Untitled Web Page



 

**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 1 de març de 2006.
Comença la reunió a les 10 hores i 44 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 74.
Primera reunió.**

***Minut de silenci per la mort de l'exdiputat per Unió Valenciana senyor Manuel Campillos Martínez i per l'exdiputat pel Partit Popular senyor José Boix González (pàg.
4.
699)***

**El senyor president:**

S'obri la sessió.

Bon dia, il·lustres diputades, il·lustres diputats.

Durante estos últimos días, desgraciadamente hemos tenido la noticia de que don Manuel Campillos Martínez, diputado de Unión Valenciana por la provincia de Valencia, durante la primera y la segunda legislatura, y don José Antonio Boix González, diputado por la provincia de Castellón, del Partido Popular, durante la segunda legislatura, han fallecido.

Indudablemente, esta cámara se siente orgulloso de todos y cada uno de sus diputados que, en uso de su libertad, han sido capaces de entregar durante algún tiempo su vida al sacrificio y al trabajo por la sociedad valenciana.
Esta presidencia simplemente y, lógicamente, con el consenso de todos, propone que realicemos un minuto de silencio en recuerdo de estos dos diputados.

*(Es guarda un minut de silenci)*

Descansen en paz.

 

 

***Proposició no de llei sobre la paralització del projecte de construcció d'una central tèrmica a Catadau, presentada pels Grups Parlamentaris Popular, Socialista i Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 47.
471, BOCV número 173) (pàg.
4.
699)***

 

 

**El senyor president:**

 

 

El primer punt de l'ordre del dia diu: Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la paralització del projecte de construcció d'una central tèrmica a Catadau, presentada pels grups parlamentaris Popular, Socialista i Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.
Registre d'entrada número 47.
471, *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 173*.*

Al haber sido presentada de forma conjunta por los tres grupos, nos vamos a circunscribir a hacer una explicación de voto a continuación de la votación.

Dado el impasse necesario para que las personas que tenían, lógicamente, actividad fuera del hemiciclo, se hayan incorporado, comenzamos la votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 70 votos a favor, ningún voto en contra.
Queda aprobada la Proposición no de ley.

A continuación, para explicación del voto tiene la palabra, en representación del Grupo Entesa, el ilustre diputado, señor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bon dia.

Nosaltres hem votat a favor d'esta proposició amb veritable satisfacció i hem votat amb total convicció una iniciativa que hem ajudat també a gestar perquè compartim profundament la motivació i el fons del tema, a més de compartir l'ocasió i la forma en què s'ha presentat.

Fa temps que coneixem el treball que desenvolupa la Plataforma Cívica de Catadau, i hem col·laborat modestament, en la mesura de les nostres possibilitats, en la consecució dels seus objectius.
L'Entesa ha defensat, ha col·laborat i ha donat suport a la plataforma en totes les localitats i institucions on ha tingut presència, junt al Bloc i altres partits que no tenen encara representació en aquesta cambra.

Aquesta proposició que hem votat representa el triomf del treball constant, dur, intel·ligent i voluntariós *(el senyor president colpeja amb la maceta)*, el treball ­dia­ dur, voluntariós, de la plataforma, que durant mesos i mesos ha portat endavant una tasca importantíssima a tota la comarca, i més enllà, d'oposició a un problema, al problema que suposava la instal·lació d'esta central tèrmica de cicle combinat que avui hem rebutjat ací.

Cal, per tant, fer un reconeixement públic d'aquest treball i una felicitació a tots els membres i simpatitzants de la plataforma.
Una felicitació que s'ha de fer extensiva també a tots els municipis de la comarca que majoritàriament han manifestat el seu rebuig a aquesta central tèrmica, mitjançant acords plenaris de quasi tots els ajuntaments i mitjançant un nombre molt elevat d'al·legacions, vora 26.
000, que s'han presentat a este rebutjat projecte.

Per tant, avui és un dia feliç i motiu d'alegria perquè es fa més llunyana la possibilitat de materialització d'un projecte inadequat, d'una instal·lació altament contaminant i malbaratadora de recursos naturals escassos, com és l'aigua.
Açò representa el triomf de la racionalitat, de la defensa del medi ambient i la salut de les persones front els interessos privats purament economicistes d'empreses contaminants que arriba després d'anys de lluita i de promeses incomplides.

Recordem que instal·lacions, com la que es pretenia instal·lar a Catadau, són molt contaminants, a més de tindre destacats impactes paisatgístics i ambientals.
Però, aquest triomf és només parcial i provisional, perquè el govern central no ha descartat aquest projecte, que, de moment, encara compta amb informes de l'administració central favorables i l'empresa promotora, la multinacional InterGen, tampoc ha renunciat ni molt menys a portar endavant el seu negoci.

Per tant, es fa necessari transmetre al govern central, amb claredat i rotunditat, el rebuig que avui manifesten les Corts Valencianes a aquest inadequat i lesiu projecte per a la comarca de la Ribera i per al País Valencià.
També és un triomf parcial perquè altres projectes energètics contaminants i ambientalment agressius segueixen endavant i altres s'han materialitzat ja en altres comarques del nostre País Valencià.
Vivim en un país, el País Valencià, que no té una veritable planificació energètica.
El consum d'un recurs limitat com és l'energia segueix creixent any rere any, sense que l'administració del PP es plantege posar-li fre.
Ben al contrari, el PP, contempla amb satisfacció, com si fóra un èxit, el creixement continuat de la demanda energètica en compte de considerar-ho com un perillós indicador d'insostenibilitat econòmica i ambiental i una mostra del fracàs d'un model obsolet de desenvolupatment.

El nostre país, el País Valencià, depén quasi en un 98% de fonts energètiques contaminants, exògenes, és a dir, que provenen de fora, limitades i cada vegada més escasses i cares.
L'aportació d'una energia neta renovable i disponible en grans quantitats, com seria l'energia solar, representa una fracció mínima despreciable en el nostre panorama energètic.
No existeix al nostre País Valencià un veritable esforç per part de l'administració del PP per a potenciar, estimular i fer avançar l'energia solar ni tampoc altres fórmules alternatives.
Tampoc hi ha cap interés destacable per part de l'actual govern valencià del PP per a impulsar mesures d'estalvi i eficiència energètica en cap sector econòmic; al contrari, cada vegada l'economia valenciana és menys eficient, cada vegada ha de consumir més energia per a obtindre una mateixa unitat de PIB, de Producte Interior Brut, i la nostra economia es va convertint cada vegada en menys ecoeficient i menys competitiva.
No s'adopten mesures decidides i destacades d'estalvi i eficiència energètica, sinó que de cara al futur es potencia encara més, per exemple, l'ús de l'automòbil privat, contaminant i devorador d'energia, i es dissenyen infraestructures de comunicació i es promou un desenvolupament urbanístic de la manera més insostenible.

Tant de les institucions autonòmiques valencianes com des de les estatals, es potencien més i més autovies, es promou l'expansió de l'AVE, que és la modalitat més malbaratadora energèticament del ferrocarril, no es promou suficientment la construcció bioclimàtica, ni l'estalvi energètic en la construcció, no es fomenten suficientment els electrodomèstics eficients ni s'adopten estratègies per reduir el consum energètic a les indústries mitjançant l'aplicació de noves tecnologies, l'impuls de mesures fiscals o la promoció de nou sectors industrials més eficients i estalviadors d'energia.

Per tant, mentre el nostre País Valencià no adopte una política energètica decididament sostenible seguirà l'amenaça de patir noves centrals tèrmiques, elèctriques, com aquesta, contaminants.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Arnal, señor Arnal.
.
.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Sí?

 

**El senyor president:**

 

Explique el voto, pero no haga el desarrollo de una crítica global que va más en otra línea que explicar el voto de algo que se ha aprobado por unanimidad.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Li agraïsc moltíssim la seua observació, senyor president.
En la meua limitació em limitava a justificar este vot, però ara mateix acabe, si és això el que volia vosté suggerir, acabe de fer esta explicació, que és senzillament l'explicació de per què hem votat així.

Estava dient, doncs, que mentre no s'adopte una política energètica decididament sostenible seguirà l'amenaça de patir noves centrals elèctriques contaminants, seguirem patint les agressions contra la salut de les persones i el medi ambient que deriven d'un model econòmic equivocat, que esgota els recursos naturals limitats, que promou activitats contaminants, generadores de residus perillosos.

¡Que lluny estem de comprendre el missatge de tants destacats investigadors que han plantejat, en relació als límits del creixement, la necessitat de fer un gir cap a la sostenibilitat!
El nostre país encara, malauradament, camina just per direcció contrària.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias.

Yo quiero, señor Arnal, explicarle que no es la voluntad de este presidente tratar de coartarle a usted en su libertad de expresión.
Pero, si ha sido una explicación de voto y no hay réplicas en la ordenanza de la norma, de la cámara, lógicamente, si yo le doy a usted libertad para decir lo que se le ocurra, luego, si usted, enfrenta a otros grupos políticos, yo tendrá que dar la réplica.
Yo pretendo que las normas se lleven.
.
.
cada una en su contenido.
Usted tenía una explicación de voto y por eso le he llamado la atención.

Muchas gracias.
Muchas gracias, señor Arnal.
Sí, he oído todo el contenido de lo que ha dicho.

A continuación, tiene la palabra, en representación del Grupo Parlamentario Socialista, el ilustre diputado, señor Lozano.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, m'agradaria saludar a tots els amics de la comarca que avui ens visiten i que supose que volen compartir la nostra satisfacció per l'aprovació de la Proposició no de llei.
Benvinguts sigueu.

En segon lloc, senyories, m'agradaria situar-nos física i.
.
.
*(el senyor president colpeja amb la maceta)* i socialment en la zona, en la comarca, en què es vol ubicar la central tèrmica de cicle combinat.
En els anys seixanta-setanta, al voltant de la ciutat de València se generà un creiximent vertiginós com a conseqüència del nou desenrotllisme industrial i de serveis d'aquella època, que amb una taxa del 15% de població activa al camp valencià i del 19% a l'estat espanyol, feren que milers d'hòmens i dones emigraren cap als centres urbans de la perifèria, als de Barcelona, Bilbao i, per descomptat, València, que oferien millors condicions de vida que en les pròpies zones rurals.

Aquest moviment, que seguix fins avui en dia, ha fet que l'àrea compresa al voltant de la ciutat de València en un radi de deu quilòmetres estiga totalment ocupada i envaïda per cascos urbans i polígons industrials.
Açò fa que després d'aquest cinturó, que aplega fins al sud fins a Silla, les noves oportunitats per a desenvolupar les indústries i nous assentaments urbans, tinguen ficats els ulls en la Ribera Alta i Baixa.
De fet, els ciutadans que vivim en aquesta comarca estem tremendament preocupats perquè l'agressió és tan brutal que moltes vegades mos sentim incapaços d'integrar tanta pressió urbanística i humana.

Si açò afegim que sectors europeus del segurs i de les pensions alemanys, anglesos, francesos, vegen l'oportunitat d'oferir als seus clients la possibilitat d'acabar els últims anys de la seua vida en una zona privilegiada per les condiciona climàtiques i la seua proximitat al mar, fan que la demanda de terrenys i, per tant, de noves necessitats d'infraestructures i també hídriques se disparen en aquestes zones.
Exemples que confirmen aquestes asseveracions en tenim.
Per exemple, en Guadassuar estan projectant-se PAI per a fer entre cinc i sis mil noves vivendes, que duplicaran la població del poble; cas similar en Alzira, Benimuslem, i en menys quantitat Carlet, Alginet, Catadau, Llombai i un llarg etcètera de pobles de la comarca, amb el que açò comporta de noves necessitats d'equipament de tot tipus, sanitaris, vials, escolars, però, sobretot, de caràcter social, d'integració de les persones en la forma de pensar i viure dels habitants riberencs.

Aquestes consideracions que faig són per a traslladar-les a tots vostés que, a priori, si alguna cosa necessita la nostra zona no són noves agressions del tamany i calibre d'una central tèrmica de les característiques que s'estava plantejant.
El que necessitem, seriosament, és un creiximent harmònic i mesurat.
Per tant, el gran argument que fea l'empresa, que justificava la seua construcció de Catadau, de: «Este proyecto es capaz de dinamizar la comarca donde se ubica, en este caso, la Ribera», tampoc és vàlida per a mosatros.

No és el que volen els ciutadans de Catadau i ni el que volen els ciutadans de la Ribera.
En l'any 2000, i m'agradaria recordar-ho, el Partit Popular de Catadau defensava el projecte d'instal·lació de la central de Catadau, vull pensar que amb la bona intenció de millorar la riquesa del seu poble, de pensar honestament que açò seria bo per als ciutadans de Catadau.

Des del Partit Socialista mos alegrem, de veritat, que el Partit Popular haja escoltat els seus ciutadans i la resta de la comarca, mos alegra que avui estiga al nostre costat defensant aquesta proposició no de llei.
I vull recordar-li al Partit Popular, al govern del Partit Popular en la Comunitat Valenciana, per allò que no tinga després la temptació que sempre tota la culpa del que passa en este país la té el Govern de Madrid, que està en les seues mans paralitzar la construcció de la central, ja que és necessari abans que puga intervindre el Ministeri d'Indústria, que l'empresa obtinga de part de la conselleria l'autorització ambiental integral que concedix, en este cas, el senyor Blasco.

Per tant, i per fer noves aportacions i consideracions, la justificació del projecte sobre la base d'un supost balanç elèctric ­balanç elèctric deficitari en el País Valencià­, tampoc justifica la nova instal·lació.
Sobre la base de les dades del 2000, els projectes en Castelló de 800 megawatts i les aportacions del pla eòlic valencià amb uns 400, farà que passem a compensar les deficiències energètiques del País Valencià.
Les mateixes consideracions fan pensar que en els nous projectes aprovats en el marc de l'estat, se puga duplicar la generació d'electricitat en la península i passar a poder ser exportadors nets d'energia elèctrica.

La nova central tèrmica, a més d'aportar pressió a la carretera, la comarcal de València, la CV-50, que al pas per Carlet suporta ja hui en dia més de deu mil vehicles diaris, a més d'instal·lar-se en una zona agrària d'alta qualitat, on la contaminació ambiental, cal recordar-ho, en aquest moment ha fet que molts dels cultius tradicionals com maduixot, melons d'Alger, melons de tot l'any i hortalisses de tot tipus, hagen desaparegut totalment dels cultius de la Ribera.

A més, mos aporta tota mena de contaminació, que farà o faria que altres productes que avui encara estan suportant aquesta pressió ambiental, acaben també desapareguent o, com a mínim, minvant, com és el cas de la fruita dolça i inclús dels cítrics.

La nova central mos aportarà també contaminació acústica derivada del soroll de la central tèrmica, que produïx alteracions a l'organisme humà, contaminacions electromagnètiques que produïxen alteracions principalment en el sistema nerviós i cardiovascular, contaminacions químiques, i algunes xifres són, de veritat, alarmants.
En el cas del CO2 més de 3 milions de tones anuals; en el cas del diòxid de sofre, més de 500; en el cas de l'NO2, 2.
800 tones, a més de moltíssimes altres substàncies de tot tipus.

Per acabar, vull llegir-los les conclusions a què han aplegat els ciutadans de Catadau i que nosaltres lògicament assumim ­quan dic de Catadau, és la plataforma que ha estat al front de totes les reivindicacions.

Primer.
La central tèrmica generaria diversos contaminants físics i químics perillosos amb un impacte negatiu sobre la salut humana.

Segon.
Els impactes adversos sobre l'organisme humà se manifestaran a curt i llarg termini i potenciaran i desencadenaran els produïts per contaminacions preexistents.

