Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 3 de maig de 2001.
Comença la reunió a les 10 hores i 10 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 42.
Segona i darrera reunió.**

 

 

 

 

 

***Debat i votació del Dictamen de la Comissió de Governació i Administració Local sobre el Projecte de llei de creació i gestió d'àrees metropolitanes a la Comunitat Valenciana (BOCV número 95).
Continuació.***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Correspon la defensa de l'esmena 66, del Grup Parla-mentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula el senyor Ros.
*(Remors)*

Senyories, pregue silenci.
Senyor Vives.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Bon dia, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Anem a debatre l'esmena número 66 i anem a incloure també l'esmena número 75.

Les coses poden ser de dos formes, i, a més, les coses sempre són de dos formes si els hómens i les dones volem que siguen aixina: o senzilles o complicades.
En este cas, la llei esta arreplega una forma complicada de vore l'àrea metropolitana, una forma complicada inclús de fer política, una forma complicada de gestionar els serveis.

L'esmena 66, que nosaltres defensem, en ella diem que "cal suprimir l'article 3".
Per què diem que cal suprimir l'article 3?
L'article 3 parla de planificació i coordinació autonòmica, una forma senzilla, una forma diplomàtica, de dir "control", "control", "control", el control a què vostés ens tenen acostumats en totes i cadascuna de les coses que fan, eixe control absolut, eixe control impositiu, eixe control que vostés ­i perdone que els ho diga­ tenen eixa obsessió una i una i una i una altra volta.

Clar, vostés han fet una àrea metropolitana que, com dèiem ahir, van a omplir la Comunitat Valenciana de *chiringuitos*, van a omplir la Comunitat Valenciana de *paraetes*.
De veres que ha d'haver algú efectivament que coordine, que planifique i que done un poc de sentit comú a les decisions inclús contradictòries que es poden prendre en cada una de les àrees de servei que es creen.
Perquè Urbanisme, per exemple, pot decidir unes qüestions que vagen totalment en contra del que decidisca en l'àrea metropolitana de l'entitat del transport, o vagen completament en contra del que es puga decidir en l'àrea de residus sòlids.
Per això, vostés han de crear este organisme que, al final, pose un poc de sentit comú, de sentit comú, a la cosa, de sentit comú al desgavell que vostés estan muntant.

El fet fàcil, sense cap dubte, haguera sigut fer una àrea metropolitana que contemplara el territori des del seu conjunt.
Que fàcil que haguera sigut això!
No ens haguera fet falta fer una entitat, fer una.
.
.
, no sé com diuen vostés, un organisme de coordinació i planificació.
Si haguérem plantejat una àrea metropolitana des d'una estructura global que haguera tingut totes les competències que estem cansats de dir ací en esta trona, la pròpia àrea metropolitana dotada de competències i dotada de poder per a poder resoldre els problemes i coordinar-los en ella mateix, no ens haguera fet falta, sense cap dubte, que vostés crearen la Comissió de Coordinació Autonòmica de les àrees metropolitanes de la Comunitat Valenciana.

Com ací ja no tenim prou estaments, perquè ja no en tenim prou, partint dels ajuntaments, de les mancomunitats, de les diputacions, de la Generalitat, ara les àrees metropolitanes, com no en tenim prou, ara creem la Coordinació Autonòmica.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Ros, un moment.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
de les Àrees Metropolitanes de la Comunitat Valen-ciana.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros, un moment.

Senyories, per favor, pregue silenci.
Gràcies.

Continue, senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Un raconet més, com solc dir jo en este tipus de coses, un raconet més per anar omplint totes eixes apetències devoradores que mai s'acaben.
Cal crear instruments, cal crear institucions, cal crear organismes, cal crear el que siga per anar cobrint els buits, perquè, efectivament, les Corts només tenen 89 escons.
Com només en tenen 89, als que es queden fora indubtablement cal anar ubicant-los i situant-los en tot este tipus d'organismes que, al final, l'única cosa que fan és complicar la gestió, l'única cosa que fan; encarir la gestió i, quan hi ha tantes coses a decidir i tants llocs on s'han de prendre les decisions, al final les decisions en la majoria dels casos són decisions contradictòries.
Però, bé, vostés estan en eixa línia, que me pareix molt bé.
Ja pagaran les conseqüències!

I l'altra esmena simplement parla, la 75, parla que efectivament nosaltres volem que es cree una àrea metropolitana amb tots eixos pobles inclosos, però una àrea metropolitana, no les àrees que vostés estan creant i de la forma que les estan creant.
Perquè anem a vore ara, anem a vore ara amb este instrument de planificació que se va a crear ací com se resolen els problemes!
Anem a vore ara quin poder pot tindre esta comissió per a dir-li a l'àrea del cicle hidràulic o a l'àrea del fem o a l'àrea metropolitana del transport, que és una llei que s'aprovà, com ha de fer les coses, quan les ha de fer i en quin moment determinat.
Anem a vore, si cadascú té un president, una comissió de govern i una assemblea, com fiquem d'acord eixos organismes, eixa multiplicació d'organismes a què vostés ens tenen acostumats perquè, almenys, hi haja una miqueta de coherència, un poc, només una miqueta de coherència perquè les decisions que se prenguen siguen decisions coordinades i siguen decisions que vagen en benefici de la resolució de problemes.

Conforme vostés ho estan plantejant, perdone que els diga, senyories, no van a resoldre res.
És l'obsessió de sempre, l'obsessió del control, l'obsessió de la imposició, l'obsessió de tindre buits i més buits i més buits per a complir amb tota eixe sèrie de compromisos que hi ha per ahí escampats i que se quedaren sols i volant després que el *pacto del pollo* es trencara.
Ho entenc.
Jo això ho entenc, ho puc entendre.
No ho puc compartir amb vostés, perquè això la única cosa que fa és, sense cap dubte, encarir, i encarir un muntó, els servicis finals que donem als ciutadans.
I eixa sí que va a ser una responsabilitat de vostés.

Quan comence a pujar l'aigua, quan comence a pujar el fem i quan comencen a pujar els bitllets dels autobusos coordinats a través de l'ens metropolità del transport, el Grup Socialista estarà ací en esta trona per a dir-li que els ciutadans de la Comunitat Valenciana estan pagant més per tots eixos serveis perquè vostés han volgut muntar uns instruments polítics i administratius cars i uns instruments polítics i administratius amb l'únic objectiu de tindre-ho tot controlat i que no es prenga cap decisió autònoma sense que vostés en eixe sentit donen el permís i donen l'autorització.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula, per al torn en contra, el senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyores diputats.

Francament, si algun espectador o oient imparcial ha pogut seguir este debat al llarg del dia d'ahir i el que ens queda de parlar en el matí d'hui, podrà comprovar perfectament que el Partit Socialista, a través de les seues esmenes, l'única cosa que està perseguint o intentant és tornar a un model com el que ell mateix va crear en l'any 1986.
Volen tornar a aquell mateix model del Consell Metropolità de l'Horta.
I tot el que no siga atendre eixes esmenes que comporten aquella estructura significa autoritarisme, significa control, significa totes les coses més roïnes que políticament i administrativament se puga concebre des de qualsevol ajuntament o qualsevol grup polític.

Però, és que no és eixa la qüestió.
La qüestió és que nosaltres sí que estem disposats a acceptar esmenes com les hem acceptat, tant en comissió com en este Ple, o hem buscat esmenes transaccionals.
El tema està que en l'any 1986 estava governant el Partit Socialista, i ara hui, 2001, està governant el Partit Popular.
I el Partit Popular no és que estiga fent autoritarisme, no és que estiga introduint un sistema antidemocràtic.
Està governant, i li demana a l'oposició que millore les lleis que ací es duen, que faça la seua crítica labor d'oposició, però no li demana a l'oposició, al Partit Socialista, que faça els models que el Partit Socialista fea quan va governar i que l'experiència ha demostrat que varen fracassar totalment, i que vostés ho saben.
I estem pegant-li voltes a la *nòria* tot el dia d'ahir, i les pegarem tot el matí de hui, però vostés erre que erre, insistixen i incidixen que es torne a fer el Consell Metropolità de l'Horta, que es torne a fer el monstre administratiu que hi havia aleshores i que va abocar a un fracàs, i vostés ho saben.

I quan nosaltres el que volem és concretar les coses, sintetitzar, singularitzar, planificar, que són paraules que a vosté li sonaran com a positives, aleshores ens diuen que el que volem és col·locar a gent, però, escolte, col·locar a gent nosaltres.
.
.
Això ho ha dit vosté, que volem llocs de treball.
Però, si vostés varen col·locar.
.
.
, si es descuiden vostés col·loquen a tota la Comunitat Valenciana en llocs de treball, i no van deixar ni un buit.
Què vostés estan acusant el Partit Popular que vulga crear un ens territorials per a tindre uns llocs de treball, uns espais per a col·locar a gent?
És increïble i me pareix que, inclús, temerari per la seua part parlar de fer eixes acusacions.

El que el Partit Popular busca és senzillament una acció eficaç, una gestió eficaç en el tractament de l'aigua i en el tractament de residus, els parega mal o li parega a vosté.
I en ningun moment, en ningun moment, es pot afirmar amb coherència, si vostés són coherents, en ningun moment se pot afirmar que per la simple raó que existisquen dos, en este cas concret que tornem sempre a la mateixa, perquè vosté no sap distingir entre el que és la Llei d'àrees i el que és la creació dels dos ens metropolitans, i sempre incidix en la mateixa cosa i estem discutint sempre de la mateixa cosa.
No tinc cap inconvenient.
Jo entre al debat que vosté encete, jo el continue, que no hi ha inconvenient, però sempre estem en la mateixa.
No pot oblidar vosté que és l'alcalde de Torrent i no pot ser objectiu.
I no vull que ho oblide, i no vull que ho oblide, però siga objectiu en el tractament del text legislatiu en allò que no fa ninguna referència a les àrees metropolitanes de València.
Siga objectiu.

I el que estem creant ací és una llei d'àrees de forma unitària per a tota la Comunitat Valenciana.
I, a més, a més, estem constituint les àrees metropolitanes de València, però, escolte, cenyisca's vosté al tema.
Però, dóna igual, perquè sé que no hi ha remei, dóna igual, no hi ha remei.
Ens hem de centrar en l'àrea metropolitana de València?
Ens centrarem en l'àrea metropolitana de València.
I ahí és on li dic, ahí és on li dic que siga vosté coherent, siguen vostés congruents i pensen que l'única cosa que hi ha és una mateixa organització administrativa que se dividix en dos.
No estem creant més administració, no estem creant més govern, estem creant la mateixa cosa que hi havia diferenciant-ho, perquè en la pràctica, en la pràctica ­i vostés ho saben­ la gestió de l'aigua i la gestió dels residus urbans estaven duent-ho dos empreses públiques que continuen i continuaran duent-ho.
Quina estructura superior a la que existix estem fent?
Ninguna.

Vostés sí que són els que, en les seues esmenes, volien presentar una estructura política immensament superior, immensament superior a la que nosaltres plantegem.
A més, a més, com a vostés també els agrada pensar malament, jo també pensaré malament i diré: Clar, vostés el que volien amb les esmenes d'ahir, quan parlaven d'una estructura política on hi havia 200 o 300 persones, a continuació tots els regidors de tota l'àrea metropolitana de València, a continuació posar-se un sou".
Per això és per la qual cosa pensen que este sistema encareix el servici.

Però, pensen vostés que el capítol dedicat a l'organització i a la coordinació, no pretén controlar, el que pretén, evidentment, és coordinar les distintes accions administratives, de gestió, que distintes administracions pogueren estar fent sobre un territori determinat.
No es pretén ninguna altra cosa, coordinar distintes accions que distintes administracions puguen estar fent, realitzant, sobre un determinat territori, per a evitar les duplicitats de gestió, les duplicitats de servici.
No se pretén ninguna altra cosa.
No veja vosté, senyor Ros, coses rares que no estem nosaltres per eixa labor, i vosté bé ho sap, però també comprenc que té que fer el seu paper.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Té la paraula el senyor Ros per a rèplica.
*(Remors)*

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Vaig a començar la meua intervenció de la mateixa forma que vosté l'ha començat, senyor Díez.
Si hi ha alguna persona que seguí el debat d'ahir i està seguint el de hui, només trobarà una cosa, que vostés en esta trona estan a tothora dient que no ho van a fer, que no vaig a fer açò, que no vaig a fer açò, que no vaig a fer açò, però en ningun cas peguen el pas que deuen de ficar.
Això que diuen, que es quede plasmat en la llei.
Això sí que està clar que els qui estiguen ací escoltant-nos ahir i hui, s'hauran donat compte que no farem, no farem, no farem, no farem, però no s'atrevixen en ningun cas a ficar-ho en la llei.

Què fàcil seria ficar-ho, i després raonarem.
Tornar al model d'abans, que no, senyor Díez, que el model d'abans jo el conec.
I el model d'abans té defectes i té virtuts, i no volem tornar al model d'abans, estem discutint un àrea metropolitana que abasta tota la comunitat.
Però em dóna a mi la sensació, que vostés sí que volen tornar al model d'abans, al model de sempre, al model dels negocis.
A mi sí que em dóna la sensació eixa, que al model que vostés volen tornar és al d'abans, d'abans, d'abans, d'abans.
A eixe model és al que vostés volen tornar.

I naturalment, cal tindre molt de valor, i jo li reconec a vosté el valor, perquè a més, en té, i li ho he de reconéixer.
Mire, les coses quan són justes són justes.
Però hi ha que tindre molt de valor quan a un el pugen a la trona esta i li diuen, ves i digues que nosaltres no hem augmentat les estructures funcionarials ni polítiques, que varen ser els del PSOE els que duplicaren no sé quantes coses.
Quant de valor hi ha que tindre!

Vosté se'n recorda que en els quatre anys de mandat de vostés, Fervasa i Emarsa augmentaren el cent per cent el personal?
Segurament no se'n recorda, perquè clar, no ho visqué.
Vosté sap que este govern, que anava a ser el paladí del gasto corrent, de la congelació del gasto corrent, la congelació dels càrrecs públics, la congelació de quasi tot, sap que este govern té més consellers que l'anterior?
Sap que este govern té un 20% de directors generals més que abans?
Sap que este govern ha augmentat un 30% els assessors respecte als d'abans?
Vosté això ho sap?

Per això li estic dient que té que tindre molt de valor, i el té, i li'l reconec, pujar ací a dir-nos a nosaltres que hem augmentat no sé quantes coses.
No, no, no, no, no.
Nosaltres deixàrem les coses prou bé, en a muntó de forats, efectivament.
Però vostés no sols han cobert els forats que deixàrem, sinó que tots els organigrames que han anat fent des que tenen la possibilitat de crear lleis en esta Cambra, han obert no un forat, sinó una bresca plena de forats, que poquet a poquet, poquet a poquet, els han anat cobrint.

La qual cosa em pareix molt bé.
Quan fa falta alguna cosa per a gestionar es fica i tal.
Però qui paga?
Qui paga el 30% més d'assessors?
Qui paga el 30% més de directors generals?
Qui paga el doble de personal en Emarsa?
Qui paga el doble de personal en Fervasa?
Qui paga la multiplicació d'ens, consells i empreses públiques que s'han creat?
Qui paga tot això?
El ciutadà de a peu, que es passeja pel carrer d'ahí enfront, que quan ve el rebut ho ha de pagar.
I si no li apugen en el rebut, ho paguem tot en el nostre conjunt, perquè es gasten els diners en publicitat i en fer campanyes, i les infrastructures bàsiques d'este país estan per fer.
*(Remors.
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula per a rèplica el senyor Díez.
*(Remors)* Per favor, silenci.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Podria dir que resulta increïble.
Podria dir-ho i vaig a dir-ho: és que és increïble que un membre del Partit Socialista tinga alguna cosa més que valentia de pujar ací.
.
.
*(inoïble per raons tècniques)* que s'ha dit.
*(Inoïble per raons tècniques)* .
.
.
coses que tots saben que són mentida.
Vosté ha mentit quan està afirmant els increments del govern, està introduint unes variants en este debat, per a fer el major exercici de demagògia que jo he vist encara en esta Cambra.
Però acaba sense defendre la seua esmena, acaba només que intentant posar el ventilador en marxa sense cap objectiu.

Perquè, mire, és que té una molt fàcil contestació, senyor Ros.
És que els seus plantejaments només servixen que per a.
.
.
ni tan sols per a la galeria, fixe's, ni tan sols per a la galeria servixen els seus arguments.
Només servixen que per a una determinada i afortunadament molt menuda galeria.
Perquè tots saben, tots els valencians saben que el que vosté està dient ací és faltar a la veritat.
Tots els valencians saben, per la història recent dels partits que han governat esta Comunitat Valenciana.
.
.
i és una història recent i la tenen tots els ciutadans, i la tenim tots els qui estem en esta Cambra, una història recent d'honradesa, d'honestedat, paraules, paraules que vostés han hagut d'oir massa vegades des d'esta trona i des d'altres.

Quan se'ls ha demanant honradesa, quan se'ls ha demanat honestedat, se'ls ha hagut de demanar, se'ls ha hagut de demanar.
A este Grup Parlamentari Popular, al Partit Popular, ningú ha hagut d'exigir-li ni honestedat ni honradesa.
Ningú ha hagut d'exigir-li-la.
*(Remors)* Ningú.
Perquè en el dia a dia, en el dia a dia, la gestió del Partit Popular està suficientment acreditada com per a què ningú la puga posar en dubte.
*(Remors)*

El que vosté intenta és desprestigiar una gestió, desprestigiar un partit polític, desprestigiar unes propostes legislatives que ací duu.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

.
.
.
el partit que governa.
Però només fa que intentar desprestigiar, intentar posar en evidència una gestió.
Però li assegure, sense aconseguir-ho, sense aconseguir-ho, perquè darrere de les paraules estan els resultats.
I els resultats que està oferint el Partit Popular a la societat valenciana no és ni molt menys, no és el panorama, l'escenari que vosté està representant o intentant representar en esta Cambra, sense vindre a conte, per suposat, sense vindre a conte.
En un debat de llei d'àrees metropolitanes, vosté està introduint tot el que li ha vingut a vosté al cap en estos dies, per a dir: "vaig a vore com aprofite i comence a posar en marxa el ventilador"; el posa vosté, però no troba res que escampar al voltant, perquè no ho troba, i entra en un debat demagògic que no té res a vore en el que és el debat que ens duu ací.

Però és igual, és igual.
No es preocupe vosté.
Nosaltres seguirem en la nostra postura de diàleg, nosaltres seguirem en la nostra postura d'intentar aproximacions en l'oposició.
A pesar que l'oposició té eixos plantejaments.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Díez.
.
.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

.
.
.
li ho dic, visceralistes ­acabe, senyora presidenta­ eixos plantejaments visceralistes, eixos plantejaments obtusos, eixos plantejaments negatius.
Però que la societat valenciana percep perfectament que no és aixina, i per això té el Partit Popular el recolzament que està rebent últimament.

Res més, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Correspon la votació a les esmenes 66 i 75 de forma conjunta, si no hi ha inconvenient.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 38 vots a favor, 47 en contra, cap abstenció, queden rebutjades les esmenes 66 i 75.

