Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 10 de maig de 2000.
Comença la sessió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 23.
Primera reunió.**

***Declaració institucional, aprovada pels grups parlamentaris, sobre el Sàhara Occidental.***

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, s'obri la sessió.

Vaig a donar lectura d'una declaració institucional sobre el Sàhara Occidental aprovada pels tres grups parlamentaris.

"Les Corts Valencianes, vistes les resolucions anteriors sobre el Sàhara Occidental, atesos els últims esdeveniments ocorreguts en el procés d'autodeterminació del Sàhara Occidental, vistes les resolucions 1.
282 de 14 de desembre de 1999, 1.
204 de 30 d'octubre de 1998 i 1.
215 de 16 de desembre de 1998 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, tenint en compte la declaració adoptada en la V Conferència dels Intergrups Parlamentaris "Pau i Llibertat en el Sàhara Occidental", realitzada el 31 de març en el Parlament de les Illes Balears.

a) Atès que la pau, l'estabilitat i les perspectives d'integració i desenvolupament econòmics al Magrib depenen en bona mesura de la ràpida i justa solució del conflicte del Sàhara Occidental sobre la base de les resolucions internacionals,

b) Atès, en este sentit, que la plena aplicació del pla de pau de l'ONU que contempla la realització d'un referèndum d'autodeterminació continua sent la via adequada per assolir la pau en este territori,

c) Amb la salutació dels esforços desenvolupats per a esta finalitat per les Nacions Unides i, en concret, per la Minurso, quant a la identificació de votants en eixa consulta, malgrat que subsisteixen encara problemes importants en este àmbit, 

d) Preocupat per l'ajornament continu del referèndum d'autodeterminació, que pot amenaçar l'estabilitat, la seguretat i la pau al Magrib,

e) Amb la importància dels acords de Houston de 1997 com un instrument eficaç per a l'aplicació del pla de pau de les Nacions Unides,

f) Atesa la necessitat de les institucions democràtiques de donar suport a les Nacions Unides en la missió d'organització d'un referèndum d'autodeterminació en el Sàhara Occidental,

g) Vivament preocupades per la tensió quotidiana que es viu al Sàhara Occidental en allò referent a la situació de la població sahariana.

1.
Reiteren el ple suport al pla de pau de l'ONU adoptat per les parts i, en particular, a la realització d'un referèndum d'autodeterminació lliure, just i imparcial del Sàhara Occidental contemplat en ell.

2.
Prenen nota dels progressos realitzats per l'ONU en el procés de referèndum d'autodeterminació en el Sàhara Occidental i demana a les parts el compliment escrupolós del que disposen les resolucions del Consell de Seguretat de l'ONU.

3.
Acullen favorablement la tasca realitzada per Minurso en la identificació de votants, cosa que afavoreix la continuació dels treballs preparatoris per a l'organització del referèndum, si bé persisteixen encara importants dificultats per identificar la totalitat del cens.

4.
Expressen la preocupació per l'ajornament continu del referèndum d'autodeterminació i demana a les parts, al govern del Marroc i al Front Polisari, que, respectant els terminis ja fixats, col·laboren amb les Nacions Unides per a la prompta realització d'eixa consulta en aplicació de les resolucions internacionals.

5.
Exhorten així mateix les parts a un diàleg polític sobre el futur de la regió, més enllà dels eventuals acords que sorgisquen per a implementar les resolucions internacionals.

6.
Invita el govern del Marroc i el Front Polisari a cooperar plenament amb les Nacions Unides per assegurar la realització d'un referèndum d'autodeterminació lliure, democràtic i transparent per a la població del Sàhara Occidental.

7.
Criden a les parts perquè dirigisquen els seus esforços en la pròxima Cimera de Londres, que es realitzarà el pròxim 14 de maig, convocada per Nacions Unides per aconseguir el desbloqueig del pla de pau, de manera que s'arribe a una realització prompta del referèndum d'autodeterminació del poble saharià.

8.
Insten a la Generalitat Valenciana que reforce l'ajuda humanitària als refugiats saharians, en particular, la destinada als àmbits de l'alimentació, la salut i l'educació.

9.
Demana la garantia de plena llibertat d'expressió, associació i manifestació per als habitants del Sàhara Occidental.

10.
Manifesta la voluntat de propiciar visites al Sàhara Occidental tant de parlamentaris com de mitjans de comunicació valencians, tant per avaluar com per informar *in situ* l'aplicació del pla de pau.

11.
Les Corts encarreguen a la seua presidenta que transmeta esta declaració al Govern Valencià, al Congrés dels Diputats, al secretari general de l'ONU, al Ministeri d'Afers Exteriors i a la direcció del Front Polisari.
"

 

***Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Logopedes de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 10.
451, BOCV número 41).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Continuem la sessió amb el punt 1 de l'ordre del dia: debat de totalitat del projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Logopedes de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Per a la presentació del projecte de llei pel Consell, té la paraula l'honorable senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques.

 

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Senyores i senyors diputats.

Comparec davant el Ple de la Cambra per a presentar el Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Logopedes de la Comunitat Valenciana.

Vull ressenyar que este és el sisé projecte de llei d'estes característiques que presentem en el que va de legislatura, la qual cosa és una prova manifesta, en primer lloc, de la vitalitat social i de la participació activa que els més de 250.
000 professionals existents a la Comunitat Valenciana tenen per autoregular-se i per a fer el seu codi deontològic i regularitzar les seues professions.

I també, en segon lloc, demostra l'oportunitat i l'encert de la Llei 6/1997, de 4 de desembre, de consells i col·legis professionals de la Comunitat Valenciana.

La logopèdia té el seu primer reconeixement públic a Espanya en 1954, si bé no és fins el Reial decret 1491/1991, de 30 de agost, quan es crea oficialment el títol de diplomat universitari en esta professió; una professió que està estretament vinculada a l'atenció mèdica, dedicada a l'activitat de prevenció, avaluació i diagnòstic de les alteracions del llenguatge ­parla, veu, audició i comunicació­, i que participa de manera rellevant en la vida col·lectiva dels ciutadans i ciutadanes de la nostra comunitat.

D'esta manera, prèvia la sol·licitud de l'Associació de Logopedes d'Espanya, i complits tots els tràmits establerts en la normativa en vigor, presentem este projecte de llei, que entenem hauria de comptar amb el recolzament majoritari de tots els grups parlamentaris d'esta Cambra; un recolzament justificat no sols per les evidents raons d'interés públic que la creació d'este col·legi suposa, sinó del fet de facilitar de manera evident l'exercici de la professió de logopeda en la seua labor de servici públic a la resta de la societat.

Així, el projecte que presentem s'estructura en una part expositiva o preàmbul i una dispositiva amb tres articles, una disposició addicional, tres transitòries i una final.

En l'exposició de motius es recullen els fonaments de fet i de dret que, àmpliament coneguts per les seues senyories, justifiquen la creació del col·legi oficial.

Per la seua part, en l'articulat s'estableix la creació del Col·legi Oficial de Logopedes de la Comunitat Valenciana com a una corporació de dret públic, amb personalitat jurídica pròpia i amb plena capacitat per al compliment de les seues finalitats.

La resta dels articles parlen de l'àmbit territorial i personal del mateix, exigint-se concretament en este últim, conforme el dictamen del Consell Jurídic Consultiu, tindre l'adequada titulació per a la col·legiació, així com per a l'exercici de la professió de logopeda.
Tot açò completat, a més, amb el reconeixement d'altres titulacions que *per se* poden habilitar per a l'exercici d'activitats en elles compreses.

Com a complement a este precepte, la disposició addicional exceptua de la incorporació obligatòria al col·legi oficial a aquells professionals al servici de les administracions públiques; la qual cosa, i juntament amb la disposició transitòria que després vorem, permet establir un model obert i no excloent quant al personal es refereix.

Per altre costat, les disposicions transitòries primera i segona estableixen el sistema d'actuació immediata del col·legi, és a dir, la designació d'una comissió gestora, l'aprovació d'uns estatuts provisionals que regulen la convocatòria i funcionament de l'assemblea col·legial constituent i l'aprovació d'estatuts definitius i eleccions dels òrgans col·legiats de govern.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor conseller.

Per favor, senyories, acabem d'iniciar la sessió, pregue silenci.

Continue, senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Finalment, la disposició transitòria tercera regula de manera oportuna, com anteriorment he assenyalat, el supòsit d'integració en el col·legi dels professionals amb titulació anterior a l'establiment de la diplomatura.
Es tracta, com les seues senyories poden observar, d'una necessària norma que podríem qualificar com a clàusula de tancament que completa els distints supòsits possibles a l'hora d'integrar el personal afectat per l'objecte d'este projecte de llei.

En conclusió, senyories, ens trobem de nou davant una norma absolutament necessària quant a l'ordenació de la latent realitat dels professionals de la nostra Comunitat Valenciana.

Com en altres ocasions he repetit des d'esta trona, l'obligació de les administracions públiques ha de ser la de facilitar, garantir i, a la vegada, coordinar les diverses iniciatives que des de la societat civil van sorgint diàriament.

Amb l'aprovació d'este projecte de llei no sols es dóna un pas més en la consolidació del futur, de l'estabilitat i del progrés que tots desitgem, sinó que s'impulsa també, de manera decidida, una professió que fins ara estava mancat d'organització i d'una adequació pròpia per al seu eficaç servici a tota la societat, en este cas, a tota la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellanos.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat, té la paraula la senyora Llinares en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora presidenta.
Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller, com vosté molt bé ha dit, esta és la sisena llei que en esta legislatura vosté ens presenten ací sobre els col·legis professionals.
En l'anterior en van presentar ja una altra.
O siga, que anem per set.

Totes les lleis són iguals.
Van fer un patró estàndard i llavors estan reproduint-lo.
Canvien el nom de la llei, però totes les lleis són exactament iguals.
Com totes les lleis són exactament iguals, els comentaris que hauria de fer jo sobre esta llei són els mateixos comentaris que vaig fer sobre les lleis anteriors i que el meu company Cardona va fer sobre les lleis anteriors.

Però la veritat és que no puc deixar de comentar alguna cosa.
Per exemple, vull comentar l'últim paràgraf de l'exposició de motius, que diu així: "Des del punt de vista de l'interés públic ­torne a repetir, des del punt de vista de l'interés públic­ la creació del Col·legi Oficial de Logopedes de la Comunitat Valenciana en què s'integraran els professionals que disposant dels coneixements i titulacions necessàries.
.
.
" van a crear "una organització adequada, capaç de vetllar per la defensa dels seus interessos".
O siga, que en eixe paràgraf, l'únic que diu és que des del punt de vista de l'interés públic, l'organització adequada que van a crear-se els logopedes és per a la defensa dels seus interessos.
No diu res més, i poden llegir-se açò.
És l'últim paràgraf de l'exposició de motius.
Torne a insistir que és la defensa dels interessos dels col·legiats el motiu de la col·legiació, i no diu res més.

¿És d'interés públic la defensa dels interessos dels logopedes, senyor conseller, i per això cal fer una corporació de dret públic?
Doncs no entenc per què és d'interés públic la defensa dels interessos d'uns determinats professionals i no és de interés públic la defensa dels interessos de tota la societat.

Esta llei, com totes les d'abans de creació de col·legis professionals i totes les futures, és una llei que va en contra de la llibertat d'associació i en contra de la llibertat d'elecció de professió.
Són totes estes unes lleis que condicionen l'exercici de la professió a coses ben diferents a la titulació i a la professionalitat.
Se'ls posen als professionals uns entrebancs estranys perquè puguen treballar.

A aquesta llei, com a totes les lleis de col·legis professionals que ja han estat tramitades i trobem que a les que vindran, s'expliciten perfectament dues coses.
Una, el restringit concepte de llibertat que té el Partit Popular, i segona, la poca confiança que el Partit Popular té en la societat civil.
Obligant els professionals a pertànyer a una associació anomenada "col·legi" els restringixen la llibertat d'associació.
No confien que s'associaran bé?
Creuen que si vostés no diuen com i on cal associar-se els logopedes no sabran fer-ho?
I restringixen el dret d'exercir una professió posant unes condicions que res tenen a vore amb tindre els títols escaients i ser uns bons professionals.

Molt presumir de liberals però poc faciliten les llibertats dels ciutadans.
Als professionals de grau mitjà els donen a elegir entre la llibertat d'exercir una professió o la llibertat d'associació.
Que tinguen les dos possibilitats es veu que això ja deu ser llibertinatge, i és clar que no pot ser.

Vaig a fer-los una proposta que ens agradaria que prengueren en consideració.
Per què no deixen que es puguen fer uns quants col·legis professionals per cada professió?
Això seria confiar més en la societat civil i confiar més en la capacitat d'organització dels professionals.
Per què ha d'haver un sol col·legi professional?
En la Llei 6/1997, que no és més que la llei franquista del 94 una miqueta arregladeta, en l'article 14, que es referix a la constitució, diu textualment: "quan en el territori de la Comunitat Valenciana es constituïsquen o existisquen dos o més col·legis professionals de la mateixa professió.
.
.
" Ben clar està l'article 14.
Sols cal voluntat per la seua part.
Deixen que es puguen crear més d'un col·legi professional.

O bé li faig una altra proposta per a incloure en l'article 3, àmbit personal.
On posa: "serà obligatòria la prèvia incorporació al col·legi", pose que serà voluntària, o siga, canviar la paraula "obligatòria" per "voluntària" i ja està.
Si els professionals troben que incorporar-se als col·legis els beneficia, tot el món es col·legiarà, i si troben que no els beneficia, ho deixaran estar.
Liberalisme pur i simple, el mateix que el que vostés prediquen: el de la rendibilitat.

Ara mateix, senyora diputada ­i dic "senyora diputada" perquè sempre em contesta la senyora diputada­ posem-nos d'acord perquè aquesta llei que estem discutint arreplegue qualsevol de les nostres proposicions.
Nosaltres, si vostés accepten que els col·legis professionals i concretament el de logopedes puga ser més d'un, o que la col·legiació no siga obligatòria, Esquerra Unida retiraria l'esmena a la totalitat.
Només posem una condició, sols una: la pluralitat, que és el mateix que l'absència d'obligatorietat, i nosaltres ràpidament retirem l'esmena a la totalitat.
En les seues mans està.

Moltíssimes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Torn en contra?
Té la paraula la senyora Canales, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora Canales Martínez-Pinna:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Comparezco en nombre del Partido Popular para manifestar nuestro voto en contra a la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida del País Valencià al Proyecto de ley de creación del Colegio Oficial de Logopedas de la Comunidad Valenciana.
Este voto en contra está fundamentado por diversas causas.

La Asociación de Logopedas de España, que aglutina a la mayoría de los profesionales de la logopedia, mediante junta general extraordinaria celebrada en Valencia acordó solicitar formalmente la creación del Colegio Oficial de Logopedas de la Comunidad Valenciana.

La logopedia como actividad dedicada a la prevención, evolución, diagnóstico de las alteraciones del lenguaje, habla, voz, audición y comunicación, es una profesión vinculada a la atención médica que obtuvo el reconocimiento oficial con la creación del título universitario mediante el Real decreto 1.
419/1991, de 30 de agosto, que aprobó las directrices generales propias de los planes de estudio conducentes a su obtención.

No hace mucho usted, en el debate a la totalidad del Proyecto de ley de fisioterapeutas de la Comunidad Valenciana, en la defensa de su enmienda, y esto lo aplicó para todas sus intervenciones en la defensa de enmiendas a la totalidad de todas las leyes de creación de colegios oficiales pues para usted, según manifestó, todas eran exactamente iguales pues lo único que cambiaba era el nombre del colegio, dijo textualmente: "Retiren las leyes, señores del Partido Popular, y presenten otras que estén más de acuerdo con las necesidades que tiene la sociedad del año 2000 y los profesionales que forman parte de esa sociedad.
Trabajen en ella.
" Y ahora yo le pregunto: ¿Es que los logopedas no son profesionales?
¿Es que no forman parte de esta sociedad?
Me gustaría que me contestara.

Además, ¿ha hablado usted con ellos?
¿sabe cuáles son sus necesidades?
Pues mire, nosotros sí que lo hemos hecho, y de esas conversaciones surge este proyecto de ley.
Esta es una ley necesaria, pues responde a un colectivo que forma parte de esta sociedad.
Y este proyecto de ley es beneficioso para todos, no lo olvide, para todos.
Han de hacer cumplir sus normas, han de mejorar la calidad de los servicios profesionales que prestan a sus clientes y han de defender a los mismos.
No crea usted que estos clientes son otros distintos más que los ciudadanos y ciudadanas de esta Comunidad Valenciana.

Este proyecto de ley también es un paso más a la consolidación del autogobierno de la Comunidad Valenciana según el Estatuto de Autonomía, que en el artículo 31, apartado 22, nos confiere la competencia exclusiva en materia de colegios profesionales y ejercicio de las profesiones tituladas.
En uso de estas competencias se promulgó la Ley de la Generalitat Valenciana 6/1997, de 4 de diciembre, de consejos y colegios profesionales.
Todas las leyes aprobadas para la creación de colegios profesionales refuerzan nuestra autonomía.
Y además, nosotros creemos en la sociedad de la Comunidad Valenciana y en los ciudadanos y las ciudadanas que la componen.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Canales.

Senyora Llinares, per a rèplica.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora diputada.

És una llàstima, eh, senyora diputada?
, que no haja volgut, ni tan sols, parar-se a pensar en la nostra proposta, parar-se a estudiar-la una miqueta.
Això del consens es veu que estant en la boca ja està bé i estant en els discursos ja està bé.
No és precís que estiga també en els fets, no és precís.

Senyora diputada.
Nosaltres també hem fet una enquesta, i dic "nosaltres" i ho dic en plural perquè hem intervingut moltes persones i hem fet una xicoteta enquesta.
Hem parlat amb molts logopedes, professió que no és que em pareix respectabilíssima sinó necessària per a la societat, i la veritat és que nosaltres el que hem descobert és que hi ha molts logopedes que no volen el col·legi, que no volen col·legiar-se.
Per tant, a estos logopedes vostés van a obligar-los, van a restringir-los la llibertat.

I hi ha una sentència del Tribunal Constitucional que diu que correspon al legislador quines professions queden fora del principi general de llibertat ­m'està sentint?
­, quines professions queden fora del principi general de llibertat.
M'agradaria que em contestara quins criteris aplica el Partit Popular per a definir quines professions queden fora del principi general de llibertat.
Alguna professió va a quedar-se fora d'eixe principi?
Van a poder exercir la seua professió en llibertat alguns professionals?
O això és impossible, tots han d'estar *encorsetats* en l'associació que vostés diguen?

A mi em dóna la sensació, tal i com anem, que a tots els que demanen amarrar-se vostés fan la llei de col·legis.
En aquest cas encara és més greu, i vosté mateixa ho ha dit, perquè ni tan sols la petició l'han feta els valencians sinó l'associació de logopedes de Madrid.
El *colmo* ja.
Una associació privada d'una altra comunitat sol·licita la creació d'una corporació de dret públic, i ací el Govern Valencià, el del "poder valenciano" s'apressa a complir els desitjos d'eixa associació forana de seguida.
*Asombrós*.

I és més, per a saber quins professionals d'aquesta comunitat, la nostra, han de formar part de l'assemblea constituent i, per tant, formar eixa nova corporació de dret públic, cal, segons la llei, fer un cens de logopedes, i se'ls cridarà per a l'assemblea general.
Però com van a fer eixe cens?
Van a ser els de l'associació de Madrid els que formen part d'eixe cens?
Una associació privada va a convertir-se de la nit al matí en una corporació de dret públic perquè a vostés això els pareix bé?

Miren, ja que vostés no volen pactar i nosaltres la llibertat la trobem essencial, i aquesta llei va en contra de la llibertat, nosaltres anem a mantindre l'esmena a la totalitat, per allò que hem dit hui ací i pels arguments exposats en les lleis dels col·legis anteriors, arguments dels quals no ens desdiem de cap.
Mantenim l'esmena.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Canales.

 

**La senyora Canales Martínez-Pinna:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Llinares.

En primer lugar, usted había dicho que no podíamos presumir de liberales.
Yo le digo que nosotros podemos presumir porque lo somos, y además estamos convencidos de ello.

También le diré que lo que no se tiene que olvidar nunca es que han sido los propios logopedas los que han pedido la creación de este colegio.
Nosotros no creamos los colegios porque digamos: "¿Qué hacemos hoy?
No tenemos nada que hacer.
Vamos a crear un colegio.
" No.
Nosotros escuchamos a la sociedad, a esa sociedad que usted no me ha contestado si de ella forman parte los logopedas o no, porque según usted decía, los logopedas no forman parte de la sociedad de la Comunidad Valenciana.

Tengo que decir que en su primera intervención me ha hablado de la ley franquista del 94.
Yo siento decirle que leyes franquistas no conozco, pero del 94 menos.
No sé si es que se habrá confundido o yo la he escuchado mal, pero leyes franquistas y del 94, ninguna.

Tengo que decirle que si verdaderamente usted quería consenso sabiendo que estaba esta ley, podía haberse sentado antes con nosotros, puesto que, como dice, no es la primera ley que se crea y, según usted, todas son lo mismo y lo único que cambia es el nombre del colegio.

Usted decía también que nosotros lo que queremos es encorsetar a todos.
Y yo sí que le diría una cosa: no confunda, por favor, no confunda, que es muy distinto, una entidad privada con una corporación de derecho público.
No tiene nada que ver.
No es lo mismo.
Una cosa es una entidad privada y otra una corporación de derecho público.
Mire, en la Comunidad Valenciana hay más de 110 colegios, hay más de 1.
250 asociados, y lo que sí que me gustaría.
.
.
, también usted dice que ha hablado con muchos logopedas de esta comunidad que le han dicho que no querían esta ley, que habían hecho unas encuestas y en esas encuestas ustedes tenían como resultado que no querían que se hiciera esta ley.
Yo sí que le hubiera agradecido que usted me hubiera presentado esos logopedas o me hubiera hecho llegar esas encuestas, porque o son distintos los logopedas de la Comunidad Valenciana con los que usted habla que con los que hablamos nosotros, o no sé si a usted le han engañado, yo quiero pensar que no, porque es que yo sí que me reunido desde hace tiempo con todos los logopedas y ellos son los que han pedido esta ley.
Por eso le digo que no sé si le estarán engañando o me gustaría ver el resultado de esas encuestas.

Y, bueno, yo creo que para finalizar, ha quedado bastante claro, usted es reiterante en todas las leyes que nosotros intentamos crear para favorecer a todos los colectivos, porque ya no sólo es favorecer a los colectivos, es favorecer a los ciudadanos, porque los beneficiados son los ciudadanos, porque si ellos tienen un problema tendrán un lugar donde acudir.
Usted decía en otra intervención que cuando un ciudadano tiene un problema con un profesional va directamente al juzgado.
Yo sí que le diría que cada vez son más los ciudadanos que acuden a los colegios profesionales a denunciar a un miembro de ese colegio porque ha hecho una estafa, porque han tenido algún problema con ellos.
Sí que le diría que pusiera los pies en el suelo, que fueran reales, que vieran la realidad en la Comunidad Valenciana y a lo mejor les iría mucho mejor.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Canales.

Per a fixació de posició, senyora De Armengol té la paraula.

 

**La senyora De Armengol Criado:**

Señora presidenta, el Grupo Socialista da por reproducidos todos los debates que se han realizado sobre las enmiendas a la totalidad a las leyes de creación de colegios profesionales.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora De Armengol.

Passem a continuació a la votació de l'esmena a la totalitat al Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Logopedas de la Comunitat Valenciana.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 5 vots a favor, 41 en contra, 33 abstencions, queda rebutjada l'esmena a la totalitat.
I continua la tramitació del projecte de llei.

 

***Debat i votació del Dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat sobre el Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Biòlegs de la Comunitat Valenciana (BOCV número 40).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Segon punt de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat sobre el Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Biòlegs de la Comunitat Valenciana.

Per a la presentació del dictamen de la comissió té la paraula la senyora Martinavarro.

 

**La senyora Martinavarro Mollá:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats, em correspon com a secretària de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat Valenciana fer la presentació del Projecte de llei de Col·legi Oficial de Biòlegs de la Comunitat Valenciana.
Esta va ser una decisió adoptada per la Comissió de Coordinació en la sessió celebrada el passat dia 13 d'abril del present any, una vegada acabat el dictamen d'este projecte de llei.

El projecte de llei va ser presentat pel govern valencià davant estes Corts el passat dia 16 de febrer de 2000 i es va publicar en el *Bolletí Oficial de les Corts Valencianes*, número 33, de 28 de febrer, concluint el termini per a presentació d'esmenes el 16 de març.

Al projecte de llei únicament es va presentar una esmena a la totalitat per part del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, que va ser debatuda en el plenari celebrat el passat dia 5 d'abril i va ser rebutjada en la mateixa sessió.
Al no haver-se presentat cap esmena parcial no ha sigut necessària la constitució de la ponència, sent assumides les seus funcions per la pròpia comissió.

El debat en comissió es va celebrar el passat 13 d'abril, d'on va a eixir este dictamen que es presenta hui en esta Cambra.

La creació d'este nou col·legi professional a l'àmbit de la nostra comunitat pretén dotar a estos professionals d'una organització adequada capaç de vetllar per la defensa dels seus interessos, així com ordenar l'exercici d'una professió que es va reconéixer com a titulació universitària amb el Decret 387 de 1991.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Martinavarro.

A este projecte de llei no hi ha cap esmena mantinguda per a debatre en el Ple.
Per tant, passem directament a la votació de l'articulat.

Senyories, comença la votació corresponent a l'article u.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 75 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article u.

Senyories, votació corresponent a l'article dos.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 73 vots a favor, 6 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article dos.

Votació corresponent a l'article tres.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 73 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article tres.

Votació a la disposició addicional.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 74 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició addicional.

Votació corresponent a la disposició transitòria primera.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 75 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició transitòria primera.

Votació corresponent a la disposició transitòria segona.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 73 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició transitòria segona.

Votació a la disposició final.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 75 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició final.

Votació corresponent a l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 74 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.

Votació final de totalitat del Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Biòlegs de la Comunitat Valenciana.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 75 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat el Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Biòlegs de la Comunitat Valenciana.

Correspon a continuació l'explicació de vot.
Per a explicació de vot, té la paraula el senyor Cardona, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Esquerra Unida durant tot el desplegament legislatiu dels col·legis professionals ha mostrat la seua oposició a les diverses lleis que han desplegat estes qüestions i mostra la seua oposició, està mostrant-la, a tots els col·legis professionals que estan venint particularment.
Fonamentalment nosaltres ens basem en qüestions de principi que no podem acceptar i en este cas concret el que l'article 36 de la Constitució Espanyola no diu en cap lloc que aquestes entitats hagen de ser corporacions de dret públic o que hagen de basar-se en la col.
legiació obligatòria.

Per a nosaltres aquests aspectes es venen portant-se mimèticament des de la Llei de 1974, de 13 de febrer, sense que s'haja introduït cap canvi substancial en l'època democràtica.
I per tant no correspon al nostre model associatiu que es basa en entitats corporatives, es basaria en entitats corporatives de base privada que pogueren realitzar per delegació algunes activitats administratives i que pogueren defensar els interessos professionals i els drets dels ciutadans.

Nosaltres pensem que el model que ha adoptat la conselleria és el menys adequat i el que realment no salvaguarda els drets de tots, ni dels professionals, ni del conjunt de valencians i valencianes.
Nosaltres pensem que també hi ha gent que no vol pertànyer als col·legis professionals, que també té els drets, els seus drets i nosaltres defensem aquí a aquestes persones: les persones que estan col·legiades sense voler, les que treballaven abans de la constitució dels col·legis professionals, les que provenen d'uns altres territoris on la col.
legiació no és obligatòria.
I per tant pensem en aquests drets, que en aquest moment pareix que no defensa ningú excepte la nostra formació.

Per tant, nosaltres creem que aquests dos aspectes, el tema de considerar als col·legis professionals corporació de dret públic i els que es basen en la col.
legiació obligatòria, són els que ens impedeixen votar a favor.

També pensem que aquestes condicions són les que transformen o ajuden a transformar els col·legis professionals en grups de pressió corporatius, que els fan tindre un status que no haurien de tindre i que no deixa que els professionals s'organitzen realment com vulguen.
Parlant de què ha d'haver llibertat d'associació pensem que precisament aquest model és el que impedeix que els professionals s'organitzen com vulguen i imposa una forma determinada d'associar-se.

Per açò, per aquests motius de fons, és pel que hem votat en contra de la constitució d'aquest Col·legi Oficial de Biòlegs de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Cardona.

En representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula la senyora De Armengol per explicació de vot.

 

**La senyora De Armengol Criado:**

Muchas gracias, señora presidenta.

El Grupo Socialista en este caso también da por reproducidas las argumentaciones que ha mantenido en cada una de las explicaciones de voto que se han dado de creación de distintos colegios profesionales.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora De Armengol.

Per a explicació de vot, té la paraula la representant del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora Gómez Abego:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Las Cortes Valencianas han aprobado hoy otra ley que desarrolla la capacidad normativa de nuestra comunidad, una ley que recoge la sensibilidad, las aspiraciones y las sugerencias de un colectivo como es el de biólogos de la Comunidad Valenciana; una ley que refleja la voluntad del gobierno valenciano de avanzar, junto con la sociedad civil, en la estructuración del ordenamiento jurídico valenciano.

¿Qué es lo que hemos aprobado hoy?
La Constitución Española, en su artículo 149.
1.
18, reserva al Estado la competencia sobre las bases del régimen júridico de las administraciones públicas y en el artículo 36 prevé que la ley regulará las peculiaridades propias de los colegios profesionales.
Por lo tanto, en primer lugar, estas Cortes han desarrollado un precepto establecido en la Constitución Española.
En segundo lugar, hemos aglutinado en este ámbito territorial a la mayoría de los profesionales que ostentan esta titulación, que acordaron por unanimidad solicitar formalmente la creación, por segregación de la delegación del Colegio Oficial de Biólogos de ámbito nacional, del Colegio Oficial de Biólogos de la Comunidad Valenciana.
Y en tercer lugar, la creación del Colegio Oficial de Biólogos de la Comunidad Valenciana, en el que se integren los profesionales que disponiendo de los conocimientos y titulación necesarias y suficientes ejerzan esta profesión, permitirá dotar a un amplio colectivo de profesionales de una organización adecuada, capaz de velar por la defensa de sus intereses y de ordenar el ejercicio de la profesión.
Por todo ello votamos a favor del dictamen.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Gómez.

Se suspén la sessió per quinze minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 35 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 51 minuts)*

 

***Debat i votació del Dictamen de la Comissió de Coordinació, Organtizació i Règim de les Institucions de la Generalitat sobre el Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Decoradors i Dissenyadors d'Interior de la Comunitat Valenciana (BOCV número 40).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt tres de l'ordre del dia, debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat sobre el Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Decoradors i Dissenyadors d'Interior de la Comunitat Valenciana.
Per a la presentació del dictamen de la comissió, té la paraula la senyora Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Em correspon com a vicepresidenta de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat Valenciana, realitzar la presentació del Projecte de llei del Col·legi Oficial de Decoradors i Dissenyadors d'Interior de la Comunitat Valenciana.
Esta fou una decisió que va adoptar la Comissió de Coordinació en la seua sessió celebrada el passat 13 d'abril de l'any en curs, una volta conclòs el dictamen d'este projecte de llei.
El projecte de llei fou presentat pel Govern Valencià davant les Corts el passat dia 16 de febrer de 2000; es va publicar en el *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* en el número 34, del 3 de març, concloent el termini per a la terminació de presentació d'esmenes el 21 de març d'este mateix any.

Al projecte de llei únicament es va presentar una esmena a la totalitat per part del Grup Parlamentari Esquerra Unida, que fou debatuda en el Ple celebrat el passat dia 5 d'abril, sent rebutjada en la citada sessió.
No havent-se presentat esmenes parcials alguna, no fou necessària la constitució de la ponència, sent assumides les funcions per la pròpia comissió.
El debat en comissió es va celebrar el passat dia 13 d'abril, elevant-se com a dictamen de la comissió el projecte de llei presentat.
La creació d'este nou col·legi professional en l'àmbit de la nostra comunitat pretén dotar a estos professionals d'una organització adequada, capaç per a vetlar la defensa dels seus interessos, així com ordenar l'exercici d'una professió que té el seu reconeixement com a titulació universitària en el Decret 387/1991.
Els estudis foren originalment regulats pel Decret 2.
127/63, del 24 de juliol.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Nácher.

Tampoc hi ha esmenes presentades al Ple, i per tant passem directament a votació de l'articulat.

Comença la votació a l'article u del Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Decoradors i Dissenyadors d'Interior de la Comunitat Valenciana.
Senyories, comença la votació a l'article u.
El resultat de la votació és de 70 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció, queda aprovat l'article u.

