Obres%20P%C3%BAbliques%267755.02.21%20macro.html





Comissió d'Obres Públiques i Transports realitzada el dia 21 de febrer de 2012.
Comença la reunió a les 11 hores i 3 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Ferraro Sebastiá.
Reunió número 5.

El senyor president:

Anem a donar començament a la Comissió d'Obres Públiques i Transports, convocada per al dia de hui.

En primer lloc, la senyora secretària passarà llista per tal de comprovar si hi ha quòrum.

Senyora secretària.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora secretària:

Hi ha quòrum, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària.

En primer lloc, el primer punt de l'ordre del dia és lectura i aprovació, si procedix, de l'acta la reunió anterior.

Les seues senyories tenen en les seues carpetes la dita acta.
Si han de fer alguna observació ara és el moment i, si no, l'aprovem per unanimitat.

Moltes gràcies.
Queda aprovada.

Preguntes

El senyor president:

Passem ara al segon punt de l'ordre del dia, i (inintel·ligible) .
.
.
les seues senyories que les dos primeres preguntes seran substanciades per don Victoriano Sánchez, secretari autonòmic d'Infraestructures.

I la tercera, la 187, per la senyora Arancha Muñoz, que és secretària autonòmica de Medi Ambient.

Passem, per tant, en primer lloc, a la pregunta número 146, a la Conselleria d'Infraestructures i Transports.
Per a la seua formulació té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Moltes gràcies, president.

En primer lloc, vull expressar el rebuig del meu grup per l'actuació policial de cara als estudiants d'estos dies i demanar de forma immediata la dimissió de la delegada del Govern.

El senyor president:

Senyor Signes, per favor, atenga's a la qüestió.

Moltes gràcies.

El senyor Signes Núñez:

Bé, senyor secretari autonòmic.

Quina valoració fa la conselleria sobre la fiscalització que l'informe de la Sindicatura de Comptes 2010 fa dels assumptes de la seua conselleria, així com de les empreses que d'ella depenen?

El senyor president:

Sí, moltes gràcies.

Senyor Sánchez.

El senyor secretari autonòmic d'Infraestructures i Transport:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.
Señores diputados.

El informe de fiscalización de la Cuenta General de La Generalitat del ejercicio de 2010, realizado por la Sindicatura de Comptes, determina en sus conclusiones generales que «la información se presenta -leo textualmente- de acuerdo con los principios contables y con la normativa legal que le son de aplicación, y que -textualmente- no ha encontrado situaciones en las que pudieran concurrir las características básicas de responsabilidad contable».

Por otra, el informe no menciona medidas o recomendaciones que tengan como destinatarias específicas a las consellerias de Infraestructuras y Transporte y de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda, a las que ha sucedido en buena medida la Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente en el año 2011.

Por ello, se puede decir que la valoración sobre la fiscalización que realiza la Sindicatura de Comptes respecto a la conselleria, en un sentido estricto, es positiva.

En cuanto a las empresas adscritas a la actual conselleria, el informe detalla determinadas situaciones susceptibles de atención o mejora, aconsejando la adopción de medidas correctoras que serán estudiadas.

En este sentido, el informe también destaca que han sido atendidas diversas recomendaciones realizadas en años anteriores.

De momento esto es todo.
Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Signes, tiene usted la palabra.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Gràcies, senyor secretari.

Efectivament no hi ha temps per analitzar tot l'informe de la sindicatura per a tota la conselleria.
Per això vaig a centrar-me en l'empresa pública Ferrocarrils de La Generalitat, que passa per una situació de quiebra legal, com vosté molt bé sap, amb un deute de mil milions que no pot ser atés a 31 de desembre de 2010 i que cada dia que passa augmenta de forma exponencial.

Mire, el deute de Ferrocarrils de la Generalitat valenciana, tant al llarg com a curt termini, a 31 de desembre de 2008, era 814 milions.
A 31 de desembre de 2009, un any després, era de 880 milions, i a 31 de desembre de 2010 era de 989 milions.

A eixa data, a més, a 31 de desembre de 2010, les factures vençudes pendents de pagament a proveïdors ascendien a un import de 248,4 milions, mentre que en 2008 ascendien a 120 milions i en 2009 a 197 milions.

Al llarg de l'exercici de 2010, Ferrocarrils ha pagat interessos de demora per 12,2 milions, quedant-se pendents per liquidar a 31 de desembre de 2010 uns altres 13,6 milions més d'interessos de demora que no han pogut ser pagats tampoc.
És a dir, que eixos 248,4 milions de factures vençudes, pendents de pagament a proveïdors en 2010 han generat uns interessos de demora de 25,8 milions, que tampoc han pogut ser pagats en la seua totalitat.

Segons la sindicatura, al llarg de 2010 els ingressos obtinguts per Ferrocarrils per la prestació dels seus serveis literals són insuficients per aconseguir la cobertura global de les seues despeses.
Eixe és el motiu pel qual el pressupost de Ferrocarrils de 2011 i 2012 La Generalitat transferix, va transferir, 44 milions per a la cobertura del dèficit d'explotació.
Però en el pressupost de 2012 s'ha vist la conselleria obligada a aportar a més uns altres 67,8 milions, 25,3 de l'amortització del deute via transferències corrents, i 42,5 milions via transferències de capital.
Qüestió que no havia passat fins ara.

Per què, i fins a quants i quins són els responsables d'esta situació, senyor secretari?
El nostre grup ja fa temps que ve advertint de la pèssima gestió de la gerent de Ferrocarrils de la Generalitat, la senyora Marisa Gracia.
Massa alts directius, 17.
L'empresa de Ferrocarrils la major d'Espanya.
Sé que en el compte general de 2010 s'ha quedat reduït a un, perquè els alts directius els han dissimulat en altres llocs, per això mos ha permés conéixer el que cobra la gent.
Sous desproporcionats d'estos alts directius, directius col·locats a dit, i una mala gestió amb actes de dubtosa legalitat les contractacions públiques, com estem coneixent estes setmanes, que sembla que tenen un evident vessant penal i que han sigut clarament nocives per les arques de Ferrocarrils.

I mentrestant la sindicatura advertint any rere any de la pràctica il·legal de l'empresa d'establir en els contractes clàusules de pagament il·legals, però exigides pels contractistes per assegurar-se pagament de deutes, interessos de demora, més enllà del que marca la llei.

Vosté és conscient, senyor secretari, que Ferrocarrils no pot seguir sent un pou sense fons per a La Generalitat.
Vosté és conscient que si Ferrocarrils fóra una empresa privada caldria tancar les portes i acomiadar a tots els gestors per incompetents i, la gerent, la primera.

Els ciutadans no poden ser els qui paguen les conseqüències de tanta incapacitat, senyor secretari: augment de tarifes, disminució de trens, etcètera, etcètera.
Pensen prendre alguna mesura per donar solució a esta situació?
Tenen algun pla més enllà de la supressió de trens en totes les línies, increment abusiu de tarifes o deixar que el servei es deteriore progressivament?

Per a quant, senyor secretari, el metro a Riba-roja?
Per a quant a Vilamarxant?
Per a quant la finalització de la línia 2 de Metrovalencia?
Per a quan a la recuperació del projecte de Metroribera?

És evident, és a dir, la gestió de Ferrocarrils és pèssima i la responsable és la gerent Marisa Gracia.
I està xuclant de La Generalitat, i això permet o no permet que la gestió, l'explotació de les línies de ferrocarril siguen les adequades.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Sí, senyor Sánchez, té vosté la paraula.

El senyor secretari autonòmic d'Infraestructures i Transport:

Sí, muchas gracias, señoría.

Vamos a ver.
Las líneas de transporte son líneas que por principio en todas las ciudades no son equilibradas económicamente, tienen un equilibrio social, es decir, son financiadas en parte por la administración correspondiente.
Esto pasa en Valencia y pasa en todas las ciudades del mundo.
El transporte colectivo no se financia exclusivamente a través de tarifa, sino que se financia a través de una parte de la tarifa y otra parte de subvenciones de la administración correspondiente.

Cuando se habla de déficit de una empresa contablemente quizá sea un déficit, pero lo que quiere decir es que la administración está subvencionando ese transporte público para que los usuarios puedan disponer de un magnífico transporte público, digamos, no al coste que sería real con el billete, sino a un coste muy inferior.

Esa es la causa del dinero que La Generalitat pone todos los años en los presupuestos para ayudar a financiar a FGV.

Hay que decir además que el Tram de metro en Valencia y el Tram en Alicante sonâ¦ nosotros en estos momentos tenemos en las tres capitales de provincia unos sistemas de metro, creo que todo el mundo coincide en decir que son muy buenos.
Esos sistemas de metro que han costado un dinero y que a medida que se vayan poniendo en servicio nuevas líneas, le recuerdo a su señoría que cada línea que se pone en servicio, por la misma razón que le he dicho antes produce un déficit, pues naturalmente cuando se pongan en servicio las nuevas líneas que hay previstas, es evidente que el déficit o la ayuda que La Generalitat tiene que dar a la empresa seguirá aumentando.

Tiene además otro problema, y es que desgraciadamente FGV no ha tenido, como tienen otras grandes ciudades, una financiación del estado a través del contrato programa.
Hay un contrato programa en Madrid, hay contrato programa en Barcelona, hay un contrato programa en otras ciudades, no lo hay en Valencia, y además en Madrid y en Barcelona se financian parte de las infraestructuras nuevas, cosa que aquí en el último año, por ejemplo, no se ha financiado esa infraestructura, en el último año no se ha financiado por parte del estado.

Por lo tantoâ¦

El senyor president:

Senyor Signes, por favor.

El senyor secretari autonòmic d'Infraestructures i Transport:

.
.
.
-muchas gracias-, por lo tanto, cuando estamos hablando de ese déficit que su señoría menciona, estamos hablando de una política de la Generalitat valenciana de mejora del transporte público, tanto en Alicante como en Valencia, y que va a continuar en ese mismo trabajo, y que por lo tanto creemos que es una buena política para que los ciudadanos valencianos puedan presumir de tener el mejor transporte público que en estos momentos tiene.

Le recuerdo, por ejemplo, que en Valencia la longitud total de las líneas de FGV son prácticamente las de metro de Madrid, cuando en realidad el transporte es del orden de la décima parte.
Madrid es una ciudad mucho más compacta y con muchísimos más habitantes que Valencia.
Y, por lo tanto, al tener prácticamente la misma red y muchos menos viajeros, es evidente que el coste por viajero en Valencia tiene que ser superior a Madrid.

Es decir, no estamos hablando de ninguna mala gestión, la gestión creo que ha sido muy buena, la gestión creo que ha sido precisamente la adecuada.
Y, por lo tanto, creo que podemos hablar de que la política de La Generalitat en el transporte colectivo está siendo la que necesitan los ciudadanos.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sánchez.

Señorías, pasamos a la siguiente pregunta.

El senyor Signes Núñez:

Sí, senyor secretari.
.
.

El senyor president:

Perdó, senyor Signes, vaig a continuar.

És la número 147.
Per a la seua formulació té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Disculpe president.

Senyor secretari, quina és la previsió de la conselleria per a l'entrada en funcionament de la línia 2 del Tram d'Alacant.

Gràcies.

El senyor president:

Senyor Sánchez.

El senyor secretari autonòmic d'Infraestructures i Transport:

Muy bien.
Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

La conselleria ha reiterado en múltiples ocasiones que la puesta en servicio de la línea 2 del Tram de Alicante es una prioridad.

Sin ir más lejos, en la comparencia de la consellera para exponer las líneas generales del departamento el pasado 15 de septiembre, así se comentó.

Para ello hemos abierto un nuevo proceso basado en el diálogo competitivo, que es una de las posibilidades contempladas por el ordenamiento jurídico europeo y por la legislación de contratos del sector público.

Esta fórmula, que permite una gran flexibilidad, a fin de ajustarnos a las necesidades concretas para la prestación que el servicio conlleva, tiene a su vez una serie de factores que implican una cierta complejidad técnica, sobre todo ha sido poco usado.

Por consiguiente, sigue siendo difícil datar la entrada en funcionamiento de la línea.
No obstante y con el riesgo que implica aventurar una fecha, la intención es que el proceso esté concluido al inicio del curso académico 2012-2013 y que por esas fechas se inicie la prestación del servicio.

De momento, eso es todo.
Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sánchez.

Senyor Signes, té vosté la paraula.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Mire, senyor secretari, en esta línia, la línia 2 del Tram d'Alacant, la seua conselleria, a través de GTP, s'ha gastat 100 milions d'euros en la seua construcció.
Ferrocarrils de la Generalitat ha comprat tramvies per uns altres 38 milions d'euros.

El plec de condicions a què optava Vectalia, i que ara s'ha declarat desert, posava a la seua disposició tots els recursos de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.
La tarifa tèrmica que hauria de pagar La Generalitat a l'adjudicatària en funció dels quilòmetres correguts per tots els tramvies s'estimava entre 15 i 20 milions durant els quinze anys de la concessió.