Defensa de l'esmena 67, del Grup Parlamentari d'Es-querra Unida.
Té la paraula el senyor Oltra per al torn de defensa.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Vaig a defensar l'esmena número 67 a l'article 15, que és un article que utilitzant l'excusa de la coordinació autonòmica de les àrees metropolitanes, el que realment pretén és utilitzar aquestes àrees metropolitanes com un instrument més, no de la política que se deu de fer per part d'elles, en allò que legítimament i voluntàriament hagen decidit, sinó en allò que algú, en este cas la Generalitat Valenciana, establisca.
O siga, una figura que està per a altres qüestions pots utilitzar-la en benefici propi.

De totes maneres, també resulta un poc curiós que quan ans s'està dient, durant el dia d'ahir i m'imagine que hui, que no hi ha més voluntat de crear àrees metropolitanes, i això pareix que és una constant, encara que els costa moltíssim, i al final m'imagine que no ho faran, de ficar-lo per escrit, com deuria de ser, en el text legal, en canvi resulta curiós, bo, doncs eixa preocupació que sí que tenen a l'hora de dir que es coordinaran les diferents àrees metropolitanes.

O siga, per una banda diuen que en creen una, encara que d'aquella manera, que és el tema de l'Horta i que l'altra, la millor candidata que seria Alacant-Elx, que no pensen crear-la, però sí que creen l'article que diu que coordinaran les diferents àrees metropolitanes.
La qual cosa, o és una previsió d'estes de molt de compte, o és una demostració de la contradicció en la qual cauen.
Perquè clar, si hi ha que coordinar, és que hi ha més d'una àrea metropolitana, i si hi ha més d'una àrea metropolitana, quina és la segona?
Doncs evidentment la segona ha de ser, perquè és la que en la línia de vostés més característiques reunix en eixe tema, la d'Alacant-Elx.

O siga, que ahí hi ha una confessió, que eixe intent es durà endavant i a curt termini.
Perquè del contrari no necessitarien vostés el ficar un article que fera referència a la coordinació, perquè si n'hi ha una i a més està absolutament fragmentada i dividida, bo, que això, en tot cas la coordinació seria quasi a nivell intern, perquè serà difícil que es posen d'acord i que això funcione mínimament seriosament, no?

Però clar, no solament això ja de per si entenem que és greu, sinó que és que el propi article de la llei que vostés diuen, diu que "la Generalitat Valenciana determinarà els instruments de planificació, coordinació territorial", tal, tal.
Diu: "així com els directrius i objectius prioritaris, que deuran ser atesos per les entitats metropolitanes en la seua gestió".
O siga, ja no és la qüestió de l'autonomia o no autonomia municipal, a l'hora d'integrar-se en una àrea metropolitana, és que la pròpia àrea metropolitana tampoc pinta absolutament res, sinó que ja dic, és un instrument d'execució de la política que algun altre fa, en este cas la Generalitat Valenciana.

Bo, però és que per a això no fa falta àrees metropolitanes.
Ja n'hi ha suficients instruments en la legislació, per a dur endavant les polítiques a nivell urbanístics *(so per interferència d'un mòbil)* mediambiental, els serveis socials, etcètera, etcètera.
O siga, l'àrea metropolitana no està per a això, o en tot cas no està per a dur endavant la política que algú decidisca per elles.
Se suposa que les àrees metropolitanes són unions de diferents ajuntaments per a resoldre problemes comuns que tenen en la seua àrea, en el seu espai físic.
I qui millor que ells per a saber les qüestions que fan falta?

Si no és aixina, lògicament no constituiran eixa àrea metropolitana.
I vostés mateixos diuen que no, si no se donen eixes circumstàncies no quedaran constituïdes.
Bé, si tot això està molt bé.
A què ve ara l'article este que diu que algú decidirà el que en eixa àrea metropolitana s'ha de fer, diguen el que diguen.
En temes que a més són temes metropolitans, temes que se suposa que en el seu dia van ser els que van justificar la creació d'eixa àrea metropolitana.

Jo crec que és de nou això, una demostració que vostés no creuen en absolut en el tema de l'àrea metropolitana.
El que passa és que s'han fet un embolic, perquè com havien de resoldre el tema de l'Horta, clar, no volien reconéixer que en el tema de l'Horta la solució idònia per solucionar eixe problema que vostés mateixos van crear era haver fet una llei que, tractant exclusivament del tema de l'Horta, resolguera d'altra manera el problema que fins ara existia en la zona.
Han fet una llei que vol abastar això i altres qüestions i s'han fet un embolic.
S'han fet un embolic perquè vostés no coneixen, no els agrada, no creuen en absolut en el tema de les àrees metropolitanes.
Inclús consideren que és un tema que se'ls pot escapar de les mans.
Com no se'ls pot escapar de les mans?
Donar-li molta poqueta competència, donar-li moltes poquetes funcions, que no es perda mai el control, que no tinguen mai un poder que puga ser competitiu amb els de la pròpia Generalitat.
Per això van creant, això, *chiringuitos* cada volta més xicotets perquè no pinten absolutament res i siguen fàcilment manipulables.

Però per si de cas es donara, que ja és suposar, es donara una situació en què eixos propis *chiringuitos* vostés perderen el control, sempre quedaria un segon control, que seria el de dir: "No, des de València vos diem a vosaltres que el que teniu que fer no és això, que és el que legítimament voleu o vos haveu constituït en àrea metropolitana, sinó el que haveu de fer és açò perquè ho dic jo.
No sé si a vosaltres vos interessa o no vos interessa, però a mi sí que m'interessa.
I com a mi m'interessa, és això el que teniu que fer".
Això és el que textualment han posat vostés en l'article de la llei, quines entitats metropolitanes deuran atendre eixos objectius.
Això és un atac brutal a l'autonomia i al concepte mateix de l'àrea metropolitana.
Això és una exigència de submissió, de rendició incondicional als interessos de la Generalitat Valenciana, de qui estiga ahí, d'uns interessos que deurien ser més autònoms, més propers al territori en el qual s'està xerrant, que és el territori hipotètic d'eixa àrea metropolitana.

I, en tot cas, el que sí suposa, diguen el que diguen, és una confessió que l'àrea metropolitana dividida en trossets que vostés creen en esta llei de l'Horta no va a estar soles.
I no va a estar soles a curt termini, perquè la declaració que cal coordinar àrees metropolitanes, això vol dir que en molt poquet de termini apareixeran altres; i si apareixen altres, ens agradaria que ens contestara a la pregunta: quina és la següent que vostés volen crear?

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula, per al torn en contra, el senyor Moliner, del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gracias, señora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Senyor Oltra, en esta esmena 67, tot el que vosté ens ha explicat ací en la trona a nosaltres ens pareix que és completament diferent a la seua exposició.
Les coses, perquè funcionen bé, han de funcionar ben coordinades.
Això és obvi.
Per a un bon funcionament, s'ha de mirar de coordinar per a evitar duplicitats, i sobretot ser més àgils en la demanda.

Este article 15 que vosté ens demana la supressió i que parla de la coordinació autonòmica de les àrees metropolitanes en la Comunitat Valenciana, diu concretament el se-güent en allò que respecta a la coordinació autonòmica: "La Generalitat Valenciana determinarà, mitjançant els instruments de planificació i coordinació territorials previstos en la normativa vigent ­previstos en la normativa vigent­, les directrius i objectius prioritaris que hauran de ser atesos per les entitats metropolitanes per a la seua gestió.
Es constituirà un consell assessor mixt de coordinació autonòmica, que es regularà reglamentàriament, presidit pel conseller amb competència en administració territorial, el qual estarà integrat, a més d'ell, pels representants de les entitats metropolitanes que existisquen en la Comunitat Valenciana i que siguen representacions de l'òrgan de govern de la Generalitat Valenciana, i seran competents en la matèria els responsables de gestió de cada u dels instruments creats segons el previst article 10 d'esta llei.
I també serà atribució del consell assessor mixt informar, amb caràcter previ, les actuacions de coordinació i planificació autonòmica en els respectius àmbits d'actuació de les entitats metropolitanes, així com formular quantes propostes i iniciatives considere convenients per a millorar la gestió de les mateixes".

Tot això és obvi que per a evitar un possible mal funcionament deuríem comprendre-ho tots.
Per tant, no és acceptable la seua esmena de supressió, perquè considerem que eixa coordinació en l'àmbit autonòmic dels servicis que presten les àrees metropolitanes és necessària per a evitar disfuncions entre els servicis metropolitans que presten els restants servicis en l'administració pública.

I tot això, en este cas, vosté personalment deuria comprendre-ho.

No res més.
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Bon dia, senyor conseller.

Bé.
Jo crec que el senyor Moliner, evidentment, l'únic que ens ha fet ací ha sigut llegir-nos l'article de la llei, cosa que pràcticament, probablement, qualsevol pot fer perfectament, perquè disposem d'eixe document.

Però el que no pot fer el senyor Moliner és negar l'evidència.
I l'evidència és que un article que parla de la necessitat de coordinar àrees metropolitanes està reconeixent de facto que va a haver més d'una i que va a haver més d'una probablement a curt termini.
Perquè en la realitat actual, que és la que crea la llei, són dos entitats metropolitanes ­ni tan sols dos àrees­, dos entitats metropolitanes dins d'una àrea metropolitana, que és una cosa aixina com "el que ho entenga, que ho compre", perquè és una cosa difícil d'entendre.
Clar, això vol dir que és voluntat del PP, en el moment dispose d'aquesta llei aprovada, començar eixa idea d'eixe tipus d'àrees metropolitanes i que per això necessita la coordinació en la línia del que abans s'estava dient.

Perquè si és per instruments de coordinació a altres nivells, ahir mateixa recordàvem, perquè és que això cal recordar-ho, perquè segurament vostés no se'n recorden, que hi ha en vigor instruments de coordinació a diferents nivells.
Per exemple, la llei d'ordenació del territori, això, que jo sàpia, encara està en vigor.
La nova ja sabem.
.
.
que no sé si entrarà algun dia en estes Corts, però la que està en vigor, eixa.
.
.
.
bé, està a més verge i màrtir, perquè crec que eixa ni s'ha estrenat.

Per tant, instruments d'ordenació i instruments de coordinació estan.
A nivell de medi ambient, els plans zonals de residus, etcètera, etcètera.
O siga, que hi ha tota una llista de possibilitats d'actuació i de coordinació dels diferents territoris valencians.
No fa falta aquest article, si no és que el que aquest article continga siga el que acabe de dir: que davant d'eixa previsible creació de noves àrees metropolitanes, que lògicament no m'ha contestat vosté quina seria la següent que volen fer.
.
.
Perquè és que si no volen fer-ne cap, vosté mateix estaria reconeixent que este article sobra totalment, perquè no hi ha res que coordinar.
O no crec jo que siga tan difícil la coordinació, dins de la mateixa àrea metropolitana, de dos xicotetes entitats metropolitanes, una per a l'aigua i l'altra per al fem.
Si això ja és difícil de coordinar, és que difícil de coordinar tot.

Ara em diu: "No, és que crearíem un consell assessor per a.
.
.
" O siga, una altra instància, un altre tràmit per a col·locar a tota una sèrie de gent probablement, un altre filtre perquè vaja dient el que cal fer i el que no cal fer.
O siga, més burocràcia, més gasto, més control i menys facilitats perquè les coses funcionen.
Eixa és la proposta que vostés en este article 15 ens plantegen.
Un òrgan de coordinació.
.
.
submissió, perquè obligarà a eixes hipotètiques àrees metropolitanes a fer el que ells diguen i, a més, en un consell mixt assessor que es determinarà reglamentàriament, amb la qual cosa ací tampoc tenim moltes notícies de com funcionarà això, ni sabem tampoc el procediment de nomenament d'eixos representants de l'ajuntament, que diu que estaran, però no se sap ni de quina manera, ni qui els elegirà.
No se sap absolutament res de tot això.

I, en tot cas, sí se sap que no solament la Generalitat podrà dir coses, sinó que eixe consell assessor també podrà dir, o també podrà filtrar, també podrà.
.
.
tot això lògicament presidit amb un caràcter absolutament imperatiu, perquè això és el que falta dir, pel conseller responsable, estiga el que estiga ahí.
O siga, un altre instrument de control i de fiscalització.

En canvi, a l'hora de donar competències reals a estes àrees metropolitanes, de donar recursos financers, de facilitar-los la vida, perquè puguen funcionar i puguen complir el servici a la ciutadania, que se suposa que deuen ser creades per això, ahí tot són dificultats, que no.
.
.
ahí cal creure en la fe.
"No.
Tot això es farà.
No ho posem per escrit.
Però és que vostés no s'ho creuen, però anem a fer-ho".
Ara, la part que a vostés els interessa, la part del control, la part de la fiscalització, que la cosa no funcione, de la fragmentació, tot això per escrit i amb majúscules.

Jo crec que este article ­torne a dir-li­ em pareix que és una confessió de pla de la voluntat que vostés tenen en este tipus de coses: garantir que les àrees metropolitanes no puguen funcionar.
I per si de cas alguna s'atrevira.
.
.
o per la combinació electoral donara un altre resultat, crear els instruments per dalt d'ella de manera que no puga moure's.
Completament lligat, de manera que no puga dur endavant cap de les mesures que en la seua llei de creació pogueren haver previst.
Eixe és un model, ja dic, anti àrea metropolitana absolutament i és un model que aposta clarament per tornar a una visió centralista, això sí, quan interesse, descarregant de funcions i de problemes a la institució central, que l'assumisquen les àrees metropolitanes, però a l'hora de la veritat el que decideix i el que fa les coses i el que ordena el que cal fer no són les àrees metropolitanes, sinó que és algú que està per dalt.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor Moliner per a rèplica.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señores diputados.

Senyor Oltra, vosté creu que pot funcionar un organisme amb eixa quantitat de pobles sense una coordinació?
Sincerament, si creu que pot funcionar sense una coordinació per a evitar disfuncions, jo la veritat pense que són vostés molt suficients per a portar este tipus d'organismes, sinó qualsevol cosa d'esta nació.

Vosté ha de comprendre, en primer lloc, que la Generalitat Valenciana és la que proposa esta llei.
En proposar esta llei, té l'obligació de vigilar i de controlar el bon funcionament de la mateixa.
Si no es coordina, es poden observar una quantitat de duplicitats i de gastos no necessaris, que en el fons no deixaria de ser ni més ni menys que un *despilfarro* tant econòmic com de personal.

Tot el que s'ha posat en este punt, els organismes que han de coordinar, no estarà per a la fiscalització que vosté diu, sinó per a planificar i coordinar.
La llei diu planificar i coordinar, no diu fiscalització.
El que passa és que vosté no pensa bastant i llavors diu: "Açò està per a fiscalitzar".
No.
Està per a planificar i coordinar.

I, en este cas, les disfuncions d'una entitat d'estes han d'estar d'una manera o d'una altra ben coordinades, i ben vigilades, perquè no es produïsquen.
Per tant, el que en este moment volem amb esta llei és que es planifique i es coordinen bé eixes àrees per mediació dels organismes que posem en este article i que qualsevol disfunció serà diferent en este cas al que vosté diu, perquè nosaltres el que volem en realitat és coordinar i no fiscalitzar.

Per altra part, no es tracta de submissió dels ajuntaments, ni molt menys, els que hagen de fer sempre el que mane el govern valencià.
Vosté sempre està en eixes dubtes, sempre està en eixes dubtes durant tot el debat d'esta llei i respecte a tots els municipis.
Per a nosaltres tot és el contrari.
Nosaltres el que fem, recolzant este text del govern, és evitar repetir les exclusions i sobre tot coordinar les gestions que han de fer.
Perquè els servicis que puguen prestar les àrees metropolitanes no s'han d'encobrir amb els que presten les restants administracions públics, que jo li he nombrat durant tot este debat de llei.
Hem de deixar les coses clares i evitar duplicitats.
Això és el que estic repetint tot el temps, perquè si no es coordina tot aquell equip, tota aquella empresa, tota aquella entitat que no es coordina al final acaba funcionant cadascú pel seu compte i malament.

Per tant, nosaltres en este cas volem deixar les coses ben clares, perquè a l'evitar eixes duplicitats puguem funcionar millor.
I no res més, no fem res més que això en esta esmena.

Senyor Oltra i senyors de l'oposició, per favor, no malpensen de la redacció d'esta llei.
Nosaltres estem segurs que en el futur serà bona, estem segurs.
I serà a favor de tots, que no és ni més ni menys que l'obligació d'un bon govern.
I un bon govern és el que este moment està governant la Comunitat Valenciana.

No res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Correspon a continuació la votació de l'esmena 67, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 38 vots a favor, 48 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena 67.

Votació a l'article 15.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 48 vots a favor, 38 vots en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 15.

Senyories, se suspén la sessió per quinze minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 57 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 35 minuts)*

**La senyora presidenta:**

Senyories, es reprén la sessió.

Defensa de l'esmena 68, del Grup Parlamentari d'Es-querra Unida.
Té la paraula el senyor Oltra.
*(Pausa)*

**El senyor Oltra i Soler:**

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.
Senyors consellers.

Anem a defensar ací una agrupació d'esmenes, en concret, vaig a donar lectura a elles, són la 68, 69, 70, 71, 72, 73, 74, 78 i 81.
D'estes, d'este bloc, la 72 i la 81 podem considerar-les que estan subsumides en una esmena transaccional, fan referència al personal del Consell Metropolità de l'Horta.
I crec que, bo, hi ha hagut una sèrie de converses per a donar una eixida, també reclamada pels propis sindicats, i ha hagut un acord.
I, per tant, nosaltres estimem que queden ahí subsumides.
O siga, defensaré la resta d'esmenes.

El bloc aquest d'esmenes fa referència a un tema que venim debatent durant tot el debat d'aquesta llei i és intentar resoldre, intentar fer les coses bé.
Abans el company que per part del Grup Popular fa la rèplica a les nostres intervencions deia -que era l'esmena darrera- que aquesta era una llei bona i una llei bona per al futur.
Nosaltres entenem que el millor que pot tindre esta llei en el futur és que siga derogada.
Si és això, nosaltres estem absolutament d'acord, pensem que esta llei no va a tindre massa utilitat i que probablement la pròpia dinàmica donarà com a resultat el vore que no valgué per allò que es va dir que anava a fer-se.
Altra cosa és que valga per a altres coses, per això no diria que no, però per al que motiva el títol de la llei, evidentment no val per això.

Aleshores, les esmenes nostre d'aquest bloc fan referència a crear un nou capítol que vaja a resoldre el que nosaltres entenem com a pecat original, que dóna origen a aquesta llei que hui estem debatent.
I aquest nou capítol que nosaltres proposem el dediquem única i exclusivament a la creació de l'Àrea Metropolitana de l'Horta de València.
Creem que és ahí on està, diguem, el meollo de la qüestió; o siga, el gran problema que ha hagut fins ara en el Consell Metropolità de l'Horta, que tot el món és conscient que eixe problema ha existit, creem que eixe problema calia resoldre'l i que havia mecanismes per a poder resoldre'l.
El que passa és que la decisió que adoptà, decisió precipitada que adoptà el Partit Popular en el seu moment, va ser una decisió errònia, que no està donant el resultat que havia de donar, està creant més problemes per a tot el món, especialment per als municipis que en ella estan integrats i, a més, no va donar solució el dia de demà.
I, com hem vingut dient en aquest debat, no solament no donarà solució a això sinó que a més complica la gestió en altres zones del territori valencià.