Votació a l'article dos.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 70 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció, queda aprovat l'article dos.

Votació corresponent a l'article tres.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 70 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció, queda aprovat l'article tres.

Votació a la disposició addicional.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 69 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció, queda aprovada la disposició addicional.

Votació a la disposició transitòria primera.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 71 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció, queda aprovada la disposició transitòria primera.

Votació corresponent a la disposició transitòria segona.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 70 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció, queda aprovada la disposició transitòria segona.

Votació a la disposició final.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 69 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció, queda aprovada la disposició final.

Votació a l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 71 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció, queda aprovada l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.

Votació final de totalitat al Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Decoradors i Dissenyadors d'Interior de la Comunitat Valenciana.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 71 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció, queda aprovat el Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Decoradors i Dissenyadors d'Interior de la Comunitat Valenciana.

Per a explicació de vot, té la paraula el senyor Cardona en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

En este cas, com en els anteriors, nosaltres hem d'indicar la nostra oposició a alguns aspectes bàsics d'aquesta llei i de totes les lleis dels col·legis oficials, com són el tema que es consideren.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Cardona.

Per favor, senyories, pregue silenci.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
com són que es consideren corporacions de dret públic, i el tema de l'obligatorietat de la col·legiació.
Ja hem expressat moltes vegades la nostra oposició a aquests dos principis.
Però és que, a més, en aquest cas nosaltres pensem que hi ha uns altres arguments per a oposar-se a la creació d'aquest Col·legi Oficial de Decoradors i Dissenyadors d'Interior, i és que pensem que hi ha una confusió entre l'existència d'una titulació i la necessitat de la constitució posterior d'un col·legi oficial de la professió respectiva.

En eixe sentit, nosaltres pensem que l'activitat de decoració, que és una professió digna, que intenta formular, redactar, dirigir i executar projectes de decoració, que no afecta a elements estructurals o la configuració de l'obra principal, pensem que aquesta activitat es pot realitzar des d'una altra formació diferent a la que s'especifica en la pròpia llei de creació d'aquest col·legi professional.
I en eixe sentit, nosaltres hem de ressaltar que hi ha una sentència del Tribunal Suprem que diu clarament, que l'existència d'una titulació només indica que s'han seguit els cursos per a una determinada professió, però no es pot considerar un requisit necessari.
En este cas, per a la professió de decorador, nosaltres pensem que es pot accedir a aquesta professió des d'unes altres titulacions, perquè aquesta activitat no consta que estiga sotmesa a cap regulació jurídica específica.

Per tant, nosaltres ens basem en aquest cas en qüestions de principi, però també en aquestes sentències que indiquen que no sempre cal fer un col·legi professional.
En aquest cas també volem ressaltar una sentència del Tribunal Constitucional que indica que la titulació oficial no comporta necessàriament la creació d'un col·legi professional.
Per això, i pels arguments que expressa també el Consell Jurídic Consultiu quan fa el dictamen d'aquesta llei, perquè el Consell Jurídic Consultiu ressalta que el lliure exercici de la professió és un dret, i que aquest dret només es pot limitar quan existisquen raons d'interés públic, d'indubtable interés públic i quan el control de la responsabilitat exigisca la incorporació obligatòria; és a dir, en aquest cas no és sols que nosaltres estiguem en contra de la col·legiació obligatòria en els col·legis professionals, siga quin siga, sinó que pensem que no es donen les raons d'indubtable interés públic, i que el control de responsabilitat exigisca aquest requisit que en aquesta llei s'aprova.

Per tant, en aquest cas, no només per les qüestions de principi ja esmentades en totes les lleis, sinó també perquè pensem que existeixen raons que fan que no totes les demandes de col·legis oficials hagen de ser acceptades.
I en aquest cas concret, pensem que acceptar-lo és excedir-se i és posar limitacions a l'exercici d'una professió que no requereix imprescindiblement la possessió d'esta titulació concreta.
Per tant, aquest és el motiu pel que hem votat en contra de la constitució d'aquest col·legi oficial.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

En representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes i per a explicació de vot, té la paraula la senyora Armengol.

 

**La senyora De Armengol Criado:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Repetir que doy por reproducida la argumentación que hemos mantenido en las explicaciones de voto de las leyes de creación de los distintos colegios profesionales.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora De Armengol.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la senyora Nácher.
*(Remors)*

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Des del Grup Parlamentari Popular ens congratulem que s'haja aprovat aquesta llei, perquè no es pot parlar ni demanar més competències per a la Comunitat Valenciana, si quan les tenim no fem ús d'elles ni les desenrotllem.
Per a què les demanem?

L'aprovació del Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Decoradors i Dissenyadors d'interior de la Comunitat Valenciana és un pas més en la consolidació de l'autogovern de la nostra comunitat, perquè segons l'article 31, apartat 22, del nostre Estatut d'Autonomia, tenim competència exclusiva en matèria de col·legis professionals.
Jo em pregunte: volem competències?
, volem autonomia plena?

I, a més a més, la creació del Col·legi Oficial de Decoradors i Dissenyadors d'interior és una demanda d'un col·lectiu social, i així el reconeixement de la seua titulació universitària en el Decret 387/91, que foren els estudis originaris regulats pel Decret 2.
127/63, de 24 de juliol.

Pareix que hi ha un menyspreu per estos titulats per part de certs sectors: els decoradors i els dissenyadors d'interior no poden ser considerats com a titulats universitaris per a alguns sectors.

Però, mire, des del Grup Parlamentari Popular, no volem estar d'esquenes a la realitat social, no volem tancar els ulls davant una demanda social.
Per això el Grup Parlamentari Popular hem votat afirmativament.

Moltes gràcies.

 

 

***Debat i votació del Dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat sobre el Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial d'Enginyers en Informàtica de la Comunitat Valenciana (BOCV número 40).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Nácher.

Passem a continuació al punt quatre de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat sobre el projecte de llei de creació del Col·legi Oficial d'Enginyers en Informàtica de la Comunitat Valenciana.

Per a la presentació del dictamen de la comissió, té la paraula el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories, he sigut designat, en qualitat de president de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat, per a presentar el dictamen de comissió del Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial d'Enginyers en Informàtica de la Comunitat Valenciana.
Va ser una decisió que va adoptar la Comissió de Coordinació en la seua sessió celebrada el passat dia 13 d'abril, i una volta es va concloure el debat i votació d'este projecte de llei.

Com les seues senyories coneixen, l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, en l'apartat 22 de l'article 31, confereix a la Generalitat competència exclusiva en matèria de col·legis professionals.
I en ús de les mencionades competències, les Corts Valencianes promulgaren la llei de la Generalitat 6/1997, de 4 de desembre, de consells i col·legis professionals, en la qual es disposa en l'article 7 que la creació de col·legis professionals en l'àmbit de la nostra comunitat es farà mitjançant llei de la Generalitat.

En concordància amb el que acabe de dir, he d'assenyalar que l'associació de doctors llicenciats i enginyers en informàtica de la Comunitat Valenciana, on s'aglutinen la majoria dels professionals que ostenten estes titulacions, va acordar per unanimitat demanar formalment al Consell la constitució i creació del Col·legi Oficial d'Enginyers en Informàtica de la Comunitat Valenciana.

Per tot això, des del punt de vista de l'interés públic, considerem que la decisió del Consell de la Generalitat de tramitar la present llei és encertada i, a més, arreplega els desitjos dels professionals afectats.

El projecte de llei es va presentar pel Govern Valencià davant estes Cortes el passat dia 16 de febrer, i es va publicar en el *Bolletí Oficial de les Corts Valencianes* número 34, del 3 de març.

Conclòs el termini per a presentar esmenes el 21 de març d'este mateix any, al projecte de llei solament es va presentar una esmena de totalitat per part del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, que va ser debatuda en el Ple celebrat el passat dia 5 d'abril, sent rebutjada en la citada sessió.
No havent-se presentat esmenes parcials, no va ser necessari la constitució de la ponència, sinó que es van assumir les funcions per la mateixa comissió.
I el debat en comissió es va celebrar el passat dia 13 d'abril, elevant-se com a dictamen de la comissió el projecte de llei presentat.

La creació d'este nou col·legi professional en l'àmbit de la nostra comunitat pretén dotar a estos professionals d'una organització adequada capaç de vetllar per la defensa dels seus interessos, així com ordenar l'exercici d'una professió que té el seu reconeixement com a titulació universitària en el Decret 327/76.

Entenem que és una decisió encertada ­una volta més­ pel Consell de la Generalitat, i les Corts són les que tenen la competència legitima per a promulgar esta llei, si a continuació és aprovada.

Felicitem al Consell per la seua decisió d'anar incrementant dia a dia la regulació, mitjançant llei, de la creació dels col·legis professionals, perquè és atendre la demanda que la societat civil valenciana està fent en estos moments.
I, per tant, el Consell és receptiu a eixes necessitats de la nostra societat i està portant endavant la promulgació de totes estes lleis.

Res més, senyories.
Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

No hi ha cap esmena mantinguda per a debatre en el Ple i, per tant, passem directament a la votació de l'articulat.

Comença la votació corresponent a l'article 1.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 76 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 1.

Votació a l'article 2.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 78 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 2.

Votació corresponent a l'article 3.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 78 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 3.

Votació a la disposició addicional.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 78 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició addicional.

Votació a la disposició transitòria primera.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 78 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició transitòria primera.

Votació corresponent a la disposició transitòria segona.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 78 vots a favor, 4 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició transitòria segona.

Votació corresponent a la disposició final.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 77 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la disposició final.

A l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 78 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada.

Votació final de totalitat del projecte de llei de creació del Col·legi Oficial d'Enginyers en Informàtica de la Comunitat Valenciana.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 76 vots a favor, 5 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat el projecte de llei de creació del Col·legi Oficial d'Enginyers en Informàtica de la Comunitat Valenciana.

Per a explicació de vot, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Sembla ser que en aquesta ocasió el Partit Popular disposarà de dos torns d'explicació de vot, perquè la presentació que ha fet el presentador del dictamen se semblava més a una defensa de la llei que no a la pura presentació del dictamen.

Bé, al que anem.
És evident que la regulació legal dels col·legis professionals, de la manera que està actualment, no és coherent amb el model de societat que defensa Esquerra Unida del País Valencià.
Nosaltres estem a favor de la sindicació lliure, de la creació de les associacions que els interessats lliurement vulguen pertànyer a elles i estem a favor també del suport públic a les mateixes per a consecució de les seues finalitats, però no ens sembla acceptable que es donen privilegis a determinades associacions privades que, a més a més, obliguen a l'afiliació obligatòria.

Nosaltres observem en la formulació de les lleis dels col·legis professionals un cert desig de monopoli en la regulació de determinades activitats, quan eixes activitats ja estan regulades per l'Estat i també per les regulacions professionals legals.
Pensem que en ocasions els col·legis professionals són excessivament corporatius i excloents.

En aquest projecte de llei, i concretament en aquesta llei, ens trobem amb un problema molt clar, i és l'intent d'apropiació de la denominació d'informàtic per part d'una única titulació específica.

Nosaltres pensem que per a exercir la professió d'informàtic, que abarca múltiples activitats, abarca des de les persones que fan programació a les persones que en una empresa s'encarreguen d'un departament determinat, a les persones que investiguen en informàtica, en aquesta llei es limita a una única titulació.

També pensem que aquesta redacció final de la llei va en contra d'allò que dictamina el mateix Consell Jurídic Consultiu, que va llegir un avantprojecte de llei diferent al que ara s'ha aprovat.
I així ens trobem que amb aquesta redacció, la professió d'informàtic queda limitada a les persones que tenen la titulació d'enginyer en informàtica o de llicenciat en informàtica, mentre que tant el Consell Jurídic Consultiu com la secretaria general de la Conselleria de Justícia i Administracions públiques, van deixar ben clar que la professió d'informàtic no es podia limitar a aquestes titulacions concretes.

Per tant, a part de les raons de fons que ens fan estar en contra de tots els col·legis professionals, el tema que siguen corporacions de dret públic i el tema de la col·legiació obligatòria, en aquest cas concret ens trobem que també hi ha dificultats jurídiques, que hi ha problemes molt concrets que fan que una professió d'informàtic, que no deuria estar limitada a una titulació concreta, es veja limitada per aquesta pròpia llei.

Pensem que això s'utilitzarà de manera incorrecta, s'utilitzarà de manera corporativa i que això també probablement comportarà la interposició de recursos judicials per a aquelles persones que es veuen afectades per aquesta redacció limitadora i excloent d'aquesta llei.

Per tant, per aquests motius i pels motius de fons que hem expressat en totes les exposicions dels col·legis oficials, hem votat en contra d'aquesta llei.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

En representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula la senyora Armengol.

 

**La senyora De Armengol Criado:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Reiterar lo que vengo diciendo desde hace ya no sé cuántas leyes *(rient-se)*, pero repetir, digamos, dar por repetida la argumentación que hemos mantenido en cada una de las leyes de creación de colegios profesionales.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Armengol.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez Barber:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Amb l'aprovació d'esta llei es complix la sol·licitud de l'Associació de Doctors, Llicenciats i Enginyers en Informàtica en la demarcació de la Comunitat Valenciana, que aglutina en este àmbit territorial la majoria dels professionals que ostenten esta titulació, i que va acordar en el seu dia, aprovat per unanimitat, sol·licitar formalment la constitució i creació del Col·legi Oficial d'Enginyers en Informàtica de la Comunitat Valenciana.
Es complix al mateix temps la legalitat vigent i el compromís electoral del Partit Popular en allò que es referix a la creació dels col·legis professionals.

I a més, des del punt de vista de l'interés públic, amb la creació del Col·legi Oficial d'Enginyers en Informàtica de la Comunitat Valenciana s'aconseguix la integració dels professionals que disposen de coneixements i titulacions necessàries i suficients per a exercir eixa professió, i a la volta, es permetrà dotar un ampli col·lectiu de professionals d'una organització adequada capaç de vetlar per la defensa dels seus interessos i ordenar l'exercici de la professió.
Es crea com a corporació de dret públic amb personalitat jurídica pròpia i amb plena capacitat per al compliment dels seus fins.

Per tot açò és per què el Grup Parlamentari Popular ha votat a favor de la llei.

Però no puc acabar sense mencionar les declaracions fetes en esta trona de hui i també el dia de la defensa de la llei del debat a la totalitat pel Grup d'Esquerra Unida, perquè no diu la veritat.
No es pot dir ací que s'aprova la llei sent contrària al dictamen del Consell Jurídic Consultiu.
A més, ja es va dir el dia del debat de la llei, no s'ha presentat ninguna esmena en la comissió i ara hui es tornen a sembrar dubtes sobre això.

Allò que s'aprova és una llei que està d'acord amb el dictamen del Consell Jurídic Consultiu i, per suposat, complint l'estricta legalitat vigent.
A més, he de dir també que el dictamen de la llei presentat pel president és el fidel reflex de la voluntat de la comissió.

Res més i moltes gràcies.

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre adopció de mesures necessàries per a la rehabilitació total dels expedients dels combatents de la guerrilla en la lluita a favor de la democràcia i contra el feixisme, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià (RE número 1.
118, BOCV número 11).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Passem a continuació al punt 5 de l'ordre del dia, Proposició no de llei sobre adopció de mesures necessàries per a la rehabilitació total dels expedients d'excombatents de la guerrilla en la lluita a favor de la democràcia i contra el feixisme, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Per a la seua presentació i defensa, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats i diputades.

Ara vinc per un altre motiu, espere que més del gust de tots i més agradable també per a mi, perquè suposa una acció, una actuació, un possible acord que pense que és molt necessari.

Aquesta proposició no de llei va adreçada a rehabilitar, a donar la dignitat que es mereixen, a recordar totes aquelles persones que, acabada la guerra, van seguir combatent per restablir la legalitat constitucional.

Van lluitar en condicions molt difícils.
Molts d'ells van ser morts, molts van patir tortures, van ser empresonats i van ser resistents a la imposició d'una dictadura i van ser lluitadors contra el feixisme, ací dins d'aquest estat i també a tota Europa.

Aquestes persones, que l'únic que feen era defensar una legalitat, van ser qualificades com a bandolers i com a malfactors, i així consten en molts dels expedients que hi ha en l'exèrcit i en la Guàrdia Civil.
En contraposició, molts altres països del nostre entorn els van tractar, a estes mateixes persones, com a herois i com a persones que havien defensat la llibertat, i van ser honorats no només en el moment de la lluita sinó també al llarg dels anys següents.

Després d'aplegada la democràcia una altra volta ací a l'estat espanyol, es van tancar algunes ferides.
Es va reconéixer el treball dels militars republicans, es va reconéixer els exiliats i es va netejar el seu expedient, es van fer accions destinades a compensar els xiquets de la guerra, els presos polítics.
En aquesta mateixa Cambra no fa molt es va aprovar per tots els grups polítics una proposta per compensar totes aquelles persones que, bé per edat o per no haver estat prou temps en la presó, havien quedat fora de la Llei d'amnistia, i esperem que estos tràmits vagen ràpid perquè la cinquantena de persones afectades per aquest cas vegen compensat el seu patiment.
Però encara queden algunes ferides per tancar.
Després de seixanta anys, pensem que és hora de tancar-les totes, i aquesta és una ben important.

 

Aquest col·lectiu, el dels guerrillers, les persones que van combatre per restituir la democràcia a Espanya, és l'únic que no té drets reconeguts ni té reconeguda la seua lluita a un nivell oficial, que moltes persones si que li la reconeixem i li l'hem reconeguda sempre.

Aquests combatents, els que queden vius ara, exigixen i demanen, amb tot el dret moral, la seua rehabilitació i la d'aquells que van morir sota la dictadura.
Demanen que els seus expedients desapareguen completament dels arxius militars i de la Guàrdia Civil.
Demanen que desaparega tota referència a la qualificació de malfactors i bandolers, perquè no és això el que eren sinó que eren guerrillers i lluitadors per la llibertat.
Demanen que siguen reconeguts com a combatents per poder comptabilitzar el període d'activitat militar davant l'administració de l'Estat i per al cobrament de les seues pensions, o bé els seus familiars en el cas que ells ja no visquen.

Ja en queden pocs, però en van ser més de 5.
000 els guerrillers i més de 20.
000 persones, hòmens i dones, els que van fer d'enllaços, que van lluitar per allò que creien que era just i que nosaltres pensem que era just.
La seua rehabilitació és allò que primer demanen i és allò més important per a ells.
Demanen la seua dignitat, i pensem que reconéixer-la dignificarà també aquesta Cambra.

Pensem que cal tenir memòria històrica, cal recordar tots aquells i aquelles que ja no estan, cal recordar la seua lluita contra el feixisme, els morts en la Segona Guerra Mundial, cal recordar els que van morir als espantosos camps de concentració, cal recordar les persones que van patir, cal retirar les injúries que figuren als seus expedients i cal que també ací es faça real la reconciliació.

Aquesta proposició que nosaltres presentem o algunes semblants han sigut aprovades en diversos ajuntaments del País Valencià, a València ciutat concretament ha sigut aprovada.
Ha sigut aprovada en la diputació.
Ha sigut aprovada també en diversos parlaments autonòmics, entre ells, per exemple, el de Madrid.
Aquesta demanda rep també el suport de diversos departaments d'Història Contemporània de diverses universitats.

I pensem que és una qüestió de consciència, una qüestió de justícia, reconéixer aquesta lluita i donar satisfacció a aquestes demandes.
Per això presentem aquesta proposició no de llei, una proposició a què es va arribar per la via de l'associació per a la creació de l'arxiu de la Guerra Civil, les brigades internacionals, els xiquets de la guerra, la resistència i l'exili espanyol, que vol crear un arxiu sobre la guerra i sobre l'exili.

Pense que, afortunadament, devem felicitar-nos perquè els portaveus dels grups parlamentaris m'han fet arribar la seua voluntat d'aprovar aquesta proposició no de llei, amb alguna variació que considere que millora substancialment el text presentat per nosaltres, ja que la mateixa associació va enviar posteriorment a la nostra presentació una versió posterior.
Per tant, com que pense que pot haver acord en un text lleugerament canviat sobre el presentat, demanaria a la presidència un recés per tal de posar-nos d'acord en la redacció definitiva.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Pareix que hi ha una oferta de proposta alternativa.
Se suspén la sessió, per aplegar a esta proposta alternativa, per deu minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 29 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 38 minuts)*

**La senyora presidenta:**

Se ha presentado una propuesta alternativa en sustitución de la propuesta original, firmada por los tres grupos parlamentarios, cuyo texto es así: "Los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes.
.
.
" *(Remors)* Por favor, ruego a los diputados que ocupen sus escaños.
*(Pausa)* 

"Los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes, al amparo del artículo 156.
3 del Reglamento de las Cortes Valencianas, presentan la siguiente propuesta alternativa a la proposición no de ley número de registro de entrada 1.
118.
Propuesta alternativa:

Las Cortes Valencianas acuerdan que el Consell:

1.
Inste a todas las administraciones del Estado, en sus vertientes ejecutiva y legislativa, a adoptar todas las medidas pertinentes a fin de superar todas las secuelas de la Guerra Civil y el periodo de posguerra que pudieran quedar presentes en la sociedad española y que afectan a colectivos o personas concretas, con el fin de cerrar definitivamente tan lamentable episodio de nuestra historia y ubicarlo en el ámbito estrictamente histórico en su aspecto documental y archivístico, así como el desarrollo de todas las iniciativas necesarias de carácter político y administrativo que, a juicio de los poderes ejecutivo y legislativo, contribuyan a paliar dichas secuelas que aún pudieran persistir de aquel enfrentamiento entre españoles.

Igualmente, que inste a que, dentro de las referidas medidas, se incluya el reconocimiento social a todos los efectos de la dignidad y la memoria de los españoles que tras la Guerra Civil de 1936/39 mantuvieron, desde el ámbito de la guerrilla o de la resistencia civil, la lucha por las libertades.
Este reconocimiento deberá contemplar, entre otras cosas,

a) Que los expedientes de estos ciudadanos y ciudadanas sean transferidos a los archivos históricos correspondientes y que de ahora en adelante se suprima toda referencia a los guerrilleros antifascistas como bandoleros, malhechores o terroristas.

b) Que como resultado de lo anterior, se reconozca a todos los efectos el periodo militar de su lucha, específicamente en cuanto a derechos sociales y pensiones, incluidas las pensiones de viudedad correspondientes.

2.
Que en la medida de sus posibilidades colabore a la recuperación del archivo histórico y a la sensibilización social en el territorio de la Comunidad Valenciana.

Cortes Valencianas, 10 de mayo de 2000.
Firmado, Grupo Parlamentario Popular, Grupo Parlamentario de Esquerra Unida, Grupo Parlamentario Socialista.
"

Corresponde a continuación la votación de esta propuesta alternativa en sustitución de la propuesta original.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 80 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, queda aprovada per unanimitat esta proposta alternativa.
*(Aplaudiments)*

Correspon l'explicació de vot del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula la senyora Lozano.

 

**La senyora Lozano Salvador:**

 

El Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes ha votado a favor de esta iniciativa que ha defendido el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida del País Valencià, pero que es una petición de la AGE, Asociación Guerra y Exilio.

Como todos sabemos, después de la Guerra Civil española, numerosos combatientes, hombres y mujeres procedentes de diferentes de organizaciones políticas y sindicales, lucharon como soldados en defensa del gobierno legítimo, elegido en unas urnas por los ciudadanos libremente y en uso de sus derechos democráticos.
Estos ciudadanos combatieron en una guerra para restablecer la legalidad constitucional frente al golpe de estado militar, contribuyendo con su esfuerzo a la lucha contra el fascismo ya organizado en otros países, y que aquí, en el estado español, hicimos de ensayo general a lo que luego ocurrió, por cierto, en toda Europa.

Estos hombres y mujeres organizados militarmente en formaciones y guerrilleros, mantuvieron focos de resistencia armada en todo el territorio español.
Los enfrentamientos que se produjeron con las entonces llamadas fuerzas de seguridad golpista ocasionaron un gran número de muertes entre los guerrilleros.
Es innegable que estos combatientes fueron la resistencia a la dictadura franquista, que aprovecharon las montañas y sierras, como en el caso de mi comarca, la sierra Espadán, Calderona o el Mont Major, que les sirvieron de refugio en esos años, hasta el exilio los que sobrevivieron.
Y lo hicieron en condiciones infrahumanas, en un país ocupado militarmente y diezmado por la represión.
Muchos de los que sobrevivieron en este desigual combate, y una vez en el exilio, se sumaron a la resistencia contra el nazismo en el territorio europeo, combatiendo hasta el final de la guerra.
Hay testimonios y documentación que prueban estos hechos.

Estos hombres y mujeres combatientes contra el fascismo, fueron calificados por la dictadura como malhechores y bandoleros, aunque también fueron llamados maquis cariñosamente.
Tenemos una deuda moral con estos hombres y mujeres, y un agradecimiento a su labor para luchar e intentar restablecer la democracia.
Nuestra democracia, consolidada hoy por fin, tiene una deuda moral que nos compete a todos.

Este es el único colectivo que después de sesenta años no tiene un reconocimiento a su lucha, aunque hoy aquí ya lo hemos aprobado.
Los pocos combatientes por la democracia que quedan vivos, exigen y demandan con todo el derecho moral que les asiste, la rehabilitación de ellos y de los que fueron asesinados cruelmente por el régimen dictatorial, sin cometer mayor delito que luchar por su libertad.
La demanda es que sus expedientes pasen a formar parte de un archivo histórico en el que se guarde la memoria de la guerra y el exilio; que desaparezcan para siempre los archivos militares y de la Guardia civil; que sean conocidos como combatientes Pocos quedan ya de los cinco mil guerrilleros y veinte mil enlaces, hombres y mujeres que apoyaron a la guerrilla.
Su rehabilitación es lo que están demandando y reclamando con todo su derecho.
Reclaman su dignidad.

A nuestro grupo le preocupa y le preocupa enormemente todo aquello referente a la memoria histórica.
Sabemos lo importante que son las virtudes cívicas democráticas como la tolerancia y la convivencia, como la capacidad de restañar las heridas del pasado, como llegar a un entendimiento.
Pero a ese entendimiento se llega con el reconocimiento y a través de la justicia.
Creemos que hay varias deudas pendientes con aquellas personas que han dado su vida por las libertades, y que fueron capaces de mantener, corriendo gravísimos peligros, sus ideales, luchando contra ideales antidemocráticos; de ahí nuestro reconocimiento, de ahí nuestro agradecimiento.

Pero lo que nosotros sí quisiéramos poner de manifiesto, congratulándonos del acuerdo, es que muchas de estas personas, muchos de estos hombres y mujeres traspasaron fronteras.
Se ubicaron fundamentalmente en Francia.
Pero también en otros países europeos, y allí prosiguieron la lucha durante la Segunda Guerra Mundial, en años igualmente difíciles.
Y muchos no pueden acompañarnos porque fueron fusilados, porque murieron en campos de concentración, en campos de exterminio, en muchos otros lugares.
De ahí el respeto que decía que tenemos a estos luchadores.
Porque por un lado es una injusticia histórica, y por otro es una deuda que tenemos con ellos, hacia quienes hoy nos honran aquí con su presencia y hacia todo el colectivo.

A la sociedad francesa no se le ocurrió cuestionarse en ningún momento el esfuerzo realizado por la resistencia en la Segunda Guerra Mundial.
Nadie los tachó de bandoleros o malhechores, sino todo lo contrario.
Son homenajeados año tras año por las instituciones públicas y la sociedad francesa los califica de héroes.
En nuestro caso, todavía no ha habido un gesto que pueda igualar a los que se han realizado en otros países.
Pero creo que es un buen momento, el de esta mañana y ahora, para iniciar ese reconocimiento.

Yo estoy completamente convencida de que lo que hemos aprobado tiene un efecto positivo e histórico para los hombres y mujeres que lucharon por la democracia.
Resulta anacrónico, pero sobre todo resulta injusto, que en los expedientes de algunas de estas personas, de quienes ya han fallecido o de quienes todavía viven, estén calificativos que suponen un sonrojo, como por ejemplo malhechor o bandolero.
Esto debe revisarse inmediatamente para sustituir estos términos peyorativos, y que yo me atrevería a decir aún más, injuriosos.
Para que la revisión de estos expedientes forme parte de esa reconciliación, de ese encuentro, de esa conveniencia y de esa tolerancia, siempre realizada desde la justicia y con el derecho a la reparación de estas personas.

Reiterar la satisfacción del Grupo Parlamentario Socialista-Progressites porque se haya llegado a un acuerdo que va a tener efectos positivos posteriores con el reconocimiento que se merecen estos luchadores por la libertad.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias, señora Lozano.

Senyor Costa, té la paraula per a explicació de vot en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Hace más de sesenta años este país sufrió un enfrentamiento muy importante entre hermanos, un enfrentamiento entre vecinos, entre ciudadanos de una misma nación.
Hace más de sesenta años, España, este país, sufrió lo que a mi juicio es la guerra más terrible de todas, la guerra que mayor surco deja dentro de la conciencia colectiva de una sociedad, como es una guerra civil.
Y a mí, y al igual que mi anterior compañera, personas cuyos hechos de los que estamos hablando cronológicamente, bibliográficamente pueden parecer muy lejanos, creo que es importante que seamos una muestra de una generación que a pesar de no haber vivido, de no haber sufrido ni los hechos ni las consecuencias de esa contienda, seamos los primeros que salgamos a una tribuna en un parlamento y defendamos que es posible conciliarse, que es posible desde esa nueva visión superar antiguas heridas y avanzar en la unión de todos los ciudadanos españoles.
Y eso a pesar de que la sociedad española ha dado muestras de poder y de querer superar esas heridas que durante muchos años han afectado a la conciencia colectiva de nuestro país, yo, como representante de mi grupo, como al igual que todos los grupos, creo que es una gran satisfacción contribuir a cerrar una de esas heridas que aún hoy quedaba abierta y que se mantenía en la sociedad española.
Y hacerlo además desde el consenso, desde la unanimidad, desde el diálogo político.
Pero sobre todo hacerlo en una Cámara que es la que demuestra, la representante donde reside la soberanía, la voluntad de los ciudadanos valencianos.
Porque al igual que esto se ha aprobado en las mismas condiciones y con las mismas características en otras instituciones, como el Ayuntamiento de Valencia, o como la Diputación, era necesario, teníamos la obligación de realizar y de aprobar esta propuesta que soluciona una situación que no contribuía a unir a nadie, sino a separar, que no contribuía a sanar ninguna situación, sino que contribuía a enfermar la conciencia colectiva de la sociedad española.

Hoy hemos aprobado una propuesta que habla que para conseguir el bienestar de todos los ciudadanos españoles, ha llegado el momento de sumar y de no dividir voluntades para su consecución; que es necesario rehabilitar la memoria histórica de los españoles.
Hemos aprobado una propuesta que habla de tomar las medidas necesarias para la restitución, o que restituyan el reconocimiento social, la dignidad y la memoria de todos los españoles que desde la resistencia civil, después de la guerra, lucharon por las libertades en el territorio español o fuera del territorio español, y mantuvieron esa lucha durante muchísimos años.
Porque hoy hemos aprobado una propuesta que solicita el reconocimiento histórico de este colectivo, pero además lo hace exigiendo y que se restituyan todas sus condicionantes, toda su condición a efectos civiles y militares en la sociedad española.

Pero esta iniciativa que contiene todas estas cosas creo que pone algo sumamente importante, que es el hecho social, el reconocimiento de los derechos sociales de esos colectivos que durante años lucharon por las libertades en este país.
No solamente su derecho a pensión, sino además el derecho a derechos sociales para aquellas personas que estuvieran sufriendo solitariamente las penas que pasaban este colectivo.
Y eso, que económicamente es algo importante, más importante es porque significa el reconocimiento por parte del Estado de la lucha por las libertades de estos colectivos.
Y además, esta propuesta contiene algo importantísimo, que es la involucración, no solo a través de la reivindicación del Gobierno Valenciano al Gobierno de la nación, sino la involucración directa del Gobierno Valenciano en luchar por la recuperación de la dignidad, de la memoria histórica de las personas que desde la resistencia civil, desde la guerra, lucharon contra o a favor de las libertades en España y en el resto de los territorios europeos.

Si todo esto es importante, a mí sí que me gustaría destacar algo que creo que se consigue con esta propuesta.
Con esta propuesta, a pesar de todo lo que he dicho, se consigue algo que para mi grupo y para mí es lo sustancial, que es que hemos dado un paso más en la unión de los españoles, un paso más en curar cicatrices pasadas, un paso más en la recuperación de la dignidad de la conciencia colectiva de un país que durante tres años sufrió una guerra muy dura y durante cuarenta años una dictadura.

Nada más y muchísimas gracias.