Però, a més, La Generalitat garantia a l'empresa adjudicatària, com vosté molt bé sap, un benefici del 10%, anomenat benefici raonable.
Fóra quin fóra el resultat, l'empresa adjudicatària tindria un 10% de benefici, anomenat benefici raonable.

I eixe és, senyor secretari, el problema d'esta línia.

Una vegada més se'ls n'ha tornat a anar la mà a favor dels amics en el plec de condicions i, a més, se'ls n'ha anat la mà a favor dels amics en plena crisi econòmica, finals de 2009 i principis de 2010, que va ser quan va eixir la licitació.

I ara fa just un any que les obres estan acabades i inaugurades per Camps i Castedo, amb fotos, això sí.
Un any al llarg del qual la consellera ha estat mentint als alacantins sobre la resolució del concurs i la posada en marxa.
En agost de l'any passat digué que «era cuestión de días».
A principi de setembre passat, va afirmar que «ahora sí que hay una solución».
I el 4 d'octubre passat, sentencia que «en quince días estará funcionando».

Finalment, fa un mes es va declarar deserta la licitació i va anunciar que la línia podria estar en funcionament, com vosté molt bé ha dit, el pròxim mes de setembre, un any i mig després de la seua finalització i un any després que també se prometera reiteradament que estaria en funcionament a l'inici del curs este.

Eixa és la diferència, senyor secretari, entre vostés i nosaltres, entre els governs del Partit Popular i els governs del Partit Socialista.
Quan nosaltres inaugurem una infraestructura és per a donar un servei immediat als ciutadans.
L'AVE, els aeroports de l'Altet i Manises o l'A-7 s'inauguren i immediatament comencen a funcionar.
Quan la inauguren vostés, buscant la foto i el vot, acaben fent el ridícul més estrepitós.
L'aeroport sense avions, que a més ara tenen de refer, la biblioteca sense llibres i ara el metro sense trens.

El conseller Flores, senyor secretari, mereix una estàtua en la porta del Tram com la de Fabra, com a mínim, que té en l'aeroport de Castelló una estàtua de 30 metres, una estàtua a la ineficàcia, el conseller Flores.

Senyor secretari, quan s'està exigint a la ciutadania un esforç econòmic per a eixir de la crisi, com s'està fent, el que està passant amb esta línia 2 del Tram és una indecència.
Cada dia que passa sense que esta línia funcione, està generant, adone's, un cost -i vosté ho sap-, un cost econòmic de quasi 50.
000 euros -repetisc- diaris.

L'any que porta finalitzada la línia sense que vostés sàpien com posar-la en funcionament han sigut més de 2 milions d'usuaris els que s'han vists privats d'un servei públic fonamental per a accedir al treball, a la universitat o als serveis sanitaris.
2 milions d'hipotètics usuaris, que són els que es pensa que en un any hagueren utilitzat eixa línia, els que no poden utilitzar-la.

Per tant, al cost econòmic s'afegix un cost social.
Ara diuen que estan estudiant noves fórmules.
.
.
, o m'ho dirà ara, que estan estudiant noves fórmules econòmicament més viables per a La Generalitat.
Això haguera pogut pensar-ho en la primera licitació.
Parlen del diálogo competitivo, vorem en què queda això.

Miren, jo els propose una cosa: no allarguen més l'agonia, eviten una cosa que els faria traure els colors de cara.
A vostés els faria traure els colors de cara, senyor secretari, que l'AVE arribara a Alacant abans que la línia 2 comence a funcionar.
I pot passar-los.
I si això passa, de veritat, de veritat que serà una vergonya per a vostés.

I acabe, senyor president.
Es tracta de la línia més rendible.
I Ferrocarrils disposa de mitjans humans, tècnics i materials per a posar-la en funcionament en poques setmanes, amb totes les garanties.
Atenguen el seu comité d'empresa i la seua plantilla i gestionen-la de forma directa.
Segur, senyor secretari, que aleshores els comptes els eixirien bé perquè esta és la línia.
.
.

El senyor president:

Senyor Signes.
.
.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
repetisc, més rendible.

Gràcies.

El senyor president:

.
.
.
el seu temps s'ha acabat.

Moltes gràcies.

El senyor Signes Núñez:

Disculpe, president.

El senyor president:

Señor Sánchez, tiene usted la palabra.

El senyor secretari autonòmic d'Infraestructures i Transport:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoría, vamos a ver, que las circunstancias económicas han cambiado en el último año es de todos conocido.
Por tanto, lo que sí podía ser bueno hace un año o hace dos años, hoy tiene que ser sometido a revisión.
Y la lógica es esa y eso es lo que se está haciendo.

Estamos hablando de que el contrato anterior se ha rescindido, la licitación anterior.
Por lo tanto, no se puede hablar, creo yo, de favorecer a nadie si no ha habido ninguna adjudicación.
Eso es imposible, evidentemente.

Hay que decir.
.
.
Usted dice que se incluye una cláusula de lo que se llama beneficio industrial.
Eso no lo pone la ley en todos los contratos.
Hay en todos los contratos el correspondiente beneficio industrial a las empresas.
Las empresas, si no es con un beneficio, no trabajan.

¿Por qué se elige el sistema de procedimiento.
.
.
, que se va a seguir ahora el diálogo competitivo?
Porque en estos momentos, y en la situación en que estamos, creemos que con ese diálogo competitivo.
.
.
, que, como sus señoría sabe, tiene dos fases, una primera donde se discuten con una serie de empresas a las que se les invita, a las que se presentan, una serie de cuestiones técnicas para obtener la mayor rentabilidad posible.
Y luego con eso es con lo que se saca el concurso.
Se puede obtener unos precios más baratos de funcionamiento de la línea.
El diálogo competitivo es con las empresas que se quieren presentar, con todas ellas, y cada una hace sus propuestas.
Las propuestas se aceptan o no se aceptan y, entonces, en función de si se aceptan, pasan al pliego de condiciones para la licitación.

Por lo tanto, estamos hablando de un procedimiento que creo que en estos momentos es el más adecuado, evidentemente.

Le digo lo mismo que le decía antes: las líneas de metro nunca son rentables, porque siempre la administración, esta administración y todas las administraciones, financia el transporte colectivo.
La línea de Tram de Alicante, evidentemente, también tiene déficit.
Lo que estábamos hablando de para Valencia es más todavía para Alicante porque la población es menor.

De todas maneras, La Generalitat seguirá construyendo Tram, seguirá haciendo Tram y seguirá dotando a Alicante del mejor transporte colectivo.

Y por lo que respecta a lo que dice el comité de empresa, yo me permito recordar a su señoría que para la nueva línea hay prácticamente tantos tranvías como actualmente hay en la línea 1.
Entonces, que la empresa pueda hacerse con su personal cargo de la segunda línea, significaría que más o menos le sobra la mitad del personal que tiene ahora, cosa que creo que evidentemente no es así.
Luego, está claro que eso no puede ser.
El procedimiento que se ha elegido es el adecuado.

Y en estos momentos el servicio a la universidad y a Sant Vicent del Raspeig se está dando por las líneas de autobuses que hay en estos momentos en Alicante, por cuatro líneas de autobuses.
Es evidente que el Tram dará mejor servicio, es evidente, porque tiene una serie de ventajas sobre los autobuses.
Al ir por un plataforma reservada, puede ir a mayor velocidad, con menor tiempo de recorrido y, desde luego, con más seguridad de cumplir los horarios.

Espero que en el mes de setiembre-octubre pueda estar ya todo el tema terminado, que el curso que viene lo tengamos.
Y creo que el sistema que ha seguido La Generalitat para la resolución del problema de la línea 2 ha sido, efectivamente, el adecuado, el más adecuado.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sánchez.

Señorías, suspendemos por unos segundos para despedir a don Victoriano Sánchez, al cual le agradecemos su comparecencia esta mañana, y recibir a la secretaria autonómica de Medio Ambiente.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.

Anem a passar a la següent pregunta.

Pregunta número 187 sobre les despeses dels serveis jurídics de VAERSA, formulada, en este cas, a la secretària autonòmica de Medi Ambient, la senyora Arancha Muñoz.
Formula la pregunta la il·lustríssima diputada senyora Marina Albiol.

Té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bon dia.

L'informe de la Sindicatura de Comptes de l'any 2010, en referència a l'empresa pública VAERSA, deia el següent: «Igual que en exercicis anteriors, en 2010 s'han comptabilitzat despeses en concepte de serveis d'assessoria i defensa jurídica per un import conjunt de 335.
135 euros, sense prèvia formalització contractual i, per tant, sense atendre allò establert en les normes generals de la contractació del sector públic i als principis licitatoris previstos en l'article 175 de la Llei de contractes del sector públic.
»

Així mateix, l'informe de la Sindicatura de Comptes de l'any 2009 deia també, en referència a VAERSA, que «igual que en exercicis anteriors, s'han comptabilitzat despeses en concepte de serveis d'assessoria i defensa jurídica per un import conjunt de 320.
000 euros, sense que s'haja formalitzat un contracte que regule la prestació del servei i, per tant, sense atendre allò establert en la Llei de contractes del sector públic».

Però, el 2 de febrer de 2006, la Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, aleshores Conselleria de Territori i Habitatge, i VAERSA, van signar un conveni perquè els lletrats de La Generalitat realitzaren funcions d'assessorament i defensa en judici per a VAERSA per la quantitat de 3.
600 euros anuals, revisables anualment d'acord amb l'IPC.

Per tot això, pregunte: com justifica la conselleria que VAERSA pagara cent vegades més, que segons la sindicatura ho fera contravenint la llei de contractes, per un servei d'assessoria i defensa jurídica que podria tindre un preu assequible per part dels lletrats de La Generalitat, en virtut del conveni signat en 2006.
És a dir, per què si n'hi havia un conveni amb la conselleria perquè es feren càrrec els lletrats de la conselleria dels temes d'assessoria jurídica, per què es contracta, sense a més complir la llei de contractes, amb.
.
.
, s'externalitza aquesta contractació.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Señora secretaria autonómica, tiene usted la palabra.

La senyora secretària autonòmica de Territori, Medi Ambient i Paisatge:

Señor presidente, muchas gracias.

Señoras y señores diputados.

Bueno, en primer lugar, hay que señalar que el convenio del 2006 no implica que los servicios jurídicos que requiere VAERSA hayan de ser prestados necesariamente por los letrados de La Generalitat.

Así, el propio convenio, concretamente en su cláusula segunda, establece que VAERSA se reserva la posibilidad de ser asesorada, representada y defendida por un abogado y, en su caso, procurador, especialmente designados al efecto.

En cualquier caso, y en el contexto actual de restricción de gasto público que está llevando a cabo el Consell en todos los frentes, la dirección de VAERSA ha decidido potenciar al máximo el convenio con la abogacía, de manera que está asumiendo la defensa jurídica de la empresa sobre los asuntos que proceden en virtud del convenio.

A su vez, el personal de VAERSA ha internalizado parte del trabajo de asesoría laboral, lo que asimismo también reduce los gastos.

En esta línea, y por último, desde los primeros días del año 2012, VAERSA ha revocado los poderes que tenía el letrado que llevaba el asesoramiento y defensa en juicio de la empresa, de modo que ya no se da la situación señalada en el informe de la Sindicatura de Cuentas.

De momento, esto es todo.
Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Albiol, tiene usted la palabra.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bé, la veritat és que no m'ha contestat la meua pregunta.
M'ha dit que a partir d'ara van a portar-se bé i que ja no ho faran, però no m'ha contestat per què si n'hi havia un conveni amb la conselleria, des de VAERSA se pagava per a que aquestos serveis que podien fer els lletrats de la conselleria els feren persones externes.
No m'ha contestat el per què es va fer.
Ja sé que no ho impedia aquest conveni, però el per què se va fer, quina era la necessitat de gastar-se 300.
000 euros cada any en pagar a aquesta assessoria quan es tenia ja en un conveni per part dels lletrats de La Generalitat, no m'ha contestat el per què.

No m'ha contestat tampoc per què es va fer incomplint la llei de contractes del sector públic.
No m'ha contestat per què es va fer sense prèvia formalització contractual i per tant botant-se la llei de contractes del sector públic.
No m'ha contestat i se suposa que vosté està ací per a contestar les preguntes que jo li he passat per escrit.
I la pregunta era per què es va fer, per què es van gastar cent vegades més en tindre eixos serveis de forma externa quan els podia donar els lletrats de la conselleria.
No m'ha contestat i espere que me conteste en el segon torn de rèplica.

