Untitled Web Page


![!CAP](Images/!CAP.GIF)

**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 13 de juny de 2001.
Comença la sessió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 47.
Primera reunió.**

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyores diputades i senyors diputats, s'obri la sessió.

En primer lugar, someter a la aprobación de esta Cámara una alteración del orden del día aprobada ayer por unanimidad de la Junta de Portavoces, que es la inclusión del punto dos, debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat sobre el Projecte de llei de creació del Col·legi de Detectius Privats de la Comunitat Valenciana, y la alteración en el orden del día de las dos tomas en consideración de las dos proposiciones no de ley.
Pasa la que figura en el punto cuatro al punto tres y la que figura en el tres al cuatro, que quedarán, al incluir el nuevo punto del orden del día, el dos en el punto cuatro y en el punto cinco.

¿Por asentimiento?
Por asentimiento se aprueba esta alteración del orden del día.

Por lo tanto, el primer punto es: debat i votació del Dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat Valenciana sobre el Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Publici-taris i Relacions Públiques de la Comunitat Valenciana.

Presentació del dictamen de la comissió?
Presentació del dictamen d'esta comissió?
Té la paraula la representant del Grup Parlamentari Popular.

Senyories, pregue silenci, per favor.

 

 

***Debat i votació del Dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat sobre el Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Publicitaris i Relacions Públiques de la Comunitat Valenciana.***

 

 

**La senyora Rico Llorca:**

 

Señorías.

Me corresponde, como vicepresidenta de la Comisión de Coordinación, Organización y Régimen de las Instituciones de la Generalitat Valenciana, presentar ante el Pleno el dictamen del Proyecto de ley del Colegio Oficial de Publici-tarios y Relaciones públicas de la Comunidad Valenciana.

Esta decisión fue adoptada por unanimidad de los miembros de la precitada comisión el día 24 de mayo del presente año, y una vez que hubo concluido el debate y votación del proyecto de ley.

La cronología de las actuaciones ha sido la que expreso a continuación.

El proyecto de ley fue presentado por el Gobierno Valenciano ante las Cortes el día 15 de febrero de 2001, habiéndose publicado en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* el día 20 de marzo del presente año.

El plazo de presentación de enmiendas finalizó el día 6 de abril, siendo presentada únicamente una enmienda a la totalidad por el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida del País Valencià.
Enmienda que fue rechazada en el Pleno celebrado por estas Cortes el pasado 9 de mayo.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyora diputada.

Per favor, senyories, novament pregue silenci, per favor.

 

**La senyora Rico Llorca:**

 

Gracias, señoría.

No habiendo sido presentada ninguna enmienda parcial, la Comisión de Coordinación, Organización y Régimen de las Instituciones de la Generalitat, en su reunión celebrada el día 24 de mayo, procedió a asumir las funciones que en su caso le hubieran correspondido a la Ponencia encargada de informar dicho proyecto de ley, elevando, tras el debate, a dictamen el texto íntegro del proyecto de ley.

Esta ley, como otras sobre colegios profesionales que han sido aprobadas por estas Cortes, nace de la voluntad de los ciudadanos afectados, que demandan al Consell un colegio profesional para regular sus relaciones.
Y el Consell, acertadamente y con la sensibilidad que le caracteriza, ante esa petición inició todos los trámites para dar satisfacción a una demanda social.

De esa manera se da cumplimiento, una vez más, a lo dispuesto en el ordenamiento jurídico de nuestra comunidad autónoma, que dispone en la Ley 6/97, de 4 de diciembre, en su artículo 7, que la creación de colegios profesionales se hará mediante ley de la Generalitat.

Una vez más hemos de felicitar al Consell porque hemos vuelto a dar un paso adelante en la consolidación de las competencias que a nuestra comunidad atribuye la Constitución.

Nada más.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Rico.

Passem a continuació a la votació de l'articulat, ja que no hi ha esmenes dels articles ni de l'exposició de motius.

Per tant, correspon, en primer lloc, votació de l'article 1.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 41 vots a favor, 38 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 1.

Senyories, votació a l'article 2.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 40 vots a favor, 38 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 2.

Senyories, votació a l'article 3.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 41 vots a favor, 38 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 3.

Senyories, votació a la disposició addicional.
Comença la votació.
El resultat és de 41 vots a favor, 38 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició addicional.

Votació a la disposició transitòria primera.
Comença la votació.
El resultat és de 41 vots a favor, 38 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició transitòria primera.

Votació a la disposició transitòria segona.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 41 vots a favor, 36 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició transitòria segona.

Votació a la disposició transitòria tercera.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 42 vots a favor, 37 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició transitòria tercera.

Votació a la disposició final.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 41 vots a favor, 38 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició final.

A l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 41 vots a favor, 38 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'exposició com a preàmbul de la llei.

Senyories, votació de totalitat del Projecte de llei de crea-ció del Col·legi Oficial de Publicitaris i Relacions Públiques de la Comunitat Valenciana.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 41 vots a favor, 37 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la Llei de creació del Col·legi Oficial de Publicitaris i Relacions Públiques de la Comuni-tat Valenciana.

Correspon a continuació l'explicació de vot.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Reiteradament Esquerra Unida ha explicat els motius pels quals rebutja la *rastra* de lleis, totes iguals, sobre creació de col·legis professionals.
En esta llei concretament ja ho vam explicar en el moment que vam presentar l'esmena a la totalitat.
Trobe que està suficientment argumentat i suficientment explicat el nostre vot en contra a aquesta llei i a totes les de creació de col·legis professionals.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Per a explicació de vot, senyor Mestre, té la paraula en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**El senyor Mestre i Moltó:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

El Grup Socialista­Progressistes ha votat negativament a aquest projecte de llei de publicitaris i relacions públiques dintre el seu criteri que la col·legiació no ha de ser obligatòria.
En el marc de l'ordenament constitucional, article 36, i del nostre Estatut, als col·legis professionals sols, senyores i senyors diputats del Partit Popular, se'ls consagra, no se'ls imposa.
Per tant, resta clara que la col·legiació no és obligatòria.

Perquè què diu la nostra Constitució al respecte?
Contempla els col·legis professionals com a forma organitzativa de les professions titulades, amb una triple finalitat: ordenar l'exercici professional, vigilar l'exercici de la professió per a un desenvolupament d'acord amb paràmetres ètics i deontològics per a garantir la qualitat del desenvolupament d'aquest exercici professional i, sense lloc a dubte, també per la defensa dels interessos professionals dels col·legiats.

Però des d'aquell ordenament constitucional i des de les sentències darreres del Tribunal Constitucional, es possibilita al legislador que constituïsca un col·legi atenent els següents aspectes: primer, l'existència, si escau, d'un títol i, sobretot, que hi haja un reconegut interés social per al seu desenvolupament professional.

Ara bé, sols l'existència d'un títol oficial no justifica la creació d'un col·legi.
Sols raons d'interés públic, la consecució dels seus fins i el control de la responsabilitat de l'exercici de la professió exigirà la dita incorporació obligatòria; cosa que hauria, per altra banda, de manifestar-se per la regulació de l'activitat subjecta, en tot cas, a reserva de llei, havent de ser interpretada aquesta en el sentit que deu ser una llei la que regule, primer, l'existència mateixa d'una professió titulada, és a dir, d'una professió, la possibilitat d'exercici de la qual quede jurídicament subordinada a la possessió de títols concrets.
És el cas dels metges, per exemple.
Segon, els requisits i títols necessaris per al seu exercici.
I tercer, el seu contingut o conjunt formal de les activitats que la integren.

I tot això, senyores i senyors diputats del PP, senyores i senyors diputats d'aquesta Cambra, i tot això ­repetisc­ perquè el principi general de llibertat que consagra la Constitució en el seus articles 1.
1 i 1.
10 autoritza els ciutadans a portar a cap totes aquelles activitats que la llei no prohibisca o l'exercici no subordine a requisits o condicions determinades.
Per tant, cal distingir, doncs, entre professió lliure titulada i col·legiada.

Per tant, cal resumir aquesta primera referència en l'argumentari que estic desenvolupant per a tots vostés en nom del Grup Socialista­Progressistes que no és necessari sols el títol per a fer, per a desenvolupar, per a crear, un col·legi professional; que són les raons d'interés social.

Però quan aquestes raons d'interés social, que pel que afecta el títol de publicitaris i relacions públiques es contempla en la Llei general de publicitat de l'any 1988, emanada de les directives europees de l'any 1984, quan açò es contempla de cara a reservar els drets dels usuaris i a evitar la publicitat enganyosa; quan precisament la Llei de publicitat de l'any 1988 esmenta que no és necessària ninguna norma de rang de llei per a l'exercici de l'activitat publicitària i que tan sols poden exercir l'activitat publicitària agents, persones físiques o jurídiques en el desenvolupament del seu exercici professional, quan això es diu, està clar que està qüestionant-se la necessitat de crear este col·legi.

A més, un col·legi, senyores i senyors diputats, a més un col·legi que afecta a graus amplis de creativitat, i com sabem tots i totes, la creativitat és llibertat, i quant més encotillaments definim, delimitem, tanquen en una activitat que necessita tant de la creativitat, més estarem empobrint-la.
I, repetisc, tot allò que afecta els drets dels usuaris, que pot atemptar contra els drets dels usuaris, estan contemplats en la llei general de publicitat.

Per tant, l'exercici de l'activitat de publicitat i relacions públiques no es troba sotmés ­com dia abans­ a una regulació jurídica específica, en especial en relació amb l'accés a ella i al seu exercici des de l'aprovació de la Llei general de publicitat, 34/1988.

Es diu, a més a més, que la publicitat com a forma de comunicació pot ser realitzada per una persona física o jurídica, pública o privada, en l'exercici d'una activitat comercial, industrial, artesanal o professional ­article 2 de l'esmentada llei de publicitat­, permetent que les persones naturals o jurídiques siguen agències de publicitat, siguen agències de publicitat.
La figura del publicista no està subjecta, per tant, a l'exercici de l'activitat publicitària, a la prèvia obtenció de cap títol, així com que tant poden dedicar-se professionalment a ella les persones naturals com les persones jurídiques.

Per tant, repetixc, i seguixc els criteris del Consell Jurídic Consultiu de la Comunitat Valenciana, que és el primer que està dient respecte a este col·legi que no és necessari, per tant, repetisc, és qüestionable la necessitat de la creació del col·legi que es pretén, i en tot cas, i en tot cas, la col·legiació obligatòria hauria de limitar-se al col·lectiu de professionals, dels llicenciats, conforme al Reial Decret 91, que definix el títol de llicenciat en relacions públiques i en publicitat, però en absolut deu afectar a totes aquelles agències, a totes aquelles persones, jurídiques o físiques, que estan desenvolupant una activitat professional publicitària, i que no se'ls ha d'obligar a pertànyer a aquest col·legi perquè continuen desenvolupant la seua activitat professional.

Doncs, bé, ni en l'exposició de motius ni en l'articulat açò es contempla, i es crea a partir d'ara una situació d'inseguretat jurídica, d'inseguretat jurídica greu per a totes aquelles persones jurídiques o físiques que estan desenvolupant la seua tasca publicitària i que, a partir de la creació d'esta llei, se'ls crea una situació jurídica irregular, perquè ni tan sols quan en l'article esmenta que podran adherir-se al col·legi tota persona que de manera habitual i professional haja exercit aquesta professió, ni tan sols amb aquesta matisació de la llei es contemplen aquestes agències, perquè es diu: "Totes aquelles persones que de manera habitual o professional hagen desenvolupat aquesta activitat professional, però sempre que tinguen un títol".
Doncs, no senyors, d'acord amb la llei de publicitat, no es requerix ningun títol acadèmic per a poder desenvolupar aquesta activitat.

Per tant, estem situant en una situació d'inseguretat a moltíssimes entitats jurídiques i físiques que han desenvolupat, i l'estan desenvolupant molt bé, una activitat publicitària.

Per tot això, d'acord amb els criteris del Consell Jurídic de la Comunitat Valenciana, d'acord amb els contactes i amb les relacions que hem tingut amb el món de la publicitat per part del Grup Socialista­Progressistes, no estem d'acord que es cree aquest col·legi.
Per tant, ni estem d'acord amb l'exposició de motius ni amb l'articulat ni amb les disposicions transitòries i finals, i per això hem votat negativament la creació d'aquest Col·legi de Publicitaris i Relacions Públiques.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Mestre.

Té la paraula, per a explicació de vot, en representació del Grup Parlamentari Popular, la senyora Vicent.

 

**La senyora Vicent Saera:**

 

Señora presidenta.
Señoras y señores diputados.

Antes todo, agradecer al Gobierno Valenciano la presentación de este proyecto de ley.

El Estatuto de Autonomía de la Comunidad Valenciana, en su artículo 31, apartado 22, confía a la Generalidad Valenciana competencia exclusiva en materia de colegios profesionales y ejercicio de profesiones tituladas.
En uso de estas competencias, se promulgó la Ley 6/1997, de 4 de diciembre, de consejos y colegios profesionales de la Comunidad Valenciana, en cuyo artículo 7.
1 se dispone la creación de colegios profesionales con ámbito de actuación en la Comunidad Valenciana, sin perjuicio del ámbito territorial de los ya existentes, se hará mediante ley de la Generalidad, previa audiencia de los colegios profesionales existentes que puedan verse afectados.

El anteproyecto de ley tiene por objeto la creación del Colegio Oficial de Publicitarios de la Comunidad Valencia-na, en virtud de lo dispuesto en la citada ley.

La creación de este colegio se contiene en el artículo 1, en su artículo 2 se establece el ámbito territorial del colegio y en su artículo 3 recoge el ámbito personal del mismo, disponiendo la integración de los profesionales de la publicidad que tienen la titulación de licenciados en Publicidad y Relaciones Públicas.

La disposición transitoria primera establece un régimen transitorio de dos años para la integración en el colegio de aquellos profesionales de la publicidad que sin contar con la titulación requerida acrediten experiencia profesional.

En este punto, yo quiero apoyarme un poco para contradecir al diputado que me ha antecedido en mi exposición, que dice que no se pueden regular todos aquellos que no tengan la titulación, pero esta disposición transitoria recoge ese apartado.

Dicho esto, quiero entrar en algunos temas que yo creo que la ciudadanía, o parte de ella, mejor dicho, no entiende, pero no porque no lo entienda sino porque desde algunos grupos políticos se les intenta confundir de forma maliciosa e intencionada.
Y por una razón que es obvia y, además, con todo el descaro, se dice, y ves que cuando hay alguien en los colegios profesionales, los sindicatos tienen menos clientela.
En la Constitución esto se recoge, y por lo tanto tenemos que lleva a cabo esta creación de colegios, porque no es un capricho de la Generalitat Valenciana sino que es a consecuencia de la petición de esos colectivos.

Por lo tanto, no es que no sea una ley anacrónica, sino que es una ley donde la grandeza de unos profesionales, unos profesionales formados en nuestra comunidad autónoma, trabajando por nuestros ciudadanos, se autorregulan y piden que esta Cámara les controle en su ejercicio profesional.

Por otra parte, esta ley viene a petición de parte.
Esta ley no viene porque el Gobierno las quiera traer, estas siete u ocho leyes que dice la diputada que nos repetimos, que todas son iguales, sino que son los ciudadanos de una profesión quienes piden al Gobierno que esta ley venga a la Cámara y se apruebe.

La actividad de la publicidad y las relaciones públicas tiene, desde hace años, una incidencia creciente en el ámbito de la economía, el mundo de la comunicación, reconociéndole con ello su valor creativo y generador de recursos y riquezas en la sociedad actual.

Así mismo, esta actividad tiene igualmente importantes repercusiones en el ámbito de los derechos de los particulares y usuarios de los productos y servicios que con objeto de publicidad, que han merecido un tratamiento diferenciado y específico en el ordenamiento jurídico, entre otros, por la Ley 34/1988, del 11 de noviembre, general de publicidad, y la Ley 26/1984, general de defensa de los consumidores y usuarios, ambas en cumplimiento de los mandatos contenidos en los artículos 20.
1, letra *d*, y 51 de la Constitución, como derecho de los ciudadanos a recibir libremente información veraz por cualquier medio de difusión y como garantía en la defensa de los consumidores y usuarios.

Por tanto, esto no es un capricho, como he dicho ya, de este Grupo Parlamentario, sino que es voluntad de la población civil que estos colegios existan.
Y como ha dicho mi compañero anterior, dice que la creatividad es libertad, pues lo que tenemos que hacer es crear lo que el pueblo pide, que es este colegio profesional, para darles la libertad de que cada uno esté en el momento y en el sitio donde quiera.

Nada más y muchas gracias.

 

 

***Debat i votació del Dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat sobre el Projecte de llei de creació del Col·legi de Detectius Privats de la Comunitat Valenciana***

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Vicent.

Correspon en punt 2 de l'ordre del dia.
.
.
Per a què demana la paraula, senyor Mestre?

 

**El senyor Mestre i Moltó:**

 

Considere, senyora presidenta, que he estat objecte de rèplica per part de la il·lustre diputada.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Mestre, no hi ha torn de rèplica en explicació de vot.
El reglament no ho permet.
Ho sent molt, senyor Mestre.

Punt dos: debat i votació del Dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat sobre el projecte de llei de creació del Col·legi de Detectius Privats de la Comunitat Valenciana.

Presentació del dictamen de la Comissió, té la paraula la senyora Amorós.

 

**La senyora Amorós Fillol:**

 

Bon dia, senyora presidenta, senyores diputades, senyors diputats.

Com a secretaria de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat Valenciana, em correspon presentar davant del Ple el Dic-tamen del projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Detectiu Privats de la Comunitat Valenciana, segons l'acord que va adoptar per unanimitat la comissió que l'ha tramitat.

El projecte de llei fou presentat pel Govern Valencià davant d'aquestes Corts el passat dia 21 de març, amb registre d'entrada número 24.
698, essent publicat en el *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* número 23, de 9 d'abril d'enguany.

El termini per a la presentació d'esmenes va acabar el passat dia 2 de maig, havent-se presentat únicament una sola esmena a la totalitat pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, la qual fou debatuda i rebutjada en el Ple celebrat per aquestes Corts el dia 14 de maig de l'any en curs.

No havent-se presentat cap esmena parcial, la Comissió va procedir en la seua reunió del dia 7 de juny a assumir les funcions que en el seu cas li hagueren correspost a la ponència encarregada d'informar sobre l'esmenat projecte, elevant després del debat a dictamen el text íntegre del projecte de llei.

Aquest dictamen, fins al dia de la data i tal com establix preceptivament el Reglament d'aquestes Corts no ha sigut publicat en el *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* a causa de la immediatesa del debat.
És per això que ha sigut necessari el repartiment de còpia mecanografiada tal com establix el nostre Reglament, permetent així que abans de les vacances parlamentàries es puguen iniciar els tràmits per a la creació i constitució d'aquest nou col·legi professional.

Amb aquesta llei contribuïm a regular la creació d'una activitat professional, la de detectiu privat, que s'inclou dins de les activitats de la seguretat privada regulades per la Llei 23/1992, de 30 de juliol, de seguretat privada, el reglament de la qual fou desenvolupat pel Reial Decret 2.
364/1994, de 9 de desembre, en què es definix l'àmbit d'actuació i les funcions que li són pròpies, que essencialment són les d'obtenir i aportar informacions i proves sobre conductes o fets privats, la investigació dels delictes perseguibles sols a instància de part per encàrrec dels legitimats en el procés penal i la vigilància en fires, hotels, exposicions o àmbits anàlegs.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Amorós.

No hi ha esmenes tampoc en este projecte de llei als articles ni a l'exposició de motius.
Per tant, va a començar la votació de l'articulat.

Votació a l'article 1.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 73 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 1.

Senyories, votació a l'article 2.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 74 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció, queda aprovat l'article 2.

Senyories, votació a l'article 3.
Comença la votació.
El resultat és de 73 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 3.

Votació a la disposició transitòria primera.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 74 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició transitòria primera.

A la disposició transitòria segona.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 75 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició transitòria segona.

Votació a la disposició final.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 74 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició final.

Votació a l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 73 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.

Votació de totalitat del Projecte de llei de creació del Col·legi de Detectius Privats de la Comunitat Valenciana.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 75 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la Llei de creació del Col·legi de Detectius Privats de la Comunitat Valenciana.

Explicació de vot.
Té la paraula la senyora Llinares, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

El dia que vam presentar l'esmena a la totalitat ja Esquerra Unida va explicar perquè rebutjava aquesta llei que, bé, en aquells moments vaig explicar que eren inclús motius literaris, motius literaris i motius de la gent aficionada al cine els que ens feien rebutjar la llei a banda de tota la cosa legislativa i tota l'organització del País Valencià que significa aprovar estes lleis.

Per tant, nosaltres mantenim aquella explicació i trobem que no és necessari tornar-la a fer.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Explicació de vot.
El senyor Mestre té la paraula, en representació del Grup Socialista­Progressistes.

 

**El senyor Mestre i Moltó:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

En aquest cas, i sempre del criteri rigorós que té aquest grup, que no sol llançar falsedats, sinó que es nodreix i fonamenta els seus criteris des d'ens prou seriosos i rigorosos, entre altres, des del Consell Jurídic Consultiu de la Comuni-tat Valenciana ­que he dit abans­, des d'aquest criteri de seriositat i rigor, en aquest cas sí, en aquest cas entenem que fa falta la creació d'aquest col·legi de detectius privats i per això l'hem votat afirmativament.

Entenem que amb la creació d'aquest col·legi, que es crea, per una banda, per a protecció i control dels futurs professionals en interés de tota la col·lectivitat social i, sobretot, especialment, singularment, donades les especials i delicades funcions que tenen assignades aquests professionals, que possibilitarà ­entenem així­ un millor garantia i defensa dels drets dels ciutadans en la relació que establisquen amb aquests professionals.
Són, com deia abans, especials i delicades les funciones que afecten als drets, a l'honor i a la intimitat o poden afectar als drets, a l'honor i a la intimitat de les persones, i en aquest cas sí que hauria aquest exercici professional estar d'alguna manera regulat per la creació d'un col·legi professional.

Recordem que l'activitat del detectiu privat s'inclou entre les regulades en la Llei 23/92, de 30 de juliol, de seguretat privada, definint en el seu article 19.
1 als detectius privats com "aquells professionals que, a sol·licitud de persones físiques o jurídiques, s'encarreguen: primer, d'obtindre i aportar informació i proves sobre conductes i fets privats; segon, de la investigació de delictes perseguibles sols a instàncies de part per encàrrec dels legitimats en el procés penal; i tercer, de la vigilància en fires, hotels, exposicions i àmbits semblants".

La llei exigeix en les actuacions dels detectius privats el respecte ­com deia­ als drets, a l'honor, a la intimitat personal i familiar, a la pròpia imatge i al secret de les comunicacions.
Aspectes tots ells suficientment importants com perquè l'intrusisme o la competència deslleial seria un perill que podria posar en joc aquests drets que acaba d'esmentar.

Per tot això, aquest grup, Socialista­Progressistes, recolza la creació d'aquest Projecte de llei de detectius privats.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Mestre.

Per a explicació de vot i en representació del Grup Parla-mentari Popular, té la paraula la senyora Rico.

**La senyora Rico Llorca:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Las Cortes Valencianas han aprobado hoy otra ley que desarrollada la capacidad normativa de nuestra comunidad autónoma.
Por tanto, es una gran satisfacción para el Grupo Parlamentario Popular ver cómo cada día se va avanzando en el autogobierno, se refuerza nuestra autonomía en el mar-co de las competencias que nos atribuye la Constitución.
Esta de hoy es la octava ley de creación de colegios profesionales que se aprueba.

En el grupo parlamentario al que represento consideramos que la mejor forma de regular las relaciones profesionales es a través de colegios profesionales y no mediante ninguna otra forma jurídica.
Los colegios son el instrumento que ofrecen mayores garantías a la sociedad y mayor seguridad jurídica a todos.

El Consell nos remite proyectos de ley para que los estudiemos en las Cortes y, en su caso, los aprobemos.
Y lo hace, no por capricho, sino porque detrás hay una solicitud, una petición de un colectivo de ciudadanos que en el caso de hoy, en el caso que nos ocupa, han sido los detectives privados quienes se reunieron y, por unanimidad de todos los detectives de la Comunidad Valenciana, solicitaron al Consell la creación de un colegio profesional para regular sus relaciones, no sólo entre ellos, sino también con respecto a terceras personas.
El Consell no está de espaldas a la sociedad, sino que escucha y atiende a los ciudadanos.
Ante esta petición legítima actuó y nos remitió a las Cortes el proyecto de ley.

En el Grupo Parlamentario Popular estudiamos este proyecto, comprobamos que tras esa petición a instancia del colectivo de detectives había un dictamen favorable del Consejo Jurídico Consultivo de la Comunidad Valenciana, comprobamos también que la legislación de la Comunidad Valenciana nos permite crear un colegio profesional para un colectivo de personas con titulación y también con un interés público indiscutible y, entonces, actuamos en consecuencia dando nuestro voto afirmativo para la aprobación de esta ley satisfaciendo de esta manera una demanda social, una vez más escuchando a todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana que es por quien trabajamos cada día.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Rico.

Senyories, se suspén la sessió per 15 minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 20 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores)*

 

 

***Debat i votació del Dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda sobre l'informe de fiscalització del compte general de la Generalitat Valenciana*** 

***corresponent a l'exercici de 1999***

**La senyora presidenta:**

 

Punt tres: debat i votació del Dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda sobre l'informe de fiscalització del compte general de la Generalitat Valenciana corresponent a l'exercici de 1999.

La Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda, en la reunió del dia 29 de maig de 2001, pel que fa a l'informe de fiscalització dels comptes generals de la Generalitat Valenciana corresponent a l'exercici 1999, ha aprovat el següent dictamen: 

"Les Corts Valencianes aproven l'informe de fiscalització del compte general de la Generalitat Valenciana de l'exercici de 1999.

Palau de les Corts Valencianes.
València, 29 de maig de 2001.

El president: Jesús Ros Piles.
El secretari: Salvador Cortes Llopis.
"

Correspon, per acord de la Junta de Síndics, la votació d'este dictamen.
Senyories, comença la votació.
El resultat és 57 vots a favor, cap en contra, 5 abstencions.
Queda aprovat el dictamen.

A continuació, explicació de vot.
Té la paraula el senyor Oltra, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
*(S'interromp la gravació)*

 

**El senyor Oltra i Soler:**

L'informe que ara mateix hem votat ­nosaltres ens hem abstés­ per a Esquerra Unida té dos característiques molt diferenciades.
La primera d'elles i que cal ressaltar és el treball que s'ha fet des de la sindicatura, i que així ho férem constar en la comissió mateixa, tenint en compte les dificultats a l'hora d'elaborar eixe dictamen, eixe informe.

Tingam en compte que la Generalitat Valenciana, encara que parega increïble, té la seua comptabilitat no adaptada al Pla general comptable de l'Administració pública espanyola, a pesar que ja fa una sèrie d'anys que és un tema que està pendent i que les advertències i recomanacions en eixe sentit són constants per part de la sindicatura mateixa.

Que tampoc se disposa d'un text refós de la Llei d'hisenda pública valenciana, a pesar de les constants modificacions que ha anat patint i que crea una confusió molt gran a l'hora de saber exactament quin és el text que està en vigor en cada moment.

No se disposa d'una llei de contractació valenciana, a pesar també de tota una sèrie de recomanacions anuals que estableix aquesta sindicatura, perquè crec que és un tema molt interessant.
A pesar d'això, tampoc se disposa.

Tampoc la sindicatura ni molt menys l'oposició, lògicament, però a més ells també ho diuen per escrit, ha disposat ni en temps ni en quantitat suficient de tota la informació necessària per a poder elaborar el seu informe.
I això no és una cosa novedosa, és una cosa que any darrere d'any ve denunciant aquesta sindicatura.
Per tant, no ha treballat, a pesar de l'esforç, que ja dic, és digne de ressaltar, no ha treballat en les millors condicions possibles, inclús la impressió que se té és que l'Administració valenciana no ha col·laborat excessivament a l'hora de subministrat tota la informació que cal perquè aquesta sindicatura poguera determinar el seu treball.

A pesar d'això, el seu treball jo crec que és un treball important i que detecta tota una sèrie de qüestions importants, que jo crec que moltes d'elles, evidentment, ja han sigut fetes públiques en diferents moments, però jo crec que cal insistir en elles, perquè el que està en joc és el control, la gestió, dels diners públics valencians.

Jo crec que una primera conclusió d'aquest informe seria que de nou demostra la situació caòtica dels comptes públics valencians, a pesar de tota la parafernàlia, a pesar de tota la propaganda, a pesar de tot el maquillatge que se vol utilitzar.
Eixa és la conclusió primera d'eixe informe de la sindicatura: un caos en els comptes públics.
I això estem ara parlant de l'any 1999, però amb tota garantia és una qüestió que ja ve de darrere i que està accentuant-se cada volta més.
Ahir mateix el Consell ja torna altra volta al model alemany, etcètera, etcètera.
La situació és molt delicada, molt perillosa.
Molt més, ja dic, del que públicament se vol reconèixer.

Se diu de nou que hi ha una bola permanent de despeses, de despeses que passen d'any en any i que van, bé, això, funcionant d'eixa manera, que és una manera totalment anormal.
Quan se li pregunta al síndic si això és el procediment correcte, ell diu que no, a pesar de les disculpes i de les justificacions que des de el Grup Popular se pretén donar a aquesta qüestió.