I, en tot cas, nosaltres sí que creem que això mereixia un tractament diferenciat per les especials característiques que té la comarca de l'Horta, té una història, té una tradició i fonamentalment té unes necessitats i cal donar una resposta adequada a això.
I eixa resposta adequada no es dóna en el projecte de llei que estem discutint.
Jo, a més, crec que vostés mateixa són conscients quan ho fiquen al final de la llei en unes disposicions addicionals, com una cosa així pràcticament sense importància, a més absolutament fragmentada, dividida, etcètera, etcètera.

Nosaltres creem que hem d'aprofitar l'experiència del que fins ara ha passat en el Consell Metropolità de l'Horta, tant en l'època del Partit Popular.
.
.
perquè, clar, ací crida molt l'atenció el sentir tota una sèrie de crítiques demolidores de què allò era una catàstrofe, de què allò no podia seguir, etcètera, etcètera, i durant quatre anys ha hagut govern del Partit Popular, certament que amb coalició amb una altra força, però, bo, manava el mateix president de la Generalitat, el senyor Zaplana, i durant eixos quatre anys el Consell Metropolità de l'Horta, això que era horrorós i que era no sé què, ahí estava en marxa i no passà res.
Al contrari, sí que ha passat.
I és que cada anys d'eixos quatre ha anat a pitjor, fins que ha arribat un moment en que la cosa és que ja no es podria sostindre.

El que passa és que calia adoptar una solució per a corregir els defectes que sense dubte tenia, i que jo crec que tot el món era conscient d'ell, i que a més amb l'experiència que s'havia acumulat era per haver fet una llei específica per a corregir, igual que es va fer en el seu dia, en l'any 1991, una llei corregint que després no va acabar de quallar com havia d'haver quallat, doncs haver fet una per al tema aquest.
No s'ha fet això, es va decidir suprimir allò amb preses i carreres quan es van donar compte que podrien perdre la majoria en eixe organisme, han estat ahí durant un any i mig o més d'un any i mig d'una situació de buit legal amb greus conseqüències, que a més aniran aflorant i no solament aflorant sinó pagant-se econòmicament, costejant-lo les arques públiques i per tant la pròpia ciutadania, i al final anem a una solució que no és la correcta i, en tot cas, diu molt poc de la importància i del respecte que se li ha de tindre a una àrea, a una comarca, com és l'Horta de València.

No han previst vostés una solució adequada a un problema que coneixen perfectament i que jo crec que vostés també són conscients que en la solució que vostés proposen no va a resoldre's.
I és que a més crec que no tenen vostés voluntat de què es resolga, tenen voluntat d'això, de què continue en permanent conflicte, que això no qualle, de manera que el dia de demà no poguera això convertir-se en una espècie de contrapoder, perquè l'àrea metropolitana de València o de l'Horta podria tindre una entitat molt forta, tenint en compte que està la capital, que a nivell de població i de tot tipus de relacions econòmiques seria una entitat molt forta, i que això podria convertir-se en una espècie de contrapoder a la Generalitat i tindre una capacitat reivindicativa molt forta.

Solució?
Se li va dividint, allò de "divide y vencerás", i es crea ahí una cosa un tinglat que no operativitat alguna, no té competències, no té recursos econòmiques, no té capacitat política per a res, serveix per a eixir un poc de la situació d'impàs en la qual es troben, i que els problemes continuen ahí.
No és eixa la posició, el que nosaltres des d'Esquerra Unida creem que és necessari.
I per això nosaltres plantegem amb l'esmena número 68 la creació, dedicant-li un capítol propi, dins d'aquesta llei, perquè aquesta llei ha de tindre un sentit, que té poquets, i és el de poder crear de nou allò que es va suprimir de mala manera.
I crear-lo de nou amb totes les millores que la pròpia experiència hauria de aconsellar-nos fer.

Per tant, la proposta és la creació d'eixa Àrea Metropolitana de l'Horta amb tots els municipis, que en això sí que estem d'acord, que vénen ahí en la relació i que no solament ja estaven sinó que algú, com San Antonio de Benageber, és inclús nou.
Però a més volem que eixa àrea metropolitana funcione.
I, en eixe sentit, fiquem també una sèrie d'esmenes per a donar-li contingut.
Per exemple, evitar una situació que probablement va a donar-se i és que fa uns mesos s'aprovà ací la Llei de l'entitat metropolitana del transport, que també té el marc de competències dins de la mateixa zona i que, bo, també podríem dir que és un altre *chiringuito* d'eixos que comentàvem ahir, d'eixos molts que aniran eixint.
Això no té massa sentit, això és burocratitzar i dificultar la pròpia gestió.

Per tant, nosaltres apostem perquè no es creen eixes dos entitats metropolitanes separades, del fem i de l'aigua, sinó que s'unifiquen baix el que és la direcció de l'Àrea Metropolitana de València, que constituesquen dos sectors de treball dins de la mateixa àrea.
No se poden crear àrees dins d'una àrea, o siga, és que això és que trenca l'evidència, no?
I a més, no solament això, sinó que la mateixa entitat de transport metropolità que no continue funcionant de manera independent ­perquè això crearà problemes de coordinació i problemes de funcionament­, sinó que s'integre també en esta àrea metropolitana que nosaltres proposem crear.

I, lògicament, també necessita esta àrea metropolitana tindre determinades competències per a poder funcionar.
Jo crec que és una àrea molt important que abraça territorialment una zona molt gran, i a nivell poblacional i a nivell socioeconòmic és una de les zones, probablement.
.
.
, sense dubte a més, la més important del territori valencià.
Per tant, necessita tindre competències pròpies, recursos propis per a poder funcionar.

I en eixe sentit, jo crec que una obligació de qualsevol poder públic està a evitar la duplicitat de competències, la duplicitat de despeses, intentar prioritzar, intentar utilitzar sempre el millor possible els recursos públics.
Per tant, en una zona com la nostra, si de veritat pensem que eixa àrea metropolitana millorada deu funcionar, deu funcionar amb unes competències que avui part d'elles podrien tindre-les, en base a la pròpia experiència, però que sense dubte altres competències necessita que els organismes que avui es tenen, fonamentalment Diputació de València, Generalitat Valenciana, inclús m'atreviria a dir en una suposició ja molt optimista, algunes competències inclús a nivell estatal, que anara començant-se el procés de negociació amb estos organismes, de manera d'anar podent transferir competències i, lògicament, recursos econòmics: Perquè fins ara, ací se té molt experiència de transferències quant a compromisos, a competències, a obligacions, però, en canvi, molt poquetes en saber negociar la transferència també adequada d'uns recursos econòmics suficients per a poder garantir el bon funcionament d'eixe tipus de qüestions.

Qui millor va a conéixer i va a saber les solucions necessàries de l'àrea metropolitana de València que tots els ajuntament que la componen?
Si estan patint tots els dies les mancances i les insuficiències de la situació actual.
Si tenen competències de veritat i tenen mitjans per a poder-les dur endavant amb tota garantia, això ha de funcionar, perquè això és evident que ha de funcionar.

Lògicament, això xoca de pla amb posicions com la que el Partit Popular té en estos moments, que és que si s'ha de desconfiar d'algú és dels ajuntaments.
Probablement perquè a la millor és la instància de poder que menys segura té, a on més encara hi ha presència de partits diferents a ell mateix, i que a la millor pot canviar inclús amb certa facilitat major que en altres instàncies, segons algunes enquestes i tal, que esperem que també en eixa línia, en el que fa referència a la Generalitat, es puguen equivocar.
I n'hi ha una desconfiança crònica cap als ajuntaments.
Per tant, el procés que vosté tenen no és precisament el de dur-los competències i recursos als ajuntament o a allò que es parega als ajuntaments, com podria ser una àrea metropolitana, sinó al contrari, com hem vist en l'esmena anterior: el control, la submissió, etcètera, etcètera.

Nosaltres pensem que és totalment necessari que aquesta àrea de l'Horta es constituïsca com a tal, que s'òmpliga de contingut, que s'òmpliga de contingut a nivell competencial, que n'hi ha un muntó de temes que són molt importants per al futur de la zona i que no depén de la gent que viu en la zona, en absolut, la seua resolució; en molts casos s'ha d'anar a Madrid o s'ha d'anar al palau de la Generalitat o al palau de la diputació, a un muntó de llocs excepte als llocs a on està la gent que viu allí, que decideix allí i que jo crec que té el major nivell de coneixement de quina és la realitat i quines són les seues necessitats.

Lògicament, m'imagine que les possibilitats que aquesta esmena s'aprove són absolutament nul·les, perquè astò seria, si de veritat se vullguera creure en les àrees metropolitanes, si de veritat se tinguera la intenció de crear, de nou, una àrea metropolitana de l'Horta amb tota l'experiència ja passada, amb tots els coneixements dels errors i dels encerts, que tot això se poguera aprofitar per al dia de demà poder disposar d'una entitat que de veritat donara, doncs, la talla en el que s'ha de donar.

Estic convençut que molts de vostés compartixen aquesta preocupació, però també estic convençut que això políticament per a vostés és absolutament inacceptable, perquè per dalt de vostés n'hi ha una voluntat política de no afavorir este tipus de coses, de quedar bé amb el que mana, i el que mana no té intenció, en absolut, d'afavorir processos de descentralització, que els poders locals assumisquen més competències, més recursos.

Per tant, al final, l'esmena nostra, lògicament, serà rebutjada i el que s'aprovarà ací serà un *paripé*, un *paripé* que no val per a res.
Jo crec que la gent, inclús la gent de vostés que ha treballat o que coneix el funcionament del Consell Metropolità de l'Horta, jo crec que és per a posar-se a tremolar, perquè és que el que ha passat ahí probablement vaja a ser superat quant a negatiu, quant a deficiències, per l'instrument que vostés volen crear amb aquesta llei.
I crec que n'hi ha garantia absoluta que el projecte que vostés duen amb aquesta llei no va a funcionar, i és que, a més, caldrà felicitar-los, perquè és que hauran aconseguit l'objectiu que s'havien acordat.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Per al torn en contra, té la paraula el senyor Moliner.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gracias, señora presidenta.

Senyors diputats.

Senyor Oltra.

Anem a debatre les esmenes que ha dit vosté: 68, 69, 70, 71.
La 72 sap que està transaccionada i la 81 també queda absorbida per l'esmena que han transaccionat junt amb el PSOE.

Per tant, quant a l'esmena 68, el que vosté demana en realitat està ja reflectit en la disposició addicional primera i segona de la llei, i en l'exposició de motius ja diu que se creen entitats metropolitanes de servicis hidràulics i l'entitat metropolitana per al servici i tractament de residus.

Quant a l'esmena 69, demana un nou capítol, anomenant els mateixos pobles que s'anomenen en la llei, en les disposicions addicionals, amb algunes matisacions afegides.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Moliner.

Per favor, pregue silenci per a escoltar l'orador.
Gràcies.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

.
.
.
I amb alguns afegits que la fan per a nosaltres un poquet més confusa i complicada i que en realitat no aporten res interessant ni valor a aquells.
És més, en el fons, tot el que diu en les seues esmenes, que suprimim la disposició addicional primera i la disposició addicional segona, i això que vosté vol que fem per mediació del seu atreviment de propostes democràtiques que està fent en este Parlament, proposant-nos que suprimim la disposició addicional primera i segona i que siguen substituïdes per uns nous capítols que vostés ens proposen, això ja pot vosté pensar que és obvi que no podem acceptar-ho.

Per què no podem acceptar-ho?
Perquè en el text i les disposicions addicionals primera i segona, i en el preliminar de l'exposició de motius, queda tot molt clar i entenedor, i per a què se creen i per a què han de funcionar en la prestació dels servicis per als quals se proposen

Per tant, considerem que, a la vista de l'experiència existent en l'antic Consell Metropolità de l'Horta, és preferible que se creen una àrees metropolitanes més àgils, menys polititzades i en què predominen els principis d'eficàcia i, sobretot, d'eficiència.
Per allò que no se considera encertat concentrar en una única àrea metropolitana un conglomerat de servicis que s'hagen de prestar, sinó que s'ha considerat més encertat diversificar en dos àrees metropolitanes existents en l'Horta de València per a diversificar les àrees d'eixa àrea metropolitana, i més que res perquè presten, respectivament, el servici de producció i subministrament d'aigua en alta i el servici de valorització i eliminació de residus urbans.

No se tracta, per tant, de crear un nou monstre administratiu, a mode d'una escala intermèdia entre l'administració territorial, que acumule d'una manera centralitzada totes les competències, com les de transport metropolità, per exemple, o les que puguen transferir les administracions de l'Estat, la Generalitat o la Diputació Provincial de València en temes relacionats amb l'ordenació territorial, medi ambient, serveis socials, patrimoni, etcètera.

Eixa concepció d'una àrea metropolitana, a més de propiciar nous centralismes, és contrària a la naturalesa de la legislació bàsica estatal, que conferix a les àrees metropolitanes un reglament, de manera que la seua existència només se justifica en la necessitat de planificació conjunta i coordinació de determinats servicis i d'obres com a conseqüència de les vinculacions econòmiques i socials que existisquen entre els municipis de grans aglomeracions urbanes.

Només quan se donen eixes condicions i manifestacions que existisquen interessos supramunicipals i que deuen ser atesos i protegits, és quan està justificat fer eixes àrees metropolitanes, sense atemptar contra l'autonomia municipal perquè se cree una àrea metropolitana.

És tot el que en este moment he de contestar-li.
I espere que comprenga la nostra posició, perquè crec molt clar el tema tal com li ho he explicat.

No res més, moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Té la paraula el senyor Oltra per a rèplica.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Que no anaven a aprovar les esmenes, això ja estava cantat, perquè en aquest Ple, a més, excepte alguna transaccional que ja venia negociada abans, pràcticament no s'ha aprovat res, que tampoc és aixina tan estrany.
Després hi ha cridades al consens i coses d'eixe tipus, però quan no toca.

Home, la proposta nostra de supressió de les dos disposicions addicionals és lògica, perquè és que ahí està la creació d'eixes entitats metropolitanes.
Per tant, si nosaltres el que no volem és tindre unes figures de segona o tercera divisió, sinó el que volem tindre és una figura de primera, com toca, doncs, lògicament, s'ha de suprimir això i el que s'ha de crear és l'àrea metropolitana com a tal.

Jo, de la intervenció anterior, el que sí detecte de nou és eixa confusió que impregna absolutament el projecte de llei, i és una confusió entre àrea metropolitana i entitat metropolitana.
Se'ns diu: "No, no es crea una única àrea metropolitana, perquè el que es creen són dos àrees metropolitanes en una àrea metropolitana", i dic: bé, això no hi ha qui ho entenga.
O siga, això és que a més és impossible, és una cosa que no és racional.
O siga, que això o es crea una àrea o no es crea res, i el que es crea és una altra cosa, és un succedani en tot cas, però no es poden crear dos àrees metropolitanes a on físicament en cap una.
O siga, és que això no té discussió.

Precisament, el que nosaltres demanem és que es cree, si de veritat es pensa així, que es cree l'àrea metropolitana que toca, que és l'àrea metropolitana, en este cas, de l'Horta de València.

Però com eixe no és el pensament de vostés, i tenen eixe concepte estret que el que s'ha de fer són cosetes xicotetes, que dificulten les gestions.
.
.
Mire, si les diputacions no existiren i vostés hagueren de crear-les, jo crec que en creaven quinze o vint en la província de València.
Perquè amb el mateix argument.
.
.
, o siga, "això és un monstre, això és no sé què, molts ajuntaments, molts no sé què", doncs les diputacions funcionen.
.
.
A nosaltres no ens agraden, d'entrada, les diputacions, creguem que són uns organismes un tant decimonònics, que ja no tenen massa sentit i que no se tardarà molt a obrir el debat sobre el futur d'eixes diputacions, però les diputacions tenen tota una sèrie de funcions i de competències encara en actiu, bé, que és el mateix òrgan per a dur-les endavant.
I, bé, de millor o pitjor manera se duen endavant.
Inclús hi ha gent per ací que ha sigut president de la diputació i pot conéixer això perfectament.

Per què això mateix no pot funcionar en una àrea metropolitana com és en el cas de l'Horta, que té capacitat més que suficient per a això.
Doncs, no, això no pot ser, s'han de crear els *chiringuitos* eixos particularitzats, de moment eixos dos més el de l'entitat de transports, que ja en serien tres, més els que vagen creant-se per ahí el dia de demà.
I n'hi ha, jo ja no sé ja si una desconfiança o una voluntat expressa que això no funcione.
Està demostrat que, si se vol, pot funcionar.
I el que pareix mentira és que, damunt de tota l'experiència i que aquí pareix que tot el món és la mar de llest sobre els problemes que ha patit el Consell Metropolità de l'Horta, doncs, amb tota garantia que si se vullguera fer de veritat una àrea metropolitana en l'Horta, és que eixiria quasi perfecta, perquè entre el que un sap, l'altre diu, l'altre no sé què, eixiria quasi perfecta.
El que passa és que no hi ha voluntat.
És molt més fàcil, políticament és molt més fàcil fer el que vostés van a fer: dos cosetes ahí xicotetes fàcilment manipulables.
A més, serviran per a col·locar gent, perquè, bé, m'imagine que seran gent distinta, o gent del mateix partit, però un estarà aquí, l'altre estarà allà, per a cobrar tot el món.
En l'estructura administrativa, burocràtica, encarir la gestió, dificultar una gestió conjunta i a uns problemes que són de conjunt donar-los solucions parcials, amb la qual cosa hi ha garantia absoluta que la cosa no va a funcionar, que és possiblement l'objectiu que es pretén amb això.

O siga, hem soterrat el tema del Consell Metropolità de l'Horta, no estava ben soterrat, anem a vore què passa i, llavors, se li tira un poquet més de terra damunt.
Però caldrà fer alguna cosa més, caldrà crear alguna cosa nova si eixa cosa ja està soterrada i no val.
No.
Això no és crear.
Hi ha una voluntat expressa per part de vostés en eixe sentit.
I a nosaltres ens dóna por, ens dóna por perquè este model que vostés han implantat ja en esta llei en l'Horta és el model que volen implantar en la resta de territoris valencians.
Perquè, clar, la llei exactament ho diu: allà on es donen tal.
Però qui determinarà això?
O siga, qui serà el savi que determinarà.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Acabe de seguida.

.
.
.
que es donen eixes condicions, sense respectar eixa autonomia municipal?
Això és el preocupant.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor Moliner per a rèplica.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats.

Senyor Oltra, separar les àrees metropolitanes no és ni més ni menys que perquè tinguen un millor funcionament, perquè una cosa és el servici de producció i subministrament d'aigua en alta i una altra és el servici de valorització i eliminació de residus sòlids i urbans.
Per tant, són dos coses un poquet.
.
.
que s'han de separar, perquè pensem que dins que és un servici municipal, són dos coses bastant diferents.
Per tant, no agrupar-lo tot en una cosa no és ni més ni menys que perquè estiga més definit i funcionen molt millor eixes àrees metropolitanes.

Esta llei el que està clar és que està feta perquè funcione molt millor que la gestió anterior.
Si no, no valdria la pena haver-la fet.
I d'això estem convençuts.
És que també ja era un poquet absurd pensar el contrari, que estem fent una llei perquè funcionen les coses igual com anaven o pitjor.
Això és un pensament que tenen vostés, però que a l'hora de la veritat no té cap cosa que ho puga sostindre.