Açò sols és una mostra més del saqueig al qual, mitjançant les empreses públiques com VAERSA, han estat sotmetent a les arques públiques tot aquest temps.
I si ara me diuen que a partir d'ara van a fer-ho bé, serà perquè saben que tots aquestos anys ho han estat fent malament.
Perquè si ara sí que se pot utilitzar els lletrats de la conselleria i abans no es feia, ¿per què abans no es feia i ara sí?
Què és que abans mos sobraven els diners?
Açò és una mostra més de l'opacitat i de la mala gestió del govern del Partit Popular que ha estat fent sobre les empreses públiques i com s'han aprofitat les empreses públiques per externalitzar, per transvasar diners públics directament a mans privades de forma absolutament irregular.
I no és que ho diga Esquerra Unida, no és que ho diga Marina Albiol que s'ha fet de manera irregular, és que ho diu la Sindicatura de Comptes i és que ho diuâ¦.
En l'any 2009 diu: «com en els exercicis anteriorsâ¦» i ho torna a dir en l'any 2010.

I m'agradaria saber per què si apareix un informe de la Sindicatura de Comptes dient que s'ha estat contractant de manera irregular i saltant-se la llei de contractes del sector públic, per què torna a aparéixer el mateix en l'any 2010.
I el que vull saber és també si apareixerà en l'informe de la Sindicatura de Comptes de l'any 2011.

El que no és possible és que vostés facen cas omís a tot allò que diu la Sindicatura de Comptes que han estat fent malament.
Els diuen que s'han estat gastant cent vegades més en contractar aquestos serveis del que els costaria tindre'ls per part de la conselleria.
I vostés no és que ho fan mal és que ho tornen a fer malament una altra vegada.
I sincerament ja no crec que siga un problema de mala gestió sinó que, evidentment, hi ha interessos econòmics darrere.

Mentre està passant tot açò a VAERSA, mentre se gasten cent vegades més en eixos contractes, el que fan és acomiadar el personal, no contractar el personal de reforçament per a les brigades dels monts, acomiadar tres mesos a l'atur als tècnics dels parc naturals, reduir el pressupost de parcs naturals, etcètera.
I açò és sols una de les mil irregularitats que té VAERSA.
Per tant, m'agradaria que me contestara a alguna de les preguntes que li he fet.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies.

Señora secretaria autonómica, tiene usted la palabra.

La senyora secretària autonòmica de Territori, Medi Ambient i Paisatge:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoría.

Bueno, como ya he manifestado, la situación a que se refieren las preguntas que me está haciendo la señora Albiol ya ha sido subsanada dentro del contexto de las directrices que estamos llevando de reducción de gasto público para conseguir una administración más austera y mucho más eficaz.

Digo, he dicho antes también, que la dirección de VAERSA ha actuado como corresponde a una empresa con vocación de servicio público.
Por un lado, ya ha aplicado el convenio de 2006 con la abogacía de La Generalitat para la mayor parte de sus asuntos jurídicos y de forma complementaria VAERSA está utilizando también ahora sus propios servicios jurídicos internos para las tareas que habitualmente no presta la abogacía por no estar contempladas en el convenio, como por ejemplo la asistencia a los actos de conciliación o a las inspecciones de trabajo, que son muy frecuentes en una empresa de más de 1.
500 trabajadores.
Además, cuando sea necesario por las características especiales de los asuntos a tratar o por la complejidad de los mismos, se contará con la asistencia jurídica externa, previa selección de propuestas y en el marco de la transparencia que exige la normativa aplicable.
Con ello se prevé reducir los costes de asesoría y defensa jurídica en un 70% sin reducir la calidad de estos servicios ni la función social de VAERSA que viene realizando para la mejora de la calidad de vida de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias, señor presidente.

El senyor president:

Muchas gracias, señora secretaria autonómica.

Señorías, terminado el turno de preguntas, vamos a suspender unos minutos para despedir a la secretaria autonómica y reanudaremos de inmediato.

(Se suspen la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, se reprén la sessió.

Anem ara a substanciar conjuntament els punts números tres i quatre.
Se donarà, com és natural, dos torns a favor, un per part de Compromís i altre d'Esquerra Unida, que són els dos grups que han presentat la iniciativa per este ordre, pel número de registre d'entrada.
I després un torn en contra, si hi ha lloc, i fixació de posició dels altres grups que no hagen pogut intervindre.

Pronunciaments de la comissió sobre la compareixença del nou president d'Aerocas per a explicar quina és la situació actual de l'aeroport de Castelló i quines són les solucions que es poden adoptar per a la seua viabilitat, sol·licitat pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 12.
617), i per a explicar també els costos que es derivaran del trencament de l'acord entre l'empresa pública Aerocas i l'empresa concessionària, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 12.
647)

El senyor president:

Punts tres i quatre: pronunciament de la comissió sobre la compareixença del nou president d'Aerocas per a explicar quina és la situació actual de l'aeroport de Castelló i quines són les solucions que es poden adoptar per a la seua viabilitat, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís.
I pronunciament, igualment de la comissió, del president de l'empresa pública Aerocas per a explicar la situació actual de l'aeroport de Castelló i els costos que es derivaran del trencament de l'acord entre l'empresa pública Aerocas i l'empresa concessionària, sol·licitada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Com he dit abans per a torn a favor comença el Grup Parlamentari Compromís.
Senyor Pañella té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Esta proposta ve de l'anterior període de sessions, va a quedar pendent de tractar-se.
El que passa és que els successos inacabables, les notícies inacabables de l'aeroport de Castelló la fan oportuna, precisament, a tractar-la també en este moment.

Per cert, que abans de començar sí que volia deixar patent la meua condemna total per l'actuació policial que hi ha hagut davant del Lluís Vives estos dies i demanar la dimissió de la delegada del govern i del cap superior de policia, que a mi me considera enemicâ¦

El senyor president:

Senyor Pañella, jo li pregue s'atenga a la qüestió.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Disculpe, però volia deixar patent això.

Estava dient que jo crec que està justificada la compareixença del senyor Carlos Fabra, president d'Aerocas, perquè tot el procés de l'aeroport de Castelló ha sigut un autèntic desgavell, un desgavell que només se justifica per la megalomania del personatge i que ha quedat patent en el monument que té a l'entrada de l'aeroport; un monument, que si no per l'estil sí pel tamany, m'ha fet pensar en aquell monument que tenia Saddam Hussein i que el poble en un moment determinat va tirar a terra.

El procediment de l'aeroport va ser des de l'inici un desgavell, des de la mateixa licitació i adjudicació en la qual l'aparició de clàusules d'indemnització que no estaven inicialment, les aturades pels diversos incompliments en l'obra, sobretot en el que afectava les condicions marcades per les declaracions d'impacte ambient, a les no sol·licituds de permisos i llicències que si no compreníem en el seu moment avui hem pogut comprendre per què no es demanaven les llicències oportunes, perquè haguera quedat patent la mala construcció d'eixa pista.

Indubtablement també, i al dir a més curiosament que des de l'any 2006 pareix ser que sabien, coneixia l'administració i particularment coneixia Carlos Fabra, la incorrecció del disseny de la pista que s'havia fet.
Avui ens diuen excuses com que l'empresa (inintel·ligible) .
.
.
un director d'obra i que per tant no se pot fer cap modificació d'un projecte si el director d'obra no l'autoritza i menys en un aeroport.
Per tant, hem de comptar que això s'ha fet tot amb el vistiplau tant de la direcció d'obra, de la direcció de les obres de l'aeroport, com de Carlos Fabra, president d'Aerocas.
Per tant, a nosaltres ens haguera agradat que en el seu moment s'hagueren fet les coses bé i que ens hagueren explicat tots els motius que hi havien, tant per a fer-lo com per a no demanar eixos informes.
Indubtablement el aeropuerto del abuelito és un autèntic desastre.

No sent prou això, se fa la inauguració, també decidida per Carlos Fabra i celebrada també, lògicament, pel president Camps, en aquell moment president del Consell, una inauguració que allí ens expliquen que era un aeroport sense avions, ens expliquen i no entenem absolutament res, i ho he de confessar, que sí que entenem moltes coses, però coses que no se poden dir en públic.
Això és el que entenem sobre les obres de l'aeroport de Castelló tal com s'han fet.
Entenem que no hi ha una pista correcta, que no hi ha empreses que volen operar en eixe aeroport.
Ara tot això és el que no estava el dia de la inauguració, però el dia de la inauguració amb entrepans i pastissets, això sí, això abundaven allí en vespres d'eleccions, amb intervencions del president i de Carlos Fabra molt poc institucionals i molt de propaganda partidista, això també cal reconéixer-ho.
I ja hem dit que el procediment és un desgavell, que la inauguració és de pel·lícula còmica per les declaracions que se fan allí.
Per cert, no sé si se van adonar que en la inauguració no només no hi havien avions, no hi havia llum, no hi havia electricitat; hi havien generadors per a donar electricitat a l'aeroport, però això s'inaugura en vespres d'eleccions.

Bé, ¿i per què Fabra?
Per què cridem Carlos Fabra?
Cridem Carlos Fabra perquè és l'ideòleg, la persona que porta endavant un projecte des dels seus inicis, però uns projectes que estaven molt lligats -i per això voldria que ens ho aclarira ell personalment- molt lligats a l'alliberament dels terrenys de l'aeroclub; molt lligats a uns terrenys en primera línia de platja.
Que, per cert, se parla del projecte de la Ciudad de las Lenguas allí, un altre bluf, un altre nyap com l'aeroport, que no sé sap on està.
.
.
L'aeroport sabem on està, però els avions no.
Però de la Ciudad de las Lenguas no sabem absolutament res.
Però, clar, sí que hi havia una operació de compravenda de terrenys que afectava els tres col·laboradors de Carlos Fabra, com el vicepresident de la diputació -Francisco Martínez-, en els terrenys on es situava l'aeroport.

Hi han, a més, conflictes encara amb els ajuntaments, sobretot amb l'ajuntament de Vilanova -on està situat, en el terme.
.
.
-, conflictes en este ajuntament, que estan en via judicial.

No hi havia informes que avalaren la viabilitat del projecte que s'està fent.
Perquè els informes que hi havien precisament el que deien és que no podia aconseguir-se eixe mínim de 600.
000 -600.
000- passatgers que ells tenien com a mínim.

Perquè és responsable d'un aeroport mal fet, mal dissenyat o mal acabat -no ho sé-; però que també és responsable d'haver-ho amagat -amagat- a tota la societat.
I, precisament ara.
.
.
; en una maniobra magistral -electoralment parlant- inaugurem l'aeroport en el seu moment, però resulta que ara, que és el moment de ficar-lo en marxa, no el podem posar en marxa.
Perquè, a més, ara apareixen els problemes en la gestió -recordem que la gestió.
.
.
, hi van haver, inclús, de modificar normativa estatal per a poder-la fer privada; això és una cosa.
.
.
-.
Però que, en este moment, això és inviable, tan inviable que se resol el contracte que tenen amb Concesiones Aeroportuarias, a partir de moltes indemnitzacions.

Mire, i acabaré explicant per què Carlos Fabra.
.
.
; i per què crec que ningú pot dir que no a que vinga Carlos Fabra:

Paraules de la consellera Lola Jonhson quan se li pregunta: «¿Per què seguix Carlos Fabra sent president d'Aerocas, quan ja no és president de la diputació?
».
Doncs mire, ho diré literalment, com m'ha arribat: «Entendemos que es la persona que ha vivido todos estos años el proceso de construcción y ha estado al frente del proyecto desde el primer momento.
» Efectivament, la consellera senyora Jonhson ens dóna també arguments per a citar Carlos Fabra.

I, segona, diguen-li-ho, diguen-li-ho a ell que segur, coneixent-lo com el conec, segur que està disposat a vindre, disposat a vindre, i donar.
.
.
; bé, donar explicacions no sé si tant, com a mínim deixar-nos la perorada que habitualment fa ell, en forma d'insults personals i tot això.
Però, bé, estem disposats, per tal de poder aclarir, a aguantar el que ens vinga, senyories.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Té la paraula, per al torn a favor també, la senyora Albiol, per banda del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Doncs, sí; Carlos Fabra, amb l'aeroport, volia posar a Castelló en el mapa.
I, evidentment, ho ha aconseguit, i tant que ho ha aconseguit: The Guardian, Le Figaro, televisió d'Alemanya, Rússia, Estats Units, França.
.
.
; estem als mitjans de comunicació de tot el món.
Ara bé, estem als mitjans de comunicació de tot el món perquè som el hazmerreír de mitja Europa i de l'estat espanyol, i això és molt greu.
Però, sobretot, el que és greu és com s'han dilapidat els diners públics en l'aeroport de Castelló.
I el més greu, també, és que ací ningú ha assumit absolutament ninguna responsabilitat.

Aerocas és una empresa pública, amb una participació del 98% del Consell; és a dir, diners públics.
I, encara que només fóra per açò, encara que tot s'haguera fet bé, en un estat democràtic el president d'una empresa pública hauria de vindre a una cambra per a donar comptes de què s'ha fet amb aquestos diners públics.