Tercer.
Les repercussions negatives sobre la salut humana podran abastir un ample ventall de malalties que afectarà, principalment, a població pediàtrica, les persones majors i les que presenten malalties respiratòries o cardiovasculars.

Quart.
Contaminaria no sols la Ribera Alta sinó també les comarques veïnes, Ribera Baixa, la Costera, l'Horta Sud, contribuint una vegada més al seu deteriorament, que ja tenen de per si.

I quint.
El desenvolupament industrial, creguem i creuen els ciutadans de la comarca, ha de ser compatible amb la millora de la qualitat i quantitat de la vida humana, i respectuós amb el medi ambient.
Això es pot aconseguir, i hui està més que confirmat, amb el foment de les energies no contaminants.

Per totes aquestes qüestions, creguem que no està justificada la instal·lació de la central tèrmica en Catadau.
Per totes aquestes qüestions i més, anem i hem votat a favor del ciutadans i en contra de la instal·lació de la central tèrmica en Catadau.

Moltíssimes gràcies per la seua atenció.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Lozano.

Y ahora, en representación del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra la ilustre diputada doña Estefanía Martínez.

 

**La senyora Martínez Zaragoza:**

Bon dia.

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Desde el Grupo Parlamentario Popular tan solo decir brevemente tres cosas.

En primer lugar, que estamos muy orgullosos y satisfechos de que en el día de hoy se haya resuelto un acuerdo por unanimidad en esta cámara, que implica la firme oposición de todos los ciudadanos de la comarca valenciana de la Ribera Alta a la instalación de una central térmica en el municipio de Catadau, atendiendo la petición que nos hicieron al Grupo Parlamentario Popular y al Gobierno Valenciano la plataforma que lo conforman, a los alcaldes del Partido Popular de la comarca y, sobre todo, al gran trabajo del Gobierno Valenciano.

En segundo lugar, el Grupo Parlamentario Popular *(el senyor president colpeja amb la maceta)* quiere también dar las gracias a todas las personas y colectivos de toda índole que con tanto entusiasmo y buen criterio han informado y ayudado a los diputados de esta cámara para sacar el trabajo adelante.
Gracias también a los consistorios de la comarca, que se han implicado duramente, a las ejecutivas comarcales de los distintos partidos políticos y a las entidades civiles y sociales y, sobre todo, y cómo no, una vez más, al trabajo del Gobierno Valenciano y a su presidente, por escuchar, una vez más, las reivindicaciones y anhelos de los ciudadanos que en esta comunidad vivimos.

Por todo ello, esperamos seriamente, desde el Grupo Parlamentario Popular, que después de tan importante consenso el Gobierno de España atienda esta petición, esta clara petición de estas Cortes y de los colectivos sociales que en ella han participado, y adopte las medidas oportunas para que no se imponga esta planta.

Por lo tanto, desde el Grupo Popular sencillamente expresar que es un verdadero placer político llegar juntos a acuerdos y, sobre todo, los que tienen en su seno contenidos que implican cuidar nuestro entorno natural, proteger a las personas que en él viven y preocuparse, así, por el devenir de todos.
Que sigan tranquilos en esta comarca, que no se instale esta central térmica y, en este tipo de cosas, el gobierno del Partido Popular de la Comunidad Valenciana, siempre estará apoyando para cerrar acuerdos.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Martínez.

Pues, una vez aprobada la proposición no de ley, se suspende el pleno durante quince minutos.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 14 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 38 minuts)*

***Proposició no de llei sobre el respecte a la denominació oficial de la Comunitat Valenciana per a referir-se al territori valencià, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 13.
544, BOCV número 53) (pàg.
4.
702)***

**El senyor president:**

 

Se reanuda la sesión.

Punto número dos del orden del día: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre el respeto a la denominación oficial de la Comunidad Valenciana para referirse al territorio valenciano, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.

Para su presentación y defensa, tiene la palabra el ilustre diputado señor Ferraro.

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

La proposició no de llei que vinc a defendre, en nom del Grup Parlamentari Popular, va tindre el seu origen en el costum que determinats càrrecs del govern de la nació, molt especialment el president del Govern, senyor Rodríguez Zapatero, com també altres membres de les institucions de l'estat, com són, per exemple, el senyor Marín, president del Congrés, en utilitzar o permetre *(inoïble)* per a designar al nostre territori autonòmic un nom diferent del que li correspon o li correspondria, tant en virtut del que disposa l'article primer de l'Estatut encara vigent, com en el mateix article que resultarà de l'actual reforma que ja s'ha aprovat en el Ple del Congrés dels Diputats i previsiblement serà aprovada en el Senat la pròxima setmana.

En efecte, l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, sancionat per Llei orgànica 5/1982, d'1 de juliol, va ser fruit d'un ampli consens entre les forces polítiques valencianes, sent la plasmació jurídica de la voluntat del poble valencià de constituir-se en comunitat autònoma, d'acord amb la Constitució Espanyola de 6 de desembre de 1978.
Com igualment ha sigut fruit d'un ample consens la reforma de la llei que es troba actualment en tràmit al Senat de la nació.

Així, per tant, a l'article primer de l'Estatut encara vigent podem llegir.

«1.
El poble valencià, històricament organitzat com a Regne de València, es constituïx en comunitat autònoma, dins de la indissoluble unitat de la nació espanyola, com a expressió de la seua identitat històrica i en l'exercici del dret d'autogovern que la Constitució reconeix a tota nacionalitat, amb la denominació de Comunitat Valenciana.

2.
La Comunitat Valenciana és l'expressió de la voluntat democràtica i del dret de l'autogovern del poble valencià, i es regix pel present Estatut, que és la seua norma institucional bàsica.

3.
La Comunitat Valenciana té com a objecte reforçar la democràcia i garantir la participació de tots els ciutadans en la realització dels seus fins.
»

La reforma de l'Estatut en tràmit deixa l'article primer amb el següent tenor literal:

«1.
El poble valencià, històricament organitzat com a Regne de València, es constituïx en Comunitat Autònoma, dins de la unitat de la nació espanyola, com a expressió de la seua identitat diferenciada com a nacionalitat històrica i en l'exercici del dret d'autogovern que la Constitució Espanyola reconeix a tota nacionalitat, amb la denominació de Comunitat Valenciana.

2.
La Comunitat Valenciana és l'expressió de la voluntat democràtica i del dret d'autogovern del poble valencià, i es regix pel present Estatut, que és la seua norma institucional bàsica.

3.
La Comunitat Valenciana té com a objecte la consecució de l'autogovern en els termes d'este Estatut, reforçar la democràcia i garantir la participació de tots els ciutadans en la realització dels seus fins.

4.
La Comunitat Valenciana, com a regió d'Europa, assumix els valors de la Unió Europea i vetlarà pel compliment dels seus objectius i per la defensa dels drets de tots els ciutadans europeus».

L'Estatut d'Autonomia, com a norma de rang constitucional, una volta aprovat, ha de ser respectat per tots, i molt especialment, si és possible, per aquells *(inintel·ligible)* institucions públiques, i en particular han de ser preservades aquelles qüestions que constituïxen els nostres símbols i senyes d'identitat, perquè elles són, en gran part, les que fonamenten i amalgamen els drets del nostre poble.

A pesar que la norma jurídica de rang constitucional és clara i contundent pel que fa a la denominació oficial de la nostra comunitat autònoma, a voltes s'utilitzen per determinats col·lectius i, pitjor encara, per algun grup polític de manera oficial, denominacions que no estan arreplegades en la part dispositiva de l'Estatut i que moltes voltes creen crispació en un bon nombre de valencians que van acceptar la denominació de Comunitat Valenciana com a fórmula de consens per acabar en les disputes que els enfrontaven.

Però el que és més greu és que el senyor Rodríguez Zapatero, màxim representant del govern d'Espanya, haja utilitzat oficialment una denominació que no es correspon amb l'oficial, el mateix que ha ocorregut en el senyor Marín, president del Congrés, que ha acceptat la utilització de la mateixa denominació per determinats grups polítics en documents oficials.

De tot això es deduïx que tant el senyor Marín com el senyor Rodríguez Zapatero, com altres membres del govern d'Espanya, probablement ignoren el que disposa l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, el que ja va ser recordat pel Consell de la Generalitat mitjançant un acord de 14 de maig de 2004.

Així, per tant, el Grup Parlamentari Popular proposa a la cambra el seu suport al Consell en la seua exigència al govern d'Espanya i en particular al seu president, senyor Rodríguez Zapatero, com també a les Corts Generals i altres institucions de l'estat, que es respecte la denominació oficial de Comunitat Valenciana per a referir-se al nostre territori, tal i com reconeix l'article primer de la Llei orgànica del nostre Estatut d'Autonomia, prescindint d'utilitzar qualsevol altra denominació distinta.

L'esmena que hem presentat no incidix en el fons de la qüestió i només fa que adaptar la resolució a l'estat en què es troba actualment la reforma de l'Estatut que, com hem vist anteriorment, no sols manté la denominació tal com figura en la vigent Llei orgànica, sinó que la ratifica fins i tot en un nou apartat referit a la Unió Europea.

Per tant, demanem a la cambra l'aprovació d'esta proposició no de llei.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Ferraro.

En representación de los grupos que han presentado enmiendas, tiene la palabra el Grupo Parlamentario l'Entesa, representado por Joan Ribó i Canut.
Por favor.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Sí.
Bon dia.

Nosaltres hem presentat una esmena, però una esmena a la totalitat, perquè pensem que el plantejament que es fa en aquesta proposta de resolució és un plantejament que s'hauria de canviar en la seua totalitat.

Hem de reconéixer que al començament vam dubtar si passàvem del tema, eh, d'una manera, però després, reflexionant un poquet més, nosaltres sabem que el tema de la denominació d'una comunitat autònoma, d'un país, és una cosa important.
Està en la mateixa Constitució.
Que és el primer tema que s'ha de definir.
Va ser un element de conflicte.

Nosaltres hem presentat esmenes respecte aquest tema.
I d'alguna manera sí que, llegint la proposta que fa el Partit Popular, no hem volgut deixar de dir el que nosaltres pensem sobre açò, sobretot perquè en el tema del Grup Popular hi ha una sèrie d'elements que ens semblen preocupants de moltes maneres.

Diu, el plantejament en l'exposició de motius, el Partit Popular: «en ocasiones se viene utilizando por determinados colectivos y grupos políticos denominaciones que no se recogen en dicha norma y que crean crispación en buen número de valencianos, que aceptaron la denominación de Comunidad Valenciana como fórmula para terminar con disputas que les enfrentaban».
Això no és veritat.
Jo voldria ressaltar, i ho vaig a intentar explicar després, voldria ressaltar-ho.

Però a mi, per damunt de tot, el que hem volgut és plantejar.
.
.
em sembla el plantejament que fa el Partit Popular un plantejament inquisidor, de voler eliminar qualsevol altra denominació que està a l'Estatut.
Hi ha dues denominacions més que estan a l'Estatut, i quan el que m'ha precedit.
.
.
i en l'exposició de motius no estan contemplades, però sí estan contemplades en el preàmbul, tant la denominació antiga de «Regne de València» com la denominació moderna de «País Valencià».
Les dues estan en el preàmbul.
I jo he de dir que les coses que estan en el preàmbul són importants.
Sinó fixe's vosté l'aldarull que s'ha muntat quan en la redacció de l'Estatut de Catalunya s'ha pretés incloure en el preàmbul la denominació de Catalunya com una nació.
S'ha muntat un canyaret impressionant.
Doncs mire, la mateixa importància que té el terme «Nació» en el preàmbul de l'Estatut de Catalunya, és la mateixa exactament que té la denominació de «País Valencià» en l'estatut anterior i en l'actual.
Però, curiosament, vostés han fet com fan els inquisidors, eh, com fa la censura, açò curiosament, que està a l'estatut anterior i que està a l'estatut actual, ho han eliminat, s'han oblidat d'ell.
I és un preàmbul en què hi havia un acord ­que jo sàpiga­ de respectar-ho i que, que jo sàpiga, no s'ha canviat, i crec que no es va a canviar.
Crec que no hi ha cap esmena al respecte per a ser canviada.

Per tant, la primera cosa que s'ha de dir és que és mentira, senzillament és mentira.
Es parla a l'Estatut anterior i a l'actual de tres formes de denominar este país: una oficial, efectivament, «Comunitat Valenciana»; però una altra, molt respectable, que és «Regne de València»; i una altra, molt respectable també, que és «País Valencià».
I el que vostés pretenen senzillament és eliminar el de Regne de València i el de País Valencià i que ens quedem tots en el Comunitat Valenciana.

Doncs miren vostés, a vostés els va passar un poc com allò que deia don Miguel de Unamuno, allà, a la Universitat de Salamanca, «venceréis, pero no convenceréis».
Algú es va enfadar i crec que va traure la pistola en aquell moment.
Vostés no sé el que van a treure.

Però sí que hi ha una cosa que és molta clara.
Jo els voldria dir d'una manera molt senzilla.
El senyor president del govern ­que jo no he de defensar­ jo entenc que s'equivoque, com diu vosté.
Per un motiu, és que ell també crec que és el cap d'un partit que té una federació aquí que es diu Partit Socialista, no diu de la Comunitat Valenciana, que jo sàpiga, sinó del País Valencià.
És normal que s'equivoque, eh, és absolutament normal.

I és normal que ens equivoquem tota la gent que som d'una manera de pensar diferent a la seua, perquè les nostres organitzacions es diuen «del País Valencià».
Doncs mire, jo milite en una organització que es diu Esquerra Unida del País Valencià.
I milite des del començament en un sindicat que es diu Comissions Obreres del País Valencià.
I estic en una organització cultural que es diu Acció Cultural del País Valencià.
Doncs sí.
I sap, sap què passa?
Que si mirem les organitzacions que es diuen de la «Comunidad Valenciana», doncs només trobem el Partit Popular, i poqueta cosa més.

Per això li deia allò de «venceréis, pero no convenceréis».
Després de 25 anys han convençut a molt poqueta gent, a molt poqueta gent.
Jo crec que aquesta és la realitat.

I mire vosté, jo crec que han d'intentar, jo sí que els hi vull demanar a la dreta eixir d'actituds d'aquest tipus inquisitorials.
De vegades vostés reaccionen.
.
.
, recorden determinades reaccions davant de determinades vinyetes en determinats països, reaccions del mateix tipus, eh!
, davant de determinades paraules.
Jo els demanaria un poquet més de tolerància, un poquet més de tranquil·litat.
Mire, «Comunitat Valenciana», val, a mi no m'agrada.
Vosté diu que se senten ofesos!
Doncs mire, ¡a mi no m'agrada tampoc eixe nom!
Eh!
No m'agrada!
Jo els hi vull dir amb moltíssima claredat.

Mire, jo reconec, per exemple, que el terme «Regne de València», almenys històricament, té un contingut de valors molt important per a este país, té un contingut important.
Per a mi té un problema: jo sóc republicà i això de Regne de Valencià tinc un embolic.
Vosté ho entén!
Eh!
Vosté ho entén que jo açò no ho puc.
.
.
Però té un valor!

Però mire, el tema «Comunitat Valenciana», que a vostés els agrada tant i que volen imposar, doncs jo crec que és un nom pensat per a no significar res, que està descafeïnat, és un nom dependent del que es diu a Madrid.
Mire, si en lloc de ser el títol VIII, «de las Comunidades Autónomas», diguera «de las Regiones», ens hagueren dit «Región Valenciana», efectivament, i no haguera passat res.
Som dependents d'una cosa de Madrid.
Està tan clar açò, que fins i tot els enquestats pel CIS, després, vint-i-cinc anys després, ens diuen: la immensa majoria de la gent pensem que som una región.
Perquè, clar, quan es fan les coses pensant en una altra.
.
.
des d'un plantejament de dependència.