En l'any 1999 aquest tema en concret ha suposat 67.
000 milions de pessetes, corresponents a l'any 1999, però que no han estat comptabilitzats en eixe any sinó que ja se comptabilitzaran l'any que ve; en l'any 1999 es comptabilitzaren.
.
.
Bé, un embolic permanent que es du ahí i m'imagine que a més tindrà el seu significat.
Sense dubte que d'haver comptabilitzat eixos 67.
000 milions el dèficit oficial de 10.
279 hauria superat els 77.
000 milions de pessetes.

Després també se detecten unes pràctiques en la contractació, contractació tant d'obres com de subministraments, que afavoreixen la discrecionalitat, el clientelisme, les irregularitats, en definitiva.
Jo crec que això diu molt poc quan se parla d'una Administració eficaç, d'una Administració transparent, d'una Administració igual per a tots.

Després algunes qüestions puntuals que no deixen de cridar l'atenció: l'estranya operació del conveni amb el ministeri, un conveni marc signat el 29 de desembre de 1999, dos dies abans que acabe l'any, pel qual s'assumixen més de 44.
000 milions de pessetes d'obres fetes per la Generalitat Valenciana i que pareix que corresponien a l'Administració de l'Estat.
No se sap si és això o és que també va a ser un ajuda que a última hora va donar l'Administració de l'Estat de manera que eixe dèficit no pujara encara més.

Allò de les empreses públiques valencianes, una Administració que se caracteritza per privatitzar-ho tot i que, en canvi, en esta qüestió és una especialista en crear empreses públiques, estes són un ruïna absoluta.
O siga, en l'any 1999 perderen 65.
600 milions de pessetes, un 30% més que en l'any 1999, que ja havien perdut un 25% més que en l'any 1998; o siga, van batent records un darrere d'un altre.
En eixe aspecte la Televisió Valenciana cal reconéixer que és líder.
No sé en altres coses, però en este aspecte de perdre diners és líder, amb més de 30.
000 milions de pessetes.

El tema de l'Ivex, l'Institut Valencià.
.
.
diria més d'expedients *equis* que d'Exportació, perquè la veritat és que tota una sèrie de qüestions per resoldre que va passant els temps.
.
.
L'informe el que detecta són situacions irregulars, provisions de fons totalment insuficients, a pesar d'algunes qüestions curioses que damunt de tota la polèmica l'informe reconeix en que l'any 1999 encara se va donar una gratificació de 12 milions de pessetes al senyor Tabares, no sabem exactament el perquè.
Si arriba a fer una altra gestió no sé que haguera passat.

I demana que se continue suplementant dels diferents diners per a poder cobrir les obligacions que amb tota garantia vindran en els drets pendents de cobrament d'exercicis anteriors.
Este és un problema molt greu, molt greu, que se té en les comptes públics valencians, de manera que se du un munt de milers i milers de milions de pessetes, teòricament pendents de cobrament però que, excepció feta d'algun responsable del Partit Popular, ningú se creu que eixos diners vagen a cobrar-se mai, i en tot cas, no estan cobrant-se.

A l'exercici 1999 se van incorporar 256.
000 milions de pessetes d'exercicis anteriors.
O siga, que estem parlant de xifres molt importants.
Solament se van anul·lar uns 15.
000, que suposa el 6%, quan en l'any 1998 ja van ser el 22% els anul·lats, però el cobrament va afectar a 41.
000 milions de pessetes, el 17% sols.
O siga, el 83% d'eixa quantitat tan *disparatada* de diners retardats de cobrament continua encara funcionant.
I la sindicatura de nou, altra volta, advertix que eixe és un procediment que cal regular.
O se milloren els mecanismes de gestió a l'hora de cobrament o cal depurar eixos rebuts teòricament pendents de cobrament, perquè el que està fent-se en estos moments és utilitzar-los per a quadrar els números; o siga, una qüestió comptablement jo crec que fraudulenta i que la sindicatura any darrere d'any ve denunciant.

Una qüestió també que crida molt l'atenció és que la sindicatura ens informa del deute pendent que té l'Ad-ministració valenciana: un bilió i mig de pessetes a 31 de desembre de l'any 1999, que suposa un 24% més del que hi havia a finals de l'any 1998.
És una quantitat tan absurda que és superior al pressupost mateix de l'any 2001 de la Generalitat Valenciana.
I això, després se parla tan alegrement del dèficit zero, de l'equilibri pressupostari, etcètera, etcètera.
Pareix que en este aspecte no s'han enterat molt per ací.

Però, evidentment, abans parlàvem que hi ha dos qüestions fonamentals.
Estes són algunes de les conclusions que l'informe detecta, a pesar de les dificultats, que jo crec que se li han posat i que l'informe d'alguna manera ve a reconèixer a l'hora de subministrar eixa informació.
Però nosaltres també observem una segona característica que ha fet que el Grup d'Esquerra Unida no puga votar a favor d'aquest informe, i és que per a nosaltres no és totalment fiable.
No arribem al que diu el vicepresident primer del Consell, que diu que és que el síndic interpreta mal diferents comptes, que això està publicat.
No arribem ahí, perquè ens pareix greu, ens pareix una desqualificació increïble de la sindicatura.
Però sí que observem tota una sèrie de qüestions no massa clares, massa fosques i que la sindicatura no aprofundix no sabem per què, o perquè no disposa de la documentació corresponent o perquè no arriba a tindre la suficient voluntat de voler saber què és el que està passant ahí.

Per exemple, hi ha un tema que jo crec que és prou cridaner, i és el fet que el dèficit dels 10.
279 milions ­dèficit oficial, clar­ que es produïx és perquè se reconeix l'existència de 10.
718 milions en desviacions per despeses amb finançament afectat.
Fins ahí correcte, fins ahí correcte.
Però a continuació l'informe mateix diu que la sindicatura no ha tingut accés ­i estic llegint textual- a la informació necessària per a poder pronunciar-se sobre la raonabilitat d'eixos 10.
718 milions de pessetes que figuren com a desviacións.
O siga, algú li ha dit: "això és", però la funció que té la sindicatura, que és de fiscalitzar i vore si això és aixina o no, no ha pogut fer-la, i no ha pogut fer-la per alguna cosa.
El que passa que queda ahí, l'informe no aprofundix més, ho deixa caure.
Però jo crec que és tema molt important que s'ha de fiar del que la part suposadament analitzada, suposadament fiscalitzada, ha volgut subministrar.
És eixa quantitat o és una altra?
No se sap.
Eixa és la que ha disposat la sindicatura i és la que ens diu, però es fa eixa advertència també.

En el tema de les despeses financeres també se diu ahí que s'han comptabilitzat prop de 1.
000 milions de pessetes en interessos de demora.
No s'ha obert cap expedient de delimitar responsabilitats a vore per què ha passat això, per què els valencians i valencianes hem de pagar 1.
000 milions de pessetes en interessos de demora que algú ha fet les coses mal i ha provocat eixa situació.
No hi ha expedient de demora, afortunadament tampoc hi ha expedients d'haver-li atorgat cap medalla, cap premi a algun responsable, però són qüestions delicades.

El tema de les diputacions és un poc aixina estranya la situació en què mos veiérem ahí.
Per una banda figura en l'informe que s'hauria de fer constar el tema dels comptes de les diputacions en el compte general, però el síndic a preguntes nostres diu que com no s'ha fet mai per a què anem a fer-lo ara.
O siga, situacions totes elles que jo crec que diuen molt poc d'eixa objectivitat a l'hora d'elaborar l'informe.

L'informe reconeix també el fet, per exemple, que existixen diferents saldos en comptes al voltant de 1.
240 milions de pessetes, que haurien d'haver estat ingressats en el compte general a l'acabar l'any.
No han estat ingressats.
Què ha passat amb ells?
No ho sabem.
Són quantitats importants i procediments irregulars que passen d'eixa manera i que nosaltres entenem que no és correcte.

Per tant, som coneixedors de la política de recomanacions, de suggeriments, etcètera, etcètera, que fa la sindicatura any darrere d'any.
Però també som coneixedors del poc cas que li fa en este cas el Consell a l'hora d'intentar millorar, d'aplicar, eixes recomanacions que fa la sindicatura.
Curiosament, quan plantegem este debat amb el síndic mateix no mos trobem solament amb l'oposició del representant del Partit Popular, que això entraria en la lògica, és que mos trobem també amb l'oposició del síndic mateix, que ja no defensa el seu informe, és que el que està defensant és el Consell.
I això sí que me pareix que és una postura un poquet estranya.
Li demanaríem, i eixe també és un dels motius fonamentals, li demanaríem més independència a l'hora de defensar i d'exigir a l'Administració valenciana la millor gestió possible.

Com tenim eixos seriosos dubtes que això haja sigut aixina, no podem, lamentablement, votar a favor.
Esperem que la sindicatura aconseguisca que l'Administració valenciana, per primera volta seria, li faça un poc més de cas i que en els comptes que puga presentar de cara a l'anàlisi de l'any 2000 l'informe siga d'una altra manera i diga de veritat que s'han fet les coses millor, que s'han garantit millor els drets de tots els valencians i valencianes i que la gestió ha sigut més correcta.
Si fóra aixina, votaríem a favor; però si continua amb esta nebulosa actual, la veritat és que pensem que el millor favor que li podem fer a la pròpia credibilitat de la sindicatura és no votar a favor d'un informe que conté tota eixa sèrie de qüestions no excessivament clares i que nosaltres creem importants.

Moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, la il·lustre diputada Cristina Moreno.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

Muchas gracias, señor presidente.

El Grupo Socialista ha votado que sí a un informe que, en su momento, ya calificamos como "un rayo de luz", ante la actitud de un gobierno que con sus políticas oscurantistas sólo demuestra que cada vez tiene más cosas que tapar, más cosas que esconder.
Lo hemos dicho alguna vez.
La gente normal, la gente de la calle solamente tapa sus vergüenzas.
Evidentemente aquí el Consell no.
Aquí se esconden las cuentas públicas, se esconde lo que se hace con el dinero público.
Sólo se sabe, gracias a la Sindicatura, dos años después, sólo se sabe lo que se ha hecho con el dinero público.

Por eso, porque el informe es este "rayo de luz", hemos votado que sí.
Porque lo realiza una institución que, como el resto de las instituciones, a nosotros siempre nos merece el máximo respeto puesto que ellas son las garantes de la democracia.
Por eso nos parece totalmente inadmisible, y lo queremos decir hoy aquí, que el gobierno, que el Consell, no comparta ese respeto a la Sindicatura de Cuentas.

Y queremos recordar aquí que por dos veces el gobierno, en boca de un vicepresidente del gobierno ­que por cierto no está aquí presente hoy en día, como no está prácticamente ningún miembro del gobierno, más allá del señor Ripoll­, pero que, el gobierno, el señor vicepresidente Olivas, que un director general, el director general de Drogodependencias, en estas Cortes, los dos, hayan aludido a que la Sindicatura se equivoca cuando lo que dice son las irregularidades que se comete, nosotros creemos que es una falta de respeto muy grande a la Sindicatura.
Y que, como dice la revista *Auditoria*, que se nos remite a estas Cortes, una revista elaborada por los órganos autonómicos de control externo, que pone en evidencia, y voy a leer textual cuál es la reacción del político administrador cazado ­entre comillas­ bien por una auditoría externa o por una auditoría realizada por el órgano oficial de control.

Según esta revista, lo que dice el político cazado es: "el informe de auditoría trata simplemente de anomalías contables; trata de apuntes contables; trata de cuestiones de criterio; son unas interpretaciones; el auditor ha fallado; el auditor se ha equivocado".
Eso es lo que ha dicho el Consell.
Y evidentemente, eso, además de una falta de respeto a la institución, supone, como bien dice esta revista, supone que el Consell estaba cazado en esas irregularidades.

Queremos dejar bien claro también en esta tribuna que lo que hemos votado que sí es al informe escrito.
A lo que figura en el informe escrito por la Sindicatura de Cuentas.
Un informe que para nosotros, lo dijimos en su día y lo repetimos ahora, refleja claramente el desplome de las cuentas públicas.
Mucho más allá de la evidencia de la liquidación oficial de los 10.
000 millones presentada por el Consell.
Es un informe que deja bien claro que el déficit real de nuestras cuentas sobrepasa con creces los 200.
000 millones de pesetas.

Y no se puede decir, como se dijo en comisión, que el informe de la Sindicatura de Cuentas es un frontón, donde cada uno, bien la oposición, bien el grupo que sustenta el gobierno, lee una parte del informe.
El informe no hay que leerlo, hay que interpretarlo como siempre contablemente.
Y leyendo contablemente, interpretando contablemente, se ve bien claro que hay 70.
000, casi 70.
000 millones de pesetas que no se han contabilizado de obligaciones reconocidas.
Que hay 104.
000 millones de pesetas pendientes de cobro de la Seguridad Social, que absolutamente nadie piensa cobrarlos nunca.

Que se sabe que no se van a cobrar.
Que figuran en la contabilidad única y exclusivamente para que sean 100.
000 más de ingresos que se pueden gastar, se pueden convertir en 100.
000 millones más de gastos.
44.
000 millones de un convenio que no existe, un convenio que figura escrito, como convenio con el Ministerio de Economía escrito y contabilizado el 29 de diciembre, para añadirle 44.
000 millones más de ingresos, para poder gastar 44.
000 millones más de pesetas, un informe que no existe, un convenio que no existe.

Si ese convenio existiera, si el convenio entre la Conselleria de Economía y el Ministerio de Economía existiera, se hubiera entregado a estas Cortes tal y como se solicitó.
Y ese informe, el conseller de Economía se ha negado a entregarlo a estas Cortes en petición parlamentaria.
Un convenio entre dos organismos, entre una Conselle-ria de Economía y un Ministerio de Economía.
Se ha negado, no puede haber otra razón más allá de que no exista.
No puede haberla.

Y no tiene sentido, tampoco, pretender consolarse, pretender jugar, intentar convencer, a que con las cuentas públicas hay que utilizar la cuenta de la vieja, tal y como se dijo en la comisión.
Hombre, si ustedes cuentan 70.
000 millones que no están contabilizados del año 1999, cuenten también los sesenta y tantos mil que se pagaron que eran del 1998.
Eso es intentar consolarse de una forma incorrecta.
Porque eso es precisamente la muestra y la evidencia del descontrol en estas cuentas públicas.
Un descontrol que se puso en evidencia en la comparecencia del Síndic en la comisión.
Una desafortunada comparecencia, lamentablemente, tenemos que definir.

En esa comparecencia, el Síndic de Cuentas decía.
.
.
decía allí, decía: "Los presupuestos teóricamente deberían ser estancos.
Si fuesen estancos, como deberían ser teóricamente, en ese caso no habría déficit.
Pero claro, el hecho de ir traspasando unas facturas de un año a otro, no es que sea un hecho sano y bueno, es que es un hecho que se viene dando.
Y que es muy difícil cortarlo.
Porque, claro, o se tiene posibilidades para crear impuestos y medios de ingresos, o tiene que reducir los pagos para poder atender a los que.
.
.
Pero es que entonces se dejan de hacer inversiones".

Esta frase, que como muchas otras realmente quizá no fue clara, pero sí es muy correcta de lo que está pasando con las cuentas públicas, o se ingresa más o se gasta menos, eso fue lo que quiso decir el señor síndic en esa comparecencia.
Como el Consell no hace ninguna de las dos cosas, ni ingresa más, porque tiene un modelo de financiación malo, ni gasta menos, porque cada vez gasta más, la bola cada vez es mayor, el descontrol y la deuda en las cuentas públicas cada vez son mayores.

Y si no, que se lo pregunten a tantos y tantos empresarios que están pendientes de que la Generalitat les pague.
Tantos y tantos empresarios de la Comunidad Valenciana que están empezando a ver cómo se ahogan sus empresas, porque la conselleria, la Generalitat, no les paga porque no tienen dinero.

Y digo que he diferenciado el voto de nuestro grupo al informe escrito.
Y he diferenciado el informe escrito, porque antes he hecho mención a la desafortunada comparecencia del señor Síndic en la comisión, donde se empeñó en transformar el informe.
Y quiero dejar constancia, porque queremos evitar que de esa comparecencia se hagan también malas interpretaciones, por eso dos ejemplos nada más de esa comparecencia.

El señor síndic dijo respecto a la liquidación del presupuesto: "La Sindicatura de Cuentas lo que hace es aportar datos para más conocimiento, para aclarar más las cuentas.
Pero no influyen en absoluto en el resultado de la liquidación del presupuesto".
Dijo que no influyen en el resultado.
Dice el informe que acabamos de votar: "En el curso de la fiscalización, se ha puesto de manifiesto una serie de aspectos comentados en el apartado cuatro, en el anterior, que inciden o pueden incidir en sentido positivo sobre el cálculo del resultado presupuestario".
Es decir, para el informe de la Sindicatura de Cuentas sí que influye en el resultado.
Justo lo contrario que lo que dijo el señor síndic.

El segundo ejemplo es el que habla de los derechos definidos.
El señor síndic dijo: "Son ingresos que se prevén cobrar o, como se dice vulgarmente, razonablemente, se prevé que se puedan ingresar razonablemente".
En el informe que acabamos de votar, en el informe escrito, dice textualmente que "debe recomendarse ­y es una recomendación que realiza la sindicatura­, debe recomendarse que por el centro directivo correspondiente se efectúe un análisis de la cobrabilidad de los mismos, de los derechos definidos, transcurrido más de un ejercicio de figurar en el presupuesto".
Eso es lo que dice el informe que mi grupo ha votado que sí.

Y quiero recordar que en el año 1999 eran más de 200.
000 millones de pesetas de derechos definidos, de ellos 104.
000 de derechos definidos de Seguridad Social.
Y de estos 104.
000, no es que fuesen del ejercicio anterior, es que 56.
232 eran del año 1996, 12.
784 eran de 1997, y 17.
125 eran del 1998.

En conclusión y para terminar ya, el Grupo Socialista ha votado que sí a un informe que nos hubiese gustado que se ampliara, detallando todas las irregularidades que se detectan en ese informe.
Sobre todo en lo referido a la contratación, donde ya vemos, cada vez que leemos el informe, que hay algunos que hacen su agosto a costa del erario público.
Nos hubiese gustado también que se ampliara la fiscalización de las transferencias que realiza la Generalitat a las diputaciones, y que en muchos casos son el origen de las grandes deudas que tienen estos organismos.
Nos hubiese gustado también que se ampliara el informe en todo lo relativo a las empresas públicas, y quiero recordar que la pregunta expresa que se le hizo al síndic, y que también, como otras tantas, no contestó, en la cual si seguía fiándose de organismos o de empresas públicas como el Ivex, en el cual año tras año la sindicatura le pedía que realizara un manual de procedimiento sobre la contratación y sigue sin realizarlo, quizá si lo hubieran realizado desde la primera vez que la sindicatura se lo pidió, no estaríamos ahora como estamos, con más de 500.
000 millones pagados a empresas que no sabemos si tienen contrato o no.

En definitiva, hemos votado que sí a un informe que revela claramente, negro sobre blanco, la política de derroche y amiguismo realizada por Zaplana, realizada por su gobierno desde hace más de seis años.
Un gobierno serio y responsable, un gobierno como debería ser, utilizaría este informe para limpiar todo lo podrido y para mejorar la gestión.
Lamentablemente ya vemos que esto no va a ser así.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señora Moreno.

Pel Grup Parlamentari Popular.
té la paraula el ilustre diputado señor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

El Grupo Parlamentario Popular ha votado afirmativamente al informe, aprobar el informe de fiscalización de las cuentas de la Generalitat Valenciana del año 1999.
Y lo ha votado a favor, lo ha aprobado fundamentalmente por tres motivos.

En primer lugar, porque mi grupo cree firmemente que se ha mejorado sustancialmente, se ha mejorado ampliamente el informe y el contenido del informe de la Sindica-tura de Cuentas en el año 1999.
Se ha mejorado por el buen trabajo de los funcionarios y del propio Síndico de Cuentas.
Se ha mejorado porque los grupos de la oposición y el Grupo Parlamentario Popular contribuyen con el debate cada año a que se mejore ese informe.
Pero sobre todo se ha mejorado por la voluntad del gobierno en dotar de mayor transparencia, de mayor claridad, en dotar de mayor rigor la gestión pública, las cuentas públicas valencianas en los últimos seis años.

Y eso es realmente lo que ha supuesto un avance sustancial en la mejora del informe de la sindicatura.
Y ya lo dijo el propio síndico de Cuentas en su intervención, lo manifestó expresamente cuando reconoció el esfuerzo del Gobierno Valenciano, no solamente en asumir las recomendaciones que todo informe de auditoría tiene que hacer, porque al fin y al cabo un informe de auditoría sirve realmente para corregir los defectos que pueda tener una empresa, una conselleria, o la Generalitat Valenciana, pero no solamente porque ha hecho caso a recomendaciones expresas como la liquidación del presupuesto, como el formato de las conciliaciones bancarias, como la dotación o la realización de un inventario de los bienes inmuebles, sino porque el propio Gobierno Valenciano, fruto de esta mayor transparencia, fruto de esa voluntad de ofrecer mayor información a la oposición, a estas Cortes Valencianas, y a los ciudadanos en general, ha ido año tras año a iniciativa propia incluyendo mejoras en la información que ha dado a la Sindicatura de Cuentas.

En definitiva, y como primer punto, nosotros hemos aprobado este informe, porque como dijo el propio síndico de cuentas, se está consiguiendo que cada año se presente de una forma más adecuada, más razonable la actividad económica y la actividad financiera de la Generalitat Valenciana, de la Administración pública valenciana.

En segundo lugar, porque este informe, a pesar de lo que han dicho aquí los ilustres diputados, lo que pone de manifiesto es que refleja el éxito en la gestión económica del gobierno.
Y, además, a la vez que refleja ese éxito en la gestión económica, en la gestión financiera del Gobierno Valenciano, pone claramente en evidencia a la oposición, que cada año está empeñada en satanizar, en menospreciar, en difamar la gestión económica del Gobierno Valenciano, está empeñada en convertir ese libro, el libro que fiscaliza la cuenta general de la Administración pública valenciana, en una especie de libro de los horrores, cuando realmente, lo que es, es un informe de auditoría y que hoy, como anteriores años, refleja una buena gestión económica.

Y, además, lo que no se puede plantear ­y por eso digo que la oposición se empeña en satanizar, en convertir en el libro de los horrores al informe de la Sindicatura de Cuentas­, lo que no se puede hacer es año tras año afirmar públicamente, afirmar en esta tribuna, afirmar en la comisión, afirmar en los medios de comunicación, que existe déficit oculto, y año tras año la Sindicatura de Cuentas afirma que lo que existe es una liquidación correcta del presupuesto de la Generalitat Valenciana.
Lo que no se puede decir es que hay una mala ejecución del presupuesto cuando año tras año la Sindicatura de Cuentas lo que dice es que la ejecución presupuestaria está por encima del 95%, por encima de la media de anteriores gobiernos socialistas.
Lo que no se puede decir es que existe amiguismo en las contrataciones públicas cuando lo que dice el informe de la Sindicatura de Cuentas es que se está utilizando mayoritariamente el procedimiento que garantiza la transparecencia, la concurrencia, la legalidad en las contrataciones públicas.
Lo que no se puede decir es que existe falta de transparencia, que, incluso, en algunos casos se puede hablar de ilegalidad en la gestión de los fondos públicos cuando lo que dice el propio informe de la Sindicatura de Cuentas es que no existe absolutamente ningún expediente de responsabilidad contable.

Y es que lo que dice este informe, y globalmente lo que dice el informe, y no estoy hablando de las recomendaciones solamente, no estoy hablando de lo positivo solamente, no estoy hablando de lo negativo solamente, sino de la esencia de lo que dice el informe, el informe lo que dice es que hay una correcta adecuación de la información financiera a los principios contables y a los principios legales; que la cuenta general refleja razonablemente la situación económica y financiera de la Administración pública valenciana; que no existe responsabilidad contable, que eso quiere decir que no ha habido menoscabo en los fondos públicos y que se ha cumplido con la legalidad vigente en la gestión presupuestaria y contable de las cuentas públicas.

Lo que está diciendo este informe es que hay una ejecución presupuestaria altísima, del 96%, lo que está diciendo es que las contrataciones, más del 75% de las contrataciones públicas del Gobierno Valenciano, se hacen por el procedimiento de concurso que el propio síndico ha dicho que es el que más ahorro público en los fondos de los valencianos, en los fondos públicos, en los dineros públicos, produce a la administración pública, y lo que dijo el síndico de cuentas en su comparecencia es que ese es el sistema que más claridad da a los ciudadanos, que más trasparencia aporta y que es el más lógico para la administración pública.
Y no se puede decir que eso supone oscurantismo y gestión de amiguismo de las contrataciones públicas, porque si lo dice la propia sindicatura, lo dice la legislación y aquí lo que estamos hablando es de transparencia, no se puede trasladar una imagen distorsionada de la realidad.

Pero, además, lo que dice el informe, por la referencia que se ha hecho, que se ingresa poco y se gasta más, es que se ha mejorado en la recaudación de los fondos públicos.
Y lo que tanto se ha puesto en duda aquí sobre el sistema de financiación autonómica, lo que viene a decir este informe, ese sistema que en teoría no nos daba los suficientes recursos públicos, que es que los tributos cedidos, esos que sustentan el sistema de financiación ­que el Partido Socialista se opuso y mi gobierno apoyó­, es que se ha incrementado la recaudación de esos tributos en un 5%.
Es decir, que los tributos que sustentan el sistema de financiación autonómica crecen por encima del PIB, crecen por encima de la media.
Por lo tanto, estamos gestionando adecuadamente.

Y mi grupo parlamentario en la comparecencia del síndico hizo cuatro preguntas muy claras.
Preguntó si se había mejorado la gestión del gobierno, si se había mejorado y se habían seguido las recomendaciones de la Sindicatura de Cuentas y el síndico ­*Diario de Sesiones*­ dijo que se había mejorado, que la gestión era buena y que debíamos seguir por ese camino.
Y cuando preguntó sobre si la liquidación era correcta o incorrecta, el síndico dijo que la liquidación era correcta, el síndico dijo que se había mejorado en los procedimientos de liquidación, más transparencia, más claridad, eso es lo que dijo el síndico de cuentas.
Y cuando se le preguntó si estaba actuando correctamente en las contrataciones públicas, el síndico de cuentas dijo que la contratación pública era transparente, legal y era la mejor que se podía hacer desde la Administración pública valenciana: el sistema de concurso.
Y cuando se le preguntó sobre la gestión de los derechos pendientes, de los ingresos pendientes de cobro, si estaban adecuados a la legislación del año 1994, lo que dijo el síndico de cuentas es que estaban adecuados a la gestión del año 1994.

Y ahora que vengan aquí a decir que hay muchos miles de millones que no existen y que se deberían anular.
Si la mayor garantía de la Administración pública valenciana que garantiza el cobro de esos derechos es el propio gobierno, que en el año 1996 ya hizo una corrección, un saneamiento de esos derechos y el Partido Socialista e Izquierda Unida lo calificó como regalo al gobierno del presidente Aznar.
Lo que no puede ser es que si se anula para sanear las cuentas públicas se nos acuse de regalo y, si no, se nos acuse de estar falseando los ingresos.
O una cosa o la otra.

En cualquier caso, hemos aprobado este informe porque los grupos parlamentarios de la oposición han sido incapaces, absolutamente incapaces, de aportar mejoras a la fiscalización al propio informe.
Y son incapaces porque se empeñan en única y exclusivamente ver los arbolitos malos y no ver el bosque.
Se empeñan durante meses en sacar lo negativo, lo malo de ese informe, y no lo leen.
El informe no está leído ni entendido por la oposición, porque pasan prácticamente todo el tiempo buscando por dónde pueden criticar al gobierno.

Y lo que no se puede plantear es que si el síndico ratifica la buena gestión del gobierno, si el síndico ratifica el buen informe y la buena gestión financiera del gobierno, no se puede decir que es que no se está de acuerdo con la comparecencia del síndico de cuentas, le parece lamentable la comparecencia del síndico de cuentas y, luego, utilizar datos parciales de ese informe.
Lo que no se puede decir es que cuando algo no me gusta, o viene un responsable independiente, aprobado y nombrado por estas Cortes Valencianas que refleja la independencia y la fiscalización de las cuentas públicas, como no les gusta lo que dice, dicen: "No, no, me parece que no es suficientemente independiente.
Me parece que no es suficientemente diligente.
Me ha parecido nefasta su comparecencia".
Eso no es serio, eso no es serio.

Por lo tanto, lo que nosotros estamos diciendo es que hay un informe mejor, que recoge las mejoras y los avances importantísimos del Gobierno Valenciano, que refleja la buena gestión económica del gobierno, pero que, sobre todo, ha supuesto un importante reproche y tirón de orejas para la oposición.
Ya se lo dijo el síndico de cuentas en su comparecencia: "No manipulen el informe, no utilicen el informe de forma parcial y sesgada, mírenlo en su globalidad".
Fue como ese tironcito de orejas que le da un profesor a un alumno cuando no estudia.
Lo que le quiso decir es que: apréndanse el informe, analícenlo, estúdienlo, saquen la conclusión global y no vengan aquí a manipular, a distorsionar la realidad, porque ese no creo que sea el papel de la oposición, ni yo ni el propio síndico de cuentas que es el que refleja el sentir de la Sindicatura de Cuentas y es el que fiscaliza y refleja la claridad y la corrección de las cuentas públicas valencianas.