 

 

***Presa en connsideració de la Proposició no de llei sobre solidaritat amb les víctimes dels 1.
584 casos d'agressions, maltractaments físics i psíquics, persecució i violacions denunciats a la Comunitat Valenciana l'any 1999, presentada per la diputada Macarena Montesinos de Miguel i quatre diputades més del GP Popular (RE número 2.
653, BOCV número 28).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Costa.

Passem a continuació a la Proposició no de llei sobre solidaritat amb les víctimes dels 1.
584 casos d'agressions, maltractaments físics i psíquics, persecució i violacions denunciats a la Comunitat Valenciana l'any 1999, presentada per la diputada Macarena Montesinos de Miguel i quatre diputades més del Grup parlamentari Popular.
Per a la seua presentació i defensa, té la paraula la senyora Montesinos.

**La senyora Montesinos de Miguel:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

El pasado mes de noviembre, las diputadas del Grupo Parlamentario Popular, presentábamos una proposición no de ley ante esta Cámara, en el sentido de reafirmarnos en la voluntad que venimos manteniendo y manifestando en la lucha para la erradicación de la violencia de género.

Nosotros entendíamos que era una fecha importante, era el 25 de noviembre, y ese día se celebra el día internacional de la lucha contra la violencia que se ejerce contra las mujeres.
Era necesario que nos reafirmáramos en esa voluntad que venimos marcando y demostrando en apoyo a todas las víctimas de violencia de género, no solamente aquellas que denuncian y que dan ese paso, sino a todas aquellas que de forma callada vienen sufriendo y padeciendo malos tratos y violencia de género.

En ese sentido, nosotras, como parlamentarias, como diputadas del Grupo Parlamentario Popular, venimos trabajando a lo largo de estos años no solamente desde esta Cámara, sino a través y de acuerdo con una serie de asociaciones y de grupos de mujeres que, como nosotras, están comprometidas en esta lucha, al igual que las parlamentarias entendemos de otros grupos que representan esta Cámara.

En ese sentido, durante todo este tiempo hemos venido presentando iniciativas que nos llevan a comprometernos aún más.
Y en ese mismo sentido, hace ahora unos años, como iniciativa que surgió de esta Cámara, se pidió al gobierno de España que en aquellos organismos internacionales donde debería presentarse, de una vez por todas se declarase el día 25 de noviembre como día internacional de la no-violencia contra las mujeres, porque a pesar de que se venía demandando desde el año 1981, esta iniciativa no había sido una realidad.

En ese mismo sentido, nosotras, en esas proposiciones que presentábamos en esta Cámara, pedíamos que en el plan de igual de oportunidades que había elaborado el gobierno del presidente Zaplana, se priorizara y se primasen todas las acciones que luchan contra los malos tratos que se ejercen contra las mujeres.
Así presentábamos iniciativas para que estas mujeres víctimas de malos tratos pudieran resentarse de forma no solamente laboral, sino además social.
O bien que se formase a aquellos profesionales que en algún momento dado deben tratar con las mujeres que son víctimas de malos tratos, etcétera, etcétera, etcétera.
En definitiva, iniciativas que llevaran a alcanzar esa igualdad de oportunidades entre mujeres y hombres que desde este foro y desde otros venimos demandando.

Por ello, y coincidiendo con las acciones que desde el gobierno del presidente Zaplana se han venido emprendiendo, nosotras, porque nos sentimos especialmente orgullosas en la parte que nos toca y que nos corresponde, sí que debemos de alguna forma seguir alentando al Consell a que continúe trabajando como viene haciéndolo hasta ahora.
Porque incluso cuando la sociedad de la Comunidad Valenciana todavía no tenía ese compromiso y esa sensibilidad con las víctimas, cuando no se trasladaba a los medios de comunicación, como se vienen trasladando ahora todo lo que son las políticas y las acciones necesarias, y ese compromiso de toda la sociedad con las víctimas, ya desde este gobierno se pusieron en marcha una serie de acciones y de organismos que venían de alguna forma a rellenar algunas lagunas que durante años anteriores no habían podido ponerse en marcha.

Y en ese sentido está la iniciativa pionera de los centros mujer 24 horas; centros que desde el año 1996 se pusieron en marcha en la Comunidad Valenciana y que de una forma integral han venido atendiendo a las víctimas de malos tratos.
Estos centros, como todos ustedes saben, funcionan las 24 horas del día los 365 días del año, y están atendidos en su totalidad por profesionales, por personas que, en todo caso, son necesarias para atender a estas víctimas, y no solamente apoyarlas sino además poder paliar esas carencias que se tenían en cuanto a lo que era el apoyo, la ayuda, la denuncia, etcétera.

En ese mismo sentido, en nuestra comunidad se carecía de casas de acogida, fundamentalmente en la provincia de Alicante.
Y sí me gustaría recordar las dos casas de acogida de mi provincia que se abrieron: una en el municipio de Torrevieja ­que aquí tenemos a su alcalde y que en cierto modo fue uno de los grandes impulsores­ y la de la ciudad de Alicante.

En ese mismo sentido, y dentro de la intención de las políticas transversales, porque sí todos y todas entendemos que es fundamental que las acciones que se emprendan contra las mujeres víctimas de malos tratos no se deben única y exclusivamente ceñir y circunscribir a la Dirección General de la Mujer y a la Conselleria de Bienestar Social, sino que además deben ser políticas transversales, siendo el órgano impulsor el de la Conselleria de Bienestar Social.
Y desde precisamente ese órgano, desde esas políticas transversales, se han venido poniendo en marcha acciones de otras consellerias, que todas y cada una de ellas se han implicado, y muy especialmente la de Justicia.

En ese sentido, en febrero de 1998 se elabora y se aprueba el plan de acción urgente para luchar contra la violencia que se ejerce contra las mujeres, que se complementa, y es anterior, y se complementa con el del gobierno de España.
Fundamentalmente lo que se pretendía con ese plan era, cuando realmente ya empieza a existir, aunque sea incipiente, pero esa estructura que sirve de base a todas las víctimas, el que exista un compromiso firme del gobierno para luchar no solamente desde esta conselleria de la que hablábamos, la Conselleria de Bienestar Social, sino de todas y cada una de ellas.

En ese sentido, el plan abarca cinco áreas fundamentales.
La primera, que sería la de la sensibilización, esta es una área que todas y todos los diputados de esta Cámara entendemos que es una área fundamental y necesaria, porque si no sensibilizamos, si de alguna forma no se ponen en marcha esas acciones para que toda la sociedad se sienta comprometida no solamente con ellas y con acciones que se puedan emprender, la verdad es que poco resultado tendremos.

Y, en ese mismo sentido, en el sentido de la sensibilización, se han puesto en marcha una serie de talleres en educación, como es el de educando en la concordia de género, un taller que entendemos que es fundamental, porque se viene trabajando desde los colegios, desde los institutos.
Otra, por ejemplo, es la elaboración de contenidos de una guía didáctica, que se titula *Tú igual que yo: el respeto al otro género*, y va dirigida al profesorado para trabajar con los alumnos, que ya tiene que ser importante el que esos alumnos se sensibilicen y de alguna forma sirva para la prevención de ese tipo de agresiones.
En ese mismo sentido, ustedes conocen las jornadas sobre violencia de género, o las cuñas en radio o campañas en televisión que se han venido manteniendo en el tiempo.

Además de esa, otra de las áreas importantes es la de la atención a la mujer.
En ese sentido, se comprenden los centros mujer 24 horas a los que yo hacía referencia, las casas de acogida, los centros Infodona, que aquí tenemos muchos alcaldes en esta Cámara que saben de sobra lo bien que están sirviendo estos centros Infodona, estos centros de información, que lo que hace es trasladar, lo mismo que se desarrolla en la Dirección General de la Mujer, los mismos servicios que allí se prestan, a las veintitrés cabeceras de comarca.
Es ese compromiso de este gobierno o de este grupo, y entendemos de la sociedad, porque se vertebren los servicios y porque todos los servicios lleguen a todas las ciudadanas de la comunidad.

Además, en su momento, en cuanto a la atención a la mujer, también se firmó ese protocolo de colaboración con las fuerzas de seguridad del Estado, los convenios para la formación de los profesionales, para los profesionales del derecho, etcétera.

En el ámbito jurídico, dentro del plan que corresponde a la Comunidad Valenciana, destacaríamos la importancia de esos informes psicosociales que se elaboran en los centros mujer 24 horas y que a continuación se le da traslado a la Fiscalía General para que el juez a su vez los tenga presente.
Es fundamental esa información que de primera mano, y ayudada por, en este caso, profesionales, la mujer puede realizar.

Por supuesto, lo que ha supuesto un gran avance son las tramitaciones de las denuncias en los centros mujer 24 horas, o el que el abandono de hogar en este caso no suponga, como venía suponiendo hasta ahora, un freno a la mujer, el hecho de que algo tan horroroso como es el abandono de hogar, se tuviera presente en casos de violencia y en casos de malos tratos.
Por supuesto, en colaboración, en este caso, con el plan de acción, desde el gobierno de España es donde se han producido esas modificaciones que todas las comunidades y las asociaciones y grupos de mujeres de alguna forma acordaron en cuanto a las modificaciones en el código o a las medidas de alejamiento del agresor, etcétera, etcétera, etcétera.

Y luego destacar también todas las medidas de prevención que en eso se recogen.
En este sentido es en el sentido en el que entendemos que se debe seguir trabajando, porque no olvidemos que en esta comunidad, cuando se puso en marcha ese plan de igual de oportunidades, que tenía un capítulo específico dirigido a las víctimas de malos tratos, que además la evaluación de ese plan, cuando nos sea presentado, por lo que hasta ahora se sabe y por lo que hemos podido ver y constatar nosotras a pie de obra, en la propia sociedad, es una evaluación muy, muy, muy en positivo.

Pero no solamente eso, sino que se ha seguido comprometiendo con las mujeres víctimas de malos tratos.
Y buena prueba de ello ha sido, por ejemplo, una medida pionera que se ha puesto en marcha en nuestra comunidad, que son las ayudas a las mujeres víctimas de malos tratos, a aquellas que no teniendo ningún tipo de ingreso, gracias a ese tipo de ayudas, de alguna forma.
.
.
no es que sea la panacea, pero sí que de alguna forma, y de una forma muy importante, porque eso no se hace en otros sitios, se les presta esa ayuda que permite dar ese paso o dar ese salto, al margen de que no olvidemos que desde otras consellerias, y desde la misma Conselleria de Bienestar Social, junto con la Dirección General de Familia, junto con otra serie de direcciones generales, se complementan con las ayudas que estas mujeres víctimas de violencia perciben.

Por tanto, nosotros entendíamos que sí era necesario, coincidiendo con el 25 de noviembre, esta proposición no de ley, aunque por motivos de Reglamento o de funcionamiento de esta Cámara no se vea hasta la fecha de hoy, cosa que también es positiva, porque conveniene que no solamente hablemos de este tema el 25 de noviembre, sino que se sostenga en el tiempo mientras sea necesario el recordatorio de todas esas víctimas que vienen padeciendo malos tratos.

Y en ese sentido es en el sentido que estas diputadas entendíamos que se debía presentar esta proposición no de ley.
Lo que queremos es animar desde aquí al Consell a que continúe trabajando en esa línea y a que siga innovando, siga luchando para que se erradique de una vez por todas la violencia de género.
Y así de esta forma este siglo, el siglo que viene, ojalá, ojalá desde esta Cámara, ojalá desde todos los ayuntamientos, desde las asociaciones, desde la sociedad fundamentalmente, desde la sociedad civil y desde el propio gobierno se consiga que el siglo XXI sea el siglo de la concordia y el siglo de la convivencia.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Montesinos.

A esta proposició no de llei hi ha dos esmenes presentades, la número 11.
777 del Grup Parlamentari Esquerra Unida i la número 11.
816 del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Per a la defensa de l'esmena, té la paraula la senyora Pérez en representació del Grup Parlamentari Esquerrra Unida.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyora Macarena Montesinos, la veritat és que quan vaig vore la proposició no de llei presentada pel seu grup, em va parèixer que la història començava exclusivament arran de la governabilitat del Partit Popular.
Jo dic: ací ningú ha fet mai res per la situació o l'eradicació de la violència de gènere des d'altres perspectives.

Aleshores, des d'eixe punt de vista, jo començaria dient-los que molts grups i persones han treballat al llarg de la història, i continuen treballant actualment, per a aconseguir una societat on no fóra possible l'explotació de les dones ni el tracte injust, violent o degradant cap a elles.
Cal recordar, i valorar, la lluita, sovint incompresa, dels moviments feministes, del moviments pacifistes i de totes aquelles organitzacions i persones que han tingut com a finalitat la desaparició de la desigualtat entre sexes i la violència de gènere.

Clar, quan es llig la proposta presentada pel Partit Popular, a mi em sembla que no s'ha tingut en compte quina és la situació real en què les dones, per exemple, quan van a denunciar els maltractaments o les.
.
.
, es troben.
A mi, en llegir no l'exposició de motius, perquè tot em sembla una exposició de motius, sinó en llegir concretament el que és la proposta de resolució, em venia al cap algun proverbi, aquell que deia: "quien bien te quiere te hará llorar".
Podem acceptar-ho, però no dóna un pas endavant.
Bé per haver-lo presentat eixe dia, però acceptar eixa proposta de resolució no significa acceptar mesures concretes que facen avançar en l'eradicació de la violència.
I per això pensava jo: bé, després d'acceptar açò, podem dir allò "quien bien te quiere te hará llorar", "a Dios rogando y con el mazo dando" i coses així.
*(Remors)*

Tenim un codi penal, senyories, que ha de ser revisat.
No es pot concebre com les agressions s'admeten de formes diferents.
Per exemple, si una dona és agredida psíquicament, com no té senyals de sang, fins i tot és una falta.
Perquè estiga reconeguda l'agressió com a tal ha d'haver mostres de violència, ingrés en un centre hospitalari, ha de formar part.
.
.
Clar, totes i tots saben molt bé això què significa.
Aleshores, a mi em sembla que ahí hem de donar un pas.
Hem de demanar fins i tot que les agressions siguen considerades com a tals totes, les físiques i les psíquiques, perquè les psíquiques són agressions que a la curta no es noten, es noten més bé una mica tard, i eixes no estan considerades.

Per tant, hem presentat una moció a la proposta de resolució.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyora Pérez, un moment.

Senyories, pregue silenci, per favor.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, presidenta.

Com deia, hem presentat una moció a esta proposta de resolució i ens agradaria que es tinguera en compte perquè, si més no, és una moció concreta per a donar passos compromesos en tot allò que significa la igualtat i l'eradicació i passos concrets en l'avanç de les dones com a sers iguals als hòmens en el camí difícil en la nostra humanitat.

L'esmena de modificació que nosaltres presentem a aquesta proposta diria el següent: "Les Corts Valencianes acorden que el Consell inste el Ministeri de Justícia perquè siga revisat el codi penal per tal de considerar totes i cadascuna de les agressions a les dones com a delicte".
No poden haver dos tipus de delictes.
Cal considerar-los delictes tots, en major o menor mesura, però tots.
"I que es garantisca la realització de judicis en 48 hores en tots els casos d'agressions a les dones".
I també ens sembla que açò de les 48 hores està el suficientment clar.
Moltes vegades després d'una agressió, quan aplega, o abans d'aplegar, el temps del judici, que solen ser excessivament llargs, la dona ha sigut amenaçada o apallissada anteriorment.
Inclús hi ha hagut dones tan resumament apallissades que els judicis s'han hagut de retardar.

I segon punt: "Les Corts Valencianes acorden instar a la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques per a la creació de dependències específiques per a vetllar per la dignitat i privacitat de la denunciant, dotant-les de equips de personal qualificat, com psicòlogues, advocades i altres, per a atendre a les dones que presenten denuncies per agressions".
Aquest punt està presentat perquè quan una dona va al jutjat a presentar la denuncia ho ha de fer davant de tot el món, i això és una ofensa per a la seua dignitat, de forma que moltes d'elles no s'atreveixen a anar a denunciar.
Ja hi ha hagut una prova perquè les dones denunciaren les agressions en un lloc concret, on fins i tot les policies eren dones, les atenien directament.
I això va fer possible que les dones denunciaren amb més tranquil·litat les seues agressions.

Per tant, a mi em sembla que són mesures que fan caminar, que enriqueixen, si més no, la proposta presentada pel partit Popular, i m'agradaria que fóra tinguda en compte i poguera haver un consens en esta proposta presentada per Esquerra Unida.

Gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Per a la defensa de l'esmena del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula la senyora Ninet.

 

**La senyora Ninet Peña:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Montesinos, la verdad es que me ha sorprendido usted en el turno de su intervención para la defensa de su proposición no de ley, porque en un momento me ha dado la sensación que en vez de utilizar el tiempo en hablar de un tema tan serio como este sobre la violencia doméstica, que afecta a tantísimas mujeres, un tema tan grave, en un momento determinado parecía que estábamos en un debate sobre la constitución del club de fans del señor Zaplana.
Y ahí no hay problema: seguramente la presidencia sería para usted.

Yo creo que también lo podemos arreglar con una diferencia de criterios entre usted y yo.
Yo no le voy a negar su compromiso con las mujeres y con el avance de las mujeres, pero creo que es hora de empezar a trabajar.
Y en el turno que me toca para la defensa de nuestra enmienda, queremos manifestar, en primer lugar, y con toda claridad, la posición del Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes, que es de coincidencia con lo que quiere ser el espíritu de su proposición no de ley, una proposición no de ley que quiere condenar una vez más desde esta Cámara, al igual que lo hicimos el pasado 25 de noviembre y como se hizo en otras ocasiones durante la pasada legislatura, esa grave lacra social que significa la muerte de muchísimas mujeres, una condena a lo que con acierto se ha venido a calificar de terrorismo doméstico.

Y en ese apartado, como no podía ser de otro modo, cuenta el Grupo Popular con nuestro apoyo, porque además estamos seguros y seguras que iniciativas de este tipo colaboran a sensibilizar a la sociedad sobre esa dramática vulneración de los derechos humanos.

Pero justamente por eso, porque estamos hablando de una lacra social que afecta a tantísimas mujeres, es necesario que los poderes públicos progresemos con decisión, pasando de las meras declaraciones de intenciones a las soluciones concretas.
Es decir, que pasemos de las palabras a los hechos, porque los resultados de la violencia siguen siendo graves y se demuestra sobradamente con las tasas de mortalidad, pero también con las tasas de morbilidad y discapacidad que genera este tipo de violencia contra las mujeres.

Se trata, pues, de un asunto de amplias y gravísimas dimensiones capaz de desestabilizar y destrozar muchísimas vidas.
Nos encontramos ante un problema social que está pidiendo a gritos remedio.
Y la finalidad de esta Cámara no debe ser otra más que articular medidas que mejoren la vida de los ciudadanos y ciudadanas de la Comunidad Valenciana, medidas que mejoren el día a día de aquellos ciudadanos y ciudadanas que tienen problemas concretos, y entre ellos, yo creo que más que ningún otro, las mujeres que atraviesan por esta situación gravísima y que lamentablemente siguen percibiendo desprotección y desamparo.
Unas mujeres a las que hoy mismo estamos animando a que denuncien a su agresor con el que conviven y que, sin embargo, no disponen de los recursos necesarios para poder actuar con libertad y decisión, tanto para denunciar como encajar los momentos posteriores a la denuncia, como son, desgraciadamente, la necesidad de abandonar de inmediato el domicilio apartándose de quien, además de su agresor hasta esa fecha, continúa siendo su marido, compañero y padre de sus hijos y del que también desgraciadamente depende económicamente.
Muchas de ellas soportan esta situación durante mucho tiempo, yo diría que demasiado, porque demasiado tiempo es todo lo que no es inmediato al primer momento en que se produzca la primera agresión.

A esas mujeres son a las que va dirigida nuestra enmienda, para esas mujeres, hijos e hijas para las que las declaraciones institucionales no solucionan ni muchísimo menos su problema concreto y apremiante, y es para ellas, para esos hijos y para esas hijas, para las que entendemos necesario e imprescindible, y así lo especificamos en el primer apartado de nuestra enmienda, la creación de una línea de ayuda urgente e inmediata, una atención económica urgente e inmediata para una situación que no admite demora y que deberá ser recibida nada más presentar la denuncia, cuando estas mujeres aleguen no tener recursos económicos, una realidad que por desgracia se da en la mayoría de los casos; una línea de ayuda urgente e inmediata complementaria a todas aquellas iniciativas, casas de acogida, asistencia gratuita, etcétera, contempladas en el plan urgente contra los malos tratos de la Generalitat Valenciana.

Y consideramos que ha de ser dotada de forma urgente con al menos 175 millones de pesetas, mediante el oportuno trámite de consignación y modificación presupuestaria en el plazo máximo de un mes, porque sabemos que la administración, por muy eficaz que quiera ser, es excesivamente lenta y a veces las cortapisas burocráticas hacen del proceso un calvario.

Por eso es necesario que, mientras tanto, estas mujeres dispongan de un mínimo de capacidad para vivir, porque es de justicia que a todo el sufrimiento que arrastran estas mujeres, a la valentía que han tenido que demostrar para dar ese paso, la sociedad no le añada la preocupación económica inmediata del día siguiente.
Es necesario e indispensable que estas mujeres puedan afrontar con dignidad el día a día de ellas y de sus hijos y, además, con ellas se sientan protegidas al menos por los poderes públicos.

Lo que planteamos, señorías, no es una medida que hacemos necesaria en función de la simple deducción del Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes, sino que viene a determinar, en función de los estudios llevados a cabo por diversos especialistas en la materia, y con ello la necesidad de dar alternativas concretas, que uno de los motivos principales que llevan a estas mujeres al silencio de su dolor, a callar continuadamente, es su dependencia económica con respecto al agresor y sus dificultades para iniciar una nueva vida.

Así lo establece el Defensor del Pueblo en su informe sobre la violencia doméstica, y también la resolución del Parlamento Europeo sobre tolerancia cero, que recoge, entre otros considerandos, que la mayoría de abusos no se denuncian a la policía porque no existen suficientes instrumentos jurídicos, sociales y económicos que protejan a las víctimas.

Además, el primer informe de seguimiento del plan de acción urgente del Gobierno Valenciano para luchar contra la violencia que se ejerce contra las mujeres del año 1998, efectuado por la Conselleria de Bienestar Social, Direcció General de la Dona, cuyo comentario y análisis haremos en otra ocasión, porque no queremos desviar la discusión y el debate, pero le anticipamos que nos parece ciertamente pobre y que lo único que se constata en él son deficiencias.
.
.
bien, pues en ese informe al que hacíamos referencia, en el apartado de perfil medio y características psicosociales de las víctimas por problemática sufrida, se especifica que las mujeres víctimas de la violencia doméstica son la mayoría mujeres de una edad comprendida entre los 31 a 50 años, casadas, con una media de dos hijos o hijas, y con dependencia económica de su cónyuge o compañero.

Bien.
Pues ese es el fundamento, la base, para que esta Cámara haga suya esta iniciativa, que si bien sabemos que no va a solucionar definitivamente los problemas que apremian a estas mujeres, sí va, por una parte, a contribuir a garantizar su seguridad personal evitando posibles reincidencias y, por otra parte, además va a permitirles sentirse personas con dignidad y, como decía antes, protegidas, al menos por los poderes públicos.

Este primer apartado de nuestra enmienda plantea aliviar la situación cuando el daño ya se ha producido, pero consideramos fundamental en el tema que nos ocupa trabajar de forma intensiva en la prevención para conseguir avanzar en la erradicación de la violencia.

Y por eso planteamos en otro apartado de nuestra enmienda la realización de campañas institucionales de sensibilización, cronológicamente sostenidas en el tiempo, y dirigidas a concienciar a la sociedad en el necesario cambio de actitudes que conducen a esa violencia.

Así mismo, los medios de titularidad pública, en especial la Radiotelevisión Valenciana, incorporarán en su programación habitual contenidos dirigidos a difundir mensajes preventivos a la violencia doméstica y a fomentar la igualdad de oportunidades.

Y estamos hablando de campañas institucionales sostenidas en el tiempo, porque no nos vale, señorías, una campaña puntual, como la de diciembre de 1998, efectuada por el Ministerio de Asuntos Sociales, aquella que afirmaba "si te quiere, no te pega", como única actuación en los medios audiovisuales, que son los que llegan mayoritariamente a la población, desgraciadamente, en algunas de las emisiones.
No vale porque no basta una actuación alejada, puntual, que no deja huella, que se olvida instantáneamente, sobre todo porque los medios audiovisuales reiteradamente ofrecen emisiones con imágenes y contenidos violentos, que constituyen un modelo de actuación para muchos de los que los visualiza.

Y hay que hacer estable las campañas de prevención y denuncia, porque las víctimas de la violencia doméstica desgraciadamente sólo se hacen visibles ante los ojos de la sociedad cuando pagan ser noticia con su vida.
Hasta que ese momento no se produce, hasta que su muerte no se produce, y con ello la repercusión en los medios, por otra parte, cada vez generando menos alarma social y menos escándalo por aquello de la costumbre, todo el peregrinar de estas mujeres en su injusto desamparo transcurre ignorado por toda la sociedad.

Hacemos esta propuesta desde el firme convencimiento, tal como establece el informe del Defensor del Pueblo, que la violencia no es un instinto natural de las personas, sino que se aprende observando las conductas de los demás.
Por lo tanto, hay que trabajar en conseguir y transformar esas conductas violentas en serenas, pacificas y conductas de respeto.

Pero además de considerar imprescindibles esas campañas institucionales, creemos que en esta tarea los medios públicos pueden y deben, por sus principios fundacionales de servicio a la sociedad, jugar un papel fundamental, programando espacios con información veraz basados en los valores de igualdad, haciendo especial incidencia en que la agresión a las mujeres no es un hecho aislado y que es una violación de los derechos humanos que atenta contra la dignidad y la libertad.
Y sobre todo, y fundamental, haciendo una lectura positiva de las mujeres que han salido de esta situación, que han rehecho su vida, porque es importante que se destaque la valentía de las que se enfrentaron con coraje a una realidad que no deseaban.
Y han de comenzar los medios públicos, porque si no es así, difícilmente la administración podrá instar a los privados a hacer lo que ella misma no practica.

Y, por último, establecemos en nuestra enmienda la necesidad de contar con las asociaciones de mujeres como interlocutoras válidas, en esta y en cualquier iniciativa relacionada con los malos tratos, en su atención y en su prevención, pero contando sobre todo con aquellas asociaciones que poseen experiencia y currículum contrastado en la lucha contra esta lacra social que hoy abordamos, porque ellas son la sociedad civil organizada y son expertas y conocedoras del origen y las consecuencias que se derivan de los malos tratos a las mujeres, y con las que desgraciadamente esta administración no está contando.
Y estimamos han de tener parte activa, y hay que apostar financieramente por ellas, no sólo en la puesta en práctica de medidas, sino en el asesoramiento y diseño de todas las iniciativas en las que sea necesario implicar a toda la sociedad.
Hay que contar con su colaboración porque su experiencia puede suponer grandes avances en este terreno.
Y sobre todo porque en el tema de la transcendencia, el tema que estamos abordando, no vale cualquiera.

Hemos intentado señalar líneas de lo que entendemos prioritario.
Quizá como conclusión resaltar que los poderes públicos sólo somos útiles a los que administramos y para los que legislamos, si de nuestra acción se derivan consecuencias claras, prácticas y concretas.
Y en este caso, la consecuencia más clara ha de ser la preservación de la seguridad y la vida de estas mujeres y la defensa de la dignidad humana de quienes, por causas siempre inadmisibles, han de sufrir la humillación de los malos tratos físicos o psíquicos.

Hemos pretendido, insisto, en la puesta en práctica de lo que creemos ha de ser una prioridad de la administración, sabiendo que es imprescindible para poder llevarlas a cabo que exista, además de las grandes palabras y las declaraciones institucionales, una auténtica voluntad política de erradicarla y de convertirla en una prioridad del gobierno, que sea una de las prioridades del gobierno educar para prevenir y evitar con ello el hecho denigrante de que ningún individuo se sienta nunca más con el derecho a decidir con la integridad y la vida de otro ser humano.
Y, mientras tanto, que también sea una prioridad de esta Generalitat el atender convenientemente a quienes a pesar de todo lleguen a ser víctimas de la violencia doméstica, poniendo a su alcance las medidas necesarias para atender las primeras consecuencias y evitar que estos hechos vuelvan a producirse en el futuro.

Esto es lo que proponemos en nuestra enmienda y para lo que pedimos el apoyo y la unanimidad de esta Cámara.

Nada más.
Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Ninet.

Per a acceptació o no d'esmenes té la paraula la senyora Montesinos.

 

**La senyora Montesinos de Miguel:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señora Pérez, al comienzo de mi intervención yo he empezado reconociendo no solamente la labor que nosotras veníamos desarrollando, sino la que se viene desarrollando por parte de los grupos parlamentarios.
Otra cosa es que la comparta o no la comparta, pero yo reconozco la labor que en temas de políticas de igualdad venimos desarrollando desde los distintos grupos políticos.
Y, asimismo, coincidí y reconocía la que vienen desarrollando las asociaciones y los grupos de mujeres.

En ningún momento he puesto una medalla a mi grupo parlamentario y he querido empezar la nueva era con el año 95.
Otra cosa muy distinta es que hasta el año 95 las medidas por parte de otros gobiernos fueran absolutamente sin fundamento, desconocidas y que, realmente, no hubiese tales medidas o que las que hubiese no solucionaran el problema.
Éstas, por lo menos, entran en el buen camino y empieza a verse la luz.
Y gracias a esas medidas se empieza a cambiar de alguna forma esta sociedad.
Ni más ni menos.
No he pretendido otra cosa.

Usted decía que no hablábamos de medidas concretas.
Yo entiendo que medidas concretas.
.
.
, precisamente he ido numerándolas una a una, y ahí tenemos el Plan de acción contra la violencia doméstica, ahí tenemos las que se han emprendido a nivel de Centro Mujer 24 horas y las de las casas de acogida, ahí tenemos las que se recogen dentro del Plan de igualdad de oportunidades, las que desde la Conselleria de Justicia se han venido poniendo en marcha, desde la Conselleria de Bienestar Social, desde Educación, etcétera, etcétera, etcétera.
Eso son medidas concretas.
Esas medidas se recogen en el espíritu de esa proposición porque, si no, no hubiéramos dicho nosotras en ningún momento que le pedimos al Consell que continúe en la misma línea que se ha emprendido.
Si no, no lo pediríamos.
Le pedimos al Consell que continúe trabajando en la misma medida en la que lo viene haciendo.
Y punto.
Y esa es la propia medida en sí: las acciones que el gobierno ha emprendido.
Ni más ni menos.
Y medidas concretas de las que ustedes.
.
.
sean redactadas, primera, no sé qué.
.
.
Venimos presentando a lo largo de todos estos años y lo vamos a seguir haciendo como hemos venido demostrando.

Usted y yo me alegro que a estas alturas coincidamos de verdad.
Me alegro muchísimo porque desde su grupo, en el gobierno de España, en este caso, desde las Cortes Generales, el Grupo de Izquierda Unida y el Grupo Socialista fueron los que apoyaron en su día el nuevo Código Penal, el Código Penal del año 95, donde las penas en casos de violencia de género se disminuían, se reducían.

Por tanto, yo me alegro enormemente que en estos momentos todos los grupos parlamentarios coincidamos en que el Código Penal no es un buen Código Penal en lo que en referencia a la violencia de género hace ese código.
Y, sin embargo, desde este grupo y desde el grupo en las Cortes Generales sí que se venía diciendo que eso era un error y que el tiempo nos daría la razón.
Por desgracia, el tiempo nos ha dado la razón.

En cualquier caso, sí que coincidimos todos en que no las medidas concretas que ustedes pretenden que se pongan en marcha, sino que, probablemente, ese estudio genérico que desde las Cortes Generales se debe de empezar a pactar entre los grupos, no solamente las modificaciones que se han venido haciendo, sino en otras futuras que pudieran hacerse.

En cualquier caso, creo que el espíritu, no el texto de su enmienda, sino lo que todos esperamos y lo que todos deseamos, que es esa lucha, sí que lo compartimos.

Y en cuanto al Grupo Parlamentario Socialista, yo le diría que, vamos a ver, aquí no hay ningún club de fans.
Me parece, además, un comentario, viniendo de una diputada, de lo más machista, me parece de lo más machista.
Porque estas diputadas y estos diputados lo único que hacemos es, con nuestra labor día a día, tratar de luchar contra la violencia de género; y, además, apoyar y respaldar a un gobierno que viene emprendiendo acciones, cosa que en otros años no se hacía.
Porque, parece mentira que usted desde el cargo que ocupaba, orgánico, en su propio partido ­que creo que tenía responsabilidades de mujer o de políticas de igualdad o como ustedes orgánicamente las llamasen­ debería de saber que en todos los años de gobierno socialista solamente en los presupuestos del año 94 aparecía, no una línea, sino en lo que es la leyenda de los presupuestos, en una, en un punto se hacía referencia a las víctimas de malos tratos.
Sólo en uno.
En el resto no había líneas presupuestarias en los anteriores presupuestos que desde el gobierno socialista se venían presentando.
Y si los tiene usted ahí, los revisa, y, si no, no se preocupe que yo se lo facilitaré.