I mire vosté, jo sí que voldria intervenir en una cosa que no és cert el que diuen vostés.
Una fórmula de consens per acabar en les disputes.
No.
Açò no és cert, eh.
No rescriguen la història d'este país.
La fórmula de consens que trobaren tots els grups, quan redactaren en l'any 81 l'estatut de Benicàssim, no va ser este, va ser una senyera quatribarrada amb franja blava, i una denominació de País Valencià.
Eixa va ser la fórmula de consens de tots els grups.

Tothom a cedir un poquet, no només uns, la gent de l'esquerra i la gent del valencianisme progressista.
Tots, eh.
Vostés també han de cedir un poquet.
Vostés també han de cedir un poquet.
I esta és la fórmula de consens que en aquell moment es va trobar.
La màxima fórmula de consens.
Perquè la van votar tots els grups amb representació parlamentària en este país.
Les altres fórmules foren de menys consens.

I els resultats estan ahí.
Mai més ha tingut la denominació el nivell de consens que va tenir en el seu moment.
El varen trencar vostés.
Que en aquells moments no es deien Partit Popular, es deien d'una altra manera.
Trencant-se en aquell moment, en la UCD, en una sèrie de coses.
Però el varen trencar vostés.

Nosaltres anem a seguir dient-nos País Valencià.
Anem a seguir dient-nos País Valencià.
Perquè és el nostre nom.
És una cosa que veiem que en la societat valenciana totes les organitzacions pròximes a nosaltres es diuen d'eixa manera.
I ens sembla que és una denominació totalment normal.

I els demanem tranquil·litat.
Els demanem flexibilitat.
Els demanem tolerància.
Els demanem que no *embronquem* amb estos temes, que este país ja està *embroncat* massa en estos temes.
Mire, que a mi no m'enfada que diguen Regne de València, ni que diguen.
.
.
però, i no és el meu, però intentem ser un poquiu tolerants.
Per això hem fet la proposició, per a demanar tolerància.
Per a què deixen d'emprenyar amb els temes dels símbols, amb la llengua, amb la denominació, etcètera.

Que ja està bé!
Ja està bé!
, senyors de la dreta.
Ja està bé!
Deixen aquestes coses tranquil·les.
Intentem fer un esforç de tolerància.
Des d'una posició que no està d'acord amb este estatut, els demanem que siguen tolerants, que respecten almenys el que hi ha en l'estatut.
Que no facen exercicis permanents d'intolerància fins a aspectes que estan en el mateix estatut.
Perquè aixina no fem res.
Aixina no farem res.
A mi em sembla molt bé que vosté pense el que vulga, però deixem a mi que pense i que diga el que vulga, sobretot si està contemplat en l'estatut.
Jo crec que aquest és el tema.

Mire, jo de veritat, pense que este país necessita avançar en la tolerància.
No necessita avançar en normes inquisitorials.
El nostre grup per ficar el terme País Valencià, ha tingut presumiblement problemes en iniciatives en aquestes Corts.
I no ens sembla correcte.
I no ens sembla correcte.
Ens sembla profundament incorrecte per la seua part.
I ho hem denunciat fins i tot al Tribunal Constitucional.
Ja està bé!

Encara que no els agrade, nosaltres ens diguem del País Valencià.
I vostés es diuen de la Comunitat Valenciana, del Regne o del que vulguen.
Però jo els demane un poquiu de tolerància, perquè, mire, nosaltres tenim este nom i no ens anem a callar, eh.
Amb total tranquil·litat.
Els noms són molt importants.

Nosaltres estem convençuts que este país té la feble voluntat nacional, la feble voluntat autonòmica que té, en part perquè alguns en algun moment no van estar els ferms que haurien d'estar.
Els plantejaments seriosos que haurien de tenir.
Per açò, quan venen les enquestes, sempre reiteradament som, a vegades, la comunitat autònoma que menys consciència autonòmica té.
Per aquestes coses entre altres.
Per açò, almenys, els demanem tolerància.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Ribó.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó.

Senyories.

*Pues va a ser que no*, senyor Ribó, *va a ser que no*.
Clar.
Perquè, mire vosté, mosatros no podem instar la societat valenciana a flexibilitzar i normalitzar l'ús de res.
La societat valenciana farà el que voldrà.
El que voldrà, i jo no me clavaré mai en què faça lo que vulga, el que li done la gana.
Dirà país, regne, comunitat, el que vulga, i no me clavaré en res.

Jo li estic parlant a vosté des del punt de vista oficial, oficial.
I vosté, els senyors de l'esquerra, els senyors del centre, tots tenim l'obligació de ser respectuosos en la ordenació legal vigent.
Això és una obligació.
I el primer de tots el president del govern en Madrid.
El primer de tots.
Perquè *vamos* si ell no és respectuós en l'ordenament legal, *pues* bona nit.
A vore què hem de fer els atres.

Després vosté, home, en la seua exposició de motius i en la seua exposició que ha fet ací, ha entrat a, una volta més, en les disquisicions que ja varen tindre lloc en l'any 82, i anys anteriors, quan vosté ha parlat dels plenaris de parlamentaris; que clar, aquells que pentinem *canes* o no pentinem res, ens recordem bé.
Altres diputats d'ací serien molt jòvens i no se'n recordaran.
Però alguns sí que se'n recorden perfectament.

I clar, vosté, quan parla que en el preàmbul apareix la denominació País Valencià i Regne de València.
No sé, a la millor ha tingut un oblit, però en l'article primer sí que diu Regne de València, no diu País Valencià.

L'exposició de motius, senyor Ribó, no és part dispositiva de la llei.
Vosté ho sap perfectament com ho sabem tots els diputats.
No és part dispositiva.
És una part explicativa de perquè se fa la llei.
Llavors no té ningun valor jurídic.
No el té.
La denominació oficial d'esta comunitat és Comunitat Valenciana.
Encara que a vosté no li agrada i a mi tampoc, i al meu grup tampoc.
Perquè vosté sap que en la discussió.
.
.
Clar que sí.
És que és aixina.
És que jo li ho vaig a demostrar, senyor Ribó, li ho vaig a demostrar.

Primerament, vosté falta a la veritat quan diu que únicament quan els acords preautonòmics marcaren un consens.
No és veritat.
No és veritat, i li ho dic jo i li ho vaig a demostrar.
Li ho vaig a demostrar.
Perquè en aquell acord preautonòmic, és cert que s'acceptà la denominació de l'Estatut com a País Valencià, perquè l'ordenament legal en aquell moment, a partir del 17 de març del 78, en què es crea el Consell del País Valencià.
I se li donà eixe nom, fins que s'aprovà l'estatut, fou legal, i per tant, els parlamentaris del centre valencià, de la UCD, del centre democràtic que hi havia llavors, acceptaren la legalitat vigent, que és el que haurien de fer tots ací.
I això està escrit en els diaris de sessions, senyor Ribó.
Això està escrit en el diari de sessions.
Jo no m'invente res.
Estic dient l'absoluta veritat.
L'absoluta veritat.

I mire vosté, jo li vaig a llegir alguna coseta.
Mire, el senyor Bevià, que el coneixerem, no?
Vosté dia que no hi havia ninguna crispació, no hi havia res, no passava res.
Home, jo li vaig a dir una cosa.
Jo vaig ser partícip en una manifestació el 12 de maig del 79, en vora 500.
000 persones.
I ahí estan els periòdics per a vore-ho, les hemeroteques per a vore-ho, en què se demanà Regne de València.
Hi havia 500.
000 persones en el carrer.
Hi havia una crispació.
Clar que hi havia una crispació.
Perquè el govern en aquell moment estava utilitzant una denominació que al poble no li agradava.
I això és l'absoluta veritat.

Mire vosté, el senyor Bevià el que diu, *Diari de Sessions del Senat*, 14 de juny del 82, discussió i aprovació en aquell moment de l'estatut: «pero el esfuerzo conciliatorio, la voluntad de entendimiento con que ha sido preciso superar las largas, y no siempre fáciles negociaciones en la búsqueda de un verdadero elemento de pacificación, nos ha llevado a asumir la denominación, yo llamaría neutra y abierta, de Comunidad Valenciana».

Això no ho diu ningun senyor de la dreta, que vosté diu, ni del centre.
Ho diu un senyor d'esquerres, senyor Ribó.
Per tant, és una fórmula de consens.
Una fórmula oficial, que està arreplegada i que precisament se fa per a evitar eixe enfrontament entre els valencians.

I què passa?
Passa, i jo a vosté li he de dir una cosa, senyor Ribó, jo tinc molt clar que vosté és coherent.
Perquè si algú estigué en contra des de sempre a este consens, com sempre, va ser en aquell moment el Partit Comunista ­no existia Esquerra Unida­, vosté, això és claríssim, i continua fins el final.
Vosté és coherent.
Però és coherent per a vosté.
Ha de ser respectuós totalment i absolutament en l'ordenament legal.

Mire vosté, a mi, no m'agrada moltes voltes com s'escriu el valencià en esta cambra.
No m'agrada.
Jo tinc una altra ortografia.
Però jo quan firme una carta en esta cambra, jo la firme tal qual me la presenten els.
.
.
*(inintel·ligible)* de la cambra.
Per què?
Perquè està legalment autoritzat.
I jo sóc respectuós en la llei.
I no estic d'acord en eixa ortografia, senyor Ribó.
Jo estic d'acord sempre en les normes del Puig, i vosté ho sap.
I ho defendré ací i en qualsevol lloc.
Però tinc obligació, tinc obligació de respectar l'ordenament vigent.

Per tant, senyor Ribó, vosté ací ho ha dit, i després en la seua exposició de motius també ho diu, que hi hagué un acord que no se respectà, i no és cert.
Els parlamentaris del centre, senyor Brosseta, senyor Báguena Candela, etcètera, varen dir molt clarament en aquell plenari de parlamentaris, i després en les conversacions, que no acceptarien País Valencià.
Això ho digueren clarament.
I tindré ocasió en algun moment a la millor de llegir-li el diari, i si no, llija vosté el diari de sessions.
N'hi ha una publicació de les Corts que està tot ben recollit un totxo ben gran.
Està clar?
Llija-se'l vosté, que no acceptarien País Valencià.
I quedà molt clar quan arribà a la comissió del Congrés, i se canvià per una esmena, precisament de la UCD, a Regne de València, que era el que havien advertit que farien.

No enganyaren a ningú.
No enganyaren a ningú.
Vosté parla d'enganys i tal.
No senyor.
No enganyaren a ningú.
Per tant, senyor Ribó, mire vosté, *talante,* flexibilitat, tota la que vosté vulga.
Jo el primer, i mosatros els primers.
Però respecte a l'ordenament jurídic i a l'ordenament legal més que res.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Ferraro.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Anem a veure.
Jo sí que volia comentar un poc el tema del preàmbul, que efectivament i no és una casualitat, que en el text del Partit Popular no està, eh.
S'ha omés, curiosament, però eixe preàmbul està en l'estatut anterior, i de moment continua estant en la reforma de l'estatut actual, i parla del terme País Valencià.

La valia jurídica, doncs mire, vosté li comentarà a la gent del seu partit totes les opinions que han vessat sobre la presència del terme «nació» en l'estatut, en el preàmbul de la reforma de l'Estatut de Catalunya, si no té valor legal.
Vosté els hi explica vosté amb ells, eh.
Perquè el tema sembla que no està massa clar.
Jo no vull molestar-me en dur-li referències, però segur que prem en el *Google* «nació» i «Catalunya» i vorà si troba referències.
Però moltes, eh, centenars de referències.
Centenars de referències respecte el valor legal en el tema del preàmbul.

Mire vosté, jo d'eixe llibre que parlava, jo el tinc dalt, l'he estat mirant este matí.
I efectivament, el text que va arribar de l'estatut de Benicàssim, de Benicàssim va eixir el nom País Valencià i va arribar al Congrés dels Diputats com vosté sap País Valencià.
És cert, una esmena crec que de don Manuel Fraga Iribarne, efectivament, va suposar el canvi Regne de València i va haver ahí, i al final.
.
.

Mire, el plantejament que vosté em fa respecte el senyor Bevià, jo ho entenc, l'acord de Comunitat Valenciana va ser entre qui va ser.
Entre persones que per cert han tingut un paper destacat, un paper destacat en la tramitació de la reforma de l'Estatut d'Autonomia d'este país.
Aleshores, és lògic que un senador defense les posicions del Partit Socialista, sobretot quan està en les seues files.
És absolutament lògic i a mi em permetrà que li diga que açò té poc valor.

Ara, jo li reitere un tema que és important.
El que li deia del senyor Miguel de Unamuno.
Si este tema, si esta denominació és una denominació tan vàlida, tant de consens, com és possible que 25 anys després només haja estat acceptada i emprada per la dreta?
, a què serà deguda aquesta cosa?
És curiós, veritat?
És curiós.
És un tema curiós perquè açò és una constatació empírica.
Podíem seguir amb sindicats, formacions d'esquerra, etcètera, etcètera.
Totes estan en la mateixa direcció.
És terriblement curiós.

I és evident que són qüestions menors, però no són qüestions menors; les qüestions de nom són molt importants perquè en la simbologia de qualsevol comunitat aquests temes són molt importants, són temes que defineixen la personalitat i, per desgràcia, si no podem tenir un nom, almenys no volem que se'ns impose un nom determinat.

I mire, a nosaltres, este nom ens sembla important flexibilitzar-lo.
Sobretot ens sembla important introduir avui una esmena a la totalitat a la seua proposta, que ens sembla intolerant, ens sembla inquisidora, ens sembla, en definitiva, un voler tancar portes quan era una qüestió que d'alguna manera, fins fa poc de temps, fins fa pocs anys, aquí s'havia emprat amb normalitat.
Qui volia parlar de regne parlava de regne, qui volia parlar de país parlava de país, i són vostés els que estan tancant, els que estan intentant donar un pas de rosca més.
A nosaltres que ens preocupa açò, ens preocupa que passe amb un altre tema, que segurament n'haurem de parlar ­espere no parlar-ne massa­, en eixe famós tema del «idioma valenciano», però també ens preocupa en eixe tema, perquè seria un pas molt més greu i seria un pas d'unes conseqüències imprevisibles en un futur.

Però les qüestions de nom, encara que en este país no ens agraden perquè recorden coses desagradables, són qüestions importants.
I mire, nosaltres a este país li direm «País Valencià» perquè com diu el preàmbul de l'Estatut d'Autonomia, que no ens agrada per les seues deficiències, com diu, és la concepció moderna d'este país.
La concepció de comunitat és exactament la mateixa concepció que la de regió, la regió que entre uns i altres han fet d'este país.
Per açò, com li deia, el poble valencià ho ha percebut perfectament d'esta manera, i la immensa majoria pensa que ni som una nacionalitat històrica ni, per descomptat, una nació que, d'alguna forma, entre els altres i els uns, ens han deixat en una «región valenciana».
Per açò pensem que almenys deixem-mos dir les coses de la manera que vullgam.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra, señor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Ribó, anem a vore, vosté, ¡home!
, se preguntava com és possible que després de 25 anys *(el senyor president colpeja amb la maceta)* sols ­vosté diu «la dreta»­ manté esta denominació?
Home, senyor Ribó, mire, jo, li vaig a dir per quina raó, perquè mosatros, mosatros, l'opció de sempre en esta cambra, som respectuosos amb la legalitat vigent.
Els altres, no sé el que són.
Jo li he dit a vosté que jo comprenc la seua postura, perquè vosté és coherent, ha sigut coherent sempre, amb açò, amb l'idioma i tal.
I jo estic en contra, estic en les antípodes de vosté, senyor Ribó.
Però jo el respecte a vosté, totalment i absolutament, i no li vaig a dir res de si Unamuno, si pistoles ni res, que a mi me pareixen al·lusions, de veritat, de mal gust.
Faça vosté el que vullga.
Jo no vaig a entrar-li per ahí.
Li dic que el respecte però també li demane a vosté que respecte la legalitat.