Muchas gracias.

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre adhesió a les accions nacionals i internacionals*** 

***realitzades per organitzacions no governamentals per un món sense execucions durant l'any 2001***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor Costa, ilustre diputado.

Quart punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre adhesió a les accions nacionals i internacionals realitzades per organitzacions no governamentals per un món sense execucions durant l'any 2001, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes i pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.

Per a la seua presentació i defensa, té la paraula pel Grup Parlamentari Socialista ­han de dividir-se el temps que marca el Reglament­, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Eduardo Vicent.

 

**El senyor Vicent Navarro:**

 

Bien, gracias, señor presidente.

Señoras diputadas, señores diputados.

La proposición que firmamos conjuntamente dos grupos parlamentarios, el de Esquerra Unida del País Valencià y el Grup Socialista­Progressistes, viene precisamente a coincidir en un momento para todos, yo creo, para nuestro país en general, feliz, un país como el nuestro que yo creo que al menos se distingue por ser uno de los que a partir del año 1995 hicieron desaparecer de su ordenamiento jurídico la pena de muerte.
Y precisamente viene a coincidir en un momento, para todos de una especial alegría, por la declaración de no culpable del ciudadano español Joaquín José Martínez.

Las proposiciones que presentamos en las Cortes, que la mayoría de ocasiones no coincide con el momento exacto de la problemática, con el momento exacto del suceso político que nos lleva a presentar una iniciativa parlamentaria, es evidente que en el caso de derechos humanos vuelven tarde o temprano siempre, tarde o temprano, al primer plano de la actualidad.
Y por esta razón afrontamos hoy este debate acerca de la abolición de la pena capital, en el marco precisamente, como decimos, de una decisión feliz derivada también de un proceso que ha demostrado además las carencias de un sistema judicial basado, o como pena punitiva al final de un proceso, el de la pena de muerte.

Yo creo que en ese sentido nos debemos alegrar todos, lo digo también para que conste, creo, en el *Diario de Sesiones,* por parte del Grupo Socialista nuestra satisfacción por el proceso que ha conducido finalmente a la demostración de la inocencia y del poco rigor que ha tenido todo el proceso judicial que ha acompañado a Joaquín José Martínez en los Estados Unidos.

En ese sentido, por parte, como decía, del Grupo Socialista y de Esquerra Unida, se ha presentado una proposición amparada también en los diferentes mandatos que la Comisión de Derechos Humanos de Naciones Unidas desde el año 1997 repetidamente ha ido instando, ha aprobado como resolución, la solicitud de la desaparición de la pena capital en el mundo, en dos vertientes: en aquellos países que son denominados abolicionistas de hecho, que las resoluciones instan a que desaparezca del todo el ordenamiento jurídico para cualquier clase de delitos la pena de muerte; y aquellos, por desgracia, 90 países todavía en todo el mundo que llevan a cabo desgraciadamente con muchísima frecuencia la ejecución de la pena capital.

En ese sentido, como digo, esta última sesión de la Comisión de Derechos Humanos celebrada el pasado mes de abril, la número 57, volvió a incidir a este respecto, volvía a solicitar la suspensión de las causas, la suspensión de la ejecución de la pena de muerte y, por supuesto, la desaparición del ordenamiento jurídico de esos países de la pena capital, que desgraciadamente con mucha frecuencia están sometidas siempre a un proceso arbitrario, a una ejecución arbitraria, porque no acompaña a la misma proceso judicial alguno, o, en el peor de los casos, un proceso judicial que tampoco tiene las garantías mínimas que se le requiere.
En ese sentido, como digo, la Comisión de Derechos Humanos volvió a ratificar algo que por desgracia continua siendo actualidad todos y cada uno de los días del año.

En ese sentido, no queríamos tampoco llevar a estas Cortes una proposición que fuera únicamente una declaración de intenciones, de las cuales se firman muchas en muchas sesiones parlamentarias también, pero que no comprometen realmente a una actuación decidida por parte de los poderes públicos.
Una formulación de carácter moral en contra de la pena de muerte, en la que yo estoy convencido que todos los grupos parlamentarios estaríamos de acuerdo.

Pero de lo que se trataba precisamente era de obligar, de obligar a las instituciones de nuestro país, un país que no puede estar ausente de la reclamación de la abolición de la pena de muerte, y del cumplimiento de los derechos humanos, puesto que durante estos últimos años hemos estado en el centro de atención mundial por los casos Pinochet y las desapariciones de la dictadura argentina.
Y en ese sentido, creo que como nación tenemos una importante responsabilidad.

De la misma manera, esta proposición quiere también hacer incidencia en todas aquellas relaciones bilaterales que mantiene el gobierno central, pero que también el gobierno de la Generalitat realiza con frecuencia.
En ese sentido, consideramos que hasta el momento ha habido una actuación poco decidida por parte del gobierno español en cuanto a esas relaciones.
Habría que nombrar cómo en muchas de las relaciones institucionales mantenidas por el gobierno central el tema de derechos humanos no ha estado precisamente en el punto central, no ha sido elemento central de la agenda política.

Por ahí podríamos comentar la reciente visita del presidente Aznar a Rusia; también una gira de carácter comercial por China, un país que el año pasado ejecutó 1.
077 sentencias, 1.
077 ejecuciones al menos conocidas; donde el presidente de Guinea Ecuatorial, Teodoro Obiang, visitó el mes de marzo nuestro país, tampoco nos consta que junto a la reclamación de las principales organizaciones no gubernamentales, que pedían que este tema estuviera en la agenda, tampoco esta cuestión fue tratada.

Y, obviamente la visita más reciente, la del presidente estadounidense George Bush, que salvo una foto en todos los periódicos, no nos consta tampoco que haya habido una reclamación formal al presidente de Estados Unidos por la abolición de la pena de muerte en su país, el único país occidental que mantiene la pena capital, y que además incumple todos los tratados internacionales, que hablan de que la pena de muerte no puede ser aplicada a menores de edad en el momento que cometieron el delito ni a deficientes mentales.
Y entre los noventa y ocho casos que en el año 1999 fueron sentenciados a muerte, había alguna de estas circunstancias.
Un presidente que también ha sido muy prolífico en el uso de la pena capital en el tiempo que ha gobernado el estado de Tejas.
Y entendemos que nuevamente nuestro gobierno no ha estado en ocasiones a la altura de las circunstancias.
*(So per interferència d'un mòbil)*

El gobierno alemán el año pasado, el gobierno alemán llevó al gobierno estadounidense a la Corte Internacional de Justicia, por el caso de un alemán condenado a muerte en Estados Unidos; envuelto, como siempre en estos casos, entre dudosos procedimientos judiciales.
Algo que está muy lejos todavía de la actuación del gobierno español, que prefiere hacerse fotos con el presidente Bush, pero no plantearle que su país está incumpliendo los derechos humanos y todos los tratados internacionales contra la pena de muerte.

Como digo, entendemos que hay una acción poco decidida.
Que debemos con esta proposición instar al gobierno central, pero también al de la Generalitat.
Donde, con mucha frecuencia, hay relaciones bilaterales de diversa índole, pero también dentro del ámbito de la cooperación internacional al desarrollo, se establecen relaciones bilaterales entre el gobierno de la Generalitat y muchos países que son retencionistas hacia la pena de muerte.

El presidente de la Generalitat, hace pocos días, también estaba de gira por Estados Unidos, y no parece que este tema fuera preocupación, al menos en las entrevistas que tuvo en el estado de Washington, de donde un buen amigo es miembro de una oficina consular, y al cual se le había podido plantear cuál era la situación en el estado de Washington.

Entendemos, entendemos, que a partir de ahora, si esta resolución se aprueba, hay que establecer también los mecanismos para su cumplimiento.
Que el presidente de la Generalitat, que estas Cortes, cuando realizan una visita institucional, tengan de antemano el inventario, ese inventario cruel de causas interpuestas a ciudadanos en cualquier lugar del mundo.
Y, donde siempre, imagino, podremos condicionar también la colaboración que puede realizar el gobierno de la Generalitat para conseguir que se conmuten las penas de muerte en el mundo.

Muchas gracias.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats, senyores diputades.

En primer lloc, evidentment mostrar la meua conformitat en allò que ha expressat l'il·lustre diputat del Partit Socialista.
Per això hem presentat conjuntament aquesta moció, aquesta proposta de resolució.

Este debat té antecedents molt antics en la història de la humanitat.
Perquè revisant la diversa documentació que hem estudiat per a defensar esta proposició, hem trobat que ja en el 427 abans de Jesucrist, un polític grec va aconseguir que no es matara a tots els barons adults d'una ciutat grega rebel, ja dient que la pena de mort no tenia cap efecte dissuasori, *(so per interferència d'un mòbil)* i no tenia cap efecte positiu per a aconseguir un canvi en la societat.
És a dir, que des de ja fa més de 26 segles, que la humanitat, o certes persones de la humanitat, venen lluitant per a què desaparega de la Terra, per a què desaparega dels usos dels hòmens la qüestió de matar, siga legalment o siga il·legalment, a una persona del gènere humà.

Esquerra Unida del País Valencià està absolutament contra la pena de mort.
Proposem esta proposició ara ací, i estem contra la pena de mort perquè és la negació més extrema de qualsevol dret humà.
És un homicidi premeditat, viola el dret a la vida, i és el càstig més cruel, inhumà i degradant que se li pot aplicar a una persona.

Quan llegim en un diari, en un mitjà de comunicació, veem en la tele que en un país determinat del món s'ha torturat a una persona en corrents elèctriques, ens escandalitzem, perquè se li han aplicat 100 volts o 120 volts, se li ha obligat, se li ha torturat.
Però, moltes voltes la gent accepta en gran facilitat que a una persona se li apliquen 2.
000 volts de corrent elèctrica amb la finalitat de matar-lo.
Nosaltres ho considerem com el cas extrem de tortura, com el cas extrem de fer sofrir a una persona, no només en el moment de l'aplicació de la pena, sinó també en tot el temps anterior en què està esperant la seua execució.

Nosaltres pensem que és una resposta inadequada, inacceptable, als delictes violents.
I que, a més, és normalment discriminatòria.
S'aplica de manera desproporcionada a les minories racials, a les minories ètniques, a les minories religioses.
S'utilitza com instrument de repressió política.
Elimina a individus políticament incorrectes, no acceptats.

Jo voldria recordar ací el cas de Mumia Abu Jamal, que porta des de 1982 condemnat en les presons d'Estats Units, des de 1982.
Són dènou anys de tortura permanent, només perquè esta persona no era acceptada políticament, o tenia una opinió política contrària a la dels poders en eixe moment.
Este cas, com molts altres, s'ha vist envolt de mentires, creació de proves falses, i, probablement, ací tenim a un altre innocent comdemnat a la pena capital.

Però és que nosaltres no només no volem la pena capital per als innocents.
Estem dient que els drets humans són d'aplicació tant a la millor persona del món com a la pitjor.
De cap manera un Estat pot agarrar en la seua mà la funció de matar a qualsevol persona.
Els drets humans són per a tots.
Hi ha evidentment moltes raons contra la pena de mort.
No hi ha cap prova científica que diga que és dissuasiva Tots els estudis que s'han fet han sigut negatius.
No és dissuasiva de cometre uns altres delictes.
No té cap efecte preventiu.
No té cap efecte positiu.

Tanmateix, els errors que s'han fet aplicant la pena de mort són realment increïbles.
En este moment, quan estava tota la societat valenciana sensibilitzada pel cas de José Joaquín Martínez, va eixir en els diaris una notícia molt xicoteta, en un requadret; però als Estats Units s'havia reconegut la innocència d'una persona comdemnada a mort vuitanta anys abans.
Executada vuitanta anys abans.
No li servirà de res.

Per tant, en este cas, nosaltres volem que la societat valenciana i els seus representants i el Consell de la Generalitat, es planten d'una manera ferma davant de tots i cadascun dels països que encara apliquen *(so per interferència d'un mòbil)* la pena de mort.
Tant davant dels països on l'opinió pública està en contra, com davant dels països que l'opinió pública està a favor.
Aquesta no és una qüestió de popularitat.
No és una qüestió d'opinió pública, sinó que és una qüestió ètica i moral.

En els llocs on l'opinió pública està a favor, normalment també es dóna una actuació dels poders que tendix a fomentar eixa opinió favorable.
Els poders públics poden educar a la seua societat.
Poden tindre un lideratge moral sobre ella.
En la majoria dels països que s'ha eliminat la pena de mort s'ha fet en contra de l'opinió pública, i tanmateix l'opinió pública, en poc de temps, ha acceptat eixa situació.

Per tant, nosaltres pensem que no és una qüestió d'opinió pública, com el tema de l'esclavitud, per molt que la recolzara l'opinió pública en determinat moment, era acceptable des d'un punt de vista ètic o des d'un punt de vista moral.

Ha hagut moltes organitzacions, moltes associacions, moltes entitats que han estat treballant i treballen contra la pena de mort.
Ací jo voldria ressaltar que una proposta nascuda d'una comunitat molt xicoteta de Roma, la comunitat de Sant Egidi -és una comunitat mínima, reduïda, tanmateix va començar una campanya mundial per a què en l'any 2000 no hi haguera cap execució que ara també es prolonga durant l'any 2001- han aconseguit tres milions de signatures.
Ací, a l'Estat espanyol, Amnistia Internacional ha arreplegat 78.
000 signatures per a donar suport a esta qüestió.
Per tant, nosaltres estem convençuts de l'eficàcia de les accions que les Corts Valencianes poden prendre sobre este tema.

En el cas de José Joaquín Martínez la presència de parlamentaris de les Corts estatals en tot el procés, no ja del judici, sinó abans, per a aconseguir la repetició del judici, en el moment del judici i en tot el temps posterior, una presència de parlamentaris de tots els grups polítics, que han estat donant suport allí a la repetició del judici, independentment que després el resultat fóra d'innocència o de culpabilitat, la repetició del judici, hi ha una altra idea: de cap manera, cap sentència de culpabilitat pot conduir a la pena de mort.

Per tant, com és important com la intervenció dels parlamentaris, la intervenció dels poders públics sobre uns governs estrangers sí que té una capacitat de mobilitzar a l'opinió pública, sí que té una capacitat que una persona puga tindre més garanties a l'hora de ser jutjat, i sí que pot tindre més capacitat a l'hora de suprimir la pena de mort d'un ordenament jurídic, és pel que demanem un vot afirmatiu a aquesta proposició no de llei.

Gràcies.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Pel Grup Parlamentari Popular, el ilustre diputado don Juan Rodríguez Marín tiene la palabra.
*(Pausa)* Señor diputado, tiene usted la palabra.

**El senyor Rodríguez Marín:**

 

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Me complace especialmente ser el portavoz de mi grupo para intervenir al efecto de esta proposición no de ley.
Y me complace porque en el comienzo de mi ya dilatada vida política, en 1978, en el Congreso de los Diputados, en la llamada Legislatura constituyente, bajo la permanente ideología de un liberalismo humanista, tuve el honor de colaborar con mi modestísimo voto a erradicar para siempre de nuestro país la pena de muerte.
Este mismo criterio lógicamente sigue siendo la guía ideológica del diputado que les habla y del grupo a quien representa.
Lo que hará que fácilmente presuman cuál va a ser la orientación y la calidad de nuestro voto.
Nuestra postura es, por tanto, evidente y no va a poder ser otra en el momento de la votación.

Quiero recordarles que en la pasada legislatura, ya con la inquietud por el resultado de aquellas actividades de tipo político y de tipo jurídico que iban encaminadas a intentar salvar la vida a José Joaquín Martínez de la execrable pena de muerte a la que estaba condenado, nuestro grupo efectuó e impulsó en estas Cortes, si bien de manera institucional y con todos los demás grupos, una declaración institucional.
En el mismo sentido, y en aquellas fechas, en el Senado también el Grupo Parlamentario Popular tuvo el mismo impulso y asimismo se consiguió, se consiguió, la misma declaración institucional.

Ya han comentado los oradores que me han precedido la labor en general de todos los grupos políticos y de nuestros diputados y nuestros senadores y la presión que realmente, dentro de lo posible, se ha intentado hacer de consuno.

Por eso, precisamente, por eso precisamente tengo que decir que, estando de acuerdo con el contenido exacto, exacto, que, en fin, a mí me parece, insisto, que dada la trascendencia e importancia del contenido de la proposición cualquier compromiso podría ser escaso y la universalización de su contenido sería siempre la postura deseable, por eso tengo que decir que creo que este momento y esta tribuna no es para hacer partidismo.
Ya me libraría yo muy mucho de decirle al señor Zapatero que no hablara con Bush o que no viajara, como antaño hizo en su gran labor internacional el presidente de los socialistas.
No mezclemos las churras con las merinas y seamos serios, conscientes de la trascendencia.
Y de ahí daría una pequeña reprimenda, no quiero alargarme.

Miren ustedes, no sé a quién de ustedes, a qué portavoz o a qué persona de cada uno de los grupos de los dos firmantes se le ha ocurrido primero.
Pero, por favor, no sean mezquinos y no sean cicateros, porque para este tipo de temas nos gustaría, nos gustaría que contaran con nosotros.
Somos sus compañeros de hemiciclo.
Y no tengan ustedes la menor duda de que nos encontrarán en la misma postura, es decir, a favor de la libertad, de la vida y en contra de la execrable pena de muerte.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* 

**El senyor vicepresident primer:**

Antes de venir, porque todavía no he dado la palabra, fíjese usted, ¿para qué pide la palabra, señoría?

 

**El senyor Vicente Navarro:**

Señor presidente, me gustaría, creo que también como grupo firmante de la proposición, aclarar alguno de los términos.
En todo caso, consideramos que tenemos derecho a aclarar alguno de los términos que muy correctamente ha expresado también el diputado que me ha precedido en el uso de la palabra.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Muchas gracias, señor diputado, pero creo que en su intervención ya ha quedado totalmente aclarado.
Muchas gracias.
No tiene la palabra.

Vamos a ver, señorías, terminado el punto cuatro esta presidencia avisa que habrá una reunión en el salón Pinazo de la Comisión de Gobierno Interior.

Senyories, se suspén el Ple, *(remors)* que es reprendrà a les quatre i mitja, una volta que haguem procedit a la votació.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, votació del punt quatre.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 79 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada esta proposició no de llei.
(Aplaudiments)

Senyories, se suspén la sessió, que es reprendrà a les quatre i mitja.
I ara hi ha reunió de la Comissió de Govern Interior.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 8 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 35 minuts)*

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

***Preguntes***

**El senyor vicepresident primer:**

Senyories, bona vesprada.

Per al control al govern, li correspon a l'il·lustre diputat Ramon Cardona i Pla, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, formular les preguntes de la 1.
406 a la 1.
412, les dos incloses, que quedarien agrupades, si li pareix bé a l'il·lustre diputat.
Moltes gràcies.
Com no tenia el micròfon en condicions, jo repetisc el que ha dit: ha dit "perfectament".
Polse si vol.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

Bona vesprada, senyor conseller.

Les primeres preguntes fan referència al col·legi Jaume I de Castelló, que vosté coneixerà segurament, on l'associació de mares i pares d'alumnes i els veïns del barri s'han mobilitzat perquè des de fa 16 mesos està en una situació que ells consideren inadequada per a donar classes als seus fills.

I les preguntes que li faig és si ha avaluat la conselleria les deficiències, quines són eixes deficiències, si ha mamprés la conselleria algunes actuacions per tal d'adaptar millor el col·legi a la seua funció.
Com vosté sap, eixe centre està situat en un antic col·legi privat i és un edifici també de propietat privada a la que se li paga un lloguer.
Li pregunte pel cost mensual del lloguer d'eixe edifici.
I, finalment, i açò me pareix que és molt rellevant, si la conselleria pensa agarrar alguna via d'urgència per tal de construir el centre Jaume I, en quina situació es troba la tramitació de la construcció i per a quan té la conselleria prevista la data d'acabament de la construcció del centre Jaume I.

Són preguntes que m'ha fet directament la comunitat escolar del centre, perquè tenen molt d'interés, vosté ho sap, en saber la resposta, i *ojalá* que esta resposta siga satisfactòria.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyor conseller, senyor Tarancón, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Cardona.

Li agraïsc la seua pregunta, les seues preguntes, que han de partir d'una qüestió prèvia que vosté coneix però que, lògicament, no fa saber en les seues preguntes.

Vosté sap que les obres d'adequació del Jaume I es van adjudicar a l'empresa Cleop, firmant-se l'acta de replantejament fa quasi un any, el 22 de juny de 2000, i que quan les obres comencen es detecta que no està el centre en condicions d'adequar-se, de fer-se una adequació, sinó que es convenient per motius de seguretat i per la situació en què l'edifici mateix es trobava de fer un centre nou.

Això origina tot un procés administratiu de suspensió del contracte, d'encàrrec de projecte de centre nou, i tot eixe procés està en este moment acabat, perquè les obres del Jaume I, del nou Jaume I, se licitaran per l'empresa pública Ciegvsa en el que queda de mes de juny.
Ja ha eixit, com vosté sap, una primera licitació, i a continuació hi ha un paquet, una segona licitació, d'una vintena de centres, entre els quals ja li anuncie jo, que jo crec que vosté ja ho sabia també perquè s'ha fet públic, que estan incloses les obres del nou Jaume I.
De manera que podem estar en condicions d'escolaritzar l'alumnat en el termini previst d'adequació dels centres a la Logse, que és en el setembre de 2002, és a dir, en el curs 2002/2003.

I, efectivament, de manera provisional, els alumnes estan en un antic col·legi, col·legi concertat, on es paga un lloguer mensual, que vosté també ho pregunta, d'1.
972.
000 pessetes.
Però el retard quant a la infrastructura del Jaume I, és a dir, el retard de la construcció del nou centre, ve provocada pel fet que el plantejament inicial era una adequació.
Adequació que, com vosté sap, s'arribà a adjudicar i a firmar-se l'acta de replanteig i començar les obres, però després es va vore que era més adequat, en funció de la situació en què el centre es trobava, fer un centre nou.

Vull dir, per tant, que.
.
.
Ahir teníem un debat en la comissió i parlàvem de criteris economicistes.
Veu vosté com no són els que funcionen?
Era més barat adequar que fer-lo nou, però no estava en condicions d'adequar-se i s'ha fet nou.
Això ha suposat que durant un any ha hagut de fer-se tot el procés d'anul·lació del contracte inicial i nou replantejament de contractació i redacció de projecte i nova licitació, que serà dins d'este mes.

Moltes gràcies, senyor president.

I moltes gràcies a vosté, senyor Cardona.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies a vosté, senyor Tarancón.

Senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

Sí, senyor conseller, almenys pense que alguna de les seues respostes sí que és molt clara, és a dir la licitació ràpida del centre.
Perquè, a vore, vosté sap concretament que el centre antic privat, l'antic col·legi Izquierdo, està situat en quatre pisos d'alçada, que només té una escala per a pujar des de l'entresol cap amunt, que els alumnes més xicotets ixen al pati, si podem dir-ho aixina, en el que és la terrassa.
En l'època actual, per exemple, la cosa és bastant complicada i provoca moltes dificultats.
L'altre pati està situat en un baix totalment tancat, és a dir, que no està a l'aire lliure.
Hi ha greus dificultats en el tema de la insalubritat.

Darrerament, amb les mobilitzacions que han tingut les pares i mares del centre han fet algunes manifestacions, inclús fins la Direcció Territorial de Cultura i Educació de Castelló.
En eixe aspecte sí que li diria que el tracte rebut en eixes instal·lacions no ha sigut el més adequat per a una protesta sense cap tipus de problemes.
Jo en este aspecte sí que pense i li demanaria el cessament del director territorial d'Educació, no només per este tema sinó per molts altres.
A l'hora d'atendre les diverses reivindicacions de la comunitat educativa, el senyor Francesc Baila demostra realment molt poc de tacte i molt poca comprensió davant les dificultats, greus dificultats, que està realment patint la gent.

Les protestes dels pares són realment justificades i es fan d'una manera raonable per a aconseguir els seus objectius.
Vosté comprenga que si des del 1992 estan esperant la construcció del centre nou, l'adequació, i si des de fa 16 mesos estan en un lloc que ells consideren inadequat.
.
.
Tinga en compte que l'antic col·legi Izquierdo ja se va traslladar de lloc perquè no tenia instal·lacions adequades a la Logse per a donar classe.
I ara tenim unes persones del centre públic en un centre, en un lloc inadequat per a donar classes.

Per tant, a part d'estes notícies que m'ha donat vosté d'una contractació ràpida i que probablement al setembre de 2002 estaran acabades, jo pense que hauria de prendre alguna mesura respecte al director territorial de Castelló, que no compleix la seua funció de manera adequada.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyor conseller.

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Cardona.

Començant pel final, jo voldria dir-li que si hi ha alguna persona que compleix les seues obligacions de forma adequada indubtablement és el director territorial de Castelló.
Exemple, sense dubte, de persona entregada i donada a resoldre problemes.

Entre el model de gestió de la diplomàcia que no se trau els temes de damunt i el de l'home de peu que els resol, jo me quede, si s'ha de triar.
.
.
Home, l'ideal es tindre diplomàcia i resoldre els problemes, tindre eixa diplomàcia que no s'ha d'equiparar amb l'efectivitat i traure's els problemes de damunt.
Però si haguérem de triar, jo me quedava amb la segona opció.

El senyor Baila és una persona que no mereix en absolut les paraules que vosté li ha dedicat, en este tema concret a més.
Si vosté s'està referint al dia que un grup de gent, en què estava vosté, d'alguna forma va perdre les maneres en la forma que es va presentar en la direcció territorial, jo crec que el senyor Baila, si les coses són com les dades que jo tinc de com van ocórrer, pareix normal que no rebera la representació dels pares que es van presentar allí de manera, per tornar al concepte anterior, poc diplomàtica, per dir-ho d'una forma suau.

I respecte a la primera qüestió, mos haurem de mentalitzar d'alguna cosa que és necessària.
Tenim centenars d'obres en marxa o a la vista.
En les situacions provisionals procurem ­jo crec que estem aconseguint-ho­ resoldre els problemes amb la màxima dignitat possible.
Però si vosté vol dir, i açò ho parlarem moltes voltes, supose, que la situació provisional no és la ideal, no cal que ho repetisca perquè és evident.
És a dir, si els alumnes que com a conseqüència d'una obra en situació provisional els tenim en llocsa on no tenim la.
.
.
si els tinguérem en centres educatius adequats a Logse tocaríem l'altre, els deixaríem allí.

O siga, és evident, senyor Cardona, que les situacions provisionals hem de procurar que siguen les menys incòmodes possibles, per dir-ho d'alguna manera, però que estem donant-li la màxima dignitat possible per a poder exercir la docència en el temps que eixa provisionalitat dura.
Però està clar que no són centres modèlics ni adequats a la Logse, perquè per tant no serien provisionals, serien d'utilització definitiva i no hauríem de fer els altres nous, això pareix evident.
I en cada cas estem donant solucions que entenem que són adequades i dignes per a totes les situacions provisionals que estem tenint.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Continua el mateix il·lustre diputat formulant les preguntes de la 1.
413 a la 1.
416.
Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Estas preguntas hacen referencia al acueducto de Peña Cortada, en el término municipal de Calles, donde se está construyendo una planta de tratamiento de lodos.
Pero para acceder a esta planta de tratamiento de lodos se ha realizado una carretera de acceso, y esta carretera de acceso pasa exactamente por encima o muy, muy cerca de restos de este acueducto, que está todo él protegido porque está declarado bien de interés cultural.

En una visita que realizamos a La Serranía fuimos a ver concretamente estas obras, y es evidente la afectación al propio acueducto porque una zona de la carretera pasa a tres metros escasos de alguno de los estribos del puente.
Pero es que además, para agravar más el tema, se estaba construyendo una línea de alta tensión que requería la colocación de determinadas torres para la línea.
Y una concretamente de estas torres estaba situada a escaso medio metro del puente, del estribo del puente, y además habían realizado un agujero de dos metros de profundidad para colocar la torre.

Claro, en lo que respecta a la Conselleria de Cultura y Educación nosotros sabemos que Patrimonio ordenó paralizar cautelarmente las obras de acceso a la planta.
Sin embargo, la orden no surtió ningún efecto práctico, y en el caso de las torres, hasta que no apareció la denuncia en prensa también se iba realizando la obra sin ningún tipo de control, sin haber pedido ningún tipo de declaración de afectación a un espacio cultural, etcétera.

Es por eso que le pregunto si estima que estas actuaciones respetan la Ley del patrimonio cultural valenciano, si ha autorizado la Conselleria de Cultura y Educación la realización de los accesos y el tendido eléctrico, si ha realizado incluso algún estudio sobre el tema, si ha realizado informes arqueológicos previos a la realización de las obras y las medidas correctoras necesarias o la búsqueda de otras alternativas, y si ha realizado la conselleria prospecciones arqueológicas en el entorno del barranco del Tío Roque, una zona donde el acueducto está localizado en diversos de sus tramos, pero en otros de sus tramos se pierde sin que se sepa exactamente su localización.