Pero, en cualquier caso, nosotras sí que reconocemos esa buena labor que se está haciendo, sí que reconocemos lo bueno que se haya podido hacer antes, pero, desde luego, lo que no estamos es por que se nos tilde de lo que usted pretende, porque aquí se trabaja con seriedad y desde el gobierno más todavía.
Y es un compromiso con las mujeres.

Usted habla de las ayudas.
Claro que sí, y pocas y muchas más deberían de haber, y que, probablemente, no se solucione tampoco con los 175 millones, que no entiendo porqué son 175 y no son 180, si es que hay un estudio, si es que es para todas las víctimas de malos tratos, si es para las que han presentado la demanda de separación.
O sea, no entiendo muy bien a qué hace referencia, pero sí el espíritu ­insisto­ para lo que supuestamente va destinado.

En cualquier caso, recordarle que el Consell aprobó ya las ayudas para las víctimas de malos tratos, para aquellas que no tenían ningún tipo de recurso, no para todas de forma genérica, sino para las que de verdad lo vienen necesitando y vienen padeciendo una situación como esa.

Y también coincido con usted y me alegro enormemente de la preocupación que tenemos por la prevención.
Eso es fundamental.
Y, además, creo que todos los presentes y todas las presentes coincidimos en que lo más importante en estos momentos es la prevención, no solamente a través de esas campañas, no solamente a través de la labor que se viene haciendo en los institutos, no solamente esa labor que desde el Plan de igualdad de oportunidades se viene realizando, sino, además, desde estas Cortes.

Y, por ejemplo, a mí me llama poderosamente la atención que usted en estos momentos nos diga: "desde este grupo apostamos por la prevención", que, incluso, una de las enmiendas que usted presenta es fundamentalmente esa de las campañas.
Y, sin embargo, curiosamente, creo que fue en el día de ayer o anteayer, en esta misma semana, pasa por la Mesa de las Cortes una iniciativa que presenta mi grupo, mi grupo, que hace referencia a ese famoso cómic que con fondos públicos ­desde un ayuntamiento gobernado por el Partido Socialista­ se pagó ese cómic donde se fomenta la violencia de género, donde se fomentan las agresiones a menores, donde.
.
.
, etcétera, etcétera, etcétera.
.
.
, y que los medios de comunicación le han dado traslado.
Y, sin embargo, el Grupo Parlamentario Socialista vota en contra para tratar de impedir que eso llegue a esta Cámara.
¿Por qué?
¿Es que tenemos miedo?
Si cuando era el alcalde de Pego el que hizo un comentario contra una de las mujeres, en este caso todas nos solidarizamos y dimos todos un paso adelante, ¿por qué no lo vamos a dar también ahora?
¿Por qué?
¿Es que ahora es con otro rasero, ahora ya no nos interesa, ya la prevención ya no es necesaria, a pesar de que eso iba dirigido y destinado a jóvenes, ya no es tan necesaria esa prevención?
Hombre, la prevención es, precisamente, la que usted viene diciendo; la de los medios de comunicación, etcétera.
.
.
, pero empieza por la prevención que desde los poderes públicos no se pueden andar subvencionando y pagando cómics que lo que hacen es fomentar la violencia de género.

Pero, en cualquier caso, yo sí quiero que quede bien claro que nosotros aplaudimos el que esta proposición no de ley que el grupo parlamentario ha presentado haya servido para que sus señorías también se despierten, también tengan ganas de enmendar, también tengan ganas de trabajar en temas como éste, y que, efectivamente, no solamente desde este grupo parlamentario estemos fomentando, estemos trayendo iniciativas al pleno, a las comisiones, estemos dando contenido a esta Cámara y que, realmente, las iniciativas que se presentan aquí son iniciativas de contenido, de contenido, cosa que desde la oposición, pues, la verdad es que a veces es de extrañar el que uno lee y dice: Bueno, ¿y qué hay para el orden del día?
Muchas veces nos ocurre a algunos o a algunas en este caso.

En cualquier caso, nos alegramos que esto haya servido de revulsivo, nos alegramos de que todas coincidamos en cualquier caso en que hay que seguir luchando contra la violencia, en que desde el gobierno se hace una buena labor, que debemos hacer nosotros también desde esta Cámara, y, sobre todo, y, fundamentalmente, el que yo en este caso como portavoz del Grupo Parlamentario Popular y del grupo de las mujeres sí me gustaría el que la Presidencia nos concediera un pequeño receso y llegar a un acuerdo, a una transaccional, en esta proposición no de ley.

Nada más y muchas gracias.

 

*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Per part de la representant del grup parlamentari proponent hi ha una petició per tal d'arribar una proposta alternativa.
Si no hi ha inconvenient, se suspén la sessió per deu minuts.

 

 

*(Se suspén la sessió a les13 hores i 35 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 13 hores i 59 minuts)*

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Montesinos, té la paraula.

Senyories, per favor, ocupen els seus escons.

 

**La senyora Montesinos de Miguel:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados, agradecer esta portavoz y el grupo el receso que se nos ha concedido para tratar de llegar a una transaccional.
Pero, como no ha sido posible, que continúe el trámite reglamentario.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Montesinos.

Senyora Ninet, té la paraula per a rèplica, per cinc minuts.

Un moment, senyora Ninet, que sembla que la senyora Pérez demana ara la rèplica.

Senyora Pérez, té la paraula per a rèplica.

 

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora Montesinos, mire, vosté en la seua exposició, l'exposició que ha fet ací en la defensa de la proposició no de llei, no ha parlat del que era l'exposició escrita i jo a allò que havia fet referència era a l'exposició escrita que vosté havia realitzat.

A mi em sap greu que una proposta com aquestes no haja estat possible arribar a un acord, que no s'haja tingut la voluntat de recollir aquelles mesures que des dels partits de l'oposició hem sol·licitat, i dic des dels partits de l'oposició perquè havíem entés que era recollir mesures de les tres formacions polítiques ací representades.

El que m'ha sabut molt greu, senyora Montesinos, i era perquè no tocava en este debat, era parlar de la revisteta del poble en qüestió, revista que jo tinc i que em sembla no té res a veure amb el debat que ací estàvem duent endavant.
No.
En esta no perquè hi ha proposta presentada, una proposta de resolució presentada per a vostés en referència a allò de la revista.
Perquè jo vull recordar, i no m'haguera agradat que ho comentàrem ací, però vull recordar quan el president de la Diputació d'Alacant considerà en un moment determinat que l'alcalde de Pego havia de formar part de la Diputació d'Alacant, amb totes les conseqüències i amb tot el comportament que tenia este alcalde.
I també considere que el que estic dient no s'ha de dir, no s'ha de dir, s'hauríem de basar, concretament, en aquella defensa del que portem ací.

I voldria acabar *(remors),* i voldria acabar dient que no solament totes estes mesures que se li han presentades des de l'oposició havien d'haver-se tingut en compte i havien d'haver format part d'eixa resolució.
Tant de bo haguera pogut ser!
Però, principalment, les fonts més importants per eradicar el que és la violència de gènere s'han de donar en l'educació, s'han de donar a les escoles.
Eixe és un punt del qual no havíem parlat que volia deixar ací palés, perquè s'hauria de caminar que des de les escoles existira algun tipus d'assignatura que ajudés, efectivament, des de molt primerenca edat, a evitar eixa agressió entre els sexes, que significa ni més ni menys donar una educació igualitària.
Podem revisar molt bé els llibres de text per a què les dones també formen part d'eixos llibres de text, no solament tenim homenots, també tenim grans dones en la història que podrien ajudar que això no succeira.

I volia acabar dient-li això, una part que no havíem ací comentat.
No obstant això, a mi em sembla que la proposta de resolució és una adoració a les polítiques que s'estan fent.
I em sembla més incòmode dir-ho, però no és un punt per a dur endavant, no és punt, no és una resolució per a poder aplicar mesures concretes en el que, en referència a les agressions a les dones, es refereix.
Són simplement lloar i donar la conformitat al tipus de política que s'està aplicant en estos moments que no ens condueix a poder reformar absolutament res.
Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Senyora Ninet, per a rèplica té la paraula.

 

**La senyora Ninet Peña:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señores y señoras diputadas.

En primer lugar yo quisiera aclarar una cuestión que se ha producido a lo largo del debate, en el sentido de que yo no he hablado de que los clubes de fans sean únicamente de mujeres.
También hay fans masculinos.
Y en el caso concreto, ha intervenido usted, usted es mujer y me imagino que orgullosa de ello, y por lo tanto puede pertenecer también a un club de fans, diversos y variados.

Yo lo que quería exponer en mi intervención, que verá usted que no he hecho referencia a ningún tema en concreto que pudiera desviar la discusión o el debate, porque entiendo que es un problema serio que requiere una discusión seria, yo no pretendía en mi intervención hacerle a usted que volviera de esa amnesia de todo lo que se hizo anterior al 95, no es el momento, ya surgirá en otras ocasiones.
Pero creo que es interesante al final plasmar la diferencia entre ustedes y nosotros y nosotras.
Ustedes creen que el problema requiere declaración y buena intención.
Y nosotros y nosotras, el Grupo Parlamentario Socialista-Progresistas, pensamos que el problema requiere decisión y acción.
Y de ahí nuestras propuestas.

Y le vuelvo a insistir que hemos intentado obviar el debate en todo aquello que pudiera significar conflicto y debate, porque ejemplos tenemos todos.
Usted ha recurrido al tema de San Vicent del Raspeig, y yo, para justificar la bolsa de ayuda y de línea urgente de atención a estas mujeres, podría haberle dicho que aquí hay otras prioridades de gobierno, porque la discusión es si luchar contra la violencia doméstica y erradicarla es una prioridad de gobierno o no lo es.
Y para ustedes no está siendo una prioridad de gobierno, a la vista de las líneas concretas en el presupuesto que hay consignación concreta donde se haga referencia al tema de la violencia doméstica: una, hay una sola línea, dotada de ocho millones de pesetas, y que por cierto, en una posterior distribución ha quedado reducida a siete millones de pesetas.
Eso no es voluntad política de erradicar un problema.

Y yo le digo a usted, que cualquier problema de estado que generen las víctimas de esta lacra social que es el terrorismo doméstico, hace que los poderes políticos pongan en marcha medidas concretas para solucionar ese problema de estado.
Y setenta y siete mujeres, ochenta mujeres, sesenta mujeres muertas a manos de su cónyuge o compañero, debe ser un problema de estado y debe ser una prioridad de gobierno, y no lo está siendo.

Yo podría haberle hablado a usted cuando he dicho que para luchar contra la violencia doméstica no vale cualquiera, el hecho de que ustedes, su buque estrella del Centro 24 horas de atención a las mujeres víctimas de la violencia doméstica, que fue su buque estrella durante toda la campaña electoral, y nos lo recuerdan todos los días, le podría haber dicho que iniciaron ustedes la gestión y que después la han pasado a manos privadas.
*(Remors)* Manos privadas que buscan rentabilidad económica.
Y podría haberle puesto como ejemplo, si no es valer cualquiera, que una empresa que se dedique a la vigilancia limpieza de los edificios como Eulen, el grupo Eulen, es la empresa que tiene adjudicada la gestión del Centro 24 horas de Castellón.
Y para luchar contra los malos tratos no vale cualquiera.

Yo no es por dudar de determinadas cuestiones, pero la verdad es que me gustaría hacer referencia a usted cuando dice que es atención prioritaria por parte del gobierno, y que se tiene en cuenta la labor de asociación, usted ha dicho de una serie de asociaciones.
Y la verdad es que ha estado acertada.
Pero una serie corta, muy corta, y eso lo sabe el Movimiento Asociativo de Mujeres.
Asociaciones y mujeres que tienen una larga trayectoria en la lucha contra la violencia de género, y la Dirección General de la Mujer y la Conselleria de Bienestar Social ni les ha llamado a la puerta.

Y hay que considerar y hay que ser serios con el voluntariado social que lucha contra esta lacra social.
Porque, ¿por qué las Mujeres Demócratas de Torrevieja pueden gestionar la casa de acogida, cuando además su coordinadora en Alicante ha dicho que solamente hay una mujer allí?
Podríamos hablar también de las monjas oblatas que gestionan la casa de acogida de Alicante, o de las monjas adoratrices de Torrevieja que seguramente tendrán mucho conocimiento sobre la materia.
Pero yo entiendo que hay que ser serios y hay que hablar de cuestiones concretas.
Y las cuestiones concretas se plasman en presupuestos concretos, con línea especifica y con consignación específica.

Vuelvo a decir que a lo mejor puede parecer reiterativo el tema de la seriedad, pero es que yo creo que este es un problema muy serio.
Y aquí lo que está a debate es si las mujeres que son víctimas de la violencia doméstica, mañana, con esa declaración de intenciones que ustedes van a votar, se habrá mejorado su vida; en vez de darles usted la línea que nosotros estamos pidiéndole, mándele la resolución de estas Cortes, que se van a poner muy contentas y seguro que mañana no tienen problemas económicos.
Porque cuando aquí se habla de intenciones es fácil el consenso, pero cuando se habla de plasmar presupuestariamente una cuestión, ahí ya surge el problema, y es porque estamos hablando de declaraciones de intenciones, y las palabras se las lleva el viento.
Las palabras se las lleva el viento.

Y el problema, que los problemas de estas mujeres, su día a día, el problema de qué comen sus hijos mañana, que es lo que al final les hace callar y no presentar denuncia, no se soluciona con esta declaración de intenciones.
Y eso es lo que yo he intentado explicar en mi intervención y en mi enmienda, al margen de utilizaciones partidistas de un problema, que vuelvo a decir, es un problema de estado y debe ser una prioridad de estado.
Y en la Comunidad Valenciana debe ser una prioridad de la Generalidad Valenciana, y eso es consignar presupuestariamente dinero, y no está, doña Macarena, no está por ningún sitio.
Porque siempre sus declaraciones de intenciones se esfuman en el triángulo de las Bermudas de los presupuestos, no aparecen por ningún lado.

Me gustaría concluir.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Ninet, vaja.
.
.

 

**La senyora Ninet Peña:**

 

Sí, voy terminando.
Me gustaría concluir no con una afirmación feminista que puede provocar alguna urticaria, me gustaría terminar con una frase que como diría la santa que seguramente a ustedes les va a sonar más, aquello de "obras son amores y no buenas razones".

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Montesinos, té la paraula per rèplica.

 

**La senyora Montesinos de Miguel:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Yo, la verdad, como mujer, como diputada del Grupo Parlamentario Popular, al igual que el resto de mis compañeros y mis compañeras, desde luego lamentamos enormemente no haber podido llegar a esa transaccional.
La voluntad de mi grupo, que es la que ha venido siendo a lo largo de todos estos años, de conciliación, de tratar de llegar a acuerdos, de sentarnos y entendernos, y sobre todo en un tema como este, pues no ha sido posible gracias al talante de los grupos que en estos momentos están en la oposición.
Por tanto, han pretendido una vez más actuar como rodillo, pero en este caso desde la oposición.

En cualquier caso *(remors)* decirle a la señora Pérez, vamos a ver, señora Pérez, yo sí quisiera.
.
.
*(Remors)* El tema es más serio de lo que ustedes se lo están tomando, y me produce bastante tristeza ese tono jocoso que algunos están empleando.
En cualquier caso decirle, señora Pérez, que fíjese, yo he sacado el tema del cómic y he hablado del cómic en esta ocasión, porque desde las filas del Grupo Socialista, toda la base, todo el fundamento de su enmienda se centraba precisamente en la prevención, y en la educación, como uno de los ejes fundamentales de esa prevención.
Y cuanto menos a mí me parecía extraño, cuanto menos extraño por no tildarlo de otra forma, el hecho de que en este caso la portavoz que ha intervenido, junto con el portavoz del Partido Socialista ­que ni tan siquiera está ni en la Mesa ni en su sitio, ya no sabemos ni dónde está­ en este caso se hubieran permitido *(remors)* el lujo de coger y decir que no al trámite de la denuncia que desde este grupo se hacía.
¿Para qué?
Pues precisamente para prevenir y para luchar contra la violencia de género.

Y parece mentira que usted haya dicho que semejante cómic lo ha ojeado y lo ha visto, y que diga que, en fin.
.
.
tampoco parece lo que no es.
Es muy, muy, muy grave, que con fondos públicos y apoyado por un ayuntamiento, en este caso un ayuntamiento socialista, se esté financiando cómics como eso, que lo único que hace es atentar contra la violencia de género.
En cualquier caso decirles, efectivamente, lo de los clubes de fans; usted dice no lo he hecho en tono peyorativo.
Vamos a ver, si es que este grupo parlamentario está muy orgulloso de su presidente, está muy orgulloso de las acciones que desde el gobierno se vienen emprendiendo.
Las apoyamos desde esta Cámara sistemáticamente, y de hecho colaboramos y pertenecemos al mismo partido.
Pero de ahí a lo otro, existe una gran diferencia, sobre todo porque con frases como esas, viniendo de mujeres como usted, resultan cuanto menos lamentables.

Usted decía: no solamente es decisión sino que es decisión y acción.
Pero vamos a ver, con el final de su intervención cuando nos ha venido a decir, obras son amores y no buenas razones, es lo que precisamente venimos haciendo nosotros, las obras.
Porque ustedes, señora Ninet, y perdone que se lo recuerde, porque, claro, es que a veces a uno le hacen necesario volver al pasado, pero es que yo se lo he dicho muy claramente: ustedes no tenían ni una sola línea presupuestaria para víctimas de malos tratos, ni una.
Y en el año 94 sólo fueron capaces de redactar una leyenda de esos presupuestos.
Ni una, ni una.
Y se lo demuestro igual que se lo demostré en la anterior legislatura a la señora Alonso, que era entonces la directora general de la mujer.
*(Remors)*

 

Pero no solamente eso, sino que además.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silencio, por favor.

 

**La senyora Montesinos de Miguel:**

 

.
.
.
gracias al Plan de acción contra la violencia, que se ha puesto en marcha por parte del Gobierno Valenciano son más de 1.
500 millones de pesetas lo que se lleva invertido en la lucha y en la erradicación de esa violencia.
Por tanto, ese es un compromiso, esos 1.
500 millones, esas acciones que se vienen emprendiendo, esos 5.
700 del Plan de igualdad de oportunidades.
Y no el salir diciendo, ja, ja, aquí nosotras, porque claro, ustedes no estamos de acuerdo porque no se han comprometido en lo que han dicho.
Pero vamos a ver, me gustaría que leyéramos detenidamente cuál ha sido su enmienda.

Usted dice es que, claro, si no se compromete con esos 175 millones.
.
.
Pero vamos a ver, si ustedes no se comprometieron jamás.
Si desde este gobierno todo lo que se viene haciendo sistemáticamente es adquirir compromisos, si hay 1.
500 millones de pesetas, señora Ninet.
Si además hay unas ayudas que son pioneras y se han puesto en marcha en esta comunidad, que las aprobó el Consell.
Ayudas a aquellas mujeres víctimas de malos tratos que no tienen ingresos, que no tienen ingresos.
Entonces no me diga.
Lo que pasa es que nosotros siempre tratamos de llegar a esa concordia y a ese acuerdo, y a pesar de que son cosas que se vienen trabajando desde el gobierno, tratar de llegar en este caso a una transaccional.

Y decirle que el texto que hubiera quedado para el resto de nuestros compañeros y compañeras era la propuesta del Partido Popular, más íntegramente sus puntos, salvo ese, porque se viene haciendo, eh.
.
.
No, perdone, señora Ninet, ¿es que las campañas en televisión no es dinero?
¿No es dinero?
¿Son gratuitas?
Están las campañas en televisión, están todas y cada una de las que usted ha presentado, tanto las campañas en televisión como la colaboración con las asociaciones.
Y a eso voy, porque usted me decía a mí que resulta que efectivamente sólo se colaboraba con unas cuantas asociaciones.
Es que cuando yo le hablaba de unas cuantas asociaciones, ¿a qué me refería?
A que no todas tienen como fines la ayuda a las mujeres víctimas de malos tratos.
Es que hay asociaciones de mujeres que no tienen ese fin, por tanto, a esas, lógico y natural, con esas en ese sentido no se va a trabajar.

Pero mire, en cualquier caso, usted una vez, más lo único que ha hecho es lo que han hecho siempre, demagogia pura, demagogia pura.
*(Remors.
Protestes)* Y ustedes no hicieron nada.
Esto era un solar.
Y efectivamente, era un solar.
Era un solar en políticas de igualdad.
Y gracias a este grupo.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un momento, señora Montesinos.

Por favor, ruego a los señores diputados y señoras diputadas que golpean en la sala, que están utilizando un bien público.
Gracias.

Continúe, señora Montesinos.

 

**La senyora Montesinos de Miguel:**

 

Y las ayudas, en este caso, señora Ninet, ustedes, mire, yo es que hay veces que me molesta tenérselo que recordar, pero es que ustedes me lo ponen como a Fernando VII, salen diciendo es que nosotros sí que hacíamos y ustedes ahora no hacen.
¿Quién cerró la casa de acogida de Alicante?
¿Quién cerró la casa de acogida de Alicante?
El gobierno socialista.
Y por otro lado dicen: "no, abran ustedes" y critican la de Torrevieja o critican la de Alicante.
¿Qué cómodo, verdad?
Ustedes negaron lo mínimo y necesario que una mujer víctima de malos tratos necesitaba, y era un organismo y una institución a la que dirigirse *(aplaudiments des d'un sector de la cambra)* y era un respaldo legal, se lo negaron.

Y quiero decirle que desde este grupo parlamentario, desde este gobierno, estamos todos y todas dispuestos a llegar a ese tipo de acuerdos, a ese tipo de consenso en pro y en beneficio de la mujer, siempre y cuando exista voluntad desde la oposición y no se pretenda, sin trabajar, actuar como rodillo.
*(Remors)* Porque al fin y al cabo les traiciona a ustedes el subconsciente.

Nada más y muchas gracias.

 

*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra) (Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Montesinos.

Conclòs el debat, passem a continuació a la votació ordinària de la proposició no de llei.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 45 vots a favor (aplaudiments), cap en contra, 34 abstencions.
Queda aprovada la proposició no de llei.

Se suspén la sessió, que es reprendrà a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 20 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 30 minuts)*

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi i Diego)*

***Preguntes números 468/00 i 469/00 al conseller de Justícia i Administracions Públiques, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre muntanyes d'utilitat pública, que formula el diputat Joan Ribó i Canut, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 34).***

**El senyor vicepresident primer:**

La primera pregunta dirigida al conseller de Justícia i Administracions Públiques, Serafín Castellano, que queden agrupades la 468 i 469, que formula Joan Ribó i Canut del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.

Té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Bona vesprada, senyor conseller.

Mire, les nostres preguntes que li férem crec que la passada setmana o l'anterior també molt semblants al conseller de Medi Ambient i que avui també li dirigim posteriorment al conseller d'Obres Públiques és sobre el tema dels monts d'utilitat pública.
Vosté sap que hi ha un catàleg de monts d'utilitat pública, fins i tot per primera vegada enguany apareixen en els pressupostos, i és una cosa que nosaltres valorem positivament.
Però, evidentment, aquestes preguntes són com a conseqüència d'una preocupació de què al nostre entendre no hi ha una col·laboració entre les distintes administracions públiques, i estic parlant per una banda dels ajuntaments i per una altra banda de la Generalitat Valenciana, en el tema d'un control adequat de tots els processos que puguen haver en aquest moment de descatalogació i permuta.
Hem vist, per exemple, com el govern valencià en aquests moments, fa poques sessions, va permutar dos terrenys un en el Pinet i un altre no recorde on, en el catàleg de monts d'utilitat pública.

Però nosaltres pensem que aquest tema és un tema en el qual, en un moment on hi ha una pressió urbanística molt forta, no solament a la costa sinó també en zones de l'interior, nosaltres pensem que és molt important que hi haja un procés de control i de transparència en tot el procés d'aquestes muntanyes d'utilitat pública.

Per aquest motius li preguntem aquestes dues coses.
La primera és quines mesures pensa adoptar aquesta conselleria per a fer efectiva la intercol.
laboració administrativa que faça complir els acords municipals al respecte que eviten la pèrdua de muntanyes d'utilitat pública.
Li fem la pregunta, evidentment, perquè sabem que hi ha hagut algun procés en algun ajuntament, concretament de la seua comarca, si no recorde malament, en el qual compromisos de permuta de terrenys fets per un ajuntament després no s'han complit, com vosté coneix.

La segona pregunta és com pensa controlar aquesta conselleria la possible i la venda de muntanyes que havien estat d'utilitat pública mitjançant subhastes dels ajuntaments a particulars.
Pense que és un tema de màxim interés pel procés d'urbanització que s'està produint en zones de l'interior.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, coincidir en la seua senyoria en la preocupació del govern valencià per vetllar perquè el patrimoni públic que es veja reduït, ni molt menys espoliat per este tipus d'actuacions.
En concret, en el que es refereix a la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques té la competència del control de la legalitat dels actes i dels acords municipals, així com el seguiment normatiu d'enajenacions, gravàmens i permutes de tots els béns objecte d'estes operacions.

Així també correspon a la conselleria, a través de la Direcció General d'Administració Territorial, que en la seua nova creació ha reforçat precisament estes mesures de cara a l'administració local valenciana, *(so per interferència d'un mòbil)* impugnar també tots aquells acords que contravinguen el règim jurídic en vigor o menoscaben les funcions en este cas de la comunitat autònoma en l'àmbit de les seues competències.

En este sentit, respectant lògicament el principi d'autonomia municipal que està en la nostra Constitució, precedeix sempre la verificació del compliment de tots els requisits formals a l'hora de fer tot este tipus d'actuació.

D'igual manera sap vosté que hi ha una estreta col·laboració amb la conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports que esta ficant esta conselleria un especial èmfasi en la comprovació de l'aportació de terrenys considerats com a monts de públics descatalogats.

D'eixa comprovació *(so per interferència d'un mòbil)* tendint a comprovar la seua adequació en el planejament aprovat per la comissió territorial d'urbanisme de la Conselleria d'Obres Públiques, suposa també un reforçament a l'hora d'examinar les possibles deficiències que les seccions municipals poden contindre.

També, a part d'això, s'ha de tindre en compte que en les funcions d'adequació a la legalitat que fa la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques, correspon també a la Conselleria de Medi Ambient el que s'obtinga l'oportuna informació sobre els assumptes públics objecte d'estos expedients de descatalogació als efectes de la seua precisa identificació en cas d'alienació o en cas de permuta.

Hi ha una pregunta que parlava d'eixa relació entre les conselleries, entre el govern valencià i l'administració local.
Jo li he de dir que s'ha vist reforçada per la creació, com li deia, de la Direcció General d'Administració Territorial.
I també li puc avançar, i li ho dic ací també en les Corts, que la nova Llei de règim local que està ara en elaboració per part de la Conselleria d'Administracions Públiques he de dir-li que va a tractar també de manera expressa sobre estes qüestions.
En concret vosté sap que el Reglament de béns locals parla d'una generalitat a l'hora del que afecta a la descatalogació de monts d'utilitat pública.
I en este sentit nosaltres tenim previst que s'establesca en la nova Llei de règim local valencià l'obligatorietat per a les entitats locals de referir-se expressament als béns que s'alienen, l'exactitud de les seues característiques, així com a la resolució administrativa que els descataloga.

Per tant, també, amb eixe mesura legislativa que va a concretar el que és en estos moments la legislació estatal, es van a reforçar encara més les mesures que en estos moments es porten de control de legalitat amb tot este tipus d'actuació.
I li puc assegurar que la coordinació en este cas, tant la Coput com la Conselleria de Medi Ambient, és absolutament fluida i positiva i eficaç a estes qüestions.

I coincidint amb la seua preocupació de què, lògicament, eixa descatalogacions es facen amb els requisits formals i amb les exigències legals que hi ha, també com li deia en la nova legislació anem a enfrontar de manera decidida també eixe tema.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Gràcies, senyor conseller, per la seua informació.
Mire, el motiu és clar: nosaltres estem veient que s'estan perdent superfície de monts d'utilitat pública, estem veient com determinats ajuntaments ­li pose la dada exacta­, Vilamarxant, per exemple, que ho preguntàrem al conseller de Medi Ambient, té un acord municipal que posteriorment no s'ha complert com a conseqüència d'una descatalogació i posterior permuta de terrenys.
I estem veient i ens preocupa més, senyor conseller, com quan li preguntem a vosté i li preguntem al conseller de Medi Ambient, que ja li dic que li preguntàrem sobre aquests temes, no hi ha una bona coordinació respecte al tema.

A nosaltres ens preocupa un tema que és complex, perquè sabem que afecta a la seua conselleria, afecta a Medi Ambient, afecta a Obres Públiques i Urbanisme, pels plans parcials, i afecta als ajuntaments, que per suposat respectem la seua sobirania i la seua autonomia.
Però també ens sembla molt important que entre tots fem respectar una legislació i sobretot fem respectar un catàleg de monts d'utilitat pública.

El fet real és que en aquests moments hi ha acords municipals, i li he posat un exemple, que en el seu moment li preguntí concretament al conseller de Medi Ambient, a l'Ajuntament de Vilamarxant en el qual havia un acord municipal d'una permuta de terrenys, concretament d'unes hectàrees de monts d'utilitat pública que no s'ha realitzat, no s'ha fet concretament.
I eixe sí que és un problema seriós.

Nosaltres en aquests moments no li podem oferir més exemples, però sí que tenim una sospita fundada de què hi ha més exemples en aquest sentit, de què monts que estaven en el catàleg de monts d'utilitat pública han desaparegut a través de plans parcials, han desaparegut a través d'urbanitzacions.
I açò ens sembla molt perillós.
I per açò és l'objectiu d'aquesta pregunta.

Esperant que realment aquesta llei i tots els mecanismes d'articulació impedisquen mecanismes com aquest que s'ha produir, que li he de dir, que ha de quedar clar, és previ a aquest govern, és de l'any 1993 i per tant vull que quede clar el tema, però sí que em sembla que és un element de preocupació i que d'una vegada per totes este tema s'ha de posar clar i s'ha d'impedir que monts d'utilitat pública puguen passar a ser urbanitzacions, puguen passar a ser, en definitiva, un terreny a vegades fins i tot d'especulació.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

Gràcies, senyor president.

Dir-li, senyor Ribó, que la coordinació és absoluta.
Nosaltres en este tema el que tenim és el control de legalitat de les accions i dels acords que puga fer l'administració local, a través de la Direcció General d'Administració Territorial, com li he explicat abans.
I li puc assegurar que eixe control és absolutament estricte entre el que és la Conselleria de Medi Ambient, el que és la Coput i el que és la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques.

El cas en concret que vosté comentava de Vilamarxant, de la partida de la Llomaina, vosté sap que hi hagué un acord de l'ajuntament aprovat en el ple, descatalogant les hectàrees de mont assumint el compromís d'aportar els terrenys en la superfície i el valor equivalent, que és el que la legislació diu.
Ja una ordre de 6 d'octubre de 1993, de la Conselleria de Medi Ambient, tractava sobre este assumpte, com vosté és coneixedor i si no jo se la puc fer aplegar.
Però, no obstant això, per part del director territorial de València de Medi Ambient en este cas, ja a finals de l'any passat li recordà al consistori de Vilamarxant el compromís d'aportar els terrenys exclosos o permutats del mont de la Llomaina en el terme municipal de Vilamarxant.

Per tant, el cas puntual que vosté tracta no sols és que estiga detectat sinó que a més està tot l'expedient absolutament obert i requerint-li en este cas el compliment per part de l'ajuntament.
I en eixe sentit, dir-li, manifestar-li, que la coordinació és absoluta i en eixe cas també que hem seguit estudiant per a seguir millorant el que són eixos controls.
I, com ja li he avançar, ja li dic que en la nova Llei de règim local va haver en els preceptes de la mateix, van haver expressament *(so per interferències d'un mòbil)* articles que van a basar sobre les obligacions en este cas sobre els distints ajuntaments pel tema que ací ens ocupa.

Moltes gràcies.

 

 

 

 

***Preguntes números 789/00, 790/00 i 791/00 al Consell (resposta del conseller de Justícia i Administracions Públiques, senyor Serafín Castellano Gómez,) sobre un mapa cartogràfic del litoral valencià, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 34).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

Senyories, la pregunta dirigida a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació per la il·lustre diputada Àngela Llinares i Llorca, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.
*(Pausa)* Em fa la senyora Llorca un gest.
.
.

Per tant, li correspon al conseller d'Obres Públiques, per la mateixa il·lustre diputada, les preguntes 789, 790 i 791.
I així quedaria perfecte.
Té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

És que este matí hem canviat l'ordre dels preguntats.