Jo no me vaig a ficar en la societat; la societat que faça el que vullga.
Les institucions oficials, i mosatros, com a màxims representants del poble valencià, oficialment, estem obligats a respectar les lleis, i vullga vosté o no vullga l'Estatut d'Autonomia només reconeix dos noms en el seu article primer: Regne de València i Comunitat Valenciana.
I en el preàmbul diu el que diu i explicarà el que explicarà, però no és part dispositiva.
I això és aixina.
I el que me diu vosté de l'estatut català, mire vosté, senyor Ribó, li ho he de dir molt clar: no és el mateix fer una cosa nominalista, explicar una cosa nominalista que fou una concepció moderna.
.
.
¡Clar que era moderna!
, fixe's si era tan moderna que se creà en el 1978 oficialment, i s'acabà en el 1982.
Moderna i curteta, curteta, quatre anys, però quatre anys intensos, eh?
Això, els que vivírem aquells anys ho sabem molt bé, intensos, molt intensos.

Aleshores, senyor Ribó, no me diga vosté *(el senyor president colpeja amb la maceta)* que és que.
.
.
, qui incomplix la legalitat?
Els que no utilitzen.
.
.
*(inintel·ligible)* oficialment la denominació oficial de la comunitat.
I torne a dir-li que tampoc mos agrada.
A mosatros mos agrada Regne de València que era la que defeníem i la que defenguérem després en el Congrés de Diputats.
Això és el que mos agrada i ho diré ací clar.
Jo crec que més alt se podrà dir perquè estic afònic, però més clar, no: Regne de València.
És el nom històric constituït.
.
.
Si vosté se fixa en la Constitució, la Constitució ho diu molt clarament: «Les comunitats autònomes tindran aquella denominació que els corresponga «històricament».
I, clar, vosté me dirà a mi una denominació de quatre anys de vigència oficialment a una denominació de segles d'existència, diga'm vosté quina és la històrica, senyor Ribó.

Si vol tornem una altra volta a parlar del tema.
Però és que a més el nou Estatut ho arreplega igualment, exactament igual, sense canvis de cap tipus.
Aleshores, senyor Ribó, s'ha de respectar la legalitat vigent.
I res més.

I jo li vull dir una cosa: diga'm vosté a mi.
.
.
, Comissió Constitucional del Congrés, 22 d'abril de 1982, article primer: vots a favor, 32; en contra, 2; abstencions, 1.
Mire vosté, això és, això és una votació democràtica, no?
Sí, una majoria aclaparadora de diputats i diputades d'aquella comissió accepten la denominació «Comunitat Valenciana».
Per què després, a l'utilitzar-la només l'accepta i la utilitza una part d'aquells diputats i diputades o d'aquells grups polítics?
Pregunte-ho vosté a ells, senyor Ribó, pregunte vosté a ells qui és qui crispa a esta societat?

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Ferraro.

A continuación y en representación del grupo que no ha presentado enmiendas, tiene la palabra el ilustre vicesíndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Antoni Such.

Perdón, perdón, el señor Tomás tiene la palabra en primer lugar.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías, la exposición de motivos de la proposición de ley de reforma del Estatuto de Autonomía de la Comunidad Valenciana establece en su apartado segundo que la tradición valenciana proviene del histórico Reino de Valencia, se encuentra en concepción moderna de País Valenciano y da origen a la autonomía valenciana.
Y esto, señores diputados, es falso y sienta un precedente de confusión entre los ciudadanos que proviene del vigente estado de autonomía valenciano de 1982, y que se ha consolidado con una actual reforma pactada entre el Partido Popular y el Partido Socialista.

Establecer que la denominación de País Valenciano corresponde a una concepción moderna, aunque solo sea en la exposición de motivos, supone legitimar su utilización por los seguidores de las tesis fusterianas de país valenciano, países *catalans* y lengua catalana.
La sociedad valenciana ha superado desde hace muchos años unos términos que solo se siguen escuchando en la actualidad por movimientos políticos o asociativos que viven anclados en el pasado, y esto se observa incluso en la renuncia oficial del Partido Socialista en defender un País Valenciano o una unidad lingüística que saben que cuenta con el rechazo mayoritario y firme del pueblo valenciano.

Independientemente de todo ello, con la reforma del Estatuto de Autonomía de la Comunidad Valenciana, el Partido Popular y el Partido Socialista han demostrado de forma inequívoca que carecen de un proyecto político autóctono y propio no avanzando en temas importantes como el reconocimiento de la foralidad o los derechos de autogobierno, y limitándose a copiar conceptos artificiales como nacionalidad histórica que son empleados por el nacionalismo vasco y catalán para justificar un hecho diferencial inexistente frente a las demás regiones de España.

Con esta reforma estatutaria estamos perdiendo una ocasión importante para reclamar al gobierno de Madrid *(el senyor president colpeja amb la maceta)* aquello que nos corresponde por derecho, para defender nuestra identidad cultural, económica y social.
Así, la denominación que más se ajusta y que debería haber defendido cualquier partido político que se considere valenciano es la de Reino de Valencia o, en cualquier caso, de comunidad foral valenciana, un concepto que proviene de nuestra historia, autonomía y personalidad reconocida desde hace siglos.
Un término que solo aquellos que están supeditados a la exigencia del catalanismo pueden criticar.

El reconocimiento de nuestras raíces forales y de reino nos sitúa en un nivel superior a aquellas comunidades que falsean la historia, como es el caso de los catalanes, y que deben inventarse una supuesta nacionalidad histórica como si los andaluces, castellanos, valencianos o baleáricos no tuvieran historia.

Reconocer en el Estatuto Valenciano la entidad política de comunidad foral valenciana nos hubiera situado en un techo reivindicativo y competencial superior al de nacionalidad histórica, siempre dentro del estricto respeto al ordenamiento jurídico y la Constitución española.

Señores diputados, los valencianos tenemos una rica historia que no necesita copiar estructuras políticas artificiosas, como ocurre en el caso de otras regiones de España.
Esta comunidad y todos los que la integramos sabemos lo que somos y dónde queremos llegar y, por desgracia, han sido siempre los políticos valencianos quienes no han sabido estar a la altura de las exigencias de un pueblo valenciano consciente de la necesidad de proclamar una nueva cultura, una nueva forma de articular nuestra comunidad y, en una realidad plural y superior, desde el reconocimiento de nuestra singularidad histórica, política y lingüística, y desde el máximo respeto al ordenamiento jurídico español.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Tomás.

Y, ahora sí, tiene la palabra el señor Antoni Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Moltes gràcies, president.

Senyories, la veritat és que em costa creure que estiguem parlant ara, en estos moments, sobre açò.
Jo estic un poc incrèdul i, la veritat és que ho lamente perquè crec que el temps es pot aprofitar millor d'una altra forma i parlant del que realment els interessa als valencians i als seus problemes, intentant donar solucions.

Jo tenia l'esperança que el Grup Popular retirara esta proposició no de llei, sobretot perquè la va presentar en maig del 2004 i estem en el 2006.
Han passat pràcticament dos anys i realment no han variat el que era la proposició no de llei esta que han presentat respecte a allò.

Mire, jo he intentat vore per què ha passat açò, és a dir, perquè el Grup Popular va decidir presentar esta proposició no de llei, i he anat al *Diari de Sessions* del Senat, a la sessió d'11 de maig del 2004 per vore quin fet tan greu havia ocorregut perquè el Partit Popular diguera que havíem de manifestar-nos tots ací, en les Corts, respecte a este tema.
I el fet tan greu és que el president del Govern, el senyor Zapatero, quan va anar a presentar el seu govern al Senat l'11 de maig, va parlar que els primers presidents de comunitats autònomes que anava a rebre, dels primers, anava a ser el senyor Camps, com a president de la Comunitat del País Valencià.
I això és el que consta en el *Diari de Sessions*.
I també consta que va eixir un senyor del Grup Popular, va començar a cridar i va dir: «comunitat, comunitat, comunitat».
Eixe és el fet tan greu, la prova del delicte que ens porta hui a què vostés presenten ací una proposició no de llei per a recriminar-li a Zapatero que diga això.
És terrible!
La veritat és que açò és terrible.
Eixe és el fet tan greu.

I sobretot és molt greu que ho plantegen, senyor Ferraro, esta proposició no de llei perquè portem 24 anys, des que es va aprovar l'Estatut, amb total normalitat i amb total tranquil·litat, amb una denominació oficial que es diu Comunitat Valenciana.
I totes les intervencions i totes les apostes que qualsevol ciutadà, qualsevol grup polític, qualsevol parlamentari, qualsevol sindicat, qualsevol estudiant, ama de casa, llaurador o membre de la cultura ha denominat o Regne o País Valencià o Comunitat i ací no passat res.
Fins avui, que vostés porten açò a les Corts per a recriminar-li al govern Zapatero un acord que va passar l'11 de maig de 2004.
La veritat és que és incomprensible i no hi ha per on agarrar-lo.
És incomprensible.

Si hem tingut 24 anys un Estatut d'Autonomia que diu clarament i que tots hem acceptat que la denominació oficial és Comunitat Valenciana, que reconeix el tema del Regne de València, que a mi tampoc em molesta, senyor Ferraro, i que a més hi ha una concepció moderna de País Valencià i que el meu partit es diu Partit Socialista del País Valencià i existia prou abans que existira el Partit Popular, prou abans que existira el Partit Popular, la veritat és que no entenc res del que està passant.
A no ser, a no ser que el Partit Popular, amb eixa estratègia de crispació i confrontació permanent amb el senyor Zapatero de tirar sempre a atacar el govern de l'estat, vulga utilitzar açò com un pas més, un pas més que vosté va generar amb moltes contradiccions, senyor Ferraro.

En primer lloc, estan dient que el preàmbul del nostre estatut no servix per a res i no te validesa i, per tant, no «País Valencià».
I a Catalunya estan dient tot el contrari, tot el contrari, dient que és un perill que en el preàmbul aparega una referència a nació i que això és un gran perill.
I ací no val, ací no val.
El nostre preàmbul no servix per a res, però allí sí que servix.

I, a més, els genera moltes contradiccions a vostés, moltes.
Perquè jo li he de dir ­i li he escoltat a vosté atentament, li he escoltat a vosté atentament­ que el senyor Marín, president de les Corts Espanyoles, permet que es diga País Valencià.
Li he escoltat a vosté.
Està censurant vosté al senyor president de les Corts ací ?
Està censurant-lo vosté ?
Perquè ací lliurement diem País Valencià i no passa res.
I vostés no han eixit ací a dir-nos i a xillar que és Comunitat.
Vosté està censurant també al president de les Corts?
Diga-ho.
O és que ha de censurar-lo un perquè és socialista, perquè és socialista en tot cas.
Perquè vostés ahí estan demostrant una doble moral intolerable, doble moral intolerable.
Que ho utilitzen respecte als socialistes, però respecte als seus no ho utilitzen.
Quan ací el president de les Corts no s'espanta quan ve un diputat i parla de País Valencià amb total normalitat, senyor Ferraro, i no passa res.
*(Aplaudiments)*

Però, mire vosté, ens genera vostés més contradiccions i hi ha més mostres de doble moral, de doble moral, senyor Ferraro.
I això és el que no pot ser: utilitzar permanentement la doble moral en funció de qui parla o de qui és la persona que fa uns fets o uns altres.
Perquè si el fet és un, cal atacar el fet.
Però no en funció de qui ho faça.

I jo li diré.
Vosté és capaç de dir ací, en la trona, que hi ha una normativa oficial de l'idioma, una normativa oficial, que vosté no compartix, vosté no compartix.
Vosté està disposat ací hui amb mi a censurar públicament als seus companys de partit que utilitzaven les institucions públiques en esta comunitat editen, recolzen i redacten escrits i llibres que atempten a la normativa ortogràfica legal d'esta comunitat?
Està vosté disposat a fer això amb mi?
I així farem el mateix que vosté està fent hui ací, exactament el mateix: censurar que algú puga parlar de País Valencià.
Un fet tan lamentable com que conviden al president de la Generalitat a ser dels primers, cosa que Aznar no va fer amb els presidents de comunitats socialistes en els seus anys, que no ho va fer.
És un fet lamentable que el president del govern diga que el primer que va rebre és al senyor Camps.
Això és molt lamentable, cal censurar-lo com a fet polític.
I vostés, utilitzant la doble moral, censuren allò, no el fet sinó la persona, perquè no és del seu partit o és perquè és contrària a les seues idees.

Jo crec, senyor Ferraro, que no podem jugar amb eixa doble moral permanentment.
No podem.
I jo crec que no ens mereixem això els valencians i no ens mereixem fer este debat.
Jo crec que no ens paguen per açò.
Perquè una cosa tan normal perquè cadascú, amb total llibertat i amb normalitat, que no ha passat res en 24 anys.
puga dir allò que considere oportú, respectant el que són els documents oficials, que nosaltres també ho compartim, i que no siguen les denominacions, perquè el meu partit es diu Partit Socialista del País Valencià i no passa res.
Jo no sé si el següent pas és intentar vostés il·legalitzar a tots aquells que tingen en els seus noms País Valencià, no ho sé, espere que no se'ls ocorra, espere no se'ls ocorra.

Però jo el que dic és que cal viure les coses amb normalitat.
I si ací hem tingut 24 anys de pau i tranquil·litat per què ara remoure i reviure este tipus d'històries, per què?
Jo crec que els valencians mereixen alguna contestació.
Per què ara, en estos moments, 24 anys després, quan acabem d'aprovar un estatut que també la fórmula del seu preàmbul és exactament la mateixa?
I nosaltres no ens queixem de què algú diga comunitat o res, és que ens dóna completament igual.
Però per què s'ha de censurar a aquell que puga fer això?

Mire vosté, agarre vosté la Constitució Espanyola, senyor Ferraro, i vora dels cinc o sis primers articles que per a referir-se a Espanya, a Espanya, es parla de nació espanyola, es parla d'Espanya, estat espanyol, reiteradament.
I algú ha posat ací el crit al cel de com es diu exactament la nostra nació?
Com es diu?
Jo crec que ningú ha posat cap problema amb això, senyor Ferraro, ningú.
I fa referència a l'estat, a la nació, a Espanya.
I no passa res.
Ningú es rasga les vestidures ací perquè això siga així.

I nosaltres podem parlar de regne, de país, de comunitat, amb total tranquil·litat, amb tolerància, amb tolerància, que és allò important, amb un poc de tolerància.
I no pel succeït, que va passar en el mes de maig de 2004, de què puge allí Zapatero i parle de País Valencià i altre puga parlar del que considere, vosté ací ens ha de portar un debat estèril i absurd que no servix per a res.
Això no és possible.

I jo crec que vosté pot compartir amb mi, pot compartir amb mi o almenys hauria de compartir amb mi, que en tot cas caldria censurar alguns dirigents del Partit Popular també i, entre ells, entre ells, la intervenció que va fer el senyor Rajoy en el debat d'investidura del senyor Zapatero quan parlava del *levante español*.
Supose que vosté també hauria de censurar això, no?
Això també hauria de censurar-lo.
*(Aplaudiments)* Això també hauria de censurar-lo.
I tinc ací la intervenció del senyor Rajoy quan va fer el debat d'investidura parlant del *levante español*.