Creemos que es muy relevante que la conselleria actúe e incluso ordene paralizar y tengan eficacia sus órdenes cuando se dan estos hechos en que puede afectarse un patrimonio cultural, que además, la declaración como bien de interés cultural resalta que es más importante que no una única obra antigua.

Por lo tanto, esperaría respuesta a estas preguntas.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor Tarancón.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Muchas gracias, presidente.

Muchas gracias, señor Cardona.

Respecto a las actuaciones en el entorno al monumento de Calles, hay que destacar una serie de cuestiones.

En lo que hace referencia al camino forestal, la Conselleria de Cultura y Educación, en el momento que tiene conocimiento, por denuncia de 5 de octubre de 2000, de la asociación de Ecologistas en Acción La Montaña, que en el término municipal de Calles se están realizando obras de acondicionamiento de una pista forestal para acceder a la planta de compostaje de fangos y que podría afectar al monumento ya que transcurre sobre un tramo del acueducto, realiza las siguientes actuaciones:

Solicita un informe del Ayuntamiento de Calles sobre las actuaciones realizadas.
En el informe se nos dice que las obras consisten en adecuar y acondicionar la pista forestal para acceder a la planta de compostaje.

Se realiza por el arqueólogo inspector de la Unidad de Inspección del Patrimonio Histórico Artístico, de la Direc-ción Territorial de Cultura y Educación de Valencia, una inspección en que constata que las obras realizadas en ese tramo consisten en el ensanchamiento de una curva que crea un talud de pendiente acusada sobre el barranco a la altura de los restos del acueducto.

El 1 de febrero de 2001 se requiere la intervención de la Unidad de Patrimonio de la Policía Autonómica, que informa que no se están realizando más obras en el camino de acceso.

Ante la obra realizada, la Dirección General de Patrimonio comunica a la promotora de las obras que ha de corregir las deficiencias existentes en el camino de acceso, y que para cualquier otra actuación que lleve a cabo en el entorno se habrá de aportar un estudio arqueológico previo, según el artículo 62 de la Ley de patrimonio, sobre los efectos que las obras proyectadas pudieran causar en los restos arqueológicos.

El pasado 23 de marzo la empresa presentó un proyecto para corrección de las incidencias derivadas de su intervención en el camino de acceso.
Este proyecto se autorizó el 8 de mayo y las obras de reparación se están ejecutando.

En cuanto a la línea eléctrica, la empresa inició las perforaciones para la instalación de una torre de línea eléctrica en el ámbito de afección del monumento, como usted ha dicho, sin solicitar la autorización de la dirección general y sin la oportuna supervisión arqueológica, lo cual motivó que se requiriera la intervención de la Policía Autonómica a fin de paralizar las obras, y la Policía Autonómica, en contra de lo que usted dice, levantó acta de paralización de las obras.
De la misma manera, se requirió a la empresa para realizar las obras de cubrimiento de la operación realizada, que en estos momentos se están ejecutando, según nuestros informes.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

El senyor diputat, senyor Cardona, té la palabra.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Sí, señor conseller.

Lo que usted denomina pista forestal o camino forestal actualmente es una carretera que ha permitido el paso de camiones de gran tonelaje.
El día que se hizo la inspección por la Dirección General de Patrimonio Histórico Artístico, donde se constató que no se realizaban ya más obras, era un día excepcional donde no se realizaron obras, pero siguieron realizándose los días siguientes.

La cuestión de que se intente realizar un tendido eléctrico sin pedir permiso a Cultura, sin ningún tipo de supervisión, indica a veces la falta de respeto, incluso la sensación que tienen las empresas de que la actuación casi clandestina les pueda resultar más beneficiosa que una actuación pidiendo permiso.
La falta también de sanciones de expedientes abiertos para corregir los problemas o incluso para sancionar a las empresas que realicen este tipo de actuaciones nos da a entender que la Conselleria de Cultura no siempre está asumiendo sus funciones.
Aunque tiene instrumentos legales, instrumentos jurídicos para actuar de una manera mucho más seria para impedir que otras empresas se vean impedidas a hacer lo mismo, lo que hace simplemente es constatar los males ya causados y pedir una corrección, que se hará o no se hará de acuerdo con lo que la empresa considere.

Entonces, de alguna manera, sí que pensamos que la conselleria hace dejación de sus funciones o, si no las hace, las empresas creen que la Conselleria de Cultura y Educación nunca va a tomar acciones ejecutivas para realmente evitar los desaguisados que se están cometiendo.

Por lo tanto, nosotros sí que transmitimos unas quejas muy claras sobre la protección del patrimonio, sobre la actuación de las empresas y sobre la posterior actuación de la conselleria ante las agresiones que estas empresas cometen.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor Cardona.

Señor Tarancón, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Muchas gracias, señor Cardona.

Para reiterarle, conforme le he manifestado en la intervención anterior, que la Conselleria de Cultura y Educación, a través de la Dirección General de Patrimonio, ha estado muy atenta a las actuaciones que se han llevado a cabo en dos órdenes de cuestiones, tanto en la ordenación y traslado a la Policía Autonómica de la paralización de las obras en su caso como en la exigencia de los estudios arqueológicos o paleontológicos previos y corrección de actuaciones que hubieran podido transgredir alguna norma legal en el segundo supuesto.
Ambas cuestiones, tanto la paralización de las obras en su momento como la corrección de aquello que se había actuado no conforme a derecho, ha sido notificado y exigido a la empresa y la empresa lo está ejecutando.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Continua en l'ús de la paraula el mateix il·lustre diputat, el senyor Ramon Cardona, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, en esta ocasió per a defendre les preguntes 1.
593, 1.
594, 1.
595 i 1.
596.

Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Estes preguntes se referixen a un col·legi nou.
Bé, encara està en construcció en alguna de les seues fases, però quan se va acabar la primera fase, l'aulari, l'alumnat passa el temps d'esplai en el pati d'esta zona que ja està arreglat, que és una zona d'arena, d'arena xafable, que quan s'acabe l'escola la usarà l'alumnat d'infantil però ara actualment la utilitzen els 150 alumnes del centre.

Els pares i mares, el professorat també, van detectar, quan l'alumnat va començar a utilitzar este pati, un augment de brutícia, de pols, d'incomoditats, però fonamentalment el que van trobar era que hi havia un creixement, un augment de patologies respiratòries, d'al·lèrgies, de crisis asmàtiques, que van afectar no només a l'alumnat sinó també a professors.

I davant d'eixe problema és sobre el que jo li faig les preguntes: si coneix la conselleria la inquietud existent en la comunitat educativa pels problemes sorgits per aquesta arena, si han adoptat mesures per a reduir aquesta problemàtica, si s'ha analitzat l'arena del pati del col·legi públic Santa Águeda per si hi ha algun resultat que pot donar idea de per què passen este tipus d'afeccions i si faran algun estudi epidemiològic entre el personal i les obres del centre per saber quin és l'agent causant d'este augment a què es referixen els pares en este tipus de patologies.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Cardona.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Cardona, moltes gràcies també per la seua pregunta.

Indicar-li que l'arena que es va col·locar al pati del col·legi públic Santa Àgueda de Benicàssim, en l'execució de les obres d'adequació de l'esmentat col·legi, responia a allò que especificava el corresponent projecte tècnic que es va aprovar i que es va executar.

No obstant això, i a la vista de l'ús massiu de l'esmentada àrea pels alumnes i les conseqüents molèsties per part de l'alumnat, a la vista de la situació es va donar ordre per a procedir a l'empresa adjudicatària de les obres a l'objecte que compactara millor la zona.
I, d'un altre costat, es va comunicar a l'Ajuntament de Benicàssim que procedira a realitzar un reg diari de l'esmentat pati per a compactar el subsòl i eliminar la pols i arena superficial.

D'eixes dos actuacions, la primera s'ha realitzat i la segona ha estat realitzant-se pel servicis de manteniment de l'ajuntament, desapareixent la problemàtica inicial.
I, en conseqüència, manifestar, segons els nostre estudis, que no és necessari procedir a una anàlisi de l'arena ni realitzar cap tipus d'estudi epidemiològic.

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Cardona.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

El diputat, senyor Cardona, té la paraula.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies.

És cert, és a dir, es va compactar l'arena, encara que en un primer moment als pares es va dir que es canviaria l'arena, però al final s'ha optat per esta solució, la de compactar i la del reg diari.

Però, jo, senyor conseller, respecte a este problema concret de l'arena, sí que li demanaria la realització d'una anàlisi.
Potser l'estudi epidemiològic, en este moment que hi ha una baixa incidència de la patologia detectada inicialment, no seria necessari, però l'anàlisi de l'arena sí que creem que és necessària.
És a dir, en el moment que no es regue o, anem a vore, en un altre moment en què la pols en suspensió puga estar en l'atmosfera.
.
.
No sabem exactament què és el que ha produït este tipus de problemes.
Per tant, pensem que analitzar-la sí que seria necessari, almenys per a detectar que no té cap element que puga ser directament generador d'esta patologia.

Però, i un poc referint-me a la pregunta que li vaig fer l'altre dia sobre el col·legi d'Altura i, en este cas, en el col·legi de Benicàssim, després de fer estes preguntes per exemple es va donar, inclús, la caiguda d'alguna cornisa que va resultar que estava només apegada amb silicona en lloc d'enganxada amb *tornillos* com correspondria.
I ens preocupa realment que la inspecció o la revisió de les obres no es faça amb el suficient detall per a saber les possibles dificultats que pot tindre.
En este cas, el tema que l'arena provocara eixos problemes, però també que en un centre recent acabat, en una zona recent acabada, es puguen donar caigudes de cornisa, afortunadament en el moment que no hi havia xiquets en el pati i tot això.

Per tant, jo sí que li demanaria, per una part, l'anàlisi i, per un altra part, una inspecció molt més acurada abans de rebre les obres perquè no puguen donar-se aquests fets.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Cardona.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Cardona.

Començant pel final, extremem al màxim el control en la recepció d'obres, i crec que ahí s'està actuant de manera correcta, amb independència d'alguns casos aïllats que puguen produir-se, que sempre són possibles.

Però tornant un poc a l'objecte de la pregunta, i ben entés que a la vista dels informes previs que tenim no seria necessari analitzar l'arena del pati, jo em compromet ­jo crec que perquè tranquil·litzarem a la comunitat educativa­ a ordenar de manera immediata que es facen eixos anàlisis i fer públic lògicament els resultats i actuar en conseqüència.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Cardona.

Un moment, senyor Cardona, per favor.
Es que he de fer unes consultes a la lletrada.
*(Pausa)*

A la Mesa s'ha dirigit un escrit de la il·lustre diputada Àngela Llinares Llorca, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià, que sol·licita la conversió a preguntes escrites, la número 1.
795 i 1.
797, previstes en l'ordre del dia del Ple de hui.
Esta presidència observa que la pregunta 1.
797, que figura en l'escrit de la il·lustre diputada, no consta en les preguntes que han de formular-se al conseller de Sanitat; sí que figura la 1.
795.

Per si hi ha hagut algun error, i a efectes que conste en el *Diari de Sessions*, jo li formule la següent pregunta a la il·lustre diputada.
Donat que la 1.
797 no figura, admetem que és un error i les que retiraria serien la 1.
795 i 1.
796.
La il·lustre diputada està fent-me uns gestos de conformitat.
Llavors, estem d'acord que queden convertides en escrites.
És aixina, no?
Moltes gràcies.

*(Remors)* I moltes gràcies a la senyora Carmen Ninet que m'ha fet l'observació, coincidint plenament amb el que vosté estava indicant-me anteriorment.

Per tant, continuem amb el senyor Cardona.
Passa vosté, senyor Cardona, a les preguntes 1.
703 i la 1.
704, sobre fets ocorreguts durant una manifestació d'estudiants en defensa de l'escola pública.

D'acord, senyor Cardona?
Té vosté la paraula.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

És que el 29 de març d'enguany, en una manifestació que es va fer a Alacant per part d'alumnes de secundària, va haver una intervenció realment brusca i agressiva de la policia, on van haver uns quants ferits i també es va detindre a tres alumnes.
Recordem que eren de secundària, per tant, la majoria d'ells, la grandíssima majoria, eren menors d'edat, i va haver una actuació realment desconsiderada, una càrrega sense justificació, comenta la gent que va participar.

I jo voldria preguntar-li al conseller de Cultura i Educació si tenia coneixement d'eixos fets i si havia fet alguna actuació davant la detenció i maltractament dels estudiants en la manifestació del dia 29 de març en defensa de l'escola pública.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

El senyor conseller, senyor Tarancón.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Sí, senyor president.

Senyor Cardona.

La Conselleria de Cultura i Educació té coneixement per la seua Direcció Territorial d'Alacant que el 29 de març passat un grup de persones, majoritàriament jòvens, entre les onze i mitja i la una i mitja del matí, es va concentrar davant la porta principal d'accés a l'edifici de la direcció territorial.

Com és lògic, i no pot ser d'altra forma, davant d'esta concentració de la qual no es tenia coneixement previ, es va procedir, com a mesura cautelar, a avisar a les forces de seguretat.

En un moment de la concentració es va procedir, a la vista de la situació, a tancar, i per seguretat, per instruccions de les forces de seguretat, a tancar l'accés principal, deixant oberta la porta lateral per a permetre l'accés dels ciutadans i usuaris de la direcció territorial.

La direcció territorial no tenia coneixement previ ni comunicació alguna sobre la concentració i en cap moment es va acreditar cap representant o col·lectiu dels participants, ni es va entregar ni es va dipositar cap escrit.
L'actuació de les forces de seguretat entra dins de la seua autonomia d'actuació i en compliment de les seues funcions, que es van desenrotllar amb normalitat, sense que compartim els qualificatius que vosté li atorga o li dóna a eixa actuació.

Moltes gràcies.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Tarancón.

Senyor Ramon Cardona, té vosté la paraula.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Sí, senyor conseller.

Clar que la policia, les forces de seguretat són autònomes en la seua actuació, però pensem que vosté és un membre del Govern Valencià i que deuria preocupar-se dels efectes o de les conseqüències que va tindre eixa actuació.

Nosaltres suposem que si ve ací alguna persona de fora i se fica a cremar instituts, vosté es preocuparà del que passa, encara que siga una tasca que ha de fer la policia o ha d'investigar-la les forces de seguretat.
Precisament per això nosaltres pensem que quan els passa a unes persones, que en este cas no deixen de ser estudiants i, per tat, a vosté deurien preocupar-li, pensem que deuria fer alguna cosa més que simplement acceptar com a bona la versió que li puga donar la policia.

Pensem que deuria realment preocupar-se del que estes persones demanaven, però també del que a estes persones els ha pogut passar.
Ací hi ha hagut ferits, hi ha hagut detinguts, quan la idea general, i el que es veu en els propis diaris, és que la càrrega de la policia va ser realment injustificada.
I nosaltres estem veent una altra vegada com ressusciten uns certs tics, que l'absència de permís o l'absència de comunicació és ja suficient com per a tindre una intervenció policial d'esta mesura.

Per tant, nosaltres sí que pensem que vosté deuria preocupar-se i sí que és competent a l'hora d'intentar averiguar què és allò que ha passat i intentar que no passe una altra vegada.
I, és clar, inclús nosaltres pensem que una protesta per part de la conselleria dient que no es pot actuar aixina contra unes persones menors d'edat que estan manifestant pacíficament una reivindicació, en este cas, educativa.
.
.
pensem que vosté deuria preocupar-se perquè sí que és competència seua la nostra tranquil·litat, la nostra qualitat de vida, o que les persones puguen tindre els drets que es mereixen.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyor Tarancón.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Senyor president.

Senyor Cardona, anem a vore.
Clar que m'he preocupat, *(remors)* però no perquè vosté preguntara, sinó perquè la direcció territorial d'Alacant em va comunicar de forma immediata el que estava passant als servicis centrals de la conselleria.

El que ocorre és que hi ha una discrepància de valoració.
Els fets van ser els que van ser, una concentració d'estudiants.
I davant de la situació que es trobava el procés d'aquella concentració i de l'actuació dels estudiants, la policia no va intervindre en absolut d'acord amb els termes que vosté està utilitzant, sinó en funció de les seues competències i del que és la seua obligació i de manera absolutament correcta i que es puga afirmar que actuara de cap forma de manera vexatòria.
De manera que per a mosatros tanta normalitat va haver en el fet que es manifestaren o es concentraren els estudiants com normalitat en el fet de l'actuació de la policia.

Moltes gràcies, senyor president, senyor Cardona.

 

**El senyor vicepresident primer:** 

 

Moltes gràcies, senyor Tarancón.

Finalitzades les preguntes del senyor Ramon Cardona Pla al conseller de Cultura i Educació, continuem amb les preguntes al conseller de Sanitat de Joan Ribó, la 1.
604, 1.
605 i la 1.
606.

Té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bona vesprada, senyor conseller, senyor vicepresident.

Mire, l'assumpte que li plantegem aquesta vesprada té a veure amb un municipi del Camp del Túria, concretament el municipi de Bétera.

Com m'imagine que vosté sap, es projectava.
.
.
en aquest moments ja no es projecta, s'està fent concretament l'ampliació del cementiri del seu municipi.
De forma que en cas d'acabar-se aquesta ampliació, per una banda, el pou que subministra l'aigua a una urbanització es trobaria aproximadament a 60 metres, en qualsevol cas, a menys de 100 metres del futur cementiri.

I, per altra banda, aquesta ampliació no compliria en cap moment la distància mínima de 500 metres de les zones habitades, quedaria a un màxim de 150 metres, quan vosté coneix el reglament corresponent de sanitat, que posa un límit, una distància mínima de 500 metres.

Clar, el tema és més greu quan aquesta ampliació del cementiri, que nosaltres reconeguem que és necessària, es pot fer en una altra direcció, concretament cap enrere, que no hi ha cap tipus d'urbanització.
I aquesta ampliació, a més, no s'ajusta a les previsions que s'han establert en el Pla general d'ordenació urbana de Bétera.

Clar, açò implica d'alguna forma la conformitat de la seua conselleria, i per aquest sentit li preguntem aquestes tres preguntes.
En primer lloc, si la seua conselleria, la Conselleria de Sanitat, considera que l'ampliació d'aquest cementiri compleix la normativa vigent.
Li repetim els dos aspectes fonamentals.
És la proximitat a una urbanització i la proximitat a un pou on no s'han fet els estudis geològics corresponents, etcètera.

La segona pregunta que li fem és si aquesta conselleria ha rebut alguna sol·licitud en aquest sentit.
Sembla que es preceptiu que la seua conselleria ho autoritze.
I volem conèixer si en cas que siga.
.
.
ha rebut aquesta sol·licitud, si vostés han autoritzat aquesta ampliació del cementiri en qüestió.

I la tercera, d'alguna forma sí que voldríem conèixer l'opinió de la seua conselleria, que, com vosté sap, té competències en aquest sentit per a fer complir la legislació vigent i perquè aquestes coses, que en principi no semblen massa raonables per part de cap municipi, es complisca la legislació vigent.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor conseller, senyor Serafín Castellano.

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó.

Evidentment, vosté coneix el Decret 2.
263/1974, respecte a aprovar el reglament de la policia sanitària mortuòria per al que és la construcció, ampliació i reforma dels cementeris municipals, que deu dirigir-se, lògicament, a la Con-selleria de Sanitat, a la seua secretaria general, amb unes sol·licituds perquè es puga donar l'aprovació o es puga avaluar lògicament que es compleix tot el que es requereix en la reglamentació i en tots els decrets a l'ús.

En este sentit, dir-li que hi hagué, amb data de registre d'entrada en la Direcció Territorial de Sanitat de València, un escrit de l'Ajuntament de Bétera, de data 17 de maig de 2001, en l'expedient que s'obrí lògicament a tal efecte.

Dir-li que no estem parlant, en la petició que es fa de l'ajuntament, d'una ampliació del cementeri, sinó que estem parlant de la construcció d'una tanca del cementeri.
I en eixe sentit està feta la petició.
I lògicament, en el moment en què hi haja una petició formal del que ha de ser l'ampliació en si del cementeri, lògicament ha de complir tots els requisits que marca la legislació, perquè si no, lògicament la Con-selleria de Sanitat no li pot donar el permís.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies, senyor conseller.

M'alegre que em diga vosté açò.
Jo vull destacar que, efectivament, la sol·licitud es va presentar després d'aquestes preguntes, en primer lloc.
També li he de comentar que es va presentar després que començaren les obres, o almenys les operacions d'aplanat del terreny, etcètera.

Però en qualsevol cas, jo sí que crec que li demanaria que vosté revise el projecte.
No és només ficar una tanca, senyor conseller.
I jo crec que té vosté l'obligació, té vosté l'obligació de revisar els projectes.
El projecte en qüestió.
No és només ficar una tanca, és una ampliació del cementiri.
I jo li dic aquí a vosté que açò és molt fàcil de verificar.
Demane vosté el projecte en qüestió, unes obres necessiten un projecte, i podrà vosté comprovar que no és només ampliar una tanca.
A més, és prou absurd ampliar una tanca, sense altra cosa en un cementiri, no té massa significat.

Jo li demane que vosté revise el projecte, que miren el projecte, i que no intenten passar amb els ulls tancats davant d'una obligació de la seua conselleria: fer complir una legislació.
I evidentment, quan un cementiri s'amplia la tanca, és per a, a continuació, ampliar les instal·lacions del cementiri.
Açò l'única lògica.
I el projecte diu açò.

I jo crec que vosté té l'obligació de demanar el projecte i de fer complir la legislació, senyor conseller.
Si no, evidentment, jo li he de dir la veritat, vosté serà responsable que en aquest municipi no es complisca el reglament que vosté ha mencionat molt bé.

I eixe reglament.
.
.
Mire, hi ha un pou del qual s'està abastint una urbanització.
Està al costat.
No compleix cap tipus de reglament sanitari.
Les distàncies mínimes no s'estan complint.
Tampoc es compleix el pla general; açò ho parlarem després amb el seu company.
Però tampoc es compleix el pla general.
Vostés no poden passar per damunt amb una excusa que s'està fent només una tanca.

Home, açò no té lògica.
Tot el poble de Bétera coneix perfectament que açò no és precisament el problema.
Hi ha un problema objectiu, i darrera es pot ampliar perfectament.
Quins són els motius?
No ho sé.
No m'interessen, etcètera.
Però vosté té l'obligació de fer complir la llei, senyor conseller.
Si no, vosté és responsable que no es complisca aquest reglament concretament de sanitat en aquests temes.
I li reitere.
Ho té molt fàcil: demane el projecte.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó.

Vosté està fent unes suposicions futuribles.
Jo li estic dient que la Conselleria de Sanitat, perquè té eixa responsabilitat, i la complix i l'exercix en tot cas i en tot moment, quan n'hi haja una petició d'una ampliació del que és el cementeri, lògicament podrem denegar o accedir a allò sol·licitat en base a què complisca els requisits legals.
Si no està, no.
Si no està, no.
Senzillament.

La direcció territorial ha anat, la direcció territorial ha anat, la inspecció, perquè era la seua obligació, a eixa i a totes les obres.
I en estos moments s'està fent l'ampliació d'una tanca, l'ampliació d'una tanca.
I a més, no consta en l'expedient que es vaja a fer l'ampliació del cementeri.
Quan estiga el projecte, i estiga feta la petició formal en la conselleria que es vaja a ampliar el cementeri, i si se va a fer cap a una banda o si se va a cap a l'altra banda, evidentment es prendran les mesures per a què es complisca lògicament el que està establert en la legislació com no pot ser d'altra manera.
Altra cosa, evidentment, no es pot fer.

El servicis d'inspecció estan damunt d'este tema, de la direcció territorial.
I quan hi haja una petició, un projecte d'ampliació del que és el cementeri feta, lògicament haurà de complir els requisits legals, perquè si no els complix els requisits legals, senzillament per part dels òrgans competents de la Conselleria de Sanitat no se li podrà donar l'autorització.
Faltaria més!

Per tant, estiga vosté tranquil, que els membres de la Direcció Territorial de Sanitat complixen, i els de la inspecció, complixen.
I per tant, dins de la plena responsabilitat, no es va a autoritzar es que no es puga autoritzar i que no estiga baix els requisits legals.
D'això no es preocupe la seua senyoria.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

La il·lustre diputada, senyora Àngela Llinares, fa les preguntes de la 1.
613 a la 1.
615.
Té la paraula, senyora Llinares.

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

El dia 1 de març, en la Comissió de Sanitat vam vore una proposició no de llei, presentada per esta diputada, per a què s'habilitara una partida pressupostària per a la construcció d'un centre de salut en el barri de Malilla.
Allí, pel Partit Popular, la persona que ho va fer, se'ns va contestar que el Partit Popular, el govern de la Generalitat, considera que deu haver un centre de salut a Malilla, el troba que és la mar d'important que l'haja; que han sol·licitat els terrenys a l'ajuntament, i que, bo, no hi ha manera que l'ajuntament done eixos terrenys.

A banda que, en fi, a mi em pareix que és un passar la pilota d'una institució a una altra, jo volia preguntar-li: quina és l'explicació que ha donat l'Ajuntament de València a la Conselleria de Sanitat per a no fer la cessió de sòl per a la construcció del centre de salut?
I en quina data s'ha dirigit la Conselleria de Sanitat a l'Ajuntament de València sol·licitant terreny per a la construcció del centre de salut de Malilla?

I com resulta que estos dies s'ha aprovat un canvi en el barri de Malilla, de qualificació del terreny on havien d'anar uns polisportius, resulta que ara ja és un terreny per a què es puga fer la construcció de la nova Fe, d'un tros de la nova Fe, que pareix que es partisca, o es partix en dos o serà tota la Fe ahí, aleshores, a mi m'agradaria saber si vostés pensen fer algun tipus de negociació amb l'Ajuntament de València per a què, igual que s'han donat molta pressa en requalificar els terrenys per a una cosa que, en fi, ha de donar com molt bombo a la seua conselleria la construcció de la nova Fe ­això ha de ser almenys tan important com la Ciutat de les Ciències­, si pensen fer eixa negociació en l'ajuntament per a què es requalifique terreny, per a tindre terreny per a un centre de salut en el barri de Malilla.
Espere la seua resposta.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor conseller, té la paraula.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora Llinares.

Jo li he de dir que l'Ajuntament de València està tre-ballant colze a colze amb la Generalitat, posant a disposició tots els terrenys que fan falta, no sols per al barri de Malilla, sinó per a totes i cadascuna de les zones bàsiques que fa falta una construcció del centre de salut.
I en eixe sentit, li he de dir l'acord que aplegàrem en març d'este any en la cessió de terrenys per a construir diversos centres de salut.

I crec que la disposició de l'Ajuntament de València és crec que no sols molt responsable, sinó que està fent tot els possibles per al que són la cessió, i posar en disposició tots els terrenys que hi ha; com es demostra, com dic, el conveni que firmaren en eixe sentit.
Jo he de dir-li que la col·laboració no sols és total i absoluta, sinó més, que està fet en agilitat, i li dic no sols en el barri de Malilla sinó en tots els barris i en tots els llocs que fa falta fer un centre de salut.

Li dic que estem lògicament també, com deia, negociant també el que ha de ser una nova ubicació del barri de Malilla.
Evidentment la Fe, la nova Fe en una extensió de més de 203.
000 metres quadrats va a anar en eixe barri.
Jo crec que serà una de les inversions més ambicioses de la sanitat pública valenciana de tots els temps, i estiga vosté convençuda que serà un hospital de referència i un hospital que li donarà un gran prestigi a la nostra sanitat.

I en eixe sentit també dir-li, que a part d'eixa bona disposició de l'Ajuntament de València, en estos moments anem a redistribuir també el que és l'actual centre de salut, a millorar el que és l'actual centre de salut també de Malilla.
És a dir, es va a fer la distribució interior, que comprén la creació de tres noves consultes d'infermeria i una de pediatria; ampliació de tres consultes de pediatria; ampliació de l'arxiu d'històries clíniques, i un nou espai per a la cita prèvia, i nous lavabos de personal; adaptació de les instal·lacions a una nova distribució; també la substitució de les màquines d'aire condicionat.
I el termini d'execució previst per a l'adjudicació d'estes obres és d'un mes i mig, en el que a mitjans de juliol estaran estes obres també iniciades.
En qualsevol cas les obres finalitzades abans del que és el present exercici, i el pressupost total previst, en este cas per a este centre de salut, és de 18.
831.
000 pessetes, mentre seguim millorant i seguim ampliant i seguim fent la nova construcció del nou centre de salut.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Castellano.

Senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

És vosté molt hàbil en la paraula, eh?
Sap molt bé dir moltes paraules, però sense contestar a la pregunta que se li fa.
Respecte a si hi ha o no hi ha terreny o si va a haver o no va a haver terreny per a la construcció d'un centre de salut a Malilla, doncs ho ha deixat tot en nebulosa: que l'ajuntament es preocuparà, que la conselleria es preocuparà per a tindre terrenys per a tots els llocs on facen falta centres de salut.
Molt bé, molt bé.
Això, una resposta molt bé.
No diu res, però promet el tot.