I està clar que es fan per a donar solució i satisfacció als municipis de l'àrea, perquè la concepció que vostés tenen d'esta llei és completament contrària i bastant diferent a la nostra en alguns punts.
En estes esmenes que estem debatint, no estem d'acord en els seus plantejaments.
Això ja li ho he dit ben clar.
Perquè en este cas es donen totes les circumstàncies que se citen en l'article 43 de la llei de bases de règim local, que és la que ens ha ocupat pràcticament en tots els arguments d'esta llei.
I, per tant, només quan es donen les circumstàncies i condicions i manifestacions que existisquen interessos supramunicipals, que deuen ser atesos i protegits, és quan està justificat fer estes àrees.

Per tant, sense atemptar mai contra l'autonomia municipal, és important que es cree esta àrea.
Per això no són acceptades les seues esmenes ni les seues propostes i no tenim més remei que no acceptar-les.

No res més.
Moltes gràcies.

 

**La senyor presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Hay una enmienda transaccional a la disposición adicional tercera del Proyecto de ley de creación y gestión de áreas metropolitanas de la Comunidad Valenciana, suscrita por todos los grupos parlamentarios y que comporta la retirada de las enmiendas número 81 del Grupo Parlamentario Es-querra Unida y número 82 del Grupo Parlamentario Socia-lista­Progressistes.

Dice lo siguiente: "El personal procedente del suprimido Consell Metropolità de l'Horta se integrará en las entidades metropolitanas que se creen en las disposiciones adicionales primera y segunda de esta ley.
Dichas entidades se subrogarán en las obligaciones que hubiera contraído el extinto Consell Metropolità de l'Horta con su personal y le sucederán en la titularidad de los medios personales.

La comisión mixta creada por la Ley 8/1999, de la Generalitat Valenciana, para llevar a efecto las transferencias de personal del suprimido Consell Metropolità de l'Horta elevará sus propuestas, que incluirán la relación de medios personales que tengan que ser objeto de transferencia al Gobierno Valenciano para su correspondiente aprobación.

Los funcionarios de administración local con habilitación de carácter nacional que prestaban sus servicios en el Consell Metropolità de l'Horta podrán adscribirse a las nuevas entidades metropolitanas, de acuerdo con la normativa específica que le sea de aplicación.

Palau de les Corts Valencianes.
Valencia, 2 de mayo de 2001.
Grupo Parlamentario Popular, Grupo Parlamentario Es-querra Unida, Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes".

Yo he entendido también en la intervención del señor Oltra que retiraba la enmienda número 72 por entenderla subsumida e incluida en esta enmienda transaccional.

Por lo tanto, corresponde la votación conjunta, si no hay inconveniente, a las enmiendas.
.
.
en primer lugar, a la en-mienda transaccional por una parte, y a continuación conjunta las enmiendas 68, 69, 70, 71, 73, 74, 78 y 81.
¿Conjunta?

Bueno, en primer lugar, votación a la enmienda transaccional que acabo de leer.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 86 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada esta esmena.

Votació a les esmenes 68, 69, 70, 71, 73, 74, 78 i 81.
*(Veus)* La 81, no.
68, 69, 70, 71, 73, 74 i 78.
Votació conjunta.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 39 vots a favor, 47 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades estes esmenes.

Senyories, votació a la disposició addicional primera.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 47 vots a favor, 39 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició addicional primera.

Defensa de l'esmena número 79 del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Ens trobem davant una esmena, la número 79, que correspon a la disposició addicional segona, que és una de les que jo ahir.
.
.
quan vaig plantejar eixa oferta de diàleg al Partit Popular, de dir: "Aprovem-me vostés dos esmenes, dos, només dos, de les trenta, i nosaltres no votarem en contra", jo crec que es limitaren quasi a ni contestar-me.
"Home, per dos esmenes no val la pena.
Si ens hagueres demanat que n'aprovarem huit o deu, a la millor ens ho haguérem pensat, però per dos no val la pena".

Esta esmena, senyories, és eixa on es parla de l'autonomia municipal, eixa on es parla de la llibertat, eixa on es parla de respectar la voluntat que tenen els municipis, eixa on es parla de respectar els drets d'uns i d'altres.
A mi no em cap el menor dubte, no em cap el menor dubte que vostés, totes estes coses que jo he dit, diuen que les respecten.
Han apujat ací a la trona en moltes ocasions a dir que les respecten, però tenen un inconvenient greu.
I eixe inconvenient greu és que eixe respecte es queda en paraules i les paraules se les duen les ponentades.
Fiquen vostés eixes paraules en l'article este, aproven esta addicional segona i haurem donat una lliçó de credibilitat a tots els ciutadans de la Comunitat Valenciana.

Si la cosa es queda en paraules només, que no els capia el menor dubte que la gent sempre tindrà en el seu subconscient eixa falta de credibilitat que li donen les seues propostes, perquè després acaben no complint-les.
La gent no es va a conformar amb una carta que s'ha rebut de la Conselleria d'Administracions Públiques dient: "Me comprometo delante de todos vosotros ­o siga, davant el paper­ a que no habrá área metropolitana en una determinada ciudad".
La gent no es va a conformar amb eixe tipus de qüestions.
Si ho vera en la llei, començaria a creure's que el que ací es diu es pot dur endavant.

Perquè la llibertat, l'autonomia municipal, jo crec que és una cosa, en eixe sentit, imprescindible.
El que passa és que vostés això sempre ho fiquen entre cometes, això de la llibertat i de l'autonomia municipal ho fiquen entre cometes.
Vostés, jo crec, que allò de la llibertat s'ho creuen a mitges.
La llibertat només és bona, la llibertat d'expressió només és bona, la forma de dir les coses només és bona si escolten el que vostés volen escoltar.
Jo crec que en esta Cambra.
.
.
la gent que habitualment ve a esta Cambra i que visita les Cortes Valencianes, ja fa molt de temps que té molt clar quin és el concepte de llibertat que vostés tenen.
Ja fa molt de temps que ho té molt clar.
Afortunadament per als ciutadans, i per desgràcia per a vostés, en la societat, en el carrer, també està començant a calar com entenen vostés la llibertat i què entenen vostés per llibertat.
En este article i en esta esmena que nosaltres estem plantejant s'entén perfectament com entenen vostés la llibertat, el poder de decisió, l'autonomia de la gent.
En eixe sentit, vostés estan fent-se un mal favor i li estan fent un mal favor a la societat.

Facen vostés el que creguen convenient, però si la llei s'aprova tal qual està ací en estos moments, que no els capia el menor dubte que no tardarem molt de temps a tindre un document en estes Corts on se'ns plantege la creació d'alguna àrea metropolitana i segur que vindrà precedida d'algunes declaracions d'algun conseller que diran dies abans que ahí no es va a fer res, que ahí no es va a crear res.

Vostés podrien, efectivament, estes qüestions prendre-se-les un poc més seriosament, perquè estan jugant, i d'una forma greu, emparats en eixa majoria absoluta que tenen, que la confonen.
La majoria absoluta és de vostés, però vostés no són la majoria absoluta de l'opinió de la gent dels nostres pobles, de l'opinió de la gent de les nostres ciutats.
Han usurpat, volen usurpar, en base a la seua majoria absoluta, l'opinió de la gent, però vostés, en eixe sentit, estan fent un flac favor a la societat i s'estan fent un flac favor a vostés com a partit.

Jo he pogut vore, escoltar, llegir estos dies que parlaven que en estes Corts s'han de fer grans debats, en estes Corts s'han de fer debats dels problemes que afecten a la societat, la qual cosa em pareix bé, perquè eixa és una qüestió que sempre hem reclamat.
I vaig a atrevir-me davant les seues senyories a plantejar-los un debat, que deuria ser el primer debat que es fera en estes Corts, perquè a partir d'eixe debat, si vostés saberen traure les conseqüències oportunes, probablement les coses funcionarien i funcionarien millor.
I dins del debat de la televisió, del finançament, de les grans obres, dels grans viatges, d'eixe muntatge que vosté tenen de comunitat autònoma, el primer debat que s'hauria de fer ací a les Corts, perquè vostés precisament aprengueren a muntó, és un debat sobre la llibertat d'expressió i el dret a la informació, dos coses que reiteradament vostés, als parlamentaris de l'oposició en estes Corts, ens neguen un dia darrere d'un altre.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula el senyor Díez, per al torn en contra.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ros.

Vosté continua confonent-se, continua vosté equivocant el for.
No és ací el moment o el lloc on deuen fer-se eixes afirmacions que vosté fa.
Perquè sobretot, i li ho vaig a dir una vegada més, crec que al llarg d'este debat ja se li ha explicat suficientment però vostés no ho volen comprendre-ho, el que vostés estan proposant amb esta esmena, eixa voluntarietat de què vosté parlava, vostés estan proposant que estes Corts Valencianes facen una il·legalitat.
Li ho torne a repetir.
Vosté està proposant que se faça una il·legalitat, que és aquella que significaria anar en contra de la llei bàsica estatal, de la Llei de bases de règim local.
Eixa norma bàsica, eixa norma bàsica és a la que hem d'ajustar esta llei que ací estem debatent.
Eixa norma bàsica està dient que les comunitats autònomes, prèvia audiència de l'Administració de l'Estat i dels ajuntaments i diputacions afectades, podran crear, modificar i suprimir, mitjançant llei, àrees metropolitanes.
Eixe és el text bàsic que vosté vol vulnerar a l'introduir esta esmena, a l'introduir en distints moments del debat esta qüestió de la voluntarietat.

És evident que la creació d'un àrea metropolitana haurà de dur el seu debat previ, haurà de dur la seua negociació, hauran de ser escoltats els municipis que en el seu cas pogueren resultar afectats.
I, com a conseqüència d'eixe debat i d'eixa negociació, si realment en eixe territori se produïxen els condicionants que la Llei de bases de règim local i la llei que estem aprovant hui reunixen eixos requisits, és quan la Generalitat podria fer ús d'eixes facultats, d'eixes atribucions que li dóna la llei per a crear eixa àrea.
Mentrestant no es podria crear una àrea si no fóra amb eixos requisits que demana la legislació.

Se crea un àrea metropolitana quan existeix una necessitat de planificar conjuntament i de forma coordinada determinats servicis.
Mentre no existisca eixa necessitat, mentre no se donen eixos condicionants, no pot existir una àrea metropolitana per molta llei que ací aprovem.
Així que resolga vosté eixes dubtes, vaja-se'n a un altre for, vaja-se'n al for on vosté puga debatre la modificació de la llei bàsica, i no vulga que estes Corts incorreguen en una il·legalitat conculcant la Llei de bases de règim local.

Per això li dic: es confon vosté una vegada més de debat i ara, a més, s'està confonent vosté de for on vulga exposar eixes idees, que en definitiva, i també li ho he dit al llarg del debat, encara que la Llei de bases de règim local és hui de tots, li he de recordar una vegada més que és de l'any 1985, i vosté sap en l'any 1985 qui tenia les majories eixes absolutes.
Si resulta que els seus companys del Congrés i del Senat no varen assumir això que vosté diu que no està assumit, eixe respecte a l'autonomia local haurà de plantejar-li'l a ells o haurà de preguntar-se vosté en l'any 1985 vosté on estava, o, pel contrari, haurà de reflexionar i considerar que està vosté equivocat en els seus plantejaments, perquè està llei d'àrees i la Llei bàsica de règim local està respectant en tot moment l'autonomia local.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Díez.

Per favor, senyors diputats i diputades, pregue que ocupen els seus escons.
Senyors diputats, per favor.
Gràcies.

Continue, senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

Precisament en eixe precís moment havia acabat.
Gràcies, senyora presidenta.

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Díez.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Vostés, al llarg de tot el debat, dient-me el mateix: "no és el for, no és el for".
Mire, senyor diputat, este és el for per a dir totes les coses, per a parlar amb llibertat.
Si ací, a les Corts Valencianes, no és el for per a parlar amb llibertat, quasi que se n'anem al bar vosté i jo i discutirem les esmenes estes.
Este és el for per a parlar amb llibertat de tots els temes que afecten els valencians, i l'àrea metropolitana és un tema que afecta als valencians.
I és el for per a parlar en llibertat i per a expressar-nos, perquè no ens deixen altra opció.

Hui, que és el dia de la llibertat d'expressió que tant estem reclamant ací, hui el meu grup ha hagut d'anar amb un notari a complir una sentència, a prendre possessió d'un consell d'administració, i ha hagut de dur un notari perquè no li han volgut donar un paper, que alçara acta.
Això és la llibertat d'expressió que vostés entenen i que estic en tot el debat dient-los-ho.
Eixa és la llibertat que entenen.
És que no en tenen altra.
I al notari no estan a tall de fer-li cas, perquè si no li han fet cas el jutge, li faran vostés cas al notari.

Però vosté ha ficat en la seua intervenció el dit en la nafra.
"Mientras no exista la necesidad ­li ho dic en castellà perquè ho ha dit aixina­ mientras no exista la necesidad no se crearan áreas metropolitanas.
" I conforme va a quedar la llei, qui és el qui decidix si hi ha necessitat o no?
No són els ajuntaments.
No, no.
Conforme es va a aprovar esta llei, el qui decidix si hi ha necessitat o no de crear un àrea de serveis no són els ajuntaments, en absolut, serà el govern de torn, que ja justificarà de la forma que ho considere oportú, i com vostés justifiquen totes les coses, que la necessitat és urgent i imperiosa.
Per això li dic jo: cuando exista la necesidad, que se cree un área de servicios, que se cree un área metropolitana, però que siguen els ajuntaments, que coneixeran, sense cap de dubte, millor que tots els qui estem ací, les necessitats que tenen per al seu poble, que creen eixa àrea metropolitana.

Però vostés ací ens volen deixar vore, ens fan això que diuen "el lobo con piel de oveja".
"No, no, no, no lo haremos, pero al final llegará.
" I això és enganyar els ciutadans i això és burlar-nos de tots nosaltres.
I això se li ha escapat a vosté i ho lamente, "cuando exista la necesidad".
Jo estic d'acord amb vosté, però eixa necessitat volguera que quedara plasmada en la llei, i que la necessitat la decidiren aquells que han de gestionar els serveis, aquells que els han de prestar els serveis als ciutadans, aquells que han de procurar que els serveis siguen el més barats possible.
I eixos no poden ser altres només que els ajuntaments.
La Generalitat no, que està molt endeutada, que és una *manirrota*, que se gasta 10.
000 milions de pessetes en campanyes publicitàries, que multiplica els funcionaris.
La Generalitat no, perquè per eixe camí, per eixe.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

Sí, senyora presidenta.

.
.
.
per eixe camí *quebrarem*, sereu capaços també des del govern de *quebrar* els ajuntaments, que és del poquet sanejat que queda a la comunitat.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula el senyor Díez per a rèplica.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

Gràcies, senyora presidenta.

Sí, senyor Ros, és de veres, hi ha ajuntaments *quebrats* amb alcaldes socialistes que no poden ni pagar les seues quotes a l'extingit Consell Metropolità de l'Horta, és de veres.
Però eixa *quiebra* no l'ha produïda el govern popular sinó, com vosté molt bé sap, governs d'altre signe.

I li he de dir, amb tota l'estima i amb tot el respecte, senyor Ros, és que vosté no s'entera o no vol enterar-se.
Però jo més bé pense que és que no s'entera, perquè no li interessa enterar-se, perquè vosté vol anar a fer el seu paperet, el seu numeret i punt.
I vosté no té ningun respecte en absolut al que li està marcat a vosté la Llei de bases de règim local.
I ara em diu a mi que jo sóc el qui ha dit ací "necesidad".
Clar que ho he dit.
Però perquè ho he dit?
Perquè és la Llei de bases mateixa, la de vostés, la de l'any 1985, la que està parlant que "en núcleos de población existan vinculaciones económicas y sociales que hagan necesaria la planificación conjunta y la coordinación.
.
.
" I si vol li ho dic en valencià, perquè vosté després no haja d'esforçar-se- "nuclis de població existisquen vinculacions econòmiques i socials que facen necessària la planificació conjunta i la coordinació de determinats servicis i obres".
Està utilitzant-se la paraula "que facen necessària".
Eixe és el nostre respecte per la legalitat.
Allò que vosté vulga interpretar d'eixa legislació, és problema de vosté.

Però tinga present que en qualsevol cas i en qualsevol moment que s'haguera de crear una àrea metropolitana no és el Govern Valencià ni molt menys el que ha de crear-la.
Seran estes Corts, estes Corts, les que tindran la decisió de crear futures àrees metropolitanes, perquè aixina està legislat.
Altra cosa és que vosté crega que estes Corts no tenen la suficient representació popular, però estaria vosté en una absoluta contradicció.
Vosté pensa que estes Corts són sobiranes?
Vosté pensa que estes Corts tenen la representació de tots els ciutadans de la Comunitat Valenciana?
Estes Corts, amb eixa representació, amb eixa legitimitat que li donen les urnes, seran les que en tot cas hauran d'aprovar o denegar i contemplar o no contemplar la necessitat d'actuar d'una forma conjunta en determinada àrea.
Són estes Corts, que són l'expressió de la sobirania popular del poble valencià.

Res més.
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Díez.

Correspon la votació a l'esmena 79, del Grup Parlamen-tari Socialista­Progressistes.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 35 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena 79.

Senyories, votació a la disposició addicional segona.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 45 vots a favor, 34 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició addicional segona.

A la disposició addicional tercera.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 46 vots a favor, 35 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició addicional tercera.

Debat de l'esmena 83, del Grup Parlamentari Socialis-ta­Progressistes.
Té la paraula el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyores i senyors diputats.

Anem a parlar de l'esmena 83 i 84.
Esmenes tècniques que, efectivament, el que donen és un poc de sentit a esta llei que estem ja rematant la seua discussió.
Jo sé que a vostés, aplegada l'hora d'hui, que són les dotze i mitja, i havent començat el debat ahir a les deu i mitja del matí, poden pensar: "Però, què hem fet ací dia i mig si açò en una votació de 49/40 es resolt?
" És de veres.
Vostés tenen tota la raó del món en eixe sentit.
En una votació de 49/40 es resolt.
Però, nosaltres quan les coses les tenim clares, i sabem i volem dir el que li volem dir a la gent, el que li volem dir a vostés mateixos, debatem i discutim les esmenes perquè les donem importància a totes i cadascuna d'elles.
Segurament vostés, no sé la importància que les donaran, perquè el vot el tenen predestinat, tenen un objectiu molt clar, van per eixe monorail que deia el senyor diputat ahir, i, al final, saben que la llei l'aprovaran.

Però, nosaltres volem aprofitar ­com algú deia en alguna ocasió­, açò és el temple de la llibertat per a poder expressar la nostra opinió respecte a totes les coses que ací es plantegen.
I en esta ocasió respecte a la Llei de les àrees metropolitanes.

La veritat és que al final resulta un poc desil·lusionant vore com gent, inclús, diria jo que preparada, gent que té experiència en la vida política, gent que té experiència en la vida administrativa, no pot suportar o suporta malament que un altre puga tindre una opinió diferent a la que un té sobre determinats temes, i en este cas sobre tot l'articulat de la Llei d'àrees metropolitanes.