I, bo, nosaltres hem de fer també el paripé este d'agarrar i fer una proposició per a reprovar al senyor Rajoy?
No, no.
Això no és així.
No és així perquè nosaltres hem de practicar i hem de treballar amb la tolerància política des de la perspectiva de la llibertat d'expressió i de respecte al contrincant o de respecte a aquella persona que pense distint.
I és perquè vostés es posen això en el cap, intentem fer que esta cambra es puguen produir debats més sensats, debats més fructífers per als valencians i que realment no ens retrotaguen a velles bregues o pelees dels valencians, que això no ens porta a res i sols ens porta a la frustració.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Such.

Para la contestación tiene la palabra el señor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Such, parla vosté que és una proposta antiga.
No, és que és una proposta que està totalment i absolutament vigent, però que continua utilitzant indegudament el nom de la comunitat, no s'utilitza el nom, sobretot per part de l'esquerra, per part de vostés.

I a més, senyor Such, li ho he dit jo al senyor Ribó.
Vostés acceptaren com a fórmula de consens, com a fórmula d'evitar la crispació en esta comunitat, la denominació Comunitat Valenciana, fent deixadesa per part d'una banda i d'altra de País Valencià i Regne de Valencià.
Això fou un acord per a evitar enfrontaments entre valencians.
Però qui trenca l'enfrontament?
Qui produix i fica més llenya al foc?
Vostés, els socialistes.
Per cert, allò de País Valencià dels socialistes és modern també, senyor Such, li ho estic preguntant a vosté, és molt modern allò de vostés de País Valencià, és de quan es fusionaren vostés amb el Partit Socialista del senyor Tierno Galván, abans no ho eren, eren Psoe solament, de Pspv del País Valencià res, Psoe.
Però això és cosa de vostés.

Torne al tema.
L'estatut de Catalunya.
Mire vosté, és que no té ni punt de comparació.
És que una cosa és un tema de tipus nominalista que es fica de forma explicativa en el preàmbul de l'estatut per a dir que s'ha arribat a un consens, a este consens que li he parlat jo abans, i altra cosa és vore una afirmació en contra de la Constitució, il·legal, en contra de la Constitució.
És molt diferent, senyor Such, no és el mateix.
No vinguem ací ara amb això.
No, no ho emboliquem; el *(inintel·ligible)* no l'emboliquem ara que no és així.

Senyor Such, jo li he dit al senyor Ribó qual era el resultat de la votació en la comissió constitucional.
Si vol li dic també el resultat de la totalitat del Ple: 256, 14 no i 15 abstencions.
Ahí estava el seu partit, tot el Partit Socialista.
Jo, si vostés accepten una denominació totalment i absolutament en comissió, en Ple i en tots els llocs i després no l'empren ¿per què diu vosté que nosaltres crispem?
Qui crispa?
El qui no aplica la solució de consens.
No diga vosté que crispem nosaltres.
Nosaltres, a pesar de no estar contents amb eixa denominació, l'hem assumida i l'apliquem oficialment.
Una altra cosa a nivell particular.
.
.

És que, mire vosté, li ho he dit també al senyor Ribó.
La proposició no de llei no afecta per a res ni a la societat valenciana, que poden fer el que vulguen, als particular, a res.
Els qui estem obligats a respectar l'ordenament legal vigent som nosaltres, i nosaltres els primers, els polítics.
I, ja ho he dit abans, el primer de tots, el president del govern, senyor Such.
I, molt bé, si s'ha equivocat que rectifique, si s'ha equivocat que rectifique i no passa res.
Perquè equivocar-se ens podem equivocar tots.
Però no rectifica.
No.
És que a més, el senyor Marín, en el Congrés dels Diputats accepta documentació referint-se a la nostra comunitat com a País Valencià.
Mire vosté, això no és legal, i el menys que pot fer el senyor Marín, que és del seu partit, és estar d'acord amb aquell consens que va fer possible que no s'enfonsarem els valencians.
No, vostés continuen crispant i continuen 24 anys crispant, crispant 24 anys.
Home, és que cal dirigir-se i vore diaris de sessions, documentacions i paraules de vostés i manifestacions.

Vosté ha vist que en algun moment esta part de la cambra haguem utilitzat una altra denominació que no siga l'oficial.
És que vosté no creu que a mi em donen ganes d'utilitzar Regne de València?
Clar que em donen ganes, perquè és la meua denominació, és la que he defés sempre jo, particularment i tot el meu grup.
Clar que em donen ganes.
Però, què vol?
Que tornem una al vegada a l'any 1978-1979?
Que tornem una altra vegada a crispar a la gent?
Si vosté el que vol és la crispació, bona nit, bona nit.

Jo, mire vosté, vostés continuen, com sempre, manipulant, manipulant.
Vostés continuen fent maniobres de manipulació; ho manipulen tot, en la forma constant a traves del temps; manipulen els grups socials, manipulen els ensenyant, manipulen les víctimes del terrorisme.
Inclús, mire vosté, ahir mateix manipularen vosté fins i tot la visita del Papa a València.
Sí, el senyor president del govern, la manipulà dient que havia sigut una invitació d'ell.
Mire, falta a la veritat, no és veritat, la manipula, perquè és la forma de vostés d'actuar manipulant sempre.

Mire vosté, per a mi, senyor Such, jo crec que va sent hora que tots junts, absolutament tots, respectem les senyes d'identitat d'este poble.
De manera que, al margen de les lògiques diferències polítiques, que les han d'haver, clar que les han d'haver, faltaria més, que cada grup polític tinga, siguem tots, tots, senyories, absolutament tots, sent respectuosos amb els pactes establerts, i que s'han elevat a les lleis de rang orgànic i corresponents al bloc constitucional.
Fem tots una reflexió i portem a la pràctica allò que diu *pacta sunt servanda*, senyor Ribó, l'altre dia m'ho digué en una comissió, *pacta sunt servanda*, els pactes són per a complir-los.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Ferraro.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Gràcies, president.

Senyor Ferraro, la veritat és que és prou incomprensible tot açò, quan vosté parla de manipulació i de respecte a la Constitució.
Jo li he de dir, en primer lloc, que benvingut a la Constitució al Partit Popular que no la va votar.
Val?
Benvingut!
I jo estic molt content que vostés intenten defensar la Constitució, igual que l'hem defensada nosaltres, igual que la votàrem nosaltres.
Benvingut!
Igual que quan s'aprove l'estatut de Catalunya, d'ací deu anys o d'ací quinze anys, diran vostés que l'han fet vostés.
Exactament igual, igual que han fet sempre.
Benvingut a eixa pràctica política que a nosaltres ens pareix bé, perquè nosaltres treballem i tirem endavant, i vostés sempre van darrere negant la realitat i després s'apunten la realitat com que és de vostés.

Jo li vaig a dir una cosa.
Mire, no parle vosté de crispació, senyor Ferraro, no parle de crispació, que ací tenim un conseller que sap perfectament.
.
.
quan va entrar en l'Acadèmia Valenciana de la Llengua a pegar un colp d'estat.
*(aplaudiments)* Ho tenim perfectament.
Resulta que uns acadèmics es reunixen per a debatre uns temes que els atenyen i que volen traure un dictamen, i és impossible perquè és pega un colp d'estat allí i va se'ls amenaça.
Això sí que és crispar la societat, això sí que és crispar la societat.

L'únic que estava intentant transmetre-li és que este debat és un debat estèril, és un debat que la pròpia realitat social de la nostra comunitat porta endavant.
I nosaltres hem sigut sempre respectuosos amb això, sempre.
L'únic que estem demanant és un poquet de tolerància, tolerància política, tolerància personal perquè aquell que vullga expressar-se de la forma que considere no tinga cap problema.

I, sobretot, el que no entenem i el que no compartim és que ens porten ací un debat respecte a un succeït de l'any 2004 i una invitació al president Camps perquè vaja a vore al president del govern.
No ho entenem, i no puc entendre-ho, si no és que es vol continuar amb un embolic, perquè jo crec que és fàcil parlar d'açò i així no es parla del que realment preocupa a la gent, el que realment preocupa els valencians, que són els seus problemes diaris.
Jo crec que vosté faria un gran favor a esta societat si en compte de parlar d'açò, parlara realment del que li preocupa a la gent d'esta comunitat.
I té molts temes per a poder parlar, senyor Ferraro.

I vosté parla de manipular i de crispar, però la veritat és que no entenem res, no entenem res.
I jo supose que serà el discurs del Partit Popular reiterat que la culpa, la culpa i la responsabilitat mai són de vostés.
Mai, mai són de vostés.
Si passa alguna cosa, la culpa és dels llauradors, la culpa és dels anglesos, la culpa és dels xinesos, la culpa és dels socialistes.
.
.
la culpa sempre és dels altres.
A vostés mai els he escoltat dir: «Esta és la nostra responsabilitat en este tema».
Mai, i mai ho faran, mai ho faran.
Sempre la culpa és dels altres, i acusen els altres de manipular.
Bé, vaja vosté a Canal 9 i veja realment la manipulació que es produïx en eixa televisió que paguem entre tots, eixa televisió en què tenim vertaderes dificultats per a poder entendre la realitat d'esta comunitat, vertaderes dificultats, senyor Ferraro.

I vosté parla de manipulació i parla de manipulació a les víctimes.
Això és molt atrevit, eh?
, el que vosté acaba de dir ací.
Manipulació a les víctimes?
Bé, vostés són uns especialistes, eh?
Són uns especialistes, uns vertaders especialistes en això.
I jo crec que eixe tema més val tractar-lo amb total rigorositat i no fer eixe tipus d'afirmacions que vosté ha fet ací.
Rigorositat.
Perquè vostés saben de l'estratègia que estan posats, el seu partit a Madrid, en el tema del terrorisme, de deslleialtat absoluta en eixa matèria.
Deslleialtat absoluta.
I mos pot costar molt car, i espere que ningú s'alegre que mos puga costar molt car eixa estratègia, eixa dinàmica en què han entrat vostés.
Espere que no passe.

L'únic que li he de dir, senyor Ferraro, per no continuar més amb este debat, que em pareix un debat absurd, és: replantegem les coses i sigam tolerants.
El nostre Estatut parla de Regne, País Valencià i Comunitat.
La denominació oficial és la Comunitat, que és la que pactàrem entre tots, i és la que es va aprovar i és la que consta en el nostre Estatut.
Això ho tenim més clar, ho tenim claríssim, senyor Ferraro.

L'únic que volem és que sigam tolerants, que no intentem imposar per la majoria del vots, o pel corró de la majoria d'este parlament, coses que no són realment elements que la societat té assumits.
Espere que vostés siguen conscient que estes coses no es poden portar ací a fer este tipus de votacions per a imposar guanyadors per damunt de perdedors i per a demostrar que vostés tenen més vots, que al cap i a la fi podran tindre més vots, però no tindran tanta raó.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Such.

Vamos someter el punto a votación.
*(pausa)* Comienza la votación.
Resultado de la votación: votos a favor, 40; votos en contra, 35.
*(pausa)* Sí, es que ha habido, durante el debate, ha habido un fallo en el sistema de conexión, y teníamos la duda de si las tarjetas iban a ser necesarias volverlas a introducir cada uno de ustedes en el.
.
.
Y, bueno, el resultado de la votación lo tenemos ahí.
Si lo estiman oportuno ustedes, lo damos por válido; si no, habría que hacer venir al equipo técnico y que introdujera cada una de las tarjetas.
*(Remors)*

***Proposició no de llei sobre la promulgació urgent de la norma legal adequada que regule la situació de l'Arxiu de la Corona d'Aragó i la creació del patronat, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 13.
918, BOCV número 53) (pàg.
4.
710)***

**El senyor president:**

Bien.
Pasamos, a continuación, al tercer punto, que es Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la promulgació urgent de la norma legal adequada que regule la situació de l'arxiu de la Corona d'Aragó i la creació del patronat, presentada pel Grup parlamentari Popular, registro de entrada número 13.
918, *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 53.

Para su presentación y defensa, tiene la palabra la ilustre señora diputada Carmina Nácher.

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

La proposició no de llei que hui anem a vore és sobre l'arxiu de la Corona d'Aragó, que constituïx un conjunt patrimonial de fons documentals de caràcter històric, de rellevant interés pels diversos estats de l'antiga Corona d'Aragó, hui comunitats autònomes entre les qual es troba la nostra comunitat.

Este arxiu de la Corona Aragó que va ser creat per decisió sobirana del rei Jaume II, en 1308, destaquen diversos fons documentals, com la Real Cancelleria, que comprén des de el segle IX fins 1727, el Consell d'Aragó, el llibre del Reial Patrimoni i els Protocols notarials.

El nostre Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana diu clarament, en la disposició addicional tercera, diu: «Per mitjà de la corresponent norma de l'Estat, es crearà i es regularà la composició i funcions del patronat de l'arxiu de la Corona d'Aragó, patrimoni històric del poble valencià compartit amb altres comunitats d'Espanya, en què tindrà participació preeminent la Comunitat Valenciana i altres comunitats autònomes.
El Consell de la Generalitat, previ informe del Consell Valencià de Cultura, informarà de l'avantprojecte de la norma que es referix a l'apartat anterior, que atendrà a la unitat històrica de l'arxiu de la Corona d'Aragó».

Les declaracions fetes últimament per la ministra de Cultura, senyora Carmen Calvo, sobre la creació del patronat de l'arxiu de la Corona d'Aragó i els distints canvis de dates que va donant.
.
.
perquè en el 2004, en desembre de 2004, va dir que es crearia en gener; després ha passat.
.
.
ara últimament, sense ningú preguntar-li res, anuncia que pròximament, durant la primavera.
Per tant, no sabem en quin moment es crearà el patronat de l'arxiu de la Corona d'Aragó, ella mateixa ha obert la caixa de Pandora.
I ni la Conselleria d'Educació i Cultura ni el Consell a dia de hui han rebut ninguna notificació ni ningún esborrany sobre la composició ni res sobre com es crearà el patronat de l'arxiu de la Corona d'Aragó.

Per tant, ens preocupa en gran mesura, perquè, clar, no sabem eixes declaracions que ella va dient que va a crear l'arxiu, no sabem quina va a ser la posició que va a tindre esta comunitat.
No ho diu, ni entrega ningun document ni ningun esborrany perquè es puga saber.

És clar i evident que el Partit Popular sempre ha apostat per les noves tecnologies de manera decidida i ha apostat per la unitat dels fons documentals.
D'això no cap cap dubte.
Per això, la proposició no de llei aprovada per unanimitat pels grups parlamentaris presents en aquell moment en la Comissió d'Educació i Cultura, del 27 de maig de 2001, es va decidir que tant el Registre de la Cancelleria com l'Índex de la Secretaria de València es microfilmaren i s'enviaren a esta comunitat.
En l'actualitat està fent-se ja fa temps ­és a dir, no és des del 2003­, està fent-se, i està microfilmant-se i estan arribant a l'arxiu del Regne de València.

Per tant, mosatros en eixe punt veiem que la resolució està duent-se a terme, es va dur ja a terme en els últims anys del govern del Partit Popular.

Però el problema que ens plantegem, que també el posem en esta proposició no de llei, que és una responsabilitat política que crec que tenim tots els diputats que estem ací en esta cambra, perquè crec que el fet que estiguem ací en esta cambra és gràcies als vots dels valencians, i una de les responsabilitat polítiques que tenim és defendre els seus interessos, que és important.

Per això, davant la nova política en matèria de cultura d'este govern d'Espanya que actualment mos governa, i sobretot en matèria d'arxivística, en el qual no estan per la unitat dels fons documentals, sinó per la disgregació, per la separació, mos preocupa com a valencians i mos preocupa com a responsabilitat política que tenim.