Senyor conseller, vosté com tot el món sap, en el nostre litoral estant tenint una incidència tremenda tot tipus d'obres.
Estem contínuament fent ports esportius, la qual cosa amb general està mal, però bo; estem pensant fer sempre espigons per a vore si protegim platges; estem regenerant platges i agarrant sorra d'un lloc per a posar a un altre lloc la sorra; estem posant barreres front a la platja perquè no puguen els pescadors pescar amb les xarxes cap a la platja.
O siga, que estem fent tota una sèrie d'actuacions dins la mar i molt propet de la platja.

Nosaltres en estos moments no tenim encara un mapa cartogràfic del nostre litoral i estem fent moltíssimes actuacions, des de construccions fins tot tipus de coses; fins i tot estem fent granges piscifactories dins la mar.
Aleshores, una de les coses que necessitem i que hauríem d'haver fet ja fa un segle és un mapa cartogràfic.
D'aquí la nostra pregunta.

Nosaltres li preguntem si vosté té elaborat ja un mapa cartogràfic del litoral valencià des de la voreta la mar fins 50 metres cap a dins.
Cinquanta o cent.
Tal vegada em vaig enganyar i havien de ser cent metres, però, en fi, en la seua resposta vorem.
Si no el té, ¿té previst encarregar-lo i quan serà possible l'elaboració d'eixe mapa cartogràfic del litoral valencià?

Moltes gràcies, senyor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gràcies, senyor president.

Gràcies, senyora diputada.

Preguntava sobre tres qüestions referents a l'elaboració d'un mapa cartogràfic sobre el nostre litoral que comprenguera almenys cinquanta metres de profunditat.

La seua senyoria sap que l'article 132 de la Constitució diu que són béns de domini públic estatal els que la llei determina i, en qualsevol cas, sempre la zona marítimo-terrestre, les platges, el marc territorial i els recursos naturals de la zona econòmica i de la plataforma continental.

També sap la seua senyoria que tenim una llei de creació de l'Institut Cartogràfic Valencià, que li competen a este Institut Cartogràfic Valencià el foment dels treballs de desenrotllament cartogràfic, fotogramètric, geodèsic, a més de topogràfic.

Este organisme, igual que els seus equivalents de la resta de les comunitats autònomes, realitza totes estes funcions referides a l'àmbit únicament terrestre, ja que no té, en conseqüència, competències ni en batimetria ni molt més altres relatives a la cartografia nàutica, perquè eixa competència, com li deia abans, correspon a l'administració de l'Estat a través de l'Institut Hidrogràfic de la Marina; l'elaboració de mapes i estudis d'una manera o altra afecten a la zona marítimo-terrestre o al marc territorial.

Més en detall, este institut, l'Institut Hidrogràfic de la Marina, té elaborades les cartes de la sèrie base que abracen tot el litoral espanyol i que estan pensades per a afavorir la navegació costera, així com l'aproximació a la costa i als ports.
Juntament a elles, també hi ha altra gamma de mapes amb funcionalitats més específiques, com són els relatius a l'accés concret als ports, els referents a senyalitzar perills marítims i els destinats a la navegació a distàncies mitjanes o llargues que cobrisquen des de l'oceà Atlàntic fins el mar Mediterrani.

Podem concloure que els prop de 5.
300 quilòmetres de costa que té Espanya, amb la corresponent topografia submarina, estan adequadament estudiats, detallats i, de manera periòdica, actualitzats.

Dir-li també que en el fonament de les qüestions que vosté plantejava, la col·laboració i la coordinació entre l'administració autonòmica, en este cas de la conselleria, i l'estatal està ahí en el dia a dia, i que una situació plenament existent i que està donant fruits molt interessants de cara a la modernització i a la millora de la nostra cartografia valenciana, en concret amb eixa col·laboració i coordinació també des de l'Institut Cartogràfic Valencià.

El que pretenem des de la Generalitat precisament és que, d'acord amb l'ordenament vigent, i apostant decididament per les noves tecnologies, puguem tindre una cartografia, tant terrestre com marítima, el més eficaç possible.

Però dir-li que, en les preguntes concretes, sí que existeixen eixos mapes del litoral i que, per tant, són competència, en este cas, de l'administració estatal, però que, no obstant això, a través de l'Institut Cartogràfic Valencià estem tenint les tasques també de col·laboració i coordinació amb ella.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyora diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Que era competència estatal, ja estava clar, ja se sabia.
Però mire, senyor conseller, les costes són les nostres, i qui està fent totes eixes accions, que he explicat abans que estem fent, com ports esportius, espigons, eixos esculls paral·lels a la costa, som nosaltres, i qui pot quedar-se perfectament sense costes i sense platges son nosaltres.

El mapa cartogràfic que vosté ha dit ­perquè, en fi, quan no concreten és perquè no n'hi ha­, el mapa cartogràfic està clar que no el té fet, que nosaltres en el País Valencià no el tenim fet.
El que sí que sé, perquè quan jo parle ací sempre els informes són a peu d'obra, sí que sé que tenim perfectament estudiat.
.
.
molta gent ha estudiat el litoral alacantí, però no està tan ben estudiat el litoral de Castelló, ni està tan ben estudiat el litoral valencià.
I, no obstant això, continuem amb una alegria meridiana.
.
.
cada u que ens demana una urbanització, li deixem que ho faça, que s'endinse cap a la mar, que si la duna.
.
.
ara regenerem una platja, després no la regenerem.
.
.
I estem fent tota una sèrie d'actuacions en les platges amb un coneixement molt somer de quines són els nostres fons marins.

Llavors, la nostra pregunta venia a activar eixe coneixement dels nostres fons marins de cinquanta metres, que estiguera perfectament catalogat.
Que es a nivell nacional?
Ja ho sabem.
Que és una competència estatal?
Ja ho sabem.
Però a qui va a afectar estos problemes és a nosaltres ací al País Valencià.
I llavors qui ens hem de solucionar eixos problemes som nosaltres.
I eixa cartografia nosaltres la necessitem tindre, i perfectament estudiada, saber on hi ha muntó d'arena, i saber que eixe muntó d'arena sí que el podem llevar per a regenerar la platja de la Vila o per a regenerar la platja de Benidorm.
O no el podem llevar, perquè després amb un temporal resulta que tota l'arena, que ens ha costat un ull de la cara posar sobre la platja, se la torna a endur.
Eixos estudis, eixa cartografia és la que jo volia.
Que hi ha molts estudis de ports i de.
.
.
?
Clar que sí!
Fa massa anys que nosaltres tenim costa com per a no tindre estudis fets.

I, bé, esperava que vosté em donara unes dades concretes on estes coses les tinguérem solucionades, perquè no les tenim solucionades.
I això.
.
.
és de veres, no les tenim solucionades.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies a vosté, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyoria, vosté preguntava si hi havia una cartografia sobre el litoral valencià, i jo li he contestat molt concretament, és a dir, les cartes de la sèrie base que abracen tot el litoral de la Comunitat Valenciana estan realitzades.

I, a més a més, li dic que també hi ha tota una sèrie de gamma de mapes amb funcionalitats específiques, que van des de la senyalització dels perills marítims, l'accés concret als ports, fins els destinats a la navegació a distàncies mitjanes o llargues, etcètera, etcètera.
I tot això està realitzat.
I a qui li compet realitzar-ho és a l'Institut Hidrogràfic de la Marina, i està fet i està actualitzat.

I li he dit que, a més, portem una coordinació a través de l'Institut Cartogràfic Valencià i estem firmant periòdicament convenis amb l'institut, de manera que nosaltres també participem a través d'eixa col·laboració i coordinació interinstitucional que existeix en eixes qüestions, per la qual cosa allò que la seua senyoria preguntava li ho he contestat molt clar i molt concretament que està ahi.
I a més allà de les competències pròpies que tenim, que nosaltres en cartografia hem d'atendre tot el tema terrestre, estem participant a través de convenis i estem participant lògicament preocupant-nos de les polítiques de preservació de les nostres costes i dels nostres fons marins de profunditat a cinquanta metres a què estava referint-se.

Per tant, li he de dir que eixe és un tema que no sols no és que no estiga previst, sinó que s'està actualitzant permanentment a través de l'Institut Hidrogràfic de la Marina, i a través també de la coordinació que a través de convenis amb l'Institut Geogràfic i, en este cas també, amb l'Institut Hidrogràfic fem a través de l'Institut Cartogràfic Valencià.

Moltes gràcies.

 

***Pregunta número 199/00 a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maria Àngels Ramón-Llin i Martínez, sobre el problema dels pescadors amb el govern balear, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 31).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.
Senyor Castellano, moltes gràcies.

Continuem amb la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació, la pregunta 199.

La il·lustre diputada senyora Àngela Llinares i Llorca té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, trobe jo que des del dia següent de la inauguració d'estes Corts, vaig dur ací a les Corts el problema que tenien els pescadors de tot el litoral de la Marina Baixa amb el Govern Balear.
Vosté va vindre i va explicar que estava tot en tràmit i que estava en negociacions amb el Govern Balear, així com en negociacions amb el govern estatal, a fi de solucionar este problema.

Llavors, la nostra pregunta, la meua pregunta hui és com està, si vosté ha resolt ja el problema que els pescadors tenien amb el Govern Balear i, si s'ha solucionat, com s'ha solucionat.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora Llinares.

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora diputada, és un tema este que hem abordat en diverses ocasions, no sols en esta legislatura amb la seua senyoria, sinó que és un problema que datava ja d'anteriorment d'esta legislatura.

La veritat és que vosté coneix bé el tema.
I puc dir-li que en les anteriors intervencions o debats que hem tingut ja plantejàrem com s'havia resolt pràcticament tota la qüestió; quedava alguna d'elles.

Però jo crec que, en definitiva, la prova que este tema està resolt és la publicació de l'ordre de 22 de febrer d'este any 2000, que va establir un pla de pesca per als vaixells d'arrossegament que pesquen en aigües profundes des caladors d'Eivissa i Formentera, una ordre que es va dictar dins de les competències.
.
.
o siga, que atribueix la Constitució a l'Estat, perquè té competència exclusiva en matèria de pesca marítima i que arreplega aquells acords a què s'arribaren en el seu moment entre el sector i el Govern Balear, intervenint evidentment el Govern Valencià, la Conselleria d'Agricultura i Pesca.
I en el seu preàmbul indica clarament també que per a l'elaborar eixa disposició, s'han consultat les comunitats autònomes de les Illes Balears, de la Comunitat Valenciana i el sector pesquer afectat.

I només falta en estos moments, quant a l'horari d'entrada i eixida del port Balear i el retorn al port peninsular, que ja es va acordar, però estem pendent de la publicació en el *Bolletí Oficial de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears* d'eixa disposició corresponent, en base als acords a què arribàrem.

Per tant, podem dir que, amb la col·laboració de tots, este tema s'ha resolt satisfactòriament.

Possiblement el que quedava, respecte a l'última pregunta o intervenció que tinguérem ací a les Corts, era el tema de les sancions, que ja es va habilitar en el seu moment, i com vaig indicar al conseller de Balears, per a poder condonar estes sancions o reduir-les al mínim.
En este moment, les que es troben en procés de cobrament en l'Agència Tributària, és precís que sol·liciten esta reducció de les mateixes, un tràmit que ja sap que està realitzant-se per part dels interessats.
I tan sols resta que es dicte eixa resolució corresponent, amb eixa atribució que ja li he dit que té el conseller del Govern Balear, per a reduir-les al mínim legal.

El director general de pesca de Balears, que estigué esta passada setmana ací en la conselleria del Govern Valencià, va indicar que el tema se solucionava.
I tancarem eixe acord també en presència del mateix sector de la província d'Alacant, que és l'afectat i perjudicat.
El tema s'ha solucionat amb unes multes de 50.
000 pessetes per a les que ja eren fermes i 10.
000 pessetes per a les restants ­este tema, efectivament, encara que no ho diguera, vosté ho coneix­, i dins de la màxima discreció que ha demanat el mateix conseller, perquè evidentment això també planteja altres problemes en les Illes Balears.

Per tant, independentment que puntualment la solució puga satisfer més a uns que a altres, sí que li puc dir que el mateix col·lectiu, els representants, que al final són els qui negocien amb la conselleria, no els individuals sinó els mateixos representants, estan d'acord amb esta norma, perquè crec que la reducció ha sigut importantíssima i substancial per a este sector, que podia, si no s'haguera arribat a este acord, podia haver tingut unes quantitats importants en les sancions.

Per tant, estem convençuts que este problema que s'arrossegava de temps s'ha solucionat, i esperem que es resolguen totes estes qüestions administratives ràpidament.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora consellera.

Senyora diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora consellera, cal dir que ha tardat, però que ha solucionat quasi del tot el problema de Balears, allò que vam parlar aquella volta de les entrades i les eixides, la possibilitat de vindre a vendre el peix a la Vila a mitjan setmana, allò de poder eixir d'un port i eixir d'un altre.
.
.
tot això està solucionat.

I allò de les multes sí que s'ha reduït, sí que és de veres que s'ha reduït molt.
Ara bé, una volta fet el sant, tal vegada s'hauria de fer el miracle, i tal vegada caldria posar-li la guinda al pastís.
A la Vila ­i dic la Vila per dir un exemple­, queda un romanent de multes, dels 160 milions de pessetes queden 11.
760.
000 i amb tota la província d'Alacant queden poc més de 25 milions de pessetes.

Jo li demanaria des d'ara que acabe vosté d'arrodonir esta negociació, acabe vosté de fer-los la gràcia als pescadors i veja de quina manera tenen una subvenció o un crèdit blanet.
Jo també negocie, no amb particulars, amb particulars també perquè me'ls conec a tots, però també negocie amb les institucions i, aleshores, sé que han anat ja buscant bancs perquè els donen crèdits més o menys blanets, així com a 10 anys i a l'1% i tot això, i que no ha estat possible.

Aleshores, acabe de fer la gràcia, senyora consellera, en un assumpte que ha solucionat al final bé i que jo li done l'enhorabona perquè, en fi, pense que està ben solucionat, però acabe de fer la gràcia i intente vore de quina manera eixos milions que total és una misèria, 25 en l'àmbit de tota la província d'Alacant i 11 i escaig en l'àmbit de la Vila, i veja com se li dóna una subvenció o com se li dóna un crèdit, i que el govern de la Generalitat quina cosa fa; perquè cal tindre en compte que esta gent renúncia al contenciós-administratiu.
Eixe contenciós-administratiu que, de continuar endavant, doncs, a la millor tindríem tots problemes.
Jo he vist la redacció dictada pels administratius de Balears de com han de demanar que el deute se'n vaja.
Hi ha un paràgraf claríssim que diu: "i renúncie al contenciós-administratiu".
Si no renunciara al contenciós, doncs, a la millor tindríem un problema si els pescadors guanyen eixe contenciós.
O siga que, els pescadors també posen prou.

M'agradaria, li demane que intente vore de quina manera estos diners que han de pagar els pescadors se'ls paga el govern de la Generalitat o bé aconseguim uns crèdits ­ja li acabe de dir el que ells m'han dit­ a 10 anys i a l'1%.
En fi, seria una cosa *(rient-se)* apanyadeta.

Moltes gràcies, senyora consellera.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora Llinares, la veritat és que jo crec que he també d'agrair-li, sobretot reconéixer per damunt de les diferències polítiques, quan s'ha resolt un problema que al final afectava a gent de tot tipus polític, que era un problema social, o era un problema social, i que jo crec que això l'honra en eixe sentit de saber que hi ha coses que estan per damunt d'algunes altres qüestions.
Jo crec que, a més a més d'això, miracles no fem.
La veritat és que treballant se solucionen els temes, de vegades no, però miracles no fem.

Aleshores, estem satisfets d'haver solucionat problemes importants i problemes que a la millor en el contenciós no s'hagueren resolt, en les multes sí però no s'hagueren resolt altres qüestions, d'entrada en els ports, de tots els punts que reivindicaven justament.

Per tant, també cal centrar-se en esta qüestió global.
O siga, retirar el contenciós no implicava, almenys assoles.
.
.
o siga, retirar-lo pel tema de la multa, de la sanció, sinó també perquè s'han aconseguit altres coses més enllà del que és el tema sancionador.

I, bé, havíem comentat esta qüestió de les ajudes, que és una cosa que estudiarem, que tampoc estic segura que legalment es puga subvencionar des de l'Administració Pública el pagament d'una sèrie de sancions, però, no obstant això, jo crec que al final es tractaria sempre de trobar-li més polítiques que compensen, si no bé directament a este tema concret, que es compensen les rendes dels propis pescadors.
I, per exemple, el tema de l'atur biològic, que enguany també li recorde que està suposant tindre més beneficis, segur que algú té més, però més beneficis al propi sector perquè també estem invertint 525 milions enguany i una altra sèrie de línies.

Per tant, agrair-li la col·laboració en este tema, des del primer moment i des del lloc que estem cadascuna i, per tant, continuarem treballant en tots els temes, la pesca, com és la nostra obligació, i esperem no tindre una altra confrontació d'esta índole, que ens ha costat molts anys i, sobretot, que ha produït un perjudici als pescadors alacantins.

Gràcies.

 

 

***Preguntes números 246/00 i 247/00 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre una urbanització de Sant Rafael de La Nucia, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 31).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyora consellera.

La mateixa il·lustre diputada, la senyora Llinares, li formula les preguntes al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, la 246 i 247.

Senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller d'Urbanisme, nosaltres ja sabem que la disciplina urbanística correspon als ajuntaments i, concretament, als alcaldes.
Però, hi ha casos que els alcaldes i els ajuntaments no compleixen amb la seua obligació, o, almenys, no es preocupen massa.
I, aleshores, la legislació vigent atribueix a la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports la potestat de subrogar-se esta competència, una vegada que ja hagen requerit a l'ajuntament perquè actue i poden desplegar facultats d'inspecció i sanció en relació a obres il·legals.

En la província d'Alacant, sobretot en les comarques del sud, funciona molt tota una sèrie d'irregularitats suburbanístiques que augmenten en moments de gran expansió, com el present, l'activitat de la construcció.
Esta situació ve encoratjada per una certa tolerància i per la permisivitat de determinats ajuntaments, sobretot els turistes, i aquells que resideixen estrangers.
Este és el cas de La Nucia, senyor conseller, i és el cas concretament de la urbanització que hem denunciat.

En el moment actual, després de nombroses denúncies de particulars, l'alcalde de La Nucia, el senyor exconseller, Diego Such, ha dictat alguns decrets de subvenció de les obres denunciades, en la data del 18 de febrer de 2000.
Cal dir que açò es produeix després d'haver permés la consumació de les irregularitats denunciades que afecten, fonamentalment, al volum i les altures edificades, sempre en evident abús d'allò permés pel planeament i les llicències concedides que, a més a més, perjudica irreversiblement a les propietats limítrofes.

Cal dir que, a més de l'ordre de suspensió de les obres, que no afecta a totes les irregularitats denunciades, els promotors han continuat amb tota tranquil·litat per l'absència de control municipal necessari per al compliment de la pròpia ordre municipal.
Volem conéixer en aquest cas singular si la conselleria ha exercit la seua obligació de restablir la legalitat urbanística davant la complaença de l'Ajuntament de La Nucia, en relació a la seua obligació de controlar la disciplina urbanística en el seu terme municipal.

Sàpiga el senyor conseller que trobem, i ho trobem perquè tenim dades objectives, que el senyor Such abriga la idea de legalitzar la situació i les irregularitats descrites a l'evident tracte de favor a promotors i en perjudici dels interessos generals i dels ciutadans afectats.

Moltes gràcies, senyor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Llinares.

Com vosté sap perfectament, i, a més, ho ha comentat en la seua exposició, les possibilitats d'intervenció de la conselleria en matèria de disciplina urbanística són les que són.
Les competències corresponen, en primer lloc, al propi ajuntament, i, només quan es constata una activitat notòria i negligent per part de les entitats municipals, només després d'haver requerrit a l'ajuntament perquè exercite les seues competències, si persisteix eixa inactivitat és quan la conselleria pot intervenir.

En el cas que hui ens ocupa rebem dues denúncies de particulars entre juliol i setembre de l'any passat sobre possibles irregularitats en la urbanització San Rafael.
D'acord amb el que estableix la llei, es va sol·licitar informe al respecte a l'Ajuntament de La Nucia.
En la resposta se'ns comunica la iniciació dels expedients de paralització de les obres denunciades per no ajustar-se les mateixes a la llicència que es va concedir en el seu dia, informació esta que es va traslladar als denunciants.
Per tant, existeix una activitat municipal per a restaurar la disciplina urbanística i no procedeix, en principi, continuar la intervenció de la conselleria.

A més a més, sabem ­com bé ha indicat la senyora Llinares­ que el 18 de febrer d'enguany ­a nosaltres se'ns va comunicar el 21 de febrer­ l'ajuntament va iniciar els expedients de paralització de les llicències per no ajustar-se les obres a la llicència que havien concedit.
I amb data del 9 de maig de 2000, parlant amb l'ajuntament.
.
.
bé, es va parlar ahir ­crec que va ser­ amb l'ajuntament i es va dictar un decret en el qual s'obri un expedient sancionador contra NTC, que és l'empresa constructora o l'empresa promotora, i en eixa conversa també s'assenyala que el punt de vista en principi de l'ajuntament és que les obres estan paralitzades i que, difícilment, eixes obres es podrien legalitzar i, en eixe cas, si no es poden legalitzar, caldria actuar en un decret, no només de paralització, sinó en un tema de derrocament del que està fora de l'ordenació.

Però, l'últim és un decret del 9 de maig de 2000, en el qual s'obri un expedient sancionador contra l'empresa constructora i promotora d'eixa irregularitat i s'està a l'espera de resoldre eixe expedient.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyora diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Sí que sabem que la Conselleria d'Obres Públiques es només en substitució de.
Però, vosté ha anat a La Nucia?
Eixes obres estan avançadíssimes.
Eixes obres s'ha consentit que es feren!
Allò està avançadíssim!
Això és una construcció que va, que va i que va, i que per molta denúncia que els veïns han posat, ningú ha fet res.

I, aleshores, nosaltres el que ens preguntem és: Què esperava la Conselleria d'Obres Públiques per a posar-se a actuar?
Què és el que estava esperant?
Que han fet un expedient sancionar?
Bé, ja vorem.
Però, l'expedient sancionar de què va?
Que cap la possibilitat de sancionar a l'empresa.
.
.
Però, escolte, que allò de sancionar a les empreses és una cosa que la sabem per allí.
Una obra de 100 milions de pessetes, la sanció són 300.
000 pessetes.
Bé, doncs, que ens sancionen!
Què més dóna, si l'assumpte afecta al volum!
I si afecta al volum vol dir que guanyem moltíssims diners perquè construïm moltíssim més i afecta a tot el terreny que volem.

Que cap la possibilitat de paralitzar les obres?
Doncs, cap.
Que cap la possibilitat del decret de derrocament?
Cap.
Però, el que cap més que res és que ací ningú es pren seriosament allò que les obres il·legals no es facen.
Dóna la sensació per part de l'ajuntament, i dóna la sensació per part de la seua conselleria, senyor conseller, i sent molt dir açò, per part de la conselleria, "bé, tanquem els ulls, que facen el que siga, i després ja farem l'expedient sancionador", però l'obra ja està acabada i a vore qui la tira després.
Ningú.
I damunt resulta que la sanció és de 300.
000 pessetes, i el constructor ha guanyat 100 milions de pessetes, que llavors té igual, llavors té igual.

Ací la nostra pregunta, senyor conseller, és una exigència a la seua conselleria perquè complisca la seua obligació, perquè complisca la seua obligació en tot el País Valencià.
Però sobretot, i tenint en compte que ara tenen allò de Terra Mítica i que la gent està pensant que es poden lligar els gossos amb llonganisses per allí, vénen tots els especuladors no d'Espanya sinó d'on siga a construir sense pensar en res.
I si la seua conselleria, i primer els ajuntaments però després la seua conselleria, no està a l'aguait i no està preocupada i vigilant que ningú pose una rajola més que no haja de posar o una rajola on no la toque posar, escolte, ens destruiran tota la Marina Baixa, ens deixaran absolutament tota una cimentera.
Damunt, tan llejos que fan tots els edificis, allò farà feredat.
Ja poden fer Terra Mítica tan bonica com vulguen; si després tot el seu voltant resulta que fa feredat, a vore qui ha de vindre.

La pregunta és un toc d'atenció, senyor conseller.
Prega-s'ho seriosament.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora Llinares.

Jo crec que no un poquet d'atenció sinó tota l'atenció que siga necessària per a solucionar els problemes que tenim en urbanisme, en ordenació, en infraestructures i allò que faça falta respecte el govern de la Generalitat Valenciana.

En este cas, jo crec que l'actuació ha sigut correctíssima, que al requeriment de la Conselleria d'Obres Públiques, l'Ajuntament de la Nucia va informar que es va procedir a suspendre cautelarment d'una forma immediata les obres el 18 de febrer del 2000, i que es donava un termini de dos mesos al promotor perquè sol·licitara l'oportuna llicència o ajustara les obres a la llicència que concedia.
Passat això, s'ha fet un altre decret en què, continuant les obres paralitzades, hi ha un expedient sancionador o que pot acabar en un expedient de demolició.
Però hem de seguir la legalitat i hem de seguir una tramitació.

La conselleria ho ha fet.
L'ajuntament per ara està fent-ho.
Pot ser que allí hi haja hagut un parèntesi que des de la primera denúncia a la paralització de les obres l'actuació eixa s'haja desenrotllat d'una forma ràpida.
Pot ser que quan ja es van denunciar les obres, que crec que és pels veïns adjacents, per algun veí adjacent, quan es van denunciar eixes obres ja estaven avançades.

És un tema important.
Qualsevol infracció és un tema important.
En este cas és un tema de *retranqueos*, que és la distància de l'edifici al límit de la parcel·la ­en fi, que és important però no és una infracció desmesurada­ i una cosa que s'hauria de vore la rasant on es considera, per si la construcció és soterrani o no és soterrani d'allò que hi ha.
Però l'ajuntament està sobre això, ha fet l'expedient, les obres estan paralitzades i tot té *pinta* que vaja a arreglar-se.
I per tant, jo crec que està actuant-se correctament.
Sobretot quan passa això que vosté diu, que estem en una situació d'un volum de construcció enorme, enorme, i on els ajuntaments i tot el món ha de desplegar pot ser que més que mai eixa funció de posar ordre, eixa funció d'autoritat urbanística, ja no sols en allò que és la llicència sinó en cada una de les construccions.

Jo crec que per a tot allò que està construint-se en aquella zona i en tota la comunitat no és que siga normal que aparega una situació d'este tipus, però apareix, la conselleria actua i l'ajuntament també està actuant; no estem fent-ho massa malament.
Crec que la cosa va prou bé.

Gràcies.

 

***Preguntes números 470/00 i 471/00 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre muntanyes d'utilitat pública, que formula el diputat Joan Ribó i Canut, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 34).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor García Antón.

L'il·lustre diputat Joan Ribó formula les preguntes 470 i 471, al mateix senyor conseller.
Té la paraula, per tant, el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor conseller.

Un poquet des de urbanisme de franja costera a urbanisme més d'interior.
La nostra pregunta és una pregunta que li vaig formular de forma semblant al conseller de Medi Ambient, que hui li hem formulat de forma semblant també al conseller d'Administracions Públiques, i es tracta, concretament, de les relacions entre els plans d'ordenació i els monts d'utilitat pública, concretament quan un pla d'ordenació d'alguna manera, parcial o totalment, està en territoris o en terrenys que estan catalogats com monts d'utilitat pública.

Com vosté sap, hi ha dos mecanismes: un mecanisme és la descatalogació, que necessita un expedient clar, i un altre mecanisme és la permuta de terrenys, com per exemple el govern del que vosté forma part recentment ha realitzat en dos ordres, un en el terreny del Pinet i un altre.

Al nostre grup li preocupa profundament, com un tema que és de diverses conselleries ­li n'he mencionat tres més els ajuntaments, amb tota la seua autonomia­, com moltes vegades l'un per l'altre al final els que perden són els monts d'utilitat pública, que el seu terreny previsiblement pot veure's disminuït, com tenim algun exemple en algun municipi.

Aleshores, ens agradaria i per açò li demanem aquesta pregunta, conéixer quines mesures, quins controls es fan des de la seua conselleria, concretament des d'urbanisme, a l'hora de parlar d'un pla general, d'un pla parcial, etcètera, per a controlar que els terrenys que són d'utilitat pública, monts d'utilitat pública, complisquen escrupolosament la legalitat vigent quant a descatalogació o quant a compliment de les permutes de terrenys que s'han de fer necessàriament.
I quins mecanismes, evidentment, es segueixen perquè els ajuntaments complisquen la llei des dels aspectes urbanístics en aquest sentit.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller d'Obres Públiques, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó.

És cert que ara fa un moment el conseller d'Administració Pública crec que contestava unes preguntes també relacionades amb el control de la venda o no venda dels monts d'utilitat pública, que crec que va ser el 12 d'abril quan el conseller de Medi Ambient també va debatre unes qüestions d'este tipus.

Jo crec que la primera de les preguntes que se'm fa, que és com pensa la conselleria controlar la venda de monts d'utilitat pública a través de subhastes dels ajuntaments a particulars, la primera cosa és dir que els monts d'utilitat pública no es poden vendre, això és totalment impossible.
Ja l'article 4 del reglament que desenrotlla la Llei forestal de la Comunitat Valenciana assenyala que els monts d'utilitat pública seran inalienables, o siga, no hi ha possibilitat de vendre de ninguna manera, "es decir, no podrán ser objeto de venta".

Així, per tant, només en el cas que es produïsca una desafectació d'eixos monts i, per tant, la seua descatalogació com a monts d'utilitat pública, podrien vendre's o podrien subhastar-se.
Clar està que una volta descatalogats ja no es tractaria de monts d'utilitat pública.

Llavors, en la segona pregunta es vol conéixer quines són les mesures que pensa adoptar esta conselleria per a fer efectiva la col·laboració administrativa que faça complir els acords municipals sobre això que eviten la pèrdua de monts d'utilitat pública.

Com ja li he indicat, senyor Ribó, els temes concernents a monts públics són de la competència de la Conselleria de Medi Ambient.
Evidentment, hi ha casos concrets en què la intervenció de la Conselleria d'Obres Públiques pot repercutir en els monts públics.
Així com a exemple, en l'àmbit de l'urbanisme, l'aprovació d'instruments de planejament o a l'hora d'executar o de realitzar alguna obra pública que afectara a eixe mont públic.

Però afortunadament, l'ordenament jurídic valencià jo crec que en este cas, igual que en molts altres, és previsor i contempla estos casos per a facilitar la col·laboració entre les distintes conselleries o les distintes administracions de la Generalitat mateixa, bé siga, com és en esta ocasió, a través de la Llei forestal de la Comunitat Valenciana o bé a través de la Llei d'impacte ambiental.

Açò mateix que jo dic ho afirma el reglament forestal, per exemple quan indica que serà necessari que la Conselleria de Medi Ambient emeta informe preceptiu previ a l'aprovació de qualsevol instrument de planificació, projecte o actuació pública o privada que afecte els monts, llevat que eixos instruments ja hagueren estat sotmesos a l'avaluació d'impacte ambiental amb anterioritat.

Per tant, a nosaltres com a Conselleria d'Obres Públiques ens correspon complir el procediment establit en la normativa, que ja atorguen a la Conselleria de Medi Ambient les facultats pertinents per a intervindre en eixos casos.
I li puc assegurar, senyor Ribó, que estem complint-los, eixos procediments establits, d'una forma fidel, d'una forma totalment rigorosa.

O siga, que en principi jo crec que la Conselleria d'Obres Públiques està fent allò que ha de fer per a protegir allò que són els monts públics o d'utilitat pública, que com dic, la competència fonamental ahí no està en la conselleria però sí col·labora amb les altres.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Ribó, té vosté la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor conseller.

Mire, entre els uns i els altres el que està clar és que la superfície de monts d'utilitat pública disminueix.
Jo ja li he preguntat al conseller de Medi Ambient, li he preguntat al d'Administracions Públiques i ara li pregunte a vosté, i els uns pels altres, vosté amb el seu planejament urbanístic, el conseller de Medi Ambient amb el seu procés de descatalogació i el d'Administracions Públiques, el fet real és que hi ha ajuntaments que teòricament han de permutar uns terrenys i gràcies a açò vosté fa el pla parcial ­em referisc a Vilamarxant­ i després açò no es compleix.

I el conseller de Medi Ambient em diu que no és necessari permutar, que no és necessari que es pose la mateixa superfície, quan el mateix govern en els últims decrets està fent permutes.
Alguna cosa està fallant.
Però el fet concret és que la superfície de monts d'utilitat pública entre Medi Ambient, Obres Públiques, Administracions Públiques i els ajuntaments està disminuint.
Entre tots s'ho estan muntant perquè al final es munte una urbanització i els monts d'utilitat pública disminuïsquen.