Quan nosaltres plantegem les nostres opcions estem plantejant i discutint les opcions que nosaltres tenim, que en ningun cas estic dient que les hagen d'agradar a vostés.
I per tota resposta, per tota resposta, la única cosa que trobem és que el que diem no té sentit i que estem incomplint la llei, de no sé quina llei que s'aprovà a Madrid fa no sé quants anys, i, de tant en tant, ens recorden que eixa llei que s'aprovà a Madrid fa no sé quants anys és una llei que va aprovar el Partit Popular, sinó que l'aprovà el Partit Socialista.
Segur que és una llei molt ben aprovada perquè, si no fóra aixina, vostés, sens dubte, en un *plumazo* se l'hagueren carregat.
I gràcies que degué estar ben aprovada, estan tot el dia d'ahir i tot el dia d'avui reiterant-me el respeto más exquisito a la Ley de bases de régimen local.

Doncs, ninguna contradicció en tot el hem plantejat ací, ninguna contradicció amb el que plantegem en estes dues esmenes.
Nosaltres tenim poder legislatiu i nosaltres no anem en contra de la Constitució, i algunes lleis de règim orgànic ací podem legislar el que considerem oportú.
I ací es podia legislar això que hem estat comentant en les esmenes anteriors i el que es diu en esta.
El que passa és que la falta de voluntat política de vostés i explicar-li al ciutadà que això no entra en contra de la Llei de règim de bases locals, no té res a vore una cosa amb l'altra, doncs, vostés amb eixe argument es polixen l'única cosa que realment moltíssima gent pot estar pendent que es contemple en esta llei o que no es contemple.
Perquè, què poquet pot saber la gent del que diu la Llei de bases de règim local!
Això a la gent li importa poc.
La gent d'això no sap.
I vostés per tota excusa diuen que la Llei de bases de règim local impedix que ací es respecte l'autonomia municipal.

A la resta els podran enganyar, però a nosaltres no.
A la gent el que sí que li preocupa és pagar més per l'aigua, pagar més pel fem, pagar-li a dos presidents, pagar-li a dos comissions de govern, mantindre dos locals ­i parle del que ací creem, al marge del que s'òbriga a partir d'ara­, mantindre dos locals perquè hi haurà dos àrees metropolitanes i les que es puguen crear, mantindre dos consells d'administració, el d'Emarsa i el de Fervasa, mantindre els corresponents assessors d'un i altre president.
.
.
I no estem dient res que no siga de veres.
I no estem dient res que no siga de veres.
A la gent li preocupa això.
Per què?
Perquè després això repercutirà, sense cap dubte, en el rebut de cadascun dels serveis que prestem.

I poden dir-ho amb tota tranquil·litat que hi ha ajuntaments, molts ajuntaments del Psoe que li deuen diners al consell metropolità.
Que ho poden dir!
Que no hi ha ningun problema!
Clar que li deuen diners al consell metropolità!
Per dos raons fonamentals.
Perquè els ajuntaments no tenim ­anava a dir una expressió malsonant i per respecte a la Cambra no la dic­, no tenim això de pujar als veïns el 70% com el consell metropolità ens ha pujat el fem en quatre anys, no ho tenim.
.
.
mentre el consell metropolità governat per vostés sí que ho tingué, i perquè eixos diners, efectivament, caldria repercutir-los als veïns i a les veïnes.
I per això alguns ajuntaments deuen diners.
I també perquè hi ha serioses dubtes, serioses dubtes.
Jo no sé si això ho dirà la llei de règim.
.
.
, eixa que vosté està esmentant tot el dia, a la millor també ho diu i no li interessa dir-ho ací.
Hi ha seriosos dubtes que els ajuntaments puguem transferir els diners a una comissió que la única potestat que li dóna la llei ­que s'aprovà ací­ era arreglar el comptes i fer les transferències del patrimoni, del personal, de tot eixe tipus de coses.
Seriosos dubtes hi ha que els ajuntaments puguem transferir a eixa comissió els diners.
I hi ha ajuntaments que en base a determinats informes fan una cosa i hi ha ajuntaments que fan una altra.

La llei, la llei cal respecta-la.
Les sentències també cal respectar-les.
I hem hagut d'anar hui amb un notari.
O és que la llei i les sentències només es respecten quan és favorable al que jo pense o al que jo dic?
Doncs, jo crec que no.
El mateix són sentències per a un que per a un altre.
La mateixa llei és per a un que per a un altre.
I vostés ni estan respectant les lleis i damunt tampoc respecten a les sentències.
I ens estan obligant en determinats casos a utilitzar als tribunals, cosa que no volguérem, per a poder entrar en un lloc i que en deixen obrir la porta.
I una volta estem dins encara ens ho compliquen més, ens donen facilitat, ens donen llibertat, ens donen informació.
I per a poder entrar ahí i arreplegar algun paper hem de dur un notari i ens diuen: "No, no, el notari que lo ponga en acta ­com ens han dit este matí­, però paper ni un, que está a punto de aprobarse la Ley de áreas metropolitanas en las Cortes y dentro de quince días aquí volveremos a mandar nosotros con todas las de la ley".
La ley que hui es va a aprovar ací.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula per al torn en contra, el senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ros, ací s'ha deixat vosté un bolígraf.
Senyor Ros, s'ha deixat vosté ací un bolígraf.

 

*(El senyor Ros Piles parla des de l'escó sense micròfon)*

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros, senyor Ros.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Era broma.
*(Pausa)* Correcte.

Però, sense broma, sense broma, senyor Ros, i em sap malament tornar-li-ho a dir, però vosté puja ací a defendre l'esmena 83 i 84 i jo ara vaig a llegir-li les seues esmenes.

La 83 diu: "La constitució de l'assemblea es produirà en el termini de dos mesos a partir de la vigència de la llei de creació, d'acord amb el procediment establert en l'article 15, aplicant supletòriament la normativa electoral i de règim local".
Eixa és la 83.

I la 84 diu: "L'organització, funcionament i règim jurídic i econòmic de l'entitat metropolitana seran els previstos en la present llei".

Ara vosté agarre el *Diari de Sessions*, quan es publique, i ací els que en esta Cambra estem recordant perfectament les seues paraules, i necessàriament li he de dir: Senyor Ros, és que vosté no se cenyix en absolut al debat.
Vosté no ha fet ninguna menció a estes dos esmenes.
Vosté no les ha defés, i després ens diu: "És que em les rebutgen".
Defenga-les vosté.
Defenga-les, que no les ha defés.
No ha fet ni una menció en absolut.
Només vosté s'ha referit a dir que este és el temple de la llibertat d'expressió, que este és el temple del debat.
.
.
Xe!
, doncs, faça vosté el debat, faça el debat de les esmenes que duu ací.
I que ací el que li important als ciutadans és saber el que paguen.
I és de veres.
I això és el que els importa als ciutadans.

Però, fixe's!
, als ciutadans més els importa saber el que paguen, els importa més encara que hi haja una bona gestió, que eixa gestió siga honesta, que els diners que paguen es repercutisquen en servicis, en infrastructures i que eixos diners que paguen no repercutisquen en benefici d'interessos personals o fent desaparèixer els diners.
Això és el que els preocupa als ciutadans.
El ciutadà paga per a rebre contraprestacions, i paga a gust si eixos servicis són eficaços, que és el que es pretén en esta llei i que és la gestió eficaç que està fent el Partit Popular.
El que sí li preocupava al ciutadà en temps passats era que damunt que pagava i pagava més, damunt no tenia servicis i, a més, els diners no sabien on anaven a parar, o sí que ho sabien però ho sabien després, quan havien d'intervindre eixos jutges i eixos notaris als que vosté ha fet referència ací en esta trona fa un moment.

Res més.
Moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Té la paraula el senyor Ros per a rèplica.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyores i senyors diputats.

Senyor Díez, de veres que li demane disculpes per la broma que li he gastat amb el bolígraf.
A vosté el considere suficientment amic meu que, si li n'haguera de donar un, seria de millor qualitat que este.
Sense cap dubte que li faré aplegar un bolígraf amb totes les conseqüències.
Este és de batalla, este és de batalla.

La part bonica de la gestió parlamentària, del debat parlamentari, és que ací sense cap dubte podem dir cadascú el que considere oportú, i la relació personal i l'amistat està per damunt de les coses que cadascú expressem en esta trona, perquè, al cap i a la fi, són expressions dels nostres plantejaments ideològics, de la nostra forma d'entendre la vida i de la nostra forma de resoldre els problemes.
I això en ningun cas, en ningun cas, senyores i senyors diputats, té absolutament res a vore que després cadascuna de les senyories que estem ací ens puguem prendre un café i passar inclús un moment agradable junts.
No té res a vore efectivament una cosa amb l'altra.

I tornant a l'esmena ­perquè ja he consumit un minut­ tornant a l'esmena li diré que, efectivament, als ciutadans els preocupa una cosa: que es faça bona gestió, que es faça una bona gestió.
Jo en això estic totalment d'acord amb vosté, que al ciutadà el que li preocupa és que es faça una bona gestió i que repercutisca en la mesura del possible.
.
.
, una bona gestió i amb un cost el més xicotet possible.

El que passa és que reiterar jo ací la gestió que vostés han fet en el Consell Metropolità de l'Horta ja ho considere, doncs, obvi.
No puc reiterar la gestió que han fet en estos quatre anys perquè ha sigut calamitosa, ha sigut desastrosa.
No puc reiterar què ha passat en eixos quatre anys quan tots sabem.
.
.
i, a més, això, doncs, bé, és producte d'una situació política; el consell metropolità va ser aquella torta que es repartiren en dos trossos quasi al 50% i que ho haguérem d'aguantar amb les circumstàncies polítiques que ho haguérem d'aguantar.
Però, no era un problema del Grup Socialista.
Bé o mal aguantat, bé o mal repartit el pollastre, no era un problema nostre, era un problema de vostés i nosaltres ací ho hem de dir.
I hem de dir que la gestió d'eixe consell metropolità ­i ho he repetit, i ho tornaré a repetir, ho he dit i ho tornaré a repetir­ implicà l'augment de personal d'una forma descaradíssima en les dos empreses públiques que gestionaven els serveis.
He de dir que eixe consell metropolità ja va nàixer de la forma que va nàixer, doncs, bé, producte de no haver suficients majories, i així es va desenvolupar al llarg de tota la legislatura.
I he de dir que algunes de les decisions preses per eixe consell metropolità són les que hui estem sofrint les conseqüències després de les sentències.

No em parle de bona gestió, perquè no crec que vosté considere bona gestió haver adjudicat l'abocador de Dos Aigües de la forma que s'ha adjudicat, en contra dels informes tècnics i adjudicant-li-ho a unes empreses que no se'ls hauria d'haver adjudicat perquè aixina es deia en els papers.
I hui tenim una sentència judicial que li va a costar diners a la gent, que li va costar diners als ciutadans, perquè ahí haurem de pagar i pagar coses.
No crec jo que vosté em puga negar.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros.
.
.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
això que estic dient-li.

 

**La senyora presidenta:**

 

.
.
.
el temps.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Sí.
Acabe, senyora presidenta.

No crec jo que vosté em puga negar eixa situació.
Si me la nega, doncs, continuarem jugant una partida de ping-pong, que és al que vostés han vingut a debatre la llei: "Que diguen el que vulguen que nosaltres votarem".

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula per a rèplica, el senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Quan vosté vulga, senyor Ros, debatem de bona o de mala gestió.
Però abans jo li diria que se mirara els informes de l'auditoria pràctica als comptes de Fervasa *(so per interferència d'un mòbil)* en període de gestió que no era del Partit Popular.
Mire eixos informes, o també agarre i veja què passa en inversions importants econòmicament, importants econòmicament, i que als sis mesos en comptabilitat ja apareixen en un valor residual zero.
Quan vulga vosté examina tota eixa documentació, eixos informes d'auditories i vorà vosté com podem parlar de bona gestió.

I també li ho he dit en comissió, em pense que ahir també ho vam comentar i ara li ho torne a dir: la gestió del Consell Metropolità de l'Horta té un període, de 1986 a 1995, que més valdria que no haguera existit, o que no haguera existit el Consell en eixe període o que la gestió que se va fer en eixe període haguera sigut una altra.
Perquè vosté diu que se va fer una adjudicació d'un abocador.
És que en tots eixos anys, de 1985 a 1995, el Consell Metropolità de l'Horta, presidit, regit, controlat, dominat, gestionat per vostés, quina preocupació havia tingut, quina preocupació havia tingut dels abocadors?
Quina preocupació havia tingut?
Quina és la situació que n'hi havia per al Consell Metropolità de l'Horta en l'any 1995 per als abocadors?
S'havien vostés preocupat molt d'això, veritat?

Va haver d'entrar el Partit Popular i buscar llocs, i va haver de gestionar diners el Partit Popular per a poder dur avant el desastre que vostés havien deixat en el Consell Metropolità de l'Horta, encara que sàpia mal que li diga i que vosté poguera ser un dels components.
Ho lamente, però eixa és la veritat, i a vosté li consta des de la responsabilitat que tenia i a mi em consta des de la responsabilitat que també tenia de 1995 a 1999.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Votació a les esmenes 83 i 84.
Votació conjunta, si no hi ha inconvenient.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 38 vots a favor, 48 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes 83 i 84.

Votació a una nova disposició.
.
.
Votació a la disposició derogatòria única, que no hi ha esmenes presentades.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 80 vots a favor, cap en contra, 5 abstencions.
Queda aprovada la disposició derogatòria única.

A la disposició final única no hi ha esmenes presentades.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 81 vots a favor, cap en contra, 5 abstencions.
Queda aprovada la disposició final única.

Correspon el torn de defensa a l'esmena 86, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Oltra per al torn a favor.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Anem a defensar un bloc d'esmenes, les últimes esmenes.
En concret són la 86, 88, 89, 90, 91 i 92.
Totes elles fan referència al tema de l'exposició de motius.
O siga, que estem acabant ja la Llei d'àrees metropolitanes.

Aquesta és una llei que jo crec que en tot el debat s'han quedat suficientment clares determinades coses.
Per exemple, que és una llei que nasqué amb tota una sèrie de deficiències tècniques d'una manera increïble en un primer avantprojecte que es va presentar, es va sotmetre a tràmit d'audiència en diversos ajuntaments, al Consell Jurídic Consultiu; incorporava una sèrie de qüestions que verdaderament a nivell jurídic podríem dir que eren una espècie de *bodrios*: allò de la prima a les capitals de província, per exemple; allò de les entitats monofuncionals, que inclús el Consell Jurídic Consultiu arribà a dir que és que eixe terme no existeix en castellà.

O siga, bo, una cosa d'estes com per a donar-li una medalla a la persona o persones que hagueren preparat aquest text legal.
Text legal que, tenint en compte eixes circumstàncies, evidentment no té pare, no té responsable de la seua gestació.
Ningú se fa càrrec d'ell.
Els actuals responsables, lògicament, fa quatre dies que estan i són posteriors a aquella primera presentació, i per tant, tenen una coartada perfecta per a dir que ells no són responsables de la preparació d'aquest text.
I els que hi havien abans, com ja no estan, tampoc hi ha responsables ahí.
El que passa és que, bo, llegint algunes coses a voltes te trobes qüestions que te criden l'atenció, i és que en l'exposició de motius es fa tota una sèrie de definicions i de declaracions que, si se comparen amb altres documents també al voltant del tema que ens ocupa, criden l'atenció.

Aleshores, per exemple, en l'exposició de motius es diu textualment: "L'àrea metropolitana, com a fenomen territorial propi dels països desenvolupats, supera la ciutat mateixa i representa la culminació d'un procés de creixement urbà iniciat amb la revolució industrial.
" Ja això serà més o menys discutible, però en tot cas no deixa de cridar l'atenció que en un document distint de l'any 1999, fet per una persona determinada *(so per interferència d'un mòbil)* en la introducció a un llibre que fa un professor, professor Josep Sorribes, que és un especialista en els temes que ens ocupen, hi ha un senyor que fa la presentació d'este llibre, i quan fa la presentació d'este llibre diu: "L'àrea metropolitana, com a fenomen territorial propi dels països desenvolupats, supera la ciutat mateixa i representa la culminació d'un procés de creixement urbà iniciat amb la revolució industrial".

El tema de l'exposició de motius continua: "El fet metropolità és una realitat generalitzada en tot el món.
" Este senyor, en este llibre fet en l'any 1999, diu: "El fet metropolità és un fenomen generalitzat en tot el món.
" Bo, i aixina podríem continuar.
O siga, què és el que passa ací?
O siga, astò, la sensació que un té quan veu l'exposició de motius i veu allò d'un senyor que es diu Jaime García García, i que pareix que era president del Consell Metropolità de l'Horta en agost de l'any 99, astò és un plagi.
O siga, en l'exposició de motius d'una llei ha copiat textualment tota una declaració que fa un senyor determinat aquí.

Pareix que este deu ser el *pater* de la criatura.
No sé si serà el *pater* de la criatura o no, però en tot cas no ens pareix encertat que en un projecte de llei d'este tipus se facen este tipus de coses.
I menys quan resulta que l'enfocament que se li dóna a la qüestió és un enfocament jo crec que absolutament desenfocat, valga la redundància.
Es planteja ahí com una necessitat el tema de donar una ràpida resposta a la problemàtica metropolitana.

Tornem un poc al debat de conjunt.
Volen vostés crear més àrees metropolitanes?
És eixa la qüestió?
O la qüestió hauria de ser resoldre el problema creat i que tant hem insistit en ella en el tema de l'Horta?
Perquè clar, això sí que valdria la pena poder-ho discutir.
Però pareix que el que se vol dir en eixa exposició de motius és que, davant d'eixa necessitat, ara es crea el que es crea en el tema de l'Horta però a continuació ha de vindre la declaració de més àrees metropolitanes.

Les esmenes que presentem nosaltres no van, evidentment, en eixa línia.
Durant tot el debat de la llei hem insistit en què a això, al tema de l'Horta, s'ha donar-li una solució.
Però que també s'han de donar solucions a altres temes íntimament lligats amb aquest.
S'ha utilitzat molt ací l'article 43 de la Llei de bases, l'article 46 de l'Estatut, etcètera, etcètera.
Parla, efectivament ahí es parla efectivament de la possibilitat de les àrees metropolitanes, de la constitució de les àrees metropolitanes.
Però també se parla d'altre tipus de qüestions; per exemple, el tema de comarques.
El mateix article que parla de les àrees metropolitanes i que la comunitat autònoma té potestat per a crear-les també parla que se poden crear comarques i que la Comunitat Valenciana podrà aprovar una llei que determine quina és la divisió comarcal del País Valencià.
D'això no s'ha dit absolutament res.
Tan legal és una cosa com l'altra, inclús més natural i més històrica el tema de la comarcalització que el tema de les àrees metropolitanes.
O siga, que s'agafa el que interessa en cada moment.

Per tant, no és una cosa en què s'haja buscat per part de vostés donar resposta a unes necessitats.
En cap moment les reivindicacions de la gent que se suposa que més coneix el tema, que és la gent de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, no se sap que s'haja reivindicat una solució d'este tema.
Sí que se saben les reivindicacions clàssiques que sempre han tingut i mai han anat per este tema; en tot cas, este tema mai ha estat com a prioritari, els prioritaris han sigut altres.
Fonamentalment el tema de les competències, fonamentalment el tema del finançament, el tema d'una bona gestió i que els ajuntaments disposen d'uns recursos acceptables.