Per això no descartem en esta proposició no de llei, no descartem no limitar les competències que puga tindre el Consell o la Generalitat quant a demanar els fons que siguen propis nostres.
Per això ho diem, ho posem.
No ho descartem, perquè el que no podríem fer és deixar indefensos al poble valencià de poder tindre els fons que ens pertanyen documentals, perquè els altres els vullguen.

Perquè, clar, com pareix que hi hagen distintes comunitats, de primera i de segona, mosatros, com no volem ser una comunitat de segona, per això hem posat que volem les competències i, dins de les competències, poder demanar els documents relatius a l'antic Regne de València, tant en el Llibre de Cancelleria com l'Índex de Secretaria de València.
I sabem que l'arxiu de la Corona d'Aragó és un arxiu estatal i no demanem que vaja a un arxiu que depenga de la Comunitat Valenciana, sinó demanem també que vaja a un arxiu del Regne de València, si fóra el cas, que també és de caràcter estatal.

Per tant, eixa és la introducció que hem afegit, d'especificar que si els documents valencians comencen a disgregar-se amb esta nova política, amb esta nova dinàmica política arxivística en què hem entrat, sí que demanem que vinguen els documents relatius a la nostra comunitat, i no demanem ninguna cosa de l'altra món, sinó que estiguen en l'arxiu del Regne de València, que també és de caràcter estatal.

Per tant, esta és la proposició de llei que hem presentat relativa a l'arxiu de la Corona d'Aragó.
Crec que són dos parts molt clares.
Per una part, que el patronat es pose en funcionament.
Ja que la ministra no para d'anunciar-ho, bé, que almenys envie els papers, els esborranys en els quals ens diga de què va a constar el patronat o que convoque els consellers explicant-los de què va a constar el patronat.
I, per l'altra part, que els documents vinguen microfilmats, com estan venint ara, però no limitar la potestat del Consell de poder demanar-los si continuen amb esta política de disgregació i no d'integració i d'unitat quan estem en una era de noves tecnologies.

Moltes gràcies.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

En representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida: Entesa, té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyora presidenta.

La veritat és que, a l'igual que la proposta anterior, són propostes absolutament desfasades i el Grup Popular, a pesar de la gran quantitat de diputats i diputades que té, doncs, ni tant sols es molesta en actualitzar, vore si tenen encara contingut, si val la pena, inclús, debatre-les.

Jo crec que la intervenció de la diputada del Partit Popular no està al dia del que està passant, jo crec que no està al dia, no sé si per això el propi conseller se n'ha anat, per no sentir-la, però no sé el que està passant ací.

Ha començat vosté dient que és que ni la conselleria ni el Consell Valencià de Cultura tenen coneixement de cap avantprojecte, document, que haja vingut proposat per part de l'administració central al voltant del tema de l'Arxiu de la Corona d'Aragó.
Jo tinc ací un document, que m'imagine que vosté també tindrà, perquè és de lliure accés, i és del 30 de juny de 2005, pel qual el Consell Valencià de Cultura emet un informe a proposta del conseller de Cultura, que li va enviar un escrit, el conseller de Cultura, el senyor Font de Mora, el que se n'ha anat ara mateix fugint, el 20 d'abril de l'any 2005 li envia un escrit al Consell de Cultura remetent-li l'avantprojecte de decret que l'Estat ha preparat sobre el tema de l'Arxiu de la Corona d'Aragó.
I el Consell Valencià de Cultura, lògicament, complint les seues obligacions, doncs, reunix a la comissió corresponent, al ple, i emet un informe.

Jo no sé, és que em sorprén que vosté haja dit això, perquè em pareix.
.
.
no vull pensar que ha sigut una jugada que li han fet perquè quede vosté ací, doncs, no sé com, però jo crec que este tipus de coses en un partit com el seu, que té els nivells d'informació, de coordinació, i que estan tan a bé, doncs, este tipus de qüestions deurien saber-se, deurien estar al dia.
Altra cosa és que a la millor l'avantprojecte eixe agrade més, agrade menys.
Això és una altra cosa.
Però, dir vosté que és que no s'ha tingut coneixement mai del tema i que el seu conseller haja rebut eixe informe i ell l'haja tramés, que és una de les coses que demanen vostés en la proposta, o siga, fixe's si està absolutament desfasada la proposta, l'haja remés on haja de remetre-ho, i, a més, on diu la proposta de vostés.
.
.
Bo, jo és que no trobe justificació a este tema.

Per tant, ens agradaria saber, perquè allò normal, davant d'açò que ha passat fa uns mesos, és que vostés, a l'igual que han fet en altra proposta sobre el tema de la Constitució europea, l'hagueren retirada aquesta proposta, perquè no té sentit, no té explicació, perquè això està fent-se.
Caldria recordar que el que sí que ha sigut una llàstima és que no es fera abans, perquè, clar, vostés han tingut vuit anys el govern central, el senyor Aznar ha governat durant vuit anys, i vostés ja duen prou de 12 ací.
Què han fet vostés durant tot este període per aconseguir la constitució d'eixe Arxiu de la Corona d'Aragó?
Què han fet vostés?
Si vol, jo li recorde alguna cosa del que han fet vostés.

En la legislatura passada tinguérem un debat el senyor David Serra i jo, entre altres coses, perquè Catalunya sempre, Catalunya, vostés sempre van un poc a rebuf del tema català, ara m'imagine que arriba la informació un poquet tard, però, bo, la vida és aixina, doncs, plantejà una nova Llei d'arxius, en la qual es van aprovar una sèrie de qüestions.
Jo tinc ahí el text del que es va aprovar per part del parlament de Catalunya, es va aprovar per unanimitat, el vot del Partit Popular català inclós, inclós, en el qual dien que dins del sistema arxivístic català es trobava tota una sèrie de documentació i, entre ells, estava el tema dels arxius corresponents de la Corona d'Aragó, una cosa que pareixia raonable.
Nosaltres, inclús, en la Llei de patrimoni cultural valencià, anterior a la llei catalana, també parlàvem una cosa aixina, molt paregut a eixa definició catalana quant al tema dels arxius de la Corona d'Aragó.

La proposta de vostés en eixe moment no era constituir el patronat, donar agilitat, que es fera amb consens, etcètera, etcètera, no, no, va ser una petició que guanyaren, perquè vostés tenen majoria absoluta, a pesar del vot en contra nostre i del Partit Socialista, guanyaren vostés en el sentit d'exigir al goven central que interposara un recurs d'inconstitucionalitat davant d'aquella llei.
Però, fixe's, fixe's el que va passar.
Recentment, recentment perquè la vida esta pega cada volta que et quedes de pedra, doncs, s'aprova la Llei d'arxius valenciana, i té un article també que és molt curiós, és tan curiós com que, inclús, jo diria que supera eixe criteri que la llei catalana plantejava en el seu moment.
A nosaltres ens va, inclús, agradar eixe article perquè reconeixia la necessitat de regular tot això i que, dins del sistema arxivístic valencià, entre altres, també, estava tot allò que feia referència al tema de la Corona Aragó, a l'igual que els museus històrics d'Alacant, Valencià i Castelló.

Bo, coses de la vida, ara resulta que el govern central, que ara està en mans del Partit Socialista, és el que planteja un recurs d'inconstitucionalitat davant la llei valencià.
Astò, si ens vérem des de fora, el que ens entenga que ens compre, perquè és que, clar, no té cap explicació.
Nosaltres públicament ens hem posicionat en contra de considerar inconstitucional la normativa valenciana, que damunt la votàrem a favor en el seu moment, perquè creiem que tot això, en tot cas, respon a una mentalitat excessivament centralista per part de Madrid.
I cal dir que no sempre és culpable el Partit Popular, ho va fer el Partit Popular en un moment i ho va fer el Partit Socialista més recentment, intentant sempre retardar, evitar, dificultar les transferències, en este cas a comunitats autònomes, a pesar de tindre el valor afegit d'estar parlant d'una qüestió que fa referència a l'antiga Corona d'Aragó.
Això és una cosa que no podem assumir, ho faça el PP, com ho va fer en el seu moment, o ho faça el Partit Socialista, com ho ha fet recentment.

Per tant, nosaltres sempre ens hem posicionat clarament en defensar la més prompta constitució d'eixe arxiu, defensar la legalitat tant de la legislació catalana com de la nostra quan parla expressament que formen part dels sistemes arxivístics, i demanar, demanar, que deixen ja d'interferir en qüestions, des de Madrid, en qüestions que ens afecten directament a nosaltres.

El que sí que em pareix també una declaració absolutament demagògica i perillosa per la seua part, és que ara, aprofitant el debat d'aquesta proposta, i el rebuf del tema que ha passat a Salamanca, vostés, que han sigut tan partidaris de no trencar eixa unitat falsa, perquè vosté és una persona que estudia i tal, doncs, sap que allò de la unitat de l'Arxiu de Salamanca és una falsedat; mai ha hagut ahí unitat arxivística en este tema perquè documentació sobre la Guerra Civil està dispersa per tot Espanya, que allí hi ha una part, una part soletes.
I, per tant, vosté s'ha fet un cavall de batalla de la defensa d'eixa unitat fantasma de l'Arxiu de Salamanca, que mai ha existit, i de l'espoli, etcètera, etcètera, vosté ara ve ací i tan tranquil·la diu: «bo, ja que aquells ho han fet, doncs, nosaltres anunciem que en esta proposició no de llei també volem que això es faça».
Primera, no està en el text de la proposició no de llei que vostés presenten ací, per tant, vosté no pot dir-nos ni una cosa ni altra, en el text no està això.
Podien haver fet una esmena i haver empitjorat encara la proposta.

Ara bé, com casa la voluntat que ara manifesta vosté ací de reclamar eixa documentació, que és cert que molta documentació valenciana no està ací, com casa això, per exemple, amb la por que tenen vostés de complimentar una resolució d'aquestes Corts quan parla dels papers de Salamanca, que van ser robats, espoliats a institucions i a particulars valencians?
Però, com és possible que vosté ara ens diga, després del que han muntat, després de defensar públicament alcaldes de Salamanca i altres càrrecs, d'intentar violar una llei democràticament aprovada pel Congrés dels Diputats, que ha faltat posar els tancs davant de la seu de l'arxiu perquè els papers no isqueren?
Després de tot això, ara vosté diu: «bo, ja que han eixit, jo no vaig a quedar-me darrere, jo també els vull».
Però, això és de molt poca serietat, senyora Nácher, molt poca serietat.
O siga, si era això una cosa criticable ans, deu ser-ho ara.
Això, que ho diguem nosaltres.
.
.
però vostés en este aspecte millor calladets, millor calladets.
I si volen començar a reclamar papers valencians, hi ha una llista molt llarga, però anem a començar per aquells que van estar robats i que ara sí, Catalunya ja els té.

I jo compartisc amb vosté: nosaltres no volen ser una comunitat de segona.
Catalunya ja té els seus papers que van estar espoliats.
Per què el País Valencià no?
No ho té perquè vostés no ho demanen.
Oficialment vostés mai ho han demanat.
I la Llei de restitució de la documentació a Catalunya permet que si hi ha una petició expressa per part d'altres comunitats autònomes això es puga fer.

Per tant, és una mostra d'hipocresia, senyora Nácher, intentar ara desviar l'atenció quant a uns papers que van estar criticats per vostés i que ara no s'atrevixen a demanar.

I, fonamentalment, tornat a l'assumpte que motiva aquesta proposta, em pareix una cosa lamentable que este tipus de qüestions no vinguen ací més estudiades, més documentades i que, perfectament, podríem estalviar-nos un debat en estos moments absolutament inútil perquè, inclús, el tercer punt de la proposta que vosté ha fet ­que ja és el súmmum­ diu: «el tema és que nosaltres ara, el Partit Popular, demana que s'execute el tema de la microfilmació de la documentació».
I vosté mateix, sense que ningú li pregunte, diu: «i està fent-se».
Però,.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, vaja finalitzant, per favor.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
bo, si està fent-se, a què ve reiterar ara un acord de fa cinc anys, que, damunt, vosté mateix està dient que està complint-se.

O siga, una resolució absolutament desfasada que jo crec que retrata d'alguna manera la tasca, el treball, del Grup Parlamentari Popular.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputada senyora Noguera.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

 

Muchas gracias.

Señora Nácher, a mí me debería de explicar en la réplica de verdad qué venimos a debatir aquí.
Yo creo que tendría que hacer un esfuerzo para decirnos de verdad por qué han traído ustedes esta proposición no de ley aquí y estamos debatiéndola hoy.
Porque, ya lo ha dejado bien claro el señor Oltra, estamos ante una proposición absolutamente desfasada en el tiempo y, además, en el cumplimiento de lo que se pone aquí.

Yo no creo para nada que ustedes no se enteren de nada ni que no haya existido una coordinación entre su conselleria y usted y no supieran por qué traían esto.
Ha venido el señor conseller y se ha perdido su magnífica intervención, supongo que la conocería de antemano o, a lo mejor, es que ha salido para no tener que dar explicaciones.
Luego, podría subir él y a lo mejor explicarnos en qué situación está.

Pero, como yo no creo que ustedes no se enteren de nada, lo que sí creo es que, efectivamente, están trayendo propuestas desfasadas aquí para aburrir a este parlamento, para paralizar este parlamento y para que, desde luego, no se hable de cosas realmente de actualidad que los grupos de la oposición sí tienen pendientes y así no entran, porque no pueden entrar en el orden del día puntos de la oposición porque ustedes tienen que tratar temas que están desfasados.
Y voy a la cuestión, señora presidenta.

Fíjese, usted, si esto es riguroso, serio y lleno de coherencia, por decírselo de alguna manera, señora Nácher.
Fíjese que ustedes plantean las cuestiones depende de cómo salga el sol ese día y de cómo ustedes estén ubicados en el gobierno central o no.
Dice que le preocupa muchísimo, han estado toda la vida preocupadísimos por el patrimonio valenciano y por los valencianos.
Han estado ustedes tan preocupadísimos de siempre que nunca tuvieron un solo momento mientras gobernaron ­y continúan gobernando­ para haberlo demandado antes en los ocho años de gobierno del señor Aznar.
Es más, en los años de gobierno, cuando también se gobernaba Aragón por parte del Partido Popular, cuando gobernaba el señor Aznar en el gobierno central, y cuando tenían en Cataluña un gobierno bastante próximo, como Convergència i Unió que eran socios suyos de gobierno.
Podían perfectamente, con todo el panorama de Partido Popular, haber planteado el Patronato de la Corona de Aragón.
Y nunca lo hicieron.
Nunca lo hicieron pese a que el Consell Valencià de Cultura, reiteradamente desde que ustedes llegaron al gobierno el año 96, les insistía en sus memorias que presentaran la creación del Patronato de la Corona de Aragón.

Se lo decían.
Cójase cualquier memoria del año 96 hasta el actual, y verá como le dice insistan ustedes en la creación del Patronato de Aragón.
Y nunca lo plantearon.
Y nunca votaron a favor de las propuestas que los grupos de la oposición planteaban, diciendo que ustedes exigieran esto al gobierno central.
No.
Nunca era conveniente.
Nunca lo planteaban.

Y ahora están preocupados.
Ahora.
Cuando gobierna el gobierno socialista, corren inmediatamente, en julio del 2004, recién constituido el gobierno socialista, a decirles ahora sí tenemos prisa.
Pues si tenían prisa, haber cogido el último borrador que se quedó del gobierno socialista de doña Carmen Alborch, que ya estaba elaborado, y haberlo terminado ustedes.
Porque Esperanza Aguirre, si mira la hemeroteca, recordará que dijo: «yo, en seis meses lo arreglo».
Menudos seis meses mas largos, que le ha dado tiempo por pasar por el Senado, ser diputada, ser muchas cosas más y acabar en la Comunidad de Madrid.
Menudos seis meses más largos.

