DS-006%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 11 de setembre de 2019.
Comença la sessió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 5.

El senyor president:

Moltes gràcies als mitjans gràfics.

Molt bon dia, senyories.

Abans de començar la sessió de ple, m'agradaria assenyalar-ho, informar-los que ha finalitzat amb èxit la reparació del sostre de l'hemicicle, que s'ha renovat íntegrament després dels despreniments que es van produir ara fa uns mesos.

Com vostés saben, este treball, la dificultat ha estat, sobretot, a posar l'andami i això ha retardat les obre pendents que tenim per a adequar el que és el faristol a les persones amb diversitat funcional, que ja està previst i està acordat i només falta l'execució.
Per tant, lamentablement, en este ple no està disponible, però en el pròxim mes d'octubre ens informen que ja podrem gaudir del nou faristol, més adaptat a les persones amb mobilitat reduïda.
També està previst que en eixa sessió d'octubre se renoven els escons de les seues senyories.

Senyories, hem rebut alguna indicació, per part del Grup Parlamentari Ciudadanos, sobre el trist traspàs, la mort sobtada d'un gran cantant universal, alcoià, valencià, espanyol i universal, com ha sigut Camilo Sesto, i crec que en este aplaudiment que farem en la seua memòria donem per.
.
.
, mostrar el nostre respecte i les nostres condolences a la família i a totes les persones que estimaven les seues cançons.
Descanse en pau Camilo Sesto.
(Aplaudiments)

Els diputats han d'acreditar la seua presència ací donant-li a la pantalla que tenen, que és una pantalla que ens aprofita per a votar, de megàfon i també per a conéixer els documents que s'estan tractant en cada ocasió.

Senyories, s'obri la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

La presidència accepta l'oferta dels serveis de les Corts i declara obert el període de sessions.

D'acord amb l'article 60 del Reglament de les Corts, he de comunicar a la cambra que, durant les darreres vacances parlamentàries, la Diputació Permanent es va reunir el dia 23 de juliol i es va substanciar la compareixença del conseller d'Hisenda i Model Econòmic per a explicar les discrepàncies mostrades pel Govern d'Espanya sobre la inconstitucionalitat de determinats preceptes o disposicions de la Llei 28/2018 i també mesures que tenen a vore amb la gestió administrativa, financera i d'organització de la Generalitat amb els respectius acords de la Comissió Bilateral de Cooperació, Administració General de l'Estat amb la Generalitat, com també per a retre comptes del moment en què el Consell ha tingut coneixement dels dubtes de legalitat mostrats per part del Govern d'Espanya sobre les normes esmentades.
Esta petició de reunió de la Diputació Permanent, acceptada per la junta i aprovada per la mesa, va ser sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular.

També he d'informar a les seues senyories que es va reunir la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda en sessió extraordinària, el passat 30 de juliol, per tal de substanciar la compareixença del director general de l'Institut Valencià de Finances.
Esta compareixença s'acumulava a les peticions que van formular els grups parlamentaris Ciudadanos.
.
.
i va fer-se a sol·licitud del Grup Popular.

La Mesa de les Corts s'ha reunit durant el període de vacances parlamentàries els dies 2, 9, 16, 23 i 30 de juliol i 28 d'agost.
I la Junta de Síndics s'ha reunit, en aquest mateix període, els dies 9, 23, 30 de juliol i, recentment, el 28 d'agost.

Senyories, passem ja, sense més preàmbuls, als punts de l'ordre del dia.

Jurament o promesa de les diputades i del diputat que s'han incorporat després de la sessió constitutiva

El senyor president:

En primer lloc, tenim el jurament o promesa de les diputades i els diputats que s'han incorporat després de la sessió constitutiva.
Demanaré a les senyories que han de prometre o jurar el càrrec que s'alcen.

En primer lloc, jurarà o prometrà la diputada il·lustre senyora Trini Castelló Cervera.

Il·lustre senyora Castelló, jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec de diputada acatareu la Constitució i l'Estatut d'autonomia sense engany i guardareu fidelitat a la Generalitat?

La senyora Castelló Cervera:

Sí, promet.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.
És vosté diputada d'estes Corts Valencianes.

Passarem al jurament o promesa de la il·lustre diputada Rebeca Serna Rosell.

Il·lustre senyora Serna, jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec de diputada acatareu la Constitució i l'Estatut d'autonomia sense engany i guardareu fidelitat a la Generalitat?

La senyora Serna Rosell:

Sí, juro por España.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.
És vosté diputada de les Corts Valencianes.

Jurament o promesa de l'il·lustre diputat Fernando Pastor Llorens.

Il·lustre senyor Pastor, jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec de diputada acatareu la Constitució i l'Estatut d'autonomia sense engany i guardareu fidelitat a la Generalitat?

El senyor Pastor Llorens:

Sí, jure.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pastor.

Jurament o promesa de l'il·lustre senyor Pedro Ruiz Castell.

Il·lustre senyor Ruiz, jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec de diputada acatareu la Constitució i l'Estatut d'autonomia sense engany i guardareu fidelitat a la Generalitat?

El senyor Ruiz Castell:

Sí, promet.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pedro Ruiz.

Han gaudit tots quatre de la condició de diputats, diputades de les Corts Valencianes.

Compareixença de la vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives per a informar sobre les línies generals a desenvolupar durant aquesta legislatura, sol·licitada a petició pròpia.

El senyor president:

Passarem, senyories, al següent punt de l'ordre del dia, que és la compareixença de la vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives per a informar sobre les línies generals a desenvolupar durant aquesta legislatura, sol·licitada a petició pròpia.

Com saben vostés, l'acord de la Junta de Síndics, per unanimitat, és que els vicepresidents i consellers, conselleres, disposaran de cinquanta-cinc minuts en total, que podran repartir entre la primera intervenció i la contestació i, després, tindran un torn de cinc minuts per a contestar, en conjunt o per separat, als portaveus dels grups parlamentaris.

Per tant, vicepresidenta, quan vosté vullga, té la paraula.

Quan vosté vullga, vicepresidenta.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Moltes gràcies, president.

President de la Generalitat.

Vicepresident.

Membres del Consell.

Senyories.

Molt bon dia.

Em permetran que comence esta compareixença felicitant la ciutat de València per la seua elecció com a capital mundial del disseny en 2022.
Este fet, com abans la capitalitat mundial de l'alimentació, posen en valor el treball ben fet i situen València i, per extensió, tota la nostra comunitat, com ha dit recentment l'alcalde, Joan Ribó, en el mapa de la innovació i l'economia sostenible.
Per això, crec que parle en nom de totes i tots vostés i faig arribar al conjunt de la corporació municipal la felicitació d'esta cambra.

Senyories, tinc, novament, l'honor i la responsabilitat, com fa quatre anys, de ser la primera persona d'este nou govern a comparéixer, davant de les Corts, per a informar de les línies polítiques de la nova legislatura.

Com vaig dir en 2015, la política és, sobretot, diàleg, pacte, negociació i acord.
I, per motius fàcilment imaginables, quatre anys després, em ratifique en aquella afirmació, i més en estos dies.
Estos elements han guiat l'acció del Consell i seguiran guiant-nos; el mateix Consell, un govern de coalició amb un pacte de govern públic i consensuat, n'és el millor exemple.

La cultura de l'acord forma part indissociable de la nostra manera d'entendre la vida i, per tant, la política.
Per això, buscarem el consens del conjunt de la cambra en les grans mesures legislatives que impulsarem, com hem fet fins ara.
Perquè les polítiques a favor de la igualtat i dels drets socials, a favor de la dignitat de les persones, de totes les persones, requereixen amplis acords que garantisquen la seua perdurabilitat.

Senyories, els convide a recordar quina era la situació que ens vam trobar en 2015 i quines van ser les principals mesures dutes a terme per revertir aquelles polítiques, mesures dirigides, fonamentalment, a reparar injustícies, restaurar, garantir i ampliar drets i establir les bases normatives d'un sistema valencià públic de serveis socials.

En 2015, quan vam arribar al govern, el sistema d'atenció a la dependència estava col·lapsat.
Hi havia 41.
662 persones dins del sistema, una llista d'espera de 46.
496 persones -la llista d'espera oficial-, més uns dèsset mil expedients ocults en calaixos, que ens trobàrem mesos després.

Hi havia dèsset persones en tota la comunitat per a valorar els expedients i valorar la dependència.

Hi havia un temps d'espera mitjà de quatre anys i mig.
Jo vaig arribar a signar resolucions iniciades en 2007, i els recorde que arribàrem al govern en 2015.
Paren atenció, persones que feren la petició en 2007 i que es va resoldre en 2015; huit llargs anys.

Ara hi ha, dins del sistema, 83.
991 persones; una llista d'espera de 26.
634; 703 persones valorant; i vam començar l'any amb un temps mitjà d'espera de tretze mesos.

En quatre anys s'han incorporat al sistema 78.
089 persones i això amb un increment molt destacable del número de sol·licituds.
Perquè es facen una idea, si en 2015 hi hagueren 14.
844 noves peticions, en 2018 la xifra s'ha més que duplicat, arribant als 32.
409.

L'atenció a persones en situació de dependència va ser un objectiu de legislatura, perquè calia reparar el maltracte sistemàtic que havien patit estes persones durant anys i anys.
Per això, una de les primeres mesures adoptades va ser regularitzar el pagament de les prestacions, que es feia amb tres mesos de retard.
I així, en juliol de 2015, es van abonar els mesos de maig i juny a 24.
081 persones.
Des de juliol de 2015, es paga puntualment, a mes vençut.

A més, en març de 2016, es van abonar totes les retroactivitats que l'antic govern havia fraccionat.
I, des d'eixe moment, una vegada resolt l'expedient, es paga d'ofici la retroactivitat completa, sense fraccionar.

No és l'única injustícia que vam reparar.
Com saben, estem retornant els copagaments i les minoracions a totes les persones a qui se'ls va aplicar de manera injusta; com també vam eliminar el copagament dels centres diürns, que va fer abandonar este servei a centenars de persones que van poder retornar una vegada suprimit.

Però hem de seguir millorant, i molt, perquè encara no estem complint la llei pel que fa als terminis de resolució d'expedients, senyories.

Igual que hem de seguir millorant en l'atenció a les víctimes de violència de gènere.
Recorden, senyories, que en 2015 les ajudes a estes dones en situació de violència de gènere no es pagaven si la dona tenia deutes tributaris o amb la seguretat social, perquè es consideraven subvencions.
A més, les indemnitzacions, en cas d'assassinat masclista, eren de 6.
000 euros.

Ara les ajudes es paguen sempre, perquè no són subvencions, sinó indemnitzacions, i perquè sabem que molts d'eixos deutes tributaris són també conseqüència de la violència de gènere que patixen, perquè les dones víctimes ho són per moltes causes i té molts efectes eixa violència.

I hem equiparat les indemnitzacions en casos d'assassinat masclista a les d'assassinat terrorista, 75.
000 euros.
I els hem (inintel·ligible) .
.
.
per als casos de gran invalidesa i també per a les persones valentes que moren o queden greument afectades per haver eixit en defensa d'una dona que està sent agredida.

També vam impulsar, senyories, polítiques de suport a les famílies, famílies, per cert, que havien sigut abandonades quan s'havien constituït en els nuclis de suport fonamental, de suport social enfront de la crisi.
Per posar algun exemple, ara la Comunitat Valenciana compta amb la mitjana més alta de tot l'estat en les prestacions per acolliment familiar.
Així, si en 2015 una família acollidora percebia 135 euros al mes per xiquet o xiqueta si era família extensa, si era família educadora la quantia era de 270 euros.
Ara la quantitat per a les dos és de 450 euros, amb independència de la classe d'acolliment, perquè la solidaritat amb les persones més fràgils no té matisos.

També van equiparar drets de les famílies nombroses i monoparentals i vam augmentar els beneficis.
Recorden, senyories, que les famílies monoparentals en molts casos guarden relació amb la feminització de l'empobriment.
Per a que es facen una idea, actualment n'hi ha 19.
526 famílies més amb el títol de família nombrosa o monoparental.
Els títols de família nombrosa en 2015 eren 57.
306 i ara en són 67.
280, un increment de quasi deu mil famílies.
Però en el cas de les famílies monoparentals l'increment ha sigut espectacular, si en 2015 n'eren 1.
515 ara n'hi ha 11.
067, huit voltes més.

Este esforç pressupostari en l'àmbit social és encara més destacable si tenim en compte l'incompliment del Govern d'Espanya en assumir la seua part del finançament del sistema d'atenció a la dependència, així com l'infrafinançament estructural que patim les valencianes i valencians.

D'altra banda, senyories, durant la passada legislatura vam fer una forta aposta per la municipalització de la prestació dels serveis socials, reforçant així les polítiques de proximitat.
Però esta aposta no es podria dur a terme sense la musculatura que proporcionen les treballadores i els treballadors públics, per això, en estos quatre anys hem multiplicat per cinc la inversió per a la contractació de personal en els ajuntaments passant de 9,6 milions en 2015 a 48 d'enguany.
Això ha significat anar de 352 professionals a 1.
784.
La inversió en serveis socials no solament és bona en termes ètics i democràtics sinó que crea ocupació i, per tant, activa l'economia.

També vam dedicar un esforç important a ajudar a les persones en risc d'exclusió o directament empobrides.
Parlem de milers de valencians i valencianes a qui l'antiga renda garantida de ciutadania no donava resposta adequada, per això, senyories, estes Corts van aprovar la Llei de renda valenciana d'inclusió.
Es tracta d'una resposta digna i de justícia social dirigida a pal·liar l'exclusió social i les situacions d'empobriment, un instrument únic que atén múltiples necessitats i prestacions que abans estaven disperses.

El model anterior generava innecessàriament ansietat i burocràcia en persones que necessiten precisament centrar-se en eliminar la seua angoixa quotidiana sense distorsions artificials que els desvien de l'objectiu primordial que és poder construir el seu projecte de vida independent.

No vull allargar-me més sobre la legislatura passada, però donaré una última xifra, senyories.
Una xifra que pot semblar freda, perquè els números moltes voltes ho son, però que és molt significativa perquè darrere dels números sempre n'hi ha persones.
En 2015 el pressupost d'esta conselleria era de 838 milions d'euros, enguany és de 1.
528 milions, pràcticament el doble.
Un esforç inèdit.

Un esforç, a més, reconegut per organismes independents com l'associació de gerents de serveis socials, que en el seu informe de 2018 situa a la Comunitat Valenciana com a líder espanyola en increment de la inversió social, amb un augment del 82,43 % en serveis socials.
Però encara estem per baix de la mitjana nacional i, per tant, hem de seguir avançant en este camí.

Perquè les polítiques públiques, senyories, es concreten en pressupostos i també en lleis, és evident.
Pressupostos i lleis, per això el pressupost social ha anat acompanyat d'un desplegament normatiu sense precedents no solament en el conjunt del Consell que també, que ha sigut el més prolífic en projectes de llei en tota la història de l'autogovern valencià, sinó també en esta conselleria.

En estos quatre anys, senyories, hem portat a estes Corts: la Llei integral del reconeixement del dret a la identitat i a l'expressió de gènere, la Llei de polítiques integrals de joventut, la Llei de renda valenciana d'inclusió, la de drets i garanties d'infància i adolescència, la d'igualtat de les persones LGTBI i la Llei de serveis socials inclusius.
Sis lleis que estan conformant un vertader codi social valencià del qual podem sentir orgull perquè estan donant-nos cos a una identitat cívica que ens cohesiona com a societat.

Senyories, una vegada atesa l'emergència social que els he relatat, l'acció política d'esta legislatura es centrarà en el desplegament normatiu de les lleis a què m'he referit, així com, també, en garantir la correcta atenció a persones i entitats, i en impulsar els canvis necessaris per abordar els nous reptes que tenim per davant.

Alguns d'estos canvis -si no és una cosa sense importància- responen a la necessitat d'adaptar estructures, serveis i organigrames al nou model social que estem impulsant.
Un model que pretén consolidar els serveis socials com la quarta pota de l'estat de benestar, que juntament amb l'educació, la sanitat o el sistema públic de pensions garantisca la justícia i cohesió socials.

Perquè, a més, la societat valenciana, com totes les societats democràtiques avançades del nostre entorn, ha de fer front a uns reptes per als quals hem d'estar preparades i preparats:

L'envelliment progressiu de la població, i en coherència la promoció de l'envelliment actiu; la prevenció de la soledat no desitjada i l'atenció i protecció a les persones majors.

La promoció de l'autonomia personal i el reconeixement dels drets de les persones amb diversitat funcional, el desenvolupament de noves sensibilitats cap a realitats socials tradicionalment ignorades o el reconeixement del valor de les tasques de les cures domèstiques i familiars, que han sigut generalment dutes a terme per les dones.

El reconeixement, també, de la diversitat ètnica, cultura i religiosa, la diversitat sexual i familiar, la igualtat de tracte i la no discriminació, la lluita contra la violència de gènere i masclista.

L'esforç per reduir les desigualtats econòmiques i socials removent els obstacles que impedixen la igualtat d'oportunitats fomentant una societat més cohesionada i més justa.

No són els únics, però sí que donen una idea de la societat de persones que cuiden a persones a la qual ens dirigim, i que cada dia és una realitat més present.
Una societat on ocupa un nivell primordial la criança i l'atenció a les persones, el treball estable ben remunerat i no deslocalitzable, el foment de la investigació aplicada, l'aparició de nous llocs de treball i de formació especialitzada i l'activitat econòmica sostenible.

Per això el nou sistema públic valencià de serveis socials pretén recuperar la centralitat de la persona, garantint els nostres drets, oferint una atenció continuada al llarg de la nostra vida i amb l'atenció adequada per a les persones professionals.
Es tracta d'un sistema, a més, a disposició permanent de totes les valencianes i valencians perquè qualsevol de nosaltres, en qualsevol moment de la nostra vida, podem ser usuàries dels serveis socials.

Per abordar este repte adequarem les estructures internes de l'administració perquè hem de donar la respost més eficaç possible.
Per això reforçarem normativament el paper de l'administració local, garantirem l'accés universal al sistema, l'atenció a les persones i les seues necessitats, el reconeixement de les professionals i la necessitat d'innovar i investigar.

Esta nova estructura té com a elements fonamentals:

Garantir el dret subjectiu de les persones a les prestacions professionals, econòmiques i tecnològiques; gestionar els recursos i impulsar el sistema des d'una visió holística, des d'una visió integral; garantir la transversalitat, la coherència, la simplificació i la reducció de duplicitats; equiparar-se amb la resta de sistemes de protecció social del Consell, com els prestats per la Conselleria de Sanitat Universal i Salut Pública i la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport.

Impulsar polítiques de planificació estratègica, formació i qualificació professional, avaluació de polítiques públiques i de qualitat en matèria de serveis socials; coordinar el mapa de serveis socials, les infraestructures i la gestió amb la implantació de la història social única mitjançant el sistema d'informació valencià dels serveis socials.

Coordinar l'actuació de l'administració local com a responsable de l'atenció primària dels serveis socials amb amplies competències de valoració, diagnòstic i prescripció en promoció de l'autonomia personal i prestacions de dependència; inclusió social mitjançant la Renda Valenciana d'Inclusió; promoció dels drets de la infància i atenció a la infància i adolescència vulnerable; i promoció de la convivència social, igualtat de tracte i no discriminació, així com de la igualtat de gènere i en la diversitat.

M'agradaria ara, senyories, fer un recorregut per les principals mesures que durem a terme en esta legislatura per desplegar el que acabe d'enumerar.
Mesures que, tot i que depenen de l'impuls polític del govern, han de caminar de la mà del teixit associatiu, entitats del tercer sector, associacions i agents econòmics i socials que presten uns serveis imprescindibles.
Parlem d'entitats que mereixen un reconeixement pel seu treball i la seua dedicació, sobretot en moments de moltes dificultats.

Per això, en la legislatura passada es va abordar un canvi estructural substituint el sistema de pagament a través de subvencions per un sistema de concert, concert social que durant dècades havia reclamat el tercer sector.
Era una reivindicació històrica.

Per això, garantirem al llarg de la legislatura el finançament estable de les entitats del tercer sector concertades amb l'administració a través de mecanismes de pagament equiparables als de sanitat i educació, desplegant allò previst en el decret d'acció concertada per al personal d'estes entitats i també treballarem en la implantació del pagament delegat.

En 2017 es va aprovar el decret -com vostés recordaran, alguns de vostés- d'acció concertada per a la prestació de serveis socials per a entitats d'iniciativa social.
Des d'esta data s'ha desenvolupat la concertació de més de 12.
000 places a l'àmbit de diversitat funcional, dones, majors, infància i igualtat en la diversitat, donant estabilitat al personal i llevant burocràcia i gestions evitables a les entitats.
Ara, per a rematar, en 2020 s'estendrà també als àmbits d'exclusió social i de les persones migrants.
Estenent-se en total a 6.
000 persones més.

També treballarem per facilitar la implantació d'un conveni col·lectiu únic per al sector.
Perquè volem un sector fort amb una millora dels drets laborals i el foment de l'economia de les cures com a eix vertebrador del nou model productiu.

Senyories, si la legislatura passada va ser la de l'atenció a l'emergència social i l'establiment de les bases d'un canvi social profund, en esta cal consolidar el canvi i abordar també la necessària dignificació dels espais físics on es presten els serveis.
Per això prestarem una atenció especial a les infraestructures socials, als edificis i a la seua imatge identificativa.

En este sentit, elaborarem el primer pla d'infraestructures socials fonamentat en criteris objectius, així com un mapa de necessitats amb elements correctors en favor de comarques d'interior, perspectiva de ruralitat i lluita contra el despoblament.
En este pla s'inclouran mesures per a millorar l'accessibilitat física i cognitiva en centres públics i també realitzarem auditories energètiques.

Igualment durem a terme, amb el suport de fons europeus, actuacions en l'àmbit de l'arquitectura bioclimàtica.
Per això subvencionarem la construcció i la millora de centres, garantint condicions laborals dignes, facilitant les intervencions i l'atenció personal.
A més, fomentarem centres oberts a la ciutadania i als barris impulsant els seu ús per a entitats i associacions, promovent el voluntariat i l'acció comunitària com elements cohesionadors.

Tot açò es planificarà a través de la primera estratègia per a la millora de la qualitat del sistema públic valencià de serveis socials que atendrà especialment la formació del personal, la investigació i els avanços socials.
Tot amb un objectiu: fomentar la cultura de la qualitat.

Este engranatge organitzatiu, formatiu i d'atenció ciutadana, anirà acompanyat del marc normatiu necessari que desenvolupe la nova llei de serveis social inclusius i garantisca la coordinació.
Implementarem l'acreditació de recursos per a garantir la qualitat de l'atenció, millorant les ràtios i ampliant l'autorització a tot el sistema públic valencià de serveis socials.

Per això, desenvoluparem la llei a través dels següents decrets:

Decret de mapificació dels serveis socials, incloent les zones i àrees i departaments que vertebrarà territorialment el sistema públic valencià de serveis socials.

Decret de processos de participació del consell valencià d'inclusió i drets socials, que sistematitzarà la participació.

Decret de creació dels comitès d'ètica, tant en l'àmbit territorial com autonòmic.

Decret per a determinar la tipologia de centres, establint criteris diferenciats i noves tipologies mixtes per a la realitat rural i d'interior.

Decret de regulació dels espais vulnerables de la Comunitat Valenciana que recull actuacions a realitzar i agents responsables.

Decret de cartera de prestacions professionals, econòmiques i tecnològiques del sistema públic de serveis socials de la Comunitat Valenciana.

Amb aquest paquet normatiu, senyories, podem construir un marc estable que regule les necessitats de les persones i col·lectius a qui pretén atendre la llei.
Una llei sistèmica, troncal, de quarta generació, que atén les nostres necessitats al llarg de tota la vida.

Perquè, senyories, moltes voltes m'hauran sentit dir que esta conselleria és la conselleria de la vida.
I ho és perquè les seues competències abasten totes les nostres etapes vitals: des de la infància fins la vellesa.
Intentem donar resposta a totes les situacions inherents a la vida d'una persona.

Com la infància, perquè alguna d'estes persones, senyories, són les nostres xiquetes i xiquets, els més vulnerables d'entre els vulnerables.
Per això, l'atenció a la infància i a l'adolescència ha sigut constant en la legislatura passada, però volem anar més lluny i avançar en polítiques de protecció i garantia de drets.

Per això desenvoluparem la Llei d'infància i adolescència donant suport i fomentant la creació dels consells municipals d'infància com a mecanisme de participació.
I donarem forma legal al consell d'infància i adolescència de la Comunitat Valenciana.
Elaborarem l'estratègia valenciana d'infància i adolescència garantint així la transversalitat i coherència de les polítiques públiques en esta matèria.

I, a més, en l'àmbit de la protecció crearem, junt a la resta d'administracions, un servei universal d'atenció i intervenció a xiquets, xiquetes i adolescents que hagen patit algun tipus de violència, seguint el model (inintel·ligible) .
.
.

Després d'haver millorat i regulat normativament la situació de les famílies acollidores, que són una de les mostres de solidaritat més nobles que pot existir, els proposem impulsar l'acolliment professional per a xiquets i xiquetes que presenten unes especials característiques de vulnerabilitat i de necessitats.
Totes estes mesures, senyories, formaran part d'un estatut de famílies acollidores on es recolliran els seus drets i responsabilitats.

Vull aprofitar també esta compareixença, a més, per posar en valor el treball que s'ha fet amb joves amb risc d'exclusió, a través del programa Jove Oportunitat, vinculat al fons social europeu.
Es tracta de programes molt exitosos que rescaten persones en greu risc d'exclusió i que fomenten l'autoestima perquè són joves que no veuen expectatives de futur.

Per això, captarem més fons del programa operatiu del fons social europeu, dins dels itineraris per al pla 2021-2027, intentant ser referent de bones pràctiques, liderant les actuacions perquè les entitats realitzen una intervenció adequada que done continuïtat als programes actuals.

Les polítiques de joventut tindran la seua plasmació a través del decret de desenvolupament de la llei aprovada fa tres anys i a través també de l'estratègia valenciana de joventut.
I seguirem dotant la xarxa jove del finançament necessari per desenvolupar polítiques de prevenció i convivència.

Com veuen, senyories, promocionar les polítiques de joventut és treballar per al nostre futur, entre altres coses, perquè cada divendres joves de tot el planeta ens donen una lliçó de vida.
Una vida on, per cert, les persones poden passar per situacions que requerixquen atenció especialitzada, bé siga de caràcter social o sanitari.

Per això, voldria referir-me, senyories, a una altra cara fràgil que trobem en la nostra societat, una cara de xiquet o xiqueta, de dona o en molts casos, d'home, de veí o de veïna, de gent empobrida, exclosa o en risc d'exclusió, el rostre més trist de la nostra societat.
Per a atendre estes persones, es va aprovar la Llei de renda valenciana d'inclusió.

En abril de 2020, com ja saben, entrarà en vigor la nova i última modalitat.
Amb la intenció de millorar la tramitació administrativa, crearem una xarxa d'entitats col·laboradores a cada municipi, per facilitar una gestió dels programes estables i amb un sistema que permeta conéixer les places disponibles en cadascun, i així treballar en xarxa els programes individuals.

I d'altra banda, senyories, una vegada posat ordre en el sistema de dependència, seguirem treballant per agilitzar al màxim la tramitació i resolució d'expedients, amb els recursos humans i materials necessaris per a complir els terminis previstos en la llei.

Per cert, vull dedicar un moment d'esta compareixença a un col·lectiu de persones a qui la societat estigmatitzem i que patixen el nostre rebuig i incomprensió.
Un col·lectiu en l'atenció al qual el nostre país va ser pioner, donant-li l'atenció que mereix i creant en el segle XV el primer hospital psiquiàtric del món.
Em referixc, com ja imaginen, a les persones amb problemes de salut mental.

Seguirem treballant en la coordinació sociosanitària i socioeducativa, prevista en l'estratègia valenciana de salut mental, que aposta per una visió comunitària i de desinstitucionalització, amb la creació de nous recursos d'atenció diürna, i per a situació en crisi.
Perquè, senyories, ens reafirmem en el nostre compromís revolucionari, si em permeten l'expressió, de complir la llei, si em permeten quasi la ironia.

Una llei, per cert, a què ens referim habitualment com a llei de dependència, i sovint oblidem que la dependència és la segona de la denominació.
Però té una primera part que al nostre parer és igual o més important, la promoció de l'autonomia personal.
Per això, senyories, impulsarem la figura de l'assistent personal, que possibilite una vida independent i autònoma a les persones en situació de dependència.

I també crearem una nova modalitat d'atenció, dirigida als xiquets i xiquetes, a les persones menors d'edat.
Es tractarà d'una persona especialitzada, formada en l'assistència terapèutica per a la recuperació infantil.
Tindrà caràcter diürn i serà compatible amb la prestació d'una persona cuidadora en entorn familiar, modificant a este fi el Decret 62/2017, que regula estes prestacions.

D'esta manera, treballarem per a impulsar totes les capacitats i fortaleses en la primera etapa de vida, recuperant destreses, fomentant la integració i rehabilitant les millors condicions neurofisiosíquiques.
Esta mesura molt important té un caràcter fonamentalment preventiu, per impedir que s'agreuge la situació de dependència en els primers anys de visa, potenciant un sistema anticipatiu i no pal·liatiu, enfocat a recursos més institucionalitzadors.

En definitiva, acompanyem xiquets i xiquetes, joves, persones vulnerables en situació de dependència, promovem l'autonomia i promovem, per tant, el projecte de vida independent, o almenys més autònom possible.

I també posem la mirada en la nostra gent major, perquè afortunadament les persones cada vegada vivim més, però també hem de viure millor.
I hem de donar resposta a realitats tristes, causades per una societat massa voltes insensible, més envellida, i on cada dia més persones viuen i moren oblidades i a soles.

Per això, senyories, el pròxim mes començarem el procés d'elaboració de l'estratègia valenciana d'envelliment actiu i lluita contra la soledat no desitjada.
Es plantejaran programes de convivència i centres d'atenció per a persones majors que viuen soles de manera no desitjada ni escollida.

Serà un document elaborat entre la Generalitat, la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, les diputacions, el consell de persones majors i persones expertes.

També s'unificaran els actuals programes Major a Casa i Menjars a Casa en un nou programa únic, en coordinació amb el servei d'assistència a domicili municipal, afavorint l'autonomia personal de la gent major, amb una atenció de proximitat i individualitzada.

A més, impulsarem el consell de les persones majors, modificarem la llei que el regula, per poder dotar-lo de pressupost propi, i convertir-lo en l'òrgan de representació de la gent major organitzada, similar al Consell Valencià de la Joventut.

I per a afavorir l'intercanvi intergeneracional, el pròxim any realitzarem la primera trobada en el Consell Valencià de la Joventut i el Consell Valencià de Persones Majors.

En resum, senyories, des que naixem fins que morim, en circumstàncies tristes i també alegres, els serveis socials ens acompanyen, formen part del conjunt de serveis públics d'atenció a la ciutadania.
Perquè, a més, una societat justa, moderna i democràtica és una societat on totes les persones siguem realment lliures i iguals, i fraternes, on no tinga cabuda cap tipus de discriminació i molt menys de violència per raó de gènere, d'orientació sexual, sentiment religiós, identitat de gènere, o pertinença a grups ètnics o socials.

Per això, en la nostra societat no té cabuda la violència de gènere i masclista.
La setmana que ve farà dos anys de la signatura del Pacte valencià contra la violència de gènere i masclista, un pacte pioner en Espanya.

Coincidint amb este segon aniversari, ens reunirem en Castelló per retre compte del grau de compliment, i proposarem la creació de nous grups de treball, un per dissenyar la figura de l'acompanyament a dones víctimes de violència de gènere amb diversitat funcional, i un altre per realitzar l'estratègia valenciana contra la violència sexual.

Serà un bon moment, senyories, perquè estes Corts, a través de les persones que les representen en el pacte, reafirmen el seu compromís contra el masclisme, el suport a les víctimes, de rebuig a qualsevol classe de violència exercida contra les dones pel fet de ser-ho, i molt particularment per llançar un missatge contundent: la violència no té lloc en la societat valenciana, i les actituds dels agressors no tenen cabuda entre nosaltres.

Este compromís solemne també afecta les persones transsexuals i LGTBI, que han patit humiliacions, presó, tortura i mort al llarg de la història, i que continuen patint-les en moltes parts del món.
Per això, desplegarem les dos lleis de l'anterior legislatura que regulen estos drets d'estos col·lectius.

Així, d'una banda, constituirem el consell trans, i d'una altra, aprovarem el decret que desenvolupa la llei d'igualtat de persones LGTBI.
A més, al llarg de la legislatura, s'elaborarà l'estratègia valenciana LGTBI i s'obrirà l'espai de la memòria.
Al llarg d'estos quatre anys, a més, desplegarem l'estratègia valenciana per a la igualtat de tracte, la no discriminació i la prevenció dels delictes d'odi, creant un observatori i posant en marxa la xarxa antirumors al llarg de 2021.

Senyories, en juny de 2018, vam mostrar al món que la Comunitat Valenciana és una terra d'acollida, formada per persones solidàries, gent magnífica que veu en qualsevol persona un reflex d'ella mateixa.
L'experiència de l'Aquarius ens va posar en el mapa de la dignitat humana.

L'operació Esperança del Mediterrani va concitar la felicitació de moltíssims organismes nacionals i internacionals, tant per la iniciativa com per l'execució i treball posteriors.
Per això, amb un d'estos organismes, amb ACNUR, posarem en marxa en 2020 un programa d'acolliment de persones refugiades, en col·laboració amb el Ministeri de Treball, Migracions i Seguretat Social.

I per descomptat, seguirem treballant per la inclusió d'igualtat real de les gitanes i gitanos valencians, constituint en el primer semestre de 2020 el consell valencià del poble gitano.

A més, mantenim l'objectiu d'ampliar a 500 places al llarg de la legislatura el programa Acompanya, de suport i acompanyament escolar a xiquets, xiquetes i adolescents gitanos i les seues famílies.
I traslladarem a les institucions europees esta iniciativa, en el marc de les bones pràctiques per a la inclusió social d'este col·lectiu tradicionalment exclòs.

Dediquem esforços importants a revertir la mala imatge que en Europa es tenia de nosaltres, i ho estem aconseguint, amb polítiques inclusives, amb el bon ús dels recursos públics, amb resultats positius, honradesa i treball.

Senyories, per anar acabant, els avance la intenció d'impulsar tres iniciatives legislatives, per a les quals, com sempre, esperem comptar amb la seua participació i també amb el seu suport.

En el primer trimestre de 2020 s'iniciarà l'elaboració de la llei valenciana de diversitat familiar i suport a les famílies.
Les famílies, en les societats mediterrànies, com ja he apuntat abans, són un element clau per a la cohesió social.
Les famílies en plural, perquè els models familiars són diversos, com afortunadament és diversa també la nostra societat.

I famílies n'hi ha de moltes classes, i totes mereixen la mateixa consideració i el mateix tracte.
Per això, impulsarem una llei per garantir la igualtat d'oportunitats, reconéixer la diversitat familiar i apostar per la família, com un espai de socialització i convivència clau en la vida de qualsevol persona.

També portarem a les Corts durant esta legislatura una nova llei d'igualtat, que tinga en compte els grans avanços que el moviment feminista ha aportat a les societats democràtiques.
La igualtat entre hòmens i dones és garantia d'una societat sana i forta, sense privilegis.
Per això, el moviment feminista no fa més que lluitar per l'aplicació pràctica i real d'un dret humà bàsic: totes les persones naixem lliures i iguals.

I els poders públics hem de garantir que esta igualtat legal siga també una igualtat real, i que les estructures de poder patriarcals no consoliden situacions de discriminació o desigualtat.
Per això, treballarem en una llei que s'elaborarà com sempre amb un procés participatiu, obert i horitzontal.

Inclourà quatre grans blocs: igualtat d'oportunitats i redistribució, reconeixement de drets de les dones, paritat i democràcia i masculinitats igualitàries.
De la llei es derivarà el pla valencià d'igualtat i estratègia valenciana de nous usos de temps i coresponsabilitat.

Parlar d'igualtat entre hòmens i dones, senyories, és parlar de canvis estructurals profunds, de canviar usos i costums que perpetuen discriminacions.
És parlar també de noves masculinitats, perquè si la discriminació per raó de gènere té bases de fans i sostres de vidre per a les dones, també ha amputat moltes potencialitats del hòmens, encasellats uns i les altres en rols que la societat els ha imposat.

Perquè, senyories, en matèria d'igualtat, com en tantes altres matèries, quan la part discriminada o minoritzada avança, el conjunt de la societat se'n beneficia.
Perquè quan un col·lectiu històricament invisibilitzat, discriminat o oblidat aconseguix drets i guanys en igualtat, totes les persones millorem.

I la tercera gran iniciativa legislativa, senyories, serà la llei d'accessibilitat universal.
L'accessibilitat universal és un repte social per a avançar cap una convivència més humana, que té present les persones amb totes les nostres diversitats i capacitats, com a part de la condició humana.

Esta llei que promourà i garantirà els nostres drets, els de totes i els de tots, com a drets de ciutadania exigibles per a accedir en condicions d'igualtat als béns, servicis i coneixements d'ús públic.

Han transcorregut més de vint anys des de la promulgació de la llei d'accessibilitat i supressió de barreres arquitectòniques, urbanístiques i de comunicació, i esta llei, com també la d'accessibilitat universal al sistema de transport de 2009, no cobrixen ja tots els àmbits d'aplicació d'accessibilitat universal, que exigix mesures específiques en àmbits no regulats encara.

I que a més estos àmbits regulats s'han d'actualitzar, com per exemple telecomunicacions i societats de la informació, béns i serveis a disposició del públic, relacions amb les administracions públiques, Generalitat i entitats locals.

Es tracta d'un canvi de paradigma, no es tracta simplement d'eliminar barreres, sinó de garantir la mobilitat i el compliment de les exigències d'accessibilitat físiques i virtuals, amb els ajustos i mecanismes adequats.

I no, no parlem únicament de barreres físiques, insistixc en este concepte, sinó de totes aquelles que calga remoure per a atendre totes les diversitats: físiques, intel·lectuals, mentals, orgàniques o sensorials, de manera que l'espai comú en el seu conjunt siga un espai sense barreres, encara que estes barreres moltes voltes ens resulten invisibles.

Vaig acabant, senyories, demanant el seu compromís per portar endavant totes estes iniciatives, la seua implicació en defensa dels drets dels valencians i valencianes.
Perquè per a impulsar estes polítiques, estes lleis, també són necessaris recursos econòmics, no solament els que com a conselleria ens corresponen, sabent que la inversió social és probablement la inversió més productiva que es puga fer per generar retorn en termes econòmics, però també en termes ètics i democràtics.

Els demane que no defallim en la reclamació d'un finançament constitucional, unes inversions justes i una regularització del deute conforme als acords unànims d'esta cambra.
Perquè no és una exigència egoista; al revés, es tracta de disposar dels recursos que ens permetrien atendre correctament les nostres obligacions constitucionals i poder exercir amb eficàcia els serveis públics que mereixen les valencianes i valencians.

Els poders públics tenim l'obligació de garantir els drets de la ciutadania.
És un imperatiu polític, però també és un imperatiu moral, perquè som la línia de defensa de la gent més vulnerable.
I la garantia d'estos drets passa per comptar amb els recursos suficients.

El govern valencià, per tant, no cessarà en la reivindicació d'un finançament just i constitucional, així com tampoc en la necessitat de no repercutir el nostre infrafinançament sobre les esquenes dels valencians i valencianes.

I estic segura que comptem amb tots i totes vostés en esta justa reivindicació.

Per això, senyories, els convide a treballar per una societat millor: més justa, més igualitària, més cohesionada i més inclusiva.
Els convide a l'apassionant treball conjunt de complir amb la fidelitat, la responsabilitat que la ciutadania ha dipositat en nosaltres.

Els convide a deixar a les nostres filles, als nostres fills, a les persones que vindran darrere de nosaltres una Comunitat Valenciana millor, en un món millor i, a ser possible, més feliç.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Feta la intervenció de la compareixença de la vicepresidenta, és el moment de conéixer la posició dels grups parlamentaris.

En primer lloc, en nom del Grupo Parlamentario Vox Comunidad Valenciana té la paraula la il·lustre diputada María de los Llanos Massó.

La senyora Massó Linares:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señora Oltra.

Es la primera vez que tengo la oportunidad de dirigirme a usted personalmente y, en primer lugar, pues quería felicitarla por su nombramiento como consejera de Igualdad y Políticas Inclusivas.

Sin embargo, permítame que no le desee suerte en su labor, porque después de escucharla tengo más claro que su éxito será el fracaso de la igualdad y de la libertad.

Acabamos de escuchar los objetivos de su conselleria para esta décima legislatura.
Todo muy bonito.
Todo muy bucólico y pastoril.
Pero la experiencia nos dice que a la conselleria que usted dirige trabaja para todos menos para la verdadera igualdad y la verdadera inclusión.

¿De qué igualdad nos habla, señora Oltra?
¿De la igualdad de oportunidades?
¿Cuándo sus leyes nos tratan a las mujeres como inútiles?
¿Cuándo, por ejemplo, siembra la sombra de la duda sobre las señoras diputadas de esta cámara, porque se puede sospechar si estamos aquí por nuestra valía o simplemente porque se exigen unas cuotas y una paridad en las listas electorales?
¿Esa es la igualdad de la que usted habla?
¿De la igualdad ante la ley?

Usted nos habla de igualdad y para conseguir esa igualdad lo que hace es implementar leyes discriminatorias para los que no entran en esa colectivización que usted hace.
¿No es eso una paradoja, señora Oltra?

Nosotros, mi grupo parlamentario, abogamos por la igualdad, por la verdadera igualdad.

Tengan claro que Vox, en cuanto los valencianos nos den su confianza, derogaremos todas esas leyes sectarias y totalitarias.

Nosotros no entraremos en ese consenso progre, que incluso hizo decir a la señora Bonig -y la verdad es que parece mentira- que en temas de género no daría ni un paso atrás.

Mientras ustedes se dedican a un proyecto de ingeniería social destinado a destruir la sociedad tal y como la conocemos -una sociedad que está basada en el humanismo cristiano y en la libertad del individuo-, nosotros proponemos una sociedad basada en la familia.

Y para eso es necesario una consejería de familia, porque es en la familia donde los niños, los mayores, los jóvenes, los dependientes, las mujeres, los hombres encontrarán el verdadero apoyo.
Y ahí es donde luego entra en juego el principio de subsidiariedad de las instituciones.

Mientras su gobierno se dedica a mantener estructuras formadas por asociaciones, observatorios, agencias.
.
.
pagadas con el dinero de todos los valencianos, nosotros dedicaremos estos recursos a los que de verdad lo necesitan.

No es de recibo que haya un 30 % de ciudadanos en la Comunidad Valenciana en riesgo de pobreza, que los centros de menores funcionen como funcionan -¿no?
, señora Oltra -creo que tiene algún problema por ahí pendiente-, mientras ustedes destinan 32 millones de euros a mantener lo que usted llama igualdad de género.
Mantener todo esto es incompatible con los recursos que tenemos, que no son infinitos.

No nos sirve de excusa la falta de financiación.
Los recortes tienen que venir de ahí, de esos gastos políticos innecesarios y de todas esas subvenciones de carácter ideológico que usted y sus compañeros de gobierno regalan alegremente.

Como he dicho, esos 32 millones destinados a la igualdad de género, de los que sospecho que, como en otras regiones de España, la parte que va verdaderamente a las víctimas de esa violencia es ínfima.

No voy a perder, además, también parte del escaso tiempo que tengo en explicarles, señora Oltra, que el género no existe.
Existe la persona con dos sexos, varón y hembra, iguales en dignidad y en derechos, pero distintos biológicamente y complementarios.

Por eso, en Vox vamos a defender el feminismo de la diferencia.
El feminismo que hace a la mujer orgullosa de serlo y de poder aportar a la sociedad su visión femenina sin necesidad de tener que estar en permanente lucha y competencia con el varón.

Por eso, Vox derogará las leyes que criminalizan y hacen culpable a una parte de la sociedad como la ley de violencia de género para desarrollar una ley de violencia intrafamiliar que defienda a todas las víctimas y castigue a todos los culpables.
(Aplaudiments)

Por cierto, señorías, Vox es el partido que pide penas más duras para los violadores y asesinos.
Mientras otros están de acuerdo en que dentro de unos pocos años esos salvajes delincuentes, esos depredadores de mujeres paseen libremente por nuestras ciudades al lado de nuestras hijas.
(Aplaudiments) 

La dignidad de la mujer no se defiende con pancartas y camisetas.
Se defiende con hechos.
Como hicieron los 24 compañeros nuestros de Vox en el Congreso de los Diputados ante la humillación que pretendía llevar a cabo la delegación iraní.
Con hechos como los que propone Vox para la conciliación de la vida familiar.
Esta conciliación ayuda a mejorar la vida de las mujeres que quieran ser madres y del conjunto de la familia.

En Vox proponemos que las empresas tengan incentivos fiscales, y aplican flexibilidad de horarios, teletrabajo, que las bajas por embarazo y maternidad no repercutan en las empresas.

Y nos decía hace unos momentos: Â«Mi conselleria es la conselleria de la vidaÂ».
Bueno, ahí me he quedado yo un poco.
.
.
un poco traspuesta, porque el derecho fundamental de todo ser humano es el derecho a la vida.
Y en Vox lo vamos a defender desde la concepción hasta la muerte natural.
(Aplaudiments) 

Es necesaria.
.
.
es necesaria una legislación que ayude a las mujeres que quieran ser madres y que quieran llevar a término su embarazo en vez de abocarlas a un aborto y a un sufrimiento para el resto de sus vidas.
Eso, señora Oltra, sí es defender a la mujer.

Señoría, he hablado hace un momento de la familia y por eso ahora voy a referirme a los más débiles dentro de ella: los niños y los ancianos.

Nosotros derogaremos la Ley 26/2018, de 21 de diciembre, de derechos y garantías de la infancia, porque niega a los menores y jóvenes tomar las decisiones para las que no están preparados, dejando también.
.
.
, niega a sus padres el derecho a tener la responsabilidad sobre sus hijos.

Señora Oltra, deje a los niños en paz.
Deje que los niños sean niños.
Deje a los padres que ejerzan el derecho que la Constitución les otorga.
(Aplaudiments)

No es aceptable que se pretenda que la única visión de la sexualidad sea de ideología de género en democracia.

No es aceptable que se manipule la situación de personas que tienen una percepción distinta de su cuerpo por puros postulados ideológicos al servicio de causas políticas.

Ellos deben decidir libremente cómo afrontar esas situaciones.
Y si son los niños, deben ser sus padres los que les ayuden a decidir qué quieren hacer con su vida.

¿Qué me dice de los niños con discapacidad?
¿No piensa defender y apoyar a esas familias que quieren llevar a los niños a centros de educación especial, que su compañero de gobierno el señor Marzà les está dejando?
Volvemos otra vez al verdadero problema de sus políticas: el recorte de libertades.
Señora Oltra, la libertad les da miedo.

Tenemos un grave problema de natalidad y de envejecimiento de la población.
Nuestras familias necesitan apoyo.
Nuestros mayores necesitan, una vez que lo han dado todo por nosotros, que la sociedad les acompañe y les cuide con centros adecuados a sus necesidades.
Pero, claro, con todo este gasto político innecesario, todas estas subvenciones de las que antes hablaba, no queda para ellos.

Y ustedes -la izquierda radical- y algunos otros solo proponen acompañarlos al cementerio con esa supuesta muerte digna de la hablan.
(Aplaudiments)

Nosotros ayudaremos a las familias para que puedan cuidar a los mayores en su entorno familiar y se destinarán fondos públicos para los que no puedan hacerse cargo.
Es fundamental la reducción fiscal en productos geriátricos.

No quiero terminar sin mencionar un puntal importante de nuestra sociedad, que son las familias numerosas.

Vox propone ayudas para estas familias, contribuyendo así al aumento de la natalidad en lugar de favorecer esa inmigración ilegal que en muchos casos reciben ayudas muy superiores a las rentas no contributivas que reciben muchos españoles.

Ha comentado usted el tema del Aquarius.
Yo le hago una pregunta, señora Oltra: ¿cuántos de todos esos que entraron con el Aquarius y nos vendieron como refugiados han conseguido el estatuto de refugiado?

Y eso.
.
.
, señora Oltra, pues todo esto que yo le estoy diciendo no es tan complicado, simplemente hay que tener buena voluntad.
Y en Vox lo tenemos claro.
En palabras de Francisco de Asís, como decía: Â«Empieza haciendo lo necesario, continúa haciendo lo posible y acabarás haciendo lo imposibleÂ».

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

En nom del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula la il·lustre diputada María Quiles.

La senyora Quiles Bailén:

Señor president.

Señora vicepresidenta del Consell.

Conselleres y consellers.

Señorías.

Buenos días.

En primer lugar, en esta mi primera intervención en las Cortes Valencianas quiero decir que es para mí un auténtico honor estar aquí en este hemiciclo pudiendo dirigirme a todos ustedes.