Qui és el responsable?
No ho sé, però vostés entre tots ho són, eh?
, entre tots ho són.
Perquè jo tinc per escrit que el conseller de Medi Ambient em diu que no és necessari que s'aporten aquests terrenys, la seua conselleria ha aprovat un pla parcial, Administracions Públiques no obliga a l'ajuntament.
En definitiva, entre els tres estan sent els responsables de la pèrdua d'una superfície de monts d'utilitat pública.
I este és el problema, entre els uns i els altres està passant.
Entre descatalogar i permutar resulta que la segona fase, que és aportar terrenys al catàleg, desapareix, i ningú se'n fa responsable.
I eixe és el problema, senyor conseller.
Vosté té una part de responsabilitat, este conseller en té una altra i l'altre en té una altra i l'ajuntament en té una altra, però els monts d'utilitat pública estan sent espoliats, i eixa és la dura realitat.
I mire, com vosté és l'últim, jo lamente que li haja tocat, perquè jo volia seguir tots els consellers perquè m'ho explicaren, però hi ha profundes contradiccions entre els tres, profundes contradiccions.
Jo li ho he de dir amb tota claredat.
Vosté es recolza amb Medi Ambient, Medi Ambient en l'altre; total, al final, la superfície de monts d'utilitat pública ha disminuït.

Jo crec que és imprescindible, senyor conseller, que en el Govern Valencià s'adopten unes decisions generals serioses en el sentit que aquests temes realment no continuen en eixe sentit, que es respecte rigorosament els monts d'utilitat pública com diu la llei, i si s'ha de permutar, que es permute.
I si algú ha faltat ­i jo sé que em dirà vosté: "és de l'any 93"­, que es faça complir una llei.
És de l'any 93, ja ho sé, diga-ho tot, qui manava, etcètera, no m'importa, però a mi el que m'importa és que s'han perdut hectàrees de monts d'aquest tipus, i entre tots, al final, no hi ha manera d'aclarir-se.

Eixe és el problema real, i jo crec que és molt important, eh?
La conservació dels monts d'utilitat pública és un tema fonamental que, per desgràcia, no s'està abordant amb seriositat, i clar, en uns moments de creixement urbanístic important és molt fàcil, és molt temptador, determinats monts, mire, es fa un pla parcial, ja aportarem els terrenys, i després, si no s'aporten, si no apareixen els expedients, etcètera, etcètera, doncs no passa res.
Jo apel·le a la seua responsabilitat ­no a la seua, a la de tots els consellers implicats­ per a que aquests temes es resolguen en primer lloc, i en segon lloc no es tornen a repetir.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó.

Jo crec que a través d'eixes normes subsidiàries de Vilamarxant, on apareix un cas específic, vol fer un problema general del que és un problema determinat en un punt determinat.
Un problema concret que, com molt bé ha dit, perquè era normal que nosaltres també diguérem quan açò es va a produir; les normes són de l'any 89, es van aprovar les normes subsidiàries de Vilamarxant, i en el 93 és quan es va tramitar el projecte de pla parcial.
O siga, que és una cosa antiga.

Jo, per a deixar clar que crec que a més ningú dels tres consellers que han intervingut en esta bateria de preguntes sobre els temes de mont d'utilitat pública, jo volguera dir dues o tres coses.

L'article 9 de la Llei forestal i l'article 8.
4 també de la llei.
En l'article 9 diu: "¿qué terrenos forestales son de utilidad pública?
Se declararan de utilidad pública los terrenos forestales de propiedad pública que deban ser conservados y mejorados por su trascendencia hidrológico-forestal o por sus funciones ecológicas o sociales".

L'article 8.
2 de la llei i 13 del Reglament diu, "¿cómo se afectan los terrenos forestales al dominio público o se declaran de utilidad pública?
Mediante acuerdo específico del Gobierno Valenciano, previa instrucción del expediente en el que deberá ser oída la entidad pública afectada.
Una vez declarados los terrenos forestales de dominio público o de utilidad pública se inscriben en el catálogo de montes de dominio público y de utilidad pública de la Comunidad Valenciana".

¿Quién instruye ese expediente?
Artículo 3 de la Conselleria de Medio Ambiente.
¿Cómo se descataloga un monte público?
Cal seguir un procediment.
L'article 31.
1 del Reglament, "la exclusión de un monte de este catálogo se realizará por decreto del Gobierno Valenciano, previo expediente instruido por la Conselleria de Medio Ambiente, con audiencia de la entidad propietaria o a instancia de ésta en el que se acrediten que el monte no reúne ya las condiciones que fueron determinados de su inclusión".
O siga, hi ha una normativa, hi ha unes lleis que estan.
.
.
No, s'acompleixen totalment, totalment.

En el cas de Vilamarxant el que hi ha són dues coses.
Per un costat, la descatalogació.
I la descatalogació es fa en un decret dient que es pot descatalogar perquè no reuneix les condicions i tal.
Però hi ha un altre acord de l'ajuntament, i un altre acord però que no està dins del mateix procediment de la descatalogació, que diu, "i a més que açò es descatalogue jo oferiré una superfície igual de terreny per a què es puga catalogar".
I eixa segona fase no s'ha acabat de materialitzar.
Però la descatalogació està feta i la tramitació i l'alienació pot fer-se correctament.
I és un cas concret, no és el problema de tots els monts d'utilitat pública que tenen un reglament, que tenen una llei i que estem complint-la jo crec que perfectament.

Moltes gràcies.

 

 

***Preguntes números 552/00 i 553/00 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre la canalització del barranc Juncaret­Orgegia a Alacant, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 34).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

L'il·lustre diputat Joan Antoni Oltra Soler, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià li formula les preguntes 552 i 553; a més de la 554 i 555, però agruparíem la 552 i 553.
Està d'acord el senyor Oltra?
Doncs té la paraula, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Senyor conseller.

La pregunta fa referència al tema del barranc Orgegia-Juncaret.
Aquest és un barranc, no passa ni gota d'aigua per ací, però han passat rius de tinta.
I ja veurem com acaba la qüestió, perquè a més, crec recordar que està també en els tribunals, o siga que probablement no acabe bé.
I per què no acabe bé?
Perquè jo crec que estem davant d'una cosa, d'un exemple que no hauria d'haver-se fet.

O siga, açò ve a ser una cosa així com fer l'urbanisme a la carta.
O siga, una qüestió que és important, que és fer una canalització d'un barranc, doncs arriba un moment en què ensopega en una propietat d'algú, d'algú que és molt important.
Algú que és un alt responsable d'una de les dues caixes d'estalvis que ara estan tan en voga per a veure si es fusionen o no es fusionen.
Probablement si no haguera passat en aquest tipus de persona, doncs probablement haguera passat per enmig, s'haguera expropiat i endavant.
Però clar, ha ensopegat no en l'església, sinó en una persona important.

I clar, es fa el que s'haja de fer.
O siga, s'encareix el projecte, es fa més llarg, cal expropiar més.
I a més el motiu fonamental, que era el poder aconduir les aigües eixes en cas d'una avinguda d'una manera determinada, doncs es complica, perquè clar, el traçat inicial en el Pla general era un traçat jo crec prou raonable, prou lògic, era recte.
En tot cas jo crec que és prou significatiu el gràfic que isqué en la premsa en el seu dia.
I el que es fa ací, bo, és una espècie de serp en tal de lliurar els xalets, per dir-ho ja clarament, d'alguna persona.

Nosaltres creiem que açò no pot ser.
O siga açò no pot ser i açò no es pot consentir.
Perquè clar, ni es pot consentir en este cas ni es pot consentir que quede com a precedent d'actuació.
Jo crec que és una actuació vergonyosa.
I ací, sense dubte, l'Ajuntament d'Alacant té una responsabilitat.
Però vosté també sap que l'Ajuntament d'Alacant està tirant-li la pilota a vostés, perquè diu que, clar, que en definitiva vostés són els que han aprovat el projecte, a més molt recentment.
Per tant, estem davant d'una situació que jo crec que mereix d'immediat una correcció.
O siga jo crec que açò abans que fins i tot els tribunals obliguen a fer eixa correcció a la seua conselleria.
I per tant, ens agradaria saber, bo, què és el que ha passat exactament per a què acabe en aquest traçat i quines perspectives n'hi ha a partir d'ara.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Oltra.

Jo crec que el que no hi ha dret és a què es vinga aquí a les Corts, en una informació molt parcial, en una informació tendenciosa totalment, per no dir totalment falsa.
Jo crec que quan algú ve a fer una defensa d'un tema determinat, el primer que ha de fer és informar-se correctament.
Jo li brinde les portes de la conselleria per a tindre tota la informació que necessite a més de la periodística.
Crec que això és fonamental perquè crec que estem jugant fins i tot en l'honorabilitat de les persones, i eixe és un tema que per a mi és important.
I en un cas en el que com vosté sap perfectament és un projecte que ve de l'any 93, un projecte de l'any 93, i un projecte que l'últim traçat s'envia des de la conselleria d'Obres Públiques a l'ajuntament, i s'aprova en l'any 95, en gener o febrer del 95.
Vosté sap qui estava governant en l'ajuntament i en la conselleria en eixos moments.

Jo puc dir-li que després, com a director general, sense conéixer qui són els propietaris ni no propietaris del tema, això ho he avalat totalment, perquè estic totalment convençut que el que es va fer en l'any 93, siga qui siga qui ho haja fet, ho va fer correctament.
Tècnicament jo crec que és correctíssima la solució que s'ha donat.
I per tant he de defendre això, ho haja fet el partit que ho haja fet, això és el de menys.

Però és que a més, després això continua i la tramitació continua, i s'aprova per unanimitat en l'ajuntament eixe traçat, quan ja s'havia exposat al públic i ja estaven totes les al·legacions que havien de fer els propietaris afectats, incloses el propietari que ha armat l'embolic a través de la premsa, està totalment eixa al·legació, està en l'expedient de l'ajuntament.
I hi ha un informe tècnic i hi ha una aprovació per unanimitat del projecte.
Aleshores jo crec que aquí no podem al·legar ignorància, aquí no podem al·legar que no sabem res, aquí no podem en un moment determinat aprovar una cosa i després dir és que jo no ho sabia i m'han enganyat.
No, això no és de veres.
Es va aprovar correctament, ho van fer correctament, i ara han de defendre el que hi ha.
No és agarrar-se al primer carro que passa per ací i anem a vore si podem aprofitar l'ocasió i pegar-li a este que hi ha ací.

I dir una altra cosa.
A la persona que vosté anomenava com a eixa gran personalitat en el 93 o en el 95, no sé si era gran personalitat o no, però no ocupava el lloc que hi havia, i aleshores es va fer el traçat definitiu, que és correcte i que jo no dubte de cap classe.
A més, en este cas, per la professió que tinc que també és d'enginyer, bo, en vore com es posen les coses, has d'estudiar fins i tot el que jo crec que no li correspon a un conseller, però en molt de detall un projecte determinat; doncs l'he estudiat.
Però quan estudiava també es deia, que en el cas este dels barrancs, en el cas dels rius secs, quan hi havia dubtes de per on passava, una de les prudències més grans era preguntar a la gent de la zona.
No al propietari afectat, eixe sempre va a dir cap a l'altre, a la gent de la zona, a la gent major que vivia allí i que sabia per on passen les coses.
Pregunte vosté, a més ells ja ho han dit públicament i hi ha intervencions en la premsa d'esta gent.
Per això jo crec que hi ha que informar-se bé abans de fer eixes preguntes i abans d'acusar a ningú.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Jo crec que vosté és conscient de la quantitat de voltes que ha eixit este tema en premsa i probablement el que queda.
En cap moment s'ha desmentit, fins i tot quan han intentat corregir alguna d'eixes informacions periodístiques, els mateixos fets s'han encarregat de desmentir al qui volia desmentir-ho.
O siga, vosté ara acaba de dir que, bo, el traçat tècnicament és més correcte fins i tot aquest, i que fins i tot en alguns moments han al·legat que determinada gent va apostar per ací.

Bo, doncs vosté també sap que Aigües Municipals d'Alacant, que és una empresa jo crec que suficientment coneguda, precisament aconsellava que el traçat fóra l'original, no el modificat, l'original.
I això està ací.
Jo tinc el retall de periòdic on ve perfectament explicitada aquesta qüestió.
El que el tràmit inicial per a la modificació del traçat es fera quan manava un partit o l'altre, per a Esquerra Unida això és totalment irrellevant.
Ho dic en tot cas per a què ho sàpia.
O siga, a nosaltres això ens dóna igual, sí que ens preocupa una qüestió, o siga, l'aprovació definitiva va ser publicada el 21 de gener de l'any 2000.
O siga, que per tant, crec que alguna possibilitat de correcció de la qüestió hauria d'haver tingut l'alcalde actual d'Alacant, que és del seu partit.
Que fins i tot ha fet rodes de premsa dient que ell no coneix allò com va passar, que fins i tot tirant la culpa clarament a la conselleria, que això és cosa de la conselleria i que haurà de ser la conselleria qui ho aclarisca.
O siga, traient-se de damunt el tema perquè pareix que el tema no agrada.

Jo, home el dir que si la propietat és del senyor tal, perquè és que això com ha eixit quaranta voltes en la premsa, doncs jo crec que en aquests moments no és cap notícia, en aquells dies ja era propietat d'aquestes mateixes persones.
Tampoc anem a dir, bo, el que ha eixit publicat per ací, que si se convidava allí a determinada gent.
Bo, tot això és que està publicat, o siga, jo no vaig a repetir-ho.
Però crec, insistisc en el mateix.
Crec que s'ha fet una actuació per a afavorir a determinada persona.
Les raons?
Jo crec que són absolutament inexplicables.

I el que vosté ens agradaria que contestara és, si tècnicament vosté es reafirma en què és millor aquest traçat que l'altre, perquè n'hi havia informes tècnics, fins i tot la pròpia universitat, que diuen justament el contrari.
Si va a ser més car o no, que pareix que és més cara l'actuació, si va a expropiar a més gent, etcètera, etcètera.
Jo crec que estem davant d'una actuació que vosté probablement li toca defensar-la perquè l'ha heretada.
No sé si no l'haguera heretada què haguera fet.
Però, insistisc, crec que té més ombres que llums aquesta actuació, i crec que no és un bon exemple del que hauria de fer-se.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Jo crec que no sé si val la pena que continue exposant coses, perquè pareix que no.
.
.
o siga, he dit clarament que estic totalment d'acord en la solució que hi ha, però clarament.
Que per a mi l'actuació és correctíssima.
Que segurament si no fóra de la persona que és a la millor haguera passat d'una forma intranscendent; però en la solució que hi ha, no canviant la que hi ha ara, en la solució que hi ha que per a mi és la correcta tècnicament.

És cert que hi ha algun informe, sobretot d'una empresa, Técnicas y Proyectos, que no està d'acord en eixe informe.
Però és que és l'empresa que està defenent els interessos del propietari per on passa el barranc.
Clar, ell en les seues al·legacions haurà d'aportar alguna cosa, un informe d'una empresa pagada per ell, ho ha de dir, no, és que passa per aquí o que pot passar per aquí.
Però fins els informes d'universitat, els informes de tots els *consultings* seriosos, els informes de la gent major de la zona pot dir per on passa això.
Si és que no hi ha dubte.
No, però si és que, no podem agarrar un periòdic o dos periòdics i ni tan sols llegir-ho tot, sinó la part que ens interesse; anem a informar-nos correctament.
Jo sé que son poquets diputats en Esquerra Unida i agarrar informació i treballar en tot és difícil.
I aleshores agarrar un tema que ix en el periòdic i armar l'embolic, això és fàcil.
Però treballar seriament no és això.

Jo li demane en este cas, en este cas igual que en tots, però en fi quan afecta a honorabilitat de gent, un poquet més de serietat i un poquet més de treball serio i rigorosos.
Fins i tot el seu grup va aprovar això dos vegades en l'ajuntament, en l'any 193, en l'any 1995, en 1997 i en 1999.
Ho ha aprovat amb informes i tot.
I després diuen que no sé què.
.
.
Si l'han aprovat i ho coneixen perfectament.
Però li dic més: ho van fer bé aleshores, quan estan fent-lo mal és ara; es ara quan estan fent-lo mal.
La solució del traçat correcta per a mi és la que hi ha, i està avalada per tots els informes tècnics que poden haver.
Però, clar, hi ha propietaris afectats que han de defensar els seus interessos, però que van, per a mi, en contra de l'interés general, que és resoldre la problemàtica de les inundacions en aquella zona.

Que gotes de tinta ­o que tinta­ haurà agarrat molta en molt poquet temps, i relativament poqueta i de poquets periòdics, poquets, a la millor un o dos, no han entrat tots a eixe tema que no estava gens clar.
No obstant això, gotes d'aigua o volum d'aigua en ha dut molt en molts casos; ha hagut inundacions i hi ha hagut fins i tot morts.
I el que volem és solucionar eixa problemàtica.
Això per a nosaltres és l'interés general.
No és d'interés general si afecta a un o afecta a un altre.
Això no és d'interés general; solucionar el problema, sí.

Gràcies.

 

 

***Preguntes números 554/00 i 555/00 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre la construcció d'una autopista de peatge entre Alacant i Villena, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 34).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor García Antón.

El diputat Joan Antoni Oltra Soler, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, sobre la construcció d'una autopista de peatge entre Alacant i Villena, les preguntes 554 i 555.

Té vosté la paraula, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyor president.

La següent pregunta fa referència a un tema, que tenim la informació fonamentalment també pels mitjans de comunicació, entre la proposta de construcció d'una autopista de peatge entre Alacant i Villena, ciutat del nord d'Alacant i de parla castellana.

Nosotros tenemos una posición distinta con la que sabemos que el conseller ha explicitado ya diversas ocasiones aquí en estas Cortes.
Él nos ha dicho ya en varias ocasiones de que él apuesta por dos modelos de vías de comunicación: la vía normal, digamos, y aquella otra vía para aquellos señores que requieran una carretera, una autopista que sea más o menos tranquila, segura, cómoda, etcétera y que lo puedan pagar.
Y eso recientemente ha sido debatido en estas Cortes.

A nosotros ese modelo no nos gusta; no nos gusta porque establece dos categorías de ciudadanos y máxime en la zona que estamos hablando.
Porque, claro, ¿esto a qué nos va a llevar?
O sea, una autopista cuyo trazado evidentemente no conocemos, porque está haciéndose en estos momentos el proyecto, que vemos dificultades para encajarla en la propia zona por las características que tiene, pero además con un hecho que nos preocupa muchísimo y es: qué va a pasar con la actual autopista o autovía, entre comillas, que está en estos momentos utilizándose.
Basta ver también el gráfico en la prensa; lo que no sé, claro, como es la misma prensa pues igual ya no vale, ya me va a decir que no, porque el Grupo de Esquerra Unida se fija mucho en no sé qué del medio que es tendencioso y otras cosas.
O sea, hay un trazado que es el real y es un trazado muy sinuoso, muy peligroso, con muchas intersecciones, etcétera, etcétera.

De eso parece que la idea es que se quede más o menos así y que al lado o cerca se construya una autopista de peaje que, bueno, podrán pagar aquellos que dispongan de suficientes recursos para eso y que será una autopista ­además, el gráfico lo dice­ recta, estupenda, etcétera, etcétera.
A nosotros nos parece que esto no es correcto y que lo que se debería de hacer es apostar decididamente por la mejora de las comunicaciones, no crear nuevas infraestructuras con el coste añadido que eso tiene y con el coste ambiental que eso pueda tener y además establecer claramente una diferencia entre un tipo de infraestructura y otro.

Nosotros sabemos que es un proyecto que viene de la administración central, pero también sabemos que la conselleria en este caso debe de haber tenido alguna participación.
Entonces nos gustaría saber exactamente qué participación hay ahí y de qué manera esto se puede corregir para evitar la consolidación de este modelo.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gràcies, senyor president.

Senyor Oltra.

Primer, el major dels respectes a tots els mitjans de comunicació, a tots, però el que sí que he de fer referència és quan dic que sols ho fa un o si són tots els que parlen d'un tema determinat.
Hi ha voltes que els temes van en un mitjà més que en altres i del que havíem parlat abans ha sigut un el que més ha especificat eixe tema.
Però el major dels respectes a tots els mitjans de comunicació.

Dit açò, el tema de l'autopista Villena-Alacant.
No hi ha cap decisió presa, cap decisió presa; si hi ha un contracte d'un informe, d'un estudi informatiu, per tal d'estudiar una alternativa a l'autovia actual, que s'ha de reconéixer que com és la primera autovia que es va fer, de les primeres autovies que es van fer, el traçat que té i les característiques del projecte són prou antigues i deixa molt a desitjar, té problemes.

Però si eixe tema és important intentar solucionar-lo, i aquí es planteja per part del ministeri fer un estudi informatiu per a vore si podem fer una carretera alternativa, en este cas de peatge i de peatge bla, el més atractiu d'eixes estudi no és açò; el més atractiu és que en eixe estudi va inclòs el que és el segon by-pass d'Alacant, que soluciona també el camí vell de Castilla des de Campello, la segona variant d'Alacant en companyia d'eixa autopista, fent un estudi informatiu de la viabilitat tècnica i econòmica d'eixes dos grans infrastructures.

Nosaltres en el Pla de carreteres, i a nivell quasi de projecte acabat, tenim una carretera que va des de Sax a Castalla, que comunica amb l'autovia central, i que creem que dóna solució prou satisfactòria al problema d'eixa autovia de Villena-Alacant, deixant una zona entre Villena i Sax, que no és molt bona, amb problemes que s'haurien de solucionar.
Però que dóna una solució econòmicament jo crec que prou assumible i soluciona eixa problemàtica d'accés a Alacant a través de l'autovia, en este cas de les dos autovies: l'autovia de Madrid a Alacant i l'autovia central que s'uniria amb eixa entre allò de Sax a Castalla, en un projecte que tenim pràctica acabat.

Però quan el ministeri planteja "deixeu-nos fer un estudi informatiu per a vore què passaria amb una autopista nova Villena-Alacant", incloent el by-pass d'Alacant, el segon by-pass d'Alacant, incloent-lo de forma que siga totalment gratuït pel *tràfico de agitación*, el trànsit de orige i destinació a una zona pròxima a la que hi ha, això té un atractiu important per a la conselleria, per al govern de la Generalitat també i anem a conéixer quins són els números i què és el que diu el ministeri respecte a això.
Anem a tindre eixa valoració tècnica i eixa valoració econòmica.
I coneguda eixa valoració tècnica i econòmica prendrem decisions que és el que s'ha de fer.
Hui l'únic que hi ha és això.
I jo crec que qualsevol estudi que ens permetra tindre alternatives és positiu, perquè és disposar d'informació per a poder prendre al final el que siga la millor solució.

Tenint en compte això de ciutadans de primera o de segona, en funció tinguen autopistes o no, jo diria que de les primeres autopistes és l'autopista del Mediterrani, va per Catalunya, va per la Comunitat Valenciana i no està mal el desenrotllament i tal.
A Extremadura hi ha poquetes, a Galícia estan fent-les ara, a Andalusia hi ha poquetes.
Home, pareix que on hi ha autopistes ha hagut un creixement, ha hagut una possibilitat de desenrotllament que la falta de comunicació amb altres no l'ha fet.

I després de tot, dic una altra cosa, els pressupostos tenen una limitació.
Fer augmentar el deute públic o el dèficit públic hem vist en anys anteriors que és un ruïna per a l'economia, per a l'ocupació, per a tot.
Cal vore jugar amb totes les possibilitats de tindre infrastructures, infrastructures en peatge o no peatge i si és un peatge que siga bla i que es puga utilitzar, però que permetra el desenrotllament de zones i que permetra el poder-les fer.
L'altre seria una barbaritat i tornar cap arrere.
Però en este cas l'únic que estem fent és arreplegar informació per a poder prendre una decisió entre tots.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies.

Yo no estoy de acuerdo con lo que acaba de decir el conseller, como no podría ser de otra manera.
Yo creo que, además, parte de un error, parte de un error como es considerar que gracias a la autopista la franja litoral es una zona de un determinado nivel de renta.
La franja litoral era de un determinado nivel de renta antes de que se hiciera la autopista.
Y precisamente la autopista se hizo aquí, porque siendo una cuestión de iniciativa privada, pues la iniciativa privada veía más negocio hacerlo aquí que no hacerlo en Extremadura.
Así se sencillito.
Yo creo que es así de sencillito.

A mí cuando se dice "es que el dinero es el que es y no se puede malgastar", hombre, el proyecto que aquí se dice que se ha encargado para ver qué se puede hacer vale 100 millones de pesetas.
Parece que no tiene importancia, no lo sé, yo creía que sí tenía importancia.
¿Por qué no se encarga un proyecto de eso mismo para saber cómo se puede mejorar la actual autovía Alicante-Villena?
¿Por qué no?
O sea, si hay posibilidades de hacer un tercer carril, si hay posibilidades de hacer alguna variante, si hay posibilidades de mejorar en definitiva eso.
No.
No se opta por eso, se opta claramente ya por otra actuación distinta.
Cuando esté hecho, entonces se dirá "hombre, ya que tenemos el proyecto hecho ¿cómo lo vamos a tirar a la papelera?
, habrá que llevarlo delante".
O sea, la apuesta está decidida.
Yo entiendo que usted, bueno, pues intenta lógicamente aquí hacernos ver de que la cosa no está decidida y mientras tanto los trámites van avanzando.
Tuvimos el ejemplo el otro día con el tema de la desaladora famosa que, mientras estábamos hablando, estaban dando el último carpetazo.
Más o menos es lo que me temo que va a pasar aquí.
Y va a consolidar no solamente ese modelo sino lo que yo creo que va a suponer es consolidar una mala carretera y peligrosa para los ciudadanos, y una nueva agresión a un espacio en el cual hay yo creo que dificultades incluso de encaje físico de este nuevo vial.

Por lo tanto, nos gustaría que desde la conselleria se fuera más decidido, se tuvieran las ideas más claras para planteárselas al Ministerio de Fomento y decirle "oiga, esto no se debe de hacer y lo que se debe de hacer es esto otro".
Porque de lo contrario nos da la sensación de que siempre hay una actitud de subsidiariedad sobre lo que diga Madrid.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gràcies, senyor president.

Senyor Oltra, jo sí que estic d'acord amb algunes de les coses que diu vosté.
És cert que l'autopista nova, de fer-se i sols el projecte de Villena a Alacant, és una difícil autopista pel territori no ocupat, la densificació del territori i fins i tot la topografia del territori.
I açò ho hem fet saber.
Però tindre l'estudi de saber si és possible o no és possible, però no sols això, sinó el segon by-pass d'Alacant, estaríem parlant d'una inversió, jo no sé, però aproximadament 80 ó 90.
000 milions de pessetes com a mínim entre el by-pass i l'autopista eixa, i poder tindre un estudi.
.
.
El by-pass ha de fer-se, es farà ara o després, amb una solució o amb una altra, però saber això, el projecte, la valoració, per on passa amb tot tipus de detall, com va estar en eixe estudi informatiu, la possibilitat de l'autopista, de fer-ho o no fer-ho.
Açò els 100 milions de pessetes no dic jo que siga tirar els diners ni molt menys.

Puc dir-li que l'alternativa a eixe tema, que depén de la conselleria i d'un conveni que tenim conselleria i ministeri, que és la carretera o autovia Sax-Castalla, tenim el projecte de construcció pràcticament acabat.
I vosté sap que el que és l'autovia central, l'autovia central des d'Alacant fins quasi a Alcoi, i aquí tenim l'alcalde, està un tram acabat, un altre en obres avançadíssimes i un altre que crec que és en el 2001, per a l'estiu del 2001 fins la carretera, fins quasi la porta d'Alcoi ­que és un altre problema el que hi ha allí­ acabat.
I en la zona de Castalla va estar acabat este octubre; o siga, fer Sax-Castalla no costaria res.
O siga, està treballant-se en tot açò.

Però per a treballar cal tindre estudis, i vosté que ha sigut o és regidor en l'Ajuntament d'Elx sap perfectament que sense memòries valorades, sense estudis informatius, sense plans, no es poden prendre alternatives o es prendrien malament.
I això és el que estem fent.
Això ha de ser positiu sempre.
Vosté jo estic convençut que a soles ha de dir-me que està d'acord amb mi, que hem de tindre eixe tipus d'estudi, que això és fonamental per a prendre decisions.
I això és el que hi ha.
No hi ha absolutament res més, res més, d'eixe tema.
Que es puga fer d'una forma o d'una altra, ho vorem i prendrem la decisió.

 

 

***Pregunta número 545/00 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre el parc natural de les llacunes de La Mata­Torrevella, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 34).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Finalitzat el torn de preguntes al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, passem al conseller de Medi Ambient, la pregunta 545, que li formula el diputat Joan Antoni Oltra Soler, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià, sobre el parc natural de les Llacunes de la Mata de Torrevella.
Té la paraula, senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Senyor conseller.

La pregunta fa referència al pla general de Rojales, una comarca de la Vega Baja, y usted debe saber que la Laguna de la Mata-Torrevieja es un espacio natural de una importancia tremenda, pero no sé por cuánto tiempo, porque está absolutamente rodeada de edificación por todos sus lados, e incluso en alguno en los que todavía se libraba, ayuntamientos como el de Rojales plantean una modificación del plan general que, entre otras cuestiones, introduce recalificaciones en el suelo que está incluso dentro del perímetro de protección de este parque.

Entonces, claro, no tenemos bastante con los problemas que estamos sufriendo en aquellos espacios naturales que vienen de antes y que no tenían estos niveles de protección para ver cómo liberamos esos espacios de esa presión, pero claro, que en estos momentos, en pleno año 2000, estemos asistiendo a este tipo de cuestiones y que por parte de conselleria de alguna manera se lleven adelante, la verdad es que no tiene ninguna justificación para nosotros.

Por lo tanto, queríamos saber cuál va a ser la posición.
Parece ser incluso que ya se ha hecho la estimación de impacto ambiental favorable de este tema.
Entonces, no entenderíamos en absoluto cómo es posible que se le vaya a dar viabilidad a un plan general que contempla una recalificación en la zona donde está.
No creemos que sea lo más conveniente para mantener la protección de este espacio natural.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra.

Su pregunta plantea una o dos cuestiones.
Una, el conocimiento de la revisión del Porn de Rojales, y en segundo lugar, las actuaciones llevadas a cabo por la conselleria para garantizar la preservación de los valores naturales.
Entonces, las cuestiones a considerar yo creo que son, la primera y principal, que la Conselleria de Medio Ambiente no ha hecho más que cumplir la legalidad evaluando el impacto ambiental de una actividad, en este caso, en la modificación del plan general de Rojales, que está sujeto a estimación de impacto, declaración de impacto, tal como prevé el Plan de uso y gestión del parque natural de las Lagunas de la Mata y Torrevieja.

Usted sin duda conoce, porque yo creo que tiene experiencia en autorizar reclasificaciones en los perímetros de protección, en otros cargos que no es precisamente el de diputado, como concejal, y conoce perfectamente que los planes rectores de todas las zonas lo que plantean es que en la zona de protección, en los 500 metros, no inviabilizan la reclasificación, la edificación de urbanizaciones, en ningún caso, y tampoco fijan criterios para autorizarlas, lo que señalan es que tiene que haber una declaración de impacto ambiental.

Evidentemente, yo no sé si es un defecto, bueno, tengo mi opinión al respecto, si es un defecto de los planes el no prohibir las edificaciones o dar, por lo menos, criterios claros de cómo se tienen que autorizar.
En defecto de eso se producen determinados informes frente a las actuaciones que se proponen, recordemos, por administraciones como son los ayuntamientos, con capacidad jurídica, con obligación de plantearlos, en las que habría que regular la posibilidad o no de esas reclasificaciones.

En el caso concreto de Rojales, en la estimación de impacto ambiental se ha establecido, por parte de los técnicos de la conselleria de la dirección del parque, una graduación de actividades en función de la proximidad con lo que es el parque natural.
Dentro de esas zonas, una primera de 175 metros se ha dedicado a parque botánico, otra de 75 metros destinados a un viario o zona verde de forma perimetral, y se permite la urbanización a partir de esos 250 metros, bueno, a partir de lo que serían 325 metros.

En dicha declaración se llega a la conclusión de que los efectos de la modificación del Plan general de Rojales no serán negativos sobre el parque natural, ya que la configuración de lo aprobado establece un espacio colchón ampliando el uso público, puesto que esto se cedería, formaría parte del patrimonio público porque sería cedido por el Ayuntamiento de Rojales, y establece unos niveles de edificación que, según señala la declaración de impacto, no serán perjudiciales para el parque natural.