Però, a més, n'hi ha mil motius perquè Carlos Fabra, com a president d'Aerocas, vinga a aquesta comissió a donar explicacions.
Perquè, en algun moment, algú haurà d'explicar per què no es va fer un estudi de viabilitat econòmica per a vore si l'aeroport de Castelló anava a ser rendible o no anava a ser rendible.

Algú haurà d'explicar qui es va muntar el conte de la lletera; qui es va muntar el Mundo Ilusión, els 40.
000 habitatges, els 12 camps de golf, les desenes d'hotels.
.
.
, que això és el que anava a donar servei o el que anava a donar funcionament a l'aeroport de Castelló.

A qui beneficiava, econòmicament, tota aquesta història, les requalificacions de terrenys.
Què n'hi havia darrere de tot açò?
Algú haurà de vindre a explicar açò a aquesta cambra; i algú que hauria de ser, evidentment, el president d'Aerocas.

Algú haurà d'explicar per què un aeroport que ens ha costat 200 milions d'euros -quasi- ara està tancat i no té ninguna rendibilitat social ni ninguna rendibilitat econòmica.
Perquè eixos quasi 200 milions dic jo que, si s'han pagat, algú els haurà guanyat.
¿Qui ha guanyat eixos diners?
; empreses com Fomento de Construcciones y Contratas, Lubasa, PGP, Bancaixa, Caja Madrid.
.
.

És a dir, se desemborsen cent i pocs milions, quasi 200 milions d'euros de les arques públiques; algú se'ls queda; l'aeroport està tancat, sense funcionar, i ací no ve ningú a donar ninguna explicació.

Carlos Fabra hauria d'explicar també què ha passat, per què s'han gastat 30 milions d'euros en publicitat d'un aeroport que no funciona, que no es sabia -ni es sap- quan anava a funcionar; però ahí s'estava fent publicitat d'una infraestructura que no es podia utilitzar.
Això és, directament -com dic-, un transvasament de diners públics a mans privades sense cap benefici per a la ciutadania.

Carlos Fabra hauria també de vindre a Les Corts per explicar per què l'aeroport es va inaugurar en el mes d'abril, quan no anava a posar-se en funcionament immediatament.
Evidentment això va ser un acte electoral; va ser previ a les eleccions autonòmiques i municipals de 2011, i va ser un acte de campanya electoral, pagat amb diners de tots i de totes.

Carlos Fabra hauria de vindre ací i explicar el contracte amb la concessionària.
Per què el contracte era que l'empresa pública assumia les pèrdues d'una empresa privada; a més, unes pèrdues que ja se sabia que podien ser astronòmiques.
I per què es va signar eixe acord que era extremadament beneficiós per a la concessionària, però era una sagnia per a les arques públiques.
I per què, nou mesos després, sense haver canviat les condicions, se trenca eixe contracte; i, a més, ara demanen una indemnització per trencar el contracte de 80 milions d'euros.

Hauria de vindre ací i explicar per què es va signar el contracte; per què s'ha trencat després; si van a pagar o no van a pagar la indemnització; qui va a gestionar l'aeroport de Castelló.
Dic jo que algú hauria d'explicar tot açò, sobretot perquè la consellera, quan jo li vaig preguntar en l'últim ple per aquesta qüestió, damunt no va aclarir absolutament res; ens va dir que bé, sí, que estaven fent contactes, que estaven mirant.
.
.
, però no sap qui va a gestionar l'aeroport de Castelló.

Hauria de vindre Carlos Fabra ací i explicar per què s'han gastat 300.
000 euros en una estàtua del seu amic Ripollés, damunt que es va fer sense concurs -tal com se me va respondre a mi per escrit, que no hi va haver ningun concurs per a vore qui feia l'estàtua en l'aeroport de Castelló- i damunt en una estàtua a major glòria del cacic de les comarques del nord, que és més propi d'una monarquia absolutista que d'un país democràtic, com se suposa que tenim -encara que, amb les actuacions dels últims dies, comence a dubtar.

Jo no sé si ja les senyories del Partit Popular tenen prou raons perquè vinga ací Carlos Fabra o no en tenen prou.
Però n'hi ha més raons:

Per exemple, Carlos Fabra ha de vindre ací i ha d'explicar per què una obra que costa quasi 200 milions resulta que han fet mal la zona de gir dels avions; «unas pequeñas remodelaciones», va dir la consellera; «No, és que falten unes cosetes per fer.
.
.
».
No, és que han de tombar-la i han de tornar-la a fer de nou.
Per què es va recepcionar l'obra?
Que vinga ací i que explique per què si, tal i com va dir ell, ja ho sabia des de 2006, per què no va obligar l'empresa a solucionar-ho.
Que vinga i que ens explique quan ens costarà aquesta nova obra, qui ho pagarà, qui ho farà.

Evidentment, Carlos Fabra volia un aeroport.
Ahí té l'aeroport, ahí està de president; i això també ens hauria algú d'explicar per què.
Carlos Fabra, en estos moments, ja no és president de la diputació de Castelló.
Aleshores, quan ell era president de la diputació, tenia algun trellat que ell fóra el president d'Aerocas.
Però, en estos moments, Carlos Fabra no té ningun càrrec institucional; és el president del Partit Popular de la província de Castelló -això sí-, però no té ningun càrrec institucional.
Per tant, algú ens hauria d'explicar, també, per què Carlos Fabra continua sent president de l'aeroport de Castelló.

I hauria de vindre també algú per explicar per què.
.
.
O, mire, més bé, Alberto Fabra algun dia ens haurà d'explicar per què manté de president d'Aerocas a Carlos Fabra.
Per què manté de president d'Aerocas el responsable del major desgavell que ha viscut la província de Castelló en la història recent.
I és aixina, mai havíem viscut una història tan desgavellada: un aeroport nou mesos inaugurat, tancat, sense acabar; ara diuen que falta per canviar la zona de gir; 200 milions dilapidats; tota una història urbanística darrere, que ningú sabem molt bé a qui beneficia o deixa de beneficiar.

I algú haurà d'explicar.
.
.
, Alberto Fabra haurà d'explicar per què manté de president d'Aerocas una persona que té imputacions greus per delictes de corrupció, una persona.
.
.
, que és que no ho dic jo, és a dir, és que un jutge ha demanat una fiança de 4,2 milions d'euros per a aquesta persona.

És a dir, algú haurà d'explicar per què una persona com aquesta, de molt molt molt dubtosa reputació i de molt dubtós maneig dels diners públics, està, en estos moments, presidint una empresa pública com és Aerocas.

Per tant, jo crec que n'hi han mil motius -i mil més que en podríem donar- perquè Carlos Fabra vinga, comparega ací i done explicacions de tot aquest desgavell.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Sí, per a torn en contra té la paraula, pel Grup Parlamentari Popular, el senyor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Bé, jo.
.
.
En este cas, vostés demanen dos compareixences, o la compareixença a la mateixa persona-.
Crec que han aconseguit el que volien vostés en este moment, parlar d'una sèrie d'afirmacions que han fet sobre Carlos Fabra, sobre el president d'Aerocas.

I jo no vaig a entrar en eixe concepte; vaig a entrar, única i exclusivament, a la tramitació parlamentària; que, com bé ha dit la senyora Albiol, Aerocas és una societat pública en la qual la Societat Projectes Temàtics de la Comunitat Valenciana té una participació del 99%.
Vol dir que, pràcticament, el que és La Generalitat administra i té la participació, dins de totes les decisions que se prenen, en esta.
Per tant, vostés van fer dos coses.
Primera, demanar els pronunciaments aquí, en la comissió.
I, al mateix temps, van demanar també les compareixences a la consellera.
Van demanar la compareixença a la consellera perquè vostés -i, a més, per tot el que sempre hem dit nosaltres quant als pronunciaments- sabien positivament que nosaltres anàvem a rebutjar les seues propostes en el dia d'avui.
I les van demanar en la mateixa data a la consellera; el que passa és que la consellera de turisme no és d'esta comissió d'obres públiques, i aquí han vingut les peticions del que és de compareixença del president d'Aerocas.

I, malgrat això, vostés, en les mateixes dates, al mes de gener, demanen, per part d'Esquerra Unida, la compareixença de la consellera de Cultura, Turisme i Esport per a explicar la situació actual de l'aeroport de Castelló i els costos que es derivaren del trencament de l'acord entre l'empresa pública Aerocas i l'empresa concessionària.
I, per part del Grup de Compromís, també demanen per tal d'informar sobre les seues gestions en el trencament de l'acord que es va signar el passat mes de març amb l'empresa Aerocas.
I el Grup Socialista també demana per a explicar les circumstàncies i causes que han motivat la resolució al contracte subscrit entre l'empresa pública Aerocas -Aeropuerto de Castellón, SL- y la empresa gestora de dicho aeropuerto -Concesiones Aeroportuarias-, así como las consecuencias de dicha resolución y los planes de futuro de aquella infraestructura.

Per tant, la setmana passada -com bé ha dit- la senyora Albiol va parlar en la pregunta sobre el tema d'Aerocas, també.
N'hi han altres preguntes contestades ací, per escrit.
Jo crec que, en definitiva, és la consellera de turisme qui ha de donar raó sobre el que competix a les decisions que se prenen en Aerocas.

I nosaltres, des del Grup Parlamentari Popular, anem a rebutjar estos dos pronunciaments que van dirigits -dos- a la compareixença del president d'Aerocas, perquè considerem que és la consellera qui ha de vindre a esta institució a donar compte de tot el relacionat amb l'empresa Aerocas, la qual està participada -com deia jo al principi- en més d'un 99% per les accions de la Comunitat Valenciana, la Societat de Projectes Temàtics de la Comunitat Valenciana.
Per tant, formen part d'eixe consell d'administració i estan al corrent de totes les decisions que a este competixen.
I nosaltres anem a rebutjar els dos pronunciaments.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Sí, gràcies, senyor Mundo.

Sí, per a rèplica.
.
.
, sí, senyor Pañella, té vosté la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies.

Mire, senyor Mundo, primera, no hem aconseguit el que volíem.
El que volíem era que Carlos Fabra vinguera ací a donar explicacions de les maleses que ha fet en este projecte.
Per tant, no mos diga que ja podem anar-nos-en contents; no, no mos n'anem contents.

Publicitat en l'aeroport no cal que en fem molta; que ja ho ha dit la senyora Albiol, estem en les televisions de tot el món, en les de tot el món, en les televisions internacionals de tot el món.
Per tant, no és publicitat la que buscàvem; buscàvem la compareixença del màxim responsable.
Per tant, no tenim el que volem; per tant, no mos n'anirem contents -pel que li deia.

Segona, que ho sabíem?
; sí, perquè ens coneixem i, lògicament, sabíem el que hi havia.
Però, com a mínim, argumentarem.
L'argumentació del 99% de La Generalitat no és vàlida -i ara li ho explique per què-, perquè en inici, quan se confecciona Aerocas -moment en què jo vaig entrar en la diputació de Castelló-, això era del 50% diputació i 50% generalitat.
Per tant estaven al 50.
.
.
Per què és el 90%?
Perquè vosté sap, igual que jo, que la diputació no té mitjans econòmics propis, sinó tot li procedix de transferències -la majoria d'elles, finalistes- i per tant totes les successives ampliacions de capital han caigut damunt la responsabilitat de La Generalitat, del Consell, que és qui ho ha hagut de posar.
Eixa és la situació que tenim.

Sabíem que ho rebutjarien?
Clar que ho sabíem; però, simplement, perquè vostés imposen la seua majoria.
Si -i he citat les paraules de la consellera-, si Carlos Fabra és la persona idònia per a presidir Aerocas, perquè -li repetixc-, perquè (inintel·ligible) .
.
.
ha seguit ell tot el procés de construcció i ha estat al front del projecte des del primer moment, segur que Carlos Fabra sap molt més de l'aeroport de Castelló que la mateixa consellera.
Inclús puc afirmar que Carlos Fabra sap de l'aeroport de Castelló coses que mai li contarà a la consellera.
Segur.
Amb tota seguritat, i ho puc afirmar ací.