De tot això no s'ha fet res.
Es fa justament el contrari.
No se li presta atenció.
S'han buscat totes les trampes i martingales possibles per a incomplir els acords de creació del fons de cooperació municipal.
Les fàcils promeses que ens feren gent important, hui també del Consell Valencià i que poc ans de les eleccions municipals i autonòmiques de 1991 es feren i que van motivar l'aprovació per unanimitat dels acords de Castelló, resulta que ha quedat en l'absolut oblit.
Què ha passat aleshores?
Que se va enganyar a aquella federació de municipis i províncies, i per tant, a tota la gent, a tots els nostres conciutadans, que els van fer creure una qüestió i ha eixit justament la contrària.

Nosaltres pensem que en esta exposició de motius no s'arreplega quina és la realitat de la nostra comunitat.
S'arreplega una altra cosa, una altra cosa que va en la línia d'intentar justificar el que al final se vol fer, i és crear uns instruments de control, uns instruments de domini, uns instruments inclús diria de negoci en el tema en principi de l'Horta, però que després, i eixe és el gran perill, no solament va a quedar-se en el tema de l'Horta, que ahí ja és suficientment perillós, sinó que a més eixe model, eixe model agressiu, eixe model que ataca l'autonomia i ataca un model racional de relació entre les ciutats, se vol exportar fora d'aquest territori a la resta del país.
I és un model que nosaltres creiem que és un error històric que pagarem tots, pagarà inclús la gent que vota al Partit Popular *(so per interferència d'un mòbil)* perquè eixa gent també patirà l'aprovació d'una llei tan deficient com és aquesta.

Per tant, nosaltres estem absolutament en contra del text de l'exposició de motius, que ja dic, ni tan sols és original, en bona part d'ella és una còpia d'un altre senyor.
I per tant, el que plantegem és la substitució d'eixa exposició de motius per un altre text que estiga més acord amb quina és la realitat actual, quines són les necessitats actuals i quin és el compromís que una llei de creació d'àrees metropolitanes hauria d'incorporar.
Eixes és el paquet d'esmenes que presentem i que, lògicament, demanem la seua aprovació, encara que astò és un poc utòpic absolutament.

Moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor Moliner, pel Grup Parlamentari Popular.
Té la paraula.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Oltra, jo vaig a cenyir-me a contestar-li les esmenes una per una, perquè veja que d'una manera o altra estem fent cas puntualment al que vosté està diguent.

I argumentant-li per què moltes vegades, pràcticament durant tota esta llei, no li hem aprovat algunes esmenes.

En la 86 no pareix procedent suprimir l'exposició de motius quan el mateix article 107 del Reglament de les Corts Valencianes, al qual ens hem de cenyir, diu que els projectes de llei aniran acompanyats d'una exposició de motius i dels antecedents necessaris per a poder pronunciar-se sobre ells.
Això crec que és obvi, per tant no podem de cap manera fugir d'esta premissa.

En general, se pot dir que se considera més ajustada al que és l'esperit del projecte de llei el que hem presentat nosaltres en l'exposició de motius, i per tant donem millor raó al contingut i objectius de la llei.
Una altra cosa és que se vullga canviar totalment eixe contingut, com vosté a vegades proposa ­i en este cas ho ha proposat­, el contingut dels objectius, cosa que és òbvia que nosaltres no podem compartir.

Referent a l'esmena 88, ens pareix que tècnicament no és correcta la menció que fa a la delegació de competències de la Generalitat Valenciana en els ajuntaments, ja que no té res a vore eixe tema en el que suposa la creació d'àrees metropolitanes.

L'esmena 89 ve en realitat a mesclar coses innecessàries, és a dir, temes distints de creació d'àrees metropolitanes com són les competències o capacitats financeres dels ajuntaments, oblidant la raó de ser de les àrees metropolitanes, la necessitat de planificar conjuntament i coordinar determinats servicis i obres.
És a dir, que se tracta de donar-los solució conjunta i coordinada a determinats problemes comuns, a un concepte de municipis amb vinculacions econòmiques i socials, i que els problemes excedisquen l'àmbit purament municipal.

En l'esmena 90 vosté no fa més que una interpretació interessada i partidista del que pot suposar la creació del Consell Metropolità de l'Horta, quan demana el seu final de supressió.

Quant a la 91, esta esmena és innecessària, ja que l'exposició de motius que acompanya el projecte ja fa referència clara a l'autonomia local i al necessari respecte que hem de tindre-li.
Tot açò sense que siga un obstacle per a la compatibilitat, en l'àmbit municipal, d'actuació que han de tindre les àrees metropolitanes, precisament perquè se tracta de coordinar interessos que no se poden crear, com vosté sap, només en l'àmbit municipal, perquè són més importants que les seues possibilitats.

Quant a l'esmena última, la 92, demostra la intenció de vosté, que és evident, de tornar a crear una nova àrea metropolitana de l'Horta, cosa que diferix totalment dels objectius que contempla el projecte de llei presentat pel Consell.
En el fons, d'una manera o d'una altra, suposa repetir els plantejaments ja superats i que van demostrar una ineficàcia patent a la vista de l'experiència que ha suposat eixa ineficàcia en el Consell Metropolità de l'Horta fins ara.

La llei, com vosté pot apreciar, és general, és una llei general i de futur, i en tota la llei no se compara ninguna zona ni ningun poble ni municipi de la comunitat.
És a dir, que no diu res, en absolut, de comparar, sinó de crear les àrees metropolitanes segons les necessitats palpables per les coincidències socials i econòmiques.
Per això, en este moment, i per la necessitat urgent que tenim, se crea en este moment l'Àrea Metropolitana de l'Horta.

No res més, moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Moliner.

Senyor Oltra, per a rèplica.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor Moliner, jo crec que, bé, ara que arribem al final, estem d'acord.
O siga, efectivament, el projecte nostre i el seu és totalment contradictori.
Trobe que és la millor conclusió que podem tindre.

Però, clar, com els dos són legítims, i nosaltres també pensem que la proposta nostra és, a més, més adequada, perquè.
.
.
a més, basant-ens en la pròpia experiència, jo crec que això deu servir-nos per a intentar millorar les coses, no per a posar-les pitjor.
O siga, si el resultat del Consell Metropolità de l'Horta no ha funcionat, que no ha funcionat, a pesar que vostés han estat quatre al front d'ell, que això s'ha de dir, perquè clar, pareix que hagen acabat d'arribar ara, quatre anys al front d'ell més un any i mig de propina que duguem ara en este procés, que no se sap molt bé com dir-li.

Aleshores, ahí s'han donat uns resultats millors o pitjors, i això deuria haver-nos servit per a plantejar un nou projecte que replegara tot el que és bo, no el que és roín, i posar-nos a funcionar, però vostés han apostat per un model absolutament contrari, efectivament.

El que passa és que s'han equivocat o volen enganyar-nos a nosaltres i a l'opinió pública, quan presenten un document que diu: "Llei de creació d'àrees metropolitanes".
Això és que no és cert, això és fals, vostés no van a crear cap àrea metropolitana, van a crear eixes coses, eixes cosetes xicotetes que ahir díem "centiàrees", perquè és que no arriben a una àrea.
O siga, en una àrea solament hi pot haver una cosa, vostés creen cosetes, eixos *chiringuitos* en la mateixa àrea: garantia absoluta que no va a funcionar.

I és que damunt, ho argumenten en l'exposició de motius.
O siga, comencen dient que n'hi ha necessitat i n'hi ha una història i n'hi ha un fet metropolità ja clàssic en la zona de València, però després, a l'hora de la veritat, quan això li han de donar forma en l'articulat de la llei, els tirs no van per ahí.
O siga, no encerten i no encerten jo crec que a cosa feta, perquè és que mai hi ha hagut intenció de crear àrees metropolitanes.

Possiblement, el que sí que hi ha hauria hagut intenció en el seu dia era d'haver dissolt el Consell Metropolità de l'Horta perquè, encara que no funcionara, era un model que no era a utilitzar.
El que passa que probablement, doncs, amb gent d'Unió Valenciana, allò del "repartiment del pollastre" i eixe tipus de coses, doncs allò no se podia dissoldre, perquè dissoldre allò era deixar sense col·locació a determinada gent, i aleshores han hagut d'aguantar quatre anys un instrument sabent que no valia, merament per raons de tipus partidista, i això deurien tindre la suficient humilitat per a reconéixer-ho.
O siga, se va mantindre, per raons de tipus partidista, un instrument que no solament no era útil en eixe moment, sinó que a més generava una quantitat de conflictes i de despeses a l'erari públic tremend, quan la seua obligació com a responsables polítics deuria haver estat en intentar resoldre això immediatament, ja que en no funcionava i ja que estan tan convençuts, o és que s'han caigut del cavall ara i s'han adonat que és que el Consell Metropolità de l'Horta no funcionava?
O siga, han estat quatre anys manant i cobrant d'ell.
Per tant, excuses en eixe sentit no valen ninguna.

I a nosaltres continua donant-nos por, evidentment, que eixe model, que és un model molt perillós, nosaltres entenem que és un model molt perillós, doncs, puga ser no solament aplicable ací, que evidentment ho serà en el moment en què esta llei quede aprovada dins d'una estona i es publique, encara que esperem que no tinga excessiva vida i puga ser canviada per a millorar, per a millorar, però ja ens pareix suficient desgràcia que vaja a ser aplicada en l'Horta de València.

Perquè nosaltres pensem que a l'Horta de València després de totes les experiències negatives que ha patit, l'única cosa que li faltava és l'invent este que vostés se trauen de la màniga ara.
I és un invent que no va a funcionar, no va a funcionar per al que deuria funcionar.
Sense dubte va a funcionar per a altres qüestions, i la gent ho vorà i ho patirà immediatament, perquè això se vorà immediatament.

Però és que el que sí que ens preocupa també molt, és que este model vostés estic convençut que tenen intenció d'exportar-lo, i exportar-lo a altres territoris valencians.
Perquè per molt que se diga ací que no se té intenció, que no se què, que no sé què més, la intenció és eixa, perquè d'una altra manera haurien incorregut en una contradicció: per a què se fa una llei, de la qual a més no tenen ni tan sols competència legal per a fer-la com a llei de bases, i plantegen tot este tipus de qüestions a més en òrgans de coordinació, etcètera, etcètera?
O siga, perquè l'objectiu és el que és.

Que això vaja més de pressa o més espaiet, doncs, no ho sé.
Per sort jo crec que la resposta d'una de les zones hipotèticament més afectada o que podria ser candidata primera a rebre el benefici ­entre cometes­ d'una àrea d'este tipus, que és la zona d'Alacant-Elx, doncs, jo crec que vostés tenen clar quina és la resposta i quin és el desig en eixa zona.
Per tant, això m'imagine que anirà un poquet espaiet, perquè no crec que tinguen moltes ganes de complicar-se la vida si tiren endavant amb esta qüestió.
Esperaran temps millors i tal.

Però és que inclús els queda el dubte si voldran tirar, no sé, per la part de Castelló, l'Alcoià-Comtat.
.
.
no ho sabem, perquè com tampoc queda clar en el text de la llei qui decideix eixes coses i queden unes coses tan etèries, és a dir, bé astò se determinarà quan se vega la necessitat, però tot això qui ho veu?
, o siga, què hi ha?
, algú per dalt que és més llest que ningú i diu: "Bé, jo crec que en esta zona és a on s'ha de fer"?
En tot cas, l'únic tràmit que queda és d'eixos ajuntaments afectats, "els ajuntaments, que diguen missa, perquè al final se farà el que jo diga".
Eixe és el text de la llei que vostés volen aprovar avui, un tema molt perillós que garantix que no va a funcionar excepte en aquelles qüestions.

Clar, si a vostés al final el que els interessa és que funcione en eixes qüestions, evidentment és la millor llei possible, però jo crec que és un error històric que el nostre país no es mereix una llei tan deficient com la que van a aprovar.
La comarca de l'Horta de València no es mereix astò.
Crec que tenim dret a exigir a estes altures que es done prioritat a altre tipus de qüestions, que vénen sent reclamades des de fa molt de temps.

Ara es diu: "És que vosté intenta mesclar ací el tema municipal, la cèlebre Assemblea de Castelló, amb el tema de les àrees.
.
.
".
Però, home, però esta llei de què tracta?
Esta llei no tracta de quan se donen una sèrie de condicionants, unes conurbacions, unes aglomeracions urbanes, unes necessitats de diversos ajuntaments en unes zones concretes ­sense concretar, per cert­, doncs, no diu la llei que ahí s'ha de donar una solució?
Que s'ha de donar una eixida ahí?
Però, home, aleshores, evidentment, si parlem d'això, hem de parlar de tot el que fa referència a necessitats dels ajuntaments, i són moltíssimes, però moltíssimes.

I ja dic, esta no està ni entre les deu o quinze primeres prioritats.
Amb tota garantia.
I n'hi ha altres necessitats que estan ahí pendents des de fa molt de temps i que, en canvi, vostés estan passant olímpicament d'elles: el tema del finançament, el tema de la llei de règim local.
.
.
O siga, temes que estan reivindicant-se i que vostés olímpicament passen d'ells.
Estan fent simplement legislació a la carta en aquells temes que més els interessen.
Com ací han vist possibilitats múltiples de controlar negocis interessantíssims ­el tema de l'aigua, els grans contractes de l'aigua, el tema dels sanejaments, el tema del fem, el tema del transport, el tema de taxis, que pot caure per ahí també alguna cosa d'això, etcètera, etcètera­, temes molt concrets, molt seleccionats i en els quals pareix que vostés tenen intenció d'entrar.

La resta, que s'apanyen, i que s'apanyen com puguen.
No és problema nostre, inclús, fins i tot pareix estranyar-se que se xarre ací del tema municipal, com si no fóra un tema que afecta de ple a una part importantíssima de la nostra població i que se ve reivindicant no amb la suficient força, perquè evidentment també en estos moments la federació valenciana està controlada pel partit que al mateix temps està manant, doncs, a quasi tots els llocs, i això se nota, se nota en la suavitat, en la suavitat, una suavitat que quasi te quedes dormint quant a l'aspecte clàssic de reivindicació de qualsevol ajuntament.

Aleshores, clar, evidentment això se paga, però això no vol dir que nosaltres no tingam el dret a reclamar i a reivindicar des d'ací que eixes qüestions sí que deurien estar prioritàries i deurien haver estat ateses per vostés en esta llei.

Per a fer el que han fet vostés, doncs, pràcticament en mantindre les dos empreses eixes que hi ha per ahí ­la de Fervasa i la d'Emarsa­ un poquet sanejades, doncs, pràcticament ja està.
Si és el que pretenien.
Però està clar que no és això a soles, és alguna cosa més, i volen exportar eixe model.

Per tant, nosaltres no estem en absolut a favor d'això.
Per això hem plantejat la supressió d'eixa exposició de motius, que ens pareix un conte, ens pareix un conte xinés, que això no reflectix la realitat del país, i hem proposat un text alternatiu.
O siga, les esmenes nostres van en la línia de proposar un text alternatiu a eixa exposició de motius, perquè considerem important que, si ha de figurar, que s'ajuste tant com siga possible a la realitat del país.

Per tant, nosaltres insistim en la prudència de les nostres esmenes, molt més adequades al text que vostés han presentat.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

El senyor Moliner per a rèplica.

 

**El senyor Moliner Colomer:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Oltra.

Mal podíem començar si vosté garantitza que açò no funcionarà.
És la seua opinió contra la nostra, i esperem que les àrees metropolitanes que anem a formar *(so per interferència d'un mòbil)* tinguen goig per llargs anys.

A vosté, en este cas, vostés, a pesar dels esforços i treball i la bona voluntat, els ha faltat coherència en moltes esmenes tant de supressió com de modificació en esta llei.
En l'últim bloc d'esmenes, per exemple, en concret l'esmena 86, demanen primer exposició de motius i a continuació proposen la substitució de determinats paràgrafs de l'exposició de motius, deixant viu i subsegüent el primer paràgraf; per tant és incongruent.

Senyor Oltra, i senyores i senyors diputats.
La creació de les àrees metropolitanes no és ni ha de ser un capritx, ni té per què contindre ninguna mala intenció que perjudique a ningú, diga's partit o municipi *(so per interferència d'un mòbil)*, que vostés han estat suposant i malpensant durant el desenrotllament de tota esta llei.
Deu quedar ben clar per a tots que la creació d'una àrea metropolitana ha de partir d'una necessitat demostrable.
I per això sempre ens hem de basar especialment en l'article 43, en el punt 1, 2 i 3 de la llei, que és la reguladora de bases de règim local, i els altres articles, com són l'article 46 de l'Estatut d'Autonomia, al qual ens hem acoblat, lleis les quals es respecten íntegrament en tot l'articulat.

Per tant, no es crea res en concret en esta llei sense la prèvia consulta justificativa amb els organismes preceptius.
I molt menys s'actuarà mai en res que perjudique ni puga perjudicar a ningun municipi.
Això que quede ben clar.

Fins ara, i acabant este debat de llei, que per cert, crec que s'ha fet amb una pràctica democràtica total, com ha de ser debatre, i més hui que acabem que és el Dia Internacional de l'Expressió, la qual hem practicat i practiquem en este fòrum que és el més important en eixe menester, uns i altres han parlat i han dit el que creíem que havíem de dir.

A partir d'ara, després de la seua aprovació d'esta llei, per a la qual demane els seus vots, demane els vots perquè crec que és una bona llei, és quan ve el moment del seu desenrotllament i dels fets.
I espere de veritat que siguen bons per a tots.

No res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Moliner.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, votació conjunta, si no hi ha inconvenient, a les esmenes 86, 88, 89, 90, 91 i 92.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 37 vots a favor, 48 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades estes esmenes.

Defensa de l'esmena 87, del Grup Parlamentari Socialis-ta­Progressistes.
Té la paraula el senyor Ros per al torn a favor.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Anem a defensar l'esmena número 87, que és l'última de les que ha presentat el Grup Socialista.
Es tracta de l'exposició de motius.
Hem presentat una esmena que canvia substancialment, que substituïx, l'exposició de motius que hi ha en la llei, a la que nosaltres plantegem.
La nostra exposició de motius, sense cap dubte, arreplega el plantejament que nosaltres tenim d'àrea metropolitana.
Arreplega les competències que nosaltres li haguérem volgut donar a una àrea metropolitana.
I arreplega una cosa tan important, tan im-portantíssim, com és el finançament que creíem que hauria de tindre l'àrea metropolitana, tant aquells compromisos que devien d'haver-se arreplegat en la llei, i que no s'han arreplegat de finançament autonòmica, com allò que és més important, si cap: els compromisos que havien d'haver-se arreplegat de finançament estatal.

Perquè els recorde, com ahir vaig dir ací en el debat de les esmenes corresponents, que altres àrees metropolitanes que existixen al llarg de l'Estat espanyol, es diguen hui o no se diguen àrees metropolitanes però en el seu moment es deien, han perdut probablement la concepció d'àrees metropolitanes, però no han perdut en ningun cas rebre els diners que rebien de l'Estat, perquè ha continuat l'Estat transferint-los els duros que corresponien.

En eixe sentit, nosaltres creguem que l'exposició de motius que ve en el projecte de llei que hui s'aprovarà és una exposició de motius vaga, incoherent, que no reflectix en ningun cas ni justifica en ningun cas la necessitat de crear àrees metropolitanes per serveis, com ací se planteja en esta àrea.
I això és el que ens ha donat a nosaltres, el que ens ha induït a la possibilitat de plantejar un text alternatiu en el tema este de l'exposició de motius.