El señor Rajoy, que también estuvo en Cultura, pasó digamos que algo más discretamente.
Bastante más discretamente pasó.
Porque no se comprometió a nada.
Es decir, seis meses larguísimos que estamos esperando el último borrador que se dejó hecho que ustedes lo solucionarán, y no lo hicieron.
Y ahora vienen con esta gran preocupación a plantearnos la moción.

Una proposición no de ley, que yo, en julio del 2004, les hubiera dicho que sí.
Pero ahora les digo que es una tomadura de pelo.
¿Quiere que la analicemos?
Si quiere incluso podemos hablar hasta de correcciones de la exposición de motivos, para que sea hasta más rigurosa históricamente, planteando quién creó el Archivo de la Corona de Aragón.
Y así tampoco comete algún error histórico que ha cometido en su intervención.

Pero vamos al primer punto.
Dice: «que el gobierno central marque la norma legal adecuada que regula la situación y que haga un principio de paridad real y efectiva».
Ya está hecho, señora Nácher.
Ya ha escrito el borrador, y ya lo ha sacado, y ya lo ha mandado a las distintas comunidades autónomas.
Y es más, dice la señora Nácher: «yo no sé lo que piensa la ministra que cambia de opinión».
¿No?
Pues se lo voy a leer yo.

Mire, pregunta del Senado del 16 de noviembre del 2005.
El 2005 comparece la ministra y dice textualmente: «es voluntad de este gobierno en esta legislatura y cuanto antes mejor, constituir el Patronato del Archivo de la Corona de Aragón, que además se constituirá ­y dice­ llevamos muchas reuniones mantenidas.
Ha habido un primer intento, para que las comunidades autónomas se pongan de acuerdo de una manera paritaria y equilibrada en la presencia de las cuatro comunidades», que es lo que usted demanda.
Y continúa diciendo: «El estado podrá hacer lo que realmente esté en su voluntad política, que es ­y lo define el estado­ una participación paritaria igual de las cuatro comunidades autónomas».
Y finaliza la ministra, textual: «He hablado con los presidentes Maragall, Iglesias, Camps ­eh, que creo que es el nuestro­ y Matas» ­no sé si es que a lo mejor está un poco sordo y no lo oyó­.
Y dice: «Con los cuatro personalmente, y parece que podíamos estar en la línea de constituir por fin este patronato y dar cumplimiento a cuatro estatutos de autonomía y a una competencia estatal».
En el año 2006.

Y ¿de qué depende?
Pues se lo voy a decir.
Segundo punto, este es el primero de su proposición no de ley que ya lo tiene resuelto.
El gobierno manda el borrador, y se lo manda a las cuatro comunidades autónomas.
Y ustedes le piden, en un escrito del conseller del 20 de abril del 2005, de este señor que está chivándole ahora cosas, y que podía explicarnos qué es lo que hace o lo que dice o en qué comparte; le remite el borrador al Consell Valencià de Cultura y le dice que le haga un informe preceptivo.

Por cierto, les recuerdo que ustedes los informes preceptivos los utilizan o no también cuando quieren, porque la Ley de archivos yo le dije que hacía falta el informe preceptivo y no lo utilizaron el Consell Valencià de Cultura.
Simplemente por desmemoria.

Y el Consell Valencià de Cultura hace lo que es su obligación: emite un informe preceptivo.
Y usted puede entrar en la página web como hemos entrado los grupos de la oposición.
Y el 30 de junio del 2005, señora Nácher, está ya hecho el informe del Consell Valencià de Cultura.
Entonces faltaría la proposición no de ley que ustedes no han añadido, que es preguntarle al señor conseller si ha hecho sus deberes, *(remors)* que es remitir el informe preceptivo del Consell Valencià de Cultura, *(remors)* y decir en qué está *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* de acuerdo o no está de acuerdo con el borrador que el gobierno central ha hecho.

Porque, como le digo, en la pregunta de noviembre del 2005, la señora ministra ya se ha reunido con los cuatro presidentes de las comunidades autónomas, y está esperando las respuestas definitivas de estas comunidades autónomas.
No sé si de todas o de alguna.
Parece que la nuestra la está esperando.
Parece que la está esperando, porque desde luego usted no ha dado pie con bola.

Entonces, ¿a qué hemos subido aquí?
¿A qué hemos subido aquí, señora Nácher?
Dígamelo de verdad.
¿A que no entren otros temas que están de actualidad y que realmente les molesta?
¿A intentar poner zancadillas *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* aunque sea utilizando el cinismo y la mentira al gobierno Zapatero?

¿O usted no se entera?
No me lo creo, señora Nácher.
No es tan tonta.
No es tan tonta.
Ha venido usted a hacer el papelón que le han dicho que haga.
Y lo ha hecho, la verdad es que no muy bien, porque no le ha puesto tampoco ninguna pasión.
Esa es la preocupación que ustedes tienen con el Archivo de la Corona de Aragón.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a rèplica, té la paraula en representació del Grup Parlamentari Popular la il·lustre diputada senyora Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Mire, señora Noguera, no me considero ni tonta ni idiota, ¿vale?
No me considero.
Pero sí que me considero representante de los intereses del pueblo valenciano.
Eso sí que me considero.
Y creo que estoy legitimada *(aplaudiments)* como usted.
Para empezar.

Senyor Oltra, jo no tinc culpa que vosté no es llija les coses.
Ací hi ha una esmena en la qual està el punt tres, val?
I per a anacronismes les coses que vostés presenten en les proposicions no de llei.
Perquè està molt clar.
Ací hui ho han deixat clar que el que volen és que el Partit Popular, el Grup Parlamentari Popular no presente proposicions no de llei.
Veritat?
Això és el que volen?
Diuen clar: «no volem que presenteu proposicions.
.
.
».
Perquè estic igual de legitimada.
Este grup parlamentari està igual de legitimat que el Grup Socialista i que Esquerra Unida.
El mateix.
Perquè mos voten els valencians *(Aplaudiments)*

I sap què?
I diu, bo, i com vostés guanyen, tenen la majoria perquè guanyen.
Perquè els valencians confien en mosatros i no en vostés.
Ni més ni menys.
La confiança es demostra cada quatre anys.
Ni més ni menys.
I defendre els interessos dels valencians està clar que els defenem el Partit Popular i no els defén Esquerra Unida ni els defén el PSOE.

Però quant a.
.
.
*(remors)* vull que m'explique, perquè això no he entés, quan m'ha dit, no, és que mosatros no volem que parlem de la història de l'antic Regne d'Aragó.
És que crec que no l'he entés, perquè clar, si li dic el que he entés, em pareix molt fort, m'entén?
Jo sé que vostés la història està per a canviar-la, ho van demostrar fa dos dies, quan es va fer el manifest al Congrés.
El paper del rei no hi havia que posar-lo perquè no interessava, quan tots sabem que en eixe moment va ser.

Però com vostés manegen la història demostren, que ja està demostrat, m'entén?
Que no és una cosa nova, ja la va inventar per desgràcia Hitler.
I jo no vull comparar-los en ell i no vull entrar en eixa polèmica.
Però manejaven la història.
I vostés el que volen fer és el mateix: manejar la història als seus propis interessos.
En el qual, vaig a llegir perquè ja que veig que no s'han llegit l'esmena, tan preparats que venien vostés a defendre este tema, val?
No se l'han defés, no se l'han llegida, està en l'ordre del dia, en el qual n'hi ha una esmena de modificació del punt tres que diu: «reiterar al govern d'España el contingut de la resolució d'estes Corts del 19 de maig, aprovada per unanimitat per la Comissió d'Educació i Cultura del 27 de març de 2001.
Encara que sense descartar davant de la nova política que realitza l'actual govern de l'estat espanyol en matèria d'arxivística, la possibilitat ­un condicional­ que la Generalitat demane els llibres del Registre de la Cancelleria específics del Regne de València i de l'índex de la Secretaria de València, depositats en tal Arxiu de la Corona d'Aragó per tal el seu depòsit en l'arxiu del Regne de València».
Per tant, està presentada.
Està presentada.

Quant al tema que diu, no, si el Consell ja s'ha pronunciat.
El Consell Valencià de Cultura.
Doncs clar que s'ha pronunciat, i s'ha enviat i no sabem contestació.
I la ministra, la ministra, que és el que ens preocupa, és que canvia.
Cada volta diu.
.
.
era en enero.
Ara és en primavera, no sé, en passar la primavera a lo mejor vemos la boda de verano del Cortes Inglés.
Clar, va allargant-ho.
Si és que la caixa de Pandora no l'hem obert mosatros, la oberta la senyora ministra.
M'entén?

I la senyora ministra el que passa és que ara no vol fer-se càrrec.
I quant, senyora Noguera, dir-li que mire, reunions durant el govern d'Aznar n'ha hagut moltíssimes.
I d'això puc assegurar-li-ho perquè jo he estat en algunes d'elles, eh, per a convocar i per a fer el decret per consens.
Perquè ara pareix que, com va dir l'altre dia a Dos Hermanas el señor Zapatero, consenso es estar conmigo o estar contra mí.
Això no és consenso, eh, això no és consenso *(remors)* I això ho va dir el dissabte en el míting de Dos Hermanas.
Per tant,.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Such, per favor.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Per tant, no el defenguen tant en el seu talante i el seu consenso perquè realment no en tenen.
A més, diu el govern: «el gobierno no aceptará más reivindicaciones».
Pero es que en el Senat la senyora ministra de Cultura, la senyora Calvo, va dir estrictament, paraules textuals: «niego cualquier posibilidad que vaya cualquier resto de patrimonio de la Comunidad Valenciana a la Comunidad Valenciana».
Això és el que va dir.

Jo, el que ha quedat clar hui és, que vosté, senyora Noguera, que té una proposició no de llei també sobre el Patronat de l'arxiu de la Corona d'Aragó en la Comissió d'Educació i Cultura; la té, en la qual també demana que es convoque el patronat, resulta que a la millor allí si no la retira, ara la retirarà perquè li donarà vergonya.
Resulta que allí sí que ho manté, no?
perquè és de vostés i ací no, perquè és del Partit Popular.

Doncs mire, li he de dir que el que queda clar és que vosté no defén els interessos de la Comunitat Valenciana.
Ho tenim claríssim.
I menys el patrimoni.
Mai els ha importat el patrimoni.
I esta és una mostra més que al Grup Socialiste no li importa el patrimoni, ni preservar-lo, ni donar-lo a conéixer, ni difondre'l, ni respectar-lo.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.
*(Aplaudiments)*

Per a respondre, té la paraula en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana-l'Entesa, l'il·lustre diputat senyor Oltra.
*(Remors)*

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Bo, senyora Nácher, jo crec que el to de la seua intervenció confirma que hui no era el seu dia.
Hui, alguna cosa li han fet que no era el seu dia.
Jo, ja dic, no sé si s'ho han fet a cosa feta, que tampoc m'estranyaria conforme està el pati.
O ha sigut un *descuido*, però vosté ací ha pujat sense saber quina era la realitat en una proposta seua, en una proposta seua.
*Cuidado*.
I curiosament, el conseller ha desaparegut oportunament per a no sentir-lo.

La cosa, vosté, bo, a banda de.
.
.
me pareixen expressions que jo vaig a passar d'elles perquè ho *achaque* al nerviosisme, quan no a la histèria, en la qual ha començat la seua intervenció.
Jo vaig a passar d'això perquè crec que és el millor que podem fer, no?
Este tipus de coses en els partits, jo també fa molts anys que estic en el partit i a voltes passa.
Ja se diu que sempre els pitjors enemics els tenim dins, no?
I sol passar eixe tipus de qüestions.

Per tant, anem a passar un «estúpido velo» per la qüestió.
Però jo crec, que tornant al fons de la qüestió, primera, no hi ha cap inconvenient en què es debaten i que vostés com a grup proposen els temes i les iniciatives que vulguen.
Inclús els seus companys que estan en la Junta de síndics, li podran dir que l'altre dia gràcies a una sèrie d'ajornaments que férem nosaltres, pogueren entrar i tinguérem plens quasi monogràfics per part de vostés.
O siga, que fixe's si el detall que tingué l'oposició en quatre propostes, perquè no hi havia molt més, de vostès de fa segles, que estaven per ahí, que alguna han hagut de retirar de tan actualitzada que estava.
I no serà l'última segurament.

Per tant, benvinguda al club de presentar propostes i de patir els anys i els anys de retard parlamentari que tenen, que ve com a producte d'això.
Vosté ja, una volta rebuda la informació per part del motorista, doncs ja sap que el document arribà per part de la conselleria al Consell Valencià de Cultura.
I que el Consell Valencià de Cultura va admetre un informe, que el va enviar a la conselleria, suposem, jo ahí ja no ho sé, ja no tinc eixe nivell d'informació.
Se diu, jo vaig a creure, que vosté el que ha dit que conselleria envia el document a Madrid.

Bo, estarem en la fase que cal estar en estos moments, que és en la fase de consens, d'arribar a acords.
Perquè jo, l'informe del Consell Valencià de Cultura l'he llegit, hi ha punts ahí que jo compartisc absolutament.
Crec que hi ha que potenciar el paper de les quatre comunitats autònomes.
I que no està suficientment representat en el document original.
Doncs val, però que això formarà part a partir d'ara del debat.

Però negar, com va negar vosté en la primera intervenció, després ja ha rebobinat, que en cap moment existia cap avantprojecte de decret; això no és aixina.
L'avantprojecte estava, el tenia este senyor.
No se l'ha donat a vosté.
Ha preferit anar-se'n.
Però bo, estava, i ha estat informat en el seu moment.
Per tant, estem en la fase que jo crec que toca.
Una altra cosa és que eixa fase se retarde o no facen cas a les al·legacions del Consell Valencià de Cultura i, aleshores, a partir d'ahí, jo crec que caldria exigir la més prompta, però estem en la fase que cal, fase que vosté en el text de la proposició de llei no contempla, perquè l'esmena, al que fea referència era a un altre punt.
No parlava ni d'actualitzar eixe ni d'actualitzar-ne un altre.
O siga, parlava solament al punt tercer.

Però, clar, el tema de fons, el tema de fons, el tema important ací, que és urgir la constitució del patronat en una sèrie de tràmits a què vosté fea referència però que per mala sort per a vosté estan en fase de tramitació, jo crec que és suficient per a demostrar el desfasament en la seua proposta, en la seua proposta.
I la inclusió a última hora de l'esmena no va.
.
.
Podien haver aprofitat l'esmena per a intentar corregir tot el text de la proposició, perquè no haguera estat malament actualitzar-la.
El que han fet ahí es *un quiero y no puedo*; o siga, no renunciem al dia de demà reclamar.
.
.
, a més, per cert, sense ni *copy* ni res, a reclamar que determinada documentació.
.
.
O siga, al final copiar el model que tant han criticat, copiar el model que tant han criticat de Catalunya, vostés, després de criticar-ho.
.
.
És l'actitud típica d'hipocresia, d'hipocresia, que ho han vingut fent sempre, criticar en el seu moment inclús la Constitució i algun destacat dirigent de vostés no la votà i va fer campanya en contra, i ara se l'apropien.
Criticaren i votaren contra l'Estatut de Guernika i ara pareix que l'hagen fet vostés.
I acabarem veent encara coses més difícils.