En resumen, yo creo que hay que aclarar que el perímetro de los 500 metros en los parques naturales yo creo que probablemente habría que reflexionar si el perímetro de protección quiere decir que no se edifique o habría que profundizar.
Yo pienso que en ese momento en que se aprobaron los planes de uso y gestión, ante un déficit de información, se estableció que en esos perímetros había que analizar una a una las actuaciones y, precisamente, introducir las medidas correctoras.

En este caso, por parte de la conselleria, la estimación de impacto es de 20 de agosto.
Señala unas condiciones que han sido asumidas por el Ayuntamiento de Rojales modificando lo que sería el plan general, y han sido estimadas por la conselleria como positivas.
Por lo tanto, entiendo que la actuación de la conselleria ha supuesto una corrección a las propuestas municipales, incrementando, incrementando las distancias de protección, incrementando el patrimonio público e implementando usos adecuados o compatibles con el parque natural.
Y todo ello, insisto, dentro de la legalidad vigente.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Modrego.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

De su intervención, hombre, resulta un tanto preocupante que, siendo usted conseller de Medio Ambiente, la conselleria sabe usted que es la competente, la que tiene la última palabra en la protección de los espacios naturales, incluso por encima de los ayuntamientos, porque los ayuntamientos, nuestros planes generales tenemos que someterlos a la preceptiva declaración de impacto ambiental por parte de conselleria.
No se puede aprobar un plan general en contra del informe de conselleria; por lo tanto, la actuación siempre de los ayuntamientos es subsidiaria.

Entonces, en este caso ya le dije antes que tenemos muchos ejemplos, y yo conozco bien ejemplos en Elche, precisamente de planeamientos aprobados antes de que se dispusiera en esos espacios naturales de los planes de uso y gestión, antes de se establecieran los perímetros de protección y de haber luchado para intentar corregir después esa cuestión que estaba ahí.
Ante lo que.
.
.
, bueno, no vamos a entrar en este momento aquí lo que esperaba uno que hiciera la conselleria, que no hizo, pero vamos, en todo caso es un tema que todavía está pendiente.
Pero claro, no es lo mismo hablar de cuestiones de hace diez o doce años que hablar de cuestiones que están pasando en estos momentos, cuando sí que hay planes rectores aprobados, cuando sí que hay perímetros de protección ­me parece preocupante que se ponga en cuestión la utilidad o no de los perímetros de protección­ y ante todo cuando nos encontramos en un parque natural como este, que yo creo que usted debe conocer perfectamente, que está sometido a una presión tremenda.

O sea, que aquí, cuando esto esté desarrollado, el plan de Rojales, es que yo creo que no va a quedar prácticamente nada que no esté urbanizado en todo su perímetro.
Entonces, me parece que estamos en un caso en el cual la conselleria debería haber ejercido esa capacidad que tiene sobre incluso la decisión de cada momento de cualquier ayuntamiento, y haber estimado: "oiga, la presión ya es tan fuerte que no se puede consentir ni un ladrillo más".
Porque, claro, eso que lo haga Obras Públicas, al fin y al cabo puede tener su pase, pero que lo haga Medio Ambiente me parece que en ningún caso está justificado.
Y yo creo que en este caso será de los pocos, espero que sea de los pocos, en los cuales, en las circunstancias actuales, un ayuntamiento plantea una cuestión de este tipo de obras nuevas y sorprendentemente usted, la Conselleria de Medio Ambiente, se lo aprueba.
No me parece en absoluto justificado, y no me parece que se haya hecho defensa en lo más mínimo de los valores ambientales que se deberían proteger por parte de su conselleria.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Oltra.

Introducimos una matización: es que si el planeamiento, aunque no estuviese ejecutado, venía de antes, podemos permitir una afección aunque sea importante a lo que es un parque natural.
Yo no estoy de acuerdo, yo no estoy de acuerdo, señor Oltra, pero en fin, como no participé en ese momento y usted sí, cada uno tiene sus responsabilidades.

Yo lo que le planteo es que la declaración de impacto que se ha formulado por parte de la conselleria lo que establece es unas limitaciones, hace una valoración global de las alternativas que tiene Rojales de crecimiento y de la intención que tiene un ayuntamiento de crecer en ese sentido, y hace una valoración en función del desarrollo sostenible de compatibilizar las actuaciones.

Y vuelvo a insistir en que el perímetro de los 500 metros, si se quiere plantear como exento de edificaciones, no es así.
Efectivamente, lo que dicen los Prug es que puede haber edificaciones, lo que tienen que estar es sujetas a estimación de impacto ambiental.
¿Qué es lo que le he dicho yo?
Que para mí esas estimaciones de impacto ambiental, hoy en día, a la luz de los que son los planes de protección, no hay criterio suficiente para ir decidiendo una sí o una no.
Por eso digo que tendríamos que reflexionar, ya lo estamos haciendo en la conselleria, y ver la posibilidad de realizar una ordenación global de los perímetros de protección que un poco nos defina qué va a pasar dentro de veinte años en todos esos perímetros, porque un ayuntamiento ahora cuando plantea actuaciones dentro del perímetro de protección está en su derecho, está en la legalidad.

Y no me vale decir que la responsabilidad es de la conselleria.
Yo creo que la responsabilidad es de todos, y los primeros, de los ayuntamientos.
¿Por qué?
Porque son los que toman la decisión de que ese suelo sea urbanizable.
Segundo, son los que redactan el estudio de impacto ambiental que justifica que eso se puede aprobar.
Hombre, por supuesto.
¿Cuál es el papel de la conselleria?
Comprobar que el ayuntamiento, razonablemente, compatibiliza todos los intereses; pero vamos a ver, yo entiendo y siempre he entendido que los ayuntamientos son administraciones del mismo nivel que la Generalidad Valenciana, cada uno en su papel.
La declaración de impacto, evidentemente, es de la conselleria, pero para eso están los ayuntamientos, para justificar ambientalmente lo que tienen que hacer.
Y hay ayuntamientos con más sensibilidad ambiental y los hay con menos, y eso se nota en el planeamiento.
Y hay ayuntamientos que las declaraciones de impacto prácticamente no introducen ninguna corrección y otras declaraciones de impacto ambiental que obligan, como en el caso de Rojales, a modificar el planeamiento, a exigir unas contraprestaciones, a aumentar el uso público y a establecer unas distancias de seguridad.

Yo lo que le puedo decir es que la actuación de la conselleria ha sido una actuación prudente y ha buscado en ese momento, en ese aspecto puntual de esa reclasificación, compatibilizar distintos intereses municipales, incluso darle al ayuntamiento una salida posible.

Pero sí que creo que en todos nuestros humedales, sobre todo en los humedales del sur, con una fuerte presión urbanística, positiva para algunas cosas y negativa para otras, tenemos que profundizar en el conocimiento de ese territorio, en definir un modelo, no solamente de protección, justo de lo que es el espacio natural, sino de los ámbitos, y establecer unos criterios, unas directrices y una ordenación de los perímetros que orienten las actuaciones urbanísticas, agrícolas, de todo tipo, que se produzcan en los perímetros de los parques naturales, siempre con la idea de mejorarlos, de preservarlos y definir un modelo viable y sostenible a largo plazo.

Gracias, señor presidente.

 

***Pregunta número 546/00 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre el parc natural de la marjal de Pego­Oliva, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 34).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor Modrego.

Gracias, señor conseller.

Continuem amb les preguntes dirigides al mateix conseller i pel mateix diputat, senyor Joan Antoni Oltra Soler, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, sobre el parc natural de la marjal de Pego-Oliva, corresponent a la pregunta número 546.

Té la paraula, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyor president.

Bé, senyor conseller, la pregunta, efectivament, fa referència a la marjal de Pego-Oliva.
Tenim demanada també la seua compareixença per a xarrar d'aquest tema perquè també pels mitjans de comunicació es vam assabentar d'una sèrie d'acords que va fer vosté amb els regants i amb l'ajuntament tan especial que hi ha ­parlant d'ajuntaments, hi ha ajuntaments dels quals hem de fiar-nos molt poquet; per això, jo reivindique que exercisca les seues funciones que, a més, estan aquí i estan per a això-; també tenim alguna pregunta solta sobre el tema de la marjal, però en concret hi havia un tema que també ens preocupava.

El seu antecessor, perquè quan déiem això sembla que fins i tot molesta, com si fóra d'un altre planeta, o siga, parlar de l'antecessor com era d'un altre partit i tal, perquè, clar, abans també féiem alguna referència a aprovacions de l'altre conseller.
També este altre conseller va fer una sèrie de coses, supose que amb bona fe, encara que es pot dir que no tingueren cap èxit, en el sentit que, davant de la problemàtica que els plantejava la marjal de Pego-Oliva, pensaria que adquirint propietat pública ­que jo crec que sempre està bé en aquestos espais augmentar la propietat pública, que és una de les mancances clàssiques que hi ha­ es podria resoldre el tema.

I, efectivament, aquí es van invertir una sèrie de diners i es van comprar.
.
.
, m'agradaria, en tot cas, que ho contrastara a vore si eixes dades són exactes, però una dècima part aproximadament de la marjal sembla que és aquella que es va adquirir.

Nosaltres estaríem interessats en vore si vosté com a nou conseller, si pensa continuar desenvolupant eixa tasca, o siga, si pensa continuar adquirint terreny, augmentat la propietat pública, perquè també el que observem en la seua partida pressupostària per a este capítol no és excessivament molt gran, tenint en compte les necessitats que tenim.
Aleshores, sí que ens agradaria perquè pensem que és una política, no només en esta marjal, en la majoria d'espais, positiva la d'anar ampliant eixa propietat pública.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller, senyor Modrego.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor Oltra, ha planteado que yo me desmarco o que hago referencias al anterior conseller.
Yo tengo el máximo respeto por mi antecesor en todas sus actuaciones.
Yo creo que cada uno tenemos ­y ya lo he dicho alguna vez, que yo no voy a juzgar, ya me juzgarán a mí; creo que es difícil este puesto, como también, sin duda, lo es el suyo, pero, desde luego, lo que entiendo es, y tampoco se tiene que entender como reproche­ un distinto criterio en enfocar distintos problemas.
Por eso, yo respeto las actuaciones que haya habido anteriormente, pero, efectivamente, tengo la responsabilidad de ejecutar una política y entonces aplicaré el criterio que yo crea conveniente, sin que eso suponga descalificar en ningún momento políticas anteriores.

Pero, en concreto, el aumento de la propiedad pública dentro de los parques naturales yo creo que es un objetivo, es una política que es positiva y la vamos a mantener, y, en concreto, en el tema del marjal de Pego-Oliva.

Con carácter general no se puede plantear que una política de adquisición, una "publificación" de todos los terrenos públicos pueda ser admisible ni sostenible; yo creo que los parques es bueno que tengan propiedades privadas, siempre que haya una compatibilidad y una preservación razonable y se intente ayudar a los propietarios a mantener usos tradicionales que han conseguido precisamente que esos espacios nos lleguen como ahora los conocemos.

Yo le voy a decir, por ejemplo, que esta mañana recibía a un propietario de Salinas que, sin duda, conoce, y que tiene realmente problemas para desarrollar su actividad.
Y si analizamos en profundidad seriamente vemos que si existe el parque natural precisamente es porque existe la salina.
Entonces, en determinado momento se les ha planteado ­y dolidos ellos me lo contaban­, se les plantea como enemigo del parque natural.
Dicen: "oiga, no, no, si el parque natural, el terreno es nuestro, si el agua la bombeamos nosotros, si inundamos mucho más de lo que utilizamos".
Que sirva un poco el ejemplo de decir que comprar a este señor la salina yo creo que nos sería la solución y ayudarle, tal vez de una forma compatible con el medio ambiente, sería igual la fórmula de garantizar la preservación de determinados espacios, siempre buscando la lógica y la identidad particular de cada espacio.

Bueno, perdónenme entonces esta pequeña cuña, porque lo tenía fresco por la reunión de esta mañana, pero mi sirve también para decir que nosotros vamos, dentro de las disponibilidades presupuestarias, a intentar potenciar la adquisición de terrenos, sobre todo allí donde precisamente la adquisición de terrenos colabore o entendamos que es más importante para la preservación de los espacios naturales y, en este caso también, se cumple en el tema del marjal de Pego-Oliva donde hay un Plan de ordenación de los recursos naturales que lo que plantea es que determinados espacios que han tenido algún uso, pues, no lo van a tener, van a tener unas estrictas restricciones por motivos ambientales.
Pienso que una forma razonable es adquirir los terrenos a los propietarios que así lo deseen.

En ese sentido, pues, tenemos una dotación de 200 millones de pesetas/año para este año próximo, y en las previsiones de distintos años se prevé aumentarlas.
Yo quiero decir que es difícil en este momento la adquisición de terrenos en el marjal de Pego-Oliva, los primeros años fue más sencillo porque se compró a grandes empresas que desistieron de sus actividades, pero ahora básicamente lo que quedan son muy pequeñas parcelas de pequeños propietarios en los que, además, con una línea de concentración parcelaria interrumpida desde hace 20 años, con unas actuaciones de nivelación y de transformación en superfície que hace difícil la identificación, a veces con unos títulos registrales o no títulos registrales por la tradición de una parcelas tan pequeñas, se hace mucho más laboriosa precisamente para comprar 100 hanegadas que.
.
.
, yo tengo aquí los datos pero si se han comprado, por ejemplo, en el 98, 128, en el 99 constan 386, pero porque se incluyen los retractos que se ejecutan ese año, pues, realmente hay que hacer un gran número de compras, existe una oficina abierta, se está trabajando y esperamos este año, a pesar del volumen de trabajo, poder agotar la partida presupuestaria, porque en la situación también de Pego-Oliva, en una cierta situación de conflicto que ahora está afortunadamente atenuada, y pienso que eso es un factor positivo, yo creo que eso puede ayudar también para que los propietarios oferten y podamos adquirir más terrenos.
En una situación de conflicto las ofertas de terrenos también han sido menores.

Por lo tanto, como resumen, decirle que sí, que vamos a seguir ampliando el patrimonio público del marjal de Pego­Oliva, que disponemos de 200 millones y que en el futuro, en función de las ofertas que tengamos de ventas por parte de los propietarios, estableceremos una planificación porque nuestro interés es ampliar nuestro patrimonio público en el marjal de Pego­Oliva.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Senyor diputat, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

M'alegre que vosté diga que eixa serà la política, que continuarà en este aspecte la política del seu antecessor.
Jo deia això perquè ja hem tingut algun debat i sembla que de vegades era nomenar la *bicha,* com si acabara d'arribar el Partit Popular.
.
.
sí que ha arribat el Partit Popular ara a Medi Ambient, però el que havia abans era també responsabilitat última de la presidència, que era del Partit Popular, per al bo i per al roí.
Això està així.

El que passa és que el que no m'ha contestat o no m'ha concretat és si pensa o quina quantitat exactament pensa o té ja en marxa per a enguany en el tema de la marjal de Pego-Oliva.
Això sí que no.
Em preocupa que normalment les inversions de la Conselleria de Medi Ambient no són d'aquelles conselleries que ho esgoten.
Malauradament quasi sobre diners.
No m'explique com poden sobrar diners en una Conselleria de Medi Ambient.
Tampoc volem, lògicament, perquè pensem que és absolutament irreal que s'haguera de comprar tota la propietat.
Nosaltres també, i en el seu dia, fins i tot quan presentàrem al·legacions els plans rectors estaven absolutament d'acord que sempre que es poguera es mantingueren les activitats tradicionals.
O siga, el tema de les salines, m'imagine qui pot ser, però, és una activitat que, a més, considerem absolutament idònia.
Amb el que ja no estem tan d'acord és quan hi ha diners de conselleria pel mig, en el tema del Fondo, que hi ha subvencions i, després, considerem que les contraprestacions no es corresponen amb eixes subvencions perquè creem que és una manera de no d'obtenir el suficient rendiment.
Això no.

Per tant, nosaltres sí, recolzar el manteniment d'aquestes activitats compatibles amb els espais naturals, encara que això siga mantenir la propietat privada.
No tenim cap inconvenient.
Però, considerem que hi ha alguns parcs, este de la marjal de Pego-Oliva, el Fondo i algun altre que sí seria convenient augmentar eixa propietat pública.
I, malgrat que no ho ens ha concretat, sí que ens agradaria que això de veritat es transformara en una realitat, no solament en un desig, sinó que quan un vol alguna cosa també ha d'anar a buscar-lo.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Bien, vuelvo a concretarle, aunque yo creo que se lo había dicho claramente: para el año 2000, en el programa 442.
30, en el capítulo VI, hay adquisición de terrenos y bienes naturales con una dotación de 200 millones de pesetas.
Es una pregunta que, en todo caso, usted ya la sabía antes de formularla porque está en presupuestos.

La segunda parte, respecto a la intención.
Mi intención es agotar al máximo, dentro de lo posible, porque ustedes sabe que, por ejemplo, en el tema de adquisición de terrenos o, por ejemplo, en el tema de subvenciones, es un tema que no puede garantizar la conselleria que se va a agotar el presupuesto.
¿Por qué?
Porque depende de dos partes, depende de particulares, tiene que haber propietarios que quieran vender, que tengan la documentación justificativa de la propiedad, que se inicie el expediente, muchas veces hay que hacer repartos de herencia, etcétera, etcétera, y a veces los expedientes se dilatan uno o dos años, cuando parece que se va a firmar no se puede firmar y ya le he dicho también la especial complejidad del tema del marjal por el tipo de parcelas históricamente.

Nosotros, evidentemente, lo que vamos a intentar, y eso sí, así tenemos dotada la oficina de Oliva para compras y con el personal de la conselleria; además es un procedimiento que, como sabe también, compete a dos consellerias porque luego tiene que ir a patrimonio, con la complejidad de si se abre un expediente, estamos intentando agilizar al máximo para poder agotar este presupuesto siempre que las ofertas realmente nos lleguen, que en este momento yo pienso que estamos en un momento positivo y se puede reactivar un poco esa voluntad de determinados propietarios, que ya sabe usted que había una situación compleja que a veces hacía que alguno fuese más reacio a ejecutar o a realizar esa.
.
.
, bueno, a vendernos los terrenos, por decirlo así.

Gracias, señor presidente.

 

***Interpel·lació al Consell (resposta del conseller d'Ocupació, senyor Rafael Blasco Castany) sobre política general del govern valencià pel que fa a la inserció laboral al País Valencià, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 10.
391, BOCV número 39).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Acabat el torn de preguntes, passem al punt 10, que és: Interpel·lació al Consell sobre política general del govern valencià pel que fa a la inserció laboral al País Valencià, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.

Té la paraula la il·lustre diputada.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Presentar ­opine jo­ en aquestos moments aquesta interpel·lació, conforme l'he presentada: quina és la política general del Govern Valencià pel que fa a la inserció laboral al País Valencià, era una cosa també molt fàcil.
No faria falta probablement que hi haguera cap tipus d'intervenció.

No obstant això, senyor conseller, jo pense que per a parlar de la mateixa cal fer, doncs, un viatge al llarg d'allò que han estat els pressupostos de la Generalitat Valenciana per a este any 2000 i continuar els mateixos per a basar-me concretament.
I, si vosté m'ho permet, així ho faré.

Jo pense que en la secció 13, que és el programa 322,20, sobre la formació i inserció professional, hauríem d'insistir marcant totes aquelles línies que es van donar i que van ser acceptades per esta Cambra a finals del mes de desembre de 1999 com a pressupostos de l'any 2000.

Així tenim que la Formació Professional, per exemple, teníem 9.
100 milions de pessetes destinats a ella; en la immersió teníem 3.
250 milions: en cases d'oficis i escoles tallers, 6.
185 milions; dedicats als sindicats per aquesta tasca, 1.
425 milions; en el conveni amb Terra Mítica per a formació ocupacional dedicats 100 milions de pessetes; en el conveni amb Ford Motor, Zetec-Se, tenien dedicats 37 milions de pessetes; en els tallers d'inserció laboral, 75 milions de pessetes i en l'equipament de centres col·laboradors s'havien dedicat 100 milions de pessetes.

Aquestes partides, que ascendeixen en més o menys a 21.
414 milions de pessetes, tindrem, crec jo, que estudiar detingudament com són, per exemple, els 175 milions de pessetes destinats a la inserció laboral de la dona, què és el que es pensa fer concretament amb eixa partida o el que la seua conselleria està realitzant sota la seua direcció.
I caldria saber quin seguiment realitza, en definitiva, després de la tasca realitzada, quin seguiment realitza en definitiva, com deia, la conselleria en aquest aspecte.
O el conveni, per exemple, amb Ford Motor sobre la partida que li havia indicat, la Zetec-Se, de 37 milions de pessetes, quan en estos moments, com vosté sap, 1.
400 treballadors tenen un peu en el carrer, d'eixos solament es quedaran 350 treballant, i eixos 75 milions de pessetes simplement, perquè diguem que eixe departament, el de Zetec-Se i un altre van a desaparéixer, es van a Anglaterra i allí haurà un departament nou que vindrà; també m'agradaria saber si eixos 37.
500.
000 pessetes van destinats per a la preparació dels treballadors en noves tecnologies concretament per al departament que ha de vindre nou.
Que si més no estos diners són per a l'any 2000 i eixe departament nou vindrà per al 2001, quan la veritat és que els treballadors probablement es queden molts d'ells al carrer, més de 700, dintre d'aquest any.
Eixe aclariment voldria saber-lo.

Al voltant del mes de març, a finals, diria jo, del mes de març va aparéixer una notícia amb una gran alegria per part del senyor conseller, però també de mi mateix i del partit que represente, perquè eren diners que entraven al País Valencià, era com una nova injecció, probablement en aquelles coses que més falta ens fan: el que era la formació dels treballadors i la inserció laboral.
Això venia donat en una notícia en què aplegaven al País Valencià del govern central de l'Estat 16.
000 milions de pessetes repartits de la següent forma: en Formació Professional i inserció laboral anàven destinats 10.
551 milions de pessetes i 5.
818 per a cases taller i cases d'ofici, que per a mi, particularment, com una opinió molt particular, ens semblen molt interessants com alternativa, perquè tots no accedeixen, no poden estar preparats per la seua capacitat.

Aquests 21.
000 milions de pessetes jo estime que està molt bé, el pressupost va estar molt bé.
Però sap el senyor conseller en aquestos moments quants treballadors i treballadores s'integren al món laboral o té previst que s'hagen d'integrar eixa inserció laboral en una partida concreta, però que poden eixir de totes les partides que li he indicat, perquè totes poden tindre vies adequades al que és la inserció laboral que es poden complir?
Quin llocs de treballar, en definitiva, es podrien complir?
Home, a mi que em preocupa moltíssim Terra Mítica i que, com sap el senyor conseller, li he fet fa uns dies una pregunta en la que supose que em contestarà abreviat, perquè vosté em sol contestar molt ràpidament, probablement la conselleria que més ràpidament contesta, doncs també estic preocupada per saber com eixa inserció, perquè un nou tema és el que són els parcs temàtics, en este cas Terra Mítica, això és una inserció laboral molt particular perquè els treballadors i treballadores han d'estar especialitats no solament en cuina, no solament en atenció a vendre qualsevol cosa que allí es presente sinó en activitats creatives, que a mi em sembla que és una inserció que s'ha de tindre en compte i que formarà part del que diem eixa preparació d'estudis que vosté té a be donar-los mitjançant estos 100 milions de pessetes.

A mi m'agradaria saber, en referència a eixa inserció, si pensa el senyor conseller.
.
.
o els diners s'han donat per a què eixos llocs siguen de qualitat, jo no dic que fixes perquè durant uns mesos a l'any supose que estarà tancat, en relació al que la climatologia indique, però supose que estarà tancat perquè és un parc temàtic dedicat més bé per a la zona estiuenca, per a la zona de la primavera, estiu i un poc de la tardor, per tant, uns mesos estarà tancat.
Però sí si dintre d'eixa flexibilitat, el que signifiquen els temporals, els contractes temporals, els sous van a ser dignes.
I sí que m'agradaria saber, a banda d'haver-li-ho preguntat per escrit, si eixos sous dignes van a estar en referència al que va a ser la seua qualificació per mig d'estos cursos que es van a donar per a la seua reinserció laboral.

Gràcies, senyor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller d'Ocupació:**

Moltes gràcies, senyor president.

Li agraïsc a la il·lustre diputada del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià la seua intervenció, perquè quan va fer la interpel·lació el text de la mateixa a mi m'havia deixat d'alguna forma un poc desconcertat.
I vull dir-li que he estat un poc de temps reflexionant sobre de quina forma li podria a vosté aclarir el sentit de la seua interpel·lació en la mida en què inclús em costava prou situar inclús semànticament la formulació de la seua interpel·lació quan parlava de quina era la política general d'inserció del Govern Valencià en el mercat laboral valencià.
Sobretot perquè jo crec que podríem haver-nos quedat en una referència de caràcter general, que segurament no li haguera donat complida resposta al que vosté plantejava.
I ara, amb la seua intervenció, vosté ha concretat i això ens ajuda un poc a què la meua resposta li siga, jo crec, més clara.

Dir-li que per inserció laboral s'entén el trànsit fonamentalment que hi ha entre les persones que estan desocupades en l'obtenció d'un lloc de treball.
I que dins els objectius prioritaris d'este govern està l'aconseguir la màxima ocupació d'aquelles persones que no tenen encara un lloc de treball estable en la nostra comunitat.
Com es fa això?
Això es fa a través d'un pla operatiu que té la Generalitat Valenciana plantejat fins a l'horitzó de l'any 2006 i que a més fa possible el que no solament s'impulse una sèrie de polítiques actives d'ocupació sinó que centrem els esforços fonamentalment en un tipus de formació que faça viable una inserció laboral, d'acord amb les demandes que hi ha en el teixit productiu de la nostra economia.

I això estem fent-ho amb distints programes, que després van concretant-se, alguns d'ells vosté ha fet referència, que tenen les seues dotacions pressupostàries, però que estan donant uns resultats concrets.
Les formes en les que estes dotacions pressupostàries ­vosté sap que això pot tindre un seguiment perfecte i que cada vegada que s'ha assumit un compromís per obrir alguna línia de formació amb una vinculació clarament ocupacional­ es fa amb un seguiment que tanmateix quan es violenta qualsevol dels acords pels que s'han donat este tipus de línies pressupostàries o de programes concrets, immediatament és perfectament retirable eixe tipus de subvencions o d'ajudes.

Pel que afecta a la nostra comunitat este pla operatiu està recolzat fonamentalment en una sèrie de línies específiques.
La primera d'elles és la de l'impuls d'una formació professional ocupacional encaminada a donar solució a aquells majors de setze anys que estiguen inscrits en les oficines de desocupació.
I després insistint en una sèrie de línies que fan referència als col·lectius que tenen més difícil la seua inserció sociolaboral, concretament el col·lectiu de les dones, el col·lectiu dels joves de menys de 25 anys, el col·lectiu dels majors de 45 anys que siguen aturats de llarga duració i que tinguen càrregues familiars, i també el dels discapacitats.

Tot això està donant que dins els pressupostos als que vosté ha fet referència, que són de la Generalitat, estiguen donant fins a estos moments un resultat desigual, però jo crec que està aconseguint-se l'objectiu que perseguíem.
I era aconseguir una màxima inserció en aquelles persones que reuneixen els requisits per a cadascú d'estos col·lectius.

Vull significar-li a vosté que en l'últim any en la Comunitat Valenciana s'han donat 44.
910 accions d'inserció, de les quals corresponen al voltant de 30.
000 a la província de València, unes 12.
000 a la província d'Alacant i unes 4.
500 a la província de Castelló.
És a dir, que estem en uns nivells òptims, com no pot ser d'una altra forma, segons es desprén dels resultats de la disminució que vostés coneixen perfectament de l'atur en la nostra comunitat.
És a dir, que la inserció laboral que està donant-se en la nostra comunitat ­la dada que li acabe de donar a vosté és que en l'últim any 44.
910 accions d'inserció directes per part de la Generalitat­ expressen un nivell de compliment en el que són els compromisos d'inserció laboral per part del govern de la Generalitat, jo els qualificaria d'òptims, i que tanmateix tenen la seua concreció en totes les línies que vosté ha assenyalat.

I dir-li també que tots els compromisos que s'ha assumit des del punt de vista de formació en línies incentivades per part de la Generalitat Valenciana, tanmateix que estan destinades a complir cada vegada en major mida una formació que responga als interessos de les empreses en les que estan vinculades.
Vosté ha fet referència al cas de Terra Mítica, jo vull dir-li que li contestaré, com vosté ha assenyalat també, més detalladament.
Però no li càpiga a vosté cap dubte que quan estem apostat per este tipus d'iniciatives, estem apostant per un tipus de treball de qualitat que té molt poquet que veure ja en el que eren les antigues tradicions de buscar, com vosté ha assenyalat, cuiners, ordenances, etcètera, etcètera, perquè hui un parc temàtic té unes qualificacions completament distintes a la idea que tradicionalment hem tingut, i on el més avançat dels esquemes de la cultura de l'oci i de les noves tecnologies requereixen també un tipus de preparació, de formació i de llocs de treball que no tenen res que veure amb el que passava anteriorment en el que era la qualificació professional.

És a dir que, per a sintetitzar-li a vosté, dir-li que el número d'inserció laborals que es donen a la nostra comunitat estan en un nivell que jo qualificaria d'òptim en relació a la política que està resultant en estos moments en la nostra comunitat.
I dir-li també que la formació professional, el nivell de qualificació que hui en dia està exigint-se, que no és tampoc un referent exclusivament per a la nostra comunitat sinó que és una conseqüència de l'aposta que estan fent tots els països, sobretot els europeus després de l'última cimera de Lisboa, està també tenint la seua correlació en esta comunitat on estem apostat per un tipus de formació que vaja abandonant les línies tradicionals, que estiga cada vegada més vinculada a les noves tecnologies i als nous jaciments d'ocupació que estan aflorant i que, tanmateix, estiga en funció de la demanda del teixit empresarial de la nostra comunitat.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a la rèplica, la diputada Dolors Pérez té la paraula per cinc minuts.
Senyora diputada.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, m'explicava vosté que la inserció laboral efectivament està en el trànsit, diguem, en tota aquella gent que ha tingut un treball o que mai ha tingut un treball i que cal preparar-la i insertar-la en el que és la vida laboral o que passe d'un treball a un altre.
A mi no m'agradaria, i espere que això vosté ho prenga com una broma, no m'agradaria que la inserció laboral estiguera solament dedicada per a tota aquella gent que representa l'I+D en el món o el *mundo mundial* de la globalitat, que és la gent entre 25 i 35 anys.
Sembla ser que això és simplement el que significa l'I+D.
Jo pense que també els majors de 35 a 45 anys, un col·lectiu que a l'edat de 45 anys la majoria d'elles i d'ells estan en un procés encara criar els fills, que han deixat de treballar pel que siga, perquè han tancat els seus llocs de treball o perquè han sigut botats al carrer per regulació de plantilles, etcètera, eixa gent també entraria dintre d'eixa inserció laboral, fonamental, perquè encara tenen família molt menuda, han de tirar-los endavant a tot el món.
I és importantíssim, perquè això al cap i a la fi forma també part de la nostra riquesa, d'eixa renda per càpita que necessàriament ens agradaria que fóra tres vegades més, perquè el que menys té tinguera un poquet, tinguera un poquet.
Perquè hui la renda per càpita la mesurem, i és una mentida, ja que quan la mesurem i està bé resulta ser que hi ha molts que no tenen absolutament res.

Vosté m'ha parlat que la inserció laboral, sobretot la formació ocupacional, està dedicada per als majors de setze anys, dones i discapacitats.
En eixa part estava bé.
He fet la referència per basar concretament la pregunta, la interpel·lació caldria dir, conforme l'havia feta, perquè jo també entenia que no quedava suficientment clar quan la vaig agarrar, i l'havia de fer.
Per tant, ahí estaríem totalment conformes.

Però em queda una pregunta per fer-li i un aclariment.
La pregunta és: Parlem que en aquest any 1999 s'han inserit 44.
910 llocs de treball.
Seria important saber, sobretot per a fer política que toque terra, sobretot per a no fer eixa política de ciència ficció que moltes vegades, per mancança d'informació, solem fer involuntàriament tots, tant el govern com l'oposició, a mi m'agradaria saber, eixos contractes, si s'ha tingut en compte que no són contractes de cap de setmana; si se sap, conseller, si eixos contractes són contractes no malbaratats en hores/preu per elles.
M'explique?
Si són contractes que fins i tot porten que els hagen donat, i em conformaria, a un 80% d'eixos 44.
910 llocs de treball, llocs fixes.
Ja em conformaria que fóra així.
M'agradaria que vosté m'ho explicara un poquet si calguera, perquè és important.