Perquè la veritat és quasi tot ha sigut prou incoherent al llarg del debat.
Les respostes que hem tingut per part del diputat del Grup Popular que ha defensat.
.
.
, ha defensat no, ha marcat la seua posició en les esmenes que hem presentades, s'han basat fonamentalment en dos o tres qüestions.
Que nosaltres s'equivocàvem de llei, i ens parlàvem que estàvem parlant d'una àrea metropolitana referida només a la comarca, a les comarques de l'Horta sud i València.
Que no expressàvem el compliment de la legalitat vigent a través de la Llei de règim de bases local que existix en este moment.
I que sempre s'estàvem retrotraent a l'herència del passat.

Jo crec que són arguments que no tenen en estos moments ja cap de sentit.
Parlar de l'herència del passat, quan el Grup Popular du governant, per desgràcia, perquè no ho dic per altra raó, per desgràcia; a través de la voluntat, efectivament, *(so per interferència d'un mòbil)* dels ciutadans, du governant cinc anys a la Comunitat Valenciana, parlar de l'herència del passat jo no sé quants anys van a estar vostés parlant de l'herència del passat.
Si vostés, efectivament, en cinc anys ja han deixat un rastre d'herències per ahí, que nosaltres algun dia haurem de comentar-les.
.
.
Les comentarem el primer any, el primer any quan manem, parlarem de l'herència del passat.
El segon any l'herència ja serà nostra.

Però vostés me dóna la sensació que podrien estar manant deu, quinze, vint, vint-i-cinc anys; no ocorrerà, no ocorrerà, estiguen vostés tranquils que no tindran eixa càrrega.
No ocorrerà que manen tants anys, però estarien sempre parlant de l'herència del passat.
L'herència del passat hui, a sis anys vista, a cinc anys vista del govern, ja és l'herència de vostés.
Vostés ja han deixat el segell de la mala administració, i han deixat el segell de la mala administració en l'àrea metropolitana, i han deixat el segell de la prepotència en l'àrea metropolitana, i han deixat el segell de com s'administra l'àrea metropolitana, de com no se respecten les decisions populars a l'hora d'impedir la constitució del Consell Metropolità que varen dissoldre.
Vostés ja tenen una herència, ja tenen una herència que s'hauria d'escriure amb lletres negres en la història de la Comunitat Valenciana.
I esta va a ser una herència més de les que ens van a deixar en el futur.

Jo vull acabar perquè jo crec que està tot dit, però jo crec que al final s'ha produït una cosa important en la intervenció del meu amic i company diputat Pepe Díez.
Al final, el senyor diputat jo crec que ha ficat el dit en la nafra.
Perquè m'ha instat a mi, m'ha instat, i jo crec que ho ha fet amb coneixement de causa, i que no li càpia dubte que ho anem a fer a partir d'ara.
I reclame els meus companys del Grup Popular.
.
.
Perdó, del Grup Socialista ­quin lapsus, quin lapsus­ als meus companys del Grup Socialista, inclús als companys d'Esquerra Unida, els reclame que presten atenció a les paraules que ha dit el senyor Díez, que les vaig a repetir ara, i supose que seran paraules extensives a totes i cada una de les coses que en esta comunitat autònoma se produïxen.

M'ha dit: "Demane vosté els informes d'auditoria, que vosté tindrà i sabrà què passà en el Consell Metropolità de l'Horta en l'any 1985, 1986, 1987, 1980, 1990.
.
.
"; els anys, per suposat, que manava el govern socialista.
Que no càpia dubte que segurament els demanaré.
Però els demanaré i estic convençut que me'ls donaran, convençut que me'ls donaran.

Però els demane, per favor, que quan els demane els informes d'auditoria, i tota la informació de totes les empreses que vostés han muntat, i tota la informació de tots els expedients que estan gestionant en estos moments en el Govern Valencià, que me'ls donen exactament amb la mateixa pressa que me donaran estos quan els els demane.
Que ens contesten a totes les preguntes, que ens envien tota la documentació que ens han d'enviar, no siga cosa que hàgem de pujar a esta trona i dir-li: vostés fan açò igual que fan amb les lleis, les complixen si els interessa i si no els interessa no les complixen.

Jo els demanaré els informes d'auditoria, perquè estic convençut que me'ls van a donar.
Però els demanaré el funcionament de l'empresa de construcció de col·legis, el funcionament de l'empresa de Terra Mítica, els papers de Cacsa, els demanaré tots i cadascun.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros.
.
.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
dels papers que estem cansats de demanar i que no ens donen.
I en eixe sentit podrem comparar, si quan els resultats d'una auditoria, si quan el resultat d'un informe, són del gust de vostés, ens els donen, i quan no són del gust de vostés, amaguen la informació, que és el que estan fent habitualment en estos dos anys que duem de majoria absoluta, de majoria prepotent del Partit Popular al govern de la Comu-nitat Valenciana.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula el senyor Díez per al torn en contra.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ros.

És evident que no podem acceptar-li una exposició de motius que vosté redacta, o que vostés presenten, que coincidix amb l'exposició de motius que va vindre al text alternatiu que vostés van presentar en el debat a la totalitat.
Per cert, per cert, debat a la totalitat en què no va haver ni una sola paraula de vosté ni de ningun representant del Grup Parlamentari Socialista per a defensar aquell text alternatiu.
No sé per què el van fer.
Les primeres paraules que es fan en defensa d'allò són les poques que vosté ha dit referint-se a esta exposició de motius, que és la mateixa que varen presentar en el text alternatiu.

Però és evident que esta exposició de motius no té res a vore en absolut amb la llei que estem ací debatent.
Perquè esta exposició de motius correspon a aquell text alternatiu que vostés ni tan sols van defendre.
Ara bé, té un aspecte que jo vull destacar, té unes paraules que no es devem perdre els qui estem ací.
Exposició de motius que el Partit Socialista proposa a estes Corts perquè s'aproven.
Diu: "Les lleis de la Generalitat Valenciana 12/1996, del Consell Metropolità de l'Horta, i 4/1995 de l'Àrea Metropolitana de València no han pogut afrontar, ni molt menys resoldre, el fenomen metropolità, originant una inestabilitat legislativa en l'àmbit de València i la seua comarca, oblidant la resta del territori de la comunitat".
Hi ha una declaració escrita de forma expressa dient i reconeixent que la fórmula del Consell Metropolità de l'Horta era inaguantable i no solucionava els problemes.

I ara vostés, en esta exposició de motius, són tan contradictoris que pretenen que tornem a la fórmula del Consell Metropolità, quan vostés ací mateix estan desprestigiant-la.
La incongruència, la incoherència, és tremenda.
Tan tremenda que vostés hui ací en estes Corts, en estes Corts fa uns minuts, vostés han aprovat una disposició derogatòria; l'han aprovada vostés en companyia del Grup Popular i amb l'abstenció d'Esquerra Unida, disposició derogatòria que deroga la Llei 8/99.
Que vostés diuen: "Per què?
" L'han votada vostés, quan resulta que eixa llei, vostés la tenen recorreguda en el Tribunal Constitucional.
Posen-se d'acord.
Es veu que això *(so per interferència d'un mòbil)* de funcionar per grups no els va massa bé, i les incongruències es repetixen.

Remetrem este acord, amb el vot a favor del Partit Socialista, al Tribunal Constitucional, o retiren vostés el recurs.
Però sobretot, sobretot, siguen congruents amb esta exposició de motius, congruents amb els seus comportaments.
Enteren-se de les coses, enteren-se de les coses, i no vagen fent demagògia, que és l'única cosa que han estat fent en tot el dia d'ahir i en tot el matí de hui.

Res més.
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyores i senyors diputats.

Vosté ahir em va dedicar, dins de la cortesia parlamentària, un *piropo,* i em va dir que vaig ser hàbil en una determinada qüestió.
Jo eixe *piropo* li'l torne a vosté hui, senyor Díez, i li vaig a dir que ha sigut hàbil, ha sigut hàbil perquè no m'ha contestat ni una paraula al que jo li he dit del tema de la documentació, que probablement serà el més important, com no m'han contestat ni una paraula al llarg del debat del tema del perquè i què hi havia darrere de la creació de les àrees metropolitanes per serveis.
No m'ha contestat.
No m'ha contestat.
Vosté només em contesta aquelles coses que no el poden ficar en un compromís.

I li vaig a dir una altra cosa.
La coherència és la nostra.
Nosaltres, si hem legislat i hem fet una llei i hem vist en el seu desenvolupament que no complia els objectius per al que estava destinada, no tenim ningun empatx, no tenim ningun problema en reconéixer, com hem reconegut en l'exposició de motius, que això era "manifestamente mejorable".
I ho diem així.
I no tenim cap problema, cosa que de la boca de les seues senyories no eixirà en la vida quan vostés aproven o fan alguna cosa perquè sempre és el millor del món.
El millor que li pot passar a esta comunitat és la ley del mundial.
Vostés seran incapaços de reconéixer quan s'equivoquen en una cosa.
Nosaltres tenim l'absoluta coherència.
He de dir que si eixe tema no funciona d'eixa manera plantegem una qüestió alternativa perquè creem que funcionarà millor.

I, mire, clar que hem votat la derogació.
Però, si vàrem dissoldre el Consell Metropolità de l'Horta de pressa i corrent en l'any 1999.
El vàrem dissoldre.
El vàren dissoldre vostés, clar, en estes Corts en l'any 1999.
Què vol?
Que ara diguem: Bo, va, bé, no fa falta que deroguem res.
Si és que vostés ja se l'han carregat.
Vostés ja l'han dissolt.
Han dissolt el consell metropolità, el dissolgueren vostés ací en esta Cambra fa un any i escaig, fa un any i quasi mig.
No ens tracte d'incoherents i no vulga introduir elements que res tenen a vore, que quan les decisions es prenen per grups.
.
.
, doncs, jo li diria una cosa: si tots vostés hagueren estat en la reunió del dia 1 de maig, que tingué el senyor president amb tots vostés, doncs, s'hagueren enterat de la gran política que té per a la comunitat.
Com només anaren els elegits, doncs, al final s'enteren uns i uns altres per ací pels corredors diuen: "Eso que dice el presidente estaba previsto para septiembre, y va y resulta que lo ha anunciado ahora".

Doncs, mire, vostés funcionen per grups, però pitjor que nosaltres perquè no estan coordinats, perquè no tenen líder, perquè el líder que tenen és un líder postís, un líder creat a clau d'imatge publicitària, un líder creat a base de mils i mils i mils de milions de pessetes que ens costa en el pressupost de tos els valencians perquè puga eixir en tots els llocs.
I li recorde que en el pressupost d'enguany hi ha 9.
000 milions de pessetes per a campanyes publicitàries.
Si vostés eixos 9.
000 milions de pessetes els destinaren a fer instituts i a pagar el finançament de les àrees metropolitanes que hui estan creant ací, segurament els ajuntaments, segurament les ciutats, segurament els ciutadans rebrien millor servicis.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
i més barats que els que ens estan prestant en estos moments.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra))*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Díez.

 

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ros, espere que al llarg de la nostra vida parlamentària tinguem l'oportunitat de poder debatre seriosament, seriosament, una altra llei o alguna proposició de llei, perquè, sens dubte, li he de dir que me'n vaig un poc despagat.
Jo, sincerament, esperava, esperava que en realitat anàrem a discutir la llei, que en realitat anàrem a discutir les esmenes, però no que anàrem ací a parlar, com vosté ha intentat parlar fins quasi, quasi, quasi del sexe dels àngels.

Vosté es pensava, en el seu afany de protagonisme, ja que està tot el temps amb la mentalitat que estem ací discutint l'àrea metropolitana que la considera com a pròpia des d'eixa prepotència que ha caracteritzat a determinats governants del Psoe en èpoques passades i que alguns encara voren mantindre-la, a pesar que veuen que se'ls escapa el que ells han considerat com a *chollo*, des d'eixa prepotència ha estat vosté actuant ací en este debat i m'he quedat sincerament, m'he quedat amb les ganes de poder debatre una llei amb les esmenes que vostés presentaven.
*(Remors)*

S'ha limitat vosté a fer uns plantejaments d'absoluta demagògia sense ningun argument amb el que poguera recolzar les seues esmenes, sense ningun argument, i, a més.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Díez, per favor.

Per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

.
.
.
vosté si feia referència al passat.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Díez.

Per favor, senyories, sé l'hora que és, però pregue silenci i pregue que ocupen els seus escons, per favor.

Continue, senyor Díez.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Vosté sí que contínuament feia referències a la situació del Consell des de l'any 1995 cap ací.
Era vosté el que feia eixes referències i m'obligava a mi, dins d'eixe debat que vosté ha introduït, m'he conduïa a mi que li haguera de recordar l'època de l'últim president que vostés vàren tindre, el nom el coneix vosté i jo també, el mateix que vosté deu conéixer, i, si no, s'enterarà quan li passen l'auditoria del que va aparéixer i desaparéixer per art de màgia en el Consell Metropolità de l'Horta.
Però, bé, això ja serà un tema que vosté coneixerà.
Perquè, no li càpiga dubte, no li càpiga dubte que se li facilitarà eixa informació.

En qualsevol cas, i sent esta l'última esmena que vosté ha defés, només he de reiterar-li que ací, ací, ací, senyor Ros, s'ha produït un debat, que en tot moment, jo almenys personalment he intentat reconduir-lo al que era tractament de les esmenes, al que era el que ací s'estava debatent i que vosté pel contrari el que ha fet ha sigut una labor demagògica introduint temes que en absolut tenien res a vore en el tema que estaven debatent; però això ho ha fet, efectivament, en este temple de la llibertat d'expressió, ho ha fet ací en el lloc on es fan els pronunciaments públics i tots han pres la deguda nota d'eixes afirmacions sense base, sense fonament i que són des de la més pura demagògia que en estes Corts jo personalment he conegut.
I li ho dic amb tota l'estima i amb l'esperança que en futurs debats en els que ens trobem tinga vosté i el seu grup, sobretot, perquè no és vosté, el seu grup tinguen major coherència i major congruència en les coses que plantegen.

Moltes gràcies.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Votació a l'esmena 87.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 39 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena 87.

Votació a l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 49 vots a favor, 38 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.

Senyories, votació de totalitat del Projecte de llei de creació i gestió d'àrees metropolitanes a la Comunitat Valen-ciana.
Senyories, comença la votació.
*(Remors)* El resultat de la votació és de 47 vots a favor, 40 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat el Projecte de llei de creació i gestió d'àrees metropolitanes a la Comunitat Valenciana.
*(Remors)*

Senyories, explicació de vot.

Té la paraula el senyor Oltra per a explicació de vot.
*(Remors)*

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Supose que hi haurà, a més, expectació per saber les raons per les quals hem votat en contra la gent de l'oposició, encara que tenim la satisfacció que almenys hem convençut a un.
O siga, no està mal.
A este pas, igual a final de legislatura hem convençut els 49.

Home!
, jo crec que després de dos sessions, tot un plenari, no sé si hi ha molts precedents que tot un plenari sencer es dedique a un únic tema, però jo crec que les posicions han quedat meridianament clares.
Jo crec que ha sigut un debat estèril en el sentit d'intentar aclarir què són les àrees metropolitanes i si de veritat hi havia intenció o no de crear una àrea metropolitana racionalment entesa.
No?
Això jo crec que ha quedat clar, que les posicions són totalment contradictoris, no entre el que l'esquerra i la dreta en este cas pot pensar, que això jo crec que ha quedat evident, sinó, fins i tot, en el propi text que el Consell ha presentat a aquestes Corts, que comença dient una sèrie de coses però acaba marcant unes altres totalment contradictòries amb el seu text.

O siga, no es vol resoldre el problema de les àrees metropolitanes en el lloc on es va crear el problema, que és en el tema de l'horta.
Gran part de les nostres esmenes han anat en un sentit crec que constructiu per a intentar resoldre eixa qüestió que entenem que estava malament i que vostés la van a posar encara pitjor.
Però no ha pogut ser.
Ho lamentem, ho lamentem perquè crec que el que ací s'aprova va a contribuir a empitjorar la qüestió en el tema de l'horta.

I la veritat és que, també un altre tema que a nosaltres ens ha preocupat moltíssim i que ha motivat també un paquet important d'esmenes és el tema de la possible incidència d'aquesta llei en altres zones diferents al que és l'horta de València, el tema de la voluntarietat o no voluntarietat d'esta llei a l'hora de la seua aplicació en la constitució de noves àrees metropolitanes.
És un tema que ens preocupa molt, certament un dels temes, probablement, que més preocupa és a la ciutat d'Elx.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Jo crec que, a més, legítimament, legítimament en el sentit que sent la tercera ciutat, estan molt prop d'Alacant, doncs, ha hagut ahí tota una sèrie de qüestions que han servit per a posar de manifest que la queixa, la preocupació era absolutament legítima.
I la veritat és que ni els diputats que som d'ahí, ni molt menys la gent que vingué ahir i altres dies a estar per ací i el sentiment que queda en la ciutat és de confiança en aquesta llei.
No tenim confiança en aquesta llei.
No ens creem que açò que es diu de paraula es puga transformar en una realitat.
Tenim por que el contrari del que ací s'ha dit es puga aplicar, que el dia que algú ho decidisca es puga configurar una àrea metropolitana de les característiques que estem parlant en aquella zona; en aquella zona com en altres, però en aquella zona perquè han manifestat ­diguem­ més preocupació, o, almenys, aixina s'ha visualitzat.
No és un sentiment de tranquil·litat.
Ho hem intentant.

Creem que no és sincera l'opinió de vostés en el sentit del que han dit de paraula no han sigut capaços de posar-lo per escrit.
I això és una prova, la millor prova evident que, probablement, no és cert el que han dit.
Ho han dit per a desmobilitzar, tranquil·litzar, etcètera, etcètera, però tenim el dubte que això es quede confirmat així.
I ho lamentem perquè s'han fet tots els intents possibles, a través d'esmenes, a través de converses, tant amb el senyor conseller, amb altra gent del seu departament, diferents grups parlamentaris.
.
.
S'ha fet tot el possible perquè la qüestió, si de veritat vostés pensaven que anava aixina, que quedara regulat d'una altra manera.

No ha pogut ser.
No han volgut que siga aixina, i, legítimament, hem de dir que estem defraudats, en eixe sentit, defraudats.
Això no vol dir que ens conformem.
Anem a estar atents, atents a la qüestió.
Jo crec que vostés ja coneixen quina pot ser la resposta.
Crec que seria un error històric que intentaren anar per eixa via.

Però també aquesta llei incorpora altres qüestions que són molt preocupants.
No s'ha donat solució al tema competencial d'aquestes àrees metropolitanes.
En absolut.
S'ha passat olímpicament.
O siga, s'ha procurat resoldre el tema d'eixes dos entitats xicotetes que es creen ahí, no se sap molt bé per a què, i que comencen a funcionar a vore si aixina se soluciona el problema creat en el tema de l'Horta, però sense aclarir més quines funcions van a tindre, si van a augmentar o no van a augmentar el nivell competencial d'eixos organismes.