Per tant, no està justificat el seu no.
No està justificat perquè han de vindre a donar-mos explicacions de per què mos seguix costant 300.
000 euros mensuals mantindre eixe instal·lació allí parada, aturada.
Algunes responsabilitats caldrà demanar.
Doncs, possiblement li les demanem a la consellera, perquè no li les podem demanar a Carlos Fabra.
Però, pense que este any, segons la pròpia consellera, tenim al voltant de 40 milions pressupostats per a eixe aeroport, que seguix sense portar avions, i seguix sense portar a ningú, entre altres coses, per no fer cas a indicacions.
Si vol fer-lo, perquè no podem evitar que se faja eixa construcció, perquè s'ha de (inintel·ligible) .
.
.
la seua majoria, dote Castelló de les infraestructures necessàries, que és el que cal fer.
La gent no ve a vore un aeroport, la gent ve a vore una destinació turística, que en este moment no ha sapigut Carlos Fabra, com a president de la diputació, i possible garant que se fa ell sempre de tots els voltants de Castelló, no ha sapigut plasmar en un projecte turístic, atractiu per a la gent.
I ho has fet en un projecte de publicitat, que se diu aeroport de Castelló.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Sí, senyora Albiol, per a rèplica té vosté la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí.
Bé, el senyor Mundo diu que ha de ser la consellera la que vinga a aquesta cambra a donar explicacions sobre l'aeroport de Castelló, i probablement si la consellera fóra una persona competent, doncs a la millor ens serviria.
Però és que, sincerament, és que no té ni idea, és que li he preguntat dos voltes en el ple d'aquesta cambra a la senyora consellera per l'aeroport de Castelló.
La primera: quants diners ens havia costat la infraestructura i quant ens anava a continuar costant a la ciutadania aquesta infraestructura?
La segona: què passava amb el trencament amb l'acord amb la concessionària, i qui anava a gestionar a partir d'ara l'aeroport de Castelló?
El que va contestar la consellera: mentides, imprecisions i ninguna concreció.
No va dir absolutament res en ninguna de les dos preguntes que jo mateixa li vaig fer en el ple.
Ninguna data d'inauguració, ninguna idea de qui anava a gestionar l'aeroport, amb qui estaven parlant, amb qui havien fet els contactes, absolutament res, no sabia res.

Per tant, la resposta que ha de fer la consellera no ens servix, perquè la consellera ve ací i la consellera no contesta les preguntes.
Ja no sé si no contesta perquè no vol, perquè no sap, perquè no la deixen, no ho sé.
Però la història és que la consellera no contesta, i per tant la consellera no ens servix.
Ha de vindre el president d'Aerocas, el president Carlos Fabra, perquè ell és el que té tota la informació i perquè, a més, és el que ha estat seguint tot el procés des del principi.
Ell volia un aeroport, a ell se li ha fet un aeroport, i per tant ell és el que té la informació.
La seua oposició a la compareixença de Carlos Fabra en aquesta cambra només té un motiu, i és la seua manera d'entendre el funcionament de les Corts Valencianes, i una mostra més de la seua opacitat.

I també és una mostra que tenen molt que amagar, evidentment.
Si tot fóra clar, si no tingueren dubtes de la gestió que s'ha fet en Aerocas, vostés avui ací no s'oposarien en absolut a la compareixença de Carlos Fabra.
El problema és que saben que n'hi ha molt que amagar, que n'hi han moltes irregularitats, i per això vostés s'oposen que vinga ací Carlos Fabra a parlar i a donar explicacions.
Si tot estiguera clar, quin problema n'hi hauria que vinguera Carlos Fabra?
A mi m'agradaria saber sincerament quins són els motius pels quals vostés s'oposen que vinga ací Carlos Fabra.

Està clar que no té obligació legal de vindre, i que la consellera és la que té l'obligació, però tampoc n'hi ha ningun impediment que impedixca ací que vinga Carlos Fabra a donar explicacions.
Són vostés els que estan impedint que vinga Carlos Fabra a donar explicacions.
I hauran de dir per quin motiu no volen que s'assega ahí Carlos Fabra, i ens explique tot el que cal explicar, que com ja he dit, són moltes coses.
És des dels 30 milions de publicitat, des de 200 milions perquè l'aeroport estiga tancat, des de les empreses que han estat guanyant eixos diners, des de totes les requalificacions de terrenys que n'hi han darrere de tota esta història.
N'hi ha molt que explicar.
La ciutadania té moltes ganes de saber, i per tant nosaltres creem que si no ve Carlos Fabra ací és perquè vostés tenen molt que amagar.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Sí, senyor Mundo, té vosté la paraula.
Contestació als dos grups.

El senyor Mundo Alberto:

Jo lamente que la senyora Albiol haja tatxat la consellera d'incompetent.
Nosaltres, des del Grup Parlamentari Popular, considerem que la consellera Lola Johnson, sempre recolzar-la aquí i en tot moment i que, indubtablement, ella vindrà aquí a donar les explicacions oportunes sobre el tema de l'aeroport, com qualsevol conseller i qualsevol empresa pública ha fet i farem amb qualsevol personal al front de qualsevol entitat pública dependent de La Generalitat que vinguen els consellers, que són els que tenen l'obligació, a donar les explicacions aquí en seu parlamentària.
No té res que vore açò amb el tema que el president d'Aerocas siga Carlos Fabra.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mundo.

Per a fixació de posició, per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la senyora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

Som conscients de la falta de prestigi del personatge al qual se demana la compareixença en aquesta comissió, que està a punt de ser jutjat, i també som conscients que açò són les Corts Valencianes, la principal institució de l'autogovern i que vostés no han sabut ni han volgut o probablement no han pogut fer-lo fora i el mantenen al front d'Aerocas, participada en 99% per La Generalitat.
Ja no és president de la diputació.
Fa les reunions d'Aerocas amb nocturnitat, a la Cambra de Comerç.
De què s'amaguen?
De què s'amaguen també inclús ahir a la visita que es va fer a la província de Castelló, la reunió que es va fer a la província de Castelló de la junta general d'accionistes es tapen la cara els assistents?
De què s'avergonyixen?
Malgrat tot açò, encara que siga l'últim acte abans de la dimissió, que considerem més imprescindible, estaria bé que donara la cara per escoltar les contradiccions que vostés mantenen en aquest tema.
A la premsa internacional este aeroport ens situa en el paradigma de les males pràctiques, en el de la desconfiança i el desprestigi en la construcció d'infraestructures, i sobretot atenent el que diu la nova ministra de foment del Partit Popular del govern de Rajoy, que diu que «se ha acabado el tiempo de los proyectos faraónicos y de las terminales sin aviones».
Doncs, aquesta ministra hauria de vindre ací i donar-los a vostés una conferència monogràfica sobre aquesta qüestió.

150 milions d'euros, 30 milions en publicitat, el cost de manteniment d'este aeroport, inaugurat però no en funcionament, 300.
000 euros en una estàtua, etcètera, etcètera.
És evident que és necessari que comparega el president d'Aerocas perquè explique què passa després de la rescissió del contracte per part de la concessionària, quines seran les conseqüències, el cost?
Eixa pista que ara s'ha quedat curta i s'ha de refer.
La cerimònia de la confusió entre els responsables institucionals del Partit Popular, tirant-se els trastos uns als altres.
El president de la diputació, el senyor Moliner, que s'exonera de qualsevol responsabilitat, la deriva a la Generalitat valenciana i se desentén de l'aeroport de Castelló.
Quan es posarà en funcionament?
Ací es va dir en esta comissió que es posaria en funcionament en el mes d'abril, però és evident que ja no serà.
Fa un any quasi d'eixa inauguració, i no sabem res de la situació real de l'aeroport més que per la premsa.
Considerem que s'ha d'articular una estratègia turística, perquè de la seva obertura, de l'obertura d'aquest aeroport depén la projecció turística i el creixement econòmic a la província de Castelló, que pot generar llocs de treball i activitat econòmica, que és imprescindible per a eixir quan abans de la crisi en una província especialment afectada per l'atur.

Exigim, per tant, des del Grup Parlamentari Socialista, més transparència i més informació.
En definitiva, llum i taquígrafs.
I no s'entén que el grup majoritari, que pot bloquejar aquesta compareixença, la bloquege i evite que el president d'Aerocas comparega per donar informació, si és que no tenen res que amagar, per donar informació en seu parlamentària.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Salvador.

Senyories, conclòs el debat, passem a votació, com he dit, per ordre del dia.

La proposta de l'ordre del dia, el tercer punt de Compromís.
Vots a favor?
6.
Vots en contra?
8.
Per 8 vots en contra i 6 a favor, queda rebutjada.

La següent proposta, que és la d'Esquerra Unida, la número quatre de l'ordre del dia.
Vots a favor?
6.
Vots en contra?
8.
Queda rebutjada igualment esta proposta.

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença de la presidenta de l'Associació de Víctimes de l'Accident del Metro 3 de Juliol, senyora Beatriz Garrote, per a explicar el sentir i les propostes dels afectats i familiars de l'accident d'ara fa cinc anys, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 12.
778)

El senyor president:

Passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el número 5.
Pronunciament de la comissió sobre la compareixença de la presidenta de l'Associació de Víctimes de l'Accident del Metro, de 3 de juliol, Beatriz Garrote, per a explicar el sentir i les propostes dels afectats i familiars de l'accident, d'ara fa cinc anys, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula per al torn a favor el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies president.

En este punt, senyories, vinc a fer una súplica.
Vinc a apel·lar als seus millors sentiments.
Vinc a convocar un esperit de concòrdia en nom del benestar dels familiars i els amics d'unes víctimes.
Vinc a colpejar les seues consciències, senyories, segur com estic que consciència és el que els sobra, i que per eixa raó estan ací.
Perquè tenen consciència, perquè saben fer-se càrrec de com viuen els nostres conciutadans, els nostres representats, les persones que ens han dut ací.
Sé que amb la mà en el cor, i en nom d'eixa consciència ciutadana, senyories, que és la seua, no podran negar-se a la meua súplica.
A més a més, no podran negar-se quan el mateix president de La Generalitat, en un gest protocol·lari, però gest a la fi, desmentint la manca de consciència del president anterior, ja ha obert el camí.
Sé, senyories, que no podran negar-se a la meua petició, perquè els he escoltat moltes, moltes vegades posar-se al costat de les víctimes de qualsevol condició, no sempre amb el mateix èmfasi, però de totes.
No sempre amb les mateixes ganes, però de totes.
No sempre amb la mateixa bel·ligerància, però de totes.

Sé, senyories, que per a vostés, en el fons, en la darrera revolta de la seua consciència, totes les víctimes són iguals, perquè són la conseqüència d'un error.
Una víctima sempre és algú que hauria pogut no ser-ho, i que es mire per on es mire, no es mereixia ser-ho.
Sé, senyories, que ací, en aquesta comissió, en les Corts Valencianes, estic rodejat de persones que tenen la solidaritat fàcil amb les víctimes, i que detesten els errors, siguen de la naturalesa que siguen, que les han fet víctimes.
Els més terribles, és clar, són els errors voluntaris, els que han convertit a altres persones en botxins d'eixes víctimes, són els més terribles.
Però hi ha també els errors involuntaris, però evitables, que no busquen culpables, però que necessiten responsables.
Eixos no són terribles, però deixen també víctimes.
I les víctimes són totes iguals.
Les iguala la seua condició de víctimes.

43 morts i 47 ferits.
Eixes són les xifres de les víctimes de les quals els parle hui, vull parlar-los hui.
Per elles apel·le a les seues consciències, senyories, per elles els demane un favor, no un favor per a mi, que no sóc ningú, sinó un favor per als nostres representats, que ho són tot.
Els demane a vostés i a les seues consciències, en nom de la igualtat de totes les víctimes, en nom de la solidaritat amb totes elles, amb totes les víctimes, que escolten aquells familiars i amics que les representen.
Eixes xifres fredes, 43 morts, 47 ferits, tenen nom i ara en tenen expressió vicària.
Tenen persones que les estimen i les estimaven, i que parlen per elles, en nom d'elles.
Són la paraula que les víctimes no poden pronunciar, però que articulen a través de la labor que les seues vides i la seua salut van deixar sembrades.
Que vinga ací, a esta comissió, a estes Corts Valencianes, a parlar, a explicar, a donar-los la seua versió, a demanar-nos el que calga, a reivindicar el que vullga.
Que vinga ací la veu de l'associació de les víctimes del metro, de les víctimes d'aquell fatídic accident esdevingut el 3 de juliol de 2006, és el que demane.

I esta comissió, les Corts Valencianes, han escoltat els arguments dels grups polítics amb representació.
Hem escoltat els arguments del govern, i fins i tot hem escoltat els arguments dels tècnics i dels treballadors.
Però, senyories, les nostres consciències no s'han deixat encara interpel·lar en seu parlamentària i amb la solemnitat que això comporta per les veus de les víctimes de les quals una i altra vegada fem esment contínuament.
Senyories, corregim, estem a temps.
Senyories, perquè tenim consciència, perquè pensem que totes les víctimes són iguals i que mereixen un tracte exquisit i deferent, perquè estem al costat de la ciutadania i no només perquè la representem, sinó perquè som part d'ella, part de la ciutadania, perquè l'associació que representa les víctimes ens ho demana, perquè el que passà un 3 de juliol de 2006 podia no haver passat, perquè aquell accident no necessita culpables però sí que necessita responsables, perquè no podem negar-nos a reconéixer que la raó assistix a qui patix, i, sobretot, perquè no podem castigar a qui ja ha sigut castigat pel destí.