Jo també anava a preguntar-li en què van a gastar-se eixos tretze milions, i vosté ­divuit milions­ aquell dia van dir tretze, però, en fi, em pareix millor que siguen divuit perquè a mi em pareix que vosté ha explicat.
.
.
No, no, jo tinc igual, vosté diu divuit i està bé.
Perquè vosté ha explicat molta cosa a fer allí i divuit milions són molt poquets diners.
¿Vosté veritat que és conscient que mentre es facen eixes obres, tots els usuaris han d'anar al centre que hi ha en el carrer Arabista Ambrosio Huici, i que el tal Arabista Ambrosio Huici està molt lluny del barri de Malilla, i que les comunicacions del barri de Malilla en este centre no són precisament la tira d'autobusos i de carreteres i de tot?
Què, com pensa solucionar?
Cada u que s'apanye?
Que vaja al nou centre de salut com puga?
Perquè massa comunicacions el barri de Malilla no es caracteritza, no és dels centres millors comunicats de València.

I com a final, sí o no tenen terreny per al centre de salut de Malilla?
Sí o no s'habilita pressupost per al pròxim pressupost per al 2002, per a començar a fer-se el centre de salut del barri de Malilla?
Sí o no?
Eixa és la pregunta.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora Llinares.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora Llinares.

Vaig a vore si li concrete més.
Concretament la quantitat 18.
831.
218 pessetes.
I concretament, per a què?
Concre-tament per a redistribuir l'interior en creació de tres noves consultes d'infermeria i una de pediatria, i ampliació de tres consultes de pediatria i l'arxiu d'històries clíniques, i un nou espai per a la cita prèvia i nous lavabos de personal i substitució d'aires condionats.
Pressupost suficient per a fer estes obres, segons el projecte tècnic que n'hi ha habilitat per a eixe efecte.

I, evidentment, el barri de Malilla tindrà un centre nou.
I jo li he dit que no és que hajam iniciat conversacions ni negociacions amb l'Ajuntament de València, sinó que d'una manera molt responsable crec que se pegà un pas molt important en març d'este any en l'Ajuntament de València, i en anteriors ocasions també, habilitant els terrenys i habilitant cessions d'immobles per a cobrir tot el mapa al cent per cent d'atenció primària en la ciutat de València.
I que no li càpia a vosté ningun dubte, que no li càpia ningun dubte, que hi haurà centre nou allí i que van a haver ja de manera immediata, començant-se en el mes de juliol estes obres en el centre de salut actual de Malilla, i que tindrà centre de salut nou.
I que amb la col·laboració colze a colze que estem tinguent l'Ajuntament i la Generalitat, estarà cobert el que és el cent per cent del mapa sanitari de l'atenció primària a la ciutat de València.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

El senyor Eduardo Vicente Navarro, del Grup Parlamen-tari Socialista­Progressistes, fa les preguntes de la 1.
775 a la 1.
778 al conseller de Sanitat.

Té la paraula.

 

**El senyor Vicente Navarro:**

 

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, me gustaría agrupar las preguntas 1.
775 y 1.
776.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Yo las he dado agrupadas, y también la 1.
777 y 1.
778.

 

**El senyor Vicente Navarro:**

 

Bueno, esas quedarán para un turno para formular posteriormente a estas primeras dos preguntas, senyor presidente, si no tiene inconveniente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Bueno, son coincidentes, pero esta Presidencia entiende que debe mostrar su benevolencia, creo yo, y tendrá usted dos bloques.

 

**El senyor Vicente Navarro:**

 

Me consta la benevolencia, señor presidente, muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias por su reconocimiento.

 

**El senyor Vicente Navarro:**

 

Gracias, presidente.

Señor conseller.

Bien, quería formularle dos preguntas referidas a una situación concreta en la ciudad de Elda en lo referente al servicio de atención primaria.

En el mes de marzo se pudieron constatar importantes retrasos en dichos servicios, retrasos importantes en los servicios de atención primaria, y también, al mismo tiempo, a la hora de dispensar recetas médicas, a la obtención de recetas por parte de los pacientes.

Precisamente, esta situación se produce tras una inauguración reciente de un centro de salud, algo que a nuestro juicio no tiene mucha lógica, entendiendo que, en cualquier caso, un nuevo centro de salud debe mejorar sustancialmente los servicios que se prestaban anteriormente.

Como le digo, esta situación ha sido puesta de manifiesto no solamente por los pacientes sino también por parte de los sindicatos de dicha comarca, de dicha ciudad, y también por diversas entidades sociales de la ciudad.

Entendemos que ante esa problemática nos gustaría conocer realmente cuáles son las razones por las cuales se han producido dichas demoras.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor diputado.

Decirle que en primer lugar, en la ciudad de Elda, como usted muy bien sabe, se han hecho importantes inversiones en los últimos tiempos respecto a la atención primaria, porque se está viendo notablemente reforzada con la puesta en funcionamiento el pasado año del centro de salud de Marina Española y con la construcción de un nuevo consultorio auxiliar en la avenida de Sax.
Y en ese sentido, lógicamente, son dos actuaciones que no solamente acercan más lo que es el servicio al ciudadano, sino que lo mejoran de una manera absolutamente indudable.

Decirle que a fecha 22 de mayo, la información recibida a fecha 22 de mayo, en el centro de salud de Elda Marina Española, las trece consultas de medicina general tienen la cita al día; que en los centros de salud de Elda Las Acacias, de las diez consultas de medicina general, las cuales ocho consultas tienen la cita al día, dos consultas tienen una demora de un día, y que en la consulta de Elda Padre Manjón todas las consultas tienen cita al día.

Por tanto, yo creo que.
.
.
Además, decirle que es importante no solamente esa ausencia de demoras que existe actualmente sino la mejora.
Usted sabe que se abrió un nuevo centro, se implantó lo que es la tarjeta sanitaria, se puso en marcha el sistema de información poblacional, que a corto y medio plazo va a llevar unos beneficios indudables de agilidad, unos beneficios indudables de cercanía a toda la población.
Y que cualquier tipo de disfuncionalidad, lógica inicialmente, cuando se puede abrir un nuevo centro, ha estado, lógicamente, subsanada, estando al día todas las consultas de dichos centros.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor Castellano.

Señor diputado.

 

**El senyor Vicente Navarro:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor conseller.

Como no podía ser de otra manera, no coinciden los datos que usted pone de manifiesto, y que pone de manifiesto aquí en el Pleno.

Debo decirle que también recientemente ­no se ha referido­ la obtención de recetas, por ejemplo en el centro de Padre Manjón, un centro que todavía compatibiliza la atención primaria y la especializada, estaba en 20 días, en 20 días, y que también, a las cifras a 7 de junio, lo que manifiestan los pacientes es que en el centro de salud de Acacias había una demora de seis días para acudir a una consulta.

Más adelante entraremos en cuestiones referentes al personal facultativo y administrativo en el área de salud, pero debo decirle, desde luego, que entendemos que en esa situación es donde está la raíz precisamente del problema: tenemos una población asistencial bastante importante y, a nuestro juicio, un número de facultativos y de personal administrativo bajo para lo que realmente se necesitaría.

Comparto con usted el criterio de que la puesta en marcha de un nuevo centro de salud debería suponer una mejora sustancial en el servicio, pero desde luego que esto no ha sido así, y tiene usted constancia de las numerosas quejas de los pacientes por las demoras, que por otro lado usted ya se encargó de negar categóricamente.

Coincido, como le digo, en esa visión, pero, desde luego, ha sido precisamente entrar en servicio un nuevo centro de salud y empezar a manifestarse los problemas, los cuales le estoy trasladando en esta sesión.

Entendemos que, desde luego, la situación, insisto, no es lógica al disponer de un nuevo centro, y entendemos también del mismo modo que tener nuevas instalaciones o más instalaciones y mantener el mismo personal al frente de las mismas es una incongruencia.

Muchas gracias.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor diputado.

Me alegra que coincida en el sentido de que poner en funcionamiento un centro importante como el de Marina Española, en el que además tiene una amplia cartera de servicios y es un centro de salud importante, y la construcción de un consultorio auxiliar, de manera objetiva, sin entrar a ningún otro tipo de valoraciones, tiene que dar una mejoría en la sanidad.
De manera totalmente objetiva.

Yo le he dicho, lógicamente, cuáles son, las consultas cómo van a fecha además 22, del día 22.
Y le digo también la solicitud de recetas a la misma fecha, en la situación en que está, además por centros.
Centro de salud Elda Marina Española: las trece consultas van al día en la emisión de las recetas; centro de Las Acacias: las diez consultas de medicina general van todas al día ­y estoy refiriéndome a la solicitud de recetas­, y en el consultorio Padre Manjón, cinco consultas, todas al día, excepto una de medicina general que va a tres días.

Lógicamente, son los datos y los informes que se dan desde allí y que yo le especifico, le especifico claramente, como decía usted en su pregunta.
Y creo que si hacer un consultorio y hacer un centro de salud, objetivamente hablando, no mejora la asistencia sanitaria, pues, difícilmente yo creo que eso lo valora la población.
Otro tipo de valoraciones son más que nada subjetivas.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Castellano.

Pasamos al segundo bloque; por lo tanto, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Vicente Navarro:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor conseller.

Anteriormente me refería a la situación del personal administrativo y facultativo en esta ciudad.
Debo decirle que, como ponía de manifiesto, entendemos que las razones, precisamente, de las demoras a las que hacíamos anteriormente referencia están en buena parte motivadas por el personal al servicio de la atención primaria en la ciudad.

Debo decirle que, según datos facilitados por su conselleria, hay en la ciudad de Elda, un médico, incluyendo el servicio de pediatría, un médico para 3.
100 habitantes.
Que de la misma manera, el personal administrativo está muy desfasado para las necesidades de la ciudad, apenas un auxiliar, un auxiliar para cada 6.
000 personas.

Entendemos que, lógicamente, estas cifras se hallan muy lejos de las recomendadas por la Organización Mundial de la Salud, que cifra en 1.
500 personas como asistencia, como ratio adecuada en atención primaria, y consideramos que su conselleria debería hacer un esfuerzo mucho más importante en la dotación de personal en esta ciudad.

Muchas gracias.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Yo me he limitado a contestar a su señoría las dos primeras preguntas que usted había desgranado de su bloque agrupado, que eran las demoras en cuanto a la solicitud o emisión de las recetas y en cuanto a las médicas, y las dos restantes eran las que hacía referencia a las carencias de personal, que ahora paso, lógicamente, a indicarle.

Decirle, lógicamente, que cuando se abren nuevos centros también crecen los recursos humanos, siempre, siempre.
Y decirle que toda planificación sanitaria siempre es dinámica, porque todos los recursos en sanidad, en recursos humanos, en recursos de infraestructura, siempre son dinámicos, y han crecido esos recursos en la ciudad de Elda.

Además, sabe usted también que una de las últimas medidas tomadas fue, para agilizar más que nada el trabajo administrativo dentro del área de recepción, un auxiliar administrativo más en el centro de salud de Elda de Las Acacias, que también fue una de las últimas medidas, aumentar también en un auxiliar administrativo más.
Y, desde luego, los datos no sé de dónde los ha sacado, pero no coincido, lógicamente, con los datos de esas ratios, porque precisamente, nuestra comunidad, en ese tipo de ratios, es de las primeras de España.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Señor diputado.

 

**El senyor Vicente Navarro:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor conseller.

Los datos son los que usted nos facilita a través de las respuestas parlamentarias que nos remite.
Puedo garantizarle que no me invento nada y está aquí, en la relación de centros de salud del área 17.

Decirle, señor conseller, que evidentemente, alguna relación guardará esto con el hecho de que hasta los propios facultativos estén reclamando, reclamando disponer de diez minutos de dedicación al paciente, como hicieron recientemente.

A mí, la verdad, un auxiliar, un auxiliar más en la ciudad de Elda, pues, hombre, estoy convencido que paliará en parte el problema, pero ni mucho menos todo lo que sería deseable.

Le insisto, es decir, esta situación contrasta muchísimo con las instrucciones que dan por parte de su conselleria, donde solicita, donde remite a los centros de salud no limitar en ningún número el número de pacientes en base al sistema de cita previa; lo cual, coincidirá conmigo, que en esta área, sin dotar todavía más significativamente de personal, lo único que produce es una calidad asistencial, perdóneme, muy deficiente.
Yo no sé si están ensayando ustedes a lo mejor algún tipo de medicina preventiva, es decir, que en el mes de enero haya que solicitar una consulta por la alergia veraniega que se va a tener y acudir a la consulta en el mes de junio.

En cualquier caso, señor conseller, entiendo que deberían poner remedio inmediatamente a la situación, porque, además, lo que están procurando las demoras en los centros de salud de Elda es, entre otras cosas, un colapso importante del servicio de urgencias del Hospital General, y yo creo que, desde luego, esto en nada mejora la asistencia sanitaria a los ciudadanos de la ciudad.

Le insisto en la necesidad de habilitar todavía muchos más profesionales en atención primaria, y si lo datos desde luego que usted, que usted, nos remite en sus respuestas parlamentarias no coinciden, pues evidentemente queda patente que no se ajustan a la realidad.

Y, en cualquier caso, me gustaría que nos informara de cuál ha sido el incremento de personal que dice usted haber tenido lugar en la ciudad de Elda.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor diputado.

Señor conseller.
*(Pausa)*

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoría.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor conseller, perdone que haya tardado, pero es que a veces las cuestiones técnicas superan a la voluntad humana.

Siga, siga.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Este conseller siempre es comprensible con la presidencia.
Gracias.

Decirle, señor diputado, que evidentemente estamos de acuerdo en que hay que potenciar la atención primaria.
Nosotros perseguimos el objetivo de potenciar la atención primaria para conseguir lo que es una sanidad integral, integrada, una sanidad sin escalones.
Y por eso estamos haciendo grandes inversiones en atención primaria, por eso estamos haciendo grandes inversiones.
Hemos construido el centro Marina Española, estamos construyendo, y se van a finalizar en breve, lo que son las obras del consultorio auxiliar de la avenida de Sax.
Y estamos aumentando de manera creciente los recursos no solamente humanos sino también de infraestructuras.

Ahora, si su posición es que a pesar de que se hacen esos centros de salud, no se avanza nada, y haciendo los centros de salud lo que se hace es hacer más deficitaria la asistencia, lógicamente ante ese argumento, la verdad es que este conseller se resiste, y creo que es la gente la que tiene que juzgarlo.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Finalitzat el torn de preguntes dirigides al conseller de Sanitat, passem a les del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, les que formula l'il·lustre diputat Joan Ribó, la 1.
607 i la 1.
608.

Té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies.

Senyor conseller, bona vesprada, abans que res.

I, bé, li he de tornar a formular, perquè vosté no estava, les preguntes sobre el cementiri de Bétera.

Hi ha una ampliació en aquests moments.
.
.
Imagine que s'estaran posant d'acord amb el que m'han de respondre, que ha estat una cosa molt interessant en l'anterior.
Resulta que teòricament s'amplia un cementiri, en la pràctica sembla que l'única cosa que s'amplia és una tanca, però no s'amplia el cementiri.
I, per tant, no acabem d'entendre com al conseller de Sanitat li demanen permís per a ampliar una tanca, quan sembla que és competència seua, no del con-seller de Sanitat, perquè ampliar una tanca no tindria per què tenir coneixement del mateix, almenys que nosaltres tinguem coneixement de la legislació.

Però, de totes formes, en el municipi de Bétera, segons totes les informacions, s'està ampliant un cementiri, en contra de les normes de un reglament que ens ha especificat d'una forma molt clara abans el senyor conseller de Sanitat ­i imagine que li ho estarà contat en aquests moments.
No són les nostres informacions.
En aquest moment ja no és un projecte, ja és una realitat, està en fase de construcció.
I el que és real és que hi ha un pou a menys de 100 metres concretament, sense estudi de capes freàtiques.
Al final aquesta tanca, que pot ser serà cementiri, està a una distància totalment antireglamentària amb el reglament corresponent.

I a nosaltres ens interessaria saber concretament què va a fer la delegació d'urbanisme que vosté dirigeix, concretament de la província de València.
En primer lloc, si vosté té coneixement del tema, perquè algun n'haurà de tindre, perquè, entre altres coses, està d'acord amb el pla general d'ordenació urbana, segons les nostres informacions.

I, en segon lloc, ens agradaria saber, senyor conseller, si pensa prendre alguna mesura o pensa esperar vosté que acaben la tanca i que comencen a fer el nínxols, etcètera.
Pense que és interessant.
Pense que és un problema que els afecta a vostés dos i que alguna solució s'hauria de donar, perquè si no, aquests temes poden acabar.
.
.
sempre acaben igual, en els tribunals, amb problemes d'aquests tipus, quan vostés tenen l'obligació de resoldre'ls.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Ribó.

Senyor conseller, té la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ribó.

Efectivament, en la conselleria tenim coneixement de la possibilitat d'ampliació del cementeri de Bétera, perquè el pla general en vigor, que es va aprovar per l'ajuntament, per la conselleria, i es van demanar tot tipus d'informes, sí que té previst la possible ampliació en una direcció determinada.

Jo el que no sabria ara valorar és si exactament la tanca correspon conforme està previst en el pla general, però, és clar, l'ampliació que està prevista en el pla general va en la mateixa direcció que la tanca que es construïx.

I, en principi, mosatros, quan vam rebre una denúncia, que crec que va ser en febrer d'enguany, es va sol·licitar de l'ajuntament el corresponent informe.
I el que ve a dir-nos l'ajuntament és que, efectivament, estan fent una tanca, que no es tracta encara de ninguna ampliació de l'ajuntament.
I que, bé, posteriorment també tenim coneixement que la conselleria de Sanitat està actuant en eixa direcció.

Però a una tanca determinada, mosatros no podríem entrar de cap manera.
I sense entrar en el detall, com li deia abans, de si s'ajusta exactament al pla general o no, perquè hauríem d'averiguar-ho exactament, hi ha prevista una ampliació en eixa direcció i una ampliació important.
Tant és aixina que hui l'ajuntament actual ja està a menys de 500 metres situat de les cases que hi ha i a menys d'eixos cent o cent i *pico* metres del pou que hi ha el propi cementeri que hi ha actualment.

I, bé, anem a vore, però que en principi el que hi ha és una tanca.
I si haguera d'haver qualsevol ampliació, necessita totes les autoritzacions, que encara no les té, però que hi ha una previsió en el pla general, a falta d'algun detall en eixa direcció.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor conseller, jo crec que seria interessant que vosté analitzara els detalls perquè.
.
.
Li agraïsc la prudència.
Jo crec que vosté sap que no compleix el pla general, perquè s'ha passat d'una forma important del que planteja el pla general concretament.
I crec que si es mesura, i vosté té tècnics per a fer-ho, ho podrà comprovar.

La segona cosa que a mi em sembla preocupant és que en aquests moments vostés plantegen.
.
.
Efectivament, jo ja m'ho imaginava que em respondria el mateix: "L'únic que es fa és ampliar una tanca".
Mire vosté, el cementiri de Bétera està saturat, efectivament, té possibilitats d'expansió cap enrere, efectivament.
I si es fa una tanca, normalment no es fa per a fer un jardí dintre del cementiri.
Açò és totalment absurd, i vostés ho saben.

I vostés ho poden verificar ­mire, li vaig a dir en concret­, fins i tot amb la gent del seu propi partit en este municipi.
Ho poden verificar.
No té sentit que ens diga ací que l'únic que estan fent és ampliar una tanca.
Vosté ha demanat l'informe, el projecte concretament?
Perquè en el projecte sí que es contempla l'ampliació.
Es contempla l'ampliació, senyor conseller.
I a nosaltres ens sembla que l'únic que s'intenta és *tacita a tacita* anar fent l'ampliació sense demanar els permisos pertinents i després donar-ho com a un fet consumat.

Jo li vull dir clarament que el reglament sobre aquestes instal·lacions exigeix un projecte, i exigeix concretament que es donen els permisos, i exigeix un projecte global i exigeix una anàlisi de les capes freàtiques.
Perquè jo tinc molt clar que ja no es complia, però evidentment si açò es fa, es complirà molt menys.
No és el mateix que estiga a 300 metres que estiga a 150, a 100.
No és el mateix que estiga al costat d'un pou que està permés, si no recorde malament, des de 1970, que estiga a uns 60 metres.
Les coses no són les mateixes.
I vostés seran els responsables concretament que s'estiga trencant la legalitat, s'estiga trencant aquest reglament, no es complisca el pla general.

I vosté ho ha dit molt bé: "no hem mirat els detalls".
Perquè vosté sap que si mira els detalls, no s'està complint el pla general.
I desprès de la tanca, lògicament qualsevol persona sap què és el que va després, qualsevol persona ho sap.
I no s'està complint el reglament d'aquestes instal·lacions, perquè exigeixen un projecte global.
I s'està parcel·lant a trossets, però primer la tanca, després farem una altra instal·lació, etcètera, etcètera.
I aquesta és la situació vertadera.

I mire vosté, jo crec que açò no es complir i fer complir la legalitat.
I vostés en aquest moment estan permetent que aquest ajuntament estiga fent un incompliment flagrant de la legalitat sobre el reglament d'aquestes instal·lacions, tant el conseller de Sanitat com vosté, responsable de la sanitat i responsable del compliment de les normes urbanístiques.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Ribó.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Jo, senyor Ribó, he de diferir prou amb la seua intervenció.
S'ha donat la sensació que aquí l'ajuntament o mosatros estem permetent una il·legalitat en un cas difícil o que algú està darrere de tot astò lucrant-se i tal.
És un cementeri municipal, és una dotació pública prevista en el pla general i prevista en l'ampliació en la direcció que va la tanca ­no sé exactament els metres, perquè tampoc és competència de mosatros, ho hem demanat a l'ajuntament­, però que sí hi ha una previsió en el pla general d'ordenació urbana d'ampliació important de l'ajuntament en eixa mateixa direcció.
I és una dotació pública.

I vosté també coneix perfectament que quan es tracta de cementeris que hi ha en una situació determinada i que cal fer una ampliació, per suposat que es necessiten tot tipus d'informes.
Però que eixa mateixa ordenança també permet que eixes distàncies de 500 metres, que són per a zones habitables en circumstàncies de noves actuacions o de noves dotacions, en este cas, de cementeri, quan es tracta d'una ampliació o d'una millora del que hi ha, ja no fan falta eixos 500 metros.
I vosté coneix perfectament cementeris que estan situats fins el cor de ciutats en un tractament determinat.

Jo el que puc dir-li és que li done tota la garantia que tindrà tota la legalitat urbanística, tindrà tots els permisos que ha de tindre, perquè si no, no es construirà.
I aixina ja li ho hem fet saber a l'ajuntament.
Que en principi el que està fent-se és una tanca, que no té per què albergar sols ampliació del cementeri, sinó altres qüestions relacionades amb el mateix cementeri, com podria ser aparcament o altres tipus d'actuacions.
Però que si s'ha de fer perquè ho preveu el pla general, es farà amb tota la legalitat i amb tots els informes que siguen necessaris, però que és una dotació pública, ­no està fent-se ahí res de.
.
.
­ és una dotació pública prevista en el pla general.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

L'il·lustre diputat senyor José Pérez Grau.
.
.
.
*(S'in-terromp la gravació)* Pel que es veu, no s'ha sentit bé.
Tornaré a repetir-ho, tornaré a repetir-ho.
Un moment, senyor Pérez Grau.
És que no s'ha sentit bé i jo ho torne a repetir perquè les seues senyories puguen estar en el moment i en el tema.

Que l'il·lustre diputat, dia, José Pérez Grau, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, formula la pregunta sobre l'estació de bombeig de l'Alfàs del Pi.
I llavors, agrupem la 1.
700 i la 1.
701.

Té vosté la paraula.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller.

Al poble de l'Alfàs del Pi, *(rient-se)* que vosté coneix perfectament, hi ha un bombeig, que és l'estació número zero ­de la u ja hem parlat abans, ara toca parlar de la zero­, en què no fa massa dies va haver un desbordament total.
De fet, em van trucar els veïns ­ho fan de forma habitual, de la qual cosa m'alegre moltíssim­ i vaig anar i vaig vore com una espècie de riu de detritus que anava a parar cap a la mar.
I que tenia la seua eixida molt prop d'on tenim la bandera blava, que tant mos mereixem allí a la platja de l'Albir.
I he pensat que no és la millor publicitat que podem fer de la platja, i no he dubtat que segur que la seua conselleria té previst solucionar el problema, i per això li trasllade les següents preguntes.

S'ha assabentat la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports d'aquests fets?
Quina és la solució que té prevista la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transport per a resoldre el problema?

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller, té la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor Pérez Grau.

Jo crec que els dos coneixem perfectament el municipi d'Alfàs del Pi.
És cert que fa poquet estaven tractant el que era l'estació de bombeig número 1, i ara pregunta sobre l'estació de bombeig número dos.
Jo crec que vosté, al mateix temps que està fent les preguntes, d'alguna manera està reconeixent, bo, l'activitat que la Conselleria d'Obres Públiques està tenint en aquella zona, també en aquell municipi.
Perquè són moltes les actuacions que d'una forma o una altra *(so per interferència d'un mòbil)* estan desenrotllant-se en el tema, del que és el sanejament o en el tema del que és el propi abastiment.

En este cas jo crec que també coneix que estem fent unes obres allí que es diuen canalització del barranc Fondo, tram u, en l'Alfàs del Pi.
Obres que tenen un pressupost de 102 milions de pessetes.
I obres que és cert que des de fa uns mesos s'han ralentitzat, a causa que l'Ajuntament d'Alfàs del Pi va formular una sèrie de peticions, per a adaptar el projecte a una homologació de planejament d'acord en la RAU, que pel que es veu estan fent.
Eixes peticions les hem assumit, i estem redactant un projecte modificat, per a poder que eixa actuació de l'estació de bombeig número zero, que va en aquella zona, s'adapte al futur urbanístic d'aquella localitat.

Per tant, les obres estan fent-se.
Estem adaptant-les ara a les peticions de l'ajuntament.
I jo crec que en un termini curt estaran totalment finalitzades.
També sap que ahí estem fent una sèrie d'ampliacions en la ret de col·lectors, tant en la Nucia, tant en Alfàs del Pi, tant en l'ampliació de la depuradora de Benidorm, com l'actuació de preemergència que vam fer per a solucionar la problemàtica que hi ha en l'estació de bombeig número u.

Però a mi em dóna la impressió, conforme es fan les preguntes i conforme jo vaig contestant-les, que al final pareix que la responsabilitat de quasi tot el clavegueram, de tot el sanejament és de la conselleria.
I no és aixina exactament.
Els ajuntaments, els municipis, els consorcis, també tenen responsabilitats, i també hi haurà que tot el món es vaja fent responsable de tot el que passa en tots els llocs.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor García Antón.

Senyor diputat.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

De vegades, quan contesta a les meues preguntes, vosté i altres consellers, pense que estan fent oposicions al llimbs, perquè mai tenen.
.
.
Al llimbs, al llimbs, el llimbs és eixe lloc que no és ni cel ni infern, on van els qui no tenen responsabilitat de res.
Jo és que he tingut una educació catòlica en tot això, jo estava.
.
.
i aleshores me'n recorde de totes eixes coses.
I pense que vostés fan oposicions a això.
Perquè mai tenen responsabilitat de res, sempre la deriven.
En este cas els consorcis, els ajuntaments i tal.

Bé, mire, el fet real és que allí hi ha una canonada de 200 mil·límetres que és insuficient, la que conduix els bombeig número zero.
Jo vaig parlar en els qui ho saben això, que són els tècnics que estaven allí.
Vaig anar i vaig parlar en ells, un va dir: "això qui t'ho dirà millor és tal", vaig anar a parlar en tal, el que es fa en estos casos.
I em va dir: "Mira, ací una cosa que està clara és que en l'any 1986 es van fer estes conduccions.
De 1986 a ací, astò ha crescut una barbaritat, i seguix augmentant la quantitat d'aigua i de residus que venen als claveguerams".
I per tant, el que en l'any 86 era correcte i inclús era més que correcte, perquè donava, vaja, àmpliament un servei clar i ras a tot el que era l'Albir, hui és insuficient, perquè arreplega tot el de l'Albir, i, més a més, com vosté acaba de dir-nos, part de la Nucia.

Bé, això és el fet real.
I quin altre fet és el que tenim real?
Els qui viuen allí, Què passa en els qui viuen allí?
Els qui viuen allí han de suportar les pudors habituals d'astò que cada vegada es produix.
Bo, alguns ho exageren una mica, perquè els qui m'han enviat a mi la carta firmada per alguns d'allí, diuen que cada dos o tres dies es desborda.
Li puc assegurar que no és tant, no és tant.
Jo he estat allí i tal i qual.

Però, mire, sense fer de Rappel vaig a dir-li una cosa, i vosté estarà d'acord en mi, en el mes de juliol va a desbordar-se.
Això ho tenim clar vosté i jo, sense fer de Rappel.
Per què?
Perquè va a afluir molta gent, ocuparan tots els pisos, tots els apartaments, tots els xalets de la zona de la Nucia, tots enviaran els seus detritus cap avall i no es podrà abastir.
I per tant, crec que cal solucionar-ho.
I cal solucionar-ho perquè la imatge turística de la Marina Baixa és molt important, és molt important i vosté d'això dóna fe i és conscient i va a treballar per a què això es duga endavant.