Per tant, no passa res, no passa res.
Si tots tenim la voluntat que l'arxiu es constituïsca quant ans millor, jo crec que caldria haver retirat esta proposta per part de vostés, haver anat a una solució consensuada entre els tres grups que jo crec que en estos moments, per primera volta seria possible, seria possible, i exigir aleshores que eixe document inicial que ja està presentat, que ja està debatut, se millore en la línia del que a mosatros com a valencians, i m'imagine que a la resta de comunitats autònomes, interessa.

Però això voldria dir que vostés haurien d'haver actualitzat la seua proposta, cosa que no han fet,.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Vaja finalitzant, per favor.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
haurien d'haver-se documentat.
I, fonamentalment, menys histerisme, menys crispació, menys diàleg i més consens.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies.

Per a rèplica, té la paraula la il·lustre diputada senyor Noguera, en representació del Grup Parlamentari Socialista.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

 

Señora Nácher, yo en ningún momento le he dicho que era tonta, sino bien al contrario, que no lo creía.
Lo que creo es que son muy espabilados cuando hacen estas cosas y, desde luego, con una muy doble intención y que saben perfectamente lo que plantean.

Ustedes tenían que haber traído, como les estaba diciendo el señor Oltra, una proposición no de ley actualizada a lo que corresponde.
Pero lo que ocurre es que les interesa *(la senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta)* mucho más jugar a otras cuestiones.
Y dice: «La confianza se demuestra cada cuatro años».
No, señora Nácher, se demuestra todos los días.
Y se demuestra aquí cada vez que uno sube y plantea con rigor, *(aplaudiments)* con credibilidad, con seriedad, los temas que se tienen que hablar.
Lo que no se puede es estar engañando y mintiendo cada cuatro años y luego presentarse a las elecciones diciendo: «¡Ah, se me revalida cada cuatro años!
».
Todos los días, señora Nácher.

Y dice: «La ministra ha abierto la caja de Pandora».
Pero, ¡qué ha abierto la ministra de la caja de Pandora!
¡Si estábamos todos pendientes y queríamos ­desde estos grupos sí que queríamos, no desde ustedes­ que efectivamente se llevara adelante la creación del patronato de la Corona de Aragón!
¡Qué ha abierto!
Ha sacado el borrador, se lo ha enviado y ya lo tienen ustedes, estudiado y con el informe del Consell Valencià de Cultura, y dice el conseller que ya lo han devuelto.
Pues, perfecto.
Se determinará durante este tiempo porque ya ha hablado con el señor Camps.
Así lo ha dicho públicamente, y supongo que, señor Camps, no habrá hecho oídos sordos y ya estarán en negociaciones.
Pero no se ha abierto ninguna caja de Pandora.
Se ha hecho justo lo que ustedes tenían encerrado en un cajón, que era no tratar el patronato de la Corona de Aragón durante todo el tiempo que gobernaron en las distintas comunidades autónomas y en el Gobierno central.

Su interés por el patrimonio, le voy a decir cuál es, su interés por el patrimonio: es rebajar las ayudas de los museos municipales en un 18% en la década que ustedes gobiernan.
Su interés por el patrimonio es privatizar todas las ayudas del patrimonio mediante fundaciones, fundaciones de absoluta y dudosa gestión oscura y sin falta de transparencia, y tan solo destinar un 2% del presupuesto a los ayuntamientos.
Su gestión y su interés del patrimonio es crear un instituto valenciano de la restauración, que debería de llamarse de Carlos Fabra, *(protestes)* por hacerle el honor que el señor se merece, donde al final de lo que se trata es de acabar colocada la mujer del conseller Gerardo Camps, y la directora de la Fundación Blasco de Alagón *(protestes i aplaudiments)*, que es lo único que por lo visto ustedes pretendían.
Ese es su interés por el patrimonio.

Mire, tergiversar la historia y sacar frases de contexto, ¿sabe qué es lo molesto de la actuación que ustedes están haciendo a nivel estatal y también aquí con ese intento de crispar la sociedad y de generar conflictos entre comunidades autónomas?
Pues, por ejemplo, hacer una versión infantil pagada con dinero público del Ayuntamiento de Murcia y de las cajas públicas del *Mago de Oz* criticando el estatuto catalán, satirizando a los catalanes y criticando a Zapatero y a su talante.
Eso es lo que ustedes hacen.
Tergiversar la historia es declarar non gratos a los concejales del Ayuntamiento de Salamanca que votaron a favor de la ley del Gobierno central.
Eso es lo que ustedes hacen.
Y tergiversar la historia, por ejemplo, es expulsar a sus concejales de Cataluña cuando les plantean que, efectivamente, no están de acuerdo.

¿Qué nos va a deparar a estos grupos de la oposición si no estamos de acuerdo con ustedes?
Porque eso es la utilización del dinero público que ustedes están haciendo en campaña.

Sea más seria, sea un poquito más rigurosa.
Déjense de hacer tanta publicidad engaño, propaganda y mentiras.
Díganos de verdad, y que suba el conseller ahora en su réplica y diga en qué momento, en qué fase está ahora mismo la creación del patronato de la Corona de Aragón, si efectivamente tiene algún compromiso de la ministra en breve, como ella ha dicho, durante el 2006 para que acabe constituido o no.

Estamos en el inicio del 2006.
Serán dos años; no los seis meses, los seis meses que dijo Esperanza Aguirre, que nunca vimos.
Pero le puedo asegurar que serán dos años.
*(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Noguera.

Vamos a someter el punto a votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 40 votos a favor; 31 votos en contra.
Queda aprobada la iniciativa parlamentaria, la toma en consideración de la proposición no de ley.

Se levanta la sesión hasta las cuatro y media de la tarde.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 39 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 34 minuts)*

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment d'urgència al vicepresident del Consell, senyor Víctor Campos Guinot, sobre accions legals contra l'exdelegat de l'Institut Valencià de l'Exportació a Mèxic, que formula el diputat Antoni Such Botella, del GP Socialista (RE número 47.
295).***

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
especial d'urgència amb la pregunta que formula l'il·lustre diputat senyor Antoni Such Botella i que va dirigida al vicepresident del Consell, i és la 47.
295.

Quan vosté vullga, senyor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Campos, va el Consell a prendre mesures legals també contra l'exdelegat de l'Ivex a Mèxic, qui té ha manifestat als mitjans de comunicació que tenia ordre d'emetre factures falses?

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Té la paraula l'honorable vicepresident.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Such, al gobierno, desde luego, no le consta ningún tipo de manifestación ni ninguna otra cuestión parecida a la que usted plantea, a la que usted se refiere en su pregunta.
Y, por lo tanto, no tiene en principio ni el Ivex ni el gobierno la intención de presentar ningún tipo de acción.
Supongo que en la segunda parte de la intervención, con motivo de su pregunta, nos enteraremos exactamente del porqué de la misma.

Y, no obstante, quisiera dejar claro que el Gobierno Valenciano en este tema, en cualquier cuestión que afecte a cualquier área y cualquier departamento del gobierno, ha actuado siempre desde la responsabilidad, ha actuado siempre desde la legalidad y ha actuado siempre con transparencia.
Así la vamos a seguir haciendo.
Así lo hemos demostrado, por ejemplo, en el tema del Ivex, con cuestiones públicamente conocidas, como fue la demanda en su momento al anterior director o como ha sido ahora también al exdelegado de Miami.
Responsabilidad, legalidad y transparencia.

Nada más, señor Such.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Campos, se desfà un en el seu inici, esperem que acabe igual.
És a dir, legalitat, responsabilitat i transparència.

Jo li vaig a formular algunes qüestions.
.
.
, m'agradaria que anaren en la línia del que vosté acaba d'anunciar, espere que pugam ací ser tots conscients que això és així.

Mire vosté, el delegat a Miami va fer unes manifestació i va dir que a ell se li va ordenar per part de determinats alts càrrecs de l'Ivex que falsificara determinades factures per a incrementar el que era el contracte del senyor Julio Iglesias.
Això jo crec que vosté és conscient.
Vosté, com a responsable del govern, i el seu govern, en compte d'investigar eixes asseveracions, eixes afirmacions, traslladades al senyor conseller en el seu moment, han interposat una querella contra el qui ha fet eixes manifestacions ­és a dir, han anat a matar el missatger­, en compte de preocupar-se vore si això era de veres.
Això no els preocupa, no els preocupa.
Els preocupa que ho diguen.
I, per tant, ataquen el missatger i han presentat vostés una querella.
Em pareix del més correcte.
Querella que, per cert, sabrà vosté que haurà de paralitzar-se fins que l'*assertio veritatis* s'aclarisca en el que és la querella que ha presentat el Grup Socialista en el tema de l'Ivex.
Però, bé, vostés van a matar a qui anuncia que l'han ordenat falsificar factures i no a aclarir si això és de veres.
Això no els interessa en absolut.

Ara bé també, tenim coneixement, tenim coneixement que exactament.
.
.
No, més greu.
Ha passat en Mèxic.
Més greu, ha passat en Mèxic.
I espere que no intenten.
.
.
, sinó que intenten aclarir la veritat.
I en Mèxic resulta que l'Ivex encarrega a la delegació en Mèxic que organitze el concert de Julio Iglesias, al senyor Sendra.
El senyor Sendra contacta amb una empresa, Rac Produccions, i li proposa que mitjançant la venda de 8.
500 entrades, entre 20 i 150 dòlars, que eixa empresa organitze el concert i el concert no coste un duro.
I li ho proposa.
Eixa empresa accepta el repte de posar a la venda les entrades per a poder finançar el concert de Julio Iglesias, i el concert es sufraga amb la venda de les entrades que es posen a la venda.
Però si això havia eixit tan redó, per què l'Ivex li factura a Midway Internacional, com si esta empresa haguera organitzat el concert, 150 milions de pessetes?
Per què?
Estem pagant dos vegades el mateix, dos vegades el mateix.
Per què?
Per què si eixia gratis, li hem de pagar damunt 150 milions de pessetes a l'empresa esta eradicada.
.
.
i en paradisos fiscals?
Per què?
Jo vull que, en ara a la transparència que vosté ha fet gala ací, ens explique per què passa això.
O siga, per què s'ha de pagar dos vegades, quan això havia eixit gratis?

Però no és només això.
Mire vosté, en el tema Ivex estem prou cansats, prou cansats, però intentem arribar, i anem a arribar, a la veritat, anem a arribar al final de l'operació.
Ací en seu parlamentària, segons tots els diaris de sessions, el senyor Eduardo Zaplana deia sols s'havien pagat 375 milions i que no havia contracte «b», no hi havia contracte ocult.
Resulta que ha aparegut el contracte ocult, per valor de 615 milions de pessetes.
Hi havia un contracte «b», que contradeia el contracte «a».
Vostés això encara no ho han reconegut ací, però ha aparegut, i vostés ho saben.
I en el jutjat també ho saben, també ho saben.

Per tant, ja ens va mentir en aquell moment, i esperem.
.
.
L'únic que li demanem al govern Camps, en ares a la transparència, legalitat i responsabilitat que vosté ha plantejat ací esta vesprada, que ens aclarisca estes coses.
Que ens aclarisca si hi ha contracte «b», si s'han pagat els 615 milions, si realment el que ha dit el de Mèxic és real o no, si van a matar al missatger o van a intentar dir: «estem en disponibilitat de poder aclarir les qüestions o no».
Volem saber-ho.
I jo li dic que al final se sabrà, al final se sabrà, se sabrà i algú quedarà en evidència.

I ara, en ares a eixa transparència, senyor Campos, li vaig a fer dos qüestions més.
És cert que l'Impiva ­l'Impiva, eh?
, ja no l'Ivex­ ha posat 374 milions de pessetes per a fer front, a més a més del nou cents i escaig milions de pessetes, els concerts de Julio Iglesias?
Li demanaria que em contestara.
I també li vaig a fer una altra qüestió, senyor Camps.
Ens agradaria saber quants diners també, a més a més de tot això, ha posat l'Agència Valenciana de Turisme, ha posat l'Agència Valenciana de Turisme en tot l'entramat del senyor Julio Iglesias i dels seus concerts.

I li demane també una última qüestió, per acabar.
Vosté pot garantir-nos que no eixirà un altre delegat per qualsevol part del món, per qualsevol part del món, i diga que ha passat exactament el mateix?
Espere que en la seua responsabilitat.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Finalitze, per favor.

 

**El senyor Such Botella:**

 

.
.
.
la legalitat, la legalitat, la responsabilitat que vosté ha fet gala ací ens garantisca que no apareixerà ningú més ja per tot el món en les seus de l'Ivex on el senyor Julio Iglesias ha anat a fer concerts que diga i manifeste exactament el mateix.
Això seria d'agrair, senyor Campos.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable vicepresident, senyor Campos.

 

**El senyor vicepresident del Consell :**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Such.

La verdad es que hoy sí que ha conseguido sorprenderme.
Sí, lo reconozco públicamente.
Yo, como no entendía muy bien el motivo de la pregunta, pensaba que, como en otras ocasiones, había alguna cuestión que usted dejaba oculta detrás de la pregunta e íbamos a tener aquí alguna aportación.

Usted, en una cuestión, en una especie de cruzada, que usted dice que algún día, no sé cuándo, tendrá no sé qué tipo de resultados.
.
.
Que lo único cierto es que hasta ahora la justicia le ha venido dando la razón a las acciones del gobierno, que lo único cierto es que hasta ahora la justicia no le ha venido dando la razón a las acciones de la oposición y que lo único cierto es que hasta ahora se puede demostrar que el gobierno ha actuado y actúa, como le he dicho, con responsabilidad, con transparencia y desde la legalidad.

Yo estoy seguro de que usted me lo admitirá como una crítica desde el máximo respeto.
Están ustedes en la oposición de la habitación.
Están ustedes metidos en una especie de habitación dándose cabezazos todos los días, semana a semana, mes a mes, ya casi año a año, con el Ivex, con Terra Mítica o con Ciegsa.
No salen de ahí y al final se van a quedar encerrados.
De verdad, se lo digo con todos los respetos.
Están en una ofuscación constante sobre una serie de temas que ustedes intentan sacar de debajo de las piedras no se sabe qué cuestiones e intentan con eso producir algún tipo de erosión al gobierno.
El gobierno está muy tranquilo.

Yo no le puedo garantizar si algún delegado del Ivex o alguna otra de las personas que ha trabajado para la Generalitat Valenciana algún día dice algo que en estos momentos el gobierno no conoce.
Nosotros, lógicamente, desde la responsabilidad que le decía, tenemos que actuar y actuamos con datos, con pruebas y en función de la gestión que se hace.
Yo cómo le voy a decir a usted si algún día alguien va a decir algo.
¿Usted me puede garantizar que algún alguien de su grupo va a decir algo que usted ahora conoce o no conoce?
¿Usted me podría haber garantizado hace tres meses que algún portavoz o ex portavoz de su grupo, de no sé qué municipio del sur de la comunidad, iba a decir lo que dijo, por ejemplo?
¿Verdad que no?
Seamos serios, señor Such, seamos serios.

Nosotros seguimos trabajando y actuando ­se lo vuelvo a repetir y lo vuelvo a decir­ desde la responsabilidad, desde la legalidad y, desde luego, desde la transparencia.
No nos consta, no nos consta, por parte de la delegación de Méjico, que se haya producido ningún tipo de irregularidad.
No nos consta.
Si a usted le consta y tiene alguna prueba, lo que tiene que hacer es hacer lo que hasta ahora han hecho, pero con pruebas, con papeles.
En fin, y cambiando de estrategia, porque si no, les va como les va, como todo el mundo sabe.
Pero, en fin, yendo donde hay que ir.
A nosotros no nos consta.
¿Que es que porque usted lo diga, tenemos que ir a hacer una especie