Per tot això, senyories, n'estic segur que no es negaran a atendre la meua súplica: que vinga Beatriz Garrote, presidenta de l'associació, i que ens diga el que la veu de les víctimes reclamen.

M'adrece, ara, molt especialment, a les senyories del Partit Popular, del partit del govern en esta comunitat.
Sé que vostés no poden proposar el reforçament del reconeixement moral de les víctimes del terrorisme a Navarra o al País Basc -com acaben de fer- i negar-se a escoltar-les ací.
Seria una contradicció insuportable, insuportable per a les seues consciències, per a las seues consciències, insuportable per una política coherent que pretén a tothora estar al costat de les víctimes.
Sé que no em diran que ja les han escoltades perquè un dia d'octubre xafaren el Palau de La Generalitat i es posaren davant d'un president i els representants de tres conselleries.
Sé que no m'ho diran perquè vostés saben distingir entre el poder executiu i el poder legislatiu, que és, a més, l'encarregat de controlar l'acció del govern.

Les Corts Valencianes són la caixa de ressonància de la societat valenciana, o deurien ser-ho; si ve ací l'associació de les víctimes del metro, del 3 de juliol de 2006, ho seran una miqueta més.
I, senyories, hauríem demostrat -tots els que estem ací- que tenim consciència.

No obstant això, ja els anuncie que des del 13 de gener el meu grup té registrada una iniciativa per a obrir una nova comissió de investigació que dirimisca el que passà aquell dia.
Fou la primera iniciativa que registràrem en la present legislatura i esperem que es veja i se substancie prompte.

La flama de les víctimes -els dic- de l'accident del metro seguirà viva en esta cambra mentres ací hi haja un diputat socialista.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Torn en contra, té la paraula el senyor Giner, per part del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Signes, utilitza vosté clarament un doble llenguatge en la seua intervenció.
I li dic que utilitza un doble llenguatge perquè vosté parla de concòrdia, de pau.
.
.
, però, per altra banda, està descaradament instrumentalitzant políticament una proposta que fa en nom del seu grup.
És més, li seré sincer, li ho diré més clarament.

Vosté cínicament -ho ha fet cínicament- diu que sap que no anem a oposar-mos, quan sap que no va a ser aixina, perquè sap que vosté està plantejant un cep enverinat, una súplica que vosté formula, que més que una súplica és una estratègia política.
Però, vosté utilitza el seu discurs embrollant-ho tot, fent del doble llenguatge el fil argumental de tota la seua intervenció.
I ve ací i fica damunt la taula 43 morts, 47 ferits.
.
.
Mire, vosté per molt que diga, per molt que els clame, vosté no pot monopolitzar uns sentiments que compartim.
Perquè jo, com a diputat, com a persona, el meu grup en la seua totalitat, compartim uns sentiments.
¡I vosté no pot negar eixe sentiment compartit!
¡Ni pot intentar monopolitzar -com ho ha fet en la seua intervenció- la consciència, una consciència que pareix que vostés són els únics que la tenen, vosté i el seu grup.

Vostés plantegen, en definitiva, una compareixença que ja va a ser demanada amb anterioritat a que la presidenta -que vostés volen que comparega- i la seua associació foren rebuts pel president.
Amb anterioritat a que els rebera el president, ja foren també rebuts en dos ocasions per l'aleshores vicepresident.
Demanen vostés una compareixença que no demana la presidenta de l'associació, la senyora Beatriz Garrote, la demanen vostés, perquè ací, vosté, en la seua intervenció s'ha arrogat la veu de les víctimes, se l'ha arrogat al cent per cent.
I no caldrà més que pegar una ulladeta al Diari de Sessions per a constar que això ha sigut aixina.
La demanen vostés, no la demana la senyora presidenta, per molt que vostés s'arroguen en exclusiva eixa representació de les víctimes.
D'ahí que jo ja li haja dit que fan vostés una clara instrumentalització política, una claríssima instrumentalització política.

Mire vosté, a la seua consciència, mire vosté, pregunte-li a la seua consciència si eixa utilització política no li produïx ninguna inquietud.
Pregunte's vosté, pregunte-li a la seua consciència si això a vosté no li produïx ninguna inquietud.
Si la seua consciència es queda tranquil·la després d'eixa utilització, jo no crec que en el fons del seu cor, en el fons de la seua consciència es quede tan tranquil.
Entre altres coses, el meu grup es manifesta en contra perquè tampoc és una funció dels òrgans de Les Corts que n'hi hagen presidents d'associacions externes que vinguen a comparéixer.
Ací, n'hi ha una funció fonamental que és el control i la fiscalització del govern, de l'acció de govern.

Però, per altra banda, el motiu de la sol·licitada compareixença és -i aixina ho manifesten vostés literalment en el seu escrit-, que la presidenta explique el sentir i les propostes dels afectats i familiars de l'accident.

El govern i estes Corts coneixen, coneguem el sentir i coneguem les propostes dels afectats.
Tots hem manifestat reiteradament el nostre pesar per tot el que va supurar aquell sentiment, pesar sincer, i aixina ho hem expressat -com li dic- reiteradament.
Però, ací, es pretén, a través d'una compareixença que sol·licita vosté o el seu grup, al voltant d'un tema que ja va ser motiu d'una comissió d'investigació que, per cert, va concloure -com vostés coneixen-, pretenen una compareixença -que també coneixen- que en l'àmbit judicial es va substanciar en un procés que fou en les seues conclusions, bàsicament, coincident en allò que va suposar la comissió d'investigació desenrotllada ací en el si de les Corts Valenciana i que, per tant, el meu grup creu que no se sosté la pretensió de voler reobrir una qüestió que està investigada i que està jutjada, les dos coses.

Per tant, vostés sabran per què volen mantindre eixa flama a la qual es referia en la seua intervenció, per què volen mantindre una flama que continua col·locant el dit en la nafra del sofriment de molta gent.
Vostés i la seua consciència, la seua individual i la consciència del seu grup, tindran la resposta a eixa pregunta mosatros hui mos formulen.

Res més i moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Giner.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Sí, senyor president.

Les paraules del senyor Giner fan que me veja obligat a retirar la paraula i no intervindre més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Per a fixar posició.
.
.
Sí, senyor.
.
.
No n'hi ha contrarèplica.

Per a fixar posició, la senyora Albiol té la paraula, per banda d'Esquerra Unida.

La senyora Albiol Guzmán:

L'associació que representa les víctimes de l'accident més greu de la nostra història recent, l'associació que representa a les 43 persones que van morir i als ferits del 3 de juliol de 2006, pensem des d'Esquerra Unida que ha sigut maltractada pel govern de la Generalitat Valenciana fins a la desesperació.
Cinc anys van tardar en ser rebuts pel president de la Generalitat Valenciana, va haver de dimitir el senyor Camps i pujar Albert Fabra, president de La Generalitat, perquè ells pogueren reunir-se amb un president.
I, per tant -com dic-, sentim que no se'ls ha tractat com correspon.
La lluita contra l'oblit que fa aquesta associació no ha rebut el reconeixement de l'administració ni de les Corts Valencianes, que nosaltres pensem que els pertoca, i, per tant, ja va sent hora.

Des d'Esquerra Unida recolzem la compareixença de la presidenta de l'associació de víctimes del metro perquè volem escoltar-la ací, perquè volem escoltar les seues paraules, perquè volem escoltar què pensen d'una comissió d'investigació que va ser un autèntic paperot, una falta de respecte a les víctimes i un insult a la intel·ligència.
Volem escoltar en veu de la seua presidència què els sembla la suposada manipulació de la comissió per part de la direcció de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.
Volem saber què pensen de les informacions que han estat apareguent els últims dies, de com sembla que els va coaccionar als treballadors i treballadores perquè vingueren ací a contar la versió oficial, la versió del Partit Popular.
I, per tant, em sembla molt interessant saber què és el que pensa la presidenta, representant a tota l'associació, de tota aquesta informació que ens ha anat arribant els últims dies, de com se va alliçonar aquelles persones que havien de vindre ací a comparèixer perquè ningú se n'isquera del guió oficial i de, la veritat, del Partit Popular.
Aquests fets són d'una gravetat absolutament incommensurable i el que demostren és la baixesa moral de la qual va ser capaç el Partit Popular per tal de donar carpetada a una de les majors tragèdies ocorregudes a València.

Jo vull saber com se senten les víctimes, vull escoltar la presidenta de l'associació en aquesta cambra per saber com els senta saber que sembla que quan encara els 43 morts estaven calents, la senyora Gracia i aquells que havien seguit les seues instruccions -sembla- en la comissió d'investigació, estaven festejant i celebrant amb un dinarot tot el que havia succeït a la comissió d'investigació.
Jo vull saber i vull escolar ací a la presidenta.

Des d'Esquerra Unida reclamem que s'òbriga la comissió d'investigació de nou perquè va ser un absolut paperot, i, per tant, volem també saber què opina la presidenta de l'associació de víctimes sobre la nostra proposta de reobrir la comissió, va ser votada en el ple fa unes setmanes -el Partit Popular es va oposar-, però nosaltres continuem -i més després de tot el que ha aparegut aquestos dies-, continuem reclamant que s'òbriga de nou aquesta comissió d'investigació i que ens done llum de tot el que va succeir aquest lamentable i terrible dia de 3 de juliol de 2006.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Senyor Pañella, té vosté la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, jo que algunes vegades he estat el dia 3, juntament.
.
.
, en la concentració que fan davant de la porta dels Apòstols dels familiars, he vist ahí dos sentiments contraposats: un, de dolor inevitable i -crec- que tots assumirem; i, un altre, de ràbia continguda; el dolor que van patir aquell 3 de juliol de 2006, i, la ràbia, pel que han patit després, per la falta de reconeixement que han tingut.

Només demanaven el mateix que ara demanem, i, per tant, dic que ja deixe ben clar que anem a votar favorablement: que els reberen, que els escoltaren, que el president, si feia falta, els posara al seu costat quan ells ploraven i estar amb ells, ¿no?
És molt econòmic i molt barat fer això, costava molt poquet.
I no va saber fer-ho en el seu moment.

Parlàvem de les víctimes, 43 morts i 47 ferits: 90 víctimes directes.
¡No!
N'hi han moltes més.
Tots estos familiars són víctimes -allò que algú va invertir un dia- col·laterals del fet, però és pitjor, perquè avui se senten víctimes -¡ja fa temps!
-, però avui tenen la confirmació que se senten víctimes d'engany, víctimes d'un gran engany que s'ha orquestrat des del Consell Valencià.
Eixa gent mereix vindre ací, eixa gent mereix que els deixen parlar, que tinguen eixe reconeixement.
¿Què els costa?
¿A què tenim por?
Cal dir-ho moltes vegades perquè, si no, no ho entenem.
Escoltar-los i lamentar el que ha passat junt amb ells.

El president Fabra pareixia que portava un canvi d'actitud, canvi d'actitud però no canvi de formes d'actuar.
Estem fent exactament el mateix.
No em parlen de transparència, per favor.
Després de dir açò, no em parlen de transparència.
Jo vull fets.
¡Deixen la meua consciència que és problema meu!
¡La meua consciència és un problema meu!
Però, el problema social, el que plantegem, no és el de la consciència, sinó el dels fets i de les decisions que portem ací, senyories.
I estos són, realment, insatisfactoris.
Aixina comprenc l'opinió que té la gent cada dia més dels polítics que representem.

Indubtablement, se sumem a la demanda de reobertura de la comissió d'investigació, ja el síndic Enric Morera ho ha demanat també.
I aclarim estos enganys que, cada vegada, apareixen de manera més creïble i més documentada en tots els llocs.
Parlen de la comissió, una comissió que podíem ficar un títol ràpid: sis dies d'agost.
Allí la liquidaren, ràpidament, però no obliden les notícies que acaben de saber, que confirmen ja la sospita que tenien des de la mateixa associació -i aixina ho havia dit- que s'havia impulsat, s'havia adoctrinat a aquelles persones que venien ací per a donar la seua opinió perquè eixa opinió fóra la que se volia des del Consell.
No costaria res dir que vinguera, escoltar-la i assumir, almenys, compartir el dolor i assumir la seua ràbia perquè crec que també és responsabilitat nostra.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Si no n'hi ha més torn de paraula, senyories, la passem a votació.
Vots a favor?
6.
Vots en contra?
8.
Per 6 vots a favor i 8 en contra, queda rebutjada la iniciativa.

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença del gerent de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana per a informar sobre la greu situació econòmica per la qual travessa esta empresa pública, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 12.
779)

El senyor president:

Sisé punt de l'ordre del dia: pronunciament de la comissió sobre la compareixença del gerent de Ferrocarrils de la Generalitat valenciana per a informar sobre la greu situació econòmica per la qual travessa esta empresa pública, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per al torn a favor, té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Des de fa anys, el Grup Socialista portem reclamant insistentment la compareixença de la senyora gerent de Ferrocarrils de La Generalitat, Marisa Gracia, en Les Corts, perquè donara compte de l'extremadament greu situació econòmica i financera que la seua nefasta gestió ha portat als Ferrocarrils de la Generalitat.