En conseqüència, senyor conseller, el que vull aclarir-li és que devem d'estar, vosté i jo, cada un en la part que mos ha tocat la votació popular, pendents que estos fets quan es produïsquen, i si tenen raó els ciutadans que reclamen, procurar atendre'ls que és el que estem fent.
Dur la pregunta, i sense que mos sàpiga mal a ningun dels dos, deixar perfectament clar la realitat, que és que està produint-se un fet inadmissible, i que es deuen de posar tots els mitjans per a solucionar-lo.

Vosté ha dit que ja s'ha iniciat eixos mitjans i que estan camí de fer-se i que tal i que qual.
Bé, no ho dubte ni miqueta.
El que jo li demane és que els accelere tot el que puga, que no li càpiga ningun dubte que la societat de l'Alfàs del Pi, els veïns que no patiran els olors, tots els estrangers que estan reclamant cada vegada que vaja i mobilitzen tots els telèfons que coneixen per a intentar solucionar-ho, li ho agrairan, i jo també.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Pérez Grau.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor Pérez Grau.

No és eludir de ninguna manera la responsabilitat que hi ha sobre els temes.
Perquè de fet aquí estem fent eixa actuació, i jo crec, com li deia abans, en un termini molt curt estarà totalment finalitzat.
Si no s'ha finalitzat ja és per eixos motius que l'ajuntament considera que hi ha que modificar alguna cosa i adaptar-la a una circumstància que pel que es veu està produint-se o va a produir-se de seguida.

No, allò meu era més una reflexió que jo crec que havíem de fer-nos tots, tots els que formem part també d'estes Corts.
O siga, no es tracta tant que davant qualsevol problema que sorgisca de clavegueram, de servicis, d'abastiment, hàgem d'acudir a que la Generalitat, la diputació i tal solucione eixos problemes.
Es tracta que hi ha una sèrie de servicis urbanístics que els ajuntaments també han de fer-se responsables del creixement de les ciutats.
I d'alguna manera, quan un sòl creix.
.
.
bo, no dic jo d'una forma desmesurada, però hi ha unes previsions d'homologacions, de creixement, de no creixement; jo crec que hem d'anar fent-nos responsables tots per a què els ajuntaments i els propietaris dels terrenys o els urbanitzadors es facen càrrec d'eixes infrastructures.
Perquè si no, al final serà molt difícil el que la pròpia administració puga acudir a resoldre cada un de tots els problemes.

Jo crec que hi ha uns problemes del que és l'abastiment en alta.
Hi ha uns problemes del que és els col·lectors i el sanejament general, la reutilització, la depuració; que són uns problemes de govern, de nosaltres, de la comunitat i que hem de solucionar.
No obstant això, crec que hi ha altres coses que hem d'anar distribuint-nos entre tots, i que al final han d'aplegar al que d'alguna manera a la millor s'enduu el benefici per a què es puga fer una actuació determinada.
Jo dic: si la construcció està feta, si el sòl és urbà, si tot això, el problema existix, ahí estarem mosatros per a actuar, i també hi ha contribucions especials per a solucionar els problemes.
Però anem a repartir les càrregues entre tot el món, perquè crec que ho farem d'una forma més justa.

Res més.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor García Antón.

El diputat Joan Antoni Oltra Soler, del Grup Parlamen-tari d'Esquerra Unida del País Valencià, sobre les normes subsidiàries d'Algorfa, amb les preguntes 1.
781 a la 1.
785.
D'acord, senyor Oltra?

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Las preguntas hacen referencia al municipio de Algorfa.
Ya hemos preguntado en varias ocasiones sobre este tema.
Y me temo que vamos a seguir preguntando, porque la cosa se va complicando.
Y yo creo que se va complicando además por una falta de respuesta adecuada por parte de algunos responsables, en primer lugar de su propio departamento.
Léase director general de la Vivienda, cuestión que yo creo que cada día se está complicando más.
Y luego, porque la propia conselleria pues ha llevado a efecto algunas cuestiones de una manera que nosotros entendemos inadecuadas.
Y otras que no sabemos todavía cuál va a ser el resultado de las mismas, y que son las que motivan en parte la pregunta.

Y el tema, digo, se está complicando, porque, bueno, aparte de las noticias que hoy mismo aparecen en prensa, sabe que el tema al final acaba en la fiscalía anticorrupción y no sé qué más cosas pueden pasar ahí.
Pero, vamos, ya se puede esperar lo que sea.

Aquí el municipio de Algorfa.
.
.
en su día fue la conselleria la que adjudicó a una determinada empresa la redacción de las normas subsidiarias de este municipio.
Hasta ahí, bien, correcto.
Pero sí que nos gustaría saber, bueno, los criterios que se utilizaron para que la adjudicación fuera a determinada empresa.
Si se investigó o se comprobó por parte de la conselleria posibles incompatibilidades.

Y digo esto, porque usted debe de saber que la persona que figura como administradora única de la empresa adjudicataria de la redacción de estas normas, pues a su vez tiene un ligazón familiar, es la señora de alguien que a su vez tiene una empresa, en el mismo domicilio social, curiosamente; que, bueno, pues son propietarios de determinadas empresas, que a su vez estas mismas normas les han permitido, en el proceso de revisión de estas mismas normas, unas sustanciales recalificaciones urbanísticas.

Yo creo que esto no es muy correcto.
Incluso dudo de la compatibilidad en estos casos de determinados comportamientos.
Y entonces sí que nos gustaría saber, por un lado, todo esto cómo se produjo, de qué manera se comprobaron las compatibilidades o no.
Me consta que hay incluso denuncias que le han llegado a la conselleria por parte de personas, bueno, que han visto dañados sus intereses.
En estos momentos me parece recordar que está aprobado ya por parte del pleno municipal el tema de las normas y está pendiente de que la comisión territorial apruebe o no apruebe.
Todo esto, además, ligado con el tema célebre del campo de golf, todas estas historias que hay ahí que no sé cómo acabarán.

Entonces, claro, estamos hablando de un tema bastante delicado en el cual gran parte de las cuestiones están hechas.
Y están hechas y con unos vecinos muy determinados.
Sí que nos gustaría comprobar -porque, claro, el campo de golf, ahora la nueva normativa va a posibilitar- aunque sea a posteriori la legalización, entre comillas, de este tipo de cuestiones.
Bueno, que nos diera una explicación a todo este tipo de cuestiones, porque la verdad es que la vemos bastante poco clara.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Oltra.

Su señoría plantea varias cuestiones respecto de la homologación de las normas subsidiarias de Algorfa, sobre su situación actual, sobre su contenido y sobre la empresa que ha realizado el proyecto.

Yendo por partes, diría, que respecto de su situación actual el proyecto de homologación ha sido ya estudiado por la Comisión Informativa de Urbanismo, que apreció diversos problemas técnicos y falta de documentación.
Se pidió que se resolvieran esos problemas, y desde el ayuntamiento se acaba de remitir nueva documentación que todavía no hemos tenido tiempo de dilucidar, de estudiar, de informar, para llevarlo a la Comisión de Urbanismo.

En cuanto a su contenido, su señoría se interesa por el posible efecto de precedente que tendría la legalización del campo de golf.
Sobre este punto querría señalar dos cuestiones.
La primera es que en muchos municipios, sin distinción de color político, aparece el problema de las construcciones irregulares que se legalizan aprovechando la homologación o la aprobación del plan general correspondiente, o la revisión de los instrumentos urbanísticos.
Y la jurisprudencia ha reconocido esa posibilidad.
Por lo tanto, señoría, precedentes existen y muchos.

La segunda cuestión en que querría incidir es que la decisión sobre la aprobación o no de este proyecto de homologación, o sobre las condiciones que se puedan imponer, aún no está tomada.
Primero estudiaremos bien todo el expediente, veremos todos los informes sectoriales, y muy especialmente la declaración de impacto ambiental; tomaremos la decisión que resulte más adecuada, siempre dentro del estricto marco legal que establece la Ley reguladora de la actividad urbanística.
En suma, señoría, y sin prejuzgar cuál será la resolución en el caso de Algorfa, que como le digo todavía no ha pasado la comisión informativa, lo que sí le puedo decir es que vamos a ser totalmente respetuosos con la legalidad.

Finalmente, respecto de la empresa que realizó los trabajos, su nombre es Cauce ­como yo creo que usted sabe­ Proyectos y Obras SA, que supongo que conoce usted.
Es la empresa que fue seleccionada por el pleno del ayuntamiento, por unanimidad, según comunicó el alcalde a la conselleria en sesión plenaria del 18 de junio de 1996, y también su señoría habla en sus preguntas sobre posibles incompatibilidades.

Bien, querría dejar clara una cuestión: el planeamiento lo redacta el ayuntamiento, las normas no son del técnico contratado nunca.
Los posibles criterios particulares de los técnicos contratados para redactar ese instrumento de planeamiento, que ni siquiera son funcionarios sujetos a la legislación de incompatibilidades, no vinculan de ninguna manera la decisión del ayuntamiento y su validez.
Es el ayuntamiento, que aprueba inicialmente un plan, el único responsable de su contenido.
De ningún modo se puede dar a entender que el contenido de este proyecto de homologación, en concreto, esté necesariamente viciado porque una persona contratada para su redacción pueda tener algún tipo de interés en ese municipio.

En principio eso es todo, y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor García Antón.

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bueno, me temo que al final se saldrán con la suya los que están detrás de toda esta cuestión.
Conseguirán la aprobación del proyecto de homologación y la legalización, aunque sea a posteriori, de todo lo que allí hay hecho.

Claro, el decir ahora mismo que el tema del estudio de impacto ambiental del campo de golf.
.
.
Si es que está hecho, el campo de golf, tenga estudio o no tenga, está simplemente terminado.
Por lo tanto, si hay impacto o no hay, nada mejor que la vida misma para comprobarlo, o sea, es que se podrá ver allí en cualquier momento.

Hombre, sí que me parece delicada la respuesta que da sobre el tema de las incompatibilidades.
O sea, por un lado la conselleria adjudica a quien el ayuntamiento le ha dicho, o sea, parece que no hace más comprobaciones, sino: "bueno, pues este me han dicho, ellos sabrán por qué, yo a este se lo adjudico".

Pero, hombre, me parece grave que si esa empresa, que es la que va a llevar adelante la redacción técnica del proyecto de homologación, si la administradora única de esa empresa, a su vez, tiene intereses en otras empresas, que a su vez, en ese mismo proceso son las primeras que se ven beneficiadas, y beneficiadas.
.
.
, estamos hablando de operaciones de, algo que se compra en 10 millones, venderlo en 100 y pico millones de pesetas, y eso está en los papeles.
Y usted dice: "No, es que como es una cosa que no tiene nada que ver, eso es legal".
Yo dudo que sea legal, pero en todo caso, moral, con toda seguridad que no es.
Me parece muy extraño ese tipo de comportamientos.

Y luego, el tema del precedente que se crea, que a mí me parece gravísimo, porque estoy convencido de que a un plazo muy corto el tema de la legalización del famoso campo de golf, que linda con las también famosas fincas de determinada señora, eso va a legalizarse, con lo cual, el respeto, en este caso, a la legalidad yo es que creo que es algo que va a quedar muy mal, y va a quedar muy mal por una actitud excesivamente pasiva, por no decir permisiva, por parte de la propia conselleria.

Por lo tanto, yo creo que no estamos en un caso que precisamente sea muy ejemplar en cuanto a la redacción del planeamiento de uno de los pequeños municipios, pero que para ser pequeño hay que ver las guerras que está dando y lo que tiene todavía que aparecer, me imagino.

O sea, yo creo que el señor conseller debería de ser muy, muy respetuoso, con la legalidad, muy estricto y, precisamente por los antecedentes que hay en esta cuestión, no permitir en absoluto que se legalice a la carta nada que en su momento no debiera de haber estado legalizado, y no sé cómo va a salir usted del tema del campo de golf.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, señor presidente.

No le quepa ninguna duda, señor Oltra, que vamos a ser totalmente respetuosos con la legalidad.
Pero no prejuzgue.
No prejuzgue ni a favor ni en contra.
No prejuzgue.
Cuando se dictamine, se dictaminará con toda la legalidad respaldando ese dictamen final, sin ninguna duda, puede usted estar completamente seguro.

Mire, el 22 de mayo del 1996, el Ayuntamiento de Algorfa solicita subvención para realizar las normas subsidiarias.
El 21 de junio, el Ayuntamiento adjudica a Cauce, Proyectos y Obras, una actuación sobre las normas subsidiarias.
El 15 de julio hay una resolución del director general de Urbanismo en el que se realiza un contrato menor con Cauce, que era el equipo que ya tenía trabajando el ayuntamiento para la redacción de la homologación de las normas subsidiarias de Algorfa, lo cual parecía que era lo más sensato.
Estaba trabajando con el ayuntamiento para hacer eso y hay un contrato menor para terminar o para terminar de redactar esas normas subsidiarias que todavía no están aprobadas.

Entonces, se está trabajando en esa dirección, y se está trabajando, además, con un acuerdo, creo que fue, municipal por unanimidad.
No sé si sus compañeros formaban parte del ayuntamiento en ese momento, pero, en fin, los que estuvieran allí, era un acuerdo por unanimidad de todo el ayuntamiento los que encargan a un equipo determinado el que haga un trabajo.

Usted conoce perfectamente, porque ha sido concejal, que cuando se hace un trabajo de planeamiento por un equipo que es ajeno al ayuntamiento, bueno, las directrices de ese planeamiento se dan desde el propio ayuntamiento y hay un control diario, semanal, mensual, de los trabajos conforme se van haciendo.
Y es el ayuntamiento, después de todas las informaciones públicas o no públicas, el que termina aprobando o no aprobando una actuación determinada, y luego, definitivamente, en la Conselleria de Obras Públicas, la Comisión Territorial de Urbanismo.

Entonces, se ha seguido todo el procedimiento en lo que es la tramitación que se tiene que seguir.
Hubo un acuerdo por unanimidad del ayuntamiento para que un equipo determinado trabajara, y posteriormente, un contrato menor de la Dirección General de Urbanismo para continuar desarrollando esos trabajos.

Entonces, yo creo que no hay que buscar más de lo que realmente hay.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

L'últim agrupament de preguntes, de la senyora Àngela Llinares i Llorca, la 1.
792, 1.
793 i 1.
794.

Té la paraula, senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

El motiu que li faça una sèrie de preguntes és que estic bocabadada.
Estic bocabadada de com és possible que en segle XXI, en el País Valencià, mosatros tinguem una organització dels autobusos que les pel·lícules cubanes descriuen.
I és cosa de vore com ens riguem del règim de Fidel Castro, que no és capaç de tindre uns autobusos i uns horaris que funcionen, i que un vaja a agarrar l'autobús i l'autobús vinga i no s'haja de fer la paella allí mentre vorem si ve alguna volta l'autobús.

La veritat és que no ho entenc, perquè astò ja dura un any.
Dura un any en què, ara, este mes que estem, este que estem, han aparegut per fi, almenys en la Vila ­en el Campello i en Altea no ho he comprovat­ els cartells que indiquen l'horari dels autobusos.
Un any d'anar allí i dir: bé, a la millor ve una autobús, i si no ve, no ve.
I un any d'esperar que vinga un autobús, perquè això és l'altra, i que ens diga: "ple", "*lleno*", l'home parla en castellà sempre, "*lleno*".
I aleshores dius: però com?
, m'he esperat dos hores a l'autobús i ara m'he d'esperar dos hores a l'altre autobús?
Doncs, sí, t'has d'esperar dos hores, perquè, almenys en la Vila, l'horari és de dos hores cada autobús.
Per a anar a Benidorm, a huit quilòmetres, que ens n'anem a peu amb aquella tranquil·litat.
.
.
Senyor conseller, no ho entenc.
No ho entenc en absolut.

Com no entenc que està tot molt ben arreglat, que vages a pel llibre de reclamacions ­i tot el que li dic, jo ho he comprovat­ i el llibre de reclamacions siga una sèrie de papers que posa: "*Sugerencias*".
I, bé, en general, la gent no sap l'assumpte, i quan resulta que les "*sugerencias*" hi ha algú que sí que se n'adona, "no que jo vullc el llibre de reclamacions!
", diu: "*Ah, bueno*", i va i li trauen el llibre de reclamacions.
Vosté dirà: "Es que no hi han reclamacions".
No en poden haver, no en poden haver, no faciliten el llibre de reclamacions allí.

Jo, senyor conseller, no entenc res.
No entenc com mosatros teníem uns autobusos per a anar a Benidorm i per a anar a Alacant que passaven contínuament.
Ara hem d'esperar-mos a voltes fins a quatre hores per a anar a Alacant, i quatre hores per a anar a la Vila.
Vosté s'adona, senyor con-seller, la de persones de la Vila que van a netejar hotels, van a fer hores a Benidorm netejant?
Bé, en fi, no li dic què els han fet, però els han fet una maldat ben gran.
M'agradaria, senyor conseller, que vosté em diguera que eixos autobusos, que són d'Astúries ­veges d'Astúries.
.
.
­ què és el que fan i què és el que pensa vosté fer perquè tots tinguem un servei com cal.
Perquè sap què passa?
, que cotxes no en tenim tot el món, i no podem eixir de la Vila, o eixim a peu.

Espere, senyor conseller, una explicació a totes estes històries.
Gràcies.
I sobretot, el que espere és que diga ho soluciona, però ja.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyors diputats.

Senyora Àngela Llinares.

Jo crec que amb tot el respecte i el *carinyo* que crec que mos tenim, perquè d'aquella zona hem treballat en moltes actuacions i en moltes coses per a solucionar problemes de la Marina Baixa, la broma que gastava al principi de si cubà o no cubà, jo és que no fa massa vaig estar en Cuba i alguna diferència hi ha, alguna diferència important hi ha.

Però, en fi, és de veres que hi ha problemes en esta línia, que jo intentaré explicar-li ara.

La seua senyoria s'interessa per diferents qüestions relatives a l'empresa Alsa, que és la concessionària de determinats servicis d'autobusos interurbans de titularitat de la Generalitat Valenciana.

En primer lloc, cal indicar que l'empresa, com a tal, no és concessionària de la Generalitat Valenciana.
Ara bé, sí que és cert que Alsa és la propietària majoritària d'Alianza Bus, societat anònima, societat que adquirí l'empresa Enatcar, que és la concessionària del servici Alacant-València.

La seua senyoria pregunta si la conselleria té previst sol·licitar a Alsa l'ampliació i adequació dels horaris.
Li puc dir que sí tenim previst ampliar i millorar els horaris, però estem fent-ho de la forma procedent, amb el procediment necessari i d'acord amb el concessionari.
Perquè estem parlant d'uns servicis que se presten per empresa en règim de concessió, i una concessió se basa en un contracte, en un plec de condicions i en un equilibri econòmic que tenim l'obligació de mantindre.
Els termes de la concessió se poden modificar, però se poden modificar d'acord amb el que establix la llei.

Precisament, en estos moments la concessió de València a Alacant que presta Enatcar està sent objecte del procés de substitució per a l'adequació a la normativa en matèria de transport.

Tinga en compte que se tracta d'una concessió que té més de 40 anys, que se va adjudicar originàriament a Renfe en l'any 1960.
Des d'aleshores, lògicament, els servicis i horaris han anat ampliant-se, s'han adaptat, però ara és necessari procedir a la substitució de la concessió, com establix la Llei d'ordenació del transport terrestre i com estem fent en estos anys amb la gran majoria de les concessions anteriors a esta llei.

En el projecte de substitució de la concessió que estem elaborant, se proposen notables millores en la prestació del servici directe a poblacions de la costa.
Jo li anticipe a la seua senyoria que, una volta estiga realitzada la substitució concessional, s'haurà millorat, sense ningun dubte, este servici públic.

Dins d'este any entrarà en vigor, ja que ha culminat el procés de substitució concessional, que ha resultat especialment complicat en esta concessió, tant per la seua importància objectiva, per la seua amplitud, la seua dificultat al cobrir el corredor litoral sud-centre de la Comunitat Valenciana, com pel fet del canvi que suposa l'adquisició de l'empresa Enatcar per un grup d'empreses encapçalat per Alsa.

En relació amb les denúncies presentades relatives a l'incompliment de.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Un moment, senyor conseller, per favor.
És que no es sent molt bé.
Vol.
.
.
?
Gràcies.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

­Ah, perdó­ .
.
.
relatives al compliment de la comunicació a l'usuari dels canvis d'horari, cal indicar a la seua senyoria que ja ha finalitzat la incoació de l'expedient que li vaig mencionar en una resposta a una altra pregunta sobre el tema, en una proposta de sanció econòmica a l'empresa que se va a resoldre de forma immediata.

Tant en este cas com en qualsevol altre, i davant de qualsevol denúncia presentada a instància de part, o davant de qualsevol infracció detectada per la Guàrdia Civil o els servicis nostres d'inspecció, la conselleria actua sempre de la mateixa manera: vigilant pel compliment de la legalitat.

En este sentit, perquè se facen idea les seues senyories, els puc indicar que la Comunitat Valenciana destaca en tota Espanya per l'eficàcia i el rigor en la funció de controlar i sancionar les infraccions en matèria de transport.
Per tant, la instal·lació dels horaris en els panells corresponents és una cosa que està obligada a fer l'empresa, duent-ho a cap.
Jo li agraïsc, aixina m'havien informat però no ho havia vist, que ja s'havien col·locat els cartells, i si no fóra aixina, és sancionable el seu incompliment, i ho havien fet també.

Ara bé, vullguera també comunicar-li a la seua senyoria que des de la conselleria estem col·laborant en la difusió d'eixos horaris.
Ara mateix poden accedir en la pàgina *web* de la conselleria als horaris dels servicis regulars permanents, que de moment estan disponibles els de la província de Castelló, però al llarg dels mesos de juny-juliol estarà prevista tota la Comunitat Valenciana.

En definitiva, jo vullguera deixar-li clar tres punts: Primer, que davant les denúncies presentades, hem actuat aquí igual que en qualsevol altre cas.
Segon, que amb la substitució concessional milloraran notablement els servicis de la concessió Alacant-València, i especialment pel que fa als servicis directes, tema que va a solucionar-se abans que acabe l'any.
I tercera, que si bé l'obligació d'informar els usuaris recau en el concessionari, mosatros estem exigint-mos també a mosatros mateixos l'obligació de, a través de la conselleria, amb eixa pàgina web i d'altres formes, col·laborar a facilitar la màxima publicitat dels servicis.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Vives i Torres, per a què demana la paraula?
*(Pausa)* És que apareix el nom en la pantalla, es veu que sense voler han polsat o alguna cosa així.

Moltes gràcies.

Senyora Llorca.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Senyor conseller.

Jo no puc acceptar les seues explicacions.
He de dir que, en fi, això són excuses de mal pagador.
No pot ser que fa quasi un any que estiga Alsa treballant per allí i encara estem en el procés de substitució.

Vosté diu: "La informació, la pàgina web*.
.
.*", la pàgina web per a les dones que van a netejar a Benidorm, eh?
, les dones que van a passar tres hores a Benidorm, la pàgina web!
*(Rient-se)* Açò fa riure, home.
Què em conta de la pàgina web?
I què em conta dels serveis directes, si resulta que no podem anar a Alacant, i a Alacant són 30 quilòmetres, i això no és qüestió d'anar a peu com podem anar a Benidorm?
, i en el Campello igual, i en Altea igual.

Mire, astò és un problema que a vosté se li ha enquistat ahí, i jo el que no sé és per què se li dóna tanta facilitat a l'empresa.
Vosté diu: "És que es sanciona tot", però si no sancionen res!
No poden sancionar res.
Si quan vas a reclamar, resulta que et trauen uns papers que no són, que no són el llibre de reclamacions, i has d'estar espavilada per a dir el que siga.

Senyor conseller, no vullc explicar-li més coses, però, mire, ací, en València, en les mateixes finestretes vénen bitllets per a Bèlgica, Holanda, Brussel·les, Breda, Eindhoven, Rotterdam, Amsterdam, Lió, Ginebra, Vasser, Zuric.
.
.
estos no els sé llegir, són Cracòvia, Varsòvia.
.
.
i els altres no els sé llegir, Tànger, Rabat, Casablanca, Fes, Marràqueix.
I tenen una o dos finestretes, i amaneixc jo a les cinc i mitja per a comprar-me un bitllet per a les sis i quart i perc l'autobús!
, perc l'autobús!
Perquè la gent que va a Casablanca es fa el bitllet per a dins d'un mes, però està en la mateixa cua que estic jo, i jo no puc agarrar l'autobús de les sis i quart, tenint en compte que n'he tingut un altre a les tres i quart, de tres i quart a sis i quart, per a anar-me'n a Benidorm, des d'ací de València, i no el puc agarrar, perquè les cues són.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora Llinares, vaja acabant, per favor.

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

.
.
.
immenses, que la gent va per al que siga.

No li accepte les seues explicacions: solucione-ho ja, no res que cap a finals de mes.
Deixe estar cap a finals de mes, que mosatros necessitem solucions.
I és com Cuba, exactament igual que Cuba, per molt que vostés diguen que no, igual que en les pel·lícules cubanes, eixes que mos riem tant.

Moltíssimes gràcies, senyor president, per.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

De res, gràcies a vosté.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora Llinares.

Jo crec que li he comentat i l'he informat de tot el que ha ocorregut en eixa línia, sobretot en l'últim període; línia tremendament complicada perquè té més de 40 anys ja de concessió, línia tremendament complicada per la seua importància i per la seua complexitat que té, i a més, tot això acompanyat d'un canvi o d'una compra d'eixa línia d'una forma recent.
Per això està acabant-se de fer el procés, no de canvi de compra, que no és el mateix que Alsa tinga ara Enatcar, per a mosatros és Enatcar encara el qui té la concessió, el propietari d'Enatcar mos té igual qui és, i el que està fent-se és tramitar una nova concessió amb unes noves condicions.
I això està pràcticament resolt i abans que acabe l'any estarà resolt, de forma que millorarà, millorarà notablement el servici.

A banda d'això, anem a estar damunt d'ells.
Igual que s'han col·locat els cartells, milloraran els horaris i milloraran les condicions, però quan anem notar-ho, amb un plec de condicions que mosatros tinguérem força suficient és quan podem fer-ho, i és amb el canvi de la concessió.

Jo sent que això siga aixina.
De totes formes, estarem damunt per a procurar que el servici siga el millor possible.

Moltes gràcies.

 

 

***Interpel·lació al conseller de Sanitat sobre*** 

***política general de laConselleria de Sanitat pel que fa a l'atenció sanitària als immigrants***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

El punt 7 de l'ordre del dia és la interpel·lació al conseller de Sanitat que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.

Té la paraula la il·lustre diputada.
*(S'interromp la gravació)* Té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

*(La senyora diputada parla sense micròfon)* Moltes gràcies, senyor president.
.
.
*(inoïble)* Senyor president, pareix ser que.
.
.
No sé què passa.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Passava que esta Presidència no havia posat el.
.
.
Jo reconec que m'havia enganyat, per tant, té vosté la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies *(rient-se)*, senyor president.

Senyor conseller.

Aquesta interpel·lació va estar presentada per Esquerra Unida el 9 de novembre de l'any passat.
Han passat huit mesos, però malauradament és un tema que no perd actualitat.
És un tema molt dinàmic i en contínua evolució.

El fenomen de la immigració és un fenomen molt ampli, amb molts vessants i amb moltes facetes a regularitzar i solucionar, i no es caracteritza la Comunitat Valenciana, almenys respecte a la sanitat, per ser una de les pioneres.

Per a Esquerra Unida és un tema fonamental.
D'ahí que li hem fet preguntats a vosté, al conseller anterior, hem presentat proposicions no de llei, hem intentat fer de tot.

L'Administració cal dir que ha fet també alguna cosa.
No pot cridar-se a andana quan hi ha una pressió social tan gran.
Però cal recalcar que és ací, a la Comunitat Valenciana, on més retard hi ha hagut per a regularitzar la targeta sanitària i per a prendre decisions de caràcter sanitari fonamentals per als immigrants.
Ja, senyor conseller, quan es va tractar de l'atenció als xiquets fills d'immigrants, vam ser els últims a normalitzar per via de decret l'atenció als xiquets fills d'immigrants en situació no regularitzada.

Però no tot s'acaba ahí, senyor conseller, amb el retard inicial, no s'acaba ahí tot.
Sent greu la cosa i indicant un tarannà, per part de l'Administració, cap miqueta solidari, sinó que una vegada la targeta aprovada, els problemes i les dificultats per als immigrants continuen.
Tot en conjunt és el més paregut possible a una carrera d'obstacles dins de sacs, per no donar cap facilitat.

A hores d'ara, i per molt que el senyor conseller diga ací a les Corts i posant molt èmfasi a les seues paraules que les targetes sanitàries es trameten als centres de salut, que és a on havien de tramitar-se, no és aixina.
Les targetes sanitàries són, en la seua majoria, tramitades per les ONG.
Són les ONG les que els arreglen els papers per a l'obtenció de la targeta sanitària als immigrants; almenys a la província d'Alacant, ací pareix que no es dóna tant eixe fenomen.
Alacant Acoge va tramitar l'any passat 300 targetes, i aquest any, en el que va d'any, n'han tramitat ja més de 700.