I, com no?
, a mi m'agradaria incidir en un aclariment sobre Terra Mítica.
Parlar de Terra Mítica no és per allò de la guerra de Terra Mítica i conforme ha estat feta, que lògicament tot el món sap que nosaltres, Esquerra Unida del País Valencià, no ha estat d'acord conforme ha estat creada.
No és que estiga en contra que existisca un parc temàtic d'eixes característiques, considerem que n'haurien d'haver més, però no d'eixa forma.
Però bé, ja que Terra Mítica està vetlada econòmicament amb diners dels valencians, amb pressupost de la Generalitat Valenciana, lògicament hauríem de saber com anaven a ser eixos llocs de treball, quina categoria després dels cursos s'anava a donar a aquelles persones que anaven a realitzar els cursos, i si la gent que després de tindre els cursos i està titulada, digam, amb algun tipus de garantia, si el sou que anava a rebre anava a ser realment en relació a eixos cursos i a eixa titulació que anava a tindre, si anava a estar pagada com calia mitjançant els convenis generals o si anava a estar pagada per davall mà.

I això no li ho preguntava simplement perquè, mire, a mi se m'ha ocorregut que li vaig a preguntar açò al conseller, sinó perquè ací, des d'esta tribuna, li denuncie que s'ha cridat a persones per a treballar en Terra Mítica pagant-los a la meitat del que diu un conveni, malbaratant, per tant, les vides i hores de treball d'eixos treballadors, i a més exigint-los que han de treballar d'entrada dotze hores seguides, sense cobrar una hora extra.
Jo sé que existix l'oferta i la demanda, però com que això està ahí, com que açò al cap i a la fi està mantingut, en part, torne a repetir, amb pressupost de la Generalitat Valenciana i, per tant, amb diners dels impostos de tots els valencians, perquè no passe volia eixe aclariment.
I si no estiguera, si això no s'ha contemplat, sí que m'agradaria que, en ares de la formació que té el senyor conseller, tinguera en compte tindre alguna clàusula que això ho poguera regular, perquè al cap i a la fi s'inaugurarà i estarà fet per la Generalitat Valenciana mateixa.

Per tant, eixos llocs de treball indirectament formarien part i entrarien a formar part de la nostra consciència si no estigueren ben considerats, si no estigueren no ben considerats, correctament considerats, com marca la llei.

Gràcies, senyor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller, per a rèplica, un temps de cinc minuts.

 

**El senyor conseller d'Ocupació:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Il·lustre senyora diputada.

Jo crec que algunes de les afirmacions que vosté fa possiblement responguen a una inquietud per assegurar-se que no es puguen cometre ningun tipus d'irregularitats dins del que és la intermediació laboral o dins del mercat laboral.
Jo compartisc amb vosté eixa inquietud, si és que es dóna en eixos exemples, però jo diria que no hi ha motius que permeten estar en una situació alarmant.
És més, l'exemple que vosté ha.
.
.
Jo no conec l'exemple eixe que vosté ha dit d'allò de Terra Mítica, però la veritat és que em costa pensar que s'haja fet una proposta d'eixe tipus, perquè això seria tornar a l'etapa de la preindustrialització, del segle XVIII, i poc més o menys que ens voríem en l'etapa descrita per Dickens, que jo crec que no seria molt homologable als temps en què estem vivint.
Però en qualsevol dels casos, si es dóna alguna barbaritat d'este tipus, seria convenient no solament rebre la informació sinó que, en el context en què ens pugam menejar, ens poguérem intercanviar eixa informació per a perseguir d'alguna forma este tipus d'abusos, que em pareix absolutament desgavellat que es donen hui en dia.

La seua preocupació perquè els fons públics estiguen ben destinats i els compromisos que s'assumixen des del punt de vista de la inserció laboral, de cara a aquells col·lectius que tinguen més dificultats per a entrar en el mercat laboral, jo crec que vosté pot tindre en estos moments la confiança que, dins dels errors normals i humans que es puguen cometre, estem portant d'una forma molt escrupolosa el seguiment d'esta situació.

I això és el que explica, i no una altra cosa, els excel·lents resultats que estan donant-se en esta comunitat, que no són fruit d'una casualitat o d'una conjuntura, com és diu a vegades, sinó que estan expressant mes a mes, i *ojalá* dure molt esta situació, estan expressant mes a mes que està fent-se un seguiment i està portant-se amb moltíssima seriositat tot allò que comporta la millora de les relacions laborals i la millora de la creació de llocs de treball.
Fins el punt que, com vosté molt bé sap, en l'últim any esta comunitat és una comunitat que ha vist reduïdes les seues taxes d'atur en un 15%, quan en la resta d'Espanya han arribat a un 5,9% només, i que des de juny del 95 fins a hui en dia s'ha reduit l'atur en esta comunitat en més d'un 50%.
Vol dir que la xifra que jo li donava abans, que estem en unes accions d'inserció en l'últim any només de 40.
000 *i pico* casos, conforme li he dit, està comportant que els compromisos institucionals que es prenen estan duent-se amb moltíssima seriositat.

On és on hem de centrar l'esforç?
I això esta en la línia del que vosté també assenyalava.
En estos col·lectius, que tenen especialment dures les seues possibilitats d'entrar en el mercat laboral, és on des de les institucions públiques hem de ficar l'accent per millorar les seues condicions.
Perquè, efectivament, no estem creant llocs de treball o pensant en una inserció laboral exclusivament en les capes més altes "del mundo mundial", que vosté assenyalava, que estan vinculades a les noves tecnologies.
Ahí és on no sol haver encara molt de problema.
Hui, desgraciadament, les taxes d'atur que encara tenim en esta comunitat precisament fan referència a aquells col·lectius que tenen una deficient preparació o formació, i per això és perquè li insistia en la conveniència en este moment d'insistir en les fórmules de formació més adequades per a qualificar la gent en el sentit que puga entrar a treballar en les millors condicions.

I d'eixa forma, dins del pla general que vosté ha assenyalat abans i que jo li he significat també al principi, és on estem duent a terme el major esforç.
En el Pla per una ocupació estable en esta comunitat, que estem incentivant-lo des de la Generalitat Valenciana mateixa, en estos moments estem destinant 2.
000 milions de pessetes exclusivament per a incentivar la contractació estable de persones amb discapacitats físiques, psíquiques o sensorials.

Estem destinant, per exemple, dins del marc general del que destinem al col·lectiu de les dones, 150 milions de pessetes a incentivar la contractació estable en el cas de la dona, i amb 126 milions de pessetes per a este any en concret per a poder crear allò que es diuen servicis de proximitat, perquè aquelles dones que tinguen ocupacions laborals puguen veure's descarregades de les seues ocupacions familiars, etcètera.

I estem destinant 182 milions de pessetes per a fer actuacions preferents en barris on la gent jove, menors de vint-i-cinc anys que tenen problemes de marginalitat, puguen tindre les seues ocupacions corresponents.
I ahí és on estan encarrilats també la major part dels esforços, que vosté ha ressaltat que tenen una eficàcia notable, com són les escoles taller, les cases d'ofici o els centres d'informació o inserció, on estem inclús intentant sobrepassar el grau d'acompliment dels nostres compromisos en estos moments i derivant-los, com vosté ha assenyalat també, cap a aquelles persones majors de quaranta-cinc anys que tenen més dificultats, perquè en molts casos ja són aturats de llarga duració, i a més tenen càrregues familiars.

És a dir, que l'esforç que estem fent des de l'administració fonamentalment va encarrilat no a persones que tinguen un nivell de formació alt, que hui no és allò més preocupant, sinó aquelles persones que, pel seu nivell d'educació o de formació o perquè no han tingut possibilitats en la vida de tindre el grau de capacitació necessari, no estan tenint encara les oportunitats sobre això.
I tot això és el que està fent possible que inclús en estos col·lectius estiga rebaixant-se de forma inequívoca els seus percentatges de desocupació.

Vull ficar-li un últim exemple.
Vosté sap que el mes d'abril ha sigut un mes especialment interessant o important per a esta comunitat, en què per primera vegada hem rebaixat del 8% el nivell de desocupació que tenim en esta comunitat.
En eixe sentit vull dir-li que, igual que en el sector masculí s'ha baixat, s'ha reduït la taxa de desocupació del mes anterior a este mes en un 3,26%, en el de la dona ha sigut en un 3,97% i en els menors de vint-i-cinc anys ha sigut en un 4% *i pico*.

Vull dir que està hui incentivat-se i estan incorporant-se al món laboral, com no podia ser d'una altra forma, aquells col·lectius que també representen hui majoritàriament la bossa més important dins de la desocupació que tenim en la nostra comunitat.
Però això és expressió també que estem encertant en un impuls de polítiques actives d'ocupació, que estan fent possible que estos sectors més discriminats tinguen més oportunitats per a entrar en el món de treball.

Si es mantinguera esta tendència, i *ojalá* puga ser això possible en els pròxims mesos, jo li dic que estos col·lectius a què vosté fea referència van a tindre una oportunitat d'anar reequilibrant-se en relació al sector masculí.
Pense vosté que en la nostra comunitat en estos moments per primera vegada, per primera vegada, els menors de vint-i-cinc anys ja tenen una taxa de desocupació per davall del 9%, cosa insòlita respecte al que passava fa escassos mesos en esta comunitat.

És a dir, que sí que estem incentivant i estem treballant en una línia que està donant els seus resultats, però que jo crec que poden inclús en allò que queda de legislatura donar-nos una situació òptima cap a eixe objectiu, que compartim i que no és un objectiu exclusiu del govern sinó que és un objectiu que ha de compartir-lo tota la societat, les senyories de l'oposició, les del govern i la resta de les institucions, com és arribar a una situació de plena ocupació, en què les últimes dades estan demostrant-nos que és possible arribar a això.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant.

 

**El senyor conseller d'Ocupació:**

 

També vull dir-li ­i acabe, president­ una cosa en què vosté tenia raó.
Si vosté em pregunta si el nivell de contractació, de fórmules contractuals, pense jo que estan en un nivell encara de dignitat, d'estabilitat, de retribucions adequades, li diré que no.
Li diré que jo crec que l'esforç que cal fer en eixe sentit és molt més gran del que hem fet fins ara, i és necessari anar aconseguint no solament haver resolt un problema clau que ha sigut la falta d'ocupació, cosa que estem en vies de solucionar-ho, sinó que ara el que cal fer és treballar per aconseguir un tipus d'ocupació que siga de qualitat, estable i de dignitat, com es mereix qualsevol persona que opte a una oportunitat de treball.

Gràcies.

***Interpel·lació al Consell (resposta del conseller de Sanitat, senyor José Emilio Cervera Cardona) sobre política general de la Conselleria de Sanitat en matèria de recursos estructurals, tècnics, humans, etc.
, pel que fa als serveis de psiquiatria infantil en la sanitat pública al País Valencià, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 10.
394, BOCV número 39).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Continuem amb el punt 11, que és la interpel·lació al conseller de Sanitat sobre política general de la Conselleria de Sanitat en matèria de recursos estructurals, tècnics, humans, etcètera, en relació amb els serveis de psiquiatria infantil a la sanitat pública del País Valencià, que formula la diputada Àngela Llinares Llorca, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià.
Té la paraula la il·lustre diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Senyor president.

Senyores diputades i senyors diputats.

Senyor conseller.

Al mes d'octubre i a petició d'Esquerra Unida va vindre vosté a comparéixer per a explicar-nos la seua possible actuació sobre salut mental.
Les coses de d'aleshores a hui no han canviat massa, les paraules en paraules queden.

Hui, com a aleshores, Esquerra Unida continua estant sensibilitzada perquè tenim moltes reunions amb associacions com Afema perquè ens expliquen els pares i les famílies que tenen malalts mentals a casa, estem sensibilitzats respecte a este problema, per això estem una altra vegada ací, com estarem moltes més vegades durant aquesta legislatura per a parlar de salut mental.

Hui és la salut mental infantil, la salut mental dels xiquets.
I no puc deixar de començar dient que és *descorazonador* llegir la seua pròpia legislació al respecte.
En el Decret 81/1998, de 4 juny, on es defineixen i estructuren els recursos sanitaris d'assistència psiquiatra, sols de passada es parla de salut mental infantil, en l'article 17, unitats específiques, que diu: "Podran crear-se unitats específiques de trastorns de l'alimentació o altres, així com, en el seu cas, de salut mental infantil i psicogeriatria".
En el seu cas.
Està clar que poc problema és per al govern de la Generalitat la salut mental infantil.
És un assumpte menor per a la Conselleria de Sanitat.
En el seu cas.
No és un assumpte que tinga entitat pròpia.
Amb aquesta filosofia no hi ha centres d'atenció específiques per a menors malalts mentals i tampoc unitats d'hospitalització específiques ni de dia ni de llarga estància, ni d'adults.
No hi ha centres d'atenció específiques.
No hi ha dades de psiquiatria infantil, sols de psiquiatria en general.

No sembla que importe massa la psiquiatria infantil ni l'adolescent.
Però, s'enganyen, senyor conseller, i s'enganyen d'un bon tros.
No donen importància a una malaltia infantil.
I s'enganyen perquè un test dels adults amb malalties greus van començar a manifestar-se els seus símptomes quan eren xicotets.
Cal, doncs, donar-li molta importància al diagnòstic precoç.
Cal sensibilitzar-nos de la necesitat de posar-li remei o, almenys, començar a tractar prompte estes malalties, perquè, com totes les malalties, si s'agafen prompte tenen remei, però si s'espera massa no, com totes les malalties, ni més ni menys.

Però si en les persones majors el problema de la malaltia mental és greu, en els xiquets i en els adolescents és molt pitjor.
Les persones majors, la societat que els envolta ja sap que són malalts.
I ara se'ls tracta quasi sempre mal, però amb coneixement de causa.
Ara bé, en els xiquets i en els adolescents no sempre el diagnòstic es fa prompte.
És possible que passe molt de temps sent simplement xiquets mal criats o xiquets molt vius, excuses que emmascaren la malaltia.
En general, la malaltia tarda en detectar-se.
El diagnòstic precoç sempre és important perquè permet intervindre a temps.
El pronòstic depén que hi haja un bon pronòstic a temps i una correcta atenció des del principi.
Però, senyor conseller, caldrà tindre especialistes en psiquiatria i psicologia de la infantesa i de l'adolescència.
Cal tindre professionals en la formació específica que aquestes edats i aquestes patologies exigeixen.
Nosaltres, que donem un títols universitaris de qualsevol cosa, no reconeixem oficialment les especialitats de psiquiatria, psicologia, de xiquets i adolescents.
Caldra prendre solucions al respecte, senyor conseller.

Ací a la comunitat, sent important que el diagnòstic siga precoç, en aquest cas tenim igual.
Perquè, després, una vegada diagnosticat, la manca d'especialistes, la manca de centres específiques i d'unitats específiques hospitalàries per a atendre als xiquets i als adolescents fa que el seguiment de la seua malaltia siga dificultós, siga impossible.
Sense anar més lluny, ací a València, en uns dels centres de psiquiatria infantil no hi ha psicòleg.
S'ha de psiquiatritzar tot.
O com?
Què fan?
Doncs, si s'ha de psiquiatritzar tot tenim un psiquiatra per cada 53.
000 menors a Espanya.
Al País Valencià no sé, no he trobat la dada, però serà per l'estil.
Grans llistes d'espera, o bé no els assisteix ningú.
A Alacant sols existeix a la comarca una unitat de salut mental.
Està ubicada al centre de salut de l'Hospital Provincial.
Atén a l'any a 400 xiquets en primera visita, i altres 2000 en consultes de seguiment.

L'equip multidisciplinar, format per un psiquiatria, un psicòleg, un ATS i un auxiliar administratiu, ha de fer front a una població infantil de 75.
000 a 100.
000 xiquets, quan les recomanacions de les societats científiques estableixen que cal un equip per 20.
000 i 30.
000.
Recorde que és l'única unitat de salut mental que existeix en la província com a tal.
Lògicament, no pot desenvolupar programes específics de tractament, no pot abarcar més que les consultes habituals.
En altres comarques es presta atenció psiquiàtrica a menors sense equip multidisciplinar.
O siga, es fa el que bonament poden els metges.

Si ens fixem ací a València hi ha la unitat de psiquiatria infantil de La Fe, que atén a 2.
000 xiquets anuals, dels quals 150 són de primera vegada.
I la llista d'espera és de 6 a 8 mesos.
Torne a repetir, senyor conseller, de 6 a 8 mesos.
Vosté sap l'angúnia per a la família que representa això?
I altres unitats de salut mental més.
I el psiquiatra que actua a l'Hospital General.
Tots aquests atenen com poden a la infantesa.
On estan, senyor conseller, les 7 unitats de salut mental infantil-juvenil que vosté va dir en esta trona que existien al País en la seua compareixença del 28 d'octubre passat?
On estan i amb quin personal compten?
O va ser un faró?

Cada vegada més els metges generalistes i els pediatres detecten trastorns mentals en xiquets i, lògicament, els envien a les unitats infantils de salut mentals, però no n'hi ha.
No és problema per a la Generalitat solucionar aquestos problemes a malalts i família.
El 20% dels menors espanyols necessita en algun moment tractament psicològic o psiquiàtric abans del 18 anys.
Un 10% dels xiquets sofreix depressió infantil.
Malgrat tot, no s'obrin els camins per a solucionar el problema.
Falta voluntat política per a solucionar l'atenció psiquiàtrica a tots els nivells i, sobretot, a l'infantil.
*(Remors.
Pausa)* ­Quin embolic tenen estos-.
I si cal ingressar el menor a un hospital ja el problema és insoluble.
I és impossible perquè no hi ha llits per a xiquets amb problemes mentals.
A la província d'Alacant no hi ha ni un llit específic.
Quan hi ha problemes psiquiàtrics infantils els ingressen en pediatria.
I no està bé això, senyor conseller, no és convenient.
I als adolescents els ingressen on poden.
L'excusa de la inexistència de llits és que com quasi mai s'ha necessitat hospitalitzar a cap xiquet, doncs, perquè tindre els llits?
Com quasi mai es necessita la porta d'urgència en una discoteca, en el moment que hi ha un accident, doncs, es moren 50.
Total.
.
.

A València i a Castelló tampoc hi ha llits d'hospitalització per a xiquets amb problemes psiquiàtrics.
Vosté ha promés en la premsa, que és on es prometen les coses, la creació de 14 places d'hospitalització psiquiàtrica infantil en 5 centres de la comunitat: Provincial de Castelló, San Joan d'Alacant, La Fe, Sagunt, el Clínic i el Hospital d'Elx.
Estan ja funcionant?
Quan pensa que estiguen en funcionament?

Mire, senyor conseller, el que no pot ser és que si cal internar a un adolescent o xiquet per a mitjana estada o necessita anar a un centre de dia, només poden anar a un centre d'adults.
I això sí que és desolador.
És la destrucció total de l'adolescent o del xiquet.
Es la nada.
I li ho dic en castellà perquè em resulta la frase més bonica que "el res".
I si es queda el xiquet a casa és la destrucció de la resta de la família.
Exemples en té massa en la premsa i en la tele.
I la veritat és que no incidiré en això perquè no és necessari des d'esta trona contar eixes coses.

Senyor conseller, prenga-s'ho seriosament, que és xiquets són el futur, però són fràgils.
I aquesta societat que hem construït tan insolidària, tan competitiva, tan deshumanitzada els afecta molt, els ataca.
Hui hi ha malalties que decauen i unes altres que augmenten, i entre les que augmenten està la salut mental, i, dins de la salut mental, aquella que estem pràcticament descobrint ara és la salut mental dels xiquets.
Demostre'ns la seua sensibilitat, senyor conseller.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Señor presidente.

Señorías.

Señora Llinares, yo comenzaría casi con una declaración de intenciones: es que en el fondo de su discurso, de su intervención, estoy absoluta y radicalmente de acuerdo.
No así en alguno de los matices que su señoría ha expresado y notablemente aquellos que hacen referencia a una pretendida indiferencia del gobierno ante los temas de psiquiatría en general ­salud mental, como sinónimo­ y más ahora específicamente en esta tarde en los temas de salud mental infantil, de psiquiatría infantil.
En el fondo, la afloración de este tipo de asistencia o de necesidad de asistencia, absolutamente de acuerdo, no así en cuanto a una pretendida inactividad por parte del Consell.

Desde la conselleria nos ocupamos de la asistencia a este colectivo a través de las unidades de salud mental infantil, las nuevas unidades de hospitalización psiquiátrica para menores de 18 años, en fase de creación progresiva en distintos hospitales de la comunidad.
Corresponde a esta conselleria, en definitiva, la prestación de asistencia sanitaria específica para los problemas de salud mental de este colectivo.

Y me gustaría, señorías, señora Llinares, resumirle el estado actual de los recursos humanos y materiales en salud mental infantil y del adolescente en nuestra comunidad.

En todas las áreas sanitarias existen recursos humanos para la atención ambulatoria de dichos trastornos.
Para la distribución de dichos recursos se han primado los grandes centros urbanos, como primera providencia, en un criterio de priorización, y sus áreas metropolitanas.
Y ello por una tendencia lógica a concentrar inicialmente en puntos concretos los recursos disponibles en aras de una mejor eficiencia.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor conseller, un momento, por favor, y perdone que le interrumpa.
Por no hacer alusión a ninguna diputada en concreto, ruego que ocupen sus escaños y tengan un poco de respeto al conseller cuando está interviniendo o a cualquier otro diputado o diputada.

Muchas gracias.
*(Pausa)*

He dicho que ocupen el escaño.

Sigue en el uso de la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

La Conselleria de Sanidad asegura, por tanto, la asistencia sanitaria en salud mental infantil en todas las áreas de la comunidad, según el siguiente esquema.

En las áreas 1 y 2, asistidas por dos unidades de salud mental infantil, Castellón norte y Castellón sur, ubicadas en la propia ciudad de Castellón.

En el área 3 se dispone, desde febrero del presente año, de un psiquiatra infantil propio que atiende a la problemática de su área y que dispondrá en breve la ayuda complementaria de un psicólogo, a la par que utiliza el resto de recursos humanos y estructurales del área dedicados a la atención de adultos.

En el área 4 existe uno de los mejores sistemas de atención en la materia específica que nos ocupa esta tarde en el ámbito de la comunidad, con la USMI, Unidad de Salud Mental Infantil, adscrita al hospital clínico de esta ciudad, verdadera unidad de referencia extrahospitalaria para toda la comunidad y que presta sus servicios a personas tanto del área 4 como de otras que no tienen recursos específicos y con esta profesionalidad.

Las áreas 5, 6, 8 y 9 dependen de la Diputación de Valencia en cuanto a asistencia psiquiátrica extrahospitalaria, tanto para adultos como para infantes y adolescentes, y posee tres USM, Unidad de Salud Mental, específicas para los trastornos de este grupo de edad.

En las áreas 9, 10, 11 y 13, sus equipos de salud mental de adultos realizan esa atención, y esto no puede proseguir durante mucho más tiempo.
Por el momento, esa es la cobertura asistencial que se le da, teniendo como referencia las unidades del Clínico de Valencia y de la Fe para aquellos casos que necesitan una evaluación diagnóstica más compleja o más específica.

En la provincia de Alicante ­y estoy de acuerdo con usted que aquí hay que hacer y desarrollar un enorme esfuerzo­, la conselleria es consciente, como digo, de que se requiere hacer un esfuerzo en cuanto a la psiquiatría infantil.
Los equipos de adultos evalúan por el momento, diagnostican y tratan muchas veces patologías existiendo recursos específicos en Benidorm, Alicante ciudad y Elx, y que actualmente están funcionando como unidades de referencia funcionales para los profesionales de otras zonas cuando la complejidad del caso así lo exige.

Hay que destacar, en otro orden de cosas, la creación reciente, y ya es un hecho, de una unidad de hospitalización psiquiátrica para adolescentes en el Hospital Clínico de Sant Joan, y que es pionero en la Comunidad Valenciana y probablemente una de las primeras de España.
Este tipo de unidades, señorías, para menores de 18 años está también en fase de estudio para su creación en diversos hospitales generales del ámbito de la conselleria.

Y otro de los problemas con el que nos hemos enfrentado es el de la formación continuada de nuestros profesionales.
Usted conoce perfectamente que la psiquiatría infantil debe ser abordada desde equipos multidisciplinares.
Y que, por tanto, también la formación específica que no se recibe en la carrera, porque se recibe formación de tipo general para la psiquiatría notablemente dirigida a adultos, nosotros hemos querido complementar o sesgar esa formación hacia la psiquiatría infantil a través de la formación continuada.
Y, evidentemente, hemos visto que en los últimos años se ha incrementado el interés de los propios empleados públicos de la Generalitat y el conocimiento también internacional que se ha producido.

La formación de nuestros psiquiatras o psicólogos en España, como he dicho antes, no contempla, como en otros países, la distinción entre psiquiatría de adultos o infanto-juvenil.
Durante el periodo formativo en las carreras universitarias todo profesional accede a una capacitación específica de salud mental infantil de tan solo cuatro meses de duración, y aunque no está además recogida de forma legal como una especialidad, aparte de la psiquiatría de adultos.

Por tanto, debíamos reaccionar, y así lo hemos hecho, en el sentido de preparar, actualizar y especializar a nuestros profesionales en salud mental para las nuevas necesidades de la población en materia infanto-juvenil.

Para ello, desde la Dirección General de Prestación Asistencial, y a través de la Escuela Valenciana de Estudios para la Salud, se ha coordinado y organizado un diploma en salud mental infantil y del adolescente, dirigido a profesionales de la salud mental, de 180 horas de duración y que se desarrollará desde el 15 de mayo hasta diciembre del presente año, con todas las plazas lectivas ya cubiertas por la demanda existente.

Este esfuerzo para mejorar la cualificación de nuestros profesionales es capital para mejorar la calidad asistencial en esta materia y, además, es de los pocos cursos reglados que se pueden encontrar en el panorama español.
Sólo en Cataluña y en la Comunidad Valenciana existe una formación continuada específica en salud mental infantil y adolescente.

Por tanto, reitero la conformidad en el fondo, es un camino iniciado, como el otro día también convenía con otra diputada en el camino que se inicia y que se debe recorrer aceleradamente en materia sociosanitaria, pero, efectivamente, la atención de todos los gobiernos precedentes ha estado más en la materia asistencial tradicional a través de los centros de salud y de los hospitales.
Y, evidentemente, estas son disciplinas a las cuales se debe prestar una atención especialmente presupuestaria.

Muchísimas gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Senyora diputada, per a rèplica té un temps de cinc minuts.
*(Remors)*

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Una miqueta *descorazonadora* la seua resposta, senyor conseller.
Jo li presentava esta interpel·lació perquè pense que tot ha de començar a estructurar-se.
I hi ha coses que estan més estructurades i coses que estan menys estructurades.

El 28 d'octubre ­o quan fora, en el mes d'octubre­, li vaig dir que açò de les malalties mentals començava ara, el dia que van començar a llevar els manicomis, però que a continuació calia fer tota una sèrie d'infrastructures, i el dia en què van considerar que un malalt mental és un malalt.
No és un boig sinó que és un malalt, igual que el malalt del fetge, i que feia falta una sèrie de teràpies per a ser curat.
Però és necessiten totes eixes infrastructures.
Jo si li presentava esta interpel·lació era una miqueta per a espentar-lo i perquè vosté vinguera ací amb una miqueta de planificació, però de veritat l'única planificació que ha dut és.
.
.
bé, que sí que va a preocupar-se pels especialistes, que va a fer un curs de cent hores.
.
.
Però, mire, el decret de la Generalitat Valenciana parla, en salut mental, d'unitats de salut mental, d'hospitals de dia, d'unitats d'hospitalització psiquiàtrica d'aguts, d'unitats d'hospitalització d'estada mitjana.
.
.
Jo esperava, i desitjava ­per això li presentava eixa interpel·lació­ que vosté vinguera ací i diguera: "Unitats de salut mental amb un departament específic per a xiquets, amb parets i tot això ben diferenciat.
.
.
" Perquè vosté s'ha posat ahí a parlar d'adults.
Xe, no parle d'adults!
Vosté sap el que és clavar a un adolescent en un psiquiàtric amb persones majors?
No el recupera en la vida, no el recupera.
I la família és possible que no el recupere tampoc en la vida.
Llavors, jo esperava que vosté vinguera i parlara de les unitats de salut mental i, en eixes unitats de salut mental, específicament per als xiquets i per a adolescents perfectament separats.
Inclús que entraren per portes diferents, les que posava per a xiquets.

Hospitals de dia.
Com vosté estructurava això dels hospitals de dia?
Perquè, mire, hi ha una altra cosa.
El xiquet estan tractant-lo, o bé l'han donat d'alta, i el xiquet torna a l'escola.
Mire, jo he tingut xiquets cecs, i venia una persona allí i amb la màquina aquella que li vaig contar del braille, que passaven d'un llenguatge a un altre, ho aclarien, però tenien un punt de recolzament, una persona que el recolzava.
Els sords tenen una persona de recolzament.
Però quan torna a l'escola un xiquet que l'han donat d'alta, quina protecció té?
Damunt tan cruel que és la societat i tan cruel que són els xiquets per a burlar-se.
O siga, com té vosté dissenyat això.
Això volia que em contara.

Unitats d'hospitalització psiquiàtrica d'aguts, que de tant en tant es dóna, de tant en tant es donen eixos casos.
No pot ser en les unitats de pediatria.
No, senyor conseller, de cap manera.
Moltes n'ha posat?
No n'ha posat cap, no n'hi ha cap.
Però on les posa vosté?
I diferenciats, perfectament diferenciats de les altres.
És que es necessita una cura especial, és que es necessiten unes coses especials.
Tot no és igual.
Si resulta que tenim un lloc per als infecciosos, tenim un lloc per als qui s'acaben d'operar, tenim un lloc per a les *parturientes*, tenim un lloc també per als xiquets amb malalties mentals, però un lloc específic on estan totes les coses.

Unitats d'hospitalització d'estada mitjana.
També esperava que això m'ho contara.
Esperava jo que vosté vinguera amb una planificació de tota la salut mental, però una cosa detalladeta i que em diguera: "Mire, açò es pot fer en déu anys.
No pot ser de seguida, en déu anys.
Posarem quatre llits allí, quatre llits allà, un hospital de dia.
.
.
" Eixes concrecions esperava.

Llavors, senyor conseller, li presentaré una moció, lògicament, subsegüent, instant que totes estes coses es facen.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller, per a rèplica.
*(Remors)*

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Yo creo que debemos, desde la prudencia política, debemos equilibrar a través de políticas no excluyentes, sino políticas que puedan permitir la consolidación del sistema público con la evolución del sistema público, debemos hacer una elección presupuestaria de cómo nos gastamos 437.
000 millones de pesetas, que es el presupuesto de la conselleria en base anual.

Yo entiendo que el sistema, este sistema, y muchos sistemas en España y probablemente en Europa, en materias como las que he dicho antes, existen déficits y tenemos que apresurarnos a esa búsqueda del tiempo perdido o del tiempo ni siquiera contemplado desde la consciencia.
Y entiendo que eso es una labor, pero no podemos seguir una política excluyente y un día venir aquí y decir que tenemos que hacer una réplica asistencial, incluso física, en materia de psiquiatría infantil, para otro día venir, usted u otra señoría, o todos, o cualquier partido que está en la posición en cualquier momento, y venir diciendo que la prestación sociosanitaria es lo más importante y lo que tenemos que hacer es replicar todo un sistema, una *xarxa* asistencial desde el punto de vista de crónicos, o de paliativos o de lo que sea.
Y de todo eso hemos hablado en esta tribuna reiteradamente.

Yo he pretendido, señoría, exponerle apresuradamente, aunque el tema es muy importante, pero siendo consciente del día y de la hora en que nos encontramos, una batería de acciones en las que estamos trabajando, algunas de ellas con distinto grado de cumplimiento, algunas de ellas ya con materialización real en nuestro ámbito territorial y algunas que están en proyecto.
Podría obviamente en la réplica ser más exhaustivo, pero creo que no es lo que esta tarde deberíamos contemplar desde esta tribuna.

Deberíamos, por tanto, desde esa corresponsabilidad ­que vuelvo a repetir, no es una corresponsabilidad política, pero sí al menos una corresponsabilidad en las intenciones de evolución, pero también de la preservación de lo que hemos conseguido hasta ahora, que creo que es importante­, deberíamos hacer una propuesta inteligente de compatibilizar esas nuevas necesidades que están apareciendo, o la consciencia de la necesidad de cumplimentarla, en los últimos diez-quince años con la consolidación de un sistema que tiene docenas, centenares, de centros de salud o de ambulatorios y que tiene casi treinta hospitales públicos.
Ese es el *mix*, esa la responsabilidad que debemos consensuar y que debemos evidenciar, desde luego, en el debate presupuestario, porque ese es el debate que va a definir lo que podemos hacer luego.

Nada más, señor presidente, muchísimas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Senyories, se suspén el Ple, que es reprendrà demà a les 10 del matí.

 

 

*(S'alça la sessió a les 19 hores i 30 minuts)*