El deute de l'empresa, les factures pendents de pagament i els interessos de demora ha posat de Ferrocarrils de la Generalitat valenciana en una situació que, si es tractara d'una empresa privada, estaria en fallida legal, allò que anomenaríem un default a la grega.

Maria Gracia ha portat a Ferrocarrils a una situació de tancar portes i despedir a tots els gestors de l'empresa, i ella la primera.

El més preocupant de tot això és saber com hem sabut.
.
.
, com hem arribat a l'actual situació i qui són els responsables concrets del que ha passat.

L'actual situació és la suma d'un conjunt de desgavells, ocurrències, mala gestió i actes de dubtosa legalitat en les contractacions públiques que cada vegada sembla més clar que tenen un evident vessant penal.

El meu grup ja ha denunciat el cost dels 17 alts directius de Ferrocarrils que, en 2009, en plena crisi, suposaren un cost en jornals de 1.
119.
560 euros, pràcticament el mateix que el cost total de les retribucions de tot el Govern d'Espanya en aquell moment.

També hem denunciat que esta empresa té 87 directius, 53 dels quals han estat contractats des de l'any 2003 -any en el qual la senyora Gracia accedia a la gerència-, la majoria d'ells, a més, amiguets de la colla d'ella -de la gerent.

També sabem, i hem denunciat, que la gerent cobra en este moment 74.
643 euros, més que el president de La Generalitat.

Per la Sindicatura de Comptes sabem des de fa anys que en Ferrocarrils existix un reiterat abús de contractes menors i dels procediments negociats sense publicitat, que són els que han fomentat l'opacitat i el nepotisme.

Tots estos són motius més que suficients perquè la gerent de Ferrocarrils havera comparegut ja fa anys davant la representació popular valenciana que representen Les Corts.
Però els senyors diputats del Partit Popular.
.
.

El senyor president:

Señorías, por favor.
Por favor, señorías, tengan la amabilidad de respetar al orador.
Muchas gracias.

Puede continuar, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
-gràcies, president- però els senyors diputats del Partit Popular sempre ho han evitat amb els seus vots.

No sé la seua consciència què els dictarà ara.
Però les últimes notícies fan que la seua presència ací siga ja urgent i inajornable.

Les diligències penals que ha obert la fiscalia, atenent les investigacions contrastades per la policia judicial de la Guàrdia Civil, fan inevitable que la senyora Gracia comparega immediatament en seu parlamentària per a explicar si és cert que pagà, sense cap concurs ni licitació pública, a una empresa del grup MED, per uns treballs de serveis auxiliars d'informació, més de 52.
000 euros l'any 2006, prop de 160.
000 euros l'any 2007 i més de 260.
000 euros l'any 2008.

Ha de comparéixer i explicar si és cert que en l'any 2004 adjudicà a una altra empresa del grup MED el contracte de vigilància i protecció de viatgers, per un import de més de 670.
000 euros, malgrat que eixa empresa era l'última de les 11 aspirants que havia participat en el procés, segons l'informe emés pel cap de seguretat de Ferrocarrils de la Generalitat valenciana.

Ha de comparéixer i explicar si és cert que adjudicà l'any 2007 a la mateixa empresa un dels lots del contracte de vigilància i protecció de viatgers, malgrat el fet que era una de les ofertes més cares, tot i ordenant l'alteració de l'informe que havia emés prèviament el cap de seguretat de Ferrocarrils.

Ha de comparéixer i explicar si és cert que es va declarar desert el concurs convocat l'any 2011 pel mateix servei per motius pressupostaris -digué ella- i que les mateixes empreses, inclosa MED Seguridad, que tenia del contracte anterior han continuat prestant el servei, amb un cost superior.
.
.
, amb 262.
000 euros.

En definitiva, ha de comparéixer, donar la cara i trencar eixa opacitat del temps de Gürtel que pareixia que ja s'havia acabat.

Senyors del Partit Popular, el president Fabra carregarà sobre les espatles de la seua gestió el sentit del vot que vostés emeten hui, sobre les seues espatles i, també, sobre la seua consciència.

Quan fa uns mesos va quedar demostrat que s'havia ocultat conscientment a la comissió especial d'investigació de l'accident de metro de 2006, i al propi jutjat que havia investigat els fets, l'informe de seguretat de la línia 1, fet abans de l'accident, en el qual quedaven de manifest greus irregularitats en matèria de seguretat o com ara hem sabut que la mateixa empresa va pagar a experts per aleccionar els compareixents en la comissió d'investigació sobre el que havien de contestar, qüestió esta última que de ser certa seria punible penalment, vostés, senyors diputats del Partit Popular, no poden dir «no», no deuen dir «no».

Nosaltres i les víctimes, com he dit abans, no busquem culpables.
El que busquem són responsables.

Si voten «no», hauria de ser la senyora Gracia la que els indicara la seua voluntat de comparéixer ací en esta comissió.
Els ciutadans valencians i les víctimes no entendrien el contrari.

Per concloure, la senyora Gracia ha de comparéixer urgentment davant d'estes Corts per a explicar política i administrativament la seua gestió.

De les seues responsabilitats penals haurà de respondre davant dels tribunals de justícia.
De les seues responsabilitats en la gestió dels fons públics i en la gestió de l'accident ha de respondre, i a més urgentment, davant d'este parlament.

Si vostés no ho permeten, des de ja mateix li demanem a la consellera Bonig el seu cessament, el cessament de la senyora Gracia, de forma fulminant i immediata.
Ni pot ni deu esta senyora seguir un dia més ocupant un càrrec públic i la consellera no pot ni deu seguir donant cobertura a tanta impunitat.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Torn en contra, té la paraula el senyor Serra, en representació del Grup Parlamentari Popular.

Senyor Serra, quan vullga.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Signes, li anuncie, el primer és que anem a rebutjar la sol·licitud de compareixença, com vam fer el dia 9 de desembre de l'any 2010.
I ja li ho vam dir i li ho tornem a dir, en estes Corts i en esta comissió, màxim nivell de transparència, màxim nivell de responsabilitat i màxim nivell de control.

Demane que vinga la consellera, demane que vinga el secretari autonòmic de torn i responsable de la matèria, que no sols ho recolzarem, sinó que aplaudirem la iniciativa perquè és la seua missió i és la seua obligació.

Vostés, ja de.
.
.
pràcticament quasi tot el que ha dit, ja han fet accions parlamentàries al llarg d'estos dies per a controlar el govern, per a fiscalitzar el govern, complint amb l'obligació que tenen com a grups de l'oposició.

Li he de dir que esta petició de compareixença, este pronunciament que hui estem debatent no és nou, no prové de fa 15 dies o de fa una setmana, fruit de les informacions que vostés reben, sinó astò ve del període de sessions anterior, no s'havia pogut debatre.
I hui, de manera casual, estem.
.
.
, perquè al final el temps i els ordres del dia tenen eixes peculiaritats.
Jo crec que és el més normal en una societat democràtica i avançada com la nostra.

Vosté ja va denunciar el dia 9 de desembre una sèrie de fets que hui és reitera.
I jo li torne a dir el mateix, vosté parla dels amics de la directora general, vosté parla de 53 contractacions de caràcter irregular o alegal, i jo li torne a dir el mateix, denuncie'ls, cas per cas.
Si els té concretats, si sap qui són, pose-ho negre sobre blanc.
No llancen.
.
.
, no facen la del calamar, llançar la tinta i dir que ací tot està obscur.
No és aixina, no és aixina.
I eixa no és la labor d'una oposició seriosa.

I mire, senyor Signes, vostés son el Grup Socialista.
Vostés en teoria són l'oposició seriosa i el que deuria ser una alternativa democràtica al Partit Popular.
Vostés deuen creure en l'estat de dret i vostés deuen creure en la democràcia i en la democràcia parlamentària.
I no sols deuen creure, sinó la deuen fer efectiva.

Vosté ve ací i parla en nom del seu grup i en nom d'altres, quan vosté té la legitimitat que té, que és la mateixa que la nostra, la mateixa que la nostra, a la millor, amb menys percentatge de representació, però tenim la mateixa.
Per tant, no se poden arrogar els socialistes valencians parlar en veu d'altres que no estan ací, com vosté ha dit.

Vosté diu que busquen responsables.
Vostés el que han de fer és controlar el govern.
I li ho he dit, estem a favor que vinguen els màxims responsables del govern, amb un criteri que sempre ha mantingut este grup parlamentari, com en altres ocasions mantenien els governs del Partit Socialista.
En el parlament compareixen davant dels òrgans de control els polítics i el mateix que feren els governs del Partit Socialista estan fent els governs del Partit Popular al llarg dels últims més de setze anys que estem governant.

Per tant, no ens val.
.
.
, per tant, l'argument que vosté vol, que era fiscalitzar ací la gerent de Ferrocarrils, no és vàlid.
Mosatros mantenim de manera coherent el mateix posicionament, abans quan no governàvem i al llarg de tots els anys de govern.
Vostés els han canviat.

Vosté té mecanismes de control, vosté té mecanismes de seguiment, vosté té mecanismes parlamentaris per a poder complir amb la seua missió de grup d'oposició, i ho deu fer i l'animem que ho faça, però amb les regles del joc, seguint i complint les regles de joc que tots ens hem donat, senyories.

Per tant, la denúncia que vosté fa, la discrepància en la gestió econòmica de l'empresa és saludable i és bona.
Eixa discrepància, des de la lleialtat, ens durà a millorar la gestió, no d'esta empresa, de qualsevol altra.
I mosatros ho vorem amb bons ulls, amb absoluta lleialtat, senyor Signes.

En eixe escenari ens trobarà.
En eixe escenari podrem caminar i fer coses en positiu.
En l'escenari de la utilització del desgast d'un govern a través del tot val, mosatros no estem d'acord, ni anem a sumar-mos.
Ni anem a sumar-mos, senyor Signes.

Vosté repetix de manera reiterada este pronunciament.
L'hagueren pogut fer en novembre o en desembre si els ordres del dia i tot.
.
.
, bé, esta comissió, la veritat, cal reconéixer-li al senyor president que se reunix de manera constant i contínua i dóna per al que dóna.
Però jo li ho dic, li haguérem dit el mateix, perquè sap que li ho hem dit sempre, sempre li hem donat el mateix argument: que comparega qui té la responsabilitat política d'estar ací.

I mosatros tenim l'obligació, vostés com a oposició i mosatros com a sosteniment del govern, d'exigir-li políticament les responsabilitats i d'exigir-li que explique la gestió, en este cas, de Ferrocarrils de la Generalitat.

Jo no he vist eixes accions parlamentàries per part del seu grup.
No he vist tindre una fixació ni un nivell de fiscalització com a la millor ací parla i manifesta en este tipus de pronunciaments.

A mi m'agradaria que tot el que vosté diu ací, que tot el que vosté qüestiona ací tinguera l'ocasió de dir-li-ho a la consellera o al secretari autonòmic o que ho poguera posar en altres instruments parlamentaris que té per a fiscalitzar al govern.
I això no m'ho trobe, això no ho veig.
Veig altres coses.

Per tant, senyories, el Grup Parlamentari Popular va a oposar-se que vinga, com s'ha oposat sempre i pels mateixos motius, perquè creem que per al control polític, per a la fiscalització i per al seguiment tenen els grups de l'oposició, i tenim també qui dóna suport al govern, els mecanismes parlamentaris que ens hem dotat tots i que funcionen bé, senyories.

Però que al final en la tàctica del calamar, senyor Signes, no va a trobar-mos a mosatros.
En la col·laboració i en el treball, sí que estarem, però en eixos mecanismes parlamentaris no va a trobar-mos.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Serra.

Sí, per a rèplica, té la paraula, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

No entenc, senyor Serra, per què se neguen reiteradament que comparega la gerent de Ferrocarrils Marisa Gracia.
No ho entenc.
És a dir, vostés estan aferrats que esta senyora no s'assente ahí i no se sotmeta a les preguntes de l'oposició i estan totalment aferrats.
I, efectivament, jo que creia que tenia obsessió pels Ferrocarrils, ara resulta que vosté me diu que esta és una iniciativa parlamentària puntual.
Bé.