Cal dir que no hi ha ninguna facilitat per part de l'Admi-nistració cap a aquestes organitzacions que els fan la faena, ni facilitats documentals, ni facilitats materials.
I no sols no reben cap tipus d'ajuda de l'Administració, sinó que ninguna persona relacionada amb l'Administració, càrrec polític, administratiu o simple treballador de l'Administració, s'ha interessat pel treball realitzat per les ONG.
Ni per a oferir la col·laboració de l'Administració, ni per a qualsevol altra cosa, i per descomptat tampoc per a felicitar-los.

Ningun organisme ha volgut saber quins problemes materials o humans tenen els immigrants i les associacions que desinteressadament els tramiten els papers per a tindre dret a alguna cosa tan elemental com és l'atenció sanitària.
No han informat vostés als seus centres, ni els han remés la documentació escaient, per molt que el senyor conseller diga el contrari ací.
Com encara es dóna algun cas que una dona embarassada va a tindre el fill a l'hospital i la rebutgen per falta de papers, que per molt que ho negue el senyor conseller, això va passar a la Vila, al meu poble, a l'Hospital Marina Baixa, i la dona va haver de donar a llum a Alacant, on la van acollir.
Tal vegada aquest episodi té alguna cosa a vore amb l'intocable i molt demòcrata director que patim a l'Hospital de la Marina Baixa.

Una altra cosa és que, quan no tenen papers i sí que els atenen, després envien la factura, i ahí es moren tots de l'ensurt.
Sempre després es diu: "No se'ls ha de pagar", però ells no s'ho acaben de creure i es moren de l'ensurt.

Amb aquesta actitud tan despreocupada, si més no ­jo diria que és alguna altra cosa pitjor que la simple despreocupació, jo diria que és intencionada de l'administració sanitària­, du a dos conseqüències.

La primera conseqüència que salta a la vista és que l'Administració es trau problemes de damunt, són les ONG les que assumixen la responsabilitat de tot el procés.
No cal vore si es necessita més personal, si cal habilitar una finestreta nova, si necessiten algun full de paper més.
Problemes materials?
Aquest nou servei als immigrants, no se'n crea ningun, ja s'aclariran les ONG.

Gasta el PP les ONG com es gasten els objectors de consciència: es gasten per a cobrir gratis uns quants llocs de treball i per a estalviar-se algunes pessetes que després gastaran les nostres autoritats, junt amb moltes més, en qualsevol acte social de propaganda.

Però, sobretot, no es crea cap necessitat d'absorbir la problemàtica plural i individual dels immigrants.
No es claven dins de la situació d'immigrant a terra estranya, no s'assabenten de la dimensió real humana de la immigració.
Poden, amb tota tranquil·litat després, prendre actitud, prendre decisions que poc tenen a vore amb la solidaritat amb el pròxim, com per exemple l'expulsió.
La responsabilitat de carregar amb el drama humà dels immigrants queda per a les ONG, l'Administració no la vol.

La segona conseqüència de la despreocupació de l'Administració respecte als immigrants és que dóna peu al sorgiment de tot tipus de màfies, de malànimes que aprofitant-se del desconeixement de la llengua per part dels immigrants, o simplement del desconeixement de la legislació o les normatives concretes existents al País Valencià, els estafen, els controlen, els fan xantatge.

I tot això són vostés, des de la Conselleria de Sanitat, els que ho possibiliten, perquè, li ho torne a dir, no estan tramitant-se les targetes sanitàries en els centres de salut de cada localitat com la normativa publicada per vostés indica.
I tot el que no siga tramitar els assumptes dels immigrants des de les dependències de la mateixa Administració és fer deixalla de la pròpia responsabilitat per part de l'Administració i contribuir al sorgiment d'indesitjables, que si no s'enriquixen, sí viuen aprofitant-se de la desgràcia dels altres, i si els immigrants ja estan mal, aquests indesitjables els noquegen.

Però tal com vostés presenten els immigrants i la seua problemàtica, no seria d'estranyar que fos el que pretenen.
Com més notícies escandaloses sobre màfies, segrests i coses que fan por isquen als mitjans de comunicació referides als immigrants, més facilitats tindrà el govern del Partit Popular per a poder expulsar-los sense escarotar el personal.
Estic segura que aquest deixar la tramitació de la targeta en mans d'altres és alguna cosa perfectament premeditada.

I l'altre gran buit que existix i ningú vol preocupar-se'n és l'atenció mèdica mentres es tramet la tarja sanitària, que cal recalcar que tarda a tramitar-se de dos a tres mesos.
Són dos o tres mesos que no tenen els immigrants dret a atenció mèdica, a no ser que es tracte d'una urgència o d'un cas greu; faltaria més que en eixos casos se'ls negara l'assistència.

I hi ha malalts crònics, diabètics, amb glaucoma, amb patologies cardiovasculars, amb asma, malalts ni greus ni urgents que no tenen dret a assistència mèdica en eixos tres o dos mesos que tarda la targeta en confeccionar-se.
No poden estar atesos mèdicament.

I com vosté sap que aquest és un país de papers, de formularis, no poden atracar-se a un centre de salut o d'especialitats sense cap paper oficial, sense la targeta no els atenen.
I com se soluciona el cas d'un immigrant diabètic, pose l'exemple, mentre es tramita la seua targeta sanitària?
Doncs, a la corresponent ONG o de cap manera, que empitjore.

I no és que no hagen malalts que necessiten atenció, que sí que els hi ha.
Alicante Acoge, en aquests últims dos anys, ha tractat al voltant de 2.
000 pacients, no greus, no urgents, però absolutament necessaris d'atenció mèdica.
Sap, senyor conseller, quants metges té el servei mèdic d'Alicante Acoge per atendre a immigrants?
Vuit metges.
I al centre d'atenció sociosanitària i immigrants, Casim, de Médicos del Mundo ací a València, s'han obert més de 3.
200 històries mèdiques individuals.
Són faenes, sous que s'estalvia l'Administració i mentre tenen la tira de metges amb el MIR fet i aturats esperant un lloc de treball.
No podia, senyor conseller, donar alguna ordre per a què tot es fera més depresa?
Tres mesos esperant tindre dret a l'assistència sanitària és massa.
O que se'ls atenguera sense targeta, sols amb un document que diga que la té en tràmit si tanta necessitat hi ha de papers per a tot.

Un altre problema greu en què es troben els immigrants és l'assistència psiquiàtrica.
Bo, ahí tenim una mica de problemes tots els valencians.
No és dels serveis millor organitzats del país, però el dolor de la immigració, el deixar el propi país, el dolor de sentir-se maltractat, rebutjat, humiliat.
.
.
La guia sanitària editada per la seua conselleria és tot un catàleg d'humiliacions i despreci.
Això crea una situació psíquica que necessita ajuda i ací, al País Valencià, no té eixa ajuda.
Com se soluciona?
Les ONG estan creant en els seus serveis mèdics una unitat de psiquiatria.
Una vegada més la justícia social i la solidaritat no és l'Administració que l'exerceix sinó que ho deixa per a què se solucione sols o que empitjore i cree problemes de tot tipus, començant pels propis malalts i el seu entorn, o confia en què les ONG es facen càrrec o que siga consiga.

Espere, senyor conseller, alguna solució a totes aquestes situacions, com espere que ens explique eixe conveni que ha firmat amb la Creu Roja per 25 milions de pessetes per a no se sap massa bé què, però que pareix un anàlisi de salut encoberta.

Moltes gràcies.
En la resposta li contaré alguna altra cosa més, que ara se m'ha acabat el temps.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Coincidisc en la seua senyora amb la importància fonamental del tema que hui ens porta ací.
Jo crec que és una qüestió de solidaritat i de sensibilitat compartida absolutament per tots.
Com vosté bé sap, el fenomen migratori és hui en dia un fet palpable en tota la societat actual i resulta necessari regularitzar i garantir els drets bàsics a tota la població immigrant.
Jo crec que Espanya ha passat l'últim quart de segle de ser un país d'immigrants a rebre un número cada vegada major de persones procedents de països menys desenrotllats i que apleguen al nostre buscant unes millores de condicions de treball, unes millores de condicions de vida.
I especialment la nostra comunitat, la Comunitat Valenciana, és un territori especialment també apetible, pel seu grau de desenrotllament, al col·lectiu d'immigrants.
I, lògicament, això fa que haguem de tindre polítiques serioses i actives per a garantir-los eixos drets al treball, eixos drets sobretot a la garantia del que és la salut.

En eixe sentit, vosté sap molt bé que des de la Conselleria de Sanitat es donà un primer pas en l'atenció als menors en este col·lectiu, mitjançant la resolució de 8 de febrer de 1999 que estenia l'assistència sanitària pública a tots els menors estrangers sense residència legal en la Comunitat Valenciana.
En esta resolució ja es donaven instruccions per a desenrotllar l'article tres de l'ordre de 16 d'octubre de 1989, que estenia el dret de l'assistència sanitària a determinades persones amb carències de recursos econòmics.

Per altra part, volguera també recordar-li a la seua senyoria que el govern valencià creà, mitjançant el Decret 126/1999, de 16 d'agost, el sistema d'informació poblacional de la Conselleria de Sanitat, el SIP, com a registre administratiu de relació dels ciutadans amb els serveis de salut, sent d'aplicació per a tots els ciutadans que tinguen o adquirisquen el veïnat administratiu en qualsevol municipi de la Comunitat Valenciana, habilitant la targeta sanitària com a document acreditatiu del dret a la protecció de la salut.
I també, per a fer efectiu este dret en la nostra comunitat, el govern valencià dictà el Decret 26/2000, de 22 de febrer, pel que s'estableix el dret a l'assistència sanitària als ciutadans estrangers en la Comunitat Valenciana i es creava la targeta solidària de manera pionera en la primera comunitat en Espanya.
Tot això, tal i com disposa el propi decret, amb la finalitat d'evitar situacions respecte a casos concrets de denegació de l'accés de l'assistència sanitària, així com per raons humanitàries i de justícia per equiparar als immigrants irregulars amb els qui tenen legalitzat la seua situació en la Comunitat Valenciana.

Per este motiu, en aplicació a este decret i en la Llei d'estrangeria, es dictaren unes instruccions de 28 de febrer de l'any 2000, dels subsecretari per a l'Agència Valenciana de la Salut amb la finalitat d'establir els procediments a seguir, facilitant d'este mode l'accés a l'assistència sanitària a la que tenen dret els estrangers.

No obstant això, m'agradaria destacar que la nostra legislació autonòmica presenta diferències significatives en el desenrotllament de la llei estatal, que l'amplia i millora des del punt de vista de la cobertura assistencial sanitària per a tot este col·lectiu.
Per això, la política duta a terme per la Conselleria de Sanitat se situa entre les més avançades del nostre país, des del punt de vista social, ja que a més d'atendre els quatre suports que enumera la llei, com són els estrangers empadronats, els estrangers menors de 18 anys, les embarassades i els estrangers sense residència legal en els casos d'urgència, davant la contracció de malalties greus o accidents, amplia la nostra legislació, més avançada que la de la resta del país, amplia la cobertura sanitària per a este últim supòsit, quan estos careixen de recursos econòmics equiparant el seu dret a la situació del primer col·lectiu mentre normalitzen la situació administrativa; és a dir, que mentre estan en tràmit de normalitzar la seua situació tenen tota l'assistència sanitària com qualsevol empadronat, és a dir, que estan en les mateixes condicions que els altres ciutadans, tal i com especifica l'article 2.
2 del decret.

Així mateixa, i com a segona característica, m'agradaria també destacar la gratuïtat de les prestacions farmacèutiques per als estrangers que careixen de recursos econòmics suficients aplicant-los el Decret 88/1989, com s'està fent en la Comunitat Valenciana, donant tota la gratuïtat de totes les prestacions farmacèutiques.
En este supòsit, el procediment administratiu s'inicia a través dels treballadors socials dels centres sanitaris, dels ajuntaments o a petició d'ONG reconegudes en l'àmbit sanitari, d'acord amb els requisits assenyalats en les instruccions de 28 de febrer, que anteriorment li he fet menció.

I un altre tercer aspecte diferenciador i que millora les nostres polítiques de cara a este col·lectiu consisteix en la identificació específica d'estos col·lectius per l'atenció sanitària mitjançant la targeta solidaria, creada, com ja li he indicat anteriorment, pel Decret 26/2000.
I li vaig a donar dades pel que vosté deia de les trabes administratives que hi ha.
A data 6 de juny de l'any 2001 en la Comunitat Valenciana hi havien aprovades un total de 18.
040 targetes solidàries.
En concret, 6.
412 en Alacant, 526 a Alcoi, 1.
967 a Castelló i 9.
135 en la província de València.
Així s'ha passat de les 9.
109 targetes solidàries que hi havien a data 31 de gener de 2000 a les 18.
040 actuals a data de 6 de juny del mateix any 2001, és a dir, en menys de quatre mesos s'ha pràcticament duplicat el número de targetes solidàries que s'han donat a este col·lectiu.

També volguera destacar el paper que desenvolupa els centres de salut més pròxims a la residència de cada immigrant.
Este es configura com el primer punt de contacte per a iniciar tots els tràmits administratius necessaris per l'obtenció de la targeta solidària, evitant per un costat el desplaçament innecessari dels mateixos i, per altre, facilitant la labor de dispositius socioassistèncials per a la realització d'esta tarea.

A més, també li he de dir que en el que afecta a l'atenció especialitzada, la Conselleria de Sanitat ha creat també de manera pionera en este país en tres hospitals de referència de la Comunitat Valenciana, com són l'Hospital Universitari La Fe de València, el General d'Alacant i el General de Castelló, tres unitats específiques d'atenció als immigrants per al seua assessorament i per a la seua col·laboració en este col·lectiu.

També la conselleria ha firmat diversos convenis que tenen com a destinataris principals a este col·lectiu.
Així se subscriu el conveni de cooperació entre la Conselleria de Sanitat i l'Ajuntament de València per a la realització d'una intervenció dirigida a la detecció, prevenció i tractament de la tuberculosi en la població de persones sense sostre, transeünts i immigrants en la ciutat de València, que ja està en funcionament des del més d'octubre de l'any 2000.

I també recentment, ja ha fet vosté referència a ell, en data 11 de maig de l'any 2001 es firmà per la Conselleria de Sanitat i la Creu Roja Espanyola, a l'empar del compromís entre la delegació de govern de la Comunitat Valenciana i el moviment associatiu a favor dels immigrants, els conveni de col·laboració per a la realització de l'obtenció del certificat mèdic oficial, realització d'analítiques als immigrants per un import de 25 milions de pessetes.

Crec que tot açò fica de manifest que la Conselleria de Sanitat està totalment implicada en l'atenció sanitària d'este grup poblacional i que el paquet de mesures que ha adoptat ha afavorit íntegrament al mateix.
I esta és la política que anem a continuar des de la Conselleria de Sanitat: dur a cap una atenció sanitària als immigrants des de la solidaritat, des de la caritat i des de fer que siga una mateixa atenció sanitària, a l'igual que puga tindre qualsevol ciutadà en la nostra comunitat.

I, en eixe sentit, hem firmat convenis, hem creat coses novedoses com la targeta solidària, com les unitats específiques d'atenció als immigrants en els tres hospitals de referència i hem seguit potenciant el que són eixes polítiques de solidaritat i d'atenció de qualitat per a tots els immigrants.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, que el govern de la Generalitat no té massa ganes de què la targeta sanitària s'estenga ho tenim en la malaurada guia de salut.
Ahí no apareix cap referència de com aconseguir la targeta, cap, ni en quines direccions es pot obtindre, ni quina documentació cal aportar, ni on la poden obtindre, ni quins requisits cal reunir per a sol·licitar-la.
No se'ls ha informat en eixa guia com poden accedir a l'assistència sanitària.
I eixa guia era la guia.
Si ahí no diuen res és perquè no volien vostés que se sabera res de targetes sanitàries.
Tot com sempre, senyor conseller, que parega i que no siga.

I el conveni amb la Creu Roja per 25 milions de pessetes, no són massa diners?
Tenint en compte que els anàlisis cal rebre-los als hospitals de referència marcats, que no són sempre els de la pròpia comarca.
Per exemple, el de la Marina Baixa no és hospital de referència per a estos menesters i allí tenim un fum d'immigrants.
Sap vosté que fa més de 20 dies ja donaven cita per al 2 de juliol?
Sí que és de veres, senyor conseller.

Quin és el motiu, senyor conseller, que no s'haja obert una línia de col·laboració amb totes les ONG que treballen aquest camp?
El conveni amb la Creu Roja em pareix car, però, bo, però per què no s'ha fet el mateix amb les ONG que treballen amb els immigrants?
Per què treballa el govern de la Generalitat d'esquena a les ONG?
Cal vore que el certificat metge eixe ho necessiten i hauria de fer-se als centres de salut.
És on hauria de fer-se el certificat mèdic.

Senyor conseller, també m'haguera agradat que ens explicara.
.
.
més bé m'haguera agradat que desmentira l'existència d'eixa circular que han rebut els metges de l'àrea 18, Alacant i el seu voltant, sobre no fer als immigrants receptes de medicines que entren dins de la Seguretat Social i els envien a les ONG perquè els proporcionen eixes medicines.
Com volen que ho facen sense diners?
I vostés han posat tots els diners en el conveni amb la Creu Roja.
Si esta circular sense firma ha eixit de la seua conselleria, es mereix la seua conselleria i tot el seu equip responsable d'aquesta maldat, es mereixen el rebuig d'Esquerra Unida, per descomptat, però també el de tots els valencians amb treball.
I si la conselleria no l'ha enviada, espere una investigació seriosa i que la seua senyoria vinga un dia ací a donar explicacions de qui i com ha enviat eixa circular.
Jo m'atrevisc a pensar i a dir que si a hores d'ara no se sap qui ha enviat eixa circular és perquè ha eixit de la seua conselleria, amb la finalitat, almenys, de globus sonda, indicant un camí a seguir.

Senyor conseller, podíem parlar també d'eixe 50% d'immigrants sense papers que no es fan la targeta sanitària perquè saben que automàticament estan fitxats, i no per a coses bones sinó que són candidats a l'expulsió.
I aquest respecte, vosté sap que hi ha enquestes i estudis fiables.
És una vergonya per a tots els valencians que hi hagen persones estrangeres que tinguen por d'anar al metge, perquè si ho fan les conseqüències poden ser nefastes per a ells.

I també m'agradaria, senyor conseller, que tinguera en compte això que els envien, suposant que els atenguen en l'hospital, que els envien després la factura.
"No, si no ha de pagar-se, si això.
.
.
la factura.
.
.
que no, que no serveix la factura".
Però, *caramba*, en un país estranger, sense saber l'idioma i amaneix la factura de l'hospital.
.
.
No diga que no, que sí que és de veres, reben la factura.
Després no tindrà importància, però la reben.

Senyor conseller, li faig una sèrie de propostes.
La primera proposta, millorar la informació als centres sanitaris sobre targetes sanitàries, sobre el paper que en aquest assumpte poden i deuen representar els centres sanitaris sobre els requisits per a obtindre-les.

Senyor conseller, vosté sap que jo sóc una diputada de a peu, m'he anat a algun centre de salut i he dit: "Escolte, que vull fer una targeta sanitària".
I m'han dit: "No, ací no".
És per això que ho sé.
Perquè jo, que m'ho conten.
.
.
Però, en fi, un haurà de posar-se una sabata a cada peu i anar a preguntar-ho.
Jo he anat a preguntar-ho i allí no es feien les targetes sanitàries.
M'han dit: "Vaja a l'ONG".

Senyor conseller, també li propose que faça una ordre perquè els malalts amb patologies cròniques siguen atesos sanitàriament mentre es tramita la targeta, ja que cal donar-los la targeta mentre aplega que se'ls atenga sanitàriament.
Li propose la creació del servei d'atenció psiquiàtrica a l'immigrant.

I un capítol a banda es mereixeria l'anomenada *Guía de salud*, que això és una altra, que denota un desconeixement total de les condicions en què viuen ací els immigrants.
No crec que siga desconeixement perquè les condicions en què viuen els immigrants ací ho sabem tots, sinó que si no reconeixen males condicions de vida no cal buscar les maneres per millorar-les.
Si no es vol detectar necessitats, no es podrà mai planificar.
Els habitacles on s'amunteguen, sense cap condició higiènica, si no tenen electricitat, com tindre els *enxufes*, *toma de tierra*.
I si no, la fotografia de l'estrangera amb l'*albornoz* i la tovallola enrotllada al cap que acaba d'eixir de la dutxa.
D'on han tret l'aigua?
I on està la dutxa eixa?
És que em pareix ofensiva la tal guia.

Llavors, jo, deixant estar la guia, li propose la confecció de normes de prevenció sanitària fetes juntament amb les organitzacions d'immigrants, tenint en compte com i on viuen, com treballen i on treballen.
"Alimentación adecuada, calzado adecuado.
.
.
" No te lo pierdas!

I, finalment, li propose que si les coses han de continuar com fins ara, caldrà obrir una línia de col·laboració amb les ONG perquè no carreguen en tot, amb totes les ONG que treballen, no per a simplement la Creu Roja, sinó per a totes les ONG que treballen, i treballar juntament amb elles en la solució de tots estos problemes.

Moltes gràcies, senyor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora Llinares.

Ja li he dit en l'altra part de la intervenció que coincidisc plenament amb la importància i amb la rellevància que té el que són les polítiques actives de solidaritat, de sensibilitat, de cara a un col·lectiu molt important que conviu en la Comunitat Valenciana.
I que, per tant, mosatros les seguim fent en la línia de les polítiques de fer una assistència universal absolutament per a tots, amb els mateixos estàndards i amb els mateixos criteris de qualitat.

Totes les persones que necessiten tindre una atenció sanitària, estiguen empadronades o no, pels decrets que tenim en estos moments promulgats en la Comunitat Valenciana, estan rebent eixa informació.
I li he explicat abans que mosatros tenim decrets i tenim ordres i instruccions dictades, que les he especificat en l'anterior intervenció, que van precisament més enllà del que és la normativa a nivell espanyol en el tractament del que és l'assistència sanitària per als immigrants.
Més enllà.
I que han creat la targeta no sanitària que diu la seua senyoria, la targeta solidària.

I vosté em feia ara una pregunta dient que què passava amb eixes traves que es fiquen a l'hora de fer la targeta solidària.
Mire vosté, li he dit que, a 31 de gener de 2001, hi havia nou mil cent i pico targetes solidàries.
A 6 de juny de l'any 2001, hi ha 18.
040 targetes solidàries, pràcticament el doble.
Sap això què vol dir?
Això vol dir que es fan més de 500 targetes solidàries setmanals.
Si això és ficar traves, jo crec que els números demostren.
.
.
i els números canten per sí mateixos.
És a dir, es duplica en quatre mesos a raó de més 500 targetes solidàries, que es fan des dels centres de salut, que es fan des dels hospitals i que es fan també amb la col·laboració de les organitzacions no governamentals.
I això són les dades, i això és la política i això és la realitat.
I la realitat és que hem duplicat en quatre mesos el que són les targetes solidàries, des de gener fins el mes de juny.

I la realitat és que esta comunitat ha sigut la primera en ficar unes unitats específiques en els hospitals de referència ­un per cada província, com és la Fe, el General de Castelló i el General d'Alacant­ per al que és l'atenció, per al que és la solidaritat i per al que és la col·laboració i el assessorament a este col·lectiu d'immigrants, i que estan ja en funcionament i que estan establint uns protocols d'actuació en cada un d'eixos hospitals.

I la realitat és que mosatros tenim convenis firmats amb molts ajuntaments ­i li he fet menció, per exemple, al firmat amb l'Ajuntament de València­, per al control, per a la informació, per a la prevenció de la malaltia d'este tipus també de col·lectius, com són els immigrants.
Eixes són les realitats.

I vosté em diu que subscriure un conveni amb la Creu Roja de 25 milions, que això són molt diners.
Si en fiquem molts, perquè en fiquem molts, i si en fiquem pocs, perquè en fiquem pocs.
Fem un conveni precisament perquè l'obtenció, que era una de les peticions que en estos moments estava fent este col·lectiu, com era l'obtenció dels certificats mèdics per a la seua regularització, es fera amb la màxima rapidesa possible, i amb la màxima rapidesa possible parlant amb tot el món.
Es parla amb la Creu Roja, es feu un conveni de 25 milions amb la Creu Roja.
Fan el que és la primera consulta en la Creu Roja i després lògicament es porten les analítiques als hospitals, que són els que ho han de processar.
I es porta una agilitat i no hi ha demora en eixe aspecte.
I està portant una agilitat no sols més allà de l'assistència sinó també del que és l'*iter* administratiu que necessita un immigrant per a tindre l'assistència sanitària.
I l'assistència sanitària, en tot cas, no sols per a menors de 18 anys, no sols per a les embarassades, no sols per als immigrants empadronats, que ja tenen i que està previst en la llei, sinó més allà de tots eixos supòsits la Comunitat Valenciana ja regula des de fa algun temps, ha regulat i està ficant en la pràctica més allà.

I amb quin principi?
Amb el principi que la salut de les persones està per damunt dels papers.
I això és el que mosatros estem portant a la pràctica, que la salut de les persones està per damunt dels papers.
I que hi ha unes polítiques actives, sensibles i solidàries de cara a eixe grup d'immigrants, i s'està fent amb la col·laboració de les ONG i es firmen convenis pràcticament amb totes.
En este cas, s'ha firmat amb la Creu Roja, com es firmen convenis amb ONG per a altre tipus de problemes que també són importants per a tota la població, com són, per exemple, la prevenció del Sida, com són moltes coses.

I, per tant, s'està fent una política de col·laboració amb les organitzacions no governamentals, però sobretot s'estan fent unes polítiques serioses, unes polítiques responsables, basades en la sensibilitat, basades en la solidaritat.
I que no li capia cap dubte, que no li capia cap dubte, que les persones que necessiten una assistència sanitària, encara que tinguen pendent de fer la tramitació per a l'obtenció de la targeta solidària, se li està donant eixa atenció, i se li està donant una atenció de qualitat, com a qualsevol altre ciutadà, perquè això és en el creem el Govern Valencià.
I per això anem a seguir fent eixe tipus de polítiques.

I, en eixe sentit, dir-li que coincidint amb la preocupació, coincidint amb el que és el tema que hem d'avançar, que hem de seguir fent eixe tipus de polítiques actives de cara a eixe important col·lectiu, que ve ací precisament per tindre unes millor condicions de treball, per tindre unes millors condicions de vida, per tindre una major i millor qualitat de vida, crec que estem responent a eixe repte no sols en el que és la voluntat política, sinó sobretot també en el que és la legislació, en el que és el desenrotllament reglamentari, en el que és el desenrotllament normatiu, que esta Comunitat Valenciana precisament en eixe tema va prou per davant de la resta d'Espanya.
I anem a seguir anant, perquè creem en eixes polítiques i creem en eixa voluntat solidària que hem de tindre totes les persones en el món.

Moltes gràcies.

***Interpel·lació al conseller de Cultura i Educació sobre política general de la conselleria en matèria d'accés al cos d'inspectors d'educació a la Comunitat Valenciana***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, passem al punt de la interpel·lació al conseller de Cultura i Educació sobre política general de la conselleria en matèria d'accés al cos d'inspectors d'educació a la Comunitat Valenciana, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià.

Té la paraula el diputat interpel·lant, senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller.

Com vosté sap, ahir vam parlar ja del tema, vam parlar ja de la inspecció.
I jo voldria, evidentment, connectar amb el que vam dir ahir i amb el que vam comentar per a seguir un poc més avant.
.
.
o per raonar-li un poc més la nostra postura sobre el tema.
Sobretot des del punt que vosté va deixar ben clar que li pareixia que els inspectors no sols deurien complir tota la llei, sinó que deurien estar d'acord amb la política educativa que el PP proposava.

Va plantejar la qüestió que els inspector no deurien plantejar objeccions o rèpliques o no deurien discutir cap aspecte de la política educativa.
I inclús en algun moment es va posar en la ideologia que pogueren tindre estes persones o en la vida i costums, podríem dir.
No es va referir a eixe aspecte, però, és clar, vosté va fer referència a les diverses opinions que podien expressar en públic, en privat, o la ideo-logia concreta que pogueren tindre.

A mi em va donar la sensació, senyor conseller, li ho dic sincerament, que vostés volen no només una inspecció monolítica, sinó que volen una educació on tots els professionals siguen monolítics i tots pensen de manera adequada al que vosté creu convenient.

En algun moment també diu: "Bé, a la millor farà falta que es torne a signar un certificat de bona conducta dels senyors inspectors perquè siguen acceptables en eixe cos".
Vosté sap que nosaltres no som partidaris d'eixa visió ­ja ho vam dir ahir­, la mantinga vosté o la mantinga qualsevol altre grup.
És a dir, no pensem que la busca d'una coincidència ideològica siga la qüestió a valorar quan s'ha de triar un inspector.

De fet, nosaltres pensem que l'existència de discrepàncies, de distintes maneres de vore l'educació, d'opinions diverses i inclús de dissidències, són positives.
No coneixem cap organització, cap entitat que millore si no hi ha diversitat d'opinions.
Pensem que moltes voltes una idea avança gràcies a persones que es desprenen de la idea més comunament acceptada, sense que això vulga dir anar en contra dels principis que regulen eixa professió.