Quiero aprovechar también para dar las gracias a todas las personas que, el pasado 28 de abril con su voto, decidieron que estuviéramos aquí para representarles y para darles voz.

Porque que no se nos olvide, señorías, que es con los valencianos y valencianas con quien nosotros contrajimos un firme compromiso que espero, entre todos, seamos capaces de cumplir.

En segundo lugar, y creo que no podía ser de otra manera, quiero agradecer a mi partido, a Ciudadanos, la confianza que ha depositado en mí, en primer lugar para encabezar la lista de la provincia de Alicante y, en segundo lugar, para darme la oportunidad de tener responsabilidad en áreas tan apasionantes para mí como son la participación, la sanidad y, sobre todo, la igualdad.

Porque, para alguien que ha hecho su tesis doctoral sobre la mujer y la política en la provincia de Alicante, estar hoy aquí en la más alta institución política de la comunidad, pues les puedo decir que, como mujer, como madre, como política, como docente, es uno de los mayores al que se puede aspirar.

Una vez hechas las presentaciones, quisiera comenzar mi intervención felicitándola, a usted y a su nuevo gobierno, señora Oltra, del que vuelve a ser vicepresidenta.
Bienvenidos, valencianos y valencianas, al Botànic II.

Y aunque hay una creencia generalizada de que las segundas partes nunca fueron buenas, fíjense, yo quiero creer que no es del todo cierto y estoy con varios críticos de cine que afirman que hay segundas partes que son excepcionales.
Se me ocurre ahora mismo, no sé, ¿El padrino II?

Con lo cual, tanto mi grupo parlamentario como yo, tenemos, de verdad y de corazón, mucha fe en que esta secuela sea por lo menos un poquito mejor, a ser posible, señora Oltra, de lo que fue la original.

Hay que decir que la verdad es hoy nos lo han puesto muy.
.
.
muy fácil, señorías: que esta semana nos levantemos con la noticia de que la Comunidad Valenciana es líder de desempleo en toda España, repito, en toda España, con un total de 13.
000 desempleados más en este mes de agosto.
Y eso que estamos en una zona eminentemente turística.
No quisiera saber qué va a pasar cuando llegue septiembre, señora Oltra.

Y ¿sabe por qué comienzo con este dato?
Porque, ¿sabe que entendemos desde Ciudadanos?
, que realmente el empleo es la mejor política social que podemos llevar a cabo; el que las personas puedan tener una ocupación digna; el que puedan tener un empleo de calidad; el que les permita ese empleo poder pagar los libros de sus hijos, pagar la luz, pagar el agua, pagar el alquiler y, sobre todo, señora Oltra, pagar sus impuestos y, entre otras cosas, para que ustedes puedan -tal y como han hecho en este Botànic II- subir el número de altos cargos en su gobierno en un 34 % y en un 57 % el de asesores directos, y seguir engordando, ¿cómo no?
, ese sector público dependiente del Consell con más agencias, observatorios.
.
.
que ustedes en vez de cerrar multiplican.
Ya tengo claro que lo que se han propuesto es acabar con el paro ustedes solitos.
Así lo vamos a solucionar.
(Aplaudiments) Y fíjense que lo que yo me pregunto es cómo narices se lo van a explicar a nuestros ciudadanos.

Yo dándole vueltas pensaba que en el 2015 -cuando ustedes empezaron a gobernar- teníamos en la Comunidad Valenciana unos 4.
931.
000 habitantes y, a finales del 2018, 4.
974.
000.
O sea, hemos crecido en cuatros años unos 43.
000 habitantes más que en porcentaje no llega ni al 1 % de la población.
Y para ese 1 % ustedes entienden que debemos agigantar el Consell -se ve que tenemos muchísimo más trabajo para esas 43.
000 personas más- en un 37 % y en ese 57 %.
¿Quién lo va a pagar, señora Oltra, ese 1 % o los 13.
000 parados más que tenemos en agosto por desgracia en esta comunidad?

Y desde luego esto no tiene visas de arreglarse, y más teniendo en cuenta la situación económica por la que estamos pasando que, visto entre otras cosas el plantón que le dio ayer al señor Puig la ministra Montero, pues parece que ni transferencias, ni entregas a cuenta, ni aquí nadie se preocupa del sistema de financiación ni del maltrato que llevamos sufriendo históricamente en la Comunidad Valenciana, que ni uno, señora Oltra, ni ustedes cuando han venido, han venido a solucionar.
(Aplaudiments)

Pero, resumiendo, de alguna manera vamos a tener que pagar este chiringuito que ustedes han montado, ¿no?
Y solo se me ocurren dos cosas, que esto es de primero de economía básica: o nos fríen ustedes a impuestos, que es la opción A, o seguimos aumentando la deuda, que parece que es lo que más les gusta, que es la opción B.
Y lo de deuda lo veo también complicado, porque les recuerdo que cada niño y cada niña que nace en esta comunidad, en vez de venir con un pan debajo del brazo, viene con una deuda de 9.
300 euros.
(Aplaudiments)

En cualquier empresa privada, señora Oltra, esto habría supuesto bajada de persiana y bancarrota; pero, a ustedes, desde luego, no les preocupa.
¿Por qué?
Porque piensan que siempre habrá quien lo pague, ¿no?
O no, porque vista la situación que estamos sufriendo en algunos centros por el impago de servicios sociales valencianos, al final quien lo pague a ustedes parece ser que les da igual.

El empleo lo llevamos mal, y en igualdad -que es de lo que voy a hablar ahora- sí que es cierto, señora Oltra, y quiero dar una lanza a su favor, se ha avanzado en estos años, pero es que es verdad que el anterior gobierno se lo había puesto fácil.
Sin embargo, sí podemos decir que tenemos un plan de igualdad que lleva cinco años caducado, señora Oltra.
Todas las comunidades, excepto la valenciana, la nuestra y la cántabra se han puesto manos a la obra.
Yo solo le pido que, como decimos en mi tierra, se arremangue usted y nos pongamos porque creo que es una cosa supernecesaria.

Nos preocupan, además, los datos relacionados con la violencia de género.
A pesar del trabajo que se realiza, la red de centros de menores, de mujeres, perdón, de la Comunidad Valenciana, atiende anualmente unos mil casos nuevos.
Y es que, según el informe del observatorio contra la violencia doméstica y de género, la Comunidad Valenciana fue en el segundo trimestre del 2018 la segunda autonomía donde más mujeres de cada 10.
000 sufrieron violencia de género, la segunda autonomía, señora Oltra.
En concreto, nuestra tasa está por el 22 %, muy por encima de la media nacional que está en el 17 %.

Por desgracia, a esto hay que añadir que en lo que va de año seis mujeres han perdido ya la vida en nuestra comunidad y tenemos, una vez más, el dudoso honor de ser la tercera autonomía en cuanto a casos de víctimas de la violencia machista.
Algo tenemos que estar haciendo mal, señor Oltra, si cada vez aumentamos -como usted ha dicho bien- los recursos y los datos no mejoran de ninguna manera.

Y, ¡uf!
, para ir acabando, lo que respecta al resto de áreas de su conselleria, un tema del que hizo usted bandera en 2015 como prioritario: la atención a la dependencia.
Tenemos actualmente más de 20.
000 valencianos y valencianas aguardando para ser valorados.
Usted se jacta de que solo tienen que esperar unos trece meses, pues, señora Oltra, en fin, dígaselo a las personas que mueren sin ser valoradas para la dependencia, dígaselo a los 15.
000 dependientes que tienen derecho a prestación y no han cobrado, dígale usted a esas 35.
000 familias valencianas que a lo que vinieron ustedes era a salvar personas.

En cuanto a la oferta de plazas de residencias de mayores, también por debajo de la media nacional.
La media de España de 4,2 plazas por cada cien personas y nosotros a la cola, perdón, de 2,5 y nosotros 4,2.
A la cola, señora Oltra.

En los centros de menores 500 niños menores de seis años, señora Oltra, mayoritariamente encima entre uno y cuatro años esperando a ser atendidos, algunos hasta con 14 meses de demora.
Además, su conselleria tiene una deuda de más de 30 millones de euros con estos centros.
La situación de impago y asfixia a estas entidades es crítica, y usted hace declaraciones pidiéndoles disculpas.
Pues, yo le digo una cosa, el perdón seguro que lo tiene; pero los profesionales de este servicio además del perdón lo que necesitan son soluciones.

Venían ustedes a acabar con los desahucios y aumentar la vivienda social, cuatro años después la Comunidad Valenciana continúa a la cabeza del país en cuanto a personas que deben abandonar sus viviendas.
En el último trimestre se han registrado más de 2.
000 desahucios; eso significa, señora Oltra, que hay veinticuatro familias al día en la Comunidad Valenciana que son desahuciadas, que están perdiendo sus casas y, según la memoria del Consejo General del Poder Judicial, este porcentaje en el último trimestre ha subido un 4,4 % respecto al período del año pasado.
Para estar orgullosa, señora Oltra.
Voy finalizando.

Señora Oltra, pongámonos manos a la obra, tenemos cuatro años más para seguir trabajando en la mejora de los servicios sociales, para que el gasto en estas políticas se asemeje al resto de comunidades autónomas, para primar la calidad de servicios frente a ideologías o sectarismos, para promover de verdad la igualdad, para atender de forma integral a las mujeres víctimas de violencia de género y seguir fomentando la tolerancia y la diversidad.

Si de verdad su objetivo y el de su gobierno es este, podrá siempre contar con la mano tendida de Ciudadanos, porque nosotros, de verdad y de corazón, sí queremos trabajar por la gente, por toda, señora Oltra, y además de trabajar queremos gestionar los recursos de manera eficiente, que para eso estamos aquí, con corazón y con eficacia, señora Oltra.
Así es como se debe gobernar.

Señor Oltra, acabo como empecé, teniendo fe en usted y en su gobierno, y solo espero no arrepentirme y no hacer bueno el dicho de que segundas partes nunca fueron buenas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

En nom del Grup Parlamentari Popular, fixarà posició la il·lustre diputada Elena Bastidas.

Escoltarem l'oradora en nom del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada Elena Bastidas.
Escoltarem amb silenci, senyories.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Bastidas Bono:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora vicepresidenta, en primer lloc, enhorabona per la seua continuïtat al front de la vicepresidència, de les seues àrees que gestionava.

Vullc que les meues primeres paraules siguen per a manifestar el meu orgull, el meu honor de ser representant dels valencians i les valencianes i, a més, fer-ho formant part del grup parlamentari del Partit Popular.

Señora vicepresidenta (soroll de papers), esta es la realidad de la Comunidad Valenciana; esta es la realidad de la Comunidad Valenciana, personas con nombres y apellidos, personas con familiares que sufren, personas además con historias individuales, personas que su conselleria, que su conselleria les ha dado la espalda y las ha abandonado.
(Aplaudiments)

He escuchado con mucho interés su intervención y, antes de entrar a valorar su contenido, quiero decirle que en este diputada y en este grupo parlamentario va a tener una mano tendida, una oposición constructiva para llevar a cabo, para aprobar, para aportar las leyes que usted ha anunciado, para conseguir los objetivos que usted ha desgranado; pero también tendrá, también tendrá la vehemencia y la contundencia cuando sea necesario.

Porque si en algo estamos de acuerdo todos los que aquí estamos es que cuando se habla de los temas de los que estamos hablando, junto con la sanidad, junto con la educación, son los temas más sensibles de un área de gobierno; pero es que además estos temas.
.
.
hablar de menores, hablar de mayores, de dependencia, además de hablar con el rigor que merece cualquier asunto público, ¿no?
, desde la perspectiva de cualquier gobierno, también le diré que estos temas requieren un plus de sensibilidad, evitar la demagogia y, desde luego, no crear alarmas innecesarias.

Pero convendrá conmigo, señora Oltra, que la sensibilidad, evitar la demagogia, evitar crear alarmas innecesarias es algo que usted también ha de practicar.
Porque yo no dudo -de verdad se lo digo, sinceramente- ni de su buena intención ni de que ponga toda su voluntad, su empeño, su tiempo, su cariño, en las áreas que usted gestiona; pero, mire, las palabras son las palabras, los deseos son los deseos, las voluntades son las voluntades, pero los hechos son los que son y los hechos constatan que usted no gestiona bien.

Y aquí, señora Oltra, está su responsabilidad.
Para eso la han puesto los valencianos en el gobierno valenciano, porque para eso está usted, para dar soluciones y no admoniciones, para dar un giro de timón a toda la gestión que usted está desarrollando en sus áreas para poder revertir, mejorar los datos negativos que afean su gestión.

Porque, señora vicepresidenta, usted podrá decir lo que quiera como lo ha dicho, podrá repetirlo tantas veces hasta convencerse, hasta convencerse de que usted es merecedora del premio Príncipe de Asturias por su aportación a los temas sociales, pero la realidad es la que es, y es que estamos a la cola en el conjunto de las comunidades autónomas, a la cola en negativo de muchas de estas cifras.
La realidad y los datos la desmienten a usted, señora Oltra.

Se lo han recordado mis compañeras, se lo voy a recordar yo -ya lo he hecho en alguna otra ocasión-, pero usted se niega sistemáticamente a reconocerlo.
Le diré que nuestra comunidad tiene el triste honor de estar a la cola en asistencia a personas sin hogar.
Si en España la media está en 62 personas, 62 plazas por cada cien mil habitantes, la Comunidad Valenciana está a 15 plazas.
Estamos un 75 % por debajo de la media nacional.

Pero es que también estamos a la cola, a la cola de la cobertura de plazas residenciales, un 43 % menos que la media nacional, un 2,5 %; un 1,4 % en la Comunidad Valenciana.
Por cierto, con bajas temerarias en los concursos que repercuten, que comprometen la calidad que le damos a nuestras personas mayores.
(Aplaudiments) Con sus impagos, señora Oltra -como decía algún titular-, usted está ahogando, ahogando a los centros de menores, 30 centros llevan un año sin cobrar.
Y yo le pregunto: ¿van a estar ustedes un año sin cobrar en solidaridad con todos ellos?
(Aplaudiments) Pero es que la comunidad está cuatro puntos por debajo en materia de dependencia, es que somos los penúltimos en cobertura por dependencia en nuestro país.

Y un dato alarmante hablando de igualdad, un dato alarmante: bajan las plazas para víctimas de la violencia machista en relación con mujeres víctimas con orden de protección, hemos pasado de un 7,7 % a un 7,1 %.
De verdad que no está nada mal, ¿no?
, ¿verdad?
, tener ningún problema de autoestima pero lo que no podemos hacer, señora Oltra, es reconocer la realidad.

Señora vicepresidenta, de verdad, pongámonos todos a trabajar, ustedes desde el gobierno, nosotros desde la oposición; pero, de verdad, sinceramente, usted tiene que gestionar porque, mire, castiga a los mayores, castiga a los menores, a las personas con discapacidad.
Mientras no tiene dinero para los que más lo necesitan, sí que tienen 17 millones de euros para pagar a enchufados y a colocados de su gobierno.
Y, luego, en los impagos a los menores, usted, señora Oltra, pide disculpas, como si de las disculpas se pagara la hipoteca, se comiera, se pudieran mantener los centros.
Lo sabe, señora Oltra.
(Aplaudiments)

No tienen dinero para las residencias de personas mayores que comprometen la calidad del servicio; ahora sí, pero se plantean aumentar el presupuesto de À Punt, cuestión de prioridades botánicas.
Deben pensar ustedes Â«¡qué más da!
Â» ¿Cómo comen las personas mayores en los centros de residencias si van a poder ver À Punt?

Es usted tan creativa que hasta hace caja con los centros de mayores.
O sea, usted no les paga, les aboca a ir al IVF a pedir un préstamo, les cobra un 2 % y con eso usted está financiando sus propias áreas de gestión.
¡Bravo!
, señora Oltra.
(Aplaudiments) Si eso lo llega a hacer un gobierno del Partido Popular no sé lo que diría, pero lo que tengo muy claro es que llevaría una camiseta con un 2 % con un tamaño considerable.
(Aplaudiments)

No quería usted acabar con la fórmula del enriquecimiento injusto, que usted decía en el 2015 cuando nos hablaba a los del PP: Â«¡la nefasta gestión!
Â», pues, mire, no es que no haya acabado con la fórmula del enriquecimiento injusto, es que usted es la subcampeona del enriquecimiento injusto, trescientos millones de euros en la anterior legislatura.
Pero es que, en lo que llevamos de tres meses, es que ya lo ha hecho en veinte ocasiones; es que ya usted ha pagado con esta fórmula más de diez millones de euros.
Coherencia, señora Oltra.

Y otro de sus eslóganes bumerán.
Decía en 2015 la señora Oltra: Â«Los zascas a la gestión del PP se los dan los tribunales.
Â» Bien, hete aquí, el Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana que lo ha convertido en la cuarta pata del Consell, es su compañero de viaje necesario.
Tres sentencias, tres, comprometen, cuestionan la calidad, constatan que ustedes…, usted ha racaneado recursos públicos que comprometen la calidad del servicio y la dignidad de las personas en las residencias de mayores.
(Aplaudiments)

Por cierto, por cierto, señora Oltra, ¿ha pedido usted perdón a las monjas, a las religiosas de Segorbe?
(Veus i aplaudiments) Digo perdón, digo perdón porque resulta más cristiano, ¿eh?
, más cristiano.
Porque la sentencia ha decretado contraria a derecho, ilegal, el cierre que usted decreto.

Por si esto fuera poco, ha llegado el ministerio de hacienda y le ha paralizado un concurso, le ha paralizado el concurso de los puntos de encuentro familiar por excluir a empresas privadas.
Por no hablar de los continuos tirones de oreja que le hace el Síndic de Greuges.

Pero usted dice aquí, viene aquí y manifiesta estar muy satisfecha en todo, especialmente en el ámbito de la dependencia.

Es verdad que hay más gente en el sistema, ¡faltaría más!
, es que esto va por acumulación, ¡faltaría más!
Pero es que usted lo que no ha dicho es que hay más de treinta y cinco mil valencianos y valencianas que, a fecha de hoy, no se les ha valorado y no están recibiendo ningún tipo de prestación por parte de su gobierno.
Porque ustedes… No es solo que lo dice el Partido Popular, lo dice el sector, lo dice la sociedad valenciana, ustedes están practicando una dependencia low cost -me lo habrán oído-, porque, por su brillante gestión, aquella de los buenos deseos de 2015, usted decía que quería, ¿verdad?
, profesionalizar la atención a los dependientes, pero usted lo cierto es que ha desprofesionalizado, con un 56 % de prestaciones bajo este concepto, porque, evidentemente, le resulta un 66 % más barato.
(Aplaudiments)

Y los dependientes de la Comunidad Valenciana lo cierto y verdad es que han dejado de tenerle a usted, y al gobierno valenciano, a su lado.
Porque, ya se lo he dicho en alguna ocasión, ustedes nos han hecho retroceder al siglo XIX, cuando no había normativa, no había leyes y usted recordará que se obligaba a las familias a tener en sus casas a los más vulnerables.
Por lo tanto, si quiere plantearse retos de futuro, usted tiene que reconocer la realidad del presente.

Porque tenemos muchos retos, pero yo la invito a usted e invito a toda la gente de su gobierno a que dejen de ridiculizar lo que no sea de izquierdas ni sea nacionalista.
Ya sé que nosotros, los del PP, para ustedes tenemos la reencarnación de todo lo malo y, desde luego, desde el sectarismo, ya le digo yo que no podemos construir nada bueno en esta comunidad.
Nosotros no lo somos.
Mi síndica le ha tendido la mano al presidente de la Generalitat en asuntos de interés esenciales para esta comunidad.
Y yo ya le digo que contará con nuestro respaldo para llevar a buen puerto las leyes que usted ha planteado y los objetivos que se ha marcado.

También espero que usted sea receptiva a todas las propuestas que nosotros vamos a plantearle, en beneficio de todos estos sectores tan vulnerables, que tanto esperan de nosotros.

Pero también tenemos que reordenar los servicios sociales para desplegar los efectos de esa nueva ley de servicios sociales inclusivos.
Hágalo con el concurso…, con el consenso, no con acusaciones, no con enfrentamientos con diputaciones y con el municipalismo.

Y, para acabar, desde mi grupo le voy a pedir solo tres cosas.
La primera, déjese de autocomplacencias y gestione, trabaje, trabaje para mejorar la resolución de los expedientes y agilizar el pago de los dependientes, para agilizar el pago de los centros de menores, para trabajar en beneficio y desarrollar los derechos de las personas con discapacidad, entre otras muchas cosas.

Segunda cuestión, no admita, señora Oltra, no admita recortes en políticas sociales, (aplaudiments) recortes, retallades, que igual le resulta más familiar.
No utilice usted eufemismos de contención del gasto, de ajustes… No.
Retallades, recortes.

Y, en tercer lugar, señora Oltra, recupere usted el brío y la contundencia que tenía usted, por favor se lo pido, en materia de financiación autonómica, que están ustedes muy apagaditos, muy apagaditos, (aplaudiments) desde que no tienen un presidente del Partido Popular que llevarse a la pancarta.
Háganlo ustedes.

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Bastidas Bono:

>Señora Oltra -acabo-, buscando soluciones, reclamando la financiación y también evitando recortes no dude que tendrá a esta diputada y al Grupo Parlamentario Popular a su lado para todas estas cosas.

Muchas gracias.
(Veus i aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

En nom del Grup Parlamentari Unides Podem, té la paraula la il·lustre diputada Cristina Cabedo per a fixar posició, en nom del seu grup, sobre la compareixença de la vicepresidenta.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies.

Nosaltres, les dones, no només estem ací per la nostra valia, tot i que ací hem arribat a sentir el contrari, sinó que hem sigut imprescindibles per decidir el futur del poble valencià.
Hem votat per tal que el canvi continue endavant al territori valencià.
Hem decidit continuar deixant enrere, en la ja història democràtica valenciana, en el seu calaix de la vergonya, la corrupció i la incompetència; incompetència que, encara a dia d'avui, suposa deutes de trenta milions per fórmules 1 obsoletes, deutes de trenta milions fórmules 1 obsoletes que avui s'atreveixen, senyora Oltra, a mirar-la a la cara i dir-li que vosté és mala gestora.
Quina vergonya!
(Aplaudiments)

Nosaltres hem fet tot açò perquè tenim memòria, però també tenim exigències.
Volem cobrar el mateix; volem parir, si volem parir; volem no parir, si no volem parir; volem no patir violències i encara menys si aquestes són per la nostra condició de sexe; volem somniar en allò que ens vinga de gust; volem viure i sobretot volem fer totes aquestes coses amb dignitat.

Ho volem fer per nosaltres, però també, òbviament, pel conjunt del poble valencià.
En primer lloc, perquè nosaltres, les dones, formem part del poble valencià; però també, en segon lloc, perquè unes institucions que no asseguren la dignitat dels pobles condemnen les dones a responsabilitzar-se, sí o sí, del benestar i la vida dels altres, oblidant i renunciant a la nostra pròpia vida.
A voltes, inclús, volem coses tan senzilles, però sembla que tan difícils, com caminar per, també, els nostres carrers sense ser agredides, en ciutats segures, que reivindicarem també a la nit el pròxim 20 de setembre.

És una bona notícia, senyora vicepresidenta, que enfortim encara més la nostra política contra la violència sexual.
Nosaltres hem fet, senyores i senyors del Consell, que vostés estiguen assegudes avui ahí, cosa que no hauran d'oblidar durant aquestos quatre anys.

Senyora Oltra, vosté té l'oportunitat, de nou, d'assumir l'orgull i la responsabilitat de donar veu a la vicepresidència encarregada de caminar en la igualtat.
I vosté ho haurà de fer per a totes, per a tot el poble, independentment de a qui voten, independentment de la seua ideologia.
Vosté té el repte.
.
.
, al parer i al suport de Unides Podem, nosaltres tenim el repte de construir el feminisme popular, transversal i plural com la gran teoria pràctica, politicosocial i econòmica que done solució efectiva als problemes actuals, superant el socialisme, el comunisme i, per suposat, el neoliberalisme.
Feminisme com a nom propi, sense apel·latius, sense ser dama ni senyora de companyia.
Fem d'ell, senyora Oltra, la columna vertebral del Botànic en l'oportunitat de, al mateix temps, transformar la vida del conjunt del poble valencià, en justícia i amb igualtat.

La instem a ficar la vida al centre en eixa conselleria que vosté anomena conselleria de la vida.
Ho haurà de fer de forma transversal i aquesta mirada l'haurà d'integrar el conjunt del Consell; perquè, quan parlem que no ens poden imposar retallades des d'altres institucions que no estan fent els deures, parlem que el conjunt del Consell entenga que les dones no anem a fer dobles jornades laborals per a assumir les cures de l'estat o de la comunitat.

Perquè, quan parlem de qüestionar la nostra relació amb la natura, és necessari que tot el Consell entenga que parlem de font de vida i no de recursos, d'explotació de forma insostenible, per exemple, a mans de megaprojectes.

Perquè, quan parlem de la vivenda, tot el Consell ha d'entendre que no tan sols parlem -com si fóra poc- d'un dret constitucional, sinó de la llar imprescindible on ens refugiem, on veiem créixer els nostres fills i on cuidem de les nostres mares.

Perquè, quan parlem d'estimar la nostra llengua valenciana, parlem que el conjunt del Consell ha de tractar com a igual la llengua criada a eixes quatre parets, per haver estat expulsada de l'espai públic, i mereix els mateixos drets a inundar els espais de totes i de tots.

Tanmateix, lamente dir-li, vicepresidenta, que no ho tindrà fàcil, li ho dic honestament, perquè en les Corts ja hem vist, en aquestos pocs mesos d'aquesta nova legislatura, exemples de vergonyoses propostes amb pretensió d'atemptar contra els drets més fonamentals.

El feixisme camina pel món, bé per si mateixa, bé de la mà de qui li dóna ales, bé de la mà de qui dissimula signant pactes deshonrosos i que ací ha vingut a dir-nos que, inclús, ridiculitzem la realitat.
Ridiculitzar la realitat és fer pactes, caiga qui caiga, per a arribar al silló.

Hi ha qui diu que no s'ha de parlar d'aquesta qüestió.
No ho pensaven així grans referents, com Virginia Wolf, que durant tot el segle passat va estar assenyalant-los clarament amb la responsabilitat de ficar veu a la conseqüència de les seues idees sobre nosaltres.

Potser, vicepresidenta, la clau està a parlar d'eixa realitat, però parlar-la sense por; parlar-la amb la valentia de l'alternativa, alternativa necessàriament real i, per tant, essencialment transformadora; parlar de ficar, ara sí, la vida al centre.
I en eixa alternativa, vicepresidenta, si em permet, li regale una idea que puguem, potser, construir juntes: la tendresa és ofensiva al feixisme.

Si vosté reivindica la tendresa, si vosté reivindica els cossos, si vosté reivindica les possibilitats, si vosté reivindica la diversitat, vosté afirmarà la vida i, amb ella, allunyarà l'odi i l'autoritarisme d'ells i de qui els donen ales.

Senyora Oltra, si vosté defensa la tendresa, si vosté defensa els cossos, si vosté defensa les possibilitats, si vosté defensa la diversitat, jo li assegure, ací i ara, que tindrà el suport ferm del meu grup parlamentari.
El tindrà com a vicepresidenta d'un govern de coalició que, si bé torna a atorgar-li a la igualtat condició de vicepresidència, també ha tornat a entendre, encara més, que els temps monocolors han acabat, que la riquesa de la pluralitat també es demostra així.

Sens dubte entenem, des de Unides Podem, que eixe és el camí.
La instem a continuar en ell i demanem que aprenguen aquells que encara no ho han entés.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat Carles Esteve, que fixarà posició sobre la compareixença de la vicepresidenta.

El senyor Esteve Aparicio:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora vicepresidenta.

Consellers, conselleres.

Diputats, diputades.

Companys i companyes.

6.
347.
I comence amb aquesta xifra, que és només una aproximació a les persones que han mort, des de 2017, a la Mediterrània buscant una vida millor, com faria qualsevol de nosaltres, com faria jo, com farien vostés.

Per què comence per ací?
Comence per ací perquè me servix com a metàfora de què ha passat i passarà en aquesta conselleria que vosté pilota.
I m'ha agradat triar eixa paraula: pilota.

La filosofia d'aquesta conselleria, d'aquest Botànic, d'aquest govern, ha sigut la de, primer, rescatar persones, que ningú es quedara enrere.
I per això, per això se li va oferir a 630 persones refugiades un lloc on parar, on continuar, on fer una vida nova.

Se li va oferir també, fa menys temps, a 121 persones dins de l'Open Arms, una altra possibilitat també, en este cas no va ser possible.
Però també redunda en eixa filosofia que vosté ha plantejat en tota esta legislatura, que és la d'arribar fins on puc, arribar fins on podem, arribar fins on ens deixen.

I comence així, parlant de refugiades i del paper del Botànic, com els deia, perquè té moltes similituds amb allò que ha passat.
D'on veníem i què hem fet?
Vosté ha explicat -segurament millor que jo ho faré ara, però vull que no queden coses per dir i pot ser dir-les d'una altra manera; venim de la urgència, de l'abandonament absolut de persones que patien un sistema que únicament era assistencial, únicament era assistencial.

El que més m'agrada del plantejament del Botànic anterior, en este cas, és que no només pensa en resoldre problemes -evidentment no pensa en traspassar diners d'unes butxaques a unes altres com s'ha fet- sinó que pensa en la dignitat de la vida de les persones i en acompanyar eixe viatge.

Calia posar ordre en el caos i no es començava de zero, es començava de molt més baix.
Calia superar un sistema de serveis socials d'infraestructures que superara els amiguismes, jo no sé si serien de l'anima o no, però calia superar estos amiguismes.
Calia recuperar la confiança del teixit social, decaigut.
I calia sobretot -com diu el preàmbul de la Llei de serveis socials inclusius- que no depenguera de la situació financera, social o geogràfica, que els serveis socials foren iguals per a tots i totes i estigueren garantits.
Calia forçar a este govern i als que vinguen després a garantir un dret.

Davant d'un sistema de gestió de la dependència col·lapsat, que deia que no tenia llista d'espera, a dia de hui s'ha duplicat la capacitat d'este sistema.
I, sobretot, li ha facilitat esta conselleria a vostés la tasca d'oposició perquè ara tenim transparència en eixes xifres, que abans no la teníem.
Fins a 2015, les llistes d'espera, bàsicament, eren dos caixes d'expedients abandonats en un armari de la conselleria, com vosté ha dit, senyora vicepresidenta.

El model clientelar dels amiguetes que gestionava els centres de majors, de dia i la resta ja és un mal record.
I la llei ara diu que prioritzarem la gestió pública, 100 % pública, i en cas de necessitat es prioritzarà -com bé ha dit vosté- el concert social amb estes entitats que recuperen, poc a poc, la fe en el seu govern.
I en últim cas, en cas de necessitat, es podrà recórrer al model empresarial.

Com veuen, ha desaparegut, ha desaparegut, els partits amb ànim de lucre.
(Soroll) Continue.
Venim d'un renda garantida de ciutadania que depenia de la possibilitat pressupostària.
És cert que necessitem més recursos, però el primer govern que s'ha compromès a que açò siga un dret ha sigut este govern del Botànic I - ara parlarem de El Padrino, vostés.

La renda valenciana d'inclusió garantix que ningú es quedarà enrere.
Abans, primer cobraven els bancs i després, si quedava alguna cosa més, les persones.
Ara no, senyora vicepresidenta, vosté s'ha tirat a la piscina.
Gràcies.

I ara, els vaig a parlar en primera persona.
Jo vaig ser president del Consell Valencià de la Joventut i m'avergonyia d'eixir, m'avergonyia d'anar a trobades estatals del consell de joventut d'Espanya perquè teníem un IVAJ que bàsicament es dedicava a oferir viatges a la neu i a col·locar a gent de les joventuts d'alguns partits.
I això no ho dic jo, ho dien ells sense vergonya ninguna.

Ara, l'Institut Valencià de la Joventut és un referent de les polítiques públiques de joventut en tot l'estat i ha fet el major desplegament conegut de professionals de joventut en l'àmbit municipal.
Continuem, eixe és el bon camí.

La seua conselleria ha normalitzat, sí, ha normalitzat, que cadascú estime com vullga.
Pareix una barbaritat que això es tinga que dir després de tants anys.
I hem aprovat les lleis més avançades de LGTBI, prohibint pràctiques que jo diria són medievals, eren medievals.
I garantint la igualtat dels drets de les persones trans.
 Queda molt per fer.
Vosté ho sap i ho diu sempre.
No recula davant això, però eixe és el camí i ho sabem.

Per damunt dels interessos particulars hem aprovat el Pacte contra la violència de gènere i masclista i, subratlle, per damunt dels interessos particulars.
Eixe ha de ser el camí.
Evidentment que les xifres no són encoratjadores i tenim un gran repte en la legislatura que ara comença.
Volem saber on van a estar vostés.
Jo a dia de hui encara no ho tinc clar, espere que aguanten la temptació de donar passos enrere.

La legislatura que comença ha de ser -i vosté ho ha dit perfectament- la que consolide el model i faça efectius estos drets que ja arrepleguen les lleis.
Ha de ser la de la transformació, la de la transformació.
Com deia, no començàvem de zero, la realitat era molt pitjor.
Esperem que aquesta siga la legislatura del desplegament definitiu d'un model de serveis socials centrat en les persones, en totes les persones, i que s'allibere d'estigmes del passat acompanyant els processos vitals.

Esperem que el desplegament de la Llei de serveis socials inclusius supose un canvi de paradigma -com vosté s'ha compromès ací a fer- en la concepció d'aquests serveis socials.
I que, ara sí, puguem parlar, gràcies a esta quarta pota, d'un veritable estat de benestar.

Esperem que la Llei d'accessibilitat universal siga de veres, universal.
I eixe és un gran repte -no ho dubte que ho sap- que siga un pas ferm en la igualtat de drets de totes les persones, siguen com siguen.

Esperem que la nova llei d'igualtat que hui anuncia compte, una altra vegada, amb tots els actors i actrius socials que vullguen.
Per a alguns partits, segurament, serà un altre moment de triar on volen estar, si amb la justícia social o buscant un grapat de vots.
Per cert, El Padrino II va ser més premiada que la I.

I acabe.
.
.
, ho sap vosté perfectament, senyora vicepresidenta, que aquest model no es fa del no res.
És fàcil escriure en un llibre que amb un poc d'argila es pot fer una persona, però la realitat és que diu que construir este model és molt més complicat.

Per això, entenem que n'hi ha tres pilars, tres necessitats, que faran que este model social siga possible.
El primer, ja està començat a desenvolupar, és el municipalisme.
I li plantegem ací, en esta cambra, la necessitat d'una coordinació real des de la lleialtat que supere la cultura política de les sigles i que pose a les persones, totes les persones -com vosté ve a dir- que anem a gaudir d'este nou model al centre.
Superem eixe punt.

Necessitem d'entitats i partits.
Poc a poc hem recuperat la confiança de moltes entitats socials que han participat i codecidit en tot este procés.
Però necessitem anar un punt més enllà, necessitem incloure més gent, avançar en eixa participació.

Esperem també que no n'hi haja baixes ací.
La legislatura passada el model que aquesta conselleria plantejava de serveis socials, este model social, va comptar amb un Botànic ampliat, vora el 70 % d'esta cambra donava suport al model que vosté proposava.
Esperem que no n'hi hagen baixes.

I la última -ho he de dir, ho de dir, encara que siga repetir- necessitem finançament, açò no és gratis.
No estem demanant res que no ens pertoque, no estem demanant res que no ens pertoque.
Necessitem una major dedicació de recursos -vosté ho sap- necessitem més infraestructures, més personal.
Necessitem, ja, un nou model de finançament, no només per a les seues polítiques, les polítiques de la seua conselleria, sinó també per a la sanitat, educació, etcètera, etcètera, etcètera.

És necessari i és exigible, cada dia, que el Govern d'Espanya aporte el 50 % de la despesa de dependència.
Eixe és un compromís adquirit que s'hauria de complir.
És urgent que el FLA deixe de ser un mecanisme per ofegar les autonomies que tenen estes competències delegades.
Cal lliurar, ja, els pagaments pendents.
Les funcions no poden ser una excusa, n'hi ha mecanismes -ho sabem- per favor.

No dubte, senyora vicepresidenta, que estarem amb vosté.
Veníem de la urgència i anem cap a la transformació amb els recursos que ens pertoquen, ni un més.
I amb l'aposta política d'aquesta conselleria avançarem cap a una societat basada en la justícia social que puga proporcionar dignitat a la vida de les persones, de totes les persones.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Esteve.

També la referència a El Padrino.
I El Padrino III va ser una obra mestra.

Ara té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada Laura Soler que farà la seua intervenció des de l'escó.
Li demanem disculpes perquè no hem pogut tindre a temps el nou faristol, però el pròxim més el tindrem a disposició.

Senyoria, té vosté.
.
.
Un segon i li donaré la.
.
.
Te vosté la paraula, senyoria.

La senyora Soler Azorín:

Gràcies, president.

Gràcies, vicepresidenta.

És un honor per a mi estar ací, en aquest hemicicle, i estrenar-me.
També heu de saber que tinc l'honor de ser la primera parlamentària amb cadira de rodes d'aquestes Corts i hem dona moltíssima satisfacció i espere que això servisca per obrir molt més camí.
(Aplaudiments) Ara estic ací però el que vull es arribar allí i espere que d'ací uns mesos ho aconseguim.
És molt important.
(Se sent una veu que diu: Â«Vamos, Laura.
Â»)

També m'agradaria molt, dir ací, perquè sempre quan es parla de les persones amb una gran dependència es pensa en les dones cuidadores que fan possible que gent com jo estiguem ací o en altres espais, que dediquen la seua vida a que tots estem millor.
Ma mare ja no està ací però és la que ho va fer possible i des d'ací vull que quede clar i que sempre defendrem que totes les dones cuidadores, o l'àmbit femení o masculí que cuida persones dependents, tinguen els drets que mereixen perquè aixina tots som una societat millor i tenim oportunitats.
(Aplaudiments)

Volia agrair també a Conxa Andrés i al Grup Socialista anterior per tota la tasca feta.
Sé que m'ho heu posat molt difícil.
Ara em toca a mi continuar-la, però no es preocupe vicepresidenta que ací estarem colze a colze per treballar pels drets de tots i totes.
No puc veure-la, però.
.
.
 (rient) m'ho imagine.

I bé, començant a parlar ja del que pertoca, la veritat és que no ho tenia previst però m'he quedat un poc al·lucinada sentint els partits de la dreta criticant aquest govern pels temes de la dependència.
Vull dir, tenim 84.
000 persones ateses pel sistema de la dependència.
Sabem que encara falta molt i volem avançar molt més però, per favor, siguem conscients de tot el que s'ha avançat.
Ja deia Machado que: Â«Caminante no hay camino, se hace camino al andarÂ».
 Jo no camine però vaig rodant i ho vaig fent, no passa res.
(Aplaudiments)

En eixe camí, també, treballarem colze a colze en la Llei d'accessibilitat universal.
Perquè la majoria de les persones que no ho coneixen sempre pensen en una accessibilitat física, que és com la que vegem ací, que és molt visible; però n'hi ha altres accessibilitats.
.
.
Veritat, Pilar?
I de la gent amb discapacitat psíquiques que també necessiten que se'ls tinga amb compte i hem d'avançar en una societat, de veritat, per a tots.
I per això el primer que n'hi ha que fer es legislar, per a pensar en tots.
Aixina que moltes gràcies.
Allí treballarem duríssim.

A continuació.
.
.
(Se sent una veu que diu: Â«¿Te ayudo?
Â») No, no.
.
.
 A continuació, en esta mateixa línia, també hem de fer molta força en la nova llei de salut mental.
Per què?
Perquè eixos són els marginats dels marginats.
Són els que ningú té en compte i a més tenen un estigma negatiu, els mal denominats bojos, però jo soc lingüista i ho dic entre cometes, però ho dic perquè és la veritat.
La gent ho pensa i hem de superar això.
I com es supera?
Donant-los tot tipus de drets i de recursos per a que això puga canviar.

Tots sabem que en eixe camí encara falta molt més.
Doncs treballarem dur amb això.
Ho agraïsc molt, també.
És una gran oportunitat per a mi poder estar ací per a treballar eixes coses.
Però bé, malgrat la meua discapacitat que no es pot evitar i la cabra tira al monte, jo he vingut ací a parlar de tots els serveis socials, no es penseu que vaig a quedar-me amb això només.

Llavors, vaig a parlar amb molt d'orgull de la Llei de serveis socials inclusius, perquè pense que és un pas endavant molt important en el dret de totes les persones, siga quina siga la seua condició.

Diem adéu a la caritat i passem a dir: Â«Hola als dretsÂ».
I això és fonamental.
I és fonamental també haver equiparat la sanitat i l'educació als serveis socials.
De manera que per això sé que queda molt per fer i que treballarem dur, però estic molt orgullosa.

Em crida molt l'atenció, de veritat, que la dreta puga dir coses de la dependència.
No ho puc suportar, perquè en l'època de la dreta, una persona com jo, que tenia una discapacitat del 76%, i ja vegeu la mobilitat que tinc, cobrava una prestació de menys de 100 euros al mes.
Per tant, per favor, siguem seriosos quan parlem de les coses (aplaudiments), sabem el que fem, per favor, ja està bé, ja està bé.

I a més, en les idees liberals que vosaltres propugneu, segurament jo no estaria ací, no n'hi hauria possibilitat que una persona com jo, dona i en una discapacitat tan gran, haguera arribat a aquests llocs.
De manera que això també s'ha de tindre en compte, que gràcies a un estat de benestar jo puc estar ací.
Crec que ha de quedar molt clar.

Doncs bé, si parlem d'oportunitats, hem de parlar de tota l'exclusió que genera la pobresa, que tal volta és la més visible i al mateix temps la que sense voler menys peguem la volta i no volem vore.
Això s'ha de treballar dur, perquè totes les persones hem de tindre les mateixes oportunitats.
Per això és tan important la renda valenciana d'inclusió.

Sabem que queda molt per fer, i ara diuen, el meu amic Ismael Serrano, que m'agrada molt, que Â«la única lucha que se pierde es la que se abandonaÂ».
Doncs, treballarem perquè més de les 30.
000 persones que n'hi ha ara cobrant 583 euros, que hi haja moltes, moltes més persones que arriben a cobrar-la i a tindre una vida digna.

Perquè d'això es tracta, d'aconseguir que les persones tinguen una vida digna.
En eixe mateix sentit, s'elaborarà un pla de barris inclusius que farà que totes estes qüestions que estem parlant es tracten des de l'arrel, dels llocs on viuen les persones, qüestió que és fonamental per a poder eradicar la pobresa de veritat.

I no puc deixar d'esmentar una cosa que em dol les tripes i ho he de comentar.
Vull dir, no es pot criminalitzar els menors estrangers pel fet de ser-ho (aplaudiments), prou tenen ja, per favor.
No n'hi ha dret.
No n'hi ha dret, no ho podem consentir.

I per últim, però no menys important, sinó molt més, hem de lluitar per eradicar la violència de gènere.
Ja està bé que ens maten pel fet de ser dones.
I des d'ací, des d'aquesta tribuna, senyora vicepresidenta, li agraïsc que haja anomenat la violència de les persones en algun tipus de discapacitat.
Ja era hora que això és visibilitzara també (aplaudiments), ja era hora.
Gràcies.

Hem avançat moltíssim en el tema de les persones LGTBI, i ara ho continuarem fent.
Però el més important és lluitar contra la violència de gènere.
I per això és fonamental que tots els partits ens posem seriosos, signem tots els pactes, i treballem colze amb colze.

Per descomptat, al Grup Socialista ens tindrà en això i espere que tots els partits es dediquen, perquè ja està bé que ens maten per ser dones (aplaudiments).

Per últim, dir que és un honor per a mi, tota la vida ho he vist des de la tele, i és un honor per a mi estar ací i poder ser la primera persona en cadira de rodes.
Gràcies, vicepresidenta, gràcies a mon pare que està ahí dalt i moltes voltes ha estat ací baix.
I de veres que gràcies, gràcies, gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada, per la seua intervenció.
I saludem a l'antic membre d'estes Corts, Emili Soler, que ens acompanya i ens honora en la seua presència en la tribuna de convidats.

Feta l'exposició i fixació de posició dels grups parlamentaris, li pertoca a la vicepresidenta del Consell i consellera de polítiques socials, d'igualtat, inclusives, donar la contestació a les intervencions dels grups parlamentaris.
Disposarà.
.
.
Quan vosté vullga, vicepresidenta.
Sí, sí.
Prenga el temps que necessite.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Moltes gràcies, senyor president.

Gràcies a totes les seues senyories, els portaveus de polítiques socials que han fet ací les seues intervencions.
Les agraïxc totes, algunes més que altres, òbviament.

Primer que res, agrair òbviament al Grup Socialista, al Grup Compromís i al Grup de Podemos-Podem, no només les seues intervencions, sinó també el suport a este govern del Botànic II.

Senyora Soler, que vosté estiga ací no és només, que sens dubte ho és, un èxit personal de vosté.
Jo crec que és un èxit de tota la societat valenciana (aplaudiments) i per descomptat de tots els que estem en esta cambra.
Perquè quan una sola persona avança, tota la societat avança.
Avançarem més quan vosté puga parlar des d'ací i puguem tindre un contacte visual molt més còmode.

Gràcies també per recordar que la llei d'accessibilitat no només és una qüestió de barreres físiques.
Jo he insistit en la meua intervenció, però me pareix especialment a més adient i generós que vosté precisament faça referència a això, que les barreres invisibles a vegades són molt més sòlides que aquelles que estan fetes de pedra.

Moltíssimes gràcies també per recordar una cosa que jo no havia introduït en la meua intervenció inicial, com és que l'1 de gener de 2016 el primer dia que va ser possible després de la llei de mesures i de pressupostos, en esta comunitat les prestacions a la dependència que s'havien minorat, que s'havien llevat a mínims, l'1 de gener de 2016 se varen pujar al màxim legal permés (aplaudiments), dignificant les prestacions.
Gràcies per recordar-ho, senyora Soler.

Gràcies també per recordar el pla de barris inclusius, perquè l'empobriment també s'ha de treballar en els territoris.
El territori, al final és un calc, una radiografia de com es distribuïx l'empobriment.
No se viu igual en uns carrers que en altres i en uns barris que en altres.

I per últim, moltíssimes, moltíssimes gràcies, senyora Soler, per recordar-nos que mentres el govern del Botànic estiga al front d'esta comunitat, qualsevol xiquet, xiqueta i adolescent, vinga d'on vinga, tinga el color de pell que tinga i parle la llengua que parle, esta serà sa casa.
(Aplaudiments)

Senyor Esteve, enganxant en el que acabe de dir, moltíssimes gràcies per recordar l'Aquarius com eixe símbol del que volem ser la societat valenciana.
Una societat oberta, a la qual cap patiment li és alié.

I que xiquetes que fugen perquè en el seu país són forçades a casar-se en contra de la seua voluntat, amb hòmens majors que les violen reiteradament i fugen dels seus països per això, quan posen un peu en esta comunitat, sàpiguen que arriben a una terra de llibertat i a una terra que no violenta, no obliga i no maltracta les dones.
(Aplaudiments)

Gràcies també per recordar la Xarxa Jove, que com a tal no l'he anomenat en la meua primera intervenció inicial, però que sense dubte és una mesura sense precedents que ens permetrà en cinc anys tindre més de 500 persones, tècniques de joventut i coordinadores de joventut en tots els municipis, treballant les polítiques de joventut des d'un de vista fonamental, que no és anar-se'n a fer d'agència de viatges, sinó que és afavorir l'emancipació de la gent jove, el seu projecte de vida independent, la seua llibertat i poder complir els seus somnis.
Moltes gràcies també per recordar-ho.

I, senyora Cabedo, per descomptat, compte en la reivindicació de la tendresa, dels cossos, de la diversitat, també dels cossos diversos.
Recordava, mentres vosté parlava, aquell eslògan en un cartell, precisament amb motiu del 28 de juny, que dia: Â«Cap cos és més bonic que aquell que el meu desig reclamaÂ».

No tinga dubtes, que en esta conselleria reivindiquem la tendresa, la diversitat, la llibertat i el desig, que també la política s'ha d'ocupar que la gent puga desitjar i trobar preciós, integrat, inclusiu el que desitja.
Gràcies, de totes maneres, per l'aforisme.
Li l'agarre.

I ara intentaré contestar als grups de l'oposició, espere poder-los contestar a totes les seues qüestions de manera satisfactòria.

Senyora Bastidas, en primer lloc agrair-li la seua disposició a la mà estesa, a la col·laboració i a treballar conjuntament, òbviament des de la seua posició d'oposició, i valga la redundància.

Però jo li diria, eh?
, vosté després farà el que voldrà, que vindre en un retall de premsa del dia de hui, en una persona malalta, que a més.
.
.
Això ja és una reflexió tuïtiva, no?
Òbviament les malalties deixen una petjada moltes voltes molt impressionant en els cossos.

No sé a què contribuïx la fotografia, però en qualsevol cas, vindre en un cas puntual de hui i dedicar-se probablement a fer oposició abans de titular, de casos puntuals, de casos particulars, de casos de persones, pot ser la seua opció.