Mire, la consellera.
.
.
¿Vosté sap la consellera, quan hem parlat d'alguns dels aspectes més fonamentals de la deficient gestió de Marisa Gracia -gerent de Ferrocarrils de La Generalitat-, què diu?
Diu: «Yo no estaba aquí entonces.
» ¿Com anem a preguntar-li a la consellera sobre temes de l'accident de metro, si la consellera ja ha dit públicament: «yo no estaba aquí entonces»?
Però no estaba aquí entonces, ni en l'accident de metro, ni en els contractes que ara estan sent investigats, ni en els assumptes econòmics tèrbols que té Ferrocarrils de la Generalitat.
La consellera Bonig ho ha dit: «Yo no estaba aquí, jo acabe de vindre».
Per tant, la consellera Bonig, dient això -com ho ha dit-, com va a asseure's ahí a respondre d'una gestió que pot argumentar, perfectament -i ja ho ha fet-, que no és d'ella.

Mire, jo no he d'anar a ningun jutjat, senyor Serra, a ningun jutjat; ja n'hi han diligències penals que ha obert la fiscalia, atenent investigacions de la policia judicial; i això va per ahí.
Però, no únicament per això, senyor Serra, sinó perquè jo no busque culpables; li ho repetisc, jo no busque culpables.
Jo busque responsables polítics -responsables polítics-, no culpables.
I, per tant, no tinc per què anar a ningun jutjat.

Hem demanat, moltíssimes voltes -moltíssimes voltes-, que esta senyora, que la senyora gerent de Ferrocarrils de la Generalitat valenciana, que ara estem vegent que té una gestió deficient, que va gestionar l'accident de metro d'una forma penosa, d'una forma vergonyosa, d'una forma que ara mos trau els colors de cara a tots, estem vegent que esta senyora no vol comparéixer en estes Corts, no vol asseure's ahí, no vol donar la cara i no vol explicar el per què de tot açò.

Bé, el que li he dit en l'anterior intervenció de la presidenta de l'associació de les víctimes del metro, la seua consciència.
.
.
, la seua i la consciència també de la senyora Marisa Gracia.
És a dir.
.
.
Però que la consellera siga conscient que dient «yo no estaba aquí», en els temes econòmics dels contractes que s'estan estudiant per la policia judicial i pel tema de l'accident, que no crega que dient «yo no estaba aquí» se salva de les responsabilitats polítiques que puguen haver-hi.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Sí, senyor Serra, té vosté la paraula.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, mosatros no estem aferrats a res; li ho he dit i li ho torne a dir.
Estem disposats al màxim nivell de transparència i de control polític.
Però cal complir amb les regles de què ens hem dotat.
I vosté, senyor Signes, no les pot dur a mida en funció de la conveniència política de cada moment.

Vosté vol parlar i conéixer coses de l'accident del metro.
Qüestione i fiscalitze tot el que vullga.

Vosté parla ací de diligències penals que ha obert la fiscalia, a instàncies d'una investigació de la policia judicial, que vosté sap que això prové de la denúncia d'una persona.
I que, si eixes diligències que ha obert la fiscalia s'arxiven, no sentirem cap comentari, per la seua part, dient que s'alegra que s'hagen arxivat.
No ho diuen mai, no ho diuen mai quan eixes coses passen i quan la justícia parla; perquè això s'afegix a eixe haver que ja tenen vostés en el deteriorament del govern o del Partit Popular.
I això no és jugar net.

Senyor Signes, mosatros -i li ho he dit- ací estem per a controlar un govern.
Vosté ve i s'aferra a afirmacions que no són veraces.
La consellera no té cap problema en vindre i en parlar i en donar les explicacions que s'han de tindre.
Demanen-les; estiguen al tall del que han d'estar; estiguen en això.

El govern és solidari; el govern és solidari.
I vosté no pot vindre i traure l'argument que com no s'estava no s'està.
Mire, el govern és el que és.
I igual que hi hagueren dotze anys ininterromputs de govern del Partit Socialista, doncs ara ja n'hi ha més de setze del govern del Partit Popular.
Per tant, se pot parlar sense cap problema.

Vosté ve ací i demana esta sol·licitud única i exclusivament amb un objectiu, és en tindre este debat.
I és un instrument legítim -és un instrument legítim-, una estratègia legítima; però és d'un recorregut molt curtet.

I ja, com a consell, li dic: canvien d'estratègia, no els ha anat bé.
No els ha anat bé al llarg dels últims anys i de les últimes legislatures el seguir fent el mateix que feien els anteriors.
A vostés, com a control de govern i com a oposició parlamentària, no els ha anat gens bé.
El meu consell -i li ho dic de veritat-: canvien.
Canvien i facen altres coses.
Tenen mecanismes reglamentaris i tenen accions polítiques, en estes Corts, per a poder-ho fer.
Cal descobrir-les, estan damunt la taula.
Altres vam estar en l'oposició molts anys i, al final, les vam posar damunt la taula.
Si vostés també ho poden fer.
.
.

L'única cosa, que els invite i els convide a que donen un pas.
I que vosté sàpiga que hui li hem dit que no, que l'any passat li vam dir que no, que des de 1995 seguim en el mateix criteri que tenia el govern d'aquells moments -del president Lerma- en este tipus de compareixences, el mateix criteri, no l'hem canviat, és inamovible.
L'únic que li demane és: no la tornen a presentar perquè direm el mateix.
Demane que vinga la consellera o el secretari autonòmic; que els direm que sí, que ho aplaudirem i que també mosatros, si fa falta, interpel·larem quasi amb la mateixa vehemència o interés que vostés.

Moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Serra.

Per a fixar posició, té la paraula, pel Grup Parlamentari Esquerra Unida, la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Des d'Esquerra Unida recolzem, com no pot ser d'una altra manera, la petició de compareixença de la gerent de Ferrocarrils de la Generalitat valenciana, de la senyora Marisa Gracia.

Ara bé, esperem que quan vinga ací a parlar -si és que ve- siga ja en qualitat d'exgerent.
Nosaltres, des d'Esquerra Unida, pensem que cal apartar del seu càrrec la senyora Gracia.
Cal apartar-la immediatament, perquè s'han obert diligències penals pel tracte de favor a les empreses Med Seguridad i Prosegur.
I, per tant, pensem que aquesta senyora no pot continuar al front de Ferrocarrils de la Generalitat valenciana.

A més, és una persona que, en estos moments, està sota dubte; sota dubte d'alterar les puntuacions per beneficiar determinades empreses.
I, per tant, no pot continuar ni al front de Ferrocarrils de la Generalitat valenciana ni, evidentment, al front de cap empresa pública ni cap institució.

És una persona que, públicament, ha dit que és normal que se canvien les puntuacions.
I va dir que: «Cambiamos las puntuaciones porque las empresas no nos gustaban.
» És a dir, les males pràctiques en l'administració valenciana, en la contractació pública, i les corrupteles s'han instal·lat de tal manera que la gerent de Ferrocarrils de la Generalitat valenciana arriba a dir aquestes paraules sense ruboritzar-se, que «bueno, que es normal que hayamos cambiado las puntuaciones, porque las empresas no nos gustaban».
Aquesta senyora, evidentment, no pot continuar al front de Ferrocarrils de la Generalitat valenciana.

La senyora Gracia té molts coses d'explicar sobre aquestos contractes en aquestes Corts.
També hauria d'explicar el perquè s'ha suspés de sou i feina al funcionari que va denunciar aquestes irregularitats, en una clara persecució i repressió.

Nosaltres, des d'Esquerra Unida, volem transparència i volem que s'assumisquen responsabilitats polítiques del que ha ocorregut.
I volem que la senyora Gracia vinga ací a donar explicacions sobre els contractes o sobre la suposada manipulació o canvi de puntuacions per a afavorir aquestes empreses.

Però també volem que vinga ací i ens explique què n'hi ha darrere d'aquestes suposades coaccions als treballadors i treballadores perquè parlaren, en la comissió d'investigació de Les Corts, donant la visió oficial del Partit Popular, tal com ja he comentat en l'altra intervenció.

Volem que ens explique si aquesta senyora va mentir en la comissió, quan se li va preguntar si s'havia produït eixa reunió per a alliçonar els treballadors perquè digueren la versió oficial i ens va negar que s'havia produït eixa reunió.
Volem que diga si va mentir o no va mentir en aquesta comissió d'investigació.

Per tant, avui més que mai.
.
.
Sempre hi han hagut molts motius perquè la gerent de Ferrocarrils de la Generalitat valenciana vinga a parlar en aquesta comissió.
Però avui n'hi han més motius que mai -més motius que mai-.

I miren, per a acabar ja, avui la veritat és que és un dia molt trist per al País Valencià.
Vostés saben que no som, des d'Esquerra Unida, molt donats a demanar dimissions a destra i sinistra.
Nosaltres som gent seriosa, molt seriosa, i sols demanem dimissions quan la gravetat de la situació necessita una resposta contundent.
I avui ací s'ha demanat la dimissió de Carlos Fabra com a president d'Aerocas, la de la senyora Gracia com a gerent de Ferrocarrils de la Generalitat valenciana i, sobretot, la de la delegada de govern per la brutalitat policial que s'ha donat en València aquestos dies.

Per tant, desperten i tinguen en compte que avui és un dia molt trist.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Sí, senyor Pañella, pel Grup Parlamentari Compromís, té vosté la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Vaja per davant que anem a donar el recolzament més absolut a la petició de compareixença que s'ha fet per a Marisa Gracia, gerent de Ferrocarrils de la Generalitat valenciana.
I ho fem també pensant un poquet què està passant, quines casualitats tenim?

Els tres últims punts que hem tocat avui són propostes que estan presentades fa mesos.
Però, casualment, les tres estan de rabiosa actualitat per fets puntuals que han passat fa pocs dies.
Això no els fa pensar?
(Inintel·ligible) .
.
.
, mire, sobre l'aeroport, recentment, quan (inintel·ligible) .
.
.
això de la pista, -amagat, no se deia-; això del metro, la manipulació de les declaracions de les persones que van intervindre en la comissió; sobre els Ferrocarrils de la Generalitat valenciana, les diligències sobre la manipulació i alteració d'informes.
¿No els fa pensar que, a mesos després que se presenten unes peticions de compareixença per uns assumptes més generals, en cada un del temes encara estiguen apareixent situacions com la que estem dient, d'ocultisme o de manipulació de declaracions, en este moment?

Mire, ja sé qui és el màxim responsable.
Jo estic pensant.
.
.
, ho pensava quan ho explicaven, els raonaments perquè vinguen els màxims responsables polítiques.
Clar, lògicament són persones instruïdes, que saben fins on s'ha de dir i des d'on cal amagar -pel que vegem.

I a la millor és bo que no vinguen els altres.
Perquè si cadascun dels altres haurien de contractar una consultoria perquè els instruïra prèviament sobre què havien de dir ací o què no havien de dir, doncs, els costarien molts diners estes compareixences.
És eixe el problema -és eixe el problema?
El problema no és.
.
.

Estem parlant sempre de transparència, transparència.
La transparència se demostra amb fets.
Ja li he dit abans, deixe la meua consciència com a responsabilitat personal meua i parlem dels fets i dels vots -que és el que els definixen ací-.
I parlar de transparència és una cosa i ser transparents és una altra.
Perquè podem parlar de transparència i actuar de forma opaca.

Vostés han creat la norma; el Partit Popular ha creat la norma i diu que només els consellers.
.
.
Home, però és que no demanem que vinga l'encarregat de la neteja d'una empresa pública a contar-nos coses.
Estem dient que vinga una persona que vostés han posat com a dirigent màxim; i, per tant, és per això.
No puc dir que no vinguen, és el màxim responsable de l'empresa i és qui més sap.
Eixa és la situació.

Per tant, miren, jo, simplement, me pareix molt sospitós, molt sospitós que s'hagen obert diligències.
.
.
Ja sé que les diligències no comporten més que això, la investigació.
Però el més (inintel·ligible) .
.
.
és que la persona denunciant ja estiga suspesa de feina i sou de manera indefinida, mentre que la persona que apareix com a responsable estiga en espera d'allò que passa.
(Veus) No, no, és aixina.
Clar, no hi ha pressa respecte a la possible responsable, sí que hi ha pressa respecte al denunciant.

Miren, jo crec que açò se pot aclarir.
.
.

El senyor president:

Senyor Pañella.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
venint esta persona ací, com hem sol·licitat, i crec que que vinga a donar explicacions no és res negatiu.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Si no hi ha ninguna intervenció més, passem a votació.
Vots a favor de la iniciativa?
6.
vots en contra?
8.
Per 6 vots a favor i 8 en contra queda rebutjada.

Informe sobre el compliment de la Resolució 47/VIII, aprovada per la comissió en la reunió del 7 de desembre de 2011

El senyor president:

Passem al punt set de l'ordre del dia: informe sobre el compliment de la Resolució 47/VIII, aprovada per la comissió en la reunió del 7 de desembre de 2011.

Les seues senyories tenen en la seua carpeta l'informe que ha passat la conselleria, i res més.

Donat compte d'este informe, acabem la comissió.
.
.
(S'interromp la gravació)

(S'alça la reunió a les 13 hores i 10 minuts)