El tema del finançament, d'això, cada volta que s'ha tocat ací, han eixit.
.
.
quasi, quasi ens arrapen.
Però com es pot dir.
.
.
?
Home!
, però si se creen instruments supramunicipals, necessitaran de finançament supramunicipal.
Perquè els ajuntaments afectats hauran de sostindre econòmicament les despeses d'aquelles coses que municipalment els afecten, però allò que siga supramunicipal, algú haurà d'assumir eixe tipus de qüestions.
I si això no es presenta, si eixes necessitats no es presenten, llavors, evidentment, és que no fa falta ninguna àrea metropolitana.
La legislació disposa de suficients instruments perquè això no estiga aixina.
O siga, és una qüestió que també, a pesar que ha motivat moltes intervencions, ha sigut impossible aconseguir aclarir i, per suposat, aconseguir millorar.

I després el tema de la pluralitat a l'hora de la representació.
Nosaltres insistim que aquesta és una llei que suposa un retrocés democràtic, un retrocés democràtic quant a la participació de la societat civil representada pels seus legítims representants en els diferents ajuntaments en eixos organismes que es creen, tant en l'assemblea, fonamentalment, com en la comissió de govern.
S'ha apostat per un model presidencialista, un model antic, un model que segur segur que serà més efectiu en la línia del que ací es vol: una coseta entre quatre amics, a ser possible tots dels mateix partit, i dins del mateix partit, l'ideal ja és que foren de la mateixa corrent.
O siga, és l'únic que ha faltat dir, perquè aixina no hi ha conflicte i este tipus de coses.

Però això jo crec que no és el que es necessita.
En tot cas, no és el que s'esperava d'una llei d'aquestes característiques.
I en eixe aspecte, jo crec que és una llei que està cridada a un fracàs, que tindrà la primera plasmació en el tema de l'Horta, una volta comence a funcionar i es veja que això no funciona, que complica la gestió.
I si el dia de demà vostés intenten que això s'estenga a altres zones del territori valencià, a banda de l'oposició que probablement i legítimament trobaran, també eixe model va a fracassar, perquè no han cregut mai en el tema de les àrees metropolitanes.
Han utilitzat el missatge, han utilitzat el nom, però han fet tot el possible perquè això no tinguera cap viabilitat.

Per tant, des d'eixe punt de vista, jo crec que és una llei que naix morta.
És una llei prou deficient, tècnicament deficient, i políticament, jo crec que és una llei absolutament impresentable.
I ha sigut un error històric, perquè jo crec que tant per part del Grup Socialista com per part del Grup d'Esquerra Unida tenien voluntat que, si de veritat el projecte de llei que se'ns presentara tindria com a objectiu donar una solució a un problema que ja es presenta en aquesta zona, però que a la millor el dia de demà es pot presentar en altres zones del territori valencià, com pot ser el tema de l'entorn metropolità, haver parlat seriosament d'eixe tema i haver plantejat les qüestions que han de donar una eixida immediata ja en una zona, que és l'Horta, i a la millor haver xarrat de com podria configurar-se el dia de demà en altres zones.
Però d'això ací ha sigut un frontó, o siga, que les esmenes nostres que anaven en eixa línia constructiva no han trobat cap recolzament per part de vostès, i al final ha eixit exactament aprovada tal i com venia, perquè excepció feta de dos esmenes transaccionals, pràcticament ací en el plenari la resta de temes no han eixit.

En tot cas, assenyalar, com vaig dir ahir, que ens queda una xicoteta satisfacció, i és ­igual que es fa eixa crítica, cal dir també allò altre­ que el paquet d'esmenes que feien referència al llenguatge sexista sí que va estar aprovat tot, i això és motiu també de satisfacció i de salutació per part nostra.
Però la resta d'això, la veritat és que ha sigut un debat que en eixe aspecte no ha funcionat de cap manera.
Jo crec que és un tema que continua exactament pendent de resoldre, i que esta solució donada ací hui no és una solució que valga, sinó que és una solució que jo crec, estic convençut, que empitjora el problema.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Explicació de vot.
Té la paraula el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyores i senyors diputats, els que, lògicament, queden en el saló de plens, que després de votada la llei, ja n'hi ha uns pocs menys.

En eixe sentit, anem a fer l'explicació de vot d'una llei que ha sigut estudiada, treballada i debatuda amb intensitat entre el dia d'ahir i en el dia de hui.
El primer que vull deixar ben clar és que, per part del Grup Socialista, s'ha fet un debat seriós i coherent.
Jo no sé si els altres participants poden haver o no treballat este debat de la mateixa forma que nosaltres ho hem fet.
Teníem intenció de dir el que hem dit i ho hem dit.
I teníem intenció de dir-ho perquè és el que nosaltres pensàvem, és el que s'arreplegava, el que nosaltres creem que ha de ser una àrea metropolitana.
S'ha aprovat una llei, l'ha aprovada el Partit Popular amb els seus vots, legítimament aprovada, per això tenen la majoria absoluta, i res a objectar a l'aprovació de la llei.
En el futur, el seu desenrotllament de la llei i les coses que puga implicar ja anirem denunciant-les, si cal, en esta mateixa trona a on hem estat treballant i defenent totes les esmenes.

Però queda clar que, aprovada la llei, és una llei que entrarà en vigor en el seu moment en la Comunitat Valenciana i és una llei que afecta tot el territori de la comunitat.
I que nosaltres, el Grup Socialista, en eixe sentit, després d'haver-la debatut i després d'haver plantejat totes les esmenes que hem plantejat, res ja hem de dir, només que donar la nostra explicació de vot.

Per què no hem votat a favor d'esta llei?
Per moltes conseqüències, per moltíssimes.
La primera és perquè esta llei naix des de la pressa, esta llei naix des del no-respecte a una situació que es produïx després d'unes eleccions municipals.
I vull recordar-ho.
Després d'unes eleccions municipals, en allò que era abans l'antiga àrea metropolitana de l'Horta, es produïxen uns resultats i es produïx un intent de constituir un nou consell metropolità que donava un govern diferent al que hi havia fins eixe moment.
El Grup Popular en aquella ocasió intenta boicotejar la constitució del nou ens metropolità ­i fa moltíssimes qüestions, moltíssimes coses, que en estos moments tampoc ve a conte que ací les diga­, intenta boicotejar la constitució d'un consell metropolità que tenia una majoria clara, majoria expressada en les urnes.
No content, perquè al final els números estaven ahí, la llei estava ahí i les normatives estaven ahí, el consell metropolità es constituïx en el seu dia.
I el Partit Popular havia de reaccionar.

I reacciona d'una forma ­i perdoneu-me l'expressió­ virulenta.
Planteja ací a les Corts la dissolució de l'Àrea Metropolitana de l'Horta i, si no recorde malament, el tràmit de la llei es fa per lectura única, si no recorde malament ­i si estic equivocat, que me rectifiquen.
Una situació excepcional que fins ara els governs només s'havien atrevit a utilitzar el tema de la lectura única per a aprovar una llei quan de veres es produïen a la nostra comunitat situacions excepcionals, probablement com la que se va produir despús-ahir.
Però no.
El Partit Popular tenia molta pressa, tenia molta pressa a dissoldre l'Àrea Metropolitana de València, i ho fa utilitzant un procediment excepcional, extraordinari: el de la lectura única.

I, efectivament, eixa llei parlava i donava terminis de què s'havia de fer a partir d'eixe moment.
I la llei dia que hi havien sis mesos, se creava una comissió de liquidació i hi havia sis mesos per a resoldre eixos problemes i perquè, en la mesura del possible, poguera haver un organisme substitut que poguera complir les funcions de l'àrea metropolitana que s'acabava de dissoldre.

Els sis mesos, senyories, s'acabaren, si no recorde malament, a finals del mes de maig o principis del mes de juny de l'any 2000, fa ara aproximadament 11 mesos.
En 11 mesos no sols la comissió no ha complit els objectius previstos, no sols no ha hagut un altre organisme que substituïra al dissolt consell metropolità, sinó que en eixos 11 mesos s'han produït esdeveniments que han sigut el producte i el resultat de la gestió i de les coses que es feren a l'impedir la constitució del consell metropolità, a l'impedir la constitució dels consells d'administració de les empreses que gestionaven el servicis.

Totes eixes qüestions són les que han anat passant, i estem en estos moments pagant, sense cap dubte, les conseqüències de tot allò.
Producte de la pressa, es fa un avantprojecte d'àrea metropolitana de València que s'envia a alguns ajuntaments, no a tots els ajuntaments.
Si estem parlant de l'aprovació d'una llei d'àrees metropolitanes que afecta a totes i cada una de les poblacions de la nostra Comunitat Valenciana, eixe avantprojecte que se feu i eixa suposada informació que se va donar, no s'havia d'haver remés només als ajuntaments de l'àrea metropolitana extingida, sinó que s'havia d'haver enviat a tots i cada u dels ajuntaments de la Comunitat Valenciana, perquè tots i cada u eren afectats.
Això no es fa aixina.
Només s'envia als ajuntaments de l'extingida àrea metropolitana, un defecte de forma importantíssim que té la llei que s'ha dut a debat en estos moments al Parlament.

Però eixe projecte de llei que s'envia als ajuntaments ha alçat tant d'escàndol, ha fet tant de renou.
.
.
és un projecte de llei amb un text, que no sé qui va ser la persona brillant que el va confeccionar, amb un text prepotent, amb un text controlador, amb un text on hi havia inclús un governador per al Consell Metropolità de l'Horta per a controlar el que passava ahí en eixa àrea metropolitana.
Va ser tan desgavellat el text i va ser la reacció tan forta la que es va produir en tots i cada u del ajuntaments de la Comunitat Valenciana, que com torne a dir, s'anaven adonant a través dels mitjans de comunicació i no perquè en cap cas des de la conselleria corresponent s'haguera enviat eixa documentació a tots els ajuntaments, com era preceptiva, que es va produir tal rebuig que el Consell hagué de fer marxa arrere en el seu text legal i conside-rar-ho d'una altra forma.

En eixe instant es produïx, com aixina va ocórrer, el canvi de conseller responsable de la Conselleria d'Admi-nistració Pública, i el nou conseller responsable de la Conselleria d'Administració Pública, en un gest que efectivament l'honra, retira el projecte de llei, que no se sostenia per ell mateix i que era una qüestió infumable, i planteja un nou projecte de llei, que és el que hem estat debatent ací.
Que podrem o no podrem estar d'acord, com no ho estem, però en ningun cas contemplava aquelles qüestions tan insòlites que contemplava el primer projecte de llei que se va remetre.

Este projecte de llei que nosaltres hem rebutjat l'hem rebutjat fonamentalment per tres o quatre qüestions.
La primera, perquè té un defecte de forma important.
Tampoc s'ha remés este segon projecte de llei a tots els ajuntaments de la Comunitat Valenciana, com es preceptiu.
Perquè estem parlant ­i això ho tenim molt clar, i per això ho remarquen­ de la Llei d'àrees metropolitanes.
No estem parlant de la Llei d'àrees metropolitanes de l'Horta; de la Llei d'àrees metropolitanes de tota la comunitat.
I perquè és per a tota la comunitat, tots els ajuntaments deurien haver rebut la informació, i això no ha sigut aixina.
Eixa falta d'informació, eixe furtar informació i plantejar l'opció que es considera oportuna i que la resta puguen opinar, ja fa que el projecte de llei entre ací a les Corts coix d'una pota, i perdoneu-me l'expressió.
Dels ­no sé si són 600, 700, 800­ dels 800 o 900 ajuntaments que té la Comunitat Valenciana, només 44 hem tingut el privilegi de poder tindre el text per a poder informar.
La resta dels ajuntaments de la Comunitat Valenciana, com era preceptiu, no han tingut el text.

Per eixa deficiència tan important a l'hora de gestionar-lo, perquè és una llei desvertebradora del territori, com ja ho hem dit; perquè és una llei que crea àrees metropolitanes de servicis, i això l'únic que fa és encarir els serveis que prestem a la gent; perquè és una llei que no respecta la voluntat expressada pels ciutadans en cada un dels municipis a l'hora de votar i exercir lliurement el vot que cada u considera oportú, i no té la seua representació en les àrees metropolitanes que s'han creat o que es van a crear; en definitiva, perquè és una llei desvertebradora, que no va a solucionar en ningun cas els problemes de conjunt que té l'àrea metropolitana: transports.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

.
.
.
cicle hidràulic ­acabe, senyora presidenta­, el tema del fem, el tema de l'urbanisme.

Per tot allò, i a pesar dels esforços, senyora presidenta, senyores i senyors diputats, què hem volgut fer per a consensuar alguna cosa?
L'únic que se'ns ha tingut en compte ha sigut l'esmena que els treballadors han presentat i una nostra perquè l'article estava mal redactat i nosaltres, mira per a on, el nostre assessor ens havia dit com l'havíem de redactar.
Tot allò ha sigut l'únic que hem pogut traure d'una discussió de dia i mig.

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Té la paraula el senyor Díez, per a explicació de vot.

 

**El senyor Díez Cuquerella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Amb satisfacció hem de manifestar-nos en estes Corts Valencianes per haver aprovat hui una llei que tots els grups polítics ací representats reconeixem com una llei important per a la Comunitat Valenciana.
Satisfacció ens deu donar a uns i a altres, als que hem aportat el nostre vot positiu perquè esta llei fóra una realitat i als que han discrepat, des de la seua llibertat política, per considerar que esta llei no era la que altres grup hagueren fet.

Des d'eixe respecte a la democràcia, des d'eixe respecte a la pluralitat, hem d'estar, no obstant, satisfets, perquè ha eixit una llei, una llei bàsica, una llei diríem centralitzadora de quines han de ser les lleis que creen altres àrees metropolitanes.

És una llei de caràcter bàsic per a la Comunitat Valen-ciana amb respecte a la llei de caràcter bàsic de règim local estatal.
I que introduïx la possibilitat de la creació, des de la Generalitat Valenciana, amb audiència i intervenció dels municipis afectats, de noves àrees, que tindran la seua llei específica dins del marc unitari d'esta que hui hem aprovat, que tindran, repetisc, la seua llei específica i a on els ajuntaments afectats seran consultats en el seu moment d'aquelles àrees que se vullguen crear en un futur, repetisc, davall la base unitària o el marc jurídic d'esta llei que hui hem aprovat.

L'objectiu fonamental d'esta llei, per tant, és establir eixes condicions unitàries, un marc legislatiu unitari i comú per a totes les àrees metropolitanes de la Comunitat Valenciana, d'acord amb els principis que introduïx la legislació estatal.
I s'ha tingut en compte i s'ha respectat de forma exquisida l'autonomia local, l'autonomia local com a l'expressió de l'anomenat interés local.
Però interés local que està unit d'una forma indivisible a un interés supralocal, a un interés supramunicipal, i compatible i concurrent, compatible i concurrent, amb la creació d'entitats metropolitanes.
Perquè eixes entitats metropolitanes se creen i se crearan amb l'objecte d'atendre servicis, obres, en definitiva, competències, competències locals, però que la característica supralocal o supramunicipal d'eixos servicis o obres excedisquen de l'àmbit purament municipal, amb compatibilitat i amb concurrència amb els municipis.
Per això és per què podem afirmar que ho fem amb absolut respecte a l'autonomia local.

Per un altre costat, s'ha procurat i s'ha aconseguit en esta llei establir uns criteris ponderats de representació, crear un sistema de representació de municipis que fóra operatiu, a on tots els municipis que en el futur puguen estar afectats ­puguen estar beneficiats, diria jo­ per esta llei, tots els ajuntaments puguen tindre la seua representació, fins els més menuts; representació física, representació legal en els seus representants.
I a més, introduint la baremació per un vot ponderat, perquè no sols existisca representació municipal sinó que, a través d'eixa ponderació de vot, existisca una representació dels habitants de cada municipi, en proporció cada u dels municipis al seu nucli d'habitants o al seu cens d'habitants.

S'ha establit, per tant, una representativitat, una representació que considerem important i que considerem que és capaç d'arreplegar no sols les sensibilitats polítiques, que també les arreplega, sinó sobretot les sensibilitats dels nostres ciutadans, que és, en definitiva, allò que ens importa.
Perquè no hem buscat en ningun moment crear una llei d'àrees metropolitanes que vinguera a polititzar les àrees que se constituïsquen, les àrees que se creen, sinó que s'ha fet des del punt de vista que la legislació ens exigix que siga: per a la prestació de servicis supramunicipals que necessiten l'atenció supralocal.
En eixe aspecte, crec que tots estem satisfets.

I per últim, per acabar esta intervenció, també fer una menció, com és evident, a aquelles disposicions addicionals d'esta llei que creen dos entitats metropolitanes en l'àrea municipal de València i 43 pobles més, que són aquells que estaven regits per les lleis que han quedat derogades del Consell Metropolità de l'Horta.
Hem optat en esta Cambra, amb els vots del Partit Popular, amb les esmenes que s'han acceptat amb molt de gust, proposades tant per Esquerra Unida com pel Partit Socialista, esmenes que varen ser acceptades en la comissió, esmenes que han sigut transaccionades ací en un gest de voluntat i de convenciment democràtic d'acceptar les suggerències de l'oposició, en la mesura que eixes suggerències pogueren tindre una introducció en allò que és l'esquema de la Llei d'àrees que el Govern Valencià i el Grup Popular ha presentat a esta Cambra.

Això és diàleg, això és consens, això és prestar la deguda atenció a la representativitat que tenen els grups de l'oposició.
Allò que no significa és acceptar el cent per cent d'esmenes, perquè això significaria perdre el sentit de responsabilitat política del partit que està governant per decisió de les urnes, que està governant per decisió de les urnes.

Per això crec que hem d'estar satisfets, perquè també hem dotat l'àrea metropolitana de València de dos entitats que poden resultar, i estem convençuts que van a resultat, prou més operatives que allò que existia amb anterioritat.
Les deficiències que ací en esta Cambra s'han reconegut, si no de paraula sí per escrit, a través dels documents que s'han presentat, que era una institució, una entitat, que no havia solucionat els problemes que tenia l'àrea metropolitana de València.

Creem, des del Partit Popular, que la creació d'estes dos entitats d'àmbit territorial però sectorials, amb perfecta compatibilitat, amb perfecta sintonia i sincronització i amb perfecta legitimitat, perquè aixina ho diu el Consell Jurídic Consultiu, de la possibilitat que estes entitats metropolitanes, a part de ser de caràcter territorial, tinguen també un caràcter sectorial.
I entenem que l'operativitat, l'àgil gestió, se pot produir sectorialment i a través de les empreses que, en definitiva, estan gestionant els dos servicis que estan prestant-se des de l'entitat metropolitana extingida i que ara se constituïxen en dos entitats metropolitanes distintes.

Per això dic que creiem que esta llei va a tindre una llarga vida, va a tindre una eficàcia en la futura creació de noves àrees metropolitanes, si aixina se considera oportú.

I sobretot, allò que significa per a nosaltres esta llei és que el Partit Popular i els grups de l'oposició han demostrat, han mostrat, una preocupació important sobre els problemes dels ciutadans, independentment que hagen existit les lògiques discrepàncies que, des de les postures definides de cada un dels grups, sempre han d'haver.

Però sobretot hi ha hagut, pense, el denominador comú de la preocupació que esta Cambra, representació popular, té la sensibilitat de legislar per a cobrir les necessitats i les exigències de la societat valenciana.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Díez.

Vull informar als membres de la Cambra que, a proposta dels síndics de la Comissió d'Economia i amb l'acord del president de la comissió, se suspén la Comissió d'Economia que estava prevista realitzar a continuació i es manté la del dia 8.
I a continuació, també hi ha reunió de la Junta de Síndics.

Moltes gràcies, senyories.

S'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 14 hores i 10 minuts)*