Jo no ho veig molt útil, entre altres coses perquè si vosté llig allò, i si ho fa, sí que li recomane que llija més enllà del titular, i vorà eixa notícia el que explica.
I és que eixa persona té subvencionada una plaça.
La residència no és pública, però la plaça està subvencionada per esta conselleria.

Que ara trobarà moltes persones més en esta situació, que o bé tenen una plaça pública o tenen una plaça subvencionada per esta conselleria, o tenen una prestació vinculada al servei, o una prestació de garantia.
Fa quatre anys era més difícil trobar eixos casos.
Fa quatre anys probablement esta persona no haguera tingut eixa ajuda.

Això no lleva perquè mosatros investiguem eixe cas.
Això no llevarà perquè investiguem quines pràctiques se duen a terme en eixa residència privada, perquè òbviament està dintre d'un sistema d'atenció i estiga subvencionada o no, no pot tindre males pràctiques.

No se preocupe, que la inspecció actuarà, inspecció que per cert ara té la ràtio legal que ha de tindre, que quan aplegàrem al govern en el 2015, la inspecció, la meua conselleria tenia set persones, quan havia de tindre'n vint.
A partir de l'any 2017 ja en tenia vint, i per això ara la inspecció pot actuar també en casos com estos que acaba vosté d'anomenar.

Vosté diu que estem a la cua de les comunitats autònomes en molts àmbits.
Vosté m'haurà sentit en la meua primera intervenció dir que s'ha millorat molt, però que queda molt per fer, i que encara estem per baix de la mitjana nacional, tant en inversió social com en molts àmbits.
Clar que ho estem.

També és cert que l'associació independent de directors de serveis socials acaba de fer públic l'informe de 2018 diguent que esta és la comunitat on més ha pujat de tota Espanya la inversió social en serveis socials.
Clar que encara estem per baix de la mitjana nacional, però vosté sap com mos deixaren esta conselleria?
Vosté sap com estava l'atenció a les persones de dependència?
Vosté sap com estaven les places residencials?

Clar, vosté me diu: Â«És que tenim menys de la mitjana de placesÂ».
Clar, clar que ho tenim.
Però tenim moltes més que en el 2015, i això és que si, com vosté ha dit, no vol entrar en un debat demagògic, s'ha de vore.
Anem a vore.

Centres d'atenció primària en (inintel·ligible) .
.
.
crec que la senyora Quiles havia fet referència a ells.
En 2015 n'hi havia 1.
476 places de centres d'atenció primerenca, a xiquets i xiquetes.
En 2019 n'hi ha 2.
667, és un increment del 80%.
Pràcticament hem doblat les places.

Això vol dir que encara estem en la mitjana nacional?
Doncs, no.
Vol dir que hem doblat pràcticament les places que n'hi ha disponibles.
A mi la vareta màgica no me la donaren, i mira que (inintel·ligible) .
.
.
Però això és el que hem de comparar.
Vosté no me pot comparar en la mitjana nacional.
I si no, el que ha de fer és comparar-nos amb la mitjana nacional en el 2015, que és quan vostés deixaren el govern, i en el 2019, que és on estem ara.
Això és el no demagògic i això és l'honest.

En places de persones majors, en el 2015 n'hi havia 10.
422; en el 2019 n'hi ha 13.
712.
I de les municipals, hem passat de 883 a 1.
600.
Hem doblat les places en el cas de les places municipals.
Per tant, n'hi ha un increment del 31 % en places per a persones majors.
I açò són les xifres.
I sobre açò podem parlar: com estàvem en el 2015 i quan vostés deixaren el govern, i com estem ara.
Clar, de dependència.

Jo, de vegades.
.
.
, ho ha dit la senyora Soler, no?
, com s'atrevixen?
, com s'atrevixen, vostés?
I diu: Â«És que encara estem per la cuaÂ».
Però és que, mentres vostés governaren, l'observatori de la dependència, dels directors dels serveis socials mos col·locava sempre els últims.

És de veres, ara estem els quarts per la cua.
Correcte.
Però hem passat dels últims i de tindre un zero a ser els quarts per la cua i de tindre un quatre i escaig en la nota.
Doncs ja estem fregant l'aprovat.
Vosté m'haurà de comparar en quatre anys.
O què se pensava, que mos a anar a donar una vareta màgica?
Doncs quasi n'hem fet, de miracles, eh?
Quasi n'hem fet, de miracles.

Diu vosté: Â«Oiga, n'hi han més persones en el sistema de dependènciaÂ».
Â«Faltaría más -ha dit vosté-, es verdad que hay más gente.
Faltaría más, los datos son acumulativosÂ».
Ai, tinguen un poquet de temor de Déu, per l'amor de Déu.

Vostés, en el 2013, baixaren el número de beneficiaris en el sistema de dependència, perquè no varen ser capaços ni de substituir la gent que s'estava morint.
(Aplaudiments) No sempre és acumulatiu.
Quan vostés governen, no.
Estes coses vosté les ha de saber.

No sempre és acumulatiu.
Quan vostés governaven, n'hi hagué anys que se baixà de beneficiaris, perquè paralitzaren les resolucions, senyora meua.
I això està ahí en les estadístiques.
Aleshores, com va a dir Â«¡faltaría más!
Pues faltó mucho cuando ustedes gobernaban.
Mucho.
I hem.
.
.
, no es que hay más gente.
És que n'hi ha el doble de gente.
N'hi ha el doble de persones.
.
.

Mire, li vaig.
.
.
, açò és molt gràfic, senyora Bastidas.
Esta li l'he dedicada jo a vosté, veu?
Esta l'he feta jo, perquè sabia jo que anaven a ser agosarats.
.
.
Miren, açò, la columna blava.
.
.
-no té res a vore en res partidista, eh?
, és blau marí- la columna blava és la gent que tenia sol·licitud d'estar dintre del sistema.
.
.
o estava dintre del sistema.
Correcte?

D'estos huitanta mil i escaig -83.
000 aproximadament-, quan vostés governaven en el 2015, quan vostés deixen el govern en el 2015, n'hi ha més gent fora que dins.
Ho veuen?
N'hi ha més gent fora que dins.
En el 2006 no estava la crisi, senyora Bonig, però veig que algunes coses no han canviat (inintel·ligible).

En el 2019, dels cent mil i escaig, estos són els que estan dins.
I estos els que estan esperant.
Quan vostés governaven, el 52 % estaven fora del sistema.
Ara és un 24 % i el temps mitjà d'espera, com li he dit, ha baixat considerablement situant-se a principis d'any en tretze mesos front als quatre anys i mig que tenien vostés.
Açò és el que n'hi ha.
Açò és el que n'hi ha i és incontestable.
No hi ha precedents des que vostés governaren.
La llei de l'autonomia personal i atenció a les persones amb dependència és de 2006.
És de 2006.
I vostés la deixaren com la deixaren.

Me parla vosté de baixa temerària perquè n'hi ha tres sentències que aixina ho dictaminen.
Clar, li torne a dir, és temerari dir això, senyora Bastidas, perquè, vosté sap a què correspon a eixes sentències?
Perquè vosté ha dit: Â«Les adjudicacions tenien.
.
.
, els concursos tenien baixa temeràriaÂ».
Eixes adjudicacions se feren en setembre del 2015.
Sap vosté qui va redactar el concurs?
Vostés.

La sentència.
.
.
(veus) la sentència.
.
.
-senyora Bonig, relaxe's- la sentència.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.
.
.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

.
.
.
és d'un concurs que feren vostés.
Quan nosaltres aplegaren, estava en fase d'adjudicació ja.
(Remors) Estava en fase d'adjudicació.
.
.

El senyor president:

Senyor Alfredo Castelló!

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

.
.
.
i la mesa de contractació ja havia determinat.
Sap vosté?

Per tant.
.
.
(Remors) Ui!
I estem començant.
Mare déu, senyor!
Que, escolten, són vostés diputats.
Poden demanar compareixences quan vullguen i jo vindré ací a comparéixer i me preguntes vostés, però ara estic dialogant amb la senyora Bastidas.

Vosté parla de l'Institut Valencià de Finances, les línies de crèdit que hem obert precisament per a pal·liar les faltes de tresoreria que la Generalitat té i que ningú ha ocultat, i que el conseller Soler prou està penant amb açò, i tot el Consell, eh?
Però, sap la diferència?
Quan vostés se van trobar amb estos problemes, van mirar a un altre costat i se van llavar les mans.

Nosaltres, conscients d'eixe problema, hem obert línies de crèdit en l'IVF que, amb una gestió absolutament diligent i professional, està donant cobertura a eixes faltes de tresoreria que se poden tindre.
I quan les entitats cobren a través de pagament, siga de concert o de subvenció, se tornen eixos a l'IVF.

He de recordar-li el que fea el Partit Popular amb l'IVF?
He de recordar-li els préstecs que se donaven, quan se sabia que no s'anaven a cobrar després, a amigos, amiguetes, pelotazos i pelotacetes?
He de recordar eixes coses, senyora Bastidas?

Ara, a què se dedica l'Institut Valencià de Finances?
Al que deu ser el seu objecte, a donar suport a la xicoteta i mitjana empresa i als emprenedors d'esta comunitat, i a donar resposta a entitats d'iniciativa social que fan un bé social a través de la gestió de programes i de centres.
Per a això servix ara l'Institut Valencià de Finances.
(Aplaudiments) 

I que me parle vosté d'un interés que és absolutament competitiu, però sentir en la boca d'una representant del Partit Popular 2 % o 3 %, o 5 %, la veritat és que no deixa de ser hilarant que el partit de les mordides mos recorde que l'IVF cobra un 2 % d'interessos pels préstecs que dóna.
No deixa de ser hilarant, hilarant.

El senyor president:

Senyories, per favor.

Senyories, per favor!
No interrompen l'oradora en l'ús de la paraula.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Quan vosté parla, a més, de retallades socials, també la senyora Quiles crec que ha fet referència.
.
.
Senyora Quiles, li vull agrair també la seua intervenció, la mà estesa.
Agrair-li la fe que ha dipositat en mi, espere no defraudar-la.
Coincidisc amb vosté en els seus gustos cinèfils.
Crec que El padrino II és una magnífica pel·lícula.

Però mire, és de veres que vosté ha dedicat gran part de la seua intervenció a donar-li pistes al conseller Soler per a la seua intervenció d'esta vesprada, no?
I també al vicepresident segon per a la que té ara a continuació.

De polítiques socials, en el que vosté s'ha centrat vullguera fer referència a una qüestió, que la vaig a lligar també en una contestació a la senyora Bastidas, pel tema de la violència de gènere i a les dones que atenem.

Mire, un dels objectius que ens proposàrem en la legislatura passada precisament va ser augmentar les denúncies de violència de gènere.
Per què?
Perquè nosaltres sabem, per moltes raons, que les denúncies encara són una part minoritària de la violència de gènere que se dóna en la nostra societat.
És a dir, que no n'hi haja denúncia no vol dir que no n'hi haja violència de gènere, val?

Per tant, quan les denúncies s'incrementen, això és una bona notícia.
Quan vosté diu: Â«És que en el segon trimestre de 2018 som la segona comunitat autònoma d'Espanya en denúnciesÂ».
Això és bo.
Això és bo.
Sap vosté per què?
Perquè això vol dir que les dones estan perdent la por i l'entorn està perdent la por a denunciar.
Això és un símbol de confiança en el sistema.
Val?

Vosté sap que la majoria de dones assassinades no tenen denúncia prèvia.
La gran majoria de dones assassinades no tenen denúncia prèvia.
Este és un dels signes inequívocs que n'hi ha més violència de la que s'ha fet palés a través de les denúncies.

El senyor president:

Vicepresidenta.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Sí, però jo intentaré fer cas a la recomanació.
Però supose que me seguix emparant el reglament d'estes Corts, no?
Els contestaré quan puga.

En tot cas, vull contestar a tota la cambra.
Ja tarde poc.
Tarde poc.

El senyor president:

En tot cas, és una decisió unànime de tots els grups parlamentaris.
Per tant, la disponibilitat dels assumptes propis.
.
.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

I jo intentaré ajustar-me a eixa decisió unànime.
.
.

El senyor president:

D'acord.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

.
.
.
però les decisions unànimes no anul·len els drets.
.
.
ni les disposicions del reglament.

En tot cas.
.
.
(Remors)

El senyor president:

Senyories, per favor.

Finalitze vosté quan.
.
.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Sí, si deixen d'interrompre igual vaig més ràpida.

El senyor president:

Senyories!
Per favor!

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

El que vull dir amb açò.
.
.
, igual que el fet que n'hi haja dones protegides dintre del sistema de la Xarxa 24 hores que no tinguen ordre de protecció és perquè eixos dos objectius mos els marcaren a principi de legislatura, que era: protegir a dones encara que no tingueren denúncia perquè podíem evitar, per exemple, un assassinat i augmentar el número de denúncies.
No he de recordar-los que els països amb més denúncies de violència de gènere són precisament els països nòrdics, que són els que més índexs d'igualtat tenen.

I com que m'he de cenyir a la recomanació i a l'acord unànime de la junta, simplement també per finalitzar, a la representant senyora Massó, dir-li que.
.
.
, agrair-li que haja resumit en una frase la meua intervenció de hui i la gestió que fem en la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives.

Començàrem la legislatura passada fent allò necessari.
En esta, volem continuar fent el possible per a aconseguir fer l'impossible.
Encara que no siguen paraules seues, són paraules, com dia vosté, de Francesc d'Assís, però gràcies per nomenar-les, perquè ha sigut un resum perfecte de les polítiques del Botànic i, en concret, d'esta conselleria.

Gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Senyories, esta presidència ha sigut laxa en l'ús i les intervencions de tots els oradors.
Mos cenyirem perquè encara queda una segona compareixença.
I ara ja queda el moment de la contestació dels grups parlamentaris que vullguen fer ús.

En primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana, senyora Massó, té la paraula.

La vicepresidenta podrà fer contestacions individuals o final.
.
.
col·lectiu.

Cuando usted quiera, señoría.

La senyora Massó Linares:

Gracias, presidente.

Hemos estado oyendo hablar de políticas sociales, de ayuda a los más desfavorecidos, pero también hemos estado escuchando una gran parte de la intervención de la señora Oltra a lo que ya deberíamos estar acostumbrados.

A nosotros a lo mejor nos pilla un poco más por sorpresa, porque, si se me permite, somos novatos en esta cámara, pero veo que lo que vemos por televisión es lo que es la realidad, y es un intercambio de Â«y tú másÂ» entre los gobiernos que han salido y los gobiernos que han entrado.

He empezado a preocuparme, a preocuparme un poquito porque empezaba a estar de acuerdo con alguna de las cosas que estaba diciendo la señora Oltra, relativo a la deuda que había dejado el Partido Popular en tema de asuntos sociales y empezaba a preocuparme porque no pensaba yo que fuera a estar de acuerdo en algunos temas con ella.

He escuchado atentamente todas las intervenciones del resto de grupos y la verdad es que para gente que ha estado 20 años en el gobierno, para otros partidos que llevan ya varias legislaturas aquí, pues no he escuchado ninguna propuesta alternativa a este despropósito del Botànic.

Hablaba también la señora Oltra antes sobre que vamos a acoger a todos.
Hablaba del Aquarius, hablaba de los inmigrantes.
.
.
Sí, es un drama.
Es un drama para todas esas mujeres, para todas esas personas.
Pero.
.
.
les estamos abocando a una muerte en el Mediterráneo a muchos de ellos.

¿Cuántas mujeres hay en África víctimas de toda esa tortura que usted está diciendo?
Imagino que millones.
¿Esos millones de mujeres caben en España?
No, no caben en España.
¿Usted ve las imágenes de los barcos y las pateras que llegan?
¿Qué porcentaje de mujeres que usted dice que vienen torturadas y violadas llegan a España?
Por favor, señora Oltra.
Por favor.
Hagamos cumplir la ley, y la ley nos pide proteger nuestras fronteras; ayudar a los más débiles, sí, pero en España tenemos muchas personas que necesitan ayuda y nadie entra a un país dando patadas a la puerta, dando patadas a la calle, a las vallas, e hiriendo a nuestras fuerzas y cuerpos de seguridad del estado.
(Aplaudiments)

Habla usted de políticas sociales, de ayuda a los más desfavorecidos, pero también dice que la financiación ahora mismo pues es un lastre para todo ello.
Estamos de acuerdo.
Pero, en vez de hacer lo que haría un buen gestor, que sería eliminar lo que no sería prioritario para centrarnos en esas políticas sociales, yo le pregunto: ¿es prioritario aumentar de 10 a 12 las consellerias, de 22 a 29 los secretarios autonómicos, de 56 a 83 los directores generales?
Señora Oltra, déjese la demagogia, por favor.

También, dentro de su misma conselleria, hablando ya, ¿no?
, del despilfarro de todo el Consell, dentro de su misma conselleria el reparto del presupuesto, pues es sorprendente.
Es sorprendente cuando vemos que lo destinado a igualdad en la diversidad aumenta un 80 % y lo destinado a servicios sociales un 20 %, es sorprendente, la verdad.
Por eso digo que un gestor, un gestor serio, una persona que se preocupa de verdad por los más desfavorecidos prioriza dónde invierte el dinero.

También quiero hacer una pequeña mención, porque ahí han hablado todos de las leyes de violencia de género.
Verdaderamente -y lo digo como con la inmigración- es un problema, es un problema que haya mujeres asesinadas, que haya niños asesinados, que haya ancianos asesinados, que haya hombres asesinados.
Pero yo les hago una pregunta, señorías, y aquí debe de haber muchos letrados en esta cámara: ¿ustedes se imaginan que saliera una estadística en la que dijera que el mayor porcentaje de delitos los cometen las personas que están en la franja de edad entre los 40 y 50 años, que saliera esa estadística, y que entonces legisláramos para que cuando se cometan esos delitos y el delincuente esté dentro de esa franja horaria, franja de edad, el tratamiento fiscal, el tratamiento penal, las penas fueran distintas y perdiera la presunción de inocencia, señorías?
(Aplaudiments)

Planteémonos, planteémonos eso y lo pensemos seriamente.
Todos los españoles somos iguales, los hombres y las mujeres, señora Oltra.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Moltes gràcies, senyora Massó.

En nom del Grup Parlamentari Ciudadanos, per a rèplica a la contestació de la vicepresidenta.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Quiles Bailén:

Muchas gracias, señor presidente.

Yo voy a tratar de ser respetuosa con la normativa de esta cámara y con todas, porque creo que para eso estamos aquí.

Y yo creo que desde mi grupo nos alegramos, como todos, de que este hemiciclo vuelva a tener vida, ¿no?
, de que haya aquí cierto debate, porque llevamos más de noventa días en que ningún miembro del Consell ha pasado por aquí.
(Aplaudiments) Larguitas las vacaciones, señores, que nos hemos tomado, larguitas.

Y es que en este tiempo yo creo que han estado ustedes muy ocupados creando ese nuevo gobierno, pero no como dicen siempre hablando de políticas sino de qué puestos había para repartir y quiénes se los iban a quedar.
De lo importante, de lo que ustedes venían a hacer, yo creo que se ha pasado por alto entre nombramiento y nombramiento.

Usted ha dicho, señora Oltra, en su intervención, que la legislatura anterior era la de atender emergencias y que esta era la de consolidación.
Pues yo no sé si se refería usted a la consolidación del dato del paro, al déficit que tenemos en la televisión valenciana, en su telecompromís, a los impagos en dependencia de menores, o lo que venían ustedes a consolidar y a aumentar eran los sillones y los de toda la gente que han colocado.
Eso es lo que ha venido usted a consolidar esta legislatura.
(Aplaudiments)

Porque, se lo recuerdo, señora Oltra, muy rápidamente, en sanidad más de sesenta y seis mil personas en lista de espera; más de doce mil niños empiezan este curso en barracones, señora Oltra, casi un cuarto de los estudiantes de toda España que empiezan en barracones son nuestros, de la Comunidad Valenciana.
Eso sí, con el valenciano siempre bien controlado, que al final es lo que nos importa, ¿no?
, señora Oltra.

En cuando a las listas de espera de atención temprana, pues fíjese que han hecho buenos a sus compañeros, cuando dependían de sanidad por lo menos los padres no se quejaban tanto.
Hay listas de espera de hasta casi dos años, que más que atención temprana pues a lo mejor deberíamos llamarla atención.
.
.
¿qué?
, ¿tardona?
, señora Oltra, si cuando vayan a atender a los niños se les ha pasado la edad y no vamos a poder ni atenderlos.

¿De verdad se siente usted orgullosa de ese gobierno, señora Oltra?
¿Se siente orgullosa cuando usted exigió atender a dos menores por plaza concertada para bajar esa lista de espera, señora Oltra, cuando el propio Síndic tuvo que decirle que dichas condiciones no garantizan la atención que precisan esos menores, esos menores vulnerables que ustedes venían a salvar, señor Oltra?

Me va a permitir que vuelva a la lista de espera pero a la dependencia también.
Con lo que usted criticó -que me leí su comparecencia en el 2015- en su etapa de oposición el modelo Cotino y llega usted y lo sigue manteniendo.
¡Ole!
, señora Oltra (colpejant en la trona), ¡ole!
, señora Oltra.
(Aplaudiments)

Sin embargo, ahora, para que no le sigamos recordando que se continúa beneficiando a las mismas empresas que usted tanto criticó, le da usted, como hace siempre, como le ha dado una patada al reglamento de esta cámara, pues le da también a la Ley del contrato del sector público y discrimina a las entidades mercantiles, porque a usted, a ustedes todo lo que huela a empresa privada les da un sarpullido que es impresentable, señora Oltra.
(Aplaudiments)

Si hablamos del IVASS, la entidad pública que gestiona los servicios sociales de la Generalitat, es decir, la gente que gestiona centros de día, centros ocupacionales, pues aquí el caos ya es absoluto.
Por no extenderme, que además no tengo tiempo y quiero ser consecuente, pues lo que han hecho ustedes ha sido cambiarle el nombre, que eso les va mucho, cambiar nombre, crear entidades, pero acumulan un rosario de irregularidades: concertaciones sin informes, gastos más de los que tienen autorizados, contratos temporales que exceden duración máxima.
.
.
Y no lo decimos nosotros ni los compañeros de la oposición, lo dice la intervención de la Generalitat, de nuestra Generalitat.

Esos mismos trabajadores han denunciado la falta de atención adecuada a personas con discapacidad intelectual, señora Oltra, por la falta de personal en la residencia y el instituto.
Ellos mismos lo han tildado de situación caótica, señora Oltra.
Esas personas, las más vulnerables, a las que ustedes venían a salvar, y son a las que están abandonando.
Debería de darle vergüenza, señora Oltra.
Eso sí, mientras -como decía- ustedes negociando y preocupados en cómo aumentar los cargos públicos porque era la única manera humana de que esto saliera a flote, de que este Botànic saliera era tener esos cargos.

Y es curioso -y lo dije antes- cómo usted, y en esa intervención decía que venían a acabar con los chiringuitos del PP y lo que han montado es el suyo, y además más grande.
¡Ole!
que los han hecho buenos, señora Oltra.
(Aplaudiments)

Y usted -y termino- dijo en su comparecencia en 2015 que las señas de identidad del Partido Popular fueron corrupción y despilfarro; las suyas, por desgracia, serán las de venir a salvar personas y no salvarse más que a ustedes mismos, serán las de las subvenciones a entidades soberanistas amigas, serán las de arrinconar el castellano y quitar libertades de elección a los padres, serán por desgracia las de poner siempre, siempre la ideología por delante de la gestión y de la eficiencia, y será la falta de responsabilidad a la hora de ejecutar recursos públicos.

Como siempre, señora Oltra, grandes anuncios, mucha camiseta y cero gestión.
Sectarismo y falta de planificación es lo que ha definido a su gobierno.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Quiles Bailén:

Sí, termino, termino, señor…

El senyor president:

Senyoria, no, no, finalitze ja perquè en proporció ha usat vosté més temps que la vicepresidència que, d'acord amb el reglament, té dret.

La senyora Quiles Bailén:

Bueno, le vuelvo a tender la mano, señora Oltra, mano que por cierto,…

El senyor president:

Senyoria, amb 5 minuts, 39 segons, ja és moltíssim.

La senyora Quiles Bailén:

…mano que por cierto ustedes no nos tendieron el día de la manifestación…

El senyor president:

La senyora Quiles Bailén:

…del orgullo gay cuando se la pedimos y no (inintel·ligible) …

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Quiles Bailén:

Gracias. (Aplaudiments)

El senyor president:

Senyora, en nom del Grup Parlamentari Popular (veus), senyories, és la una del migdia i encara ens queda una intervenció, una compareixença, per tant recomane que sigam… He fet el mateix per a tots els oradors, senyories.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Bastidas Bono:

Gràcies, senyor president.

Señora Oltra, veo que el poder la está cambiando. Ha perdido usted ese brío, este espíritu crítico, combativo, la coherencia, la capacidad de sorprender. Usted sigue instalada en su mundo de fantasía, en oltraland no hay ningún problema. La Comunidad Valenciana es el paraíso en la tierra en políticas sociales.

Lo que usted criticaba con tanta dureza cuando estaba en la oposición ahora usted lo asume con total normalidad y naturalidad. Aquí se ha dicho algo, modelo Cotino, también la fórmula del enriquecimiento injusto, ahora está todo interiorizado con naturalidad. Y si algo no va bien, ya tiene usted a quién echarle la culpa: a los villanos del PP que no gobiernan desde el año 2015 pero, efectivamente, tienen la culpa de todo. Vaya novedad.

Usted ha dicho que el presupuesto en su materia ha subido, es verdad, es que usted tiene un 30 % más de presupuesto que en el año 2015, pero ¿para qué le sirve a usted tener más dinero si no paga? (Veus)

Mire, usted, el último dato, 1.571 millones de euros, ¿verdad?, de presupuesto; usted ha pagado 500. Es que usted de cada 3 euros presupuestados solo ha pagado uno. ¿Para qué le sirve a usted tener más presupuesto, señora Oltra? (Aplaudiments)

Y le he dicho, 5,1 millones de créditos, de euros que usted debe a los centros de menores. Mire, yo le voy a proponer algo, se lo va a proponer mi grupo parlamentario, le vamos a proponer que si a usted le parece bien las quitas a las empresas en las que tiene intereses las empresas la familia del señor Puig, seguro que le va a parecer igual de bien perdonar el 2 % que usted le está cobrando por impagos a los centros de menores. (Aplaudiments) (Se sent una veu que diu: Â«Sí, señorÂ») No haga caja usted, señor Oltra, de este problema, de los impagos de los centros de menores, deje usted de recaudar de quién más lo necesita, deje usted de cobrar a las entidades sin ánimo de lucro lo que por otro lado les está perdonando a las empresas participadas o en las que tiene interés la familia Puig.

Y deje ya, por favor, de una vez de esconderse detrás del logotipo del Partido Popular y con la letanía cansina de la herencia recibida, que ya estamos en su segunda legislatura. Yo sí que creo que las segundas partes nunca fueron buenas.

Y le recuerdo ya, por si no lo sabe, le recuerdo que la pancarta ya se ha convertido en coche oficial, y las camisetas se han convertido en moqueta, y es usted la que tiene el poder, es usted la que tiene la responsabilidad, la barita mágica, ahora ya depende de usted. Si no sabe, hágase a un lado; si no saben, convoquen elecciones, la izquierda ha cogido mucha afición a convocar elecciones anticipadas y a programas electorales. Porque yo me pregunto: ¿para qué querían ustedes gobernar? ¿Es que a caso nos engañaron los señores de Compromís, de Podemos, y del Partido Socialista, en las campañas electorales, desde esta tribuna?

Señores del Compromís, de Podemos, y del Partido Socialista, decían tener solución para todo, decían que todo era cuestión de voluntad política, de gestionar bien. Miren, 1.500 millones de euros bloqueados en Madrid; 1.000 millones de euros de pufos de empresas públicas; 1.600 millones de euros de lo que en aquel momento se llamaban Â«facturas en los cajonesÂ», por cierto, 64 millones suyos de facturas en los cajones, el doble de facturas en los cajones del año pasado. (Aplaudiments)

Y la señora Oltra no habla, no quiere oír pero dice en un medio de comunicación la palabra retallades, familiarícese, retallades, recortes, sí, dice: Â«bueno, pues si hay que recortar que se recorten las áreas que gestiona el Partido Socialista, que recorte la señora Barceló en sanidad.Â» Veo que si empieza usted recortando en sanidad ya veremos dónde se acaban los recortes, nos retrocedemos a la época de Zapatero. Y compruebo con esa afirmación, señora Oltra, que usted no ha acabado de perdonar a sus socios del Partido Socialista la convocatoria de elecciones anticipadas.

Porque, mire usted, que no está gestionando bien no se lo dice esta diputada, ni mi grupo, es que se lo está diciendo todo el mundo: la justicia, la fiscalía, las entidades, la sociedad en su conjunto; porque ustedes decían que venían a colocar a la persona -lo ha vuelto a repetir-, a la persona en el centro de la acción política, y lo que usted está haciendo es colocando a la gente en el centro del huracán.

Porque el señor Puig decía en el 2015, recuerden esa campaña: Â«Ho anem a arreglarÂ», lo vamos a arreglar. Y ¿a qué viene ahora tanto lloriqueo unos y otros? Llevan ustedes cinco años quejándose y llorando. ¿Qué influencia tiene el señor Puig en el PSOE de Pedro Sánchez? Porque le ha dado plantón la señora Montero en Madrid. Y el señor Soler, que fue ayer a visitar a la secretaria de estado, no ha conseguido nada, pero, eso sí, ha vuelto muy contentito, no ha conseguido nada pero ha vuelto muy contento. (Aplaudiments)

Y esas 370 medidas que ustedes han pactado a modo de programa electoral, fíjese usted si para la gente del PSOE es importante la materia de los servicios sociales que de 370 medidas solo 12 destinadas a servicios sociales. ¡Vaya peso, vaya interés que tiene la política social para el PSOE! Un 3 %.

Pero es que tampoco hablan de financiación, señora Oltra, es que no hablan de financiación. ¡Vamos, que cuando ustedes quieren ser claros hablando de financiación o de otras cuestiones no lo dicen! Â«Vamos a derogar la reforma laboral, vamos a derogar la ley de seguridad ciudadanaÂ»; pero en financiación -como decía- ya no es una cuestión de voluntad política y, ahora, en vez de ponerse firme, señora Oltra,…

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Bastidas Bono:

…-sí, voy acabando-, en vez de ponerse firme, señora Oltra, en vez de que en Madrid incluso acaparara algún titular a nivel nacional el disputado voto del señor Baldoví, pues no, ahora con el señor Sánchez todo es conformidad, todo es empatía, todo es comprensión…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Bastidas Bono:

Y voy acabando. Acabando insistiendo en las (inintel·ligible) … del principio…

El senyor president:

No, no, voy acabando no; acaba ja.

Senyoria…

Senyoria...

La senyora Bastidas Bono:

…la sociedad valenciana sufre problemas… (El president desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor president:

Moltes gràcies per la seua intervenció, senyoria. (Veus) Clar, sobre una quantitat de cinquanta-cinc minuts, però, sobre cinc minuts… (Protestes)

Senyories, el seu temps ha finalitzat.

Moltes gràcies, senyoria. (Aplaudiments)

Finalitzarà... (Veus) Sí. Crec que 49 segons és prou... (Veus)

Per a finalitzar esta primera compareixença, té la paraula la vicepresidenta del Consell per a fer una rèplica conjunta als qui han replicat.

Té vosté la paraula.

Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Gràcies per les seues intervencions.

Senyora Bastidas, poc li puc contestar.
Jo entenc que vosté acaba d'aterrar ací, encara té la dinàmica del Congrés dels Diputats i, aleshores, ha parlat de Pedro Sánchez, de Joan Baldoví i d'un muntó de coses que tenen a vore amb allò, és normal.
Ha de canviar el xip.

Però, de polítiques socials, realment ha dit poc.
Ha dit només que el PP no governa des de 2015 i que no parlem de l'herència rebuda i, acte seguit, ha fet referència a Zapatero, que fa prou més que no governa.
Faça's mirar això de la coherència.
És de veres que vostés no governen ací des de 2015, però també és de veres que al seua ombra és molt allargada i el forat que deixaren, doncs, encara fa que ens ressentim, no?

En eixe sentit, dir-li que el model Cotino els ho tombaren els tribunals a vostés; el model Blasco-Cotino, el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana mos digué, en febrer de 2016, que allò estava mal fet, però això ho feren vostés.
I això és el que ha determinat la majoria de rescabalaments, d'enriquiments injustos d'esta conselleria.
Perquè jo me vaig trobar 2.
148 persones majors en residències que se van quedar sense cobertura contractual.
I, com vosté comprendrà, no anava a traure'ls de les residències, amb tant de mal que podia fer-los això, i vaig optar pel rescabalament.

No obstant, és obvi que ha de, vosté, canviar de xip, perquè també ha parlat de les 370 mesures de Pedro Sánchez que tenen poc de serveis socials.
Clar que tenen poc perquè, si vosté sap, els serveis socials són competència autonòmica i no estatal.
(Aplaudiments) Aleshores, és important saber estes cosetes quan parlem de polítiques socials.

La resta ha sigut, doncs, això que quan u eixe ací a dir que no vol ser demagògics.
Doncs, com jo sí que no vull fer un debat demagògic, vaig a centrar-me més en la intervenció de la senyora Quiles, que ha sigut un poquet més reconfortant.

Senyora Quiles, nosaltres venim ací, el Consell ve ací quan vostés mos criden.
Si vostés se'n van de vacances, doncs, aleshores, no podem vindre.
(Remors) En tot cas, jo sempre que em criden vindré.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Ha insistit vosté.
.
.
, ha insistit vosté en el tema de les xifres de la desocupació, basant-se en l'últim mes, val?
I, a més, ha dit: Â«Ha pujat l'atur, i això que som comunitat turística.
Â» Precisament per això.
Precisament per això, a finals d'agost, quan s'acaba la temporada, puja més l'atur.
Però, en termes interanuals, encara som la comunitat de tota Espanya que més ocupació crea.
De l'any passat a la mateixa data d'enguany, som la comunitat en Espanya que més ocupació crea i hui treballen dos-centes setanta mil persones més que fa quatre anys.
Eixes són les xifres.

Això és mèrit del Botànic?
Doncs, clar que no és mèrit del Botànic.
Nosaltres el que fem és generar un marc polític i unes polítiques econòmiques que ajuden.
Però clar que nosaltres no ens apuntarem això com a tanto, no?

Després vosté ha parlat de dotze mil xiquets en barracons.
Li dic el mateix que li deia abans a la senyora Bastidas.
Vosté ha de fer la comparació de fa quatre anys.
Sí, som la comunitat que, en termes relatius, probablement té més barracons, però també és de veres que en 2015 hi havia dènou mil xiquets en barracons i ara n'hi ha dotze mil, és una diferència substancial.
I seguirem avançant i, d'ací a un any, encara en seran menys i, d'ací a dos anys, encara menys.

Quan parla vosté dels CAT, ja li he dit les xifres dels centres d'atenció primerenca.
Li he dit que s'han doblat les places, s'han doblat les places.
I és més, hem arribat ja a un acord sobre la fórmula d'això que vosté deia de compartir una plaça dos menors, perquè vosté sap que hi ha menors que, a la millor, necessiten una sèrie d'hores a la setmana i hi ha altres menors que necessiten el doble d'hores a la setmana i, per tant, no pot ser tot un mòdul únic.
I, aleshores, ja s'ha arribat a un acord amb les entitats i amb les famílies en el sentit de compartimentar, en funció de les necessitats d'eixe xiquet i xiqueta, de l'afecció que tinga, no?

Això del model Cotino ja li ho he contestat a la senyora Bastidas.
El model Cotino jo no sé si vosté sap què és, però, naturalment, això ja no existix en esta comunitat.
El que passa és que, fins que no passen els quinze anys d'eixe model, doncs, hi ha places que encara estan en model d'accessibilitat i s'han de prorrogar, val?
Però això ja no existix.
Ara hi ha contractes i, en l'últim contracte de tres mil tres-centes places hi havia 29 empreses adjudicatàries; en el model Cotino-Blasco hi havia 9.
Vosté entén la diferència entre 9 i 29?
No diguen que són les mateixes empreses.

Ara, si vostés volen que algunes empreses, per fer el sanguango, no puguen treballar mai més, doncs, escolte, això s'arregla també en el Congrés dels Diputats, eh?
Jo també sóc favorable a tindre una legislació de contractes públics més restrictiva i que castigue més a aquells que han fet coses que no devien fer.

I per la resta, per acabar, gràcies a tots vostés.
Òbviament, les portes de la conselleria, de la vicepresidència i de tot el meu equip estan obertes per a tots vostés.
I, per tant, espere també respondre a eixe mà estesa que vostés han verbalitzat ací i que jo els agraïsc.
I estem a la seua disposició per al que vullguen, en esta cambra o fora d'ella, com ja els vaig explicar també en les reunions que vam mantindre.

Moltíssimes gràcies.

Que tinguen un bon dia.
(Aplaudiments)

Compareixença del vicepresident segon del Consell i conseller d'Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica, per a informar de les línies polítiques a desenvolupar des de la conselleria, sol·licitada a petició pròpia.

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Senyories, anem a continuar, com estava previst, en el següent punt de l'ordre del dia, que és el punt tercer, que és la compareixença del vicepresident segon del Consell, conseller d'Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica, per a informar de les línies polítiques a desenvolupar des de la conselleria.

Té un total de cinquanta-cinc minuts, que pot distribuir entre l'exposició actual i la contestació.

Sí que anuncie a la cambra que seré molt estricte en el compliment dels temps assignats, perquè estem en unes hores que mos en podem anar, fàcilment, a les quatre.

Disculpe, senyor conseller.

Té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica:

Gràcies, president de les Corts.

Vicepresidenta.

Membres del Consell.

Diputades i diputats.

El passat 28 d'abril, el poble valencià, amb la màxima expressió de la democràcia, va decidir que la Generalitat Valenciana havia de seguir caminant cap endavant.

Enfront de l'amenaça de tornar a les èpoques més fosques de la nostra història recent, les valencianes i els valencians han reconegut la feina feta durant els darrers quatre anys pel govern del Botànic a recuperar la dignitat d'esta terra i de les seues gents.

El Botànic va posar la primera pedra per a dur a terme una transformació política que enfrontara directament els problemes de la ciutadania.
Fou la legislatura del canvi aclamat per una comunitat que necessitava deixar enrere les males pràctiques i recuperar els serveis públics i els drets socials.
Amb treball conjunt i diàleg, s'ha demostrat que sempre és possible fer polítiques en favor dels interessos de la ciutadania.

Ara, el mandat que ens han fet arribar les valencianes i els valencians és el d'assolir l'horitzó dibuixat en 2015, per tal de culminar un projecte de País Valencià socialment igualitari, culturalment divers, profundament feminista i respectuós amb la natura.
En definitiva, fer una política responsable i convertir en una transformació real allò que va començar amb un canvi.

El Botànic d'Alacant ha de ser el mirall de la societat que representa.
Hem construït un acord que ha de guiar la nostra acció política i de bon govern, un projecte comú, de futur, que es reflecteix en aquest contracte social que marcarà l'acció de govern.
Un projecte amb mesures concretes, realistes, amb l'única finalitat de millorar la vida de les persones.
Malgrat tot, hem de ser conscients que ens trobarem amb molts entrebancs, si no s'aconsegueix una estabilitat dins d'un govern de progrés a Espanya

El poble valencià ens exigeix que els seus drets i necessitats es vegen cobertes de forma plena i això sols és possible si tenim una administració autonòmica amb els recursos econòmics, humans i materials suficients.

Des de fa un llarg temps, la societat valenciana ha patit les conseqüències d'un finançament injust; conseqüències que ataquen directament el nostre estat de benestar, el dret a un habitatge digne, el dret a una sanitat i benestar social universal, una educació de qualitat i la protecció de la nostra natura.

Des de la nostra posició a la vicepresidència segona, amb lleialtat a aquest Consell, del qual en forme part, i amb lleialtat a la societat valenciana, sempre reivindicarem un finançament just.
(Aplaudiments)

Resoldre el problema del finançament és una urgència, però també hem de fer front a la situació d'emergència climàtica en què ens trobem.
La comunitat científica ens ho recorda constantment.
Nosaltres, com a govern, hem de recollir aquest missatge sobre allò que passa al nostre entorn més immediat i en el conjunt del planeta.

Ja hem fet el primer pas.
En el passat Consell, el Consell va declarar l'emergència climàtica per tal d'accelerar el treball en favor de parar el canvi climàtic, perquè la lluita contra el canvi climàtic és el repte més gran al qual ens enfrontem en les dècades vinents.

La Mediterrània és un espai especialment vulnerable.
El nostre model econòmic, social i de vida depén exclusivament del nostre territori i aquest es veu amenaçat per la crisi ecològica.
El turisme, l'agricultura o la pesca són sectors estratègics per al nostre desenvolupament, sectors que generen treball i riquesa i que poden veure's seriosament en perill si no prenem les mesures adients.

D'altra banda, els combustibles fòssils, els recursos en els quals es basa el nostre model energètic, tenen data de caducitat, s'esgoten i hem de buscar alternatives.
L'elevat consum de recursos naturals, els importants processos d'urbanització, el canvi en les formes de desplaçar-se i els impactes que tot això ha tingut en les societats modernes i el nostre entorn ens ha portat a una situació d'emergència climàtica a la qual hem de fer front si volem garantir un futur pròsper i sostenible a les generacions vinents.

I és ara.
(Aplaudiments) Ara és quan hem de passar de les paraules als fets.
Ara ha arribat el moment de decidir.
Som la primera generació conscient que el canvi climàtic pot acabar amb el nostre model social i econòmic, però, al mateix temps, som l'última generació que pot fer alguna cosa per a evitar-ho.

Les institucions n'hem de ser exemple, hem de ser mobilitzadores d'aquest procés.
A la ciutadania se li ha de demanar sensibilització, consciència amb allò que està passant, comportaments ecològicament sostenibles, que cadascú pose el seu gra d'arena.
Però no ens hem de confondre, des de les institucions no podem desviar a la ciutadania esta responsabilitat; la responsabilitat la tenim nosaltres, el govern valencià en aquest cas, de posar en marxa polítiques decidides, d'adaptació i mitigació del canvi climàtic.

Senyories, cal encaminar-nos cap a un nou model econòmic sostenible a la mida del planeta.
La societat ho té molt clar i ha elegit.
En aquest Consell som totalment conscients de la urgència de fer front a aquesta problemàtica.
Per això, el primer eix del nostre acord de govern fa referència a la transició ecològica i a la lluita contra el canvi climàtic.
Li hem donat un caràcter prioritari amb la creació de la vicepresidència segona, amb objectiu d'orientar i coordinar les polítiques cap a la transició ecològica, cap a un nou contracte verd que transforme la nostra economia i el nostre model productiu, que assegure el futur del medi i la igualtat de les persones, que ens convertisca en un referent mundial en la lluita contra el canvi climàtic per mitjà de la modernització i de la innovació.

Aquesta realitat també es veu reflectida als llocs on desenvolupem la nostra vida quotidiana.
Les nostres ciutats, les nostres cases, els nostres entorns urbans cada vegada generen més desigualtats i segregació social.
Les edificacions es fan velles i augmenten el seu impacte al medi.
Per això, l'arquitectura bioclimàtica és una ferramenta fonamental per a revertir aquesta realitat, millorant els nostres barris i la qualitat de les construccions.
Caminar cap a l'eficiència energètica és primordial per a l'estalvi de recursos.

Des d'un primer moment, hem considerat que aquest eix havia d'estar dotat de pressupost i estructura pròpia.
La rehabilitació i adequació dels habitatges i edificis públics, per fer-los energèticament més sostenibles, serà el punt de partida per començar aquest canvi en favor de la sostenibilitat.
Un canvi encaminat, a més, a lluitar contra la pobresa energètica i que crearà nous llocs de treball.

Però, senyories, el principal problema de la vivenda a la nostra terra no és el seu estat, sinó que gran part de la nostra població no pot accedir a ella.
Des de les institucions hem d'entendre que l'habitatge no és un bé de consum opcional, és un bé de primera necessitat que proporciona seguretat i privacitat, i un espai per a desenvolupar una vida digna i poder formar les seues famílies.

L'habitatge és un dret reconegut en l'article 47 de la Constitució i diu que: Â«Totes les persones tenen dret a gaudir d'una vivenda digna i adequadaÂ» i afegeix Â«que els poders públics devem promoure les condicions necessàries i establir les normes pertinents per a fer efectiu aquest dretÂ».

I no només això, sinó que també està recollit en el nostre Estatut d'autonomia, en l'article 16, quan diu que: Â«Cal treballar per a garantir el dret a l'habitatge en favor dels joves, de les persones sense recursos econòmics, de les dones maltractades i de les persones amb diversitat funcionalÂ».

La falta d'habitatge té conseqüències que van més enllà del fet de no poder gaudir d'un sostre propi.
L'habitatge s'ha d'entendre, també, com un element d'integració social.
No tindre accés a l'habitatge o estar en una situació d'inestabilitat també està relacionat amb l'exclusió social, amb la reducció de les oportunitats laborals, de les oportunitats educatives, de salut, etcètera.

Es calcula que per cada euro que invertim en vivenda en recuperem quatre per la no utilització d'altres serveis com la sanitat.
L'habitatge és també l'espai des del qual desenvolupem el nostre projecte vital.
Quants joves volem formar una família i no poden perquè és impossible accedir a un habitatge?
Quants joves no poden fer una vida autònoma per no poder pagar un lloguer?

Aquesta ha de ser la legislatura on este dret es faça efectiu, efectiu de veritat.
La legislatura, senyories, on situem l'habitatge com element central i prioritari de l'acció del Consell, on consolidem el dret a l'habitatge com un pilar més de l'estat del benestar.

Senyories, aquest és el marc de referència en el qual vull desenvolupar la meua compareixença.
A partir d'aquestes premisses i des del convenciment absolut que són qüestions que ens interpel·len a totes i a tots, hem d'exercir les nostres competències i responsabilitats per defensar estes causes.

Comparec davant les Corts per primera vegada, com a vicepresident segon i conseller d'Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica, per a exposar les línies generals del que serà la nostra aposta política i de gestió per als quatre anys següents, sempre tenint com a referent l'acord del Botànic d'Alacant.

Empezaré explicando el trabajo que estamos llevando a cabo en la vicepresidencia segunda para que las políticas del Consell estén coordinadas para avanzar hacia la transición ecológica.
Según los informes presentados en la Conferencia de Naciones Unidas sobre el cambio climático, España es una región cada vez más vulnerable.
En el País Valenciano en los últimos veinte años las temperaturas se han mantenido, mayoritariamente, por encima de los valores normales.
Los últimos cinco años han sido los más calurosos desde 1940.

Estamos muy por encima de los niveles deseables de emisiones de gases de efecto invernadero para cumplir los objetivos del Acuerdo de París.
Las energías renovables representan un 7 % del consumo energético, muy por debajo de la media española.

Todo eso son algunos indicios del deterioro ambiental que sufrimos.
Y ante esta situación no valen ni el negacionismo ni el catastrofismo, no vale ninguna reacción que conlleve parálisis.
Son tantas las evidencias que se convierten en argumentos irrefutables.
Parece incomprensible que todavía hoy existan posiciones políticas y gobiernos que nieguen esta realidad y que rompan consensos internacionales como el Acuerdo de París o el Protocolo de Kioto.

Cuesta creer que haya partidos políticos que bloqueen declaraciones institucionales sobre los incendios sufridos este verano en Canarias o partidos que consideran una prioridad desmontar proyectos como Madrid Central.
Queremos una Tierra de futuro que tenga cuidado de las personas, que respete y proteja la tierra y los recursos naturales que hacen posible la riqueza económica, el bienestar y la vida.

Nosotras y nosotros estamos orgullosos de nuestra tierra y de nuestra gente, y por eso en nuestro proyecto las vamos a situar en el centro.
Señorías, el cambio climático también está directamente relacionado con la pobreza y con las desigualdades, desigualdades entre países y desigualdades entre personas.
La peor parte de la crisis ecológica no la sufrirán quienes más contribuyen a ella sino la gran mayoría de la población.

Los problemas de salud causados por la contaminación afectan más a quien tiene mayor dificultad para acceder a los medicamentos; afectan más a las mujeres, que son las que se encargan de los cuidados, principalmente, y son las que más sufren el paro, la precariedad y la pobreza.

Por tanto, las soluciones que diseñemos y apliquemos no solo tienen que ser eficientes, tienen que ser justas y combatir las desigualdades.
Por eso hablamos de un nuevo contrato verde, porque lo que tenemos que impulsar es un gran acuerdo de país para hacer frente a esta crisis desde la igualdad y la justicia y no desde la exclusión.

Este gobierno apuesta por afrontar esta crisis como una oportunidad, una transformación hacia un modelo social, económico y productivo más sostenible, más moderno, más justo y más feminista.

Tenemos que hacer efectivo el eje 5 de calidad democrática y buen gobierno del Acuerdo del Botànic d'Alacant y llegar a un acuerdo amplio que permita el reconocimiento de los derechos de la naturaleza, de los derechos sociales en una futura reforma de l'Estatut.
Un Estatut que integre tanto el blindaje de los derechos sociales como la vivienda, la sanidad, la educación y el respeto a la igualdad, y una cuestión tan innovadora e imprescindible como el reconocimiento de los derechos de la naturaleza.

En la Comunidad Valenciana ya hemos fijado un rumbo mediante una estrategia valenciana del cambio climático y la energía.
Un rumbo hacia una transición ecológica que va totalmente en línea con los objetivos de desarrollo sostenible de la Agenda 2030 y de los grandes acuerdos sobre el clima de las Naciones Unidas.

Tenemos claros los objetivos en materia de reducción de las emisiones de gases de efecto invernadero, aumento de las energías renovables y mejora de la eficiencia energética.
La Comunidad Valenciana tiene que plantearse como objetivo la descarbonización de su modelo energético en el menor tiempo posible para conseguir una reducción drástica de las emisiones de CO2, pero también para conseguir una mayor soberanía a través de la producción de energías renovables en nuestro territorio.

El avance tecnológico y la reducción de los costes disipa cualquier duda sobre la competitividad de un modelo basado en energías de origen renovable.
Para lograr este importante objetivo impulsaremos la Agencia Valenciana de Energía como herramienta para mejorar la producción y distribución de energía renovable para las administraciones, los hogares y el tejido empresarial.
Esta agencia contribuirá a acabar con la pobreza energética.

Y activaremos también la Agencia Valenciana del Cambio Climático, un organismo necesario para centralizar la información, analizar los posibles efectos ecológicos y ambientales de todas las políticas del Consell y construir herramientas de sensibilización.
Este organismo elaborará informes con datos fiables para la toma de decisiones y centralizará la información sobre el cambio climático en la Comunitat Valenciana.
En definitiva, será la encargada de asegurar que no bajemos la guardia en conseguir los objetivos que se propone el Consell.

Desde la vicepresidencia segunda, mediante la Comisión Delegada del Consell de Transición Ecológica y Sostenibilidad Ambiental, trabajaremos activamente en la coordinación e impulso de todas las áreas del gobierno implicadas en estas políticas de transición ecológica y contra la emergencia climática, porque estamos ante una transversalidad obligatoria.
En el gobierno lideraremos esa transformación verde que estamos muy seguro de eso.

Senyories, aquest nou consens, al qual aspirem ha de garantir un dret fonamental, davant d'altres, que és el dret a l'habitatge.
Cap societat moderna i avançada pot permetre's que les seues veïnes i veïns no puguen accedir a una vivenda de qualitat.
Per això, aquesta nova Conselleria d'Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica té com a principal objectiu consolidar un model habitacional sostenible, social i ambientalment, que supere els errors del passat i done continuïtat als encerts del primer Botànic.

El nou Botànic introdueix esta arquitectura bioclimàtica com un dels elements més innovadors.
Vol posar èmfasi en la necessitat de transformar i dissenyar una arquitectura que tinga en compte les condicions climàtiques i aprofite els recursos disponibles per a reduir els impactes ambientals i les necessitats energètiques de les edificacions.

Per molt nou que semble aquest concepte, les valencianes i els valencians en sabem molt de construccions sostenibles i energèticament eficients.
Tenim un gran bagatge i un patrimoni històric arreu del nostre territori.
L'exemple més emblemàtic és el de la barraca, una construcció de l'Horta de València amb sostres alts i parets construïdes amb materials locals que ajuden a mantindre una temperatura agradable tant en les èpoques de calor com en les èpoques de fred.

A la meua comarca, la Marina Alta, tenim l'exemple dels riuraus tan típics de Xàbia i a Castelló les cases de pedra de l'Alt Palància i les cases recobertes de calç i murs amples de la costa mediterrània.
Sabem molt d'arquitectura bioclimàtica i anem a posar-ho de relleu.

La Unió Europea ja ha fet una aposta per l'eficiència energètica dels edificis.
En juliol de l'any passat va entrar en vigor una directiva per establir un sistema energètic sostenible, competitiu, segur i descarbonitzat complint amb els compromisos d'eficiència energètica establerts per al 2030 de reduir les emissions de gasos d'efecte hivernacle, d'augmentar la proporció d'energies renovables i d'aconseguir un estalvi energètic.

En l'àmbit autonòmic és necessari traçar una estratègia per a l'habitat sostenible que tinga com a objectiu descarbonitzar els edificis abans del 2050 i que prenga les mesures necessàries per a la seua execució.
Aquesta estratègia serà un document viu, en línia amb la Unió Europea, que anirà actualitzant-se a mesura que es vaja desenvolupant el treball i es detecten noves oportunitats.

La intervenció en l'àmbit de l'edificació i l'espai urbà és clau com a política de suport sobre les quals construir iniciatives relacionades amb el benestar social i la qualitat de vida.
Allò bioclimàtic és el primer pas cap a la sostenibilitat.
És necessari aconseguir una arquitectura que requerisca el mínim d'energia en el seu funcionament i que reduïsca l'impacte ambiental en la construcció.

Per això promourem materials més naturals o de menor impacte i aplicarem sistemes i formes de fer noves per tal de reduir la demanda energètica dels nostres edificis.

D'altra banda, tenim el repte de millorar el parc de vivenda així com d'altres edificis públics.
Des de les administracions públiques hem de donar exemple i hem d'abanderar estos vents de canvi.
Actualment ja comptem amb alguna experiència favorable, projectes com l'Impulse, desenvolupat a la ciutat d'Elx, ens situen com a referència europea en la modernització d'edificis públics per a l'eficiència energètica.
Estendrem els coneixements aportats per aquest projecte i continuarem innovant perquè finalment no existisca ni un sol projecte a la Comunitat Valenciana que no resulte sostenible.

En aquest sentit, les tres àrees sobre les quals actuarem son: en primer lloc, la rehabilitació i les actuacions urbanes; en segon lloc, la innovació ecològica en la construcció i, en tercer lloc, la qualitat en l'edificació.

Senyories, el 34 % de les llars de la Comunitat Valenciana passen fred als seus habitatges.
És cert que la pobresa energètica majoritàriament ve donada per problemes econòmics, però n'hi ha una causa important que té a veure amb la poca adequació de les cases.
Per això donarem continuïtat i implementarem nous programes d'ajuda per a la millora de l'aïllament i l'eficiència energètica de les nostres llars.

Les rehabilitacions tenen impacte no sols en la millora de les condicions físiques de l'edificació sinó també té conseqüències positives en l'economia, el treball, la sanitat i la cohesió social.

Des de la conselleria impulsarem l'elaboració d'una agenda urbana valenciana que incloga tots aquests paràmetres per tal de rehabilitar les cases perquè siguen climàticament i energèticament sostenibles.
Este procés de millora de les edificacions requerix de propostes innovadores.
És indispensable establir contactes amb altres institucions -que ja treballem, estem treballant ja en este sentit- buscant punts de trobada per tal de transferir-nos els coneixements.
Iniciatives com la càtedra d'habitatge són imprescindibles per a incidir en la investigació i la innovació en l'habitatge.

Treballarem el concepte d'edificació sostenible.
Pretenem avançar cap a un nou model d'edificació, ús i gestió del parc edificatori.
Aquestes mesures aniran en la direcció d'enfortir la nostra competitivitat empresarial, generant nou treball qualificat i el desenvolupament de noves tecnologies.
Tindrem com a objectiu principal millorar el benestar de la ciutadania a través de l'habitatge i de la millora del medi ambient.

Senyories, ara toca parlar de la raó principal per la qual estem ací, toca parlar en particular de l'habitatge.
Afortunadament, la situació no és la mateixa ara que la de fa quatre anys.
Quan el primer govern del Botànic va entrar en les institucions la situació era dramàtica, les execucions hipotecàries arribaven al seu màxim històric en el primer trimestre de 2015 fruit dels efectes de la crisi econòmica i d'una gestió inexistent per part de la conselleria que dirigia el govern del senyor Camps.

El dret d'un habitatge digne va quedar sepultat en favor d'altres projectes que, com s'ha comprovat al llarg d'estos anys, no aportaven cap servei ni benefici per a la societat.
Encara hui estem pagant les conseqüències i les factures del que és governar per a uns pocs, amb privilegis a costa dels diners de totes i tots els valencians (aplaudiments).

El treball realitzat per l'anterior conseller en matèria d'habitatge, María José Salvador, ens deixa un llegat de bona gestió i de valentia, i volia agrair-ho públicament.
Prova d'això són les resolucions 501, el compromís de solucionar els 1.
400 expedients que quedaven per resoldre i l'elaboració de la Llei de la funció social de l'habitatge, una llei que ens permetrà en els pròxims anys equiparar les polítiques d'habitatge al País Valencià al context europeu i mundial, però encara molt per a fer.

Des de les institucions, hem d'entendre que l'habitatge ha de tindre un enfocament universal i ampli.
Hem de proporcionar alternatives habitacionals als casos de desnonaments.
Hem d'ampliar un parc públic, per a tindre capacitat de resposta i d'anticipació en els casos d'urgència.
Hem de promoure l'adquisició d'habitatges buits i construir habitatge públic nou per afavorir col·lectius com els joves o les dones víctimes de violència masclista.

Hem de vertebrar el territori, dibuixar un mapa, on cap municipi valencià dispose de falta d'habitatge, i poder oferir-lo a les seues ciutadanes i als seus ciutadans.
Perquè l'habitatge tinga una funció social, hem de reglamentar la llei per a la funció social de l'habitatge; després dels intents de l'oposició d'entorpir el treball en este sentit, és necessari ara mateix materialitzar la llei i aconseguir els objectius que es van plantejar en ella, per a fer realitat el dret a gaudir d'una vivenda assequible, digna i adequada, que és el fonament d'aquesta llei.

Garantir que el dret siga efectiu i que l'administració tinga la capacitat de poder-ho oferir sense limitacions.
En definitiva, tindre disponible l'eina principal per a fer front a aquest problema amb caràcter prioritari.

Senyories, en matèria d'habitatge seré molt clar, respondrem a tres objectius principals: el primer, eradicar els desnonaments sense alternativa habitacional; el segon, garantir l'accés a una vivenda digna i assequible, augmentant el parc públic d'habitatge, i, el tercer, fer una aposta ferma per a la regeneració urbana.

La Comunitat Valenciana és malauradament la tercera comunitat ara mateix on més desnonaments es produeixen.
La magnitud del problema és més que preocupant.
Encara que han millorat les xifres en els últims anys, encara en 2018 es van produir més de 2.
500 desnonaments.
Això significa que al dia es produeixen sis desnonaments per execucions hipotecàries i impagaments del lloguer.

Senyories, sis desnonaments al dia, sis famílies que es queden encara hui al carrer, malgrat les polítiques progressistes que ha fet el Botànic (aplaudiments), i això cal revertir-ho ja mateix.

Doncs, bé, en quatre anys hem d'aconseguir que no hi haja cap desnonament sense alternativa habitacional.
En quatre anys hem de declarar la Comunitat Valenciana territori lliure de desnonaments, i això ho farem mitjançant la creació de protocols d'actuació unificats davant casos d'emergència, demanant la col·laboració de les entitats locals i altres departaments, com benestar social, per a detectar el problema de forma més ràpida i accelerar el procés de resposta.

Les famílies valencianes han de saber que siga la que siga l'administració a la qual es dirigisquen, seran ateses amb la màxima coordinació i professionalitat.

Aproparem, a més, els punts d'Infohabitatge als ajuntaments més grans, i tractarem d'aprofitar estructures històriques de vertebració del nostre territori en les mancomunitats comarcals, per tal d'arribar fins al poble més menut.
Aquest servei és molt necessari per a informar sobre com accedir a l'habitatge, mitjançant el lloguer, o per a tindre un suport davant una execució hipotecària, un desnonament o un llançament.

Senyories, la societat civil organitzada en associacions que lluiten per fer efectiu el dret a l'habitatge, com la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca, m'ha fet arribar la situació d'urgència que viuen moltes persones en el territori valencià.
L'administració en aquestos moments no té encara la capacitat suficient per a proporcionar el suport en forma d'ajudes i habitatges buits per a totes les persones que realment la necessiten.

No la tenim en aquests moments, i això és una realitat.
Però també és una realitat que cal canviar eixa situació.
Hi ha més de catorze mil persones que s'han inscrit al registre de demandants d'habitatges.
I una cosa tenim clara des de la conselleria, senyories: no podem deixar cap persona sense casa.
Totes les persones tenen dret a una casa i totes les peticions registrades han de ser correctament ateses.

Per això, anem a maximitzar els recursos destinats a les ajudes al lloguer, hem de fer un pas més per assegurar l'accés a la permanència baix un sostre digne a aquelles famílies sense recursos.
En aquesta legislatura ja ens hem posat mans a l'obra per tal d'augmentar la cobertura d'aquestes ajudes.
El passat mes d'agost, per exemple, vam ampliar el termini per a resoldre les sol·licituds d'ajudes directes al lloguer, cosa que reafirma el nostre compromís en solucionar les situacions d'emergència que es repeteixen dia a dia en el nostre territori.

Augmentarem el parc públic d'habitatges.
Actualment el nivell d'ocupació del parc públic que gestiona la Generalitat i l'Entitat Valenciana d'Habitatge i Sòl, l'anomenat EVA, és pràcticament del cent per cent.
Això ens deixa sense capacitat de maniobra per a respondre a casos d'emergència i amb poc marge per a fer polítiques a favor dels col·lectius més castigats per la crisi.

Per tant, hem d'ampliar el parc públic d'habitatge, i ho farem de dues formes diferents.
Per un costat, mitjançant la compra directa, adquisició i cessió d'habitatges.
I per un altre costat, mitjançant la promoció i construcció d'habitatges nous.

En relació a la compra, durant els primers mesos d'aquest govern hem iniciat un mecanisme pel quals se'ns permet comprar habitatge de forma directa.
I, abans que acabe l'any, intentarem adquirir entre 45 i 50 habitatges per a casos molt particulars d'emergència.

Seguint amb aquesta línia, s'ha proveït de més pressupost el segon pla d'adquisició d'habitatge i hem redefinit les condicions per tal d'adquirir habitatges en les zones amb més tensió, on més capacitat de resposta cal, com les ciutats de València, Alacant i les seues àrees metropolitanes.

Pel que fa a la cessió d'habitatges, el passat mes d'agost vam mantindre una primera ronda de contactes amb grans tenidors d'habitatges, concretament ens vam reunir amb la direcció executiva de la Sareb per a estudiar possibilitats d'acord de cessió voluntària d'habitatges destinats a lloguer social.

Tenim l'exemple d'altres comunitats autònomes que han aconseguit un acord de cessió temporal amb condicions satisfactòries per a l'administració.
I la nostra voluntat i predisposició és total i absoluta.
Però cal que estes entitats posen de la seua part.

No oblidem que diverses entitats que disposen d'habitatges buits foren rescatades amb fons públics, amb diners de totes i de tots nosaltres, per tapar les males pràctiques i irresponsabilitats dels seus dirigents.
Tant les entitats que gestionen els actius de les reestructuracions bancàries, com la Sareb, com entitats financeres que actualment compten amb capital públic, com Bankia o el Banc Sabadell, han de retornar el que la societat ha fet per elles i ser proactives en facilitar acords per a cedir habitatges buits a la Generalitat Valenciana.

És incomprensible que el dia de hui hi haja cases sense gent i gent sense casa.
Açò és incomprensible, senyories (aplaudiments), és incomprensible.

L'Entitat Valenciana d'Habitatge i Sòl, a la qual hem d'agrair el compromís i la tasca que fan dia a dia, ja ha avançat en aquest sentit.
En el mes de juliol, vam arribar a un acord amb Criteria Caixa per a la cessió de tres-cents habitatges que anem a destinar a lloguer social, emergències habitacionals i a dones víctimes de violència de gènere.

En relació a la promoció i construcció del parc públic, potenciarem línies de promoció pública d'habitatge, tant de la mà de cooperatives d'habitatge com de la mà de promotors privats, amb la cessió de sòl.
Tenim clar que generar sinèrgies amb el tercer sector i el sector privat és primordial per a la promoció d'habitatges.

Ja s'ha produït la primera reunió amb la Federació de Promotors Immobiliaris i Agents Urbanitzadors de la Comunitat Valenciana, i amb la Federació de Cooperatives d'Habitatges i Rehabilitació, perquè entenem que la causa de l'habitatge s'ha d'abordar mitjançant el consens de totes les organitzacions que treballen en aquest sentit.

Senyories, el segon objectiu, com he dit anteriorment, és fer efectiu l'accés a un habitatge digne i assequible.
Hem detectat un canvi de tendència.
El que abans eren execucions hipotecàries, ara s'han transformat en llançaments per impagament de lloguers.

Es calcula que sols entre el 17 % i el 19 % de les persones amb menys de trenta-cinc anys poden permetre's avui en dia optar a un habitatge de lloguer, a causa del seu elevat preu.
És una xifra demolidora, senyories, és una xifra demolidora.
Estem parlant de centenars de milers de joves que encara no poden començar una vida nova per elles mateixes i formar les seues famílies.
No podem permetre que l'habitatge siga un element d'especulació ni un luxe.

I resulta prioritari que el Consell torne a proveir d'habitatge, siga com a protegit, com a preu de lloguer assequible.
Hem de traçar una estratègia per a quatre anys, un pla, Fent Habitatge 2020-2023, i aquest pla ha de ser transversal a tots els eixos comentats anteriorment, articulant l'acció en dos blocs diferents.

Un primer bloc, que promoga la mobilització d'habitatges privats cap al sector públic, i un segon bloc que consistirà en l'augment del parc públic d'habitatge, per a destinar-lo a lloguer assequible.
Per a fer possible això, crearem unitats, tant en l'Entitat Valenciana d'Habitatge i Sòl com amb les corresponents direccions generals, per tal de fer efectius tots els drets de tanteig i retracte sobre habitatge públic, que ens va a permetre fer la llei de funció social de l'habitatge.

Senyories, el preu del lloguer seguix augmentant a un ritme mitjà del 5,2 % anual, i cal establir mecanismes necessaris per a regular-ho.
Som conscients que des de l'administració autonòmica no tenim les competències completes, necessàries per a fer-ho.
Però el nostre propòsit és el d'impulsar, des de la Comunitat Valenciana, una coordinació efectiva amb altres comunitats autònomes, ajuntaments i organitzacions socials, un pacte estatal per a la regulació del preu del lloguer.

Desitgem generar un espai de debat sobre com afrontar aquest problema que està suposant l'expulsió de tanta gent de les seues cases.
És un debat urgent i necessari que ha tingut lloc en altres parts d'Europa, en ciutats com Berlín o París, i cal avançar cap a eixes solucions.

Senyories, la dificultat d'accedir a l'habitatge és un problema molt seriós.
No podem basar-nos en valoracions subjectives i aproximades per a enfrontar-nos als reptes que he anat anunciant anteriorment.
Per això, posarem en marxa l'observatori de l'hàbitat i la segregació urbana, i el dotarem de recursos i autonomia suficients per a poder comptar amb dades fiables i objectives.

Potenciarem noves línies d'investigació i innovació, en col·laboració i contacte continu amb l'Institut Valencià d'Edificació, l'IVE, les universitats valencianes i experts en la matèria per a implementar noves solucions adoptades a la nostra realitat.

Per últim, la Conselleria d'Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica fa una aposta ferma per la regeneració urbana.
Actualment ens trobem en un parc general d'habitatges molt vell.
Una part considerable dels habitatges existents compliran, durant la següent dècada setanta anys, en el millor dels casos.
La creació d'entorns adequats per a viure és fonamental.

Les àrees de regeneració i renovació urbana continuaran sent un instrument que farem servir per a impedir la degradació dels barris més antics i per a evitar així que cap família es veja obligada a abandonar la seua casa per falta de diners per a poder arreglar-les.
Hem d'incorporar nous paràmetres en favor de la inclusió i el respecte al medi ambient.

Detectarem noves necessitats on planificar la renovació i avançarem en els projectes que tenim ja en marxa, en Oliva, en Alcoi, en Elx, en Olocau, en Morella, en Elda, en Onda, en Llíria, en Xàtiva.
I per suposat, en el Cabanyal-Canyamelar, a València.

Posarem èmfasi en la regeneració del Cabanyal, un barri que va resistir la política d'assetjament i enderroc a la qual el van sotmetre els vells governs de la dreta valenciana.
I ha de ser un indret de convivència, un barri per a la gent, eixa gent tan nostra que pobla els nostres poblats marítims i que es mereix uns carrers, uns edificis i uns serveis, igual que la resta d'habitants de la ciutat.

Voldria aprofitar esta referència marinera per a acabar aquesta intervenció recordant un gran cabanyaler, historiador, profund coneixedor de la seua terra, a Marià Ferrer Gallart, Premi Literari Ciutat de València 2003, que va faltar, se'n va anar d'esta vida que sa casa vora la mar estava condemnada.
La teua casa, Marià està dempeus, i està forta, com estan les cases que es van salvar de la barbàrie dels enderrocaments.
Pots estar tranquil, perquè ara governa un govern per a la gent.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresident.

Feta esta primera intervenció, és el moment que els grups parlamentaris fixen posició.

En primer lloc, en nom del grup Vox Comunidad Valenciana, l'il·lustre diputat Miguel Pascual prendrà la paraula.

El senyor Pascual Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Muchas gracias, miembros de la Mesa.

Señorías, buenos días a todos.

Señor conseller, quiero en primer lugar felicitarle por su nombramiento.
También me gustaría desearle mucha suerte y el mayor de los éxitos en su gestión.
Porque de dicha gestión depende en buena parte el día a día de la gente y el futuro de todos nosotros.
Aunque sinceramente dudo que lleguemos a buen puerto con sus políticas.

También quería agradecer la asistencia a los demás miembros del Consell.
Espero que esta no sea una visita de cortesía del inicio de legislatura y que de verdad se presten a venir a las Cortes Valencianas cada vez que se lo solicite la cámara o alguna de sus comisiones.

Hoy es 11 de septiembre y, antes de empezar mi intervención, no voy a dejar pasar la oportunidad de poner en valor el compromiso que tiene el partido político Vox con la defensa de la legalidad y del estado de derecho, y que, gracias al trabajo desinteresado de unos pocos abogados, pero con el apoyo de muchos que estábamos detrás, hicieron una gesta importantísima y se consiguió que los golpistas que atentaron contra la nación duerman a día de hoy en prisión.
(Aplaudiments) Y esperemos que sea durante mucho tiempo.

Don Rubén Martínez Dalmau, enhorabuena.
Ya tiene usted la vicepresidencia y la conselleria que tanto deseaba, y a todos sus acólitos colocados y cobrando su ansiado sueldo público.

Mire, ¿sabe cuál es la diferencia entre usted y nosotros?
En que nuestro programa electoral es claro como el agua y los votantes que han confiado en nosotros saben lo que votan, saben que cuando gobernemos empezaremos por tomar las medidas necesarias para reducir el gasto político, el gasto superfluo y que los ciudadanos no tengan que soportar diecisiete sueldos como el suyo.
Porque en Vox creemos que donde mejor está el dinero es en el bolsillo de los españoles.
(Aplaudiments)

Señor Dalmau, usted, de primeras, ya reniega de que los ciudadanos puedan optar a una vivienda en propiedad, prácticamente la ha descartado sin haber empezado.
Y eso que hay gente en su partido que hace acopio de viviendas.

Porque, en la actualidad, los planes de vivienda los han reconvertido en todos los casos en puros planes de ayuda, que se reducen a distintos programas de subvenciones que se limitan a ofertar arrendamientos, abandonando la actividad de fomento de la vivienda pública a la que está obligada a la administración por imposición del artículo 47 de la Constitución Española.

Desde Vox estamos muy preocupados por el acceso a la vivienda, sea compra o alquiler.
Creemos que es un problema de interés público.
No hay nada más frustrante como político que conocer que una familia española no puede pagar las mensualidades de su vivienda o que los jóvenes no puedan optar a una.

En Vox creemos en la gente, creemos en su capacidad de generar riqueza por sus propios medios.

Nosotros, como políticos, debemos fomentar las condiciones para que se produzca el crecimiento económico y para que los ciudadanos tengan el poder adquisitivo suficiente para comprar o alquilar una vivienda.

Mire, nosotros entendemos que es necesario un nuevo enfoque en cuanto al tratamiento que ha tenido el suelo en España y en esta comunidad.

Creemos necesaria una mayor desregularización en materia urbanística, en el sentido de que necesitamos que la legislación urbanística sea menos intervencionista y permita así una mayor libertad de los agentes que intervienen en el mercado.

Porque al final resulta que uno de los motivos del encarecimiento del suelo a la hora de construir ha sido precisamente culpa de la propia administración, de la administración y de muchos ayuntamientos, que han utilizado estas normas en beneficio propio para corromperse en muchos casos, y que lo que han hecho es restringir el número de metros cuadrados que había para construir provocando una escasez artificial que ha llevado a un encarecimiento del suelo y, por tanto, de las viviendas.

Así pues, con la liberalización de todo el suelo que no deba estar necesariamente protegido por motivos de interés general provocará una mayor cantidad de la oferta que traerá una bajada de precios de la vivienda.

Mire, nadie puede negar que el alquiler en las ciudades es elevado y que cuesta encontrar un piso con una oferta atractiva para la mayoría de los de los bolsillos.

En Vox entendemos que la defensa de la propiedad privada es uno de los pilares básicos de nuestra sociedad y del estado de derecho, y que esta situación de precios altos, independientemente de la situación del mercado, se debe en gran medida.
.
.
, se debe a una medida -perdón- defensiva que utilizan los propietarios de las viviendas ante la inseguridad que sufren.
Así es, señor Dalmau, ante la inseguridad de que te puedan ocupar la vivienda o destrozártela, los propietarios suben los precios de los alquileres para que les compense el riesgo de sacarlas al mercado.
A veces, incluso, prefieren dejarlas vacías, y esto no es especulación.

Es por eso por lo que en Vox proponemos hacer leyes que persigan y penalicen de forma contundente la ocupación de las viviendas, tipificar la ocupación de las viviendas como delito contra la propiedad privada y reformar la legislación para que los okupas sean expulsados en cuestión de horas, y no de años, de las viviendas donde han entrado, así las viviendas ocupadas pueden volver a ponerse en el mercado en poco tiempo y evitamos al propietario un proceso largo y costoso, y por lo tanto traerá una bajada en el alquiler al desaparecer ese extra por indefensión.

Aunque en Vox no queremos quedarnos ahí.
Añadiríamos a estas legislaciones que la participación en estas conductas ilegales de ocupación conllevaran la automática expulsión de cualquier ayuda social.
Expulsión y exclusión.

Miren, los ciudadanos deben de tener meridianamente claro que en Vox no cesaremos en arrojar luz donde ustedes ponen sombras.
No cesaremos en denunciar todos sus atropellos, en fiscalizar sus acciones y no tendremos reparos en explicar a la gente sus verdaderas intenciones.

Y esto es porque lo único que quieren es que la gente empobrecida por sus políticas y por la presión fiscal a la que los someten les sea imposible contar con los ingresos mínimos para poder alquilar una vivienda, para poder comprarse una casa, para poder rehabilitar el edificio donde viven o para mejorarlo y reducir la huella de CO2.

Lo único que quieren ustedes es que necesariamente tengan que pasar por sus ayudas; ayudas que no son más que simples limosnas en comparación con lo que recaudan, ayudas que no son más que correas para tenernos atados, ayudas que no son más que una forma de garantizarse votos en las próximas elecciones.
(Aplaudiments) 

Desde el partido parlamentario Vox, el cual tengo el placer de representar en esta ocasión, reiteramos que donde mejor está el dinero es en el bolsillo de los españoles y no en las manos de los políticos, de ningún político.

Por eso actuaremos en consecuencia y haremos todo lo que esté en nuestra mano para aprobar rebajas fiscales de supresión del impuesto.
.
.
, y la supresión del impuesto sobre patrimonio y el impuesto de sucesiones y donaciones, así como bajar las plusvalías municipales.

Actuaremos para bajar estos impuestos abusivos que sólo tienen el fin de perpetuar la estructura política, la estructura de la corrupción y de la duplicidad de organismos y cargos como el suyo.

Señor conseller, tal vez crea que en Vox solo le criticamos.
No es así.
También le pedimos que abandone las políticas que han estado aplicando durante estos últimos cuatro años, que abandonen las políticas del gasto y del despilfarro, que abandone las ideas superfluas, que son pan para hoy y hambre para mañana, y que abandone los inventos que juegan con el futuro de nuestros hijos y de nuestras ciudades.

Mire, aplique unas políticas que no se apoyen en el gasto sin más.
Seguro que el conseller.
.
.
que ahora no está, el conseller de hacienda se lo agradecerá, como también lo haremos millones de españoles que vivimos en esta comunidad.

Por favor, no convierta la Generalitat Valenciana en una simple inmobiliaria de colocación.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pascual.

Fixarà, en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos, posició la il·lustre diputada Mamen Peris a la intervenció del vicepresident segon del Consell.

La senyora Peris Navarro:

>Presidente.

Señorías.

En 2015, en materia de vivienda, el Botànic tenía un discurso muy fácil.
Habían dos culpables: el Partido Popular y la infrafinanciación.
Pero hoy, señor Martínez, persiste el problema de la infrafinanciación, pero en vivienda también el problema son ustedes.

Poco les importa cuando ha pasado de ser la primera medida del Acord del Botànic a relegarse al número 14 en el Acuerdo del Botànic II.
Pero eso sí, de una dirección general hemos pasado a una conselleria, y una conselleria, no porque lo prioritario sean las políticas sociales y reducir las listas de espera, No.
Única y exclusivamente para saciar el ansia de poder de Podemos.
Sí, sí.
(Aplaudiments) Hasta que ustedes no han conseguido esa conselleria no han parado.
Y eso sí, un palacete, señor Martínez, en el centro de Valencia.

Mire, podría haberse quedado en la planta décima del edificio administrativo como el secretario autonómico bajo las órdenes del conseller Arcadi, pero no lo ha hecho, señor Martínez.
Porque el gobierno del Botànic desde del primer minuto lo único que les ha importado es tener un cargo, tener poder.
Y no pasa nada si engrosamos la administración: subirán impuestos o, si no, después dirán que la culpa, el gobierno central.

Mire, la Comunidad Valenciana no tiene un problema sólo de infrafinanciación.
Cuando ustedes gobiernan, tenemos un problema de gasto y de gestión.
Mire, ¿cómo hemos cambiado, señor Martínez?
Pero, ¿dónde quedaron aquellos días en el que teníamos un Podemos pidiendo austeridad al Botànic y eliminación de privilegios?

Le pongo un ejemplo: mire, que gastaría el coche oficial y que lo haría escondidas nos imaginábamos que esto iba a pasar, señor Martínez.
Porque ustedes son los que dicen una cosa cuando están en la oposición, pero hacen todo lo contrario cuando están en el gobierno.
(Aplaudiments) 

Por cierto, para empezar a reducir las emisiones cero no gasté ese coche que lleva.
Casta, señor Martínez; que ya es casta.
(Aplaudiments)

Mire, hay un artículo de un periodista valenciano, Salvador Enguix, que los que retrata, -es de lectura recomendada para todos los parlamentarios-: Â«La rápida moquetización de PodemosÂ».
Les recomiendo su lectura de verdad si no lo ha hecho.

Pero lo preocupante de todo, y lamento que no esté el señor Puig, es que en un área clave como vivienda le proponga usted justamente.
.
.
, se la delegue a usted.
Usted que proponía expropiar la propiedad privada para solventar el problema.
Me parece cuanto menos irresponsable.

Mire, usted ha empezado con un alegato que nos dejaba aquí a todos prendados.
Mire, ¿sabe lo que han dicho los valencianos?
Los valencianos no querían que usted gobernara en la Comunidad Valenciana.
Han perdido cinco diputados, y eso que iban con Unidas Podemos.

Pero bueno, no pasa nada, si son los últimos de la cola de los grupos parlamentarios.
Hasta Vox tiene más parlamentarios que usted.
Pero el señor Puig los premia y les da la conselleria.

Bueno, no es de extrañar el comportamiento del señor Puig, últimamente cediendo siempre el interés general por el electoralismo particular.

Pero bueno, centrémonos.
Después de escucharle, señor Martínez, no tengo dudas que con usted vamos a tener titulares muy vistosos, ocurrencias seguro, mucho marketing, muchos anuncios cargados de ideología y sectarismo, pero carentes de efectividad.
Y habremos perdido de nuevo cuatro años.

Mire, lo primero es creerse que el derecho a la vivienda no es patrimonio de la izquierda.
Es un derecho constitucional de todos los españoles, vivan donde vivan, voten a quien voten y piensen lo que piensen.
(Aplaudiments) Y ahí vamos a estar trabajando.

Si usted quiere que trabajemos en la Comunidad Valenciana por hacer efectivo el artículo 47, nos ponemos ya a la obra en hacer un texto refundido a la Ley de la función social.
Aquí nos tiene para trabajar.
Con vocación de futuro, le tendemos la mano.
Pero, eso sí, un texto centrado, que gobierne quien gobierne en el futuro dejemos una estabilidad normativa.

Pero mire, para garantizar el derecho de la vivienda es sencillo.
Está todo inventado, señor Martínez.
Hay que tener viviendas disponibles y coincidimos en que tenemos un parque de viviendas insuficiente.
¿Cómo se aumenta?
Pues construyendo vivienda, comprando vivienda, utilizando fórmulas jurídicas tan antiguas como, por ejemplo, el derecho de superficie y, después, mantener y rehabilitar.
¿Sabe la herencia que nos han dejado ustedes?
Catorce mil personas en lista de espera de emergencia habitacional?
(Aplaudiments) Si ustedes ejecutaran el presupuesto esto no pasaría.

Presupuestaron cuarenta millones de inversión en construcción, tendríamos cuatrocientas viviendas.
¿Dónde están?
En el papel, en un titular periodístico, pero en la vía pública no.
Y ¿sabe por qué?
Porque gran parte del presupuesto de años anteriores destinado a compra de vivienda no lo han gastado.
Esto es vergonzoso.
Aquí ya no hay infrafinanciación, señor Martínez, aquí lo que hay se llama falta de gestión.
Reprobable que existiendo partida no se haya ejecutado.

Pero continuemos con la gestión, la del EVHA, 2.
177 viviendas del parque público vacías porque no se pueden sacar al mercado porque están inhabitables.
No lo dice Ciudadanos, ¿eh?
, lo dice la Sindicatura de Cuentas, como también les dice que la gestión de esa empresa pública parece lejos de estar óptima.
En cuatro años no han desarrollado ni un PAI donde podríamos haber tenido suelo público.
Han sido incapaces en estos últimos cuatro años de ninguna promoción pública en el propio suelo de la Generalitat y, para colmo, 1.
164 viviendas públicas ocupadas ilegalmente.

Y ¿quiere que le diga un dato más?
Las cuentas de esa entidad que firmó su directora no han sido aprobadas ni por la intervención general ni tampoco por el propio auditor; pero eso sí, ustedes a esa directora la han premiado como secretaria autonómica.
¿Qué piensa hacer, señor Martínez, de todo esto, porque no nos lo ha dicho?

Mire, conseller, yo hay un tema que quiero no pasar por alto y decírselo.
Hay muchos propietarios valencianos que con sus ahorros invirtieron en una casa y, bueno, pues la alquilaron para pagar la hipoteca, para poder pagar los estudios, para completar una exigua pensión, y a esas personas que la pusieron en alquiler no les han pagado, han tenido que estar más de quince meses pasa obtener una resolución judicial porque también hay que invertir en justicia, pero es que después se han encontrado el inmueble destrozado, otra demanda, más gastos.

Mire, esas personas -creo que también hay que hablar de ellos- tienen miedo y no volverán a alquilar porque la oferta se reduce y, en consecuencia, los precios de vivienda por eso suben.
Mire, yo a esos propietarios no quiero que les vea especuladores, hay que darles soluciones.
Yo no pensé que usted era un especulador cuando leí en un recorte de prensa que usted quiso invertir en un complejo inmobiliario en Bogotá para obtener un rendimiento del 16 %.
(Aplaudiments) Pues, mire, yo no lo quiero ver a usted como especulador.
Sí que le diré una cosa, que visto lo visto, el fracaso en la inversión que tuvo, miedo me da dejar todo el patrimonio de los valencianos en su mano.

Mire, no quiero dejar, porque ya apremia el tiempo y me reñirán, su apellido a la conselleria, arquitectura bioclimática.
Lucha del cambio climático, estamos con usted; pero, mire, esto se quedará solo ¿en cambio de ventanas?
, ¿en cambio de puertas?
, ¿en calderas?

Mire, señor Martínez, si ustedes donde han gobernado, como en el Ayuntamiento de Valencia, tardamos quince meses en obtener una licencia de obras, mire, y que no sea un edificio protegido porque, entonces, ¿qué ocurre?
, que aún tardamos, podemos llegar a tardar tres años.
Así que, menos personas a dedo y más personal en patrimonio.

Mire, si ustedes en cuatro años, en el Ayuntamiento de Valencia, no han sido ni capaces de solventar el problema de la licencia, es decir, pues lo han agravado mucho más.
Recuerde, conseller, que sin licencia de obras no vamos a poder hacer obras y mucho menos bioclimáticas.
(Aplaudiments)

Usted nos da un titular, Â«en cuatro años territorio libre de desahucios.
Â» Mire, último dato, el último trimestre, 24 desahucios al día en la Comunidad Valenciana, continuamos a la cabeza.
¿Cómo lo va a hacer?
24, no 6.
Hable en general de todos los valencianos, ¿vale?
¿Cuánto nos va a costar?

Su primera medida en mente: limitar el precio del alquiler.
¡Ya estamos!
Su antecesora con el índice de referencia, usted ahora habla, Â«haré un índice apetecible de referenciaÂ», y por supuesto un observatorio, como siempre.
Estas herramientas, ha dicho el Tribunal Constitucional que no sirven.

Mire, señor Martínez, estamos ya cansados que en política de vivienda ustedes hagan políticas populistas.
No le derive a los ciudadanos propietarios de viviendas las obligaciones que usted como administración tiene, que es tener un parque público de viviendas para atender el carácter social de la vivienda.
Limitar el mercado va a tener el efecto completamente contrario; véase bien los ejemplos de París, Berlín, o San Francisco.
¿Qué ocurrió?
Que los propietarios han dejado de alquilar.
No apliquemos ya políticas obsoletas.

Y un dato por último, 13.
093, recuérdelo, son los parados, los desempleados de la Comunidad Valenciana de este mes, personas que van a tener muy difícil no solo comprar una vivienda sino también alquilarla.
Su objetivo debería de ser Comunidad Valenciana, territorio libre de desempleo.
Eso sí que sería rescatar personas.

Créanse de una vez por todas que hay que generar empleo, que hay que hacer una Comunidad Valenciana competitiva y, desde luego, lo que tenemos claro es que no queremos a políticos que alejen la inversión de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

En nom del Grup Parlamentari Popular tindrà la paraula l'il·lustre diputat Alfredo Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Muchas gracias, presidente.

Enhorabuena por su nombramiento, señor Martínez.

Mire, cuando he oído sus palabras iniciando el discurso diciendo que ha tenido un legado de una buena gestión, que Â«hem recuperat la dignitatÂ» y que Â«afrontem els problemes de la ciutadaniaÂ», he dicho: este señor ha sido abducido por unos extraterrestres y hoy lo han soltado aquí.
Le pondré los pies en el suelo, señor Martínez.

Los desahucios, durante el primer mandato del Botànic, durante cuatro años, han ascendido a 44.
719.
Son más de 110.
000 personas, son la quinta ciudad de la Comunidad Valenciana en número de personas.
Y eso se debe ¿sabe a qué?
A sus políticas progres, a su desastre y a su falta de gestión.
¿Eso considera usted que es afrontar los problemas de la ciudadanía?
Nosotros pensamos que radicalmente no.

Le daré más datos porque, claro, ustedes que hacen políticas progres, se supone que el parque público de vivienda lo tendrían que haber cuidado.
Mire, ¿sabe cuántas viviendas ocupadas había en 2015, ocupadas ilegalmente?
450.
Hoy, ¿cuántas tiene usted?
1.
164.
Políticas progres, conseller.
Había, en el 2015, 698 viviendas vacías del parque público; hoy hay 887, políticas progres, conseller, 903 viviendas ocupadas más que con el Partido Popular y un incremento del 79 % de vivienda protegida pública vacía.
Esas son sus políticas progres, vicepresident.

Desde luego, usted podrá estar orgulloso pero estoy convencido que a esas 110.
000 personas desahuciadas en la Comunidad Valenciana esas palabras le darán vergüenza, y que las diga alguien de Podemos les puede hacer saltar chispas en la cabeza después de lo que han dicho cuando se movían en los círculos y no en los sillones y en la moqueta.
(Aplaudiments)

Toda la revolución que dijo su antecesora en la vivienda ha sido una auténtica involución, y ante la falta de ideas que usted nos plantea estamos convencidos que vamos a seguir en lo mismo.

Mire, hoy, aquí pone en el orden del día: Â«comparecencia del conseller para informar sobre las líneas de su conselleria para esta legislatura.
Â» Se ha equivocado de agenda.
Hoy no está aquí en el club de encuentro para decirnos cuáles son los problemas que atenazan al cambio climático y a la vivienda, no; hoy está aquí para decirnos qué va a hacer para atajar los problemas de la vivienda.
Nos da igual que nos hable de los derechos de la naturaleza, de la sanidad, de los medicamentos, la descarbonización, de los gases de efecto invernadero, de las energías renovables y de la transformación verde, ¿y las soluciones de la vivienda?
, conseller.
Esa es su competencia.
(Aplaudiments)

No sé si habrá hablado con la señora Mollà porque veo que se ha ido, no ha estado en la primera intervención, supongo que para no oírlo.
Mollà: Â«Las competencias de emergencia climática y transición ecológica las tengo yo.
No hay ninguna ambigüedad.
Â» No es no, señor conseller.
¿Qué parte del Â«noÂ» no ha entendido?
(Aplaudiments)

Claro, otra cosa es que usted -como le han sugerido antes- se conforma con ser un director general con rango de vicepresidente; eso sí, con la capacidad de enchufar a doce altos cargos y asesores.
No está mal.
Mientras tanto, ¿el ROF para cuándo de la conselleria, conseller?
¿Cuándo vamos a saber a qué se dedica usted?
Porque sí que vemos direcciones generales de transición ecológica en la conselleria de la señora Mollà, sí que vemos direcciones generales de energía en la conselleria de economía, pero usted ¡no tiene ninguna!
¿De dónde se inventa todo ese rollo de la transición ecológica?
A usted le vendieron que iba a ser un vicepresidente verde, pero se ha vuelto transparente y ha desaparecido.
Hágase a la idea, hágase a la idea.
(Aplaudiments)

Dese cuenta de la barbaridad que es desgajar las políticas de vivienda, de territorio, urbanismo, transporte u obras públicas.
¡Es un disparate!
Todo porque usted fuera vicepresidente, pero es un ¡disparate!
¿Sabe que no hay ninguna conserjería en ninguna comunidad autónoma de España que la tenga desgajada?
Pero ustedes sí porque usted tenía que ser vicepresidente.

Ayer, en la radio, decía una compañera suya que el PSOE ofendió a Podemos cuando propuso a Irene Montero una vicepresidencia florero, y yo me acordé de usted.
A usted parece que no le importa, como puede colocar gente, para ustedes no hay recortes, para ustedes no hay falta de financiación, si fuera para los demás, seguramente sí.
Y, por cierto, ¿de dónde cobra usted?
Porque, oiga, su conselleria no está creada, no se ha hecho ninguna publicación, ninguna modificación de créditos.
¿De dónde cobra usted?
Insistimos.
Para algunas cosas sí que hay dinero; para otras, ¡ninguno!
(Aplaudiments) Para pagar centros de mayores, para pagar centros de menores no hay dinero.
Ustedes, sin ningún tipo de decreto.
Sigamos.

Ha hablado usted del artículo 47 del derecho a la vivienda en la Constitución, y ha hablado de ese derecho subjetivo que consagra su ley de la función social de la vivienda.
Bien.
¿Dónde está el derecho subjetivo de esas 14.
000 personas que tiene usted en lista de espera?
¿Cuándo va a ser efectivo?
Porque un derecho subjetivo lo pueden reclamar a la administración.
¿Cuándo va a hacerlo efectivo usted?
¿Cuándo les va a dar una vivienda?
¿Cómo?
¿Nos lo puede decir?
Claro, es que usted nos ha venido aquí a contar unas milongas espectaculares pero no nos ha dicho cómo.
Â«Voy a erradicar los desahucios de la Comunidad ValencianaÂ»; dígame qué desayuna usted por las mañanas, por favor, dígame qué desayuna.
Pero ¡qué barbaridad es esa de que va a erradicar los desahucios de la Comunidad Valenciana!
Pero usted eso, o sea, ¿de verdad se lo cree?
, ¿de verdad se lo cree?
Yo, sinceramente, le pido que me diga qué desayuna usted por las mañanas.

Va a erradicar los desahucios, va a garantizar el acceso mayor al parque público de vivienda y va a hacer regeneraciones urbanas.
¡No!
, díganos cómo, la cuestión es cómo, cuándo, con qué plan, con qué medidas.
Porque, claro, usted se lía aquí a decir, Â«hem de promoure, hem de vertebrar, hem de proposar, hem de traçar una estratègia, hem d'oferirÂ»; pero, ¡¿qué va a hacer?
!
Díganos ¡una medida!
, ¡una medida concreta!
(Aplaudiments)

El otro día se inventa usted que iba a hacer, iba a gestionar, con propietarios en zonas rurales rehabilitaciones, a cambio de alquileres.
Mire, este mapa (soroll de papers) es suyo, lo tienen en la conselleria, es el de espacios urbanos sensibles, mire en las zonas rurales qué espacios urbanos sensibles hay, ninguno.
Este mapa lo tiene usted en la conselleria, es el de vulnerabilidad residencial, mire las zonas rurales qué vulnerabilidad residencial, lo tiene la conselleria, mírelo, lo tiene en su página web, mire qué vulnerabilidad hay, ¡ninguna!
en las zonas rurales.
¿Usted no se da cuenta que en las zonas rurales lo que falta es gente y no faltan viviendas?
(Aplaudiments) Uno lo ha dicho, por algo será, ¿no?
, que uno le ha dicho Â«por algo tiene que serÂ».

Respecto a lo que le comentaba antes de desgajar la vivienda, desde luego, lo he dicho y me ha parecido una barbaridad; pero, como usted bien sabe, la vivienda, la obra pública, la vertebración del territorio son una sola cosa, las políticas sobre ellas no pueden diseñarse ni acometerse de forma separada.
Fabiola Meco, 23 de septiembre de 2015.
¿Qué le parece?
Nuestro Podemos ha cambiado, ¿eh?

Mire, yo creo que hay que asumir una visión integral al territorio porque el territorio se ordena o desordena muchas veces por decisiones sectoriales, de infraestructuras, de obras públicas, de transporte y de vivienda.
Antonio Montiel, 13 de septiembre de 2018.

¿Qué han hecho ustedes?
¿Qué han hecho ustedes?
Por ser vicepresidente florero ¿está dispuesto a no realizar políticas públicas de vivienda que vayan engranadas con el territorio y con el urbanismo?
¿Le parece que eso tiene sentido común?
A nosotros sinceramente no nos lo parece.

También dijo usted el otro día que iba a hacer incentivos fiscales.
Parece que le han cortado.
Sobre el 5% autonómico iba a dar un máximo de 3.
000 euros, y yo dije: ¡hombre!
, por fin una propuesta de no subir impuestos de los progres.

Así que le digo, contésteme, ¿van a presentar propuestas concretas en la ley de acompañamiento?
¿Alguien de verdad puede creer que con un puñado de desgravaciones fiscales, a las que solo se podrán acoger pequeños propietarios en la cuota autonómica y del IRPF, va a evitar de verdad la escalada de precios del alquiler?
Montiel, septiembre del año pasado.

¡No se aclaran!
¡No se aclaran!
Es que usted dice un día a la PAH que aquí el tema no se trata tanto de…, se trata de dar soluciones…, a ver, se lo voy a decir literal: Â«No se trata tanto de ampliar el parque público de vivienda como de tener pisos a los que poder derivar rápidamente.
Â» Y yo pensé, ¿cómo lo hará?
, ¿se los llevará a sus nueve casas?

Pero no, no pasa nada, (aplaudiments) porque al día siguiente usted cambió y dijo: Â«Bueno…Â», al día siguiente, ¿eh?
, no es una frase hecha, el 28 dijo una cosa y el 29 dijo otra.
Dijo: Â«No se trata tanto de ampliar el parque público de la vivienda, sino que vamos a incrementar el 30 % el parque público.
Â» Hemos pasado de los ximoanuncios a los viceanuncios, señorías.
4.
500 viviendas en cuatro años.
Ahí lo tienen.
¿Qué desayuna este señor?
Es tremendo, es tremendo.

Pero, bueno, no pasa nada.
Dirán: ¡uy!
, demasiado ambicioso.
No, no, es que ustedes no habrán leído el libro blanco de la vivienda, que se ha convertido en el libro en blanco de la vivienda.
Allí habla de 6.
129 viviendas hasta el año 2020, dentro de un año y dos meses, y les quedará media legislatura.
Brutal, brutal.

Mire, ¿sabe qué pasa?
,.
.
.

El senyor president:

Senyoria.

El senyor Castelló Sáez:

…-acabo, presidente- la palabra ahucio viene de confianza, ahuciar, viene de confianza y ustedes lo que han hecho es estafar a todos los valencianos, perder su confianza y perder su credibilidad a base de engaño tras engaño.

Gracias, presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Alfredo Castelló.

Fixarà posició sobre la compareixença del Consell, en nom del Grup Parlamentari Unides Podem, la síndica, il·lustre diputada Naiara Davó.

Escoltarem la intervenció de la il·lustre diputada.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Davó Bernabeu:

Moltes gràcies, senyor president.

Bona vesprada a totes i tots.

Fa quatre anys la Comunitat Valenciana va eixir del túnel.
Fa tot just ara quatre anys que el País Valencià es va posar en marxa, agafant l'embranzida definitiva per a no quedar-nos a la cua d'Espanya.

I hui -i ho acabem de comprovar escoltant l'oposició- alguns volen tornar enrere.
Alguns encara pensen en les coordenades del model fallit valencià, el model de la ruïna popular, on només érem notícia pels casos de corrupció, on només érem notícia perquè les institucions públiques de totes les valencianes estaven al servei de la particular festa dels dirigents populars.

Per sort, aquests temps han canviat, ja han passat i hui ens podem felicitar de parlar únicament del rumb social, econòmic i polític de la nostra terra.
(Aplaudiments)

Ho ha definit molt bé el nostre vicepresident segon i conseller de vivenda; ara per ara, estem molt millor que fa quatre anys.
El primer govern del Botànic va aconseguir, gràcies també a l'impuls de Podem des de les Corts, netejar les institucions i reparar tot allò que havia destruït el Partit Popular.
No ha estat fàcil i en només quatre anys no es poden revertir vint anys de balafiaments i desgovern al servei dels corruptes d'aquesta terra.
Però hem avançat.

Malauradament, conseller, no hem trobat la col·laboració d'altres partits, aquells, com Ciudadanos, que tant criticaven i malparlaven de la corrupció popular i que ara sostenen i comparteixen govern amb ells i l'extrema dreta, sent comparsa del trifachito a la Comunitat de Madrid, comunitat en què vostés governen i no aporten a vivenda ni la mitat del que ací aporta el govern del Botànic.
(Remors) 21 milions a la Comunitat de Madrid enfront dels 49 del nostre Botànic.
(Aplaudiments) Comunitat, la de Madrid, on han nomenat una viceconsellera de vivenda implicada en la venda d'habitatge social al fons voltor Blackstone.
Quina sort tindre ací i ara un conseller de vivenda que entenga aquesta com un dret fonamental i no com una mercaderia!
(Veus i aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Davó Bernabeu:

Governar no és una tasca senzilla, bé ho saben els companys del PSPV i de Compromís.
El primer Botànic va aconseguir nombroses fites i èxits, necessaris per al conjunt de la ciutadania valenciana.
No era massa complicat fer-ho millor que aquells que només entenen la política com una forma sofisticada d'enriquir-se a costa del conjunt d'esforços i treballs de la ciutadania.
Quatre anys després, es parla del País Valencià i es parla d'avantguarda, de les polítiques progressistes d'aquest govern.
Ara hem recuperat un orgull massa temps soterrat.

Tot i això, durant l'etapa del primer Botànic han quedat coses importants i necessàries pendents.
El primer Botànic va suposar la restitució i la reparació del conjunt d'institucions valencianes, però ha estat un Botànic per completar.
L'hospital de Dénia segueix en mans privades, encara no tenim el tren de la costa que connecte la nostra terra i la bombolla del lloguer no ha parat de créixer, arribant a una situació insostenible, i no hem estat capaços de guanyar un nou finançament.

I ací he de fer un incís i dirigir-me a vostés, companys del Partit Socialista.
Ningú, ningú pot tornar a fer-nos rendir València.
El més ferm dels nostres compromisos ha d'estar a la nostra terra.
(Aplaudiments) No podem seguir permetent que hi haja obstacles al progrés del País Valencià i necessitem acordar ja que ens tornen el que ens deuen.
Ens cal un finançament just, que ens possibilite seguir avançant amb aquesta societat i amb les seves polítiques de progrés.
No podem tindre una situació d'estancament i estic segura que, amb la determinació, unitat i fermesa que exigix la responsabilitat de governar conjuntament aquesta terra, podrem guanyar el finançament que ens mereixem.

Per fer front a aquests reptes, Unides Podem ara governa i governem per a aprofundir la reconstrucció de la comunitat i completar el canvi que es va iniciar l'any 2015.
Ho ha exposat de manera clara el nostre vicepresident segon.
Tenim dos problemes fonamentals: un amb l'habitatge i una altre amb el canvi climàtic i el model energètic.
Dues emergències: la climàtica i l'habitacional.

Els preus del lloguer s'han disparat, impossibilitant que les joves puguen tindre una vida plena, segura i en llibertat, condemnant-les a destinar una part massa elevada del seu sou al pagament dels lloguers.
Per altra banda, els desnonaments seguixen sense desaparéixer, augmentant així el càstig contra aquells més vulnerables.

La nostra tasca i el nostre horitzó és bastir una societat justa, una nova comunitat on tothom tinga les mateixes oportunitats, un nou país on els drets més bàsics estiguen coberts i, sobretot, una nova terra motor del canvi al conjunt d'Espanya.

Ningú pot aturar el País Valencià del segle XXI que ja està en marxa, ni les elits ni aquells que volen tornar a posar les institucions al servei d'aquestes.
Espanya és molt més que Madrid i ací hi ha una terra digna, disposada a guanyar el seu futur i també el futur del conjunt d'Espanya, marcant el rumb i el model de govern a seguir.

En aquesta línia general, el conseller ha estat capaç de definir unes tasques immediates, pal·liatives, sí, que comencen a revertir la situació de l'habitatge en la nostra terra.
Hem sigut capaços de definir un problema en comú i crec que tots els qui estem ací som conscients de les necessitats urgents que té la situació de l'habitatge a València, no sols a la capital, també a les ciutats del sud i del nord.

Ara tenim tres tasques pendents que ha definit el senyor conseller i en què tots els grups parlamentaris hem de sumar per poder tirar-les endavant.
No són temps de tornar enrere ni són temps on la ciutadania puga permetre's baralles politiqueres.
Són temps de col·laboració i treball en comú.
Són temps per millorar la vida de la gent.

Per aquesta raó, una de les primeres exigències és seguir dotant i augmentant el pressupost d'habitatge per poder fer front amb garantia als reptes que tenim per davant.
Ací estic segura que podem tenir, des de ja, un compromís ferm, entre tots, per posar l'habitatge com a repte cabdal dels propers quatre anys.

Hem hagut de superar molts obstacles, alguns heretats de les passades administracions fallides populars -anunciàvem fa uns dies: el circuit de la Fórmula 1 es menja la partida per a la compra de la vivenda pública-; altres derivats d'una cultura especulativa global que també mercadeja amb la vivenda.

Però nosaltres no ens rendirem, veritat, senyor conseller?
Per sobre de tot, anirem superant cadascun dels obstacles que ens volen ficar els qui protegeixen els privilegis i els poderosos.
Perquè tenim una ciutadania al darrere que ja no té por i que té la determinació i fermesa per seguir avançant en la millora de la vida de les majories socials, amb un objectiu clar de cara a 2023: punxar la bombolla del lloguer; posar els ciments d'un nou model d'habitatge que complisca amb l'article 47 de la Constitució i permeta a tothom desenvolupar, amb llibertat i seguretat, la seua vida; un nou model d'habitatge modern que també siga peça clau de la sostenibilitat energètica i exemple del nou model verd que estem ficant en marxa des del Botànic.

Potser, alguns membres d'aquesta cambra continuen entenent l'habitatge com a una eina especulativa per enriquir els promotors privats i els bancs.
Però estem passant pàgina, afortunadament, d'aquesta forma obsoleta d'entendre la societat.
Ja hem vist les conseqüències d'utilitzar la construcció d'habitatges per a turistes i no per a residents en el vell model de pelotazo, amb Marina d'Or com a símbol de decadència d'una València que s'havia desentés de les necessitats de la seua ciutadania.

Hui, les tres comarques més pobres són les tres comarques més turístiques (remors): Marina Alta, Marina Baixa i la Vega Baja.
Encapçalen les taxes de pobresa.
Un de cada tres habitants d'aquestes comarques és pobre.

Mai més podem tornar a aquest passat i a aquest model fallit, on només s'enriquixen uns pocs a costa del treball de les majories.
Mai més podem tornar a un model que afavorisca la desmesurada construcció, a través de la requalificació del sòl impulsat pel lobby immobiliari.

Mirar cap al segle XXI i tenir la valentia de treballar per millorar la nostra terra i la vida de la gent ens exigix seguir treballant en nous models d'habitatge sostenibles, a preus justos i com a dret bàsic de ciutadania, amb polítiques noves per a canvis reals, polítiques inèdites i de calat, on la vivenda no s'entenga com a mercaderia, sinó com a dret.

És l'hora de completar el canvi i Podem estarà al cor del Botànic per seguir impulsant el futur de la nostra terra i perquè no es torne a paralitzar i menysprear allò que és més urgent per a la ciutadania valenciana.
Perquè, sense garantir el dret de la vivenda, no es poden garantir la resta dels drets fonamentals.
Perquè la vivenda és el pilar fonamental per a tindre una vida digna.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Moltes gràcies, senyora Davó.

Fixarà posició, a la intervenció del conseller, la il·lustre diputada Belén Bachero, en nom del Grup Parlamentari Compromís.
Estem fixant posició a la compareixença del vicepresident segon.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Bachero Traver:

Gràcies, president.

Bon dia, senyories.
(Veus)

Senyor vicepresident, moltes gràcies per la seua compareixença davant aquesta cambra per a explicar les principals línies d'actuació que abordarà la seua conselleria.

Des del Grup Parlamentari Compromís tenim un clar objectiu: frenar l'emergència habitacional en el nostre territori i consolidar el dret subjectiu a l'habitatge, reconegut en la nostra llei de la funció social de l'habitatge.
Perquè l'habitatge no és un luxe ni una inversió, és un dret, un dret preferent, un dret constitucional i no pararem fins aconseguir una terra lliure de desnonaments.

Amb el primer Botànic, la Generalitat va posar al centre de l'acció del govern les persones i, amb la consellera Salvador al capdavant, la conselleria d'habitatge va continuar centrant l'acció de govern en les polítiques públiques d'habitatge.
No ho va tindre gens fàcil, ho va tindre ben bé complicat.
L'herència de la Bonig, amb milers d'ajudes de lloguer sense pagar als calaixos, 340 milions d'euros sense pagar; el parc públic de vivenda desmantellat; el pressupost per a vivenda clarament insuficient.
Amb aquest panorama, estava clar que en quatre anys no es podia fer tot.
Però sí que vam poder revertir la situació i iniciar el camí cap al reconeixement del dret subjectiu a l'habitatge.
Es va doblar el pressupost destinat a vivenda, es va treballar de valent per articular una ferramenta útil com és la Llei de la funció social de l'habitatge que, per cert, el Partit Popular va tractar de boicotejar, frenar, paralitzar i, finalment, el Tribunal Constitucional va resoldre el 2018 i ja la tenim ahí per a poder desenvolupar esta legislatura.

S'ha fet molta feina en matèria de vivenda.
Des d'activar el parc públic inexistent, augmentar progressivament i considerablement les ajudes de lloguer i el seu pagament.
També les que no va voler pagar la senyora Bonig.

Iniciar el Plan Renhata per a rehabilitar edificis en lloc de construir nous edificis i ocupar més sol, que pareix que siga sempre la seua obsessió.
Vam optar per rehabilitar.
Es va crear l'Observatori de l'Hàbitat i l'índex del preu de lloguer per a frenar els preus abusius de les zones més tensionades.

Veníem de la inoperativitat absoluta que junt amb tots els episodis de corrupció van deixar el pitjor escenari amb el qual començar.
L'espoli públic que van patir els valencians i les valencianes va fer que el Botànic no partira de zero, partira de menys 10.
Calia, en primer lloc, tornar la dignitat a les institucions.

Bé, amb la Llei de la funció social de l'habitatge s'han fixat les bases per a poder treballar.
Però ara, en aquests pròxims quatre anys, hem de posar-la en funcionament perquè la situació encara és d'emergència.

Senyories, una societat moderna ha de garantir, amb més èmfasi, i concretar, de manera molt més ambiciosa, l'efectiu paper protector de les administracions per aconseguir que tots puguem disposar d'un sostre en condicions que permet desenvolupar una vida digna.
Per això no podem seguir mirant cap a un altre lloc mentre hi ha persones que cada dia perden les seues cases, són expulsades de les seues vivendes.

Els polítics estem obligats a frenar aquestes situacions i a garantir una vivenda a totes les persones, siguen d'on siguen i vinguen d'on vinguen, perquè així ho diu la Constitució.
N'hi ha partits polítics que defensen molt la Constitució espanyola però no el que diu en ella, i no defensen el dret constitucional a la vivenda.
(Aplaudiments)

Tots sabem la situació d'infrafinançament que patim per part del govern de l'estat durant dècades i, òbviament, aquest dèficit inversor també té conseqüències sobre el parc públic d'habitatge de la nostra autonomia.
Però hem demostrat que, malgrat el problema inversor que patim, nosaltres continuem governant per a les persones i lluitant contra les retallades socials, i en aquesta lluita mai defallirem.

La nostra llei regula l'habitatge com un servei general i aproxima el dret de l'habitatge als pilars bàsics de l'estat de benestar junt amb els serveis socials, la sanitat, l'educació i les pensions.
Es garantix el dret a una vivenda digna, adequada i assequible, reconegut en la declaració de drets humans, en altres textos internacionals, en la Constitució Espanyola i en els nostre Estatut d'autonomia.

Després de molts anys hem aconseguit consolidar el dret a la vivenda, ací al nostre territori, com un dret de tota la societat.
Si bé amb el matís que els poders públics tenen el mandat d'adoptar mesures necessàries a fi de possibilitar el seu exercici real, la qual cosa implica que hem de continuar vetllant per la protecció de les persones més vulnerables amb els mitjans que disposem des de totes les institucions públiques i, per tant, també des de Madrid.

Ens haguera agradat molt amb un govern progressista que defense el dret de les persones a tindre eixa vivenda digna abans que defensar als bancs i als fons buitre, els seus privilegis de seguir acumulant vivendes buides.

Bé, i ací, amb la qüestió dels desnonaments, els entra ara el drama social però, sobretot, es produix per la bombolla del lloguer.
S'han incrementat estos desnonaments en comparació amb els produïts per les execucions hipotecàries i, senyories, cada huit minuts hi ha un desnonament.
Siga per la causa que siga esta situació no pot continuar.
No podem continuar sent la tercera autonomia amb més desnonaments.

Els desnonaments per no poder pagar una hipoteca són un drama, una tragèdia, que ens hauria d'avergonyir.
Sabem que la batalla legislativa dels desnonaments és estatal.
Per això continuem instant l'estat a un canvi normatiu per a què aparega una nova llei de segona oportunitat que regule mesures de reestructuració del deute menys estrictes i garantistes per a la ciutadania, amb mesures socials, amb alternatives habitacionals.

Hem d'adoptar mesures per a lluitar contra l'emergència habitacional i fer front a les situacions, augmentar el parc públic de habitatge, obligar les entitats bancàries a mobilitzar el seu parc i establir mesures coercitives per a que cedisquen habitatges desocupats per a lloguers socials.

Hem de lluitar contra la bombolla de lloguer.
Cal generar el consens social necessari per, a nivell estatal, impulsar un pacte d'estat; per a la regulació dels preus de lloguer, principal problema amb què també es troben els joves del nostre país quan volen emancipar-se i no poden accedir als preus excessius de lloguer.

Bé, parlava vosté de Berlín.
En Berlín s'ha inspirat el polític ecologista Florian Schmidt en la idea de la PAH, la plataforma d'afectats per les hipoteques, i aplica el dret preferent, un instrument a disposició de les autoritats en aquelles zones de la ciutat amb els mercats immobiliaris més tensionats.
De manera que, gràcies a este dret, quan un edifici està a la venda el districte té prioritat per a comprar-lo o facilitar l'adquisició a altres actors econòmics que no siguen els inversors tradicionals.
S'ha convertit en el laboratori europeu.
Pot ser ara, en aquesta legislatura, l'Observatori de l'Habitat siga un altre laboratori europeu on busquem la forma de poder rebentar eixa bombolla del lloguer.

Bé, si la passada legislatura va ser la de l'emergència social, esta, sense cap dubte, serà la de l'emergència climàtica.
I en este nou repte vosté tindrà una gran part de responsabilitat front a la conselleria d'arquitectura bioclimàtica i front a la coordinació de les polítiques verdes.

L'increment de les temperatures, episodis de calor més llargs, la sequera, són ja una realitat en la nostra terra conseqüència del canvi climàtic; afecten directament la salut de les persones, sobretot les més vulnerables: els nostres xiquets i els nostres majors.
Cal crear consciència del que és el canvi climàtic i dels seus efectes sobre les persones, de la nostra responsabilitat com emissors de CO2, ha de ser un dels nostres objectius.

Cal actuar ja, fer canvis en els nostres hàbits, en les nostres vides, en el nostre consum.
Cal responsabilitzar-nos perquè tota acció compta.
També hem de començar a canviar les nostres formes de construir.
Construir com es feia abans, amb coherència, amb materials ecològics, la majoria d'ells són materials tradicionals, tècniques constructives utilitzades pels nostres avantpassats.

És una qüestió de disseny.
Cal dissenyar tenint en compte les condicions climàtiques: el nostre entorn, els nostres recursos naturals, l'orientació, assolellament i protecció solar, l'aïllament tèrmic, les ventilacions creuades; tot amb l'objectiu de reduir els impactes ambientals a mínims, aconseguir el confort ambiental o hidrotèrmic.

En les ciutats cal la renaturalització dels espais públics al aire lliure.
.
.

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Bachero Traver:

.
.
.
en definitiva, senyories -i amb açò finalitzo- com a societat tenim un repte però com a polítics tenim una obligació.
Hem de frenar l'emergència climàtica per tal de deixar una terra fèrtil als nostres fills i amb la creació de la conselleria d'arquitectura bioclimàtica estem més a prop d'aconseguir-ho.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Fixarà posició, en nom del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada Sabina Escrig, per un temps màxim de 10 minuts.

I si complim els temps, a les tres i mitja haurem finalitzat esta primera part del Ple.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Escrig Monzó:

>Moltes gràcies, president.

Vicepresident, consellers, senyories.

Miren, al meu poble, a Vila-real hi ha una dita, que la diem molt, que diu: Â«Toca la mateixa, CatxanÂ».
Toca la mateixa Catxan, és allò que quan unes persones sempre diuen el mateix, el mateix, el mateix, el mateix.
.
.
, és eixa cançoneta i sempre diem Â«Ay!
, toca la mateixa CatxanÂ».
Bé, doncs això.
(Aplaudiments)

Això, és el que han fet el club de los Jinetes del Apocalipsis.
Això és el que han fet, no tenen més arguments i ens delecten amb eixa verborrea cansina i apocalíptica, apocalíptica.
Perquè esta dreta apocalíptica hui ens han dit que las segundas partes nunca fueron buenas, no?

I resulta que eixos que ho han dit, han fet que el Partit Popular no és que repetisca quatre o cinc vegades, és que ho convertit en alguns llocs en una telenovel·la, això és el que han fet.
I parlen de xiringuitos, parlen de xiringuitos els que tenen dos diputats i nou assessors, son aixina en la Diputació d'Alacant?
Dos diputats, nou assessors, (aplaudiments) eixos parlen de xiringuitos.

I parlen de destruir la societat els que volen apartar els diferents, eixos parlen de que anem a destruir la societat.
I parlen d'impagaments aquells que van deixar de pagar les ajudes d'habitatge, més de 340 milions d'euros, com ha dit la portaveu de Compromís, la diputada Bachero.

Blablabla-blablabla-blablabla.
Continue vosté parlant que a mi no me molesta.
I parlen de fer caixa els que tenien sobres B!
i els que tenien la caixa B, parlen de fer caixa!
I parlen de pufos els que van deixar arruïnat al País Valencià.

Mire, vicepresident, l'únic que hi ha que abandonar i hem abandonat són eixes polítiques de dretes que han arruïnat este país.
I polítiques pobres?
Sap vosté el que són polítiques pobres, vicepresident?
Van ser no pagar a les persones i que el Gürtel pul·lulara per estos llocs, això són les polítiques pobres.

I fracàs?
Jo conec un fracàs.
2011, 55.
2015, 31.
2019, 19.
Com feia això de glu, glu, glu, això que s'ha fet moltes voltes ací.
Doncs això sí que és un fracàs.
I estafar els valencians i valencianes?
Clar que sí.
Estafar els valencians i valencianes té un nom: Partit Popular i té el Gürtel i té el Brugal i té la cooperació i té la Fórmula 1, això sí que ha sigut estafar als valencians i valencianes.
(Aplaudiments) Blablabla-blablabla-blablabla.
Glugluglu-glugluglu-glugluglu.
(Veus)

Vicepresident, nosaltres.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Escrig Monzó:

>Nosaltres venim ací a parlar d'habitatge perquè sí que ens ha preocupat sempre i ens preocupa l'habitatge com ens preocupa el medi ambient.
Clar que sí, tenim que protegir el medi ambient perquè tenim que deixar un entorn òptim per a les futures generacions.

N'hi ha alguns que veien, com era allò?
Hilillos de plastilina, era allò?
I nosaltres vam vore una gran catàstrofe.
Mire, fa quatre anys.
.
.
, és que està bé açò de fer memòria -n'hi ha alguns que no volen que fem memòria- i aquell que oblida el passat està condemnat a repetir-lo.
I nosaltres anem a dir una i altra vegada el que era el Partit Popular per al País Valencià, una ruïna.

Miren, quan la consellera va entrar a la conselleria es va trobar que l'habitatge estava en coma profund, (veus) estava en coma profund.
Sí, en coma profund.
En les legislatures del Partit Popular, a què es van dedicar?
A no pagar, a no pagar les ajudes a l'habitatge.
I no és que no pagaven les ajudes a l'habitatge és que van amagar milers d'expedients en els caixons.
Això es el que es van dedicar a fer.

I el primer que va fer la consellera és reunir-se amb la plataforma d'impagats d'ajudes al lloguer.
Ojo!
, que es va tindre que crear una plataforma perquè el Partit Popular no pagava les ajudes!
, i ara es preocupen de l'habitatge?
(Aplaudiments) Però que m'ho expliquen, que m'ho expliquen.
I parlen d'impagaments, vicepresident, parlen d'impagaments?
Bé.

Aquesta dreta apocalíptica, perquè és una dreta apocalíptica, que tant els preocupa ara l'habitatge, en els pitjors anys de la crisi, en els pitjors anys de la crisi, quan la gent ho passava tan malament és quan no pagava a la gent.
Bé, a los amiguitos del alma, per a eixos sí que n'hi havia diners, però per a la gent i per a les persones, no.

I el Botànic -el Botànic del qual tenim que estar molt orgullosos i que els valencians i valencianes han volgut que el repetim, per això estem ací- va començar a rescatar les persones i és el que continuarà fent este govern, rescatar les persones.
Aquelles persones que va deixar abandonades eixa dreta apocalíptica.

Mire, un gran exemple: el pressupost de la dreta per a ajudes de lloguer era de dos milions, o quasi tres milions d'euros en una legislatura.
En aquesta, més de 50 milions d'euros.

I mire, perquè… És que em queda ja… Passa el temps volant, passa el temps volant.
El tema de la Llei de la funció social de l'habitatge i d'una altra llei molt important, de la pobresa energètica, mire quina preocupació tan gran tenia el Partit Popular sobre l'habitatge i el dret a la vivenda, que el primer que va fer va ser dir al govern d'Espanya: Â«Presenten, presenten recurs d'inconstitucionalitatÂ».

Eixa és la preocupació de la dreta.
I miren, exemples del que significa l'habitatge per a la dreta apocalíptica: no pagar les ajudes, comprar sis-centes vivendes al Cabanyal per a enderrocar-les, eixe també és un exemple de la dreta.

Però ara vaig a dir-ne un que és actual, molt actual de la preocupació de la dreta en l'habitatge: Â«Alicante deja a sus vecinos sin la ayuda de emergencia habitacional de 435 euros al mes por no solicitarlo a la GeneralitatÂ».
(Aplaudiments)

Eixa és la preocupació de la dreta, eixa és la preocupació de la dreta.
I eixa excusa, i eixa excuasa que Â«no lo pedimos porque no tenemos personalÂ», Â«no ho demanem perquè no tenim personalÂ», i els altres ajuntaments que sí que ho estan fent?
És perquè no volen i perquè no es preocupa gens la vivenda.

I miren, vicepresident, la dreta on suma, resta.
Ja mos hem adonat.
Allà on ha sumat, resta en drets.
I un exemple clar també va ser Madrid.
Allà al 2017 va hi haver una iniciativa legislativa popular per a crear una llei urgent del dret de l'habitatge.
Què va votar la dreta?
Que no.
i eixa dreta irresponsable… (Veus)

Ara ho sabrem.
Estem parlant d'habitatge, i vostés han parlat del que han volgut, jo també podré parlar del que vullga, Â«digo yo, vamosÂ» (remors).

El senyor president:

Senyories…

La senyora Escrig Monzó:

És que no (inintel·ligible) … Ja està bé, ja està bé.

El senyor president:

No, senyora Escrig, senyora Escrig.
Senyora Escrig, un segon… Se… Senyora Escrig, un segon per favor, un segon.
Un segon.
Senyora Escrig, vosté…

La senyora Escrig Monzó:

Es que voy a hablar de vivienda.

El senyor president:

Senyora Escrig, vosté… Senyora Escrig, volen fer el favor de callar?

La senyora Escrig Monzó:

Perdó.
Perdó.

El senyor president:

Volen fer el favor de callar?

Estem en un debat de compareixença del vicepresident, i vosté s'ha de dirigir al vicepresident segon, que per això estem fent la compareixença.
Dit això, tots els oradors que han pujat a esta tribuna, per a emmarcar el diàleg, el debat, la compareixença, han utilitzat els recursos que han volgut.
Tots.
I tots s'han referit al que han volgut (aplaudiments).

En tot cas… No només la senyora.
.
.
.
Senyories… En tot cas, si volem tindre… Senyories.
Tots els oradors han usat els arguments que han volgut en funció de la seus llibertat d'expressió.
Tots.
I han emmarcat la seua argumentació com els ha vingut en gana.
Tots.

I s'han dit coses que des del meu punt de vista són fortes.
Però els empara la llibertat d'expressió.
D'acord amb este criteri, els recorde a tots els oradors que estan en un debat, en este cas en el vicepresident segon del Consell.
I els recomanaria que intentaren evitaren evitar mencions personals a qualsevol altre que no siga el vicepresident segon.
D'acord?

La senyora Escrig Monzó:

Clar.
Jo crec que no he nomenat…

El senyor president:

I ja està.
I també el que demanaria és que a l'oradora que està en l'ús de la paraula no la molesten, no la interrompen.
Perquè resulta molt difícil concentrar-se si n'hi ha en l'hemicicle interpel·lacions, paraules o, fins i tot, algun tipus de gest que pot desorientar l'oradora que està en l'ús de la paraula.

Disculpe la interrupció, senyoria.

La senyora Escrig Monzó:

Bé, a mi que m'agrada molt el refranyer espanyol: Â«Haz lo que yo diga, pero no lo que yo hagaÂ».

Vicepresident, com ho va a tindre de complicat, com ho va tindre l'anterior consellera.
I mire, un exemple clar és que va haver vosté de pagar set milions i mig d'euros anuals perquè resulta que l'EVA ha de pagar la Fórmula 1, aquell circuit que havia de costar zero, que es va transformar en 89 milions d'euros, els haurà de pagar vosté?

I sap quant habitatges s'hagueren pogut rehabilitar i comprar en 89 milions d'euros de la Fórmula 1 que era de cost zero?
(Aplaudiments) Dreta apocalíptica.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Escrig Monzó:

Mire, me queda molt per dir… Malament, sí, malament, sí que ho porten malament.
És allò d'Â«hem guanyat les eleccionsÂ», què n'hem de fer?
Els pesa, els pesa.

Miren, en l'última legislatura del PP es va fer una inversió de quatre milions i en la primera legislatura del Botànic, més de vint i sis milions d'euros, adjudicats més de mil dos-cents habitatges, més de mil tres-centes vivendes rehabilitades.
Mira que no s'han fet coses.
Clar que sí.
Perquè, el que he dit jo abans, estava en coma profund.

I miren, per acabar, senyories, per a tindre un projecte de vida és necessari tindre una casa on començar a escriure la nostra història, i no sols hem de tindre el sostre dels estels, sinó el d'una llar que ens done seguretat.

Per això, vicepresident, ens va a tindre al seu costat, perquè ens creiem aquest projecte botànic, d'esquerres, de progrés i de futur, en què volem construir una societat lliure, justa i igualitària per a totes i pera tots.
Sí, vicepresident, volem una terra de futur i amb futur.

I per últim, Â«ladran, luego cabalgamosÂ».

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Contestarà el vicepresident segon del Consell, en els 37 segons que li queden.
Efectivament… Perdó, en els 17 minuts, 37 segons.
(Rient) No li vull llevar els dèsset minuts.
Efectivament, el Reglament de les Corts diu que vostés disposen de temps il·limitat, però eixe Reglament s'interpreta d'acord amb la voluntat expressada pels òrgans rectors de la cambra.

I la recomanació ferma que vam fer al Consell és la d'usar cada conseller o vicepresident 55 minuts.
En tot cas, senyor vicepresident, té vosté la paraula per a contestar als portaveus dels grups.

El senyor vicepresident segon i conseller d'Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, en primer lloc, agrair a totes les persones que heu estat plantejant des de cada grup parlamentari el vostre parer.
Pense que és molt important escoltar, és molt important agafar aquells instruments que realment aporten a la millora, i pense que els parlaments estan per a això.

Per tant, jo he pres nota de les coses que m'han comentat i estic a la seua disposició durant estos quatre anys perquè em facen arribar tot allò que pensen que podem millorar, tant en el marc de la vicepresidència segona com en el marc de la conselleria d'habitatge.

Dit açò, volia agrair particularment a les portaveus del Botànic, a la senyora Escrig, a la senyora Bachero, a la senyora Davó, pel fet que estiguen suportant, estiguen donant suport a este govern i a estes polítiques.

Jo volia, dins el que has comentat, Sabina, jo sí volia plantejar algunes dades, que la veritat és que no anava a dir-les.
Però és que pense que al dir-les.
.
.
Vaig a ficar-me les ulleres, perquè és que són.
.
.
No vull confondre'm, no?
Fixen-se vostés.
És que a més és una cosa de bojos.

Quants habitatges buits reparats en el parc públic es van fer durant el govern amb la senyora Salvador del Botànic?
825.
Quants en el govern del Partit Popular?
Zero.
Dades oficials de la conselleria.
(Remors) Continue, però continue.

El senyor president:

Senyories, per favor.
Senyories.

El senyor vicepresident segon i conseller d'Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica:

Quants habitatges estan pendents de (inintel·ligible) .
.
.
del parc?
31 en el Botànic.
Zero en el marc del govern del senyor Camps.

Quina és la inversió en el parc públic en milions d'euros?
26,5 milions d'euros en els últims quatre anys.
4,3 en l'últim govern del senyor Camps.
Clar, havien de pagar altres coses, com per exemple, la Fórmula 1.

La inversió en vivendes de protecció oficial, 2,7 milions en el marc del Botànic, 0,6 en l'àmbit del senyor Camps.

És a dir, vostés no van fer política d'habitatge.
Vostés es van dedicar a omplir-se les butxaques, això és el que van fer vostés.
I ara mateixa, tindre'ls.
.
.
Ara mateixa, sí, parlant d'habitatge, mire, jo, de vostés en particular, lliçons, cap, senyora Bonig, lliçons, cap.
(Aplaudiments) Cap.
Lliçons, cap.

Perquè.
.
.
No he acabat, no he acabat, no he acabat.
Perquè sap vosté, senyora Bonig, la primera cosa, de les primeres coses que vam haver de.
.
.
Sí, li conteste a vosté o al seu grup, perquè el senyor Castelló és el que estava.
.
.
Vosté era responsable en aquell moment.
Siga responsable, done pit, estiga orgullosa, no?

Sap vosté quina és de les primeres coses que vaig haver de pagar?
Ho dic jo a la gent de Vox i a la gent de Ciudadanos, que ho tinguen en compte.
De les primeres coses que vam haver de pagar en la conselleria, en arribar, va ser 1,3 milions d'euros a Lazora, fons d'inversor voltor, per una condemna dels jutjats en l'època de la senyora Bonig.

Jo li pregunte: va posar una part vosté del seu capital, de la seua butxaca (aplaudiments), perquè tot no vaja en mans de les valencianes i els valencians?
Perquè hem de pagar nosaltres les seues.
.
.
?
(Veus) Clar, és veritat, és veritat.
És que vostés van demanar.
.
.
Jo li pregunte, ara de veres, jo els pregunte als senyors del Partit Popular.
.
.

El senyor Castelló estava en aquella època també per ahí, pegant voltes.
Jo els pregunte.
.
.
No, a vosté no l'estic interpel·lant, estic parlant del senyor Castelló, del Partit Popular.
No, senyora, jo els pregunte.
.
.

El senyor president:

Senyories, està parlant en el Grup Parlamentari Popular.

El senyor vicepresident segon i conseller d'Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica:

.
.
.
a vostés perquè ara em contesten.
Jo els pregunte: anem a vore, quina relació hi ha entre l'habitatge i les vivendes i una infraestructura ruïnosa com la Fórmula 1?
Quina relació hi ha?
Jo no ho sé, quina relació hi ha.
Doncs miren vostés, va costar un total de 98 milions d'euros i hui en dia encara estem pagant cada any set milions i mig.

Encara devem 35,5 milions d'euros.
Això no és normal.
Per tant, vostés no tenien política d'habitatge.
Vostés, tot el món sap el tipus de política que vostés tenien, era una cosa totalment diferent, i a vostés no els interessava la gent i no els interessava les cases de la gent.

Jo abans he fet relació a una persona molt particular, al senyor Marià, un veí del Cabanyal, que ja vos dic que va morir pensant que sa casa anava a ser tombada per les polítiques de l'Ajuntament de València governada pel Partit Popular.
I això sí que és terrible, perquè nosaltres sí mirem per la gent.

Respecte a la resta de qüestions que ha comentat la gent del Botànic, és veritat que tenim endavant un augment del pla estatal que va sobretot destinat al lloguer.
Estem parlant, per exemple, que en el pla estatal 2018-2021 tenim ara mateixa en el 2018, 39,9 milions d'euros que posa el ministeri i 11,87 milions d'euros que posa la conselleria.

I fins al 2021 s'augmentarà a més de quaranta en el cas del ministeri i a quasi tretze per part de la conselleria.
Això anirà destinat a pagar lloguers socials i lloguers assequibles.

El tema del desnonament, a què s'ha fet també certa referència.
Miren vostés, quan parlem d'eradicar el desnonament, no hem de deixar-nos la segona part de la frase, que és Â«sense alternativa habitacionalÂ», que és el dret que reconeix Nacions Unides.
És a dir, el que no podem fer, senyor Castelló, és que la gent ixca de les seues cases i no tinga un lloc on anar a viure.

Per això, el que és important és que hi haja una alternativa habitacional.
(Veus) Per tant.
.
.
Com?
I per descomptat.
.
.

El senyor president:

Senyor Castelló, no està vosté en l'ús de la paraula.
(Veus)

Un segon, senyor Martínez Dalmau.
Senyora Bonig, li torne.
.
.
Estic seguint en molt d'interés el debat, i efectivament mencions n'hi ha a tot tipus de persones.
Una cosa és que se puga mencionar, però el senyor Martínez està contestant al portaveu del Grup Parlamentari Popular que ha fet la intervenció.

A vosté l'ha mencionat perquè en la seua època tenia unes responsabilitats en la conselleria de la qual ara és el vicepresident competent.
I punt.
I vull que deixen parlar a l'orador que està en l'ús de la paraula.
(Aplaudiments)

Disculpe la interrupció.

El senyor vicepresident segon i conseller d'Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica:

Gràcies, moltes gràcies.

Continuant amb les seues preguntes, senyor Castelló, jo veig que vosté està molt, digam, preocupat per com van a realitzar-se les coordinacions dins del Consell entre la conselleria de medi ambient i la vicepresidència segona, o com va a fer-se en el marc d'habitatge i d'urbanisme.

I la veritat és que jo li ho volia comentar, no hi ha absolutament cap problema competencial entre nosaltres.
Perquè el Consell actua com un sol, actua com un govern.
Actua coordinat com un govern, té un acord del Botànic d'Alacant que és fonamental per a les seues polítiques.
Per tant, no hi ha cap tipus de problema.

Jo ho he comentat algunes voltes, les competències materials en la conselleria.
.
.
, les competències materials les té la conselleria de medi ambient, com no podia ser d'altra forma, i la coordinació de les polítiques verdes són les que cauran baix la responsabilitat de la vicepresidència segona, i no passa res.

És que és important que sàpien que nosaltres estem permanentment coordinats i que treballem com un únic govern.
I això, exactament igual també respecte a la relació entre urbanisme i habitatge.

Jo sé que vostés no pensaven que podia haver una conselleria d'habitatge.
És que justament la importància que li dóna el Botànic d'Alacant al dret de l'habitatge, que és un dret de drets, és a dir, sense tindre on viure o tindre un sostre no pots exercir la resta de drets, la importància que li dóna és justament eixa d'estar en el marc d'una conselleria pròpia, incorporar la pota verda de l'arquitectura bioclimàtica i, a partir d'ahí, començar a treballar per fer efectiu el dret a l'habitatge.
Per tant, per a nosaltres és realment molt important eixe fet i es veu clarament en l'estructura del nou Consell.

Jo pense, senyor Castelló, que vostés no poden parlar d'emergència habitacional si tenen un alcalde com el senyor Barcala en Alacant que, per culpa de no haver-se incorporat en el marc del procediment que tenim per a poder dotar d'emergències habitacionals a la gent que viu a Alacant, una persona que viu a Alacant no pot ara mateixa accedir a una emergència habitacional.
És que estem pensant això com és de greu, jo els diria: per favor, parlen amb el senyor Barcala.

Com pot ser que una persona que visca a Alacant i que no puga pagar el lloguer, quan nosaltres tenim un fons destinat justament per a pagar eixes contingències i que eixa persona no se li expulse de sa casa, com pot ser que perquè l'Ajuntament d'Alacant diu: Â«No, es que tenemos mucho trabajoÂ», com pot ser que eixa persona no puga accedir a l'emergència habitacional?

No s'ha llegit hui la premsa?
La premsa també diu eixa classe de coses.
Per tant, és molt important.
.
.
, i els ho demane, eh?
Jo li ho he dit directament al senyor alcalde, però els ho demane: facen un paper important del marc dels seus alcaldes.
Perquè açò no és un problema només del Consell.
És un problema del Consell i dels ajuntaments i, per suposat, de l'estat.
Són competències multinivell.

Jo és que els pufos.
.
.
, sincerament la utilització dels diners d'habitatge per a pagar pufos, jo ho prohibiria per llei.
Per tant, pense que vostés tenen una bona iniciativa.
A partir d'ara, prohibisquen per llei que els diners que van destinats a vivenda puguen pagar circuits de Fórmula 1 o la resta de pufos que el Partit Popular ha realitzat àmpliament.

Ja per a parlar, senyora Peris.
.
.
Senyora Peris, jo la veritat és que.
.
.
, la seua intervenció.
.
.
, bé, doncs la seua intervenció.
.
.
, la veritat és que d'habitatge ha parlat poc, i d'habitatge, menys encara, no?

Però del que puc rescatar.
.
.
En primer lloc, del que puc rescatar, jo sí els demanaria una cosa, ja que anem a estar quatre anys convivint en esta cambra, i és que intentem per favor no entrar en atacs personals.

Jo pense que hem de ser capaços de fer la funció que ha de fer un parlament, que és una funció de representació del poble i això implica que vostés em poden dir si ho he fet malament, si ho he fet bé, com puc millorar-ho.
Però vostés no es poden clavar, per exemple, en una cosa com que.
.
.
, en alguna qüestió personal.
És que no vaig a posar exemples.
El senyor Toni Cantó sap algunes també que m'ha comentat alguna volta.
Jo trobe que eixes coses no són pròpies d'una diputada o d'un diputat.
És a dir, vostés són representants del poble valencià i cobren un sou per a vindre ací a fer una oposició constructiva, no per a clavar-se amb la gent.

Dit açò, del poc que puc vore ací que m'ha comentat vosté.
Mire, és que el tema de llicències d'obra.
Doncs sí, efectivament, les llicències d'obra són un problema greu, però és que no és competència nostra.
És que les llicències d'obra són competència dels ajuntaments.
Així i tot, nosaltres.
.
.
Clar, són dels ajuntaments.
Què hem de fer si no és competència nostra?

Nosaltres hem posat en marxa ara un decret, que és un decret on.
.
.
, estem treballant en un decret on figuren les entitats de control, que el posarem a disposició dels ajuntaments perquè estos puguen finalment alleugerar els mecanismes per a poder ser més flexibles a l'hora de mesurar els temps per a dotar una llicència d'obres.
Però és que realment no estem parlant d'això perquè és que no correspon a la nostra responsabilitat.

Sobre les expropiacions, que diu que jo he dit que cal expropiar la propietat privada.
Doncs mire, jo trobe que.
.
.
, no sé molt bé quines fonts manegen, eh?
, en general, perquè ací vostés han dit una sèrie de números que no són els números oficials.

Sobre els desnonaments és impossible que entenguen que els números oficials són que en 2013 hi havia al voltant de tres mil desnonaments.
En 2018 n'hi ha dos mil cent a l'any.
És a dir, un terç menys del que hi havia fa uns anys.
Per tant, la tendència és a la baixada.

Cosa diferent és que la gent que es queda sense casa ha de tindre una alternativa habitacional, i això és el que nosaltres anomenem el declarar el territori valencià lliure de desnonaments.

I ja per anar acabant, al senyor Pascual.
.
.
Bé, senyor Pascual, jo volia felicitar-lo per la seua.
.
.
, la seua pense que ha sigut una intervenció prou propositiva, encara que altres moltes coses que vosté ha comentat jo ja les he dites justament ací i les he plantejades àmpliament en la meua intervenció.

És a dir, el fet, per exemple, que vosté plantejava de la relació entre el mercat privat i el mercat públic, doncs justament ja ho he comentat: una de les coses que hem fet en estos dos mesos que portem al front de la conselleria és justament vore'ns tant amb les associacions de cooperativistes, que són privades, com amb els promotors immobiliaris, que, per cert, sempre em diuen que els costava molt arribar a la conselleria i mai es pensaven que en els primers dos mesos anàvem a citar-los per a escoltar-los.
Perquè és molt important escoltar la gent per a formular polítiques públiques.

Les polítiques públiques no poden ser fetes en un laboratori entre persones molt intel·ligents que estan ahí sense xafar el carrer.
S'han de fer escoltant els interlocutors i la gent que està incorporada dins d'eixe àmbit.
Per tant, clar que sí.

I clar que cal plantejar.
.
.
, cal tindre un debat sincer -i és un debat que també demane en este parlament- sobre les formes d'habitatge.

Si finalment cal plantejar unes formes d'habitatge més properes al lloguer, a la millor en un moment donat cal plantejar formes d'habitatge que tinguen algun tipus d'apropament a la xicoteta propietat.
És a dir, jo pense que això és un debat que s'ha de donar, i s'ha donar en el si de les valencianes i els valencians.

I, de fet, jo els dic una cosa, senyor Pascual, quan nosaltres estem defensant els desnonaments, una part important d'eixos desnonaments són de gent que no pot pagar l'hipoteca.
Per tant, lògicament el que s'està protegint és la propietat d'eixa gent a poder continuar vivint en sa casa, en la casa que moltes voltes ja tenen algunes voltes pagada.

En definitiva, jo el que vull plantejar és que nosaltres.
.
.
, és veritat que este govern del Botànic d'Alacant porta molt poc de temps funcionant.
És veritat que portem dos mesos on realment no hem parat de posar-nos al dia -el Botànic d'Alacant, no?
- i de treballar àmpliament.

I jo vos dic, especialment a la gent que esteu en el marc de les forces del Botànic, però també per suposat a l'oposició, que si podem fer un govern constructiu i una oposició constructiva, al final aconseguirem avançar en allò que totes i tots els que estem en esta cambra ens hem proposat, que és que les valencianes i els valencians tinguen un dret a la vivenda garantida.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Senyories, és el torn de les rèpliques.
En primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana, el senyor Miguel Pascual per a rèplica a la contestació de l'honorable vicepresident.

El senyor Pascual Pérez:

Muchas gracias.

El senyor president:

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Pascual Pérez:

Bueno, quería empezar mi intervención, la réplica comentando que los jinetes del Apocalipsis, señora Escrig, eran cuatro, no tres.
¿De acuerdo?
No sé, es que igual le ha fallado.
(Remors) Igual quiere unirse.

Señor Dalmau, me alegra ver que sí, que está tomando en consideración, o al menos lo que usted acaba de comentar, que está escuchando también a los agentes.
.
.
a los agentes privados.

Desde Vox pensamos que todas las medidas habitacionales y demás tienen que tener.
.
.
, hay que poner en valor a los agentes privados, ¿de acuerdo?
Porque tiene que partir de ellos.
No podemos estar destinando una cantidad ingente de recursos públicos, que no tenemos, a variar el mercado artificialmente.

Porque, señor Dalmau, a ustedes se le llena.
.
.
se les llena el discurso con palabras bien sonantes como alquiler social, derechos y no privilegios.
Pero el único fin que tienen es hacer demagogia del sufrimiento humano, del sufrimiento de las personas.

Pero es que con su famosa redistribución de la riqueza lo único que consiguen es la redistribución de la miseria.
Porque, ¿dónde quedan las familias, los hijos, los herederos que no pueden pagar las viviendas que sus seres queridos les han dejado tras toda una vida de trabajo y pagando impuestos?
¿Es que ellos no tienen derechos?

Mire, señor Dalmau, si seguimos su plan marxista de redistribución de la miseria, y ahora que ya consideran que la vivienda es un privilegio, ¿qué será lo siguiente?
¿Considerar privilegio los automóviles?
Y, ¿después?
¿Considerarán que la libertad de movimiento es un artículo de lujo?
Supongo que por último será la propia alimentación básica.

Solo hay que ver que ya algunos han empezado con el tema de las bebidas azucaradas.
Un panorama nada halagüeño el que trae usted esta cámara.

Señor vicepresidente segundo, usted lo que ha venido aquí es a decir una cantidad de medidas, pero todas ellas, excepto esta última que ha comentado, vacías de soluciones a largo plazo y que en ningún caso vienen a abordar el problema de base.
Medidas que solo responden a su propio interés y al de su partido.
Medidas que solo son viables si hay dinero público para gastar.

Porque no nos llevemos a engaño, cuando los españoles se preocupan de la factura de la luz y de su consumo energético no es solo por su sensibilidad ecológica -que también-.
Lo que buscan los españoles son formas de organizar su futuro económico y de poder llegar a fin de mes sin que el estado y las administraciones autonómicas les ahoguen a impuestos.

Miren, han creado un Botànic con pies de barro.
Un Botànic que consume tantos recursos que ahora que no llega la financiación se ven ahogados.

Y ahora que ya gozamos de la presencia del conseller de economía y hacienda, le repito las palabras: aplique unas políticas que no se apoyen en el gasto sin más, seguro que el conseller las agradecerá, así como millones de españoles.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pascual.

En nom del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula la il·lustre diputada Mamen Peris.

La senyora Peris Navarro:

Gràcies.

No volia parlar de la diputació.

Pero miren, la Diputación de Alicante -le han pasado mal el dato- no tiene más asesores.
Se han negociado, pero no hay más asesores.
No me haga hacer la comparativa de lo que hacen esos diputados provinciales de áreas con lo que hacen ustedes, porque entonces creo que le voy a sacar los colores.

>¿Pero que me hable usted en las diputaciones provinciales.
.
.
(Remors)

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Peris Navarro:

.
.
.
yo que vengo de la Diputación Provincial de Valencia, donde acabamos de tener el caso de corrupción más vergonzoso?
(Aplaudiments)

¡No vayan de puros y castos, hombre!
Que ustedes tienen el caso de Divalterra.
Cuando hemos gastado cada año un millón de euros en transparencia para cumplir la ley.
No me hable de la diputación, señor Martínez.

Pero volvamos a vivienda.
Garantizar el derecho de vivienda es una responsabilidad de la propia administración, señor Martínez.
No lo vuelva a derivar a los propietarios particulares de vivienda.

En todo su discurso me ha extrañado porque no he oído palabras -que yo de verdad como toma nota, tome nota- de incentivo, entendimiento y negociación.
Tal vez porque usted está acostumbrado más a palabras como sanción e imposición, suele pasar cuando se ha sido exasesor en Venezuela.

Mire, ya le digo desde aquí, y no por hacer cuestión personal, es que aquí no vamos a permitir políticas de vivienda de corte y pega de Venezuela.
Porque, aunque no le guste Maduro, sabemos que Chávez le gustaba y mucho, y de aquellos lodos tenemos estos barrizales.
Políticas populistas de la extrema izquierda.
No solo miren a un lado, es que ustedes son la extrema izquierda.

Pero, mire, ni una cifra, y eso que lo tiene al lado.
¿No le ha dado una escuchita de qué cifra vamos a tener en esta conselleria?
Pues no nos engañe porque mucho hablar pero ¿cuánto presupuesto va a quedar?
Ni lo sabemos.

Por cierto, la exconsellera María José Salvador se negó a firmar un acuerdo con la Sareb.
Hoy, usted, abre la puerta.
Esto supone un cambio radical en el Botànic, que lo sepa.
¿Lo tiene consensuado ya con sus socios de gobierno?
Lo digo porque el Botànic es el Botànic de los bandazos; ahora resulta que para vivienda sí que podemos tener colaboración público privada, pero para sanidad, para educación, y para las políticas lideradas por la señora Oltra, eso está prohibido.
(Aplaudiments)

No hago cuestión personal, le hago preguntas directas.
Mire, yo cada día lo veo, aunque usted no se lo crea, porque tengo allí su cartel de campaña cuando entro a mi despacho, y pone: Â«La historia la escribes tú.
Â» ¿Qué historia nos quiere escribir para todos los valencianos?

Señor Martínez, voy a ser muy directa, usted me conocerá en esta legislatura: ¿cuántas viviendas va a adquirir para el 2020?
¿Cuántas va a rehabilitar, de viviendas, para el 2020?
¿Cuántas viviendas va a poner en alquiler social?
¿Qué medidas concretas para jóvenes y personas socialmente vulnerables?
¿Qué va a hacer?
¿Cuándo va a poner en marcha los solares de la Generalitat?
¿En alquiler social o en venta de VPO?
¿Cuántos PAI va a activar para el 2020?
¿Cuántas medidas concretas para que el parque público, esas viviendas ocupadas ilegalmente, 1.
164, se pongan en el mercado de manera legal?
¿Cómo piensa coordinar los problemas judiciales, es decir, las decisiones judiciales, con los servicios sociales?
Por cierto, cuando hablamos de desahucios los datos no nos los inventamos, es una mera división, lo que nos da el Consejo General del Poder Judicial lo dividimos entre 30 y nos salen 24 desahucios al día, tan sencillo como una simple división.
¿Cuándo van a acabar con la ocupación ilegal?
¿Cuándo van a proteger mejor a los propietarios, a los vecinos o, incluso, en los narcopisos?
Eso sí, ¿cuándo vamos a tener de arquitectura bioclimática edificios públicos con emisiones cero?
¿Le va a permitir que le dicte la política de vivienda también el señor Ribó, con aumentos del IBI a las viviendas?
¿Será el 20 % o el 50 % de su compañera Ada Colau?
¿También va a poner una tasa específica a esas viviendas vacías como las de su colega Ada Colau?
¿También va a expropiar el derecho de uso?
¿Qué piensa hacer con los inmuebles que quedan en la Sociedad de Garantía Recíproca, porque sus socios de Compromís y del PSPV lo vendieron también a un fondo buitre e hicieron una quita del 65 %?
(Aplaudiments)

Mire, señor Martínez, tenga cuidado, las quitas en el gobierno del Botànic se están poniendo de moda.
Esto es gobernar.

Y lo último que le vamos a pedir: transparencia, señor Martínez, transparencia en las adjudicaciones, en los procesos públicos, en la designación de personal, en otorgamiento.
Otro día le haré comparecer para que nos expliquen lo de la Fundación CEPS, que usted era presidente y tenía realmente que devolverlo.

I no vullc acabar esta intervenció, la meua, la primera, en la meua altra llengua, en valencià, però hui he fet el parlament en castellà com una reivindicació contra la imposició lingüística perquè crec en la llibertat.

Hui, enhorabona, senyor Martínez, perquè ja té eixa vicepresidència, ¡compte!
, perquè li falta el dret que li'l revaliden de polítiques verdes, ¡compte!
, perquè mire el que està passant en el seu partit a Madrid, amb la qual cosa que li ho signe.
Ja té vosté la seua conselleria i, bé, molt de contingut propi no té, moltes polítiques socials no podrà fer perquè la senyora Oltra li les llevarà, a penes podrà legislar, poc, d'urbanisme, perquè ho té un altre conseller, però, bé, no li demanarem més, sabem que és el poc que vosté va a poder fer.

I l'última cosa, bé, si haguera apostat realment per la gestió en estalvi per a tots els valencians, doncs no li haguera importat ser director general de vivenda.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Peris.

El senyor Alfredo Castelló fa ús de parlar des de l'escó, està en el seu dret.

Senyor Alfredo Castelló, té vosté la paraula.

El senyor Castelló Sáez:

Muchas gracias, presidente.

Bueno, a ver si a la tercera va la vencida.

Yo le he hecho muchas preguntas en la primera intervención, le acaban de hacer otras más, le han formulado otras preguntas, a ver si nos responde a la pregunta, que es ¿cómo?
, la pregunta es ¿cómo?
A ver si nos hace un Â«viceanuncioÂ», al que tanto aprecio le tenían ustedes en la legislatura pasada.

No se preocupe por el problema competencial, lo tenemos claro, ya nos lo dijo la señora Mollà.
Parece que todo el mundo se ha enterado menos usted.
Usted no tiene competencias, son de la señora Mollà.
No es no, ya se lo he dicho antes.

Mire, cuando comparan ustedes las políticas que se hacían en el 2015, después de la mayor crisis económica del siglo XXI, después de una caída en aquel momento, de un año para otro, de 2.
500 millones de euros, con aquel presupuesto, con un presupuesto de hoy de 8.
000 millones de euros más, ¡da vergüenza!
Hay que tener la cara muy dura para comparar aquella situación con esta.
(Aplaudiments) Háganselo mirar, háganselo mirar.

Me hablan de que, claro, es que ustedes pusieron, su gobierno puso en recurso de inconstitucionalidad por la ley de la vivienda.
Pero, vamos a ver, hubo una sentencia del Tribunal Constitucional que decretó que varios artículos eran inconstitucionales.
¡Ya está!
Se lo dijimos en la tramitación cincuenta millones de veces.
Es más, fíjense si lo tenían claro que hasta en una ley de acompañamiento quitaron los artículos de pobreza energética (veus) porque ustedes sabían que eran inconstitucionales.
¡Mire si está claro!
Sigamos.

Me habla usted de las ayudas que pagaron.
Mire, las ayudas pagaron en la legislatura pasada fue a través de un préstamo que se sacó en octubre del 2014, siendo esta señora consellera, un préstamo en octubre del 2014.
¿Sabe lo que cambió?
Que cuando la consellera Bonig dijo que iban a pagar diez millones todos los meses de las ayudas, cuando ustedes llegaron lo cambiaron y dijeron que iban a pagar treinta millones al trimestre.
Ese fue el cambio, no hubo ningún cambio más.
(Rialles i aplaudiments) Acuérdense, por favor, acuérdese.

Conseller, la emergencia habitacional finaliza el 31 de octubre, el plazo; luego, hay plazo todavía.
No engañe, no está bien que su primer día aquí engañe.
Si no lo sabía, apúnteselo y pregúntelo.

El cuento del Cabañal, no nos venga a contarlo otra vez, ya vinieron a hacer aquí la revolución en la vivienda y todo ha acabado como ha acabado.
Ya nos dijeron que el Cabañal iba a ser una realidad.
¡No han hecho nada en cuatro años!
Usted es el heredero y ha asumido la herencia, ¡asúmala!
No han hecho ¡nada!
en el Cabañal.
(Aplaudiments)

Me dice que tiene como pautas el crear el observatorio de la vivienda y dice también que va a formular el reglamento de la ley función social de la vivienda.
¿Por qué no lo han hecho hace dos años, conseller?
Es que usted estaba ahí, usted estaba ahí con sus diputados exigiendo, sus diputados, ¿no renegará del Grupo Podemos de la anterior legislatura?
, ¡digo yo!
(veus), asumirá la veu del poble cuando designó quién era Podemos, ellos exigían que se cumpliera y el gobierno ¡no lo cumplía!
Y a usted le parece bien, pues, bueno, esa es la herencia que dejan.

Cuando le oigo a usted hablar del concurso, de que no tienen dinero porque el PP hizo cosas tan malas, la verdad es que me da mucha risa, ¿sabe?
Mire, conseller, tiene usted un concurso iniciado hace dos años para adquirir vivienda privada.
Ese concurso que tenía en el presupuesto quince millones y que ha acabado licitándose por once -y ustedes callados-, resulta que iban a comprar del orden de 100, 150 viviendas con once millones y medio de euros.
El acta de 15 de mayo, de la mesa de contratación, ha aceptado que haya doce viviendas, doce viviendas tres años después.

¿Usted se cree que eso es solución?
¿Cuándo va a quedar libre de esos once millones?
Mucho dinero.
¿Por qué no juegue con él?
¿Por qué no lo mueve?
Lleva de conseller tres meses.
Haga algo, conseller, haga algo además porque resulta que de 2019 tiene usted cuarenta millones de euros que su grupo, del que ahora reniega, presentó como una enmienda al presupuesto, cuarenta millones de euros.
¿Por qué no lo ha movido, conseller?
¿O se lo han recortado?
Si se lo han recortado, ¡dígalo!
Y si no se lo han movido saque el concurso inmediatamente.
¿Qué hace usted con cuarenta millones en vivienda sin moverlo?
¿Le parece que eso es gestionar?
¿Le parece que eso se lo ha robado el PP?
Pero voy a ir más allá.

¡Fíjese!
, en las ejecuciones del presupuesto que marcan cómo se gestionan las cantidades que hay, resulta que en el 2015 la real ejecución fue del 51,1 %, la mitad del tiempo era nuestro, y resulta que la mejor consellera de vivienda de los últimos cinco años ha sido la señora Bonig, el 51 %; resulta que en el año 2016 la ejecución fue del 21,9 % en políticas de vivienda, de un presupuesto total de 211 se ejecutó el 21 %; resulta que en el 2017 se ejecutó el 22 %; resulta que en el 2018 se ejecutó el 18,8 %; ¿y qué pasa en el 2019, que usted ya lleva tres meses de conseller?
El grado de ejecución, señorías, es de 8,18 %.
(Aplaudiments) ¿Por qué no ejecuta el presupuesto, señor Martínez?
Ejecútelo.
¿Sabe cuánto tiene en su programa de vivienda?
291 millones.
¿Sabe lo que ha gastado?
23.
800.
000.

Creo, vicepresidente, que puede demostrarnos a todos que usted no es un florero.
¡Suerte!
(Se sent una veu que diu: Â«¡Muy bien!
Â») (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Alfredo Castelló.

Finalitzarà la compareixença la rèplica del vicepresident del Consell.

El senyor conseller d'Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica:

Bueno, gracias por la réplica.

Yo no quiero saber lo que usted desayuna, señor Castelló, porque la verdad es que viene con…, no sé.

Fíjese usted, en primer lugar, yo no llevo tres meses todavía como conseller, ni mucho menos; en segundo lugar, yo no sé si lo sabe pero es que yo he hablado aquí durante un buen rato sobre medidas que íbamos a hacer, y luego se las paso por escrito para que las tenga también.
Porque he hablado del tanteo y retracto, de la colaboración público-privada, del reglamento de la ley de función social de la vivienda, he hablado de las alternativas habitacionales, he hablado de cómo incorporar un sistema de alerta temprana para la emergencia habitacional.
Es decir, he hablado de muchas cuestiones, solo que usted o no las ha escuchado, como no está escuchando ahora, o simplemente pasa de ellas totalmente.

Luego, por supuesto, yo no reniego de nadie y mucho menos de un grupo del que me siento muy orgulloso.
Ahora, ¡yo no estaba aquí!
¿Qué quiere que haga si no estaba aquí?
(Aplaudiments) ¿Qué aparezca como que estaba aquí?
Yo estaba dando clase en la universidad.

Dicho esto, señora Peris, mire, es que…, vamos a ver, en primer lugar, todo lo que hacemos en el marco del Consell lo hacemos en el marco del Consell.
Por tanto, lógicamente, si nos reunimos con la Sareb para ver qué posibilidades de acuerdo hay, como también se reunió el equipo anterior para ver qué posibilidades de acuerdo hay, es porque entendemos que la Sareb tiene una deuda con las españolas y los españoles, y, en particular, con las valencianas y los valencianos.
Tiene miles de viviendas que, en su momento -como todo el mundo sabe-, pasaron al banco malo justamente cuando eran viviendas que fueron rescatas con dinero público.

Por lo tanto, ¡claro que tenemos que hacer uso de esas viviendas si podemos llegar finalmente a un acuerdo con ellos!
¡Por supuesto que sí!
Y lo mismo respecto a Bankia -y lo he dicho aquí-, y lo mismo respecto a Sabadell.
Es que esta es la obligación que tenemos.

Y, por lo tanto… ¡Ah!
, por cierto, y otra obligación importante que también tenemos, es cumplir la ley de función social de la vivienda, que efectivamente yo no estaba en aquella época en este parlamento cuando se redactó pero sí hay muchas diputadas y diputados que estaban presentes.

Entonces, esa ley de función social de la vivienda es la que habla de determinadas sanciones para grandes tenedores de viviendas vacías, pero no es algo que nos inventamos en la conselleria, es algo que está en la propia ley, como hay toda una serie de medidas que habrá que aplicar que están en el marco de la ley.
Si no les gusta la ley, cambien la ley, bueno, ahora lo tienen más complicado porque no tienen mayoría, pero, bueno, si les gusta, entonces déjennos que podamos aplicar las políticas de vivienda correspondientes.

Respecto a las viviendas ocupadas, es una cuestión efectivamente muy delicada porque lo que todo el mundo sabe es que las familias que entran en una vivienda no entran en una vivienda por gusto o por placer, entran porque tienen una situación de emergencia habitacional y tienen que buscar un lugar donde vivir.
Entonces, nosotros tenemos la obligación de regularizar ese tipo de situaciones para garantizar que todo el mundo tenga un derecho a la vivienda.
Y en eso estamos trabajando.

El asunto que existe es que ahora mismo todavía nos faltan algunas herramientas para hacer un diagnóstico real, porque la referencia que ha hecho usted en su intervención anterior a los demandantes de vivienda es un registro público y cualquier persona sin justificación puede perfectamente pedir ser demandante.
Entonces, necesitamos afinar un poco más los mecanismos para ver cuáles de esas personas tienen prioridad a la hora de hacer una vivienda.

En eso estamos trabajando, llevamos -como saben ustedes perfectamente-, todavía no hemos cumplido los cien días en el Consell y tenemos que trabajar en ello, pero nos hemos metido de lleno para solucionar esos problemas.

Señor Pascual, es que yo también creo que…, no sé si es que no me he explicado, seguramente es porque no me he explicado bien, porque los alquileres sociales, señor Pascual, no es una palabra biensonante como usted comenta, es lo que hace que muchas familias puedan vivir en una casa.
Y el hecho de que destinemos 215 millones de euros a alquileres sociales entre 2018 y 2021, para pagar ese tipo de alquileres, es lo que condiciona el derecho para que esa gente pueda estar viviendo en ella.
Por lo tanto, no se trata de una palabra biensonante.

Y, además, justamente, nosotros hemos dicho exactamente lo contrario de lo que usted dice que hemos dicho.
Nosotros estamos diciendo que la vivienda no es un privilegio, sino que es un derecho y, como derecho, es cuando tenemos que buscar la forma de garantizarlo.

En definitiva, para mí ha sido un verdadero gusto compartir esta comparecencia, hoy, en este parlamento -jo ací també vaig a passar-me a la meua llengua natal per a poder acomiadar-me.

Pense que tindrem una legislatura enormement constructiva, que podrem, entre totes i tots, avançar cap a unes polítiques públiques que miren cap a la gent i compte amb la gran col·laboració de les forces del Botànic, però també vull comptar amb la col·laboració constructiva de l'oposició.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable vicepresident.

Senyories, hem culminat el treball d'este matí.

Continuarem a les cinc, a les cinc, a les dèsset hores, amb la compareixença del conseller d'Hisenda i Model Econòmic, Vicent Soler, que ens acompanya en este (inintel·ligible) .
.
.

Es suspén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(Es suspén la sessió a les 15 hores i 36 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 5 minuts)

El senyor president:

Anem a reprendre el nostre treball.
Es reprén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Passem al punt quart de l'ordre del dia, que és compareixença del conseller d'Hisenda i Model Econòmic, per a informar sobre les línies programàtiques generals a desenvolupar des de la conselleria.

Té la paraula l'honorable conseller d'Hisenda i Model Econòmic, Vicent Soler.

Compareixença del conseller d'Hisenda i Model Econòmic, per a informar sobre les línies programàtiques generals a desenvolupar des de la conselleria, sol·licitada a petició pròpia

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Comparec davant de vostés com a conseller d'Hisenda i Model Econòmic per a informar sobre les línies de la política general en la segona legislatura d'un govern del Botànic, que fa ara quatre anys va nàixer amb la formació d'un Consell que va ser no només un símbol, sinó també un motor de canvi.

Un canvi necessari per a una comunitat que arrossegava una hipoteca reputacional que ens està costant molt superar.
Han sigut quatre anys d'estabilitat política que han estat possibles gràcies a la unió de les forces progressistes valencianes, un acord enfocat en les persones, i en definitiva en la justícia social.

Un govern divers, és veritat, però amb un sol full de ruta, centrat en avançar i aprofundir en l'assoliment d'un projecte de transformació social.
I vull remarcar-ho, perquè és precisament eixa estabilitat la que ens ha permés assolir alguns dels reptes amb que començàrem l'anterior legislatura: dignificar les institucions de tots els valencians i valencianes, i treballar amb els objectius d'un programa cohesionador, integrador, inclusiu i que no maltractara els valencians.

Per això, senyories, una de les fites que hem aconseguit és que, si bé l'any 2014 la despesa real per habitant era cinc punts per baix de la mitjana de les comunitats autònomes, quatre anys després estarem de ben segur en la mitjana, tot i que haurem d'esperar a la liquidació del 2019 per a confirmar-ho.

Requerim, per tant, un projecte enfocat en el llarg termini, la consecució de recursos que legítimament ens corresponen, per tal de garantir la sostenibilitat de l'estat del benestar que mereixen els valencians i les valencianes.
I este és l'objectiu primordial al qual destinaré tots els meus esforços com a conseller.

Cal que la nostra comunitat reba un finançament just i d'acord amb la seua població.
Un finançament adequat que compense, a més, el deute històric que hem vingut patint els valencians.
Una provisió que atenga el manament constitucional de suficiència i equitat, tal com ja recull el nostre Estatut d'autonomia i l'article 156 de la Constitució.

És molt el que ens juguem.
Senyories, este Consell, i en particular el conseller que els parla, mai ha rebaixat, ni ho farà, ni un gram de les exigències d'un finançament just per a la nostra comunitat (aplaudiments).

I el moviment se demostra caminant.
Mentres este Consell s'ha reunit amb Montoro i amb Montero, els ha demanat als dos el canvi del sistema de finançament, i ha negociat mentrestant mesures transitòries per a millorar la nostra situació financera.
Altres s'han dedicat a fer tot el contrari.

Avui, la ministra Montero ha anunciat que el pagament del finançament pendent de la Comunitat Valenciana, les actualitzacions de les bestretes, podria ser a final d'octubre, no en desembre, a final d'octubre, i això recollint la meua reivindicació (aplaudiments) davant la secretària d'estat, d'ahir mateix.

Senyories, si vostés revisen les actes del Consell, del Consell de Política Fiscal i Financera, podran vore que la posició d'este conseller ha sigut igual amb Montoro que amb Montero.
Eixes actes evidencien que este conseller al juliol del 2018 es va abstenir en la votació davant la proposta del ministeri, que era de votar a favor el sostre de dèficit.

I sols vaig canviar el meu posicionament, quan al mes següent van coincidir importants compromisos econòmics per a la comunitat, com la condonació del deute de la Marina i el pagament de la mensualitat de l'IVAM del 2017, que Montoro ens va furtar.

Vull recordar-los que els que ara carreguen contra el govern central i este Consell pel tema del finançament, per raons purament partidistes, quan van tindre l'oportunitat de millorar els fons i les inversions que arribarien a la Comunitat Valenciana, van votar no als pressupostos generals de l'estat d'enguany, del 2019.
Per tant, no a què?
No a què?

No a aconseguir el 10 % d'inversions per a la Comunitat Valenciana, tal com diu el nostre Estatut d'autonomia (aplaudiments).
No a uns pressupostos que feien, per exemple, que la província d'Alacant passara de ser una de les pitjors tractades a ser una de les que més creixien en inversions.

No a un augment del sostre de dèficit autoritzat per Brussel·les, que hauria suposat 237 milions d'euros addicionals per a la Comunitat Valenciana.
No a un govern estable per a Espanya que podria articular mesures transitòries necessàries, fins que aplegue un nou sistema de finançament per a compensar la inexplicable situació d'infrafinançament que patim.

En definitiva, senyories, no a 1.
400 milions d'euros en inversions (aplaudiments), millora del finançament a la dependència, el copagament sanitari i condonació del deute de la Marina.

Un govern, efectivament, que està en funcions, en Madrid, però que no obstant això atén les seues responsabilitats a l'hora d'escoltar i l'obliga a la interlocució amb el representant del govern valencià, com ahir mateix.
.
.
Hui mateix la ministra ha demostrat, atenent un requeriment dels problemes de caixa que tenien problemes de liquiditat, que teníem per a esta última part de l'any.

Pel que fa a la situació immediata, i després actuant en conseqüència, davant la situació de la Comunitat Valenciana, per tal que es puga garantir el compliment de les obligacions de tresoreria.
Perquè l'argument que ha donat hui la senyora ministra és que feia un tracte especial a la Comunitat Valenciana i a Múrcia, per les especials situacions econòmiques i financeres que patim.
És a dir, un tractament singular a un problema singular, sense tractaments uniformistes, com s'ha fet fins ara (aplaudiments).

També van garantir la pròrroga del compliment de les obligacions de presentar el PEF, per tal de poder obtindre 250 milions de tresoreria que no teníem, també per oxigenar una miqueta les nostres estrets de tresoreria.

Un gest, en definitiva, que demostra la voluntat del govern d'Espanya de buscar solucions per als valencians i les valencianes, un gest que hem trobat a faltar durant massa anys per part dels governs del Partit Popular.

Necessitem, per tant, un govern estable, en situació de poder prendre decisions.
Un govern disposat a treballar per la voluntat de resoldre i atendre les peticions del nostre poble.
Perquè darrere de tot açò, senyories, el que hi ha és que hem tingut un estat del benestar.
Perquè parlar de finançament de les comunitats autònomes és parlar del finançament de l'estat del benestar.

Perquè tres de les quatre columnes del estat del benestar són competència de les comunitats autònomes (aplaudiments).
I durant quaranta anys, quaranta anys, senyories, s'ha fet un repartiment, jo crec que racional, lògic, que les coses que afecten la vida quotidiana de les persones són responsabilitat dels ajuntaments i de les comunitats autònomes, de les administracions pròximes al ciutadà, però no s'ha fet una reflexió en paral·lel sobre com repartir els diners (inoïble per raons tècniques).

I si la majoria d'eixos serveis se fan en els ajuntaments i en les comunitats autònomes, hora és que això finalment, les lleis i no la llei d'estabilitat pressupostària del senyor Montoro, que el que va fer és recentralitzar i quedar en mans del govern central, i ara en este moment només podíem demanar que prevaricara la senyora Montero, per a poder no fer cas d'unes lleis que ella no ha fet, però que ha de complir mentre el Congrés dels Diputats no es canvie.
(Aplaudiments)

Sis anys de govern Rajoy.
Sis anys que ni tan sols se va intentar iniciar les negociacions polítiques per a canviar el sistema de finançament autonòmic.
I damunt, ens retallava les entregues a compte i s'oblidava de pagar un mes de l'IVAM.
250 milions, no està malament.

Per tant, hi havia evidència de poca voluntat de resoldre els problemes de base, els problemes de fons.
Per tant, no només no van engegar la reforma del sistema, caducat des de feia anys, quan governaven, sinó que quan ja estaven en l'oposició, van tombar, com acabe de dir, la primera mesura que podia compensar l'infrafinançament que patim, els pressupostos generals de l'estat d'enguany.

En resum, senyories de la dreta espanyola, i dreta valenciana, són vostés com el Â«perro del hortelanoÂ», ni fan, ni deixen fer, perquè els importa un rave el que passe als ciutadans, que patixen, que necessiten l'escola pública, la sanitat pública, que necessiten les ajudes a la dependència.
Perquè d'això estem parlant, estem parlant d'això.
I a més a més, en eixe context, que cinc milions de ciutadans espanyols, que som els valencians, tinguen encara pitjor situació.

No vull emfatitzar més, perquè ja ho he fet prou, però el finançament autonòmic, per tant, constituïx la primera línia estratègica d'esta legislatura i continuarem treballant de forma incansable per a aconseguir-ho.
Perquè és bàsic per a poder exercir les competències que tenim, com a comunitat autònoma, per al manteniment de l'estar del benestar.
Perquè, senyories, parafrasejant el meu inoblidable poeta Vicent Andrés Estellés, el finançament és la clau que obri tots els panys.

Tots els panys, el de la sanitat, el de l'educació, el de llistes d'espera, el dels barracons, el de les famílies que encara no tenen dependència, el de l'assistència social, el de la justícia democràtica, el de l'habitatge social, com tot el que s'ha parlat este matí ací, tot això, la clau que obri tots els panys és tindre un finançament just i suficient.

Per tant, de cara a la legislatura que ara comença, este Consell i en particular este conseller, en l'exercici de la seua responsabilitat, seguirà exigint amb total fermesa el finançament al qual tenim dret.
I exigirà als pressupostos generals de l'estat inversions territorialitzades, d'acord amb el pes poblacional de la Comunitat Valenciana, a més d'una inversió equilibrada al si del nostre territori.

I demanaré no només l'aprovació de mecanismes temporals de compensació, que facen viable una despesa per càpita equiparable a la mitjana de les comunitats autònomes, sinó també el reconeixement del deute històric generat per l'infrafinançament des que vam dur a terme les transferències de competències a la Generalitat valenciana, com també la definició d'establiment d'un mecanisme de compensació (inintel·ligible).

Però no només això, demanarem també la posada en marxa de la comissió integrada per l'administració estatal, l'autonòmica i la local per a participar en les decisions sobre la inversió de l'estat a la comunitat autònoma, on es durà una agenda valenciana d'inversions consensuades per les forces del Consell, i que se discutirà en estes Corts.

Es reclamarà en el marc dels pressupostos generals d'assumpció de manera progressiva per part de l'administració central del 50 % de la despesa en matèria d'atenció a les persones, en matèria de dependència.
Així ho diu la llei de la dependència.
I el pagament del deute històric per l'atenció sanitària a desplaçats, provinents d'altres comunitats autònomes, que en este moment ja puja a quasi quatre-cents milions, que no és qualsevol cosa.

Per tant, iniciada una nova legislatura i renovats els membres de les Corts, els partits d'esta cambra estan convocats per este conseller a la designació dels seus representants, per tal de constituir la comissió mixta Consell-Corts, com a espai de treball, debat i proposta en l'àmbit de la reforma dels sistemes de finançament i valoració del deute històric.

Cal el compromís de tots, Consell, representants parlamentaris, agents socials, agents econòmics, per tal que pugam assolir la consecució del que ara per ara és el més important dels objectius d'esta comunitat.

En qualsevol cas, mentres assolim un nou sistema de finançament, continuarem treballant per reduir el dèficit en la senda d'estabilitat pressupostària, però sense afectar la qualitat dels serveis públics fonamentals.
Pensen vostés que vam arribar al govern amb un 2,6 % de dèficit en termes de PIB i ara estem en la mitat.

Evidentment, no depén només de nosaltres, del que gastem o deixem de gastar, depén de com s'incrementen els ingressos, mitjançant el sistema autonòmic.

Per exemple, en un any vam pujar quasi mil milions, l'altre any vàrem pujar cent milions.
El senyor Montoro tenia com una espècie de barret, que treia coses, opacament, no sabem perquè un any eren mil milions més d'increment del finançament, i altres només cent milions.

Estem redoblant també per contenir el PMP, el període mitjà de pagament també és de seixanta dies, malgrat tot, malgrat que el sistema no ho facilita.
Solament amb el finançament adequat podríem aconseguir l'objectiu del PMP inferior a trenta dies, que és el que exigeixen les normes, però la nostra singularitat respecte al finançament ens porta a esta situació.

En tot cas, per a atendre els pagaments dels serveis fonamentals, com també del deute comercial que forma part del PMP, estem prenent mesures, com la coordinació de la tresoreria en l'àmbit públic instrumental de la Generalitat.

Estem, a més, compromesos amb la sostenibilitat de les finances públiques i el manteniment dels serveis públics bàsics, i per això necessitem una administració eficient en l'ús dels recursos públics.

Per això anuncie que en esta legislatura elaborarem un pla estratègic per a l'avaluació de (inoïble per raons tècniques) .
.
.
de despesa, control econòmic i valoració de resultats dins del marc de planificació pressupostària.

Per eixe motiu, s'ha creat una subdirecció general d'anàlisi pressupostari i anem a implementar la metodologia de valoració prèvia, l'spending review en les polítiques de despesa, començant per la sanitat i de la mà de l'Airef, ja està parlat amb el president de l'Airef, que ens permetrà tenir dades d'impacte, cost-benefici i valoració contingent dels béns públics que ens permeta fixar objectius, indicadors i altres alternatives per a aconseguir els objectius i establir seguiment d'aquests.

En el tema de la gestió (per raons tècniques no ha quedat enregistrada part de la intervenció) .
.
.
senyories, vull recordar-los que, ara que en altres comunitats autònomes estan fent planejaments fiscals insolidaris, necessitem trobar un marc que contribuïsca a buscar fórmules que col·laboren amb el principi de solidaritat i de coresponsabilitat en el marc de l'estat de les autonomies.

Gràcies a l'acció d'este Consell, més d'un milió.
.
.
-vull recordar-ho- més d'un milió de valencianes i valencians ara paguen menys impostos que abans.
(Aplaudiments) És molt important.
La política progressista no només se fa en les polítiques de despesa, sinó també en les polítiques fiscals, les polítiques d'ingressos.

Este Consell va acabar amb el sistema fiscal més regressiu d'Espanya que els anteriors governs havien implantat al nostre territori.
Un sistema on es premiava les rendes més altes i les grans fortunes, carregant l'esforç fiscal de contribuir al sosteniment de l'estat del benestar sobre les esquenes de les rendes més baixes.

Un sistema que atacava directament el principi constitucional de contribució al sosteniment de les despeses públiques conforme amb les capacitats econòmiques de cadascun.

Ara, gràcies a l'acció d'este Consell, s'han reequilibrat les càrregues tributàries en un sentit progressiu tant en el tram autonòmic del l'impost sobre la renda, com en successions i donacions també s'ha.
.
.
, en el tema dels tributs del joc, que he de confessar que vaig quedar una mica decebut perquè la tramitació d'ahir del joc es va quedar pendent al final de legislatura.

Però la lluita contra la ludopatia i la lluita per a aconseguir també en este àmbit una situació fiscal progressiva ens permet pensar que al principi de la legislatura tindrem -espere, amb ajuda de tots vostés- una llei de joc que responga a eixes intencions.

Però és que també hem ficat en marxa una potent Agència Valenciana Tributària.
Una agència que resulta una eina fonamental per a gestionar el nostre sistema tributari, perquè per a aquest govern, senyories, l'eficiència dels ingressos tributaris de la Generalitat ha estat i seguirà sent una de les seues prioritats.
I en eixa gestió dels ingressos l'Agència Valenciana Tributària està jugant i jugarà un paper molt (per raons tècniques no ha quedat enregistrada part de la intervenció) .
.
.
les seues obligacions fiscals.

Vull destacar en este sentit la campanya renda 2018 Â«Més prop de tuÂ» que ha anat augmentant els seus punts d'atenció any rere any, de 9 pobles a 20, incorporant progressivament amb els municipis que per la seua situació geogràfica tenen dificultats d'accés als serveis d'ajuda que oferix l'administració de l'estat.

Per tant, dins de les línies de futur que establim dins d'esta legislatura és imprescindible treballar per a la consolidació de l'Agència Tributària Valenciana.

Lluitar més eficaçment contra el frau fiscal, que és la principal injustícia fiscal.
És el frau fiscal, que uns paguen per altres.
Això és el més absolutament injust que n'hi ha en el tema fiscal.
Però també, augmentar l'eficiència en l'obtenció dels recursos que permeten assegurar el sosteniment de la despesa pública baix els principis d'equitat, justícia tributària i capacitat contributiva.

En matèria fiscal, per tant, estem disposats a participar d'estes reflexions amb tots els que tenen alguna a dir.
Per això volem crear un observatori fiscal en el qual participen tots i totes les que juguen un paper important en el sistema fiscal valencià.
Tots, acadèmics, gestors, empreses, famílies, consumidors.
.
.
Tots.

Però és també volem ser eficaços pel que fa a la gestió, perquè volem posar.
.
.
, hem posat en marxa a principi d'este mes el funcionament del jurat econòmic administratiu.
Una figura que obeïx a la necessitat de regular l'organització del jurat com a òrgan administratiu col·legiat d'elevada especialització tècnica d'acord amb els principis de necessitat, eficàcia, proporcionalitat, seguretat jurídica, transparència i eficiència.

I en eixe sentit, nosaltres, la Generalitat Valenciana, és pionera a tot l'estat espanyol.
Està desenvolupant el seu propi tribunal per a millora de l'eficiència i l'eficàcia administratives i suposarà, en definitiva, una millora de la revisió ordinària dels actes en matèria tributària.

I si hem parlat de recursos i de gestió, no podem oblidar el model productiu.
Un model productiu que és necessari aconseguir una empresa competitiva, perquè a través de la consecució d'una economia eficient, d'una economia competitiva podrem en el futur continuar finançant l'estat del benestar, entre altres coses.

Els reptes de la globalització requerixen que dins dels objectius de transformació del model econòmic establerts en els documents de govern que hem anat treballant, el document d'Elx, el document de Benicarló, tots participats pels agents econòmics i socials, dic com a poders públics prestem també col·laboració a les empreses.

En el context de l'economia mundial, el procés de globalització, l'impacte de les noves tecnologies i la crisi econòmica ens obliga a reconsiderar els nostres factors de creiximent i d'especialització des de l'empresa i des de les administracions públiques.

I, en este sentit, com hem de reorientar la seua activitat, les seues estratègies competitives empresarials, hem fet bastantes coses.
Una d'elles, i vull ressaltar-la, és la consolidació de l'Institut Valencià de Finances com a banc de promoció pública.
Resultat essencial per a implementar instruments financers en l'àmbit de les polítiques socials i mediambientals per a lluitar contra la situació d'exclusió financera, per a atraure inversió i per a contribuir a la internacionalització de les empreses.

Un institut que ha passat de ser un autèntic forat negre -era un forat negre dels comptes públics valencians- a ser un instrument de promoció pública i d'ajuda a l'emprenedor valencià.

Perquè, senyories, l'IVF sí que era un xiringuito.
¡Mare de Deu!
¡Quin xiringuito!
¡Una cova de lladres!
Com vullga anomenar-lo, em dóna igual.
El nom me dóna exactament igual.
(Aplaudiments) 

Operacions opaques, crèdits impossibles de retornar a amics d'uns i d'altres, i una taxa de risc escandalosa que s'hauria endut per davant qualsevol banc privat.
Eixes eren les seues senyes d'identitat.
192 milions d'euros de pèrdues solament en préstecs atorgats abans del canvi de govern; 73 milions dilapidats en avals i derivats financers absurds concedits en el passat; 400 milions d'euros malbaratats.
.
.
, pel desaigüe, els quals els anteriors responsables de la Generalitat van convertir la Societat de Garantia Recíproca, hui feliçment recuperada pels valencians.

Un total, senyories, facen la suma, de 665 milions d'euros, més d'1 % del deute valencià, en pèrdues i quitacions del passat.

Parlem-ne, parlem-ne quan vullguen vostés de l'IVF i de la Societat de Garantia Recíproca.
Estic encantat d'entrar en este tema.

Des que este Consell està al front de la Generalitat i la direcció de l'Institut, l'han convertit en un autèntic motor públic d'ajuda a l'emprenedorisme a la inversió social.

Portem més de quaranta milions d'euros adjudicats en finançaments europeus directe al més avantguardista del nostre teixit productiu.
Abans la morositat estava al 70 % de morositat i les incidències sobre el 40 % de les operacions.
Ara, només, senyories, el 2 %.
Del 70 % al 2 %, alguna cosa ha canviat.

És per això que amb els objectius de futur l'institut mantindrà les actuals línies de finançament bonificat aportant els recursos necessaris per a finançar el seu component promocional.

L'objectiu de l'IVF per a esta legislatura és aconseguir acords amb els principals agents públics de finançament per a captar recursos i intensificar la presència de l'IVF en el territori valencià, coordinant la seua oferta de finançament amb l'SGR -la Societat de Garantia Recíproca- i obtindre els préstecs per als agents socials, tal com ha assenyalat este matí la vicepresidenta, i el vicepresident està ja entrant en el joc d'oferir ajudes financeres per a la vivenda social.

Però és que, a més, potenciar l'oficina d'atracció d'inversions que comptarà amb una xarxa internacional d'agents especialitzats en la captació d'inversió en l'exterior i en la internacionalització d'empreses amb la col·laboració de finançament provinent del propi IVF.

L'IVF, per tant, es revela com un instrument central per a la societat valenciana i dóna cobertura, fins i tot, en la política contra la despoblació, fins i tot proveint l'obertura d'oficines i de caixers automàtics allà on els operadors privats no arriben per tal de facilitar l'accés als serveis financers de tots els valencians i valencianes visquen on visquen.

Però això només és una part de la immensa tasca que este Consell té previst realitzar.

La nostra política per a poder posar al dia el nostre model productiu passa per molts sectors.
Ací vindran altres consellers i parlaran dels seus propis sector.
Jo vull parlar d'un, que és el turisme, que suposa el 14 % del nostre PIB.

És un dels nostres sectors més productius, moderns, innovadors i consolidats, amb unes xifres corresponents a l'any passat excepcionals: 9 milions de turistes internacionals amb una despesa total realitzada de 8.
900 milions d'euros i 19 milions de turistes residents a Espanya amb quatre anys de creixement consecutiu.

Unes xifres resultants de la gestió que s'han fet en matèria turística on el pressupost ha passat de poc més de 23 milions d'euros en el 2015 a una previsió de liquidació d'enguany de més de 46 milions.

S'ha treballat, a més, amb documents essencials per a aquest sector com el llibre blanc del turisme, l'adaptació del codi ètic de l'OMT o la llei de turisme, d'oci i hospitalitat.

Un treball que es completarà amb l'aprovació i presentació d'un ambiciós i innovador pla estratègic de turisme.

A més, s'ha apostat amb fermesa per a treballar de forma conjunta amb el sector i les institucions públiques, i mostra d'açò ha sigut els 21 plans de competitivitat turística que s'han desenvolupat per tot el territori en col·laboració amb les tres diputacions i les diferents comunitats.

Açò ha permés invertir més de quinze milions d'euros directament en el territori per a dinamitzar aquelles zones amb menys presència del sector però amb grans possibilitats de creiximent, i s'han incrementat de forma progressiva les ajudes per la coordinació i impuls de projectes de diferents índoles.
 Això també és una altra manera de contribuir a la lluita contra la despoblació.

Per últim, i en relació amb l'atenció de fons per lluitar contra una de les lacres que afecten la nostra societat, com és la ludopatia, com he dit adés, aprovarem la nova llei del joc mitjançant la qual impulsarem programes específics per a la seua prevenció finançats amb la recaptació de l'impost del joc que serà incrementat.

Programes específics per a la prevenció de la ludopatia que es duran a terme treballant amb els entorns socials i comunitaris, restringint a més la publicitat del joc en línia i regulant la instal·lació i funcionament de les cases d'apostes.

Ja hem vist la importància que té comptar amb els recursos financers necessaris per a garantir l'estat del benestar mitjançant un model econòmic que genere suficient valor afegit per fer viable la fiscalitat que exigix la Constitució.
.
.
la Constitució espanyola i la cohesió social en una democràcia avançada, així com disposar d'eines per a recaptar-los, però una vegada s'aconseguixen cal gestionar-los.

I per això és necessari una administració moderna i actualitzada.
Per això és necessari incrementar l'eficiència administrativa i completar la digitalització.

¿Vostés saben que quan va arribar el Botànic al govern no hi havia només que un 6 % d'administració electrònica?
En l'any 2015 del segle XXI, ¡6 %!
¡Quina deixadesa!
Quina deixadesa en un moment crucial per a fer que les activitats administratives siguen el més eficaces possibles al servei de la societat.

Els que creguem en l'administració com una eina que ha de ser favorable a lluitar contra les desigualtats i a lluitar a favor de la justícia social volem una administració eficient.
Els que no, se desentenen.
Totalment, com ha passat en els vint abans d'arribar el Botànic.
Se varen desentendre com este indicador posa de relleu.

En eixe sentit, des de l'aprovació en abril de 2016 del Pla de transformació digital de la Generalitat pel Botànic, la tramitació electrònica ha anat augmentant considerablement.

Des de l'any 2017 pràcticament el cent per cent de les tramitacions ja es poden fer per via telemàtica i en el 2018 s'han realitzat més de cinc milions de tramitacions amb una mitjana de 25.
000 tramitacions al dia.

Una administració digitalitzada facilita als ciutadans i empreses el compliment de tràmits i obligacions, suposa la millora de la qualitat en la prestació dels serveis públics fonamentals i és un instrument imprescindible de la gestió transparent -transparent, ho fiquem amb majúscula-, ¡transparent!
, dels recursos públics, ¡transparents!
, de l'administració pública.

Me permeten, ara que comença el curs escolar, dotar d'equipaments els centres educatius: de 70.
000 ordinadors, a més d'altres dispositius, com 1.
700 tauletes digitals o 250 equips d'impressió, entre altres.

Implementar sistemes informàtics que fan possible projectes com la Xarxa Llibres.

Millorar la tramitació de l'administració de justícia i que tots els ciutadans i ciutadanes puguen tindre coneixement directe de la gestió pressupostària i dels comptes públics.
.
.
Transparència, transparència, transparència.
(Aplaudiments) ¡Mitjançant el visor pressupostari, que no existia!
I ara, qualsevol ciutadà apreta un botonet i sap tots els tràmits que s'han fet, tots els tràmits.
Això sí que és revolucionari, la transparència.
El més revolucionari que pot haver en l'administració pública.

Màxima transparència de la gestió del Consell.
En este cas pioner en Espanya.

En matèria de comunicació corporativa, la Generalitat s'ha decantat per un nou contracte centralitzat d'infraestructures i serveis que ha suposat un estalvi acumulat des de l'1 de maig de l'any 2017 de quasi trenta milions d'euros.
Estalvi.
Estalvi per al ciutadà.
Estalvi per a fer altres coses.

A més, ha augmentat el nombre d'usuaris i serveis prestats i portats a terme, projectes tan rellevants com el de la connectivitat de banda ampla a tots els centres educatius.
No n'hi ha dubte, aleshores, que els canvis operats en tecnologia de la informació i la comunicació ens han permés avançar -i molt- en eixe sentit.

Per tant, els objectius d'esta conselleria són: continuar treballant, naturalment en esta línia; convertir les administracions públiques valencianes en un referent en l'àmbit de la administració electrònica amb solucions modernes i procediments àgils, per això seguim en la línia encertada en esta legislatura; es té com a objectiu completar el procés de digitalització de l'administració de la Generalitat mitjançant la reforma de la llei d'hisenda pública per a garantir un funcionariat més àgil, desburocratitzat, i eficient de l'administració.

I si és important connectar amb un alt nivell de digitalització de l'administració, igual d'important és comptar amb un sector públic instrumental i una cessió eficaç del patrimoni, perquè són les empreses i els ens que el conformen els que presten molt bé els serveis essencials per a la vida dels valencians i les valencianes.

Però el sector públic valencià, senyories, ha experimentat una transformació radical durant esta última legislatura.
Hem liquidat entitats que no complien la seua funció, que no servien per a les seues finalitats, o que no complien amb els criteris d'estabilitat pressupostària i viabilitat econòmica, i hem reorientat altres que ja existien perquè siguen de debò útils i complisquen amb una funció social.
I les que s'han creat han estat motivades sempre per necessitats reals, partint de tres premisses bàsiques: transparència, seguretat jurídica i gestió responsable.
S'han rebutjat aquelles fórmules més opaques que s'utilitzaven en el passat com les fundacions que aplegaren a constituir la mitat de les entitats en l'època del consell del Partit Popular quan a la resta de l'estat no aplegaven ni al 29 %.

La gestió econòmica ha suposat la reducció del deute financer, que arrossegava el sector públic, ha passat de 100.
240 milions en l'any 2011 a 1.
117 en el 2018, un 84,53 % de reducció del deute del sector públic instrumental.
Jo crec que són dades que posen de relleu com ha canviat la situació.

Actualment, hem racionalitzat i regularitzat el sector públic instrumental, i hem passat que en l'any 2015 només una entitat tenia aprovada la seua RPT, la seua RLT, relació de llocs de treball, a tindre-les aprovades totes!
En nombre d'entitats són la cinquena comunitat autònoma per darrere de Madrid i d'Andalusia, s'han mantingut o creat només les entitats que realment eren necessàries, especialment aquelles que donen cobertura als serveis fonamentals, i s'han liquidat o s'està en procés de liquidació de les entitats.
.
.
, que no és fàcil, eh?
, que no és fàcil perquè els tribunals estan ahí per a preservar els interessos de totes i cadascuna de les parts però la voluntat existix, que absorbien pressupostos de manera innecessària.
Tot açò ho hem fet i continuarem fent-ho amb el màxim diàleg.

Partíem d'una situació de certa opacitat en els comptes, en la gestió i amb la contractació de personal, el clientelisme era aclaparador en el sector públic.
Autèntiques línies genealògiques es veien en moltes empreses públiques: cosins, germans, cunyats, tíos, no sé què, que era increïble.
¡No n'hi havia cap mètode per a entrar!
Sí, famílies, famílies senceres, famílies senceres de persones conegudes, ¿eh?
, i no donaré noms per no ficar-me en eixe jardí.

La creació i constitució de la comissió de diàleg social, on estan representats els sindicats, ahí és on han de fer-se les coses!
, en la comissió de diàleg social amb els sindicats, ahí és on es prenen les decisions!
(Rialles) Sembla que n'hi ha diputada d'un país democràtic, que es este, que està en contra dels sindicats, bé, perdó, és perquè ho sàpiguen perquè ho he sentit, eh?
, ho acabe de sentir, que sàpiga tot el món, tots els valencians, que n'hi ha un diputat d'un parlament democràtic que està en contra dels sindicats!
(Aplaudiments) Per ara, s'han aprovat quatre acords de la formació del personal, reducció de la temporalitat, accés a les borses i convocatòries.
Aprofite des d'ací per a agrair el treball fet pels sin-di-cats (rialles) al si d'esta comissió.
Gràcies, sindicats!
(Aplaudiments)

Les línies de treball per a esta legislatura respecte al sector públic instrumental són: aprovar la llei de sector públic; seguir impulsant els processos d'extinció d'ens i especialment les fundacions, fins a la baixa registrada d'aquestos; crear un registre informàtic de personal del sector públic instrumental, saber, saber qui està ahí, perquè només ho sabíem per les nòmines, i per a què estan; adoptar mesures per donar més estabilitat a l'ocupació en eixes entitats, promoure iniciatives relatives al seu personal al si de la comissió de diàleg social; i adoptar mesures per a incrementar la transparència i la responsabilitat social.

Parlem d'Europa, parlem d'Europa sabedors també que en este treball, en este treball de conversió del model econòmic valencià, necessitem eines eficaces.
I per això hem creat una empresa que es diu (inintel·ligible) .
.
.
, que tindrà una important funció de futur per al govern servint per al desenvolupament del servei d'emergència i protecció civil de la corporació valenciana de mitjans de comunicació, però, a més, podrà ser un instrument important per al desenvolupament de l'agenda digital del Consell que Europa tindrà molt que dir al respecte.

Els fons europeus, durant 20 anys de govern…

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora María José Salvador Rubert)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor conseller, disculpe, li recorde que té 55 minuts per a les dos intervencions, a fi que vosté s'organitze el temps que li queda.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Li ho agraïsc, senyoria, senyora presidenta, perquè efectivament m'estava embalant jo i, potser, hauria de parar.
(Veus)

Vaig a disfrutar en el debat amb vostés amb les retallades famoses, vaig a disfrutar com un camell, segur!
Els hi ho assegure, eh?
(Aplaudiments i veus) Santa paciència, senyor, santa paciència.

Sap que durant vint anys, Comissió d'Europa gestionava i ficava la lupa per a les coses que venien de Brussel·les perquè eren cofinançaments.
Mira per on eren línies que treballava poc el govern anterior!
¡Poc!
Perquè eixe tipus de claredat i de transparència, de saber què fem, mire, no se sentia còmode!
, i n'hi ha coses tan interessants com, per exemple, les multes que hem hagut de pagar, 19 milions per la Comissió Europea per imposar, per ocultació del dèficit, per no parlar de la gestió en la Ciutat de la Llum que va intentar vendre per quatre duros i que este conseller ha aconseguit recuperar una infraestructura que ens va constar 265 milions d'euros, 265 milions d'euros!
(Aplaudiments)

Bé, ara tot ha canviat, era molt difícil quan este conseller anava a Brussel·les, com el miraven com si anara a robar-los la cartera.
No!
, jo no anava a robar-los la cartera, anava a una altra cosa, anava a intentar assumir que este és un govern seriós, que havien hagut unes eleccions, que havia canviat el govern, i que esta és una societat democràtica que ha tirat als que estaven abans i ha ficat a uns senyors i a unes senyores noves.

I, en eixe sentit, hem rescatat la reputació, i he de dir-vos que esta conselleria ha intentat fer, en nom del Consell, també la presidència i la secretaria autonòmica d'afers europeus, un canvi total del qual, si tinc temps, en parlaré sobre les polítiques a fer ara endavant.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, honorable conseller.

Continuem amb el debat.

Li correspon el torn a la il·lustre diputada María Ángeles Criado, en representació del Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana.

La senyora Criado Gonzálbez:

Buenas tardes, señora presidente y señorías.

Señor conseller, enhorabuena primero por su reelección, tiene usted un reto muy importante, quizás el más importante de toda la Generalitat Valenciana.
Sin más, voy a entrar en el tema que nos ocupa.

En la Comunidad Valenciana tenemos industria, no tanta como quisiéramos, ya que desgraciadamente en los sectores que antes éramos una referencia a nivel mundial, como el juguete o el mueble, actualmente están en crisis.
Por eso, desde Vox, somos conscientes de la fortaleza de los sectores como son la alimentación, la automoción, el turismo, el sector cerámico, y debemos proteger estos sectores estratégicos.

Vox ya está aquí para representar a muchos valencianos, para defender la libertad económica y empresarial, la propiedad privada, la igualdad de todos los españoles en derechos y obligaciones.
La administración pública está para servir a los ciudadanos, no para servirse de ellos, no para dirigirlos.

Investigando su gestión durante los últimos cinco años, señor Soler, nos encontramos con mucha actividad legislativa que no ha hecho sino aumentar los gastos de los valencianos.
Son muchas de estas leyes ideológicas y restrictivas de la libertad privada propias de estados socialistas y totalitarios.

En 2017 y 2018 se aprobaron 49 leyes, se crearon más de 30 nuevos organismos, que no voy a leerlos porque se acabarían, se agotarían mis diez minutos, 30 nuevos organismos.
(Soroll de papers) Lo tengo aquí por si a alguien le interesa.
Simplemente una barbaridad, malgastar el dinero de los valencianos en tanto chiringuito inútil.
Y, como no tenemos bastante con resolver nuestros problemas a nivel autonómico, nos metemos incluso en competencias estatales y damos a luz a organismos estatales para un mayor gasto por si fuera poco el anterior, más organismos que ni nos corresponden.

Mire, señor Soler, desde que ustedes llegaron al poder han seguido siempre el mismo mecanismo: se elabora una ley que genera una pluralidad de compromisos, instituciones y empleos que, luego, hay que dotar presupuestariamente.
Como resultado de todas estas leyes, el presupuesto consolidado de la Generalitat en el año 2019 supera los 23.
000 millones de euros en gasto.
En los presupuestos para el 2019, sin gobierno nacional, con todo lo que ello conlleva, se incrementa el gasto público en un 10,7 % respecto al año anterior, cuando el PIB de la Comunidad Valenciana se espera que no crezca más del 2 %.
¡Qué imprudencia, señor Soler!

La deuda pública se incrementa en este año en el 13,5 % alcanzando un endeudamiento total de esta comunidad en 47.
000 millones de euros.
Desgraciadamente, este endeudamiento sitúa a la Comunidad Valenciana como la comunidad más endeudada de toda España, la más endeudada, sí, señorías, en porcentaje del PIB.
Este enorme volumen de deuda hace que los valencianos tengan que emplear más dinero en atender a la deuda que en pagar su educación.

En Vox pensamos que ese dinero donde mejor está es en el bolsillo de los ciudadanos, de los valencianos, contribuyendo así al ahorro, a la inversión y al consumo, y, en definitiva, generando empleo que es de lo que se trata.

Ustedes culpan de todo lo que nos pasa a la infrafinanciación estatal eludiendo su gran responsabilidad en toda esta situación; por ejemplo, y entre otros, tengan en cuenta que el volumen de gastos lo fijan ustedes, no el gobierno de la nación.
Y aunque es cierto que la Comunidad Valenciana siempre ha estado infrafinanciada a nivel nacional, hasta ahora ninguno de los gobiernos de la Generalitat -señora Bonig, dese por aludida- han reivindicado a Madrid cuando su partido era el gobernante, y por ello los valencianos han contado siempre con el nivel más bajo de financiación por habitante en toda España, lo que se traduce en menos dinero para la educación y la sanidad de los valencianos.

El gasto público ha aumentado en los últimos cinco años en un 27,37 %, pasando de 18.
209 millones en 2015 a 23.
192 millones en 2019.
La deuda pública valenciana se ha disparado en estos últimos cinco años aumentando del 38 % al 42 % del PIB.
Para entenderlo más fácil: la deuda por cada valenciano, cuando ustedes llegaron al poder era de 7.
500 euros y hoy, cinco años después, es de casi 10.
000 euros.

Pero lo que los valencianos deben saber es que el presupuesto para 2019 es insostenible.
A su ambición de poder se suma el engaño y su irresponsabilidad con el futuro y la tranquilidad de todos los valencianos.

Sus presupuestos son despilfarradores y ficticios.
Ficticios porque no van a recaudar esos ingresos y despilfarradores por la creación de chiringuitos y organismos totalmente innecesarios.
Y esto no lo dice Vox, lo dice, señores, la autoridad encargada de controlar el gasto, la Airef.

Pero Vox no viene solo a criticar, tiene un ambicioso programa económico, teniendo presente siempre a la España viva, que madruga; a la España viva, que ama su nación; a la España viva, que ama sus tradiciones y que ha demostrado a lo largo de la historia, como es el caso de la Comunidad Valenciana, que si se pone manos a la obra es capaz de convertir la economía valenciana en un referente nacional.
(Aplaudiments)

En Vox pensamos que hay que recortar el gasto público, hay que suprimir organismos y cargos públicos, tal y como ustedes anunciaron en sus presupuestos y nunca hicieron, sino todo lo contrario.
Miren, mire estos organismos que había más, en dos años.

Desde Vox proponemos que el mercado se debe regular por sí solo, interviniendo lo menos posible la administración.
Hay que suprimir el impuesto de patrimonio, de sucesiones y de donaciones.
Hay que fomentar la reindustrialización (aplaudiments) en la Comunidad Valenciana, huir de las subvenciones a fondo perdido y ayudar a las políticas de empleo, sobre todo en el paro juvenil y de mayores de cincuenta años.
También hay que bonificar los contratos de menores de 24 años y evitar la fuga de cerebros.

Y muy importante: en la Comunidad Valenciana hay que apoyar especialmente al sector agrícola, clave en la economía valenciana, (aplaudiments) ya que, como dijo nuestra eurodiputada de Vox, Mazaly Aguilar, si no se apoya de verdad la agricultura valenciana desaparecerá.

Como todos sabemos, a nuestros agricultores no les compensa económicamente recoger la fruta del árbol ante la importación masiva de cítricos de países terceros.

Y fundamental para Vox es la eliminación de las autonomías, ya que es un gasto que no podemos asumir, según ha quedado demostrado con el paso de los años.

¿Ese gran coste de las autonomías sabe lo que supondría para resolver el galopante déficit público o para reflotar nuestro sistema de pensiones?
¿Cuántas pensiones podrían ser pagadas con más dignidad si se evitara este gasto superfluo e ineficiente?

Esto es lo que sabemos que la ciudadanía apoya y es lo que Vox defiende.
Entendemos y respetamos la diversidad de España, pero a ese respecto no pasa por esta forma de estado, como nos quieren hacer creer.
Hay otras formas mucho más económicas y respetuosas con la igualdad de todos los españoles.
No necesitamos 18 parlamentos, 18 consejos de estado, 18 tribunales de cuentas, 18 defensores del pueblo.

El estado autonómico es un despilfarro, (aplaudiments) supone una ruina para España, significa división y disolución de España y genera diferencias entre los españoles.
¿Por qué tengo que pagar yo más impuestos si vivo en Valencia que si vivo en Madrid?
¿Cuántas pensiones se podrían pagar con el dinero que nos ahorraríamos si suprimiéramos este disparate autonómico?

Dado que la supresión de las autonomías supone una modificación constitucional y esto lleva un tiempo, lo que sí que se podría hacer si miráramos por el bien de los valencianos y españoles es la devolución de competencias al estado de forma inmediata: educación, sanidad, seguridad y justicia.

Mire, señor Soler, han traído el caos a la Comunidad Valenciana…

La senyora vicepresidenta primera:

>Senyoria, vaja finalitzant.

La senyora Criado Gonzálbez:

…como nunca antes en la historia del Reino de Valencia.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies.

És el torn, en representació del Grup Parlamentari Ciudadanos, de la il·lustre diputada Ruth Merino.

La senyora Merino Peña:

Gracias, señora presidenta.

Buenas tardes, señorías.

Señor Soler, yo no tengo su memoria política, ni de lejos tengo su memoria histórica; yo diría que no tengo ni su memoria, sin más.
Y esto podría ser un inconveniente porque usted me ganará siempre por goleada cuando hablemos de épocas pasadas.

Pero, en mi humilde opinión, esto es bueno porque usted y yo no vamos a perder el tiempo, al menos en esto.
No le voy a rebatir nunca quién fue mejor o peor hace treinta, cincuenta u ochenta años.
No vamos a entrar en enfrentamientos del tipo Â«y tú más, vosotros lo hicisteis peorÂ», que se traen entre manos con el Partido Popular.

En Ciudadanos tenemos en cuenta lo ocurrido en el pasado, intentamos corregir los errores y aprender de ello.
Pero a nosotros nos encontrará siempre hablando de futuro, de proyectos de futuro, y esto creo que nos lo agradecerán siempre los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Una parte importante de mi trabajo consiste en debatir con usted, aunque inevitablemente me referiré más de una vez al Partido Popular, porque ellos son sin duda responsables de la situación financiera en la que nos encontramos.

Y aunque, como le he dicho, intentaré centrarme en el futuro, sí que quería remontarme en esta intervención a un pasado muy cercano, al día que vino a hablar aquí hace cuatro años para presentarnos su proyecto político para esta anterior legislatura.

Además de echar pestes de la corrupción, de la gestión corrupta del PP y de congratularse de haber cambiado por fin -sus razones tendrán lógicamente para hacerlo- el color del gobierno de nuestra comunidad, de azul a rojo, se centró en dos ejes fundamentales: en el sistema de financiación autonómico y en la eficiencia en la gestión.

Le dedico mucho, pero mucho tiempo a hablar del injusto sistema de financiación y de lo maltratada que está la Comunidad Valenciana.
Y esto lo entiendo porque es totalmente cierto.
Se quejó de que debido a ello, con el paso de los años habíamos tenido que recurrir mucho más de lo deseable al endeudamiento y la deuda se había vuelto insostenible.
Y a día de hoy le doy toda la razón porque esto es cierto.

Se quejaba también de la herencia recibida debido a la corrupción, el despilfarro, a la gestión descontrolada del gasto llevado a cabo por el Partido Popular.
Y también en esto le tengo que dar la razón.
Y le echaba la culpa de que el actual sistema de financiación es como es y no haber trabajado en su reforma urgente a los gobierno del Partido Popular, a Aznar, a Zaplana.
Y se comprometió a cambiarlo, a presentar una nueva propuesta de modelo de financiación y alegó ya estar desde el primer día trabajando en ello.

Yo no digo que no lo haya intentado, pero me reconocerá que el tono reivindicativo ya no es el mismo desde que el gobierno de la nación cambió a raíz de la moción de censura hace ahora más de un año.
(Aplaudiments) Lo hemos podido ver en estos últimos días cuando sus compañeros del PSPV en el Senado han bloqueado un debate sobre financiación autonómica y usted mismo argumentaba y defendía su postura.
¡Qué diferencia con aquella época hace solo tres años!
, cuando le escribía cartas al señor Montoro para pedirle la convocatoria urgente del Consejo de Política Fiscal y Financiera porque hacía cuatro meses que no se celebraba, cuando ahora la ministra Montero hace un año que no lo convoca.
(Aplaudiments i veus)

Ayer mismo, bueno, estos últimos días, ayer concretamente, hemos tenido novedades, nos dirán que los problemas ya nos los están diciendo… (S'interromp la gravació) Y lo que ocurre, lo que ocurre, señor Soler, es que… (s'interromp la gravació) el sistema.
Pero es muy complicado estar a la vez en misa y repicando.
Es muy complicado pedirme abrir algo que aun siendo justo no conviene a todos, y a los primeros que no conviene es a ustedes.
No a usted personalmente, a ustedes como partido político, que necesitan periódicamente satisfacer a sus socios naturales, a esos que buscan después de unas elecciones porque se ponen a contar escaños y no llegan y les ofrecen prebendas, privilegios, preferiblemente a nacionalistas e independentistas, a cambio de un puñado de votos que le permita acceder a su partido al gobierno (aplaudiments) o mantenerse en él.

Esto mismo que acabo de decir sirve exactamente para el Partido Popular, porque el problema, señor conseller, es que tras lustros ambos ocupando unos y otros el gobierno de España con mayorías absolutas o con mayorías muy holgadas no han tenido voluntad política de afrontar seriamente la reforma de la financiación autonómica, simplemente porque la voluntad partidista se ha impuesto.

Y esto ha dado lugar a la concesión de unos privilegios a determinados territorios que ahora se ven incapaces de revertir.
La cuestión es: ¿qué tienen los niños vascos para merecer un 40 % más de gasto en la educación que los niños valencianos?
(Aplaudiments) Excusas y más excusas, bandazos y más bandazos.

El actual Gobierno de España, ahora en funciones, quién sabe hasta cuándo, vista la incapacidad del doctor cum fraude Sánchez para formar gobierno, ha incumplido su promesa de abordar esta reforma de la financiación antes tan urgente.
Y usted ya no es ni de lejos tan insistente pidiéndolo.
Ha bajado el tono de su reivindicación porque sabe cuál va a ser la respuesta.
Y esto, su incapacidad para abordar este problema, la vamos a pagar todos los valencianos con recortes y subida de impuestos.

El sistema de financiación está pendiente de renovación desde el año 2014 porque ambos, Partido Popular y PSOE, a diferencia de Ciudadanos, son incapaces de decir lo mismo en todos los territorios de España, porque la baza de poder pactar a puerta cerrada, a escondidas con nacionalistas, que aunque nos pese, han tenido muchas veces las llaves de los gobiernos, esa baza no la quieren perder ni unos ni otros.
Y así nos ha ido.
Y si no, miren hacia Cataluña.
(Aplaudiments)

Señor Soler, tiene ahora una nueva oportunidad, una legislatura por delante para pelear esto en Madrid como se merecen los ciudadanos de esta comunidad.
Cuente con nosotros si tiene verdadera voluntad de hacerlo donde hay que hacerlo, en el parlamento y en el Consejo de Política Fiscal y Financiera, no a escondidas, con transparencia y con lealtad.
Y si no lo hace así, aquí estaremos para recordárselo y exigiremos cada vez que lo haga, porque si no, estará de nuevo engañando a todos los valencianos.

Como el tiempo es limitado, entraré a valorar el segundo eje que usted planteaba en la anterior legislatura, que era el de la eficiencia del sector público… en la gestión del sector público.
Usted afirmaba que una de las primeras medidas que tenía que hacer para mejorar la eficiencia era el uso de los presupuestos para reordenar las prioridades, porque sus prioridades eran diferentes a las del Partido Popular, que solo quería privatizarlo todo y de paso enriquecerse.

Pues bien, en parte de la teoría podríamos estar de acuerdo, pero tengo que decirle que cuando han intentado llevarlo a la práctica no llegan ni al aprobado pelado.
Porque ahora empezamos: presupuestos con ingresos ficticios todos los años, improvisación en su ejecución y escasa, escasísima ejecución de estos en muchas partidas; exceso de gasto y déficit desbocado, como estamos viendo algunos titulares estos días; recortes que inevitablemente acaban afectando a los servicios básicos.
Y no me refiero a estos recortes que ahora están echando en cara que se deben al bloqueo que tenemos en Madrid porque la financiación no llega, me refiero a que todos los años hay recortes.
Llámelo escasa ejecución de partidas que primero prometen y luego no se cumplen.
Recortes hay siempre.

Incremento de la deuda, incremento en el plazo medio de pago a proveedores, llamadas de atención de la Airef, del Ministerio de Hacienda y de otros organismos.
Y mientras hablaba, se me ocurrido añadir uno más del que usted alardeó mucho en su comparecencia anterior, que es el de la transparencia.
¿Transparencia?
Igual es que tener en principios de octubre públicos y que sean públicos esos informes de ejecución completos del año pasado…, ¿eso entra a formar parte de lo que llama transparencia?
Porque a día de hoy, lo acabamos de comprobar, siguen sin estar estos informes de ejecución presupuestaria.

Usted, señor conseller, decía hace cuatro años que Â«quan se té poc, s'ha de gastar millorÂ».
Nos la prometieron felices con esta declaración, pero a día de hoy las listas de espera han aumentado, miles de niños siguen sin asistir al colegio en condiciones, la atención a la dependencia está a años luz de lo deseable y las inversiones presupuestadas caen en saco roto continuamente.
¿Eso es eficiencia en la gestión?
¿Qué hay de las empresas y fundaciones que van a cerrar?
¿Cuántas eran?
Porque tampoco en esto han cumplido su palabra.

Y los vicios del PP de los que tanto se quejaban también los tienen ustedes, porque durante el Botànic I incrementaron los altos cargos y los asesores en un 30 %; en este Botànic II ya vamos por un 34 % de incremento en altos cargos y un 57 % en asesores.
Y no solamente no han cerrado los entes públicos que prometieron, sino que nos sorprenden con que piensan crear… ¿cuántas agencias y cuántos observatorios?
Diez o doce creo que íbamos ya.

De modo que dejen de llenarse la boca diciendo que son los únicos que trabajan por la gente porque, por lo visto, sus prioridades y las de sus socios del Botànic son las mismas: prioridad para los suyos.
Esa es su prioridad.

Y todo esto estando infrafinanciados y alegan que es lo necesario para llevar a cabo esta eficiente gestión.
Necesario ¿para qué y para quién?
Porque los ciudadanos no notan estas mejoras prometidas.
Bueno, algunos sí, los que reciben más subvenciones o los colocados a dedo en alguno de estos chiringuitos, esos sí que lo van notando.
Y ¿esto sabe cómo se le llama?
Crear una red clientelar.
Igual les suena de lo que ha pasado en Andalucía en los últimos cuarenta años.

Le he oído decir muchas veces que los valencianos no merecen menos que el resto de los españoles y si hay que gastar en exceso, se gasta para acercarse a la media de España.
Pero señor conseller esto no le da carta blanca para gastar más y peor, es una gran irresponsabilidad.
Y, además, la irresponsabilidad es doble porque ni siquiera así llegamos a tener una sanidad, una dependencia y una educación que los ciudadanos podrían estar agradecidos, porque los niños siguen empezando el curso en barracones, en valenciano -eso, sí- pero en barracones.
(Aplaudiments)

Aun así -con esto voy concluyendo- de las dos líneas estratégicas en que basó su proyecto no ha cumplido ni una ni la otra.
Con estos precedentes no pretenderá que confiemos ciegamente que cumplirá lo que ha venido a contarnos aquí.
Pero aun así confío en que la ambición y los intereses partidistas no le hagan perder la perspectiva y tome decisiones basadas en criterios políticos y no ideológicos, que es uno de los más importantes problemas de su gestión.
Y en criterios de eficiencia real y no de afán de protagonismo y de acaparar titulares.
Decida pensando en el futuro, como hacemos nosotros, señor Soler y no en el pasado.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyoria.

És el torn del Grup Parlamentari Popular.
En la seua representació l'il·lustre diputat, Rubén Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Muchas gracias, presidenta.

Muy buenas tardes.

Señor conseller nos ahorraremos las presentaciones.
Ya tuve el gusto de felicitarle en la última diputación permanente y, por lo tanto, dese por felicitado.

Vayamos al tema, señor conseller.
Le he notado…, por cierto hacía mucho tiempo que no le oía gritar, oiga se me había olvidado como gritaba usted.
Y créame, lo he notado muy enfadado.
Pero no se enfade con nosotros, señor conseller, con quien se tiene que enfadar es con Sánchez y con Montero, (aplaudiments) con ellas y con él, señor conseller, no con nosotros.
Nosotros somos víctimas, víctimas, de las decisiones de un gobierno socialista.
No se enfade con nosotros.
(Aplaudiments)

Pero mire, este verano hemos visto una puesta en escena tremenda, hemos visto como ustedes hacían un casting para empezar a colocar gente como si no hubiese mañana, 330 cargos, 330.
Y, de repente, cuando todos los cargos estaban colocados a usted se le enciende una lucecita y dice: Â«Hay que hacer recortesÂ».
No lo dijo antes, lo dijo después.
Primero todos sentados y después vienen los recortes, muy bien.

Se abre la crisis de los recortes, sus socios a gritos le dicen que no, que lo paguen otros, que sus consellerias no, que las consellerias de los otros.
Oiga, que esto es el gobierno valenciano.
¿Qué quiere decir eso de que lo pague sanidad que es del PSOE o que lo pague educación que es de Compromís?
De verdad, ¿hasta en eso son sectarios, señor conseller?
¿Hasta en eso?
(Aplaudiments)

Pero en esa plena crisis, en esa plena crisis, usted aparece como un héroe y dice: Hay que hacer algo.
Y se le ocurre una cosa, voy a dimitir como diputado, una buena cortina de humo.
Voy a dimitir como diputado porque tengo que emplear todo mi tiempo para mejorar la gestión de la Generalitat Valenciana.
Y dimite como diputado.

Oiga, yo le pregunto dos cosas: La primera, la pasada legislatura cuando no era diputado, ¿usted no se empleaba al cien por cien?
La segunda, sus compañeros de gobierno que son diputados, ¿no se emplean al cien por cien?
(Aplaudiments)

Y la tercera, señor conseller, porque me ha preocupado.
Si usted no es diputado ya y usted quiere emplearse al cien por cien, ¿qué narices hace toda la mañana aquí?
(Rialles i aplaudiments) Señor conseller, ¿por qué ha venido toda la mañana?
(Aplaudiments) Pero que es que no tiene…, ¿qué pasa que no hay nadie más en el gobierno?
¿Tiene que perder usted toda la mañana?
Que es exactamente el relato que nos contó para dimitir: No voy a perder el tiempo yendo a las Cortes.
Oye, se ha pasado toda la mañana aquí.
(Veus)

Señor conseller, está muy bien que venga pero no diga que dimite para no venir a las Cortes.
Por lo tanto, usted ya pasó como el héroe.
Pero mire, eso ha durado muy poco, ha sido un bote de humo.

Y usted ha omitido una de las causas fundamentales por las que tendría que comparecer aquí.
Yo entiendo -le he dicho- que esté enfadado.
La verdad es que el portazo que la ministra le pegó al señor Puig es para estar enfadado.
Pero la lavadita de cara que el secretario de estado le dio a usted ayer es de nota.
Porque, claro, que después de todo esto la ministra ayer diga -y hoy ha reiterado- que Â«la falta de entregas a cuentas no es la causa de los recortes en las comunidades autónomasÂ» lo tendrá que explicar usted.
Y no lo ha explicado.

Porque, claro, nos ha venido a contar una historia de cosas que va a hacer.
Muchas -me lo va a permitir, ya nos conocemos de la legislatura pasada- son exactamente las mismas que nos contó la legislatura pasada.
Pero no ha dicho con qué recursos los va a hacer.
Pero si la ministra dice que no hay que hacer recortes porque no vengan las entregas a cuentas, nos puede decir usted ¿por qué hay que hacer recortes, señor conseller?

¿Cuál es la causa de que haya que hacer recortes?
La causa de que haya que hacer recortes ¿son sus políticas fracasadas?
, ¿son sus mentiras y sus engaños?
, ¿son las partidas ficticias en los presupuestos?
, ¿cuál es la causa de los recortes, señor conseller?

Porque mire, usted incluyó en los presupuestos -según el Ministerio de Hacienda hoy gobernado por los socialistas- en el informe que preceptivamente realiza sobre el presupuesto 2019, la señora Montero le dijo que usted había incluido en el presupuesto 1.
878 millones de euros que hacienda no le había comunicado.
Y eso usted lo hizo a riesgo y ventura.

Y entonces, cuando lo aprobaron, ustedes -los que hoy no están, los otros que tampoco están- se abrazaban.
Yo no sé si se abrazaban porque se decían: Ya los hemos engañado.
O se abrazaban porque decían: Â«Cuanto más juntos estemos menos se va a notar estoÂ».
(Aplaudiments) Pero la verdad es que el Ministerio de Hacienda le advirtió: 1.
878 millones sin autorización.

Y esto de que ustedes pongan lo que le venga en gana en el presupuesto sin autorización no es la primera vez que ocurre, es la cuarta.
Y reiteradamente, usted que ha hablado de transparencia, la Sindicatura de Cuentas le ha venido diciendo que no lo haga, que solo puede poner en el presupuesto las cantidades efectivamente comunicadas por el Ministerio de Hacienda.

Pero a usted eso le da igual.
Eso sí que vayamos a ver el visor presupuestario.
Ea, ¿pero qué tontería es esta, señor conseller?
Pero si usted incumple hasta el mandato de la Sindicatura de Cuentas y le da exactamente igual.

Pero mire, usted en su anterior comparecencia, hace cuatro años, nos dijo que si no lograba recuperar la capacidad financiera de la Generalitat supondría la mayor derrota jamás conocida.
Y yo le digo que el fracaso se mide entre la diferencia de la expectativa y la realidad.
Y permítame que le diga, señor conseller: usted ha fracasado, su gobierno ha fracasado.
Y en política el fracaso solo conduce a la dimisión.
Usted hoy no tendría que estar aquí, señor conseller.
(Aplaudiments)

Pero está aquí y nos viene contando exactamente los mismos inventos y los mismos engaños de siempre.
Pero márquese una cosa, señor conseller, sus inventos presupuestarios son la tragedia de los valencianos y son los impagos de los derechos de los valencianos, eso es lo que representan sus inventos.

Y ya le he dicho que no será porque no se lo han advertido, se lo ha advertido el Ministerio de Hacienda y la Sindicatura de Cuentas, y usted no hace caso de nada.

Por lo tanto le voy a hacer tres preguntas, muy sencillas.
Apúntelas, voy a ser muy pausado.
Díganos ¿cuándo le dijo el Ministerio de Hacienda que tenía que hacer recortes?
La primera, ¿cuándo?
La segunda, ¿cuánto le dijo el Ministerio de Hacienda que tenía que recortar?
¿Cuánto?
Y la tercera, ¿por qué tiene que recortar?
¿Por qué?
Creo que ha sido bastante sencillo de entender.

Y en todo esto, señor conseller, los valencianos se preguntan ¿dónde está el presidente de la Generalitat?
, ¿dónde está?
¿Dónde está en la mayor crisis que hay en esta comunidad en los últimos años?
¿Dónde está?
Absolutamente escondido.

Mire, el gobierno de Sánchez ha puesto en la lista de espera al presidente Puig.
Ahora Puig sabe lo que es estar en una lista de espera, claro que sí, (aplaudiments) lo acaba de mandar a la lista de espera.
Como diría José Mota: Â«Hoy no, mañanaÂ».
Claro, ¿y sabe qué pasa?
Que no se trata del feo que les puedan hacer a ustedes, ni el descrédito de ustedes, es que ustedes representan al pueblo valenciano y eso siéntalo como que es sagrado.
Cada vez que el Gobierno de España les pisa, están pisando a los valencianos.

Y usted dice: No hemos cambiado un ápice.
¡Vaya que no!
Señor conseller, mire, cada vez que usted se va a ver a alguien del ministerio -desgraciadamente no puede ver a la ministra- pero a alguien que le recibe, aunque sea el ujier, a usted le pasan una agüita, no sé, mágica y siempre sale satisfecho.
Oiga, sale absolutamente satisfecho de todo.
Fíjese, usted en el último Consejo de Política Fiscal salió satisfecho porque el gobierno iba a hacerse cargo de la deuda de la Marina y les iban a devolver el IVA.
Oiga, oiga, que era mentira, no, es que había letra pequeña, estaba condicionado.
Eso no era una negociación era un chantaje: O me votas o no lo tienes.
Vaya negociación, señor.
(Aplaudiments)

Pero eso sí, salen diciendo: Â«Hemos logrado un gran acuerdoÂ».
No, mentira, señor conseller, mentira, mentira.
Y ahora nos dice, y ahora nos dice -acabo presidenta- y ahora nos dice: Â«Es que hemos logrado que nos aplacen la presentación del PEFÂ».
Vaya novedad, ¿de verdad eso es un mérito?
¿En serio que es un mérito?

Lo que sí que es preocupante es esto: Â«Soler, optimista por comenzar la reforma de la financiación autonómica en un mesÂ».
Esto era en agosto del 2018.
Desde entonces nadie se ha movido y usted sigue optimista y encantado de conocerse.
Mire, señor conseller…

La senyora vicepresidenta primera:

Vaja acabant, senyoria.

El senyor Ibáñez Bordonau:

…para seguir siendo conseller de la Generalitat valenciana lo primero y lo único que tiene que hacer es defender los intereses de los valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

És el torn del Grup Parlamentari Unides-Podem i té la paraula l'il·lustre diputat, Ferran Martínez.

El senyor Martínez Ruiz:

Gràcies.

Gràcies, senyora presidenta.

I gràcies al conseller Vicent Soler per la seua compareixença.
He escoltat amb molta atenció la seua intervenció, senyor Soler.
I he escoltat, també, amb molta atenció les intervencions dels portaveus de l'oposició que sembla que, en canvi, no li han prestat massa atenció a vosté i que vénen bàsicament a servir-nos una espècie de revuelto, precuinat i reescalfat ple de clixés i de tòpics.

Però que no han posat damunt la taula ni una sola idea nova ni una sola proposta (aplaudiments) i que ha sigut la tònica habitual durant tot el dia d'avui, durant totes les compareixences del dia d'avui.
(Aplaudiments)

Senyors del Partit Popular, de Ciudadanos i de Vox si m'accepten un suggerència, si m'accepten una suggerència, els diré: més arguments i menys argumentaris, més arguments i menys argumentaris, alguna idea nova, alguna proposta nova, per favor!
(Veus)

Però aquesta pluja torrencial de desqualificacions.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

(Inintel·ligible) .
.
.
per favor.

El senyor Martínez Ruiz:

.
.
.
que hem viscut avui, crec que clarifica molt bé les diferències polítiques entre el govern del Botànic i aquesta oposició.
La diferència fonamental entre nosaltres i ells és entre els que venim a reconstruir les institucions per a posar-les al servei de tots i les dels que no tenen més programa que desmuntar-les a trossos i derruir el que quede.
(Aplaudiments)

Eixa diferència és la diferència entre els qui ens creiem l'autonomia i les institucions d'autogovern i els qui les menyspreen profundament però els vénen molt bé per omplir-se les butxaques i omplir-los les butxaques als seus amics, com es va demostrar durant vint anys del govern del Partit Popular.

Eixa diferència és la diferència entre els qui treballem per un sistema de benestar que cuide de les persones i els qui, per pur fanatisme, perquè no és altra cosa que fanatisme, se'l volen carregar, perquè creuen que progressar consisteix en escalar xafant el cap del veí, i que l'egoisme és el motor de la història.

I eixa diferència és la diferència entre els qui considerem que la política ha de reclamar de cadascú segons la seua capacitat i ha de donar a cadascú en funció de la seua necessitat, i els qui volen convertir les institucions en un supermercat de privilegis.

I eixa diferència entre nosaltres és la que explica que concebem de manera diametralment diferent el nostre sistema fiscal, que nosaltres defensem la necessitat d'un sistema fiscal modern, eficaç i just, mentre que ells vullguen destruir-lo.

Ho estem veient en el govern de Díaz Ayuso, en Madrid.
El programa de govern del Partit Popular, de Ciudadanos i de Vox es resumix en l'anunci de la major rebaixa fiscal de la història, una altra nova major rebaixa fiscal de la història.
Perquè aquesta història la coneixem de totes les legislatures.

Sempre és el mateix conte i per descomptat sempre és en benefici dels mateixos, dels que els paguen les factures, dels que els paguen les campanyes electorals.

I eixa promesa és la promesa que la Comunitat de Madrid seguirà practicant el dumping fiscal, la competència fiscal deslleial contra el conjunt de les comunitats autònomes i, per tant, de la Comunitat Valenciana, aspirant els recursos que haurien d'estar a casa nostra, i per tant promocionant la fuga de capitals i de grans fortunes.

L'agenda política de la dreta espanyola consisteix fonamentalment en això, en enfrontar territoris, en promoure la insolidaritat, en discriminar els ciutadans en funció d'on viuen i privilegiar els de sempre.
El contrast…

La senyora vicepresidenta primera:

Senyories, per favor, no confondre i no interrompre l'orador quan té l'ús de la paraula.
Vosté, senyor Castelló, se coneix perfectament el Reglament i sap que no s'ha d'interrompre l'orador quan està intervenint.
(Veus) Per tant, l'orador està fent referència, en el marc de la seua intervenció, la seua referència discursiva.

Estem sent flexibles en el marc del que són les compareixences dels consellers i dels intervinents, i per tant per favor els pregue que no diversifiquen el debat i mantinguen la calma (aplaudiments).
Calma, perquè vostés després tindran el torn d'intervenció.

El senyor Martínez Ruiz:

Gràcies, senyora presidenta.

Jo els escoltat amb respecte.
Farien bé de fer el mateix (remors)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyories, per favor, no me facen cridar-los a l'ordre.

El senyor Martínez Ruiz:

Deia que el contrast entre l'agenda de la dreta espanyola i la del Botànic és evident.
La passada legislatura vam aprovar una reforma fiscal que els baixava l'impost sobre la renda de les persones físiques a aquelles persones amb menors ingressos.
Ho ha recordat el conseller en la seua intervenció.

I ho compensàvem amb una xicoteta pujada de l'impost de successions a les grans fortunes.
La realitat, tot i la propaganda de l'oposició, és que hui la major part dels valencians tenen impostos més baixos que quan governava la dreta.
Que tenim una fiscalitat més justa i al mateix temps uns ingressos fiscals majors.

I aquesta legislatura volem continuar millorant la gestió pública i aprofundir en un sistema fiscal que responga als grans reptes que tenim com a societat.
Compartim plenament les propostes que ha plantejat el conseller i esperem treballar conjuntament en elles, però a més volem plantejar almenys dues propostes noves.

La primera, la creació d'una taxa turística, perquè volem un litoral net, un patrimoni cuidat i uns serveis públics de qualitat per a tots, per als d'ací i per als que vinguen de fora.
Perquè una taxa turística serà beneficiosa per als valencians, però també per als turistes que vinguen de fora.

I la segona, plantejarem també un impost als grans propietaris de pisos buits, perquè els grans fons d'inversió i les entitats financeres s'ho hagen de pensar dos vegades abans de retindre volums enormes de vivendes fora del mercat per a unflar els preus.

Que no, senyors de Vox, que no són els okupes els que fan pujar els preus dels lloguers, que són els grans fons d'inversió i les grans entitats financeres (aplaudiments).

Però sabem que això no és suficient, sabem que això no basta.
Estem completament d'acord amb la seua exposició, senyor Soler.
Els principals problemes per a les finances valencianes són dos, l'infrafinançament i el deute.
La Comunitat Valenciana és la comunitat autònoma pitjor finançada i la més endeutada, és cert.

I un problema genera l'altre.
En aquestos moments, trobe que el volum de despesa de la Comunitat Valenciana està entorn a un 16 % per baix de la mitjana de les comunitats autònomes.
I mentrestant, l'oposició no deixa de denunciar que no fem més que gastar.
Però si estem per baix de les comunitats autònomes on vostés governen.

Tenim un pressupost més menut, i a més cada any li hem de dedicar un 20 %, més d'un 20 % del nostre pressupost a amortitzar un estoc de deute que no para de créixer, perquè continua sense abordar-se la reforma del finançament autonòmic.

I crec que estarem d'acord, senyor Soler, que a la societat valenciana no se li pot seguir exigint retallades.
Som nosaltres els qui hem d'exigir solucions i exigir-li-les a qui correspon, que en aquest és el govern d'Espanya.
No és de rebut que el finançament depenga de la bona o mala disposició del govern i que ens deixen en una situació d'absoluta incertesa.

Nosaltres, li ho assegure, li ho garantixc, anem a ser sempre lleials al Botànic, anem a ser sempre lleials al govern.
Però la lleialtat, en aquesta qüestió, significa ser exigents i reclamar que el govern d'Espanya complisca amb la societat valenciana (aplaudiments).

I vull passar per sobre d'una qüestió d'actualitat molt ràpidament.
I vaig a ser molt clar.
Si el que cal és que hi haja un govern en Espanya per a solucionar aquestes qüestions, aleshores ja arribem tard.
Posem-nos en marxa, reclamem ara allò que portem molts anys esperant, que és exportar el Botànic a Espanya.

Jo he escoltat aquesta frase de boca de portaveus d'Unides-Podem, de Compromís i del Partit Socialista.
La nostra experiència demostra que un govern de coalició, amb un programa conjunt, és la millor forma de garantir simultàniament els avanços socials i l'estabilitat institucional.

Estic convençut, senyor conseller, que davant la situació que viu Espanya cal que posem en valor el Botànic.
En Espanya es veu hui la contraposició de dos models: d'una banda, la Comunitat Valenciana, d'altra banda la Comunitat de Madrid.
El govern del Botànic front a la maquinària de demolició de Díaz Ayuso.

I és una contraposició que molesta profundament a l'oposició, perquè la comparació deixa al descobert totes les seues misèries.
Els qui pretenen vindre ací a donar lliçonetes sobre l'austeritat tenen en Madrid un govern amb un major nombre de conselleries i un major nombre d'alts càrrecs.

Els qui pretenen donar lliçonetes de transparència ací són els que li estan tapant la corrupció al Partit Popular de Madrid.
Mentre que ací tenim un govern que ha revertit les retallades, en Madrid hi ha un govern que les consolida.
Ací tenim un govern que protegeix els drets socials i allí un govern que privatitza la sanitat i l'educació, i les convertix en un negoci.

No els agrada la comparació, no els agrada el contrast.
El Botànic és una amenaça per al seu programa de demolició, perquè demostra que un altre camí és possible.
Un govern que mira cap al futur, que té un projecte de modernització que garanteix drets, que genera oportunitats i que construeix un país en el qual val la pena viure i pel qual val la pena viure.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyoria.

És el torn del Grup Parlamentari Compromís.
Té la paraula la il·lustre diputada Aitana Mas.

La senyora Mas Mas:

Gràcies, vicepresidenta.

Bona vesprada, senyories.

Consellera, conseller.

Aquesta setmana ha estat una autèntica muntanya russa per a la hisenda valenciana.
Els vents de la inestabilitat provinents de Madrid han fet trontollar els pilars bàsics del consens sobre el qual fins ara el Consell del Botànic ha estat funcionant.
El debat sincer, la cerca de consens o la confiança recíproca que caracteritzen l'actual govern valencià són valors que per desgràcia no han arribat a les negociacions de Madrid.

La falta de generositat i els egos que aquests dies han obert els telediaris han afectat malauradament per partida doble la societat valenciana.
Aquesta falta de responsabilitat no solament està impedint construir un govern de progrés en la Moncloa, sinó que a més està fent perillar l'estabilitat financera d'aquest govern.

Des de l'inici del Botànic, el finançament autonòmic ha estat una de les prioritats del govern valencià.
Aconseguir un finançament just era i és una de les línies estratègiques d'acció d'aquest Consell.
El mateix conseller va assenyalar aquest mateix fet durant la seua intervenció en aquesta mateixa cambra a l'inici de la legislatura passada.

Es tractava, doncs, d'anar eixamplant i recuperant la capacitat financera de la Generalitat, un eix ineludible en la construcció de l'autogovern valencià.
Quatre anys després, però, els progressos i avenços del govern valencià en millorar la vida de la societat valenciana continuen supeditats als capricis i absurditats d'un sistema de finançament injust i desigual.

N'estic ben segura, que respecte a aquest diagnòstic, el conseller Soler i jo no tindrem cap discrepància.
Tanmateix, sembla que fins ara les negociacions i les reunions amb l'executiu espanyol no ens han dut del tot a un bon port.
I amb els esdeveniments del últims dies ens trobem encara en una situació crítica per als fonaments de l'autogovern valencià.

Si el FLA, segons les paraules del mateix conseller, ara fa quatre anys, és un mecanisme de recentralització política, la paralització de les entregues a compte i els nombrosos deutes de l'estat amb la Generalitat Valenciana són la mostra més clara del sistema centralista sota el que vivim rere dia.

De l'històric menyspreu dels diferents governs centrals a les institucions valencianes, el sistema de finançament és un dels majors greuges.
Un sistema que, des de la seua creació a l'any 2002, tendeix a reproduir un status quo establert sota l'anomenat model Zaplana, on la Comunitat Valenciana és l'autonomia més marginada.

I ara no podem repetir els mateixos errors del passat.
L'estratègia de negociació de la Generalitat respecte de l'estat no pot dependre dels equilibris interns d'un partit, siga el que siga.
Recorde que el mateix president va afirmar al seu discurs d'investidura que l'actual president del govern en funcions situava la reforma del finançament autonòmic entre els pactes d'estat més immediats.

I nosaltres no ho dubtem, com tampoc dubtem del que ha dit hui la ministra, però és cert que contrasta amb el silenci del senyor Ábalos a les demandes de compromís, a deu dies d'evitar la convocatòria d'unes noves eleccions.

Per aquest motiu, necessitem una posició ferma, fidel als interessos de la Comunitat Valenciana.
Per això, aquests últims dies, des de Compromís hem mantingut una posició contundent front a les vacil·lacions en aquest debat.
No dubtem de les intencions del senyor Puig, ni tampoc de les vostres, senyor Soler.

Sabem que ambdós són uns certs defensors a títol personal dels interessos valencians en matèria de finançament autonòmic.
però no caiguen en l'errada d'abusar d'aquesta confiança per tractar de cobrir les contradiccions i incoherències del seu partit entre allò que es diu a València i allò que es decideix a Madrid.

I a més, a l'infrafinançament hem de sumar la falta d'inversions.
Aquest deute històric semblava que anava en la direcció de corregir-se amb les negociacions dels nous pressupostos generals de l'estat del 2019, i per aquest motiu tractarem de bastir i tendir tots els ponts necessaris per fer-los possibles.

Però, senyories, si hi ha una qüestió flagrant en la discriminació cap a la nostra comunitat en els pressupostos generals de l'estat, és la marginació sistemàtica de les comarques alacantines en termes d'inversions estatals.

Des de l'any 2008, els alacantins i les alacantines hem de deixat de rebre 1.
428 milions d'euros de les inversions estatals, un fet que ni l'estabilitat dels governs de majories absolutes del Partit Popular canviaren quan tingueren l'oportunitat.

Però és més, ni tan sols els frustrats pressupostos generals d'aquest any 2019 resolien aquesta injustícia.
Al projecte inicial de pressupostos presentat per Pedro Sánchez es varen pressupostar 242 milions per a la província d'Alacant, una xifra molt allunyada dels 368 milions que pertocarien d'acord al PIB, o dels 471 que correspondrien d'acord amb el nostre pes poblacional.

L'urgent liberalització de l'AP-7, sense sorpreses.
La connexió en tren amb el cinqué aeroport de l'estat, l'Aeroport d'Alacant-Elx, o l'enllaç del port d'Alacant amb el corredor mediterrani són inversions urgents i prioritàries per a un sud maltractat que necessita vertebrar-se i que sols ho aconseguirà mitjançant una postura ferma i contundent de l'executiu valencià front als pressupostos del govern central, siga aquest quin siga.

I en aquest sentit, també li agrairia que li recordara al seu company Ábalos que encara queda damunt la taula la proposta de Compromís, aquella que li mencionava anteriorment, una proposta que a més de ser de sentit comú, comportava un paquet de mesures necessàries per al nostre territori.

Els 450 milions d'euros, corresponents a l'actualització de les entregues a compte del sistema de finançament, els 280 milions derivats de la devolució de l'IVA, els 169 milions per a finançar el sistema de dependència o els 344 milions del Foga.

Per tot el que li hem dit, conseller, l'animem que continue representant amb més força que mai els interessos dels valencians i valencianes front a l'estat i els interessos partidistes d'algunes cúpules.
I és que ens trobem en una autèntica situació d'urgència.
I, com vosté sap, aquesta situació no ve precisament pel malbaratament, com tampoc d'una mala planificació com passava als temps del Partit Popular.
(Aplaudiments) 

D'altra banda, proveir d'uns bons serveis públics a la ciutadania també depén, però, de la forma en què organitzem l'administració pública.

Fa quatre anys, a l'inici del govern del Botànic ens vam trobar amb una administració que durant els anys del govern del Partit Popular havia deixat de banda les necessàries modernitzacions informàtiques, que a més havia centralitzat aquest servei precisament que requeria d'una major flexibilitat, d'un major dinamisme i una resposta immediata.
Fa quatre anys vam heretar una administració obsoleta i pròpia del segle XIX.

I és per això que en aquesta legislatura este govern ha de continuar treballant com a l'anterior: introduint millores en termes d'eficiència i d'eficàcia en l'administració pública.

Les eines informàtiques són la millor manera de simplificar els procediments interns de l'administració.
I a més de dotar-la d'una major agilitat en aquest sentit, des del Botànic hem aconseguit uns grans resultats, tot i la mancança de recursos humans i econòmics de la qual partírem.

Però cal anar més enllà.
Assumir com a normal l'eterna situació d'excepcionalitat i manca de recursos de la Generalitat seria caure en el parany.
La gestió diària i els problemes quotidians ens demanen solucions immediates i per això cal tendir una direcció factible per la qual continuar avançant en termes de modernització començant, per exemple, apropant l'administració al big data i a la intel·ligència artificial.

Al mateix temps, eixa eficàcia i eficiència de la qual parlava té molt a veure en la pròpia organització del sector públic.
Fa quatre anys ens trobàrem amb una situació completament desgavellada.
Poc a poc, al llarg de la legislatura este govern va anar desfent l'embolic institucional i administrativa que el Partit Popular emprava per a fer de les seues.

Aquesta reordenació i racionalització del sector públic és el model antagònic al caos administratiu que regnava amb el govern del Partit Popular.
Una situació de desorganització on alguns i algunes pogueren enriquir-se il·lícitament a costa de la societat valenciana.

Tot i això, s'ha avançat, però encara tenim pendent la necessària elaboració d'un marc normatiu regulador coherent capaç d'introduir de manera central elements com la transparència i bon govern en el sector públic instrumental.

Finalment, però no per això més menys important, tenim la qüestió del model econòmic que, tot i ser una competència menor a la seua conselleria, mereix tanta atenció com la resta de les competències.

En aquest sentit esperem que s'aprofundisca en la relació de cooperació i suport mutu amb la Conselleria d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, intensificant l'aposta per l'economia circular en tots els seus àmbits, el suport a la modernització dels nostres sistemes de menuda i mitjana empresa, que són la verdadera columna vertebral de la nostra economia, i per, en definitiva, la construcció d'una economia al servei de les necessitats de la nostra gent, i no a la inversa.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Té la paraula per a fixar posició sobre la compareixença del conseller l'il·lustre diputat José Muñoz, en nom del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Muñoz Lladró:

Gracias, señor president.

Buenas tardes, conseller.

Mire, yo empiezo cogiendo las palabras de mi compañero Rubén Ibáñez, que decía eso de Â«no se enfade con nosotrosÂ».

Bueno, yo más bien le digo que no se enfade con nosotros, porque probablemente en este lado de la bancada sí que tiene motivos para enfadarse: o bien por los pufos que dejaron algunos de los que están aquí sentados cuando eran consellers, o bien de algunos diputados que antes eran en Madrid y que decidieron votar que no a los presupuestos generales del estado que ahora estamos pagando.
(Aplaudiments)

Así que con esta bancada no se enfade o con esta parte del hemiciclo no se enfade, pero con otros tiene motivos sobrados.

Yo lo primero que le voy a pedir a la dirección de mi grupo es que haga un cartelito, porque hoy ha habido diputados que han dicho cosas bastante sorprendentes, y lo recordaremos cuando utilicen el mismo argumento a sensu contrario.

Hoy para algunos aquí que usted venga es perder el tiempo.
Claro, nos pondremos todos un cartel, porque acuérdense de este momento porque vendrán críticas de otros partidos políticos diciendo que es que usted aparece poco por aquí.
Pero ya le recordaremos que es que para algunos partidos políticos comparecer ante el parlamento significa perder el tiempo.

Y, por último, sí que le digo que, mire, usted ha dimitido como diputado.
Una decisión íntima, libre.
En otras épocas había consellers que solo dimitían porque los jueces les obligaban a renunciar.
(Aplaudiments) 

Yo creo que generalmente los debates de tarde nos marean un poco a todos.
Y yo sí que le voy a pedir una cosa: por favor, desde el Consell, desde su conselleria haga ideología.

Yo estoy en el Partido Socialista porque comparto la ideología del Partido Socialista.
Porque hacer ideología desde las instituciones públicas no significa utilizar las instituciones para hacer uso partidista.

Yo soy del Partido Socialista porque creo en lo público, y por eso le digo que haga políticas públicas, pero públicas para lo público.

Porque si gobierna la derecha, sabemos perfectamente lo que hacen: intentan engañarnos con estos falsos conceptos de eficiencia, que hasta la propia eficiencia es un concepto político, porque es diferente la rentabilidad económica de la rentabilidad social.
Y le pido que cuando haga políticas públicas usted prime la rentabilidad social sobre la rentabilidad económica.
(Aplaudiments) 

Ya está bien de tanto blanqueo de las políticas públicas y de la acción política en las instituciones de las administraciones.

Porque evidentemente que es una decisión política e ideológica defender la sanidad pública, defender la educación pública.
Claro que sí.
Claro que es fundamental cuando se priorizan en los presupuestos y se decide qué se va a invertir en construir colegios y eliminar barracones, en dotar de más profesores a la escuela pública, en pagar dinero a los niños para que puedan tener sus libros gratuitos, para que las listas de espera se reduzcan, para que se amplíen los beneficiarios de la lista de dependencia.

En definitiva, eso es hacer ideología desde la política, y hay que decirlo muy orgulloso.
Porque los intentan evitar que hablemos de política hacen política de manera encubierta, y bajo falsas palabras como la eficiencia acaban privatizado todos los servicios públicos.

Fíjese, aquí hablamos de reivindicar el sistema de financiación.
Sí, hemos de reivindicar la modificación.
Pero lo primero que tenemos que tener claro es qué sistema de financiación queremos.
El Partido Socialista lo tiene absolutamente claro: el Consell tanto del Botànic I como del Botànic II lo tiene.
Hay documentos de la comisión de expertos trasladada a Madrid en la que defiende el sistema de financiación propuesto por los valencianos.

Hay partidos que deberán definir qué modelo de financiación quieren tener, porque no es lo mismo el sistema de financiación que proponemos nosotros al que propone el señor Feijóo.
Porque alguien le tendrá que preguntar al señor Feijóo eso de Â«hay que penalizar a las comunidades autónomas incumplidorasÂ».

Pero lo primero que habría que preguntarle al señor Feijóo es por qué se incumple el límite de déficit.
Porque Galicia no está como la Comunidad Valenciana en cuanto a transferencias del estado ni al sistema de financiación, pero tampoco la Comunidad de Madrid.

Porque a lo mejor el modelo de financiación que se quiere es el de la Comunidad de Madrid, que lo que significa es que yo voy a reivindicar frente a España 1.
237 millones de euros, pero voy a hacer una bajada de todos los impuestos de manera indiscriminada, que lo más injusto de todo es que cuando hay bajada de impuestos de manera indiscriminada lo que se hace es discriminar a la gente que menos recursos tiene.
Eso es lo que está proponiendo el Partido Popular.

Y, por cierto, algo que he escuchado hoy -esta tarde, mejor dicho-: la España que madruga no quiere pagar impuestos.
Miren, la España que madruga está mucho más contenta en la Comunidad Valenciana desde que gobierna el Botànic.
(Aplaudiments) Muchísimo más contenta.
Porque la España que madruga no paga impuesto de patrimonio.
Aquí no paga impuesto de patrimonio la España que madruga.
Ahora hay personas que dicen ser de la España que madruga, que evidentemente el impuesto de patrimonio les hace daño porque sí que tienen que pagarlo.

Desde que gobierna el Consell del Botànic, en la Comunitat Valenciana hay 1,6 millones de personas que madrugan y que pagan muchos menos impuestos de los que pagaban antes.
Claro que sí, claro que sí.

Pero aquí nos intentan engañar con grandes frases, con grandes elementos, con grandes conceptos, pero que se quedan en nada.

Aquí se hablaba.
.
.
, o durante esta semana se ha ido hablando mucho de los recortes, ¿no?
Yo creo que esto es un parlamento y el valor de la palabra y la definición de las palabras que utilizamos son importantes.

No seré yo el que diga esto de Â«una cosa son recortes y otra son ajustes presupuestariosÂ».
Creo que los hechos nos dan la razón.
Recortes era lo que ocurría en esta comunidad en el año 2012.
Recortar.
.
.
, y no hace falta que nos lo pregunten a los otros, se pueden ir a cualquier farmacia a preguntarle si en el año 2012, cuando se pusieron en huelga porque no pagaban los medicamentos, eso eran recortes.
(Aplaudiments)

Les pueden preguntar a todos esos estudiantes que fueron expulsados de la universidad porque incrementaron las tasas universitarias y redujeron las becas.

Les pueden preguntar a todas esas familias que tuvieron familiares que acabaron muriendo sin haber recibido las ayudas de dependencia.

Les pueden preguntar a todos esos migrantes en situación irregular a los que les eliminaron la tarjeta sanitaria acabando con la universalidad pública.
.
.
, con la universalidad de la sanidad pública.
Eso era hacer recortes.
Eso era hacer recortes.

Y paralelamente, mientras se hacían ese tipo de recortes, luego hemos conocido en los medios de comunicación y por los jueces que muchos de los dirigentes que en ese momento recortaban los derechos de los valencianos y valencianas se estaban lucrando con la otra mano y acabaron en el banquillo de los acusados.

Así que, cuando hablamos de recortes y cuando hablemos de ajustes presupuestarios, seamos sobre todo rigurosos.

Seamos rigurosos porque no es lo mismo, y yo creo que todo el mundo lo tiene muy claro, no es lo mismo que haya partidas que son de difícil ejecución, que no suponen ningún tipo de recorte a los derechos de los valencianos y valencianas que sean de alguna manera reajustadas, a directamente acabar con un tijeretazo como hizo el Partido Popular durante tantos y tantos años de gobierno.

Pero además hay una cuestión fundamental.
En derecho hay una cuestión, un concepto que se llama.
.
.
, una doctrina de los actos propios, y aquí estamos muy acostumbrados a la irresponsabilidad política de los diputados y diputadas.
Incluso algunos que ahora están sentados aquí que, como decía, en el momento de la aprobación presupuestos generales del estado decidieron votar en contra por interés partidista.

Lo que no puede ser -y no es de recibo, y toda la ciudadanía valenciana debe conocer- es que hay personas que decidieron por una cuestión partidista que 1.
300 millones de euros de inversión para la Comunidad Valenciana fuera privado por una cuestión partidista, y hoy se sientan aquí y nos vienen a pedir.
.
.
nos vienen a pedir exigencias de por qué se está teniendo que ajustar el presupuesto.
(Aplaudiments)

Pero es que además no es solo una cuestión de lo que hicieron respecto a la votación.
Es que fíjense, conseguimos una cuestión histórica.
Por primera vez en la historia de la democracia moderna se había presupuestado unos presupuestos que tenían un 10 % de inversión para la Comunidad Valenciana.
Unido a la reforma del Estatut que -acordaos- se aplazó ocho años hasta que fue reformado -por cierto, por iniciativa del Partido Socialista-, habíamos conseguido una cuestión histórica: que se blindaba que aproximadamente el 10 % de las inversiones en los presupuestos generales del estado sería para la Comunitat Valenciana.

Pues se decidió en un momento dado en una extrañísima alianza entre el Partido Popular, Ciudadanos y los independentistas, por tumbar a un gobierno, privarnos a los valencianos de una cuestión histórica que generaba un precedente que luego era muy difícil que fuera reversible.
Pero es que les da igual.
Es que les da igual.

Es que.
.
.
, y acabaré con esto, es que les da igual.
¿Saben por qué?
Lo decía al principio: se pervierten los conceptos.
Aquí se lleva mucha banderita de España y mucho pin.
Pero cuando llega el momento de la verdad, cuando hay que votar por una cuestión de estado, por una cuestión de interés de la ciudadanía, aquí hay partidos que, por mucha banderita y por mucho Â«viva EspañaÂ», llega el momento y votan en contra perjudicando a la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Porque esto de las patrias.
.
.
esto de las patrias acaba pasando que se convierte en una especie de pantalla.
Porque lo importante no son las patrias.
Lo importante es aquellas personas a las que gobernamos, porque eso es la patria, eso es lo que tenemos que hacer y esa es nuestra responsabilidad.
(Aplaudiments)

Mire, y acabo con esto, ¿sabe por qué creo que usted no va a dejar de reivindicar la reforma del sistema de financiación como toca?
Porque yo viví una anécdota personal con usted.
En un momento muy complicado para la situación política española, en un momento determinado, el Partido Socialista a usted le pidió en un consejo de política fiscal y financiera se abstuviera.
Y usted acabó primando los derechos y los intereses de los valencianos respecto a un partido político.
En ese Consejo de Política Fiscal y Financiera usted votó en contra.
Y recuerdo perfectamente la reunión en la que se le dijo que tenía usted que votar abstención.

Desde ese día estoy totalmente seguro que si hay una persona que es capaz de defender los derechos de los valencianos y valencianas y conseguir que haya una reforma del sistema de financiación es usted.
Por eso, adelante con mucha fuerza y con todo el apoyo del Partido Socialista que al final lo conseguiremos.

Gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Muñoz.

Per a contestar als grups parlamentaris, té la paraula l'honorable conseller, el conseller, honorable conseller.

El conseller contestarà als grups parlamentaris que han fet fixació de posició.

Quan vosté vullga, honorable conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Doncs sí, senyor president, una mica enfadat sí que estic, eh?
, sincerament.
I com ha dit molt bé el senyor Muñoz, amb esta part de l'hemicicle.

Saben vostés per què?
Perquè els problemes que tenim -parlem clar- no és perquè tenim un govern en funcions que pot fer determinades coses sobre les lleis vigents o no, este govern en funcions podia fer molt coses, si tinguera els pressupostos generals de l'estat de 2019 vigents!
(Aplaudiments) Perquè no tindria d'apretar ni forçar la legalitat vigent, tindria els pressupostos que tindria fets.
I per què no pot fer-ho?
Perquè no existixen eixos pressupostos.
I per què no existixen eixos pressupostos?
Jo mire ahí i veig que eixos tres grups parlamentaris varen votar sí als pressupostos.
Qui no va votar sí als pressupostos?
Qui se va carregar els pressupostos?
(Veus) Perdó.
Efectivament.
(Veus) Una estranya coalició dels independentistes catalans que sempre estan per ací damunt i vostés, (veus i aplaudiments) i vostés!
, vostés, contra els interessos dels valencians.

I sí, sí, això tot, (inintel·ligible) … també, eh?
Perdonen.
(Veus) Vejam.
Vostés saben quants diners són això?
A vore.
No és només…, perquè tots parlem del mateix i tenim dret a parlar, que és l'actualització de les entregues a compte.
Naturalment.
És un problema de liquiditat.
Són diners que hauríem de tindre l'1 de gener i, pel que diu la ministra, podem tindre a finals d'octubre nosaltres i Múrcia, perquè ha tingut, gràcies a la nostra pressió, una dedicació especial a les dos comunitats autònomes que tenim els problemes de liquiditat, que tenim més problemes de finançament.
I, per tant, tindrem en octubre.
No està gens malament, eh?
Això sí que és reivindicar amb efecte.
No reivindicar a l'aire, reivindicar i aconseguint coses, perquè en este moment la caixa, si tot va com ha d'anar, no tindrà l'estrés de tresoreria que tenia només fa vint-i-quatre hores, perquè a vore com pagàvem a partir del mes de novembre.

Però no és només això, és que també de la reunió d'ahir amb la secretària d'estat hem aconseguit una pròrroga per a confeccionar el PEF, un PEF que farem el govern del Botànic, amb l'acord entre tots, i que ens pemetrà aconseguir el quart trimestre de l'extra FLA, que serà 250 milions.
Això són coses concretes, no és fum de palla.
Són coses que, en este cas, desestressen la caixa de la Generalitat.

Però el problema de la Generalitat no és només el problema de liquiditat, en absolut, és un problema de recursos, perquè en eixos pressupostos generals de l'estat que vostés no varen aprovar no només ens impedia, d'acord amb la llei d'estabilitat pressupostària firmada unilateralment pel Partit Popular amb majoria en el Congrés dels Diputats, que fa una llei d'estabilitat pressupostària i, aprofitant que el Xúquer passa per Alzira, perquè era una directiva de Brussel·les, varen fer una operació de recentralització política i financera increïble.
Tot el que està passant, en gran part, són per les lleis vigents i aplicades.
No acabe d'entendre si és que estem demanant a la senyora Montero que faça prevaricació, que no complisca la llei.
No ho sé.
Però són lleis vigents, i mentres el Congrés dels Diputats no canvie les lleis vigents, difícilment se li pot demanar determinades coses a la senyora Montero.
La senyora Montero fa allò que pot la senyora Montero, naturalment.

Però eixes lleis vigents no cauen del cel, les decidix algú.
I algú és una dreta espanyola que és irrefrenablement recentralitzadora, no s'acaba d'aclarir en això de l'Espanya plural, de l'Espanya autonòmica, de l'Espanya de la diferència, de l'Espanya que permet ser rica en la diferència, rica en la diferència!
(Aplaudiments) Els valencians som diferents i alhora volem la igualtat, i alhora volem la igualtat en el tractament dels drets personals.
Igualtat!
(Veus)

I, per tant, ahí tenim els tres-cents i pico milions de dependència que vàrem demanar perquè la llei de dependència parla de…, parla del 50 % la contribució de l'estat, i el senyor Rajoy només contribuïa en un 12 %?
Del 12 al 50.
És a dir, el 88 % de les necessitats de dependència queien sobre les esquenes dels pressupostos de la Generalitat.

Però i el (inintel·ligible) … històric?
Pareix ser Montoro va deixar de pagar des de l'any 2011, la factura de l'any 2011, l'any 2012, per tant, fins a l'any 2017, quasi 400 milions d'euros.
De faena feta, de serveis sanitaris realitzats als no residents.
És una feina feta que s'ha de cobrar, que n'hi han factures.
I quan el ficàrem en els pressupostos d'ingressos, mos varen dir que eren ingressos ficticis.
Eixa és la defensa dels interessos valencians, parlar de ficticis tot el temps?
Ficticis, què vol dir que els pressupostos de despeses s'havien de reduir en la mateix dimensió?
Això què vol dir?
Vol dir menys metges, vol dir menys mestres, vol dir menys famílies en ajudes a la dependència, vol dir menys política d'habitatge social, vol dir menys capacitat de treballar per una justícia democràtica a través de l'advocacia de torn i tantíssimes coses que igualen a les persones.

Perquè escolten vostés, el govern del Botànic sap molt bé que encara no han trobat la humanitat, un sistema més eficients que les lleis del mercat.
Però eixes del mercat són injustes i disfuncionals.
I, per tant, per això apareixen els poders públics, per això l'esquerra ha cregut en els poders públics, per a lluitar contra les desigualtats i lluitar contra les disfuncions del mateix sistema.
O és que la crisis financera internacional va caure del cel i no era una disfunció del mateix sistema, on més de cinquanta milions de famílies varen caure en la pobresa més absoluta en el planeta, en la part rica del planeta per culpa d'eixe sistema, per eixa creença que el sistema de mercat era perfecte?

Miren vostés, els poders públics democràtics són molt necessaris.
Per això he dit al principi en la meua primera intervenció que era molt necessari que eixos poders públics tingueren una administració eficaç i eficient.
I per això lluitem des de l'esquerra, des dels governs progressistes per a fer un administració eficient.
I per això no rebutgem la col·laboració público-privada, en absolut.
Però en els serveis públics bàsics, eixa política, eixa direcció ha de ser dels poders públics que estan interessats pels interessos generals.
No poden sempre valdre els interessos particulars.
No poden prevaldre els interessos empresarials, no poden prevaldre el 6% de beneficis industrials front la reinversió necessària en el sistema de sanitat, no poden prevaldre.
Poden col·laborar!
N'hi han funcions que poden fer, però qui marca la política són les administracions públiques.

Perquè estem en la tasca de lluita contra les desigualtats, perquè estem en la tasca, senyores, senyories, i per això els valencians ens han donat… ens han revalidat en la seua voluntat de govern, que governem, el que han patit… s'han crescut les desigualtats durant la crisi fiscal i financera, la crisi econòmica.
Desigualtats.
Ha crescut la pobresa, i junt amb Estònia, som el segon país d'Europa que més desigualtat ha crescut durant els anys de la crisi.
I un no pot ser neutral davant d'això, no pot ser neutral.
.
.
(Pausa) Bé, en fi, no vullc entrar…, perquè ja… Doncs sí, som dels països que més han crescut les desigualtats, i no se pot ser neutral davant d'això.
I per això intentem que les administracions siguen proactives en la lluita contra la desigualtat.
Per això volem administracions que siguen eficaces.

Càrrecs públics.
Diu: Â«És que vostés parlen de retallades.
Â» I ara parlarem de retallades.
Retallades era açò.
Açò d'ací baix és 2013, açò eren retallades, senyories.
Açò sí que era la despesa en milions, exclosos interessos.
Retallades de 3.
891 milions, que pagaven tots, sobretot la part més vulnerable de la societat valenciana.
Això eren retallades, que és el que dreta fa (aplaudiments) quan té algun problema per resoldre.

Les retencions de crèdit que jo he proposat al govern i que segur que mos entenem perquè som una pinya -ho hem demostrat durant quatre anys, i ho demostrarem en el Botànic II-, som un sol govern, i segur que ens entendrem són retencions de crèdit per a fer front a la barbaritat que varen fer vostés contra els interessos dels valencians no aprovant els pressupostos generals de l'estat.

Per tant, l'escenari d'ingressos que vàrem portar ací a estes Corts un 31 d'octubre i que contrarestava comptablement les despeses comptabilitzades en el pressupost, eixe escenari no existix.
I no existix perquè gran part d'eixe… els més dels 1.
000 milions estaven continguts en els pressupost general de l'estat.

Per tant, els responsables del que puga passar són vostés, vostés, (aplaudiments) però no vostés (protestes), no vostés, no vostés, no vostés…

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

… no vostés, no el PP, no el PP (protestes) de la corrupció, no, no.
No el PP dels desfalcs, no, no.
El PP que votar el botonet l'altre dia en el Congrés del Diputats.
Eixe PP i Ciudadanos.
(Protestes i aplaudiments)

Ho veuen vostés, ho veuen vostés la vergonya que tenen, que tenen de fer eixes coses, per no reconéixer…

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

…per no reconéixer els 1.
200 milions (protestes) que varen furtar als valencians per ficar els interessos partidistes (aplaudiments) per damunt dels interessos dels valencians?

El senyor president:

Senyories.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Esta és la dreta insensible, dreta insensible amb els sector més vulnerables de la societat i dreta absolutament antivalenciana, com demostra a l'hora de la veritat quan tenen de votar (protestes i aplaudiments) els interessos i els recursos a favor dels valencians.
Esta és la dreta que tenim, desgraciadament.
A mi m'agradaria que hi haguera una altra dreta, eh?
Ho dic de veritat.
Jo crec que un país no se contruïx si no és a través del treball entre tots.
A mi m'agradaria que fórem una pinya, però és que a l'hora de la veritat passa el que passa.
I el que no pots sentir són les coses que diuen.

Perquè, clar, ell diu: Â«El grau de civisme polític té un nivell.
Â» Però, clar, a vegades se passa la línia roja.
I atribuir al govern en funcions, que la normativa vigent li impedix fer determinades coses, de responsable del que passa quan en realitat és que eixe govern en funcions no pot gestionar un escenari pressupostari que vostés varen impedir, senyores i senyors, açò és el món al revés.
(Aplaudiments i veus)

I diuen -perquè s'han dit tantes coses, han dit tantes coses-, diuen: Â«Mentres vostés retallant…Â» Com ha dit això?
A vore.
Â«Primer fiquen vostés els càrrecs i després retallen.
Â» És a dir, a vore, vull dir, jo me dona igual el nom que li donen.
Si el creixement de la despesa real en el que va d'any ha crescut el 7 % respecte a l'any passat, a vore si la paraula adequada és retallades.
Difícilment se retalla quan creix.
Si s'ha crescut un 7 %, busquen una altra paraula que ofenga al govern del Botànic, però no retallades, que absolutament és antinòmica del que ha passat.
Ha crescut un 7 % la despesa real durant l'any en curs.
Busquen una altra paraula que faça mal, que ens faça mal, però eixa no perquè és antinòmica.
Per tant…

Però han dit una cosa que fa gràcia.
Diuen: Â«Primer fiquen als seus enxufats -una cosa aixina- i després retallen, quan els han col·locat a tots.
Â» Molt bé.
Anem a fer una anàlisi comparativa.
Anem a fer una anàlisis comparativa dels alts càrrecs de la Generalitat.
Són 137; el Botànic I, 102.
Consellers, 12; subsecretaris, 12; secretaris autonòmics, 29; directors generals, 84 i personal eventual un màxim de 116.

Comparativa.
La Comunitat Valenciana té un alt càrrec per cada 36.
000 habitants.
Andalusia… Qui governa Andalusia, és que ara no me'n recorde?
(Veus i protestes)

El senyor president:

Senyories, per favor.
(Veus) Senyories, senyories, està parlant el conseller.
No se poden tolerar les interrupcions.

Disculpe, conseller.
(Veus) Senyories, per favor.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

És a dir, els alts càrrecs que n'hi han a Andalusia els han ficat els socialistes, no sé si ho saben vostés.
(Veus) És que això va aixina, eh?
Fan unes votacions, fan uns càrrecs, creen el govern i els que governaven abans fiquen els alts càrrecs d'ara, eh?
Això va aixina, eh?
També eixa és la…

Doncs bé, actualment n'hi ha un alt càrrec a Andalusia per 32.
000, nosaltres érem 36.
000.
És a dir, n'hi han més càrrecs allà que ací.

Però és que a Múrcia la cosa va millor encara.
Múrcia també crec que governen ells.
Un alt càrrec per cada 24.
000 habitants.

Bé.
Però no s'acaba ahí.
(Veus) Madrid.
Ai Madrid!
(Veus) Ai Madrid, ai Madrid!
Senyor, Madrid!
Vostés saben que a Madrid n'hi han cent trenta-cinc alts càrrecs que cobren més que el president de la Generalitat?
És a dir, n'hi han cent trenta-cinc presidents de la Generalitat a Madrid.
(Aplaudiments) O almenys que cobren com el president de la Generalitat Valenciana.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Cent trenta-cinc!
És que és important, perquè si no se fan anàlisi comparatius, la gent pot dir el que li done la gana.
Esta és la realitat de la vida.
Quan parlen de…, no sé quines diuen, que si eficàcia, que si no sé què, que si càrrecs i tal.
(Rient)

I com he dit adés, no parlem del sector públic que hem heretat ací.

Senyories, jo vull agrair el senyor Ferran Martínez, Aitana Mas i José Muñoz la seua aportació.
Perquè, a més, és veritat el que estan dient.
Nosaltres hem treballat en una línia no només de despesa pensant en les prioritats….
En este moment, els serveis públics fonamentals ja estem bastant pròxims a la mitjana espanyola, cosa que ha costat, eh?
, cosa que ha costat.
Perquè han de saber vostés que nosaltres partíem quasi de deu punts de diferència per baix en despesa per capita quan vàrem començar.

Per tant, una de les fites del govern del Botànic és acostar-nos a la despesa per capita mitjana espanyola.
Per què?
Perquè hi haja… s'acabe el maltractament als valencians i les valencianes que no han fet cap de mal, paguen els seus impostos, són gent divertida, tal… Els valencians, vull dir, nosaltres, treballador, això sí, també, no teníem per què tindre…

Per tant, hem de pensar que treballarem i continuarem treballant, senyor Martínez, senyora Aitana Mas i Muñoz.
Hem fet també que la política fiscal avance en la línia que ens caracteritza.

Res més.
Agrair de tota manera a tots les seues intervencions, i estic convençut… Com he dit, m'ha agradat molt el vicepresident abans, que prenc nota de tot el que han dit per si encara podem millorar més.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per al torn de rèplica, els grups parlamentaris poden fer ús de la rèplica.
En primer lloc, el Grup Vox Comunidad Valenciana.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Criado Gonzálbez:

Señor Soler, después de su intervención, le digo con gran preocupación que no nos han quedado claras muchas cosas.
De todo lo que yo le he dicho no ha sido capaz de rebatirme ni una solo dato.
Y es muy preocupante.

No vemos claro cómo va a conseguir los recortes necesarios.
Nos preguntamos si van a seguir gastando fuera de presupuestos.
Miren, dejen de embarcarnos en sus políticas improductivas, dejen que las empresas creen riqueza, ayúdenles.
Las empresas son las que crean dinero, potencien la inversión en la Comunidad Valenciana.
Asuman sus responsabilidades e ineficiencias, ya que están hipotecando no el futuro de todos los valencianos, sino su presente.
Dejen ya de castigar a los valencianos con cargas impositivas para favorecer sus compromisos ideológicos con el dinero de todos.
Dejen de dar subvenciones a entidades y organismos afines a su ideología y piensen en todos los valencianos.

Señor Soler, tengan miras más altas, más amplias y generosas que mirar por ustedes mismos y sus sillones, ya que se ha demostrado que su gestión ha sido peor que pésima.
Todo ello si no quieren conseguir que intervengan a la Comunidad Valenciana, incluso antes que a Cataluña.

Para avalar todo lo anterior me remito al informe de estos presupuestos realizado por la Airef de abril de 2019.
Este informe presenta muchísimas cautelas y advertencias sobre la credibilidad y viabilidad del presupuesto valenciano, y empieza con el apercibimiento de que la Comunidad Valenciana es la única comunidad que no presentó sus previsiones presupuestarias a este instituto para su valoración previa a la aprobación.

Denuncia, por otro lado, la falta de realismo al dar por seguros ingresos que no lo son al estar supeditados a la formación de un gobierno nacional.
Alega falta de realismo en los ingresos históricos de 1.
325 millones que no están estimados en el sistema de financiación.

En cuanto a los gastos, hacen prever un aumento superior al de los ingresos, lo que aumentaría el déficit alcanzado en el año anterior.

Dice también que el presupuesto por ustedes presentado provoca un riesgo grave de cumplimiento del objetivo de estabilidad.
Pese a lo que hoy nos ha contado, lo único cierto es que la Airef alerta de que Valencia y Murcia son las dos únicas regiones españolas que presentan riesgo de incumplimiento del objeto de estabilidad, emplazando el Ministerio de Hacienda, señorías, para que nos tutelen.
¡Una barbaridad!

También la Airef en su informe, entre otras denuncias, incide en el elevado gasto propagandístico de À Punt, por su carísima campaña de márquetin.

No, señor conseller, no eche la culpa a otros ni a la infrafinanciación.
Nunca en Valencia hemos tenido un gobierno tan irresponsable.
Es verdad que el peor de los escenarios se ha cumplido.
Es cierto que el gobierno central no paga los 450 millones correspondientes a las entregas a cuenta del modelo de financiación del ejercicio 2019.
Es cierto también que el gobierno central tampoco paga los 280 millones de euros de la parte autonómica de la mensualidad del IVA de diciembre de 2017.

Ambas cifras suman 730 millones de euros, pero el Ministerio de Hacienda, al hilo de su presupuesto disparatado, le pide un ajuste de gasto de 1.
500 millones de euros.
En resumen, que los recortes mínimos que ahora tocan son de 770 millones de euros.
Estos recortes mínimos son el resultado de su nefasta previsión, organización y mala gestión.

Para acabar, me despido como le he dicho antes: han traído el caos a la Comunidad Valenciana, como nunca antes en la historia de nuestro querido Reino de Valencia.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula la il·lustre diputada Rubén Ibáñez per a replicar… (Veus) Té la paraula la il·lustre diputada Rubén Ibáñez.
(Veus) Perdó.
Ruth Merino.

L'escoltarem, senyories, ja sé que són unes hores…, portem molt de temps ací, però escoltarem la rèplica a la contestació que ha fet el senyor Vicent Soler, en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Merino Peña:

Gracias, señor presidente.

Decía el señor Martínez, Ferran Martínez, que si hemos llegado a decir aquí todo lo que había hecho mal y no hacíamos ninguna propuesta, pero de verdad, si supieran lo que me ha costado ajustar todo lo que le tengo que decir al señor Soler en diez minutos, me ha quedado muchísimo por decir solo de lo que nos parece que ha hecho mal como para hacer propuestas.
Ya las iremos haciendo con el paso de los meses.

Un tema que les da mucha vidilla a ustedes: los presupuestos generales del estado para 2019, votamos en contra.
Estos presupuestos eran un fraude, muy dignos, eso sí, del doctor Sánchez, pero tenían un agujero ni más ni menos que de 10.
000 millones de euros y subidas de impuestos que afectaban a 15 millones de españoles.
(Aplaudiments) Eran claramente nocivos para la economía.
En un momento de desaceleración económica no hubieran hecho otra cosa que destruir empleo y no incluían reformas ni medidas de ahorro.
Además, no incluían la dependencia ni el Foga, que usted luego sí que incluyó en sus presupuestos kamikaze.
No sé lo que hubiera hecho.
(Aplaudiments)

Además -lo que no sé si es peor-, aprovechaban para contentar a nacionalistas y populistas.
Y en Ciudadanos estamos convencidos de que si algo le viene bien a nacionalistas y populistas no puede ser bueno de ningún modo para el interés general.
Usted recuerda continuamente, ustedes, que votamos en contra y le digo que lo volveríamos a hacer, porque iban exactamente en la dirección contraria a lo que España necesita y apoyarlos era una gran irresponsabilidad.

En cuanto a los 1.
000 millones que hubiera recibido la Comunidad Valenciana de haber salido adelante los presupuestos fake, no deja de ser un brindis al sol de esos a los que nos tienen tan acostumbrados aquí con los ingresos ficticios que incluyen esos presupuestos todos los años.
En Europa no se creían estas cifras y solo podía traducirse esto con el paso del tiempo en mayor frustración para todos los valencianos.
(Aplaudiments)

Aquí enlazo con otro tema que usted ha mencionado también, aunque de pasada, en 2015 y que de nuevo no ha tenido reflejo en la práctica.
Además, sería muy beneficioso para el saneamiento de las cuentas de nuestra comunidad.
Dijo que teníamos un área de responsabilidad impositiva y que iba a luchar contra el fraude fiscal llevando a cabo actuaciones de contribución impositivas.

Â«Hem de fer moltes cosesÂ», dijo.
Pues bien, a este respecto, no han fet res.
Su gestión se ha caracterizado por una total ausencia de políticas activas de ingresos.
Como le he dicho en mi intervención anterior, siga reclamando la financiación justa, fervorosamente, si es posible, pero podría usted no perder de vista la posibilidad de mejorar la acción recaudatoria.

Otro tema que ha salido un poquito por usted, pero luego el señor Martínez también se ha encargado de completar, es el turismo.
Estamos de acuerdo en que es el motor económico de la Comunidad Valenciana, pero usted no ha mencionado lo que viene siendo el día de la marmota del sector turístico, la tasa turística.
El secretario autonómico turismo y el presidente no han querido entrar a valorar su necesidad.
Dicen que ahora no está en la agenda política más cercana, pero el caso es que siempre vuelve.
Ya están aquí sus socios para recordárnoslo.

Usted sabe perfectamente que el sector turístico de nuestra comunidad contribuye a las arcas públicas suficientemente y que los empresarios del sector necesitan apoyo, no más trabas, ni fiscales ni de otro tipo.
Necesitan seguridad jurídica, atraer inversiones y atraer clientes.
Y esto es extensible al resto de sectores empresariales de nuestra sociedad.

La tasa turística es humo y proponer su imposición es muy propio de los vendedores de humo.
Sus argumentos son falaces e inconsistentes.
Nos gustaría que el president de la Generalitat nos dedicara un par de minutos para de una vez decir… dar la cara y decir si va a bailarles el agua a sus socios de Podemos o si va a ser valiente y defender los intereses de quien contribuye a que la Comunidad Valenciana sea uno de los destino turísticos europeos más visitados.

Y me gustaría, como el tiempo pasa aquí volando, hacer…, no tenemos tiempo para valorar otra serie de propuestas que usted ha hecho, ha desplazado por encima de su Botànic II.
Nos podemos poner de acuerdo en muchos puntos, por ejemplo, en promover beneficios fiscales para evitar la despoblación.
Nosotros estamos trabajando en ello, seguro que llegaremos a acuerdos.
En luchar contra el fraude fiscal y gestionar más eficazmente los tributos propios, por supuesto, colaboraremos siempre que no supongan subida de impuestos.
Nosotros siempre allí donde esté Ciudadanos bajaremos los impuestos.

Y antes he oído hablar de que esto se trata de hacer como en Madrid, plan fiscal insolidario, paraísos fiscales.
Mire, nosotros en Ciudadanos a esto que ha ocurrido en Madrid de bajar los impuestos lo que le llamamos es justicia fiscal.
Además, no entiendo cómo se puede ser tan cínico de decir que Ciudadanos crea paraísos fiscales cuando luego se vota a favor del cupo vasco.
(Aplaudiments)

Si se trata de pedir al gobierno inversiones justas para la Comunidad Valenciana, lo haremos, pero no buscando titulares, que solo generan mayor frustración porque luego no se traducen en cosas reales.
Basaremos nuestras decisiones al respecto en criterios de justicia, equidad y solidaridad, pero siempre con los pies en el suelo y sin engañar a los valencianos.

En todo lo que sea defender los intereses de los valencianos nos tendrán a su lado, siempre que se cuiden cuestiones que para nosotros son básicas, como el respeto a la Constitución, la igualdad, la libertad, los valores democráticos, la defensa de las familias, de los autónomos, de los emprendedores, la eliminación de trabas burocráticas y la meritocracia.

Por eso mismo, otras medidas del Botànic II no llegaremos a un acuerdo seguramente, porque con la compañía de sus socios, tanto los que repiten, los nacionalistas, como los nuevos, los comunistas, habrá muchas cuestiones en las que estaremos muy alejados.

Reiterar nuestra total disponibilidad para un diálogo constructivo.
No vamos a hacer una oposición destructiva, como usted dijo.
Nosotros estamos aquí para mejorar la vida de los valencianos y estamos seguros de que podemos hacer, sin olvidar nuestro ideario y nuestros principios, cosas muy buenas por los valencianos juntos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Per a rèplica, en nom del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Rubén Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Señor conseller, me he quedado un poco preocupado.
Usted ha dicho que solicitar que el gobierno nos dé las entregas a cuenta sería ¿hacer que la ministra prevaricara?
¿Ha dicho eso?
Sí, ¿es eso?
Sí.
(Veus) Y, ¿dígame una cosa?
Las entregas a cuenta nos acaba de decir que vendrán a final de octubre o noviembre.
Y la ministra, ¿va a prevaricar?
¿O va a pasar algo en el planeta entre septiembre y octubre para que no lo pueda dar en septiembre y sí lo pueda dar en octubre?
(Aplaudiments) Esto, permítame que le diga que nos suena a lo de la Marina y a lo de la devolución del IVA.

En cualquier caso, también ha dicho una serie de cuestiones -usted en su segunda parte, esos 17 o 18 minutos que tenía se ha ido por las ramas, se ha ido hasta Estonia, creo que se ha ido y ha vuelto- pero ha hablado de los presupuestos generales del estado y mi compañera ha apuntado con cierto tino, ¿no?
Es que los socialistas cuando analizan unos presupuestos solo lo analizan desde el gasto.

Y usted dice: Â«Votar no a los presupuestos generales del estado ha sido que los valencianos no recibieran 1.
500 millones más de inversionesÂ».
De financiación, por cierto, íbamos a recibir lo mismo que vamos a recibir.
Sí, pero no se ha ido al capítulo de ingresos, porque votar sí a los presupuestos generales del estado era que todos los valencianos pagaran 3.
000 millones más de impuestos.
(Aplaudiments) Chantaje socialista, yo te doy 1.
500 pero tú me pagas 3.
000.

Yo he intentado ser muy claro al principio, señor conseller, y de verdad que me he esforzado para serlo.
Le he preguntado cuándo, cuánto y por qué.
No me ha contestado, absolutamente, a ninguna de esas.
Y ahora le añado, ¿y de dónde?
A ver si tengo un poquito más de suerte.

Porque, claro, usted por todo nos ha dicho que el Gobierno de España le ha concedido una prórroga para presentar el PEF.
¿Hasta cuándo, señor conseller?
¿Me puede contestar a eso?
¿Hasta cuándo le ha dicho el Gobierno de España que le concede la prórroga?

Porque, claro, el informe de cumplimiento se publicó el 10 de mayo.
Usted sabe que por la ley tiene un mes.
Usted ya vivía de prórroga, porque usted tenía que haber presentado esto en junio.
Pero, claro, junio ha ido un mes muy complicado, como julio, porque hasta llegar a los 330 enchufados, claro, usted estaba muy atareado con ese tema.
Que, por cierto, le digo que los enchufes de este verano son los recortes de este otoño, señor conseller.
(Aplaudiments) No se olvide de eso.

Pero, claro, usted vende como una gran noticia que el Gobierno de España de Sánchez le da una prórroga para presentar el PEF.
Mire, por escrito aquí tiene la del 2017 y la del 2018 del gobierno de Rajoy, no tuvo que irse a Madrid, se lo mandaron por escrito.
(Aplaudiments) Allí nos ahorramos hasta su viaje.

No sea ridículo, (aplaudiments) señor conseller, si todos los años le han concedido la prórroga para presentar el PEF.
Y usted ahora sale sacando pecho: Â«Me han concedido una prórrogaÂ».
¡Pero qué noticia es esa!
Todos los años, y firmado y por escrito.
¿Lo tiene usted por escrito este año, señor conseller?
(Veus) Enséñelo, enséñelo.

Claro, y después usted nos ha contado que, claro, una gráfica.
Oiga, para hacer manualidades lo mejor que puede hacer es tener unas tijeras, usted seguro que las sabe utilizar como nadie.
Pero, claro, nos enseña una gráfica y nos la vuelve a enseñar desde el capítulo de gastos.
Fíjense como se ha disparado, ¿qué recortes?
Si estamos gastando más.
Oiga, que tiene 3.
000 millones de euros más que nosotros ¡Faltaría más que no gastaran!
Oiga que tienen 3.
000 millones.
(Aplaudiments)

El problema es dónde los han gastado.
Pues mire, se lo voy a decir.
Su sector público ha aumentado 700 millones de euros en la legislatura pasada.
El capítulo de personal ha aumentado un 41 % en el sector público en la legislatura pasada.
Y, si eso no fuera poco, han dejado un agujero, un boquete -como ustedes lo quieran llamar- de 1.
000 millones en la legislatura pasada.
Todo eso hay que taparlo con los recursos de los valencianos.

Y por último, mire, que ustedes recortan ya no lo decimos nosotros.
Esto es el estudio que el ministerio hace del presupuesto suyo, por lo tanto, nada de invención, es fábrica absolutamente socialista.
Y le dicen lo siguiente: Â«Desde el punto de vista funcional cabe destacar que el porcentaje que representan las funciones relativas a sanidad, educación y políticas sociales es del 60,74 %, porcentaje inferior al registrado en el ejercicio anterior que era del 62,17Â».

O sea, que en las políticas sociales, en las que ustedes abanderan, el Gobierno de España, no el PP, el Gobierno de España de Sánchez, de Montero, de todos estos, le dice que para su presupuesto de este año del 2019 usted va a gastar menos en política social.
Y usted satisfecho, porque es todo lo que nos ha dicho.

Por lo tanto, señor conseller, -y finalizo- dígame, ¿cuándo le han dicho que hay que recortar?
¿Cuánto le han dicho que hay que recortar?
¿Por qué hay que recortar?
¿Y de dónde lo va a hacer?
Y si quiere un consejo, de verdad, no pierda usted de vista el sector público y no vuelva a decirle al ministerio que va a recortar entes como no lo ha hecho.

Usted el 1 de julio de este año tenía que haber recortado 12 entes, según le mandó en el plan de ajuste, y usted no lo ha hecho.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Amb la rèplica del conseller finalitzarem el treball de hui dimecres.

Senyor conseller, té vosté 5 minuts per a replicar.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Gràcies, senyor president.

La ministra d'Hisenda i el president de la Generalitat es voran dilluns que ve.
(Aplaudiments) Per tant, estem parlant que totes estes desautoritzacions que han fet eren joc d'artifici, evidentment.
Perquè la raó per la qual no es varen poder trobar era una raó de pes i és perquè la ministra formava de la comissió de negociació amb Podemos per a vore si aconseguim un Govern d'Espanya el dia 23.
Dilluns que ve, una setmana, amb una raó de pes.

Però, n'hi ha coses a mi.
.
.
Si vol que li diga, senyor Ibáñez, com que ja ens coneixem fa quatre anys i sé la imaginació que li posa a les xifres, és sofisticada, és sofisticadíssima, no?
.
Per exemple, ¿Dónde han gastado?
 -diuen ells- ¿Dónde han gastado?
 (Veus) ¿Dónde han gastado?
 Ha dit primer vosté.
.
.

El senyor president:

Senyories.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

.
.
.
ja li contestaré a tota la resta.
No es preocupe.
(Veus) ¿Dónde han gastado?
Doncs, miren vostés, vostés van deixar la dependència al 60% de la mitjana espanyola.
L'educació al 82 % de la mitjana espanyola.
I només la sanitat estava pràcticament en el 98%.

Nosaltres hem tingut que agafar els pocs diners que arriben i hem tingut que ficar-los caps als serveis públics fonamentals.
I encara no estem a la mitjana espanyola, eh?
Encara no estem a la mitjana espanyola.
La liquidació de l'any 2018 encara ens diu que estem un punt o dos punts per baix de la mitjana espanyola.

Gastem menys.
Gastem millor, això sí, perquè tenim unes prioritats molt diferents a les de vostés.
A vostés els diners se li ficaven per les butxaques i era una cosa diríem.
.
.
, a nosaltres, no.
Perquè no robar, no robar estalvia molts diners al contribuent, molts diners, (aplaudiments) que es dediquen, es dediquen, a la sanitat, a l'educació, a la dependència, es dedica a moltes coses que tenen que vore a això.
(Veus)

Per tant, jo el que volia dir, és que.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

…en este moment el deute que tenim en la Generalitat, (protestes) com saben vostés, el deute que tenim a la Generalitat, han de saber vostés que el 85 % del deute que tenim és de l'època del Partit Popular.
Eixa enorme xifra de deute, en un 85 % és de l'època del Partit Popular.
(Aplaudiments)

Però és que a més un 40% del generat durant l'època del Botànic també és generat a causa del Partit Popular.
(Aplaudiments) De deutes, de coses.
.
.
, bé, l'última, una broma, ens van deixar unes torres de Benidorm que la broma ens pot costar més de 150 milions d'euros.
Per anar fent boca, no?
I açò és molt important perquè eixos diners que es gastaven en eixes coses ara es poden gastar en coses prioritàries.

I em diu algú -crec que és la senyora Angeles Criado- vostés estan senyalats, vosté i Murcia -Murcia, per cert, crec que governa el Partit Popular, eh?
- vosté i Murcia estan senyalats (inintel·ligible) .
.
.
I per què?
La pregunta innocent és per què València i Murcia?
No serà perquè son los dos comunitats autònomes pitjor finançades d'Espanya?
No serà per això que tenim uns dèficits superiors als demés?

Perquè han de ficar vostés una reflexió en esta Espanya de les autonomies: Totes les autonomies tenim les mateixes obligacions.
Tenim les mateixes obligacions, el primer una sanitat digna, una educació digna, una dependència digna, però no tenim els mateixos recursos!
Però hem de fer el mateix!
Com es fa això?
Diguem vostés si tenen la vareta màgica per aconseguir que la dignitat de la sanitat valenciana, la dignitat de l'educació valenciana, la dignitat de la dependència valenciana siga, com a mínim, la mateixa d'Espanya si tenim, per exemple, 800 euros per càpita menys que Cantabria.
(Veus)

Per tant, nosaltres davant l'aberració política i contra els interessos valencians de vostés hem tingut que plantejar-nos una restricció de crèdits.
Hi ho vam fer en el mes de juliol quan vam vore que les coses estaven com estaven i que no es podien (inintel·ligible) .
.
.
 vam fer unes restriccions de crèdits, unes contencions de crèdit.
Vam fer cirurgia fina -ho he dit per activa i per passiva- es tracta d'aconseguir -que és una cosa que estem tractant dins del govern- que.
.
.
, estem fent el possible per intentar fer el menys mal possible.

Perquè eixe mal és el menys possible perquè nosaltres no som responsables d'això, són vostés.
(Veus) I, per tant, com que són vostés responsables de la necessitat.
(Veus) Xe!
, però si ho acabe d'explicar!
A què ve això!
Vostés no van aprovar els pressupostos generals de l'estat, van tirar 1.
200 milions menys, caram.
(Aplaudiments) És que això és mera aritmètica, és aritmètica, senyories, aritmètica, 1.
200 milions menys.

Per tant, no es poden fer les mateixes coses.
(Veus) Perdó i és el singular d'enguany, és el.
.
.
, perquè el senyor Rubén Ibáñez -com ja el conec- diu: No, és 1.
300, i això ha passat des de fa quatre anys.
Però la novetat d'este any són els 1.
200 milions, com a mínim, (Se sent una veu que diu: Â«Y 3.
000 en impuestos.
Â»)

El senyor president:

Senyories.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Anem a vore, anem a vore.
(Veus) Sobre política fiscal.
.
.
Jo m'agradaria tindre una sessió parlamentària ad hoc sobre això perquè, anem a vore, (veus) política fiscal.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

.
.
.
no s'augmenta els impostos a tots igual.
.
.
(Veus i protestes)

El senyor president:

Senyories.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Normalment, quan hi ha reducció d'impostos es fa als rics.
No es reduix de la mateixa manera a tots mai, mai, mai, mai, mai.
(Aplaudiments) Vostés fan sempre falsedat de la realitat.
Ja ens veurem en un altre debat.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.
(Veus)

Senyories, un segon.
Un segon, senyora Bonig, li done la.
.
.
Per a què demana vosté la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

En base al artículo 69 por dignidad y decoro al Grupo Parlamentario Popular.
(Veus) Sí, sí, sí, sí.

El senyor president:

Quina…

La senyora Bonig Trigueros:

Ahora si me da la palabra os vais a enterar.

El senyor president:

Quina expressió considera vosté?
Senyories, per favor.
(Veus)

La senyora Bonig Trigueros:

Que el Partido Popular robaba y nos llenábamos los bolsillos.
(Veus) Sí, sí, sí.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Bonig Trigueros:

.
.
.
eso es lo que ha dicho…

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Bonig Trigueros:

…sí, sí, sí…

El senyor president:

Senyora Bonig.
.
.

La senyora Bonig Trigueros:

…sí, sí, eso es lo que ha dicho.

El senyor president:

…moltes gràcies, senyora Bonig.
(Veus i protestes)

La senyora Bonig Trigueros:

Eso es lo que ha dicho.

El senyor president:

Eh, eh.

La senyora Bonig Trigueros:

Eh, eh.
No, no.

El senyor president:

Senyories.
Volen fer el favor de callar?

La senyora Bonig Trigueros:

No, no, ladrones vosotros.
No.
(Veus)

El senyor president:

Volen fer el favor de callar, senyories?

Senyories, volen fer el favor de callar?

He escoltat expressament el que ha dit el senyor Soler i ha dit sense referir-se al Partit Popular que: Â«una de les coses que ara té este govern és que ara no se robaÂ».
Si vosté s'ha sentit.
.
.
(veus) però no ha fet cap referència al Partit Popular.
(Protestes) Si vosté s'ha sentit al·ludida és problema seu però no li done la paraula.
(Aplaudiments)

Senyories, he estat molt atent perquè sé.
.
.
(Veus) perquè.
.
.
(Veus)

Senyories, continuarem demà a les deu i mitja el nostre treball amb el punt cinquè de l'ordre del dia.

A les deu del matí estan vostés convidats a la inauguració de l'exposició del 600 aniversari de la Sindicatura de Comptes i de l'Arxiu del Regne que se celebrarà ací en la sala dels espills.
I a la vesprada continuarem amb la compareixença de la consellera de sanitat universal.

Se suspèn la sessió.

(El president colpeja amb la maceta i tanca la sessió a les 19:35 hores)