Però, clar, nosaltres pensem que vostés sí que busquen el monolitisme, no només pel que van dir ahir, sinó pel comportament que apreciem.
Ho busquen, perquè és molt fàcil caure en la idea que, si pensen com nosaltres, tot anirà millor, n'hi haurà menys discussions, n'hi haurà menys problemes.
Però pensem que el monolitisme o el pensament tots igual, només beneficia a les persones que pensen igual, a eixes persones que estan més bé tranquil·les, però a les persones dissidents se les considera persones a apartar, a no fer-los cas, i si és possible, a destituir.

Nosaltres pensem que tot este pensament de base conduix a una estratègia, i pensem que eixa estratègia és la que vostés han seguit en tot este procés d'accés a la inspecció.
Eixa estratègia s'ha basat en diversos punts.
És una estratègia de llarg abast.
Ja ve de molt lluny.
I va començar quan van col·locar en comissió de serveis, com a inspectors accidentals, a gent d'absoluta afinitat.
Gent que eren militants del Partit Popular, regidors del Partit Popular, familiars de càrrecs del Partit Popular, amics del Partit Popular, etcètera, etcètera, però el Partit Popular sempre està present ahí.

Després de col·locar a eixes persones en eixos llocs, va haver un altre pas que va ser el de donar-los més poder, o donar-los més influència en el que era la pròpia inspecció.
I aixina ens trobem que el 14 de novembre passat es va modificar la distribució territorial de la inspecció educativa.
I eixa modificació no es va fer d'acord al que diu el Decret 180/92 que diu que hi ha que escoltar a l'equip d'inspectors.
Això és un precepte legal, però a part de ser un precepte legal sempre s'havia fet aixina.
Excepte el 14 de novembre passat.

I quan mirem a vore què és el que ha passat en eixa modificació, que s'ha imposat malgrat les al·legacions, ens trobem que sis inspectors accidentals són coordinadors de circumscripció o són secretaris de la inspecció.
És a dir, que mos trobem que els inspectors accidentals tenen poder sobre persones, inspectors de carrera que després van a poder formar part dels tribunals de les oposicions.
Mos trobem que les persones possiblement jutjades o que van a passar per eixe procés, són els caps de les possibles persones jutjadores.
Per tant, és un altre pas, pensem que totalment calculat i pensat en eixa estratègia d'ocupació total d'un àmbit educatiu de l'àmbit de la inspecció.

El tercer pas ha estat fer un concurs-oposició, un procés selectiu totalment dirigit a aquesta finalitat.
No em vaig a detindre massa perquè ja ho vam comentar ahir, senyor conseller, però la qüestió que la fase de concurs valorara d'una manera especial ja el haver sigut inspector accidental, evidentment té molt a vore en açò.
O que els cursets, en molts dels casos, els temes dels cursets, anaven adreçats clarament a inspectors, per tant ells els qui els havien fet.
El que l'oposició començara per la primera fase pràctica, per la primera prova que fóra pràctica, i a més era eliminatòria.
El que, evidentment, ficava en una situació de millor posició a les persones que havien estat treballant dins, sobretot quan van comprovar que la primera prova per a ser resposta d'una manera correcta, requeria el coneixement d'una circular interna de la pròpia inspecció.

Però vull detindrem una miqueta més en un punt que vosté sí que va tractar ahir, i era el tema del tribunal.
Un tribunal totalment designat per primera vegada tot per l'administració educativa, per la Direcció General de Personal, i.
.
.
tot designat sense passar pel sorteig, sense sortejar els llocs que normalment es fan.
En tots els altres tribunals docents sempre hi ha quatre persones designades per sorteig, i n'hi ha una persona, el president, designat pels funcionaris del grup A.
Però en este cas no.

I vosté va comentar que clar, si estes tres persones estaven designades entre els inspectors que ja eren de carrera, i ninguna d'elles havia estat nomenada pel Partit Popular, s'assegurava la seua independència.
Jo pense que si haguera sigut per sorteig s'haguera assegurat que cada u tinguera la idea que li haguera paregut.
Però això de agarrar entre un ventall de determinades persones i assenyalar-ne a tres, no em pareix que siga segura la independència.
Vostés s'han assegurat que han triat a qui han volgut.
I han assegurat que han triat a les persones disposades per a complir l'objectiu que tenien previst.

Perquè, clar, està per una part el pensament de fons, està per una part l'estratègia a seguir durant ja molts anys des que van posar als inspectors accidentals en comissió de serveis.
Però tot açò està per a aconseguir uns determinats resultats.
Els resultats són que de les cinquanta-cinc places que hi havien, quaranta-dos eren inspectors accidentals, abans.
.
.
és a dir, ja formaven part d'este equip, d'este servei.
Ha sigut gent que ha estat en comissió de serveis, que han tingut accés a la circular de la inspecció que pràcticament donava resposta a algunes de les qüestions que plantejava la primera prova.
Evidentment, són gent que ha pogut participar en el concurs en molts més punts perquè eixes coses eren les que es valoraven.
I n'hi ha tres o quatre persones procedents d'uns altres serveis educatius, i deu persones són procedents de fora d'estos inspectors accidentals.

Per a nosaltres la coherència entre el seu pensament i el seu resultat és perfecta.
Però la que ix perdent en tot este procés és l'educació, i fonamentalment l'educació pública que té uns inspectors que no estan al seu servei, sinó al servei d'una ideologia monolítica, que plantejaran pocs problemes, però que, és clar, no faran avançar la qualitat de l'educació i no seran positius per a què les coses milloren.

Per tant, nosaltres només podem dir que estem molt en contra de tot este procés.
Que pensem que els sindicats han fet bé en presentar diversos recursos, tant a l'ordre com a les proves.
Que les persones individuals que també han presentat recursos han fet bé, i ja vorem el que diu la cosa legal.
Nosaltres tractem la cosa política, i això és el que pensem, senyor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Senyor president.

Senyories.

Senyor Cardona.

Presenta vosté una interpel·lació sobre l'accés a la funció pública del cos d'inspecció, és a dir, per concretar, d'un procés selectiu, un concurs-oposició recentment finalitzat per a cobrir 55 places de la inspecció educativa.

Jo volguera, en primer lloc, reafirmar-me en totes i cada una de les paraules que vaig dir ahir en la compareixença en la comissió.
I dir-li, naturalment ­i ahí està el *Diari de Sessions*­, que no n'ha dit ninguna de les que vosté vol que haja dit, o de les que vosté ha derivat.
S'ha referit en la seua intervenció.
.
.
ha criticat que no estiguérem d'acord, és a dir, que no era possible exercir la inspecció sense estar d'acord en la política del Partit Popular, més o menys.
No, no és eixa la qüestió.

Ha parlat vosté de certificats de bona conducta que se'ls trau de la mànega, perquè en cap moment van aparéixer ahir en el debat en comissió.
I jo volguera deixar-li clar una cosa, i ho torne a repetir, i ara ho repetisc en el Ple.
I ho repetisc en tota tranquil·litat de la seguretat que es té del que es diu.
Els inspectors estan, i vaig a llegir-li la norma, perquè la norma és socialista, no és nostra, però és igual, la norma és socialista, és de l'any 1992, l'any 1992, del govern socialista, i diu, i diu exactament ­senyors, no es posen nerviosos que ara els faig memòria de seguida el que vostés van dictar l'any 1992­, "funciones: es finalidad de la inspección educativa velar por el cumplimiento de las leyes, reglamentos y demás disposiciones legales en el ámbito a que hace referencia el artículo uno" ­que són les funcions, aquells dictats per la Conselleria de Cultura i Educació­.

És evident que eixa és la funció de la inspecció, la d'educació i la d'hisenda.
Vosté s'imagina, senyor Cardona, que hui arribara un govern i diguera: llevem les deduccions ­ja que estem tots ara en este moment en declaració de la renda­, llevem les deduccions de família, per exemple, no?
i hi haguera a un inspector d'hisenda que en el seu fur intern no estiguera d'acord en eixa decisió.
Cosa absolutament legítima, en l'ordre personal.
I que eixe inspector quan fera una inspecció a un ciutadà, si eixe ciutadà s'haguera fet les deduccions que ja no podia fer-se, com que ell no estava d'acord en eixa norma, diguem, li passara per alt l'acta d'inspecció o l'acta d'infracció?

És que d'això es tracta, senyor Cardona, quan jo parle de la professionalitat de la inspecció.
Que es pot tindre la ideologia que es vulga, la que es vulga.
Però la funció de la inspecció educativa és velar pel compliment de les normes.
Per tant, a mi no em quadra, ni a ningú li pot quadrar, que un inspector, i això sí que és polititzar el cos d'inspecció, que un inspector puga encapçalar una manifestació contra la normativa educativa del Partit Popular.
Això és el que a mi no em quadra.

És a dir, quan parlem de polititzar la inspecció, polititzar la inspecció és voler incorporar les pròpies idees en el procés de la funció inspectora, com a funcionari, perquè no s'està d'acord en les normes que estan en vigor, les dicte qui les dicte.
I que jo sàpia, en esta norma de 1992 no diu ací: "velar por el cumplimento de las leyes, reglamentos y demás disposiciones legales siempre que sean dictadas por el PSOE", és que no té res a vore això.

És a dir, que la funció de la inspecció, la funció de la inspecció professionalitzada és velar pel compliment de la norma legal.
I per tant, l'inspector, quan entra en la seua faena s'ha de deixar la ideologia de costat, absolutament, perquè quan no se la deixa és quan està polititzant el que és la funció pública.
Efectivament l'inspector està per a complir la normativa.
Ho diuen vostés, estic llegint una norma de 1992 que diu "velar por el cumplimiento de las leyes".
Per tant, en absolut criticar-les, en absolut criticar-les quan no li agraden.
Això respecte a la intervenció d'ahir, i seguiré pensant ­i no ho pense jo, ho pensa el PSOE, ho pensa el PSOE que va publicar en el *Diari Oficial* eixa norma any 1992­ quina és la funció inspectora.

Però hi ha una segona qüestió.
Vosté diu: monolítico.
Això és meravellós: monolítico.
Pues mire, lo monolítico segurament ho haguera fet alguna altra ideologia política, però de les cinquanta-cinc places que s'ha convocat, vosté s'ha enganyat en una però és igual, quaranta-una d'eixes places, efectivament, les ha aprovat gent que estava com a interins en la inspecció.

Però a vosté se li torna a oblidar una cosa que hauria de deixar damunt de la trona per a què les qüestions foren objectives.
D'eixes 41 places, nou, nou d'elles són inspectors d'aquells dels concursos que no hi havia oposició llavors; eren concursos, *mondos y lirondos*, que va fer el PSOE l'any 1986, 1989 i 1990, on va cobrir, sense oposició, 80 places d'inspecció, 80, de les 120 que hi havia en el cos.
I un tribunal de justícia, *(remors)* i un tribunal de justícia va dir que no s'ajustava a la llei, i 50 inspectors van haver de deixar el seu lloc.
I d'eixos 50, *(remors)* quan es van nomenar els interins, van entrar nou, que eren d'eixos que havien estat nomenats pel PSOE.
Cosa que jo estic segur que conforme concep el Partit Socialista el pluralisme polític, o la imparcialitat, o la independència en l'accés a la funció pública, mai haguera fet.

Per tant, estem parlant del pluralisme real i d'una prova que han superat els qui han fet millor eixa prova.
Hagen estat nomenats en l'època del Partit Popular, hagen estat nomenats en l'època del PSOE, que també n'hi ha, torne a repetir, o ni tan sols hagen estat nomenats, ni hagen estat com a interins perquè vénen del carrer, 14 en total.
I torne a repetir una altra vegada, que si n'hi ha 14 opositors que han aprovat del carrer, és que no és veritat eixa afirmació; perquè llavors estos 14 què és, que ha vingut l'Esperit Sant sobre ells?
A vore qui m'explica com han aprovat estos 14 si fóra veritat el que vostés diuen, que és necessari estar treballant dins i conéixer una circular interna que no s'ha publicat, per a poder aprovar l'examen.
Ja m'explicarà vosté estos 14.
Jo crec que cal seleccionar-los, donar-los un premi super especial, i fer-los candidats a alguna cosa fora del comú.
Perquè deuen estar il·luminats per l'Esperit Sant per a poder aprovar un exercici que diuen vostés, diu el PSOE també, i ho diu vosté, senyor Cardona, que si no estaven treballant no podien conéixer eixa dada interna per a poder superar l'examen.

Mire, l'examen se superava, el cas pràctic, se superava havent-se estudiat una Ordre del 6 d'abril de 2000 publicada en el *Diari Oficial*, una Resolució de 19 de juliol de 2000 publicada en el *Diari Oficial* i la Llei d'acompanyament dels pressupostos de l'any 2000/2001 en l'apartat de concerts educatius.
Mire si era fàcil o difícil.
A la millor l'exercici era difícil, però, clar, estem parlant de la gent d'un cos de nivell superior, i, per tant, que l'examen siga complicat és absolutament normal, però que precisava per a poder contestar conéixer tres normes publicades en el *Diari Oficial*.
Coneixent eixes tres normes es podria respondre perfectíssimament al cas pràctic que es va plantejar en l'examen.

En conseqüència, és absolutament fals que no fóra possible per als que no estaven treballant, però és que a més esta dada és absurda perquè si hagueren aprovat tots els que estaven treballant i no hagueren aprovat els de fora, però és que hi ha 14 persones que no estan en el sistema i aproven.
Si hi ha 14 persones que no estan en el sistema i aproven és perquè, efectivament, es podia contestar l'exercici pràctic encara que no se estiguera dins del sistema, per tant, no era necessari conéixer cap tipus de normativa interna o restringida.

I parla vosté en el tercer lloc de la composició del tribunal.
La composició del tribunal per primera vegada, per primera vegada, està composada o de funcionaris del Grup A o d'inspectors de carrera.
Els inspectors de carrera són majoria dins del tribunal perquè són tres de cinc.
I eixos tres inspectors són anteriors a 1995.
Per tant, no hi ha cap d'ells que haja estat nomenat com a tal o haja accedit a la funció inspectora o a la funció pública en temps de govern del Partit Popular, són anteriors, són d'abans de 1995, perquè els posteriors eren interins i no han estat en el tribunal.

De manera que la independència i, al mateix temps, que era important en este cas, la experiència dels membres que composaven el tribunal, estava ben garantida amb les persones que s'han triat, i una possibilitat legal que ens la dóna una normativa, també del PSOE, per cert, una normal legal també del PSOE, és la que permet que puga nomenar-se el tribunal d'oposicions dels inspectors, puga nomenar-se per l'Administració, íntegrament, les cinc persones.
Dret, per cert, que han exercit tots les comunitats autònomes que han fet oposicions d'inspecció, entre elles, l'andalusa.
No sé si esta relativitat geogràfica del que és bo a Andalusia és roí a la Comunitat Valenciana sosté algun debat seriós.
Jo crec que no.
Però, ahí estan les proves i les evidències de precedents d'altres comunitat autònomes que s'han acollit a eixa possibilitat legal que també hem fet nosaltres bona, però amb eixe afegit: la garantia absoluta que quan nomenaven tres inspectors, del cos d'inspectors, de carrera, dels cinc membres que composaven el tribunal, eixos tres.
.
.
, poden tindre vostés la seguretat absolutíssima també que no han accedit a la funció pública en temps del govern del Partit Popular.

Per tant, la independència i ­diguem­ ser aliens absolutament a este govern és el que garantitzava i ha garantit la independència del tribunal.
De forma, senyor Cardona que, donat que de les oposicions que hem parlat queda ben clar que han estat unes oposicions absolutament correctes des de tots els punts de vista.

Jo no entraré en consideracions d'algunes reaccions d'algunes centrals sindicals que són, almenys diria jo, *xusques*.
Hi ha algun cas que és delirant, de locura absoluta.
El cas del STEPV, per exemple.
Any rere any reclamant que es prime l'experiència.
Any rere any demanant que els interins tinguen un accés diferenciat.
Any rere any demanant que els anys treballats en la funció pública tinguen una valoració quan es facen les proves selectives.
I en una ocasió com esta que es té en consideració, com sempre, perquè esta Administració està fent no oposicions ni concursos a seques, sinó concurs-oposició, de manera que hi ha un equilibri entre els coneixements teòrics i l'experiència pràctica en la funció pública, quan es fan com en este cas, posen el crit en el cel i ho impugnen al·legant que els interins tenen avantatge.
És difícil en alguns casos la teoria.
.
.
eixa teoria de la relativitat que alguns col·lectius l'apliquen de manera poc racional.

Estem en la filosofia de tot el sistema d'accés a la funció pública que està fent el govern del Partit Popular, un equilibri que faça possible que la gent que està treballant se li reconeguen els mèrits i l'experiència, però també la gent que no està en el sistema puga tindre accés a les ofertes que ixen de tot tipus, siga la falta d'ocupació pública de professors de secundària i de mestres, o siga en este cas el concurs-oposició d'inspectors, però, en definitiva, concurs-oposició, reconeixement de l'experiència i exigència també del nivell teòric de les proves de manera que haja un equilibri que permeta participar a tothom.

De manera, senyor Cardona, que jo crec que s'enganya vosté en l'estratègia de plantejament que té quan critica este procés selectiu del cos d'inspectors de l'ensenyament.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyor conseller.

Jo pense que vosté també s'ha enganyat a l'hora de pensar de quina organització sóc jo, perquè vosté per a justificar-se m'ha dit que el PSOE ho feia pitjor, però jo no sóc del PSOE, m'ha dit que les lleis les havia fet el PSOE, però jo tampoc sóc del PSOE, i m'ha dit que hi ha sindicats que tenen *(inintel·ligible)* delirants, però jo tampoc sóc d'eixos sindicats.

Per tant, anem a vore, jo li he plantejat ahí uns arguments des del punt de vista d'Esquerra Unida del País Valencià, que també es va queixar i va criticar moltes de les coses que va fer el PSOE, per exemple, o coses que fa algun sindicat.
També ho critiquem perquè som una organització indepen-dent i diferent.

Però és que, clar, a mi el que més m'ha sorprés de la seua intervenció ha estat una frase que és que un funcionari ha de deixar la ideologia de costat, perquè a mi eixa frase me la van dir fa uns quants anys ­com vosté sap, jo sóc funcionari de la conselleria d'Educació també­, me la van dir fa uns quants anys i no m'ho va dir una persona del seu partit.

I jo pense que l'Administració no ha de tindre treballant allí persones fragmentades, dividides.
És dir, quan entren a l'Administració es deixen la ideologia al costat i quan ixen la tornen a agarrar com si fóra un cabasset.
Jo vull que en l'Administració hi haja persones amb ideologia i que la utilitzen per a pensar i que la utilitzen per a aportar coses, perquè tindre ideologia no és res roí, és una cosa molt positiva.
Tindre ideologia aporta beneficis a l'educació.
El que no s'ha de fer mai és haver de fer a la gent amagar la ideologia.
Això sí que és una qüestió incorrecta.

A vore, vosté ha dit clarament que un funcionari sí que ha de complir la legalitat, tota la legalitat.
La seua ideologia no justifica transgredir la legalitat.
Això és cert, senyor conseller.
Es pot tindre ideologia, pensar una cosa i complir la legalitat perfectament.
Però, sens dubte, el que no pot vosté impedir és que un funcionari, una persona que compleix la legalitat, que la fa complir, quan isca del seu treball pot encapçalar una manifestació del que li done la gana.
Seguint l'exemple que vosté ha posat, un inspector d'hisenda pot perfectament fer complir la llei a l'hora de fer la declaració de la renda i quan isca del seu treball pot encapçalar una manifestació per la progresivitat fiscal perquè pensa que és just.

Per tant, una qüestió molt clara.
La ideologia no és una cosa roïna.
És que és una cosa que estic sentit continuadament del Partit Popular i de, bé, de tots els que estan en el poder moltes vegades.
Però és que això a la gent com jo que estem ideologitzats, que treballem en uns llocs i que intentem aportar el més possible, ens fica en una situació de dir: "no, és que tu no serveixes, tu tens ideologia".
Bé, senyor, jo tinc ideologia i a més sóc expert en determinades coses i, a més, molt expert.
La ideologia no em lleva capacitat de ser expert.

Per tant, anem a vore.
El model professional no implica que la gent haja de tindre la mateixa ideologia i tampoc implica que la gent no haja de tindre-la.
El model professional exigeix un determinat perfil i una determinada manera d'actuar.
I jo pense que estes oposicions, este concurs-oposició, no s'ha fet per a buscar un perfil professional, s'ha buscat per uns altres motius i buscant uns altres perfils, i el que s'obté precisament són eixos altres perfils.
Si és fàcil fer una prova que busque els perfils professionals adequats per a un treball!
Però, això no li ho dic jo ara a vosté que no ho fan bé.
Jo crec que en molts aspectes no es busca el perfil que realment fa falta.
Quan es fa una oposició de mestres, de professors de secundària, moltes vegades no es busca el perfil que realment és necessari, es busca una altra cosa.
I el que s'aconsegueix és eixa altra cosa.
I després ens trobem amb molts problemes.

Mire, senyor conseller, jo crec que estes oposicions no han sigut netes.
Jo crec inclús que les persones que han aprovat estes oposicions, este primer exercici, perquè coneixien dos lleis educatives, a més havien mirat la Llei d'acompanyament dels pressupostos i a més les havien relacionat, jo pense que no m'aclareixen que estes oposicions hagen estat netes.
Jo pense que estes oposicions estan sota sospita clarament per tot el procés que porten, per tot el conjunt de qüestions.
Jo no sóc un inspector ni un detectiu.
Jo no vaig a vigilar si estes 14 persones que ha entrat quina ideologia tenen i quina deixen de tindre.
El que sí que diré és que tot el procés està encaminat a afavorir a unes determinades persones i a buscar no un perfil professional, sinó un acomodo a una ideologia educativa.
I pense que això és un greu error que pagarem tots i pense que també pagarà l'educació.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Moltes gràcies, president.

Senyories.

Senyor Cardona.

Anem a vore, tornaríem a incidir sobre el ja manifestat.
Podem entrar en un debat inacabable respecte a ideologia, idees, normativa i funcions.

La funció d'un inspector, li torne a repetir, és tan evident que està per damunt de les ideologies, la prova és ­crec que vosté havia d'haver entés això quan li ho he dit, potser jo m'ha expressat malament­ que si estem funcionant en una normativa de 1992, en el que són les funcions de la inspecció, és perquè són tan evidents i tan òbvies que pot canviar el govern sense ser necessari canviar la normativa.
La prova és eixa.
Estem en l'any 2001.
En 1995 va canviar el govern.
Haguera pogut canviar-se la normativa.
No s'ha canviat.
Continuem amb la normativa de 1992.
Vol dir això que era bona.
Evidentment, quan està bé, està bé.
I era bona perquè és òbvia, és a dir, quina és la funció de la inspecció educativa?
Doncs, velar pel compliment de la normativa.
Qui fa la normativa?
El govern.
Per tant, quina és la funció de la inspecció educativa?
Velar per la normativa del govern, velar pel compliment de la normativa.
.
.
I no em negarà vosté que la suma de la norma és la política educativa del govern.
I en conseqüència, el sil·logisme està facilíssim: la funció de la inspecció és velar pel compliment de la política educativa del govern que naix de la normativa que fa el govern.

I anem a vore.
És necessari que tot el cos d'inspecció estiga d'acord amb eixa normativa?
En absolut.
Des del punt de vista de la creència personal és que seria impossible.
És que el monolitisme no existeix.
Però, quan una persona està en una funció inspectora sap que la seua funció és eixa: fer complir la normativa que emana del govern.
Eixa és la funció bàsica, és la primera de totes les funciones que està en eixa norma legal de l'any 1992 que no era necessari canviar i que no s'ha canviat.

I en conseqüència, no mesclem el que no hem de mesclar.
Les ideologies naturalment que existeixen, són diverses i pot haver la més absoluta discrepància des del punt de vista personal, però amb el compliment de la norma legal eixos possibles desacords s'han de deixar de costat, perquè l'inspector és la garantia del compliment de la norma isca d'on isca, i en este moment la norma està eixint del govern del Partit Popular, i, per tant, poden haver, naturalment que poden haver, inspectors que estiguen en una altra ideologia i que vegen com van naixent normes que són contràries a la seua forma de vore les coses.
Però és igual això.
No importa.
No importa perquè el funcionari està al servici de la funció pública i al servici de les funcions que li marquen les normes legals.

Per tant, no hem de fer un embolic d'eixa qüestió, que és molt clara.
Una qüestió és la ideologia personal, i molt distint, molt distint, allò que és el compliment de la missió que té la inspecció educativa, i concretament, tots i cada un dels inspectors: la neutralitat des del punt de vista d'assegurar el compliment de la norma, la neutralitat més absoluta.

I vosté diu que està davall sospita el procés selectiu que hem fet dels inspectors, que estava dictaminat o vestit per a un grup determinat de persones.
Bé, li torne a repetir la mateixa cosa: vosté l'única cosa que ha de vore és el nombre d'aprovats i l'origen dels aprovats, i vore que n'hi ha 14 que no estan com a interins en el sistema i n'hi ha altres que vénen d'un altre període, d'un altre govern, d'un altre color, i que estan a més ahí com a interins i que també aproven.

I és absolutament congruent amb allò que és un concurs-oposició que hi haja una proporció important, molt important, d'aprovats en un procés selectiu que estiguen en el sistema, perquè és un concurs-oposició.
En conseqüència, la mateixa cosa passa, i vosté mira les estadístiques de les últimes ofertes d'ocupació pública i vorà com la mitat de les places que ixen a concurs-oposició en l'oferta d'ocupació pública, i són ben nombroses, de l'ordre del 50% en els dos últims anys, en les dos últimes convocatòries, són aprovats que estan en el sistema.
Vol dir que se'ls ha fet l'examen per a ells?
No.
Vol dir que sona mal eixe procés?
No sona absolutament mal, de ninguna de les maneres.

I en este passa exactament la mateixa cosa.
Estem en un procés que, com a concurs-oposició que és, té una prima sobre l'experiència, sobre els coneixements previs i sobre l'exercici mateix de la funció inspectora, que és el que estava sotmés al concurs-oposició.

Les coses en eixe sentit, senyor Cardona, estan molt clares, i allò que hi ha hagut en este procés selectiu és un procés que ha acabat, un procés en què han aprovat els millors dels que se presentaven, amb independència del seu origen, de la seua història o de la seua possible ideologia, que és una qüestió absolutament personal.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Tarancón.

Senyories, es suspén el Ple, que es reprendrà demà a les deu del matí.

 

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 50 minuts)*

**CONDICIONS PER A LA SUBSCRIPCIÓ**

1.
La subscripció és anual.
El període de subscripció finalitza el 31 de desembre de cada any.
Les altes que es produesquen durant l'any, es comptaran, a efectes de cobrament, des de la primera setmana de cada trimestre natural, qualsevulla que siga la data de subscripció dins del trimestre.

 

2.
L'enviament dels butlletins començarà una vegada s'haja rebut l'import corresponent i la targeta de subscripció degudament complimentada.

 

3.
El subscriptor que no renove la subscripció abans del 31 de desembre serà donat de baixa.

 

4.
L'administració del Butlletí pot modificar en qualsevol moment el preu de la subscripció, el qual tindrà efectes per als subscriptors donats d'alta, a partir de la següent renovació de la subscripció.

**TARGETA DE SUBSCRIPCIÓ**

 

Nom .
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.

 

Carrer .
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
Núm.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.

 

Telèfon .
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
Població .
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.

 

Districte Postal .
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.

 

Desitja subscriure's al "Butlletí Oficial de les Corts Valencianes", SI/NO i al "Diari de Sessions" SI/NO (esborre's allò que no procedesca), d'acord amb les condicions adjuntes, a partir del dia .
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
de .
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
de .
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.

 

Amb aquesta finalitat el dia .
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
de .
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
de .
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
, ingressa al C/C núm.
6814387609 de les Corts Valencianes en el Banc Central-Hispano, urbana plaça de la Mare de Déu (València), entitat 0049, oficina 0781, la quantitat de .
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
pessetes, mitjançant ingrés o transferència.

 

.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
de .
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
de .
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.
.

**PREU DE LA SUBSCRIPCIÓ ANUAL**

 

1.
Al Butlletí i Diari de Sessions: 11.
750 pessetes 70,62 euros

2.
Al Butlletí Oficial: 7.
000 pessetes 42,07 "

3.
Al Diari de Sessions: 5.
600 pessetes 33,66 "

4.
Números solts: 100 pessetes 0,60 " 

Imprés en paper reciclat

DIARI DE SESSIONS DE LES CORTS 

VALENCIANES

 

Subscripcions: Servici de Publicacions de les Corts, plaça de Sant Llorenç, 4.
46315 València.
Telèfon 75 746 38 63 

 

Imprimix: Itegraf, S.
A.
- Pol.
Ind.
El Oliveral, calle D, nº 6 - 46.
190 - Riba-roja de Turia (València)

ISSN: 1133-2492.

Dip.
Leg.
: V-1.
013-1983

DIARIO DE SESIONES DE LAS CORTES 

VALENCIANAS

 

Subscripciones: Servicio de Publicaciones de las Cor-tes, plaza de San Lorenzo, 4.
46825 València.
Telèfono 96 387 61 00

 

Imprime: Itegraf, S.
A.
- Pol.
Ind.
El Oliveral, calle D, nº 6 - 46.
190 - Riba-roja de Turia (València)

ISSN: 1133-2492.

Dep.
Leg.
: V-1.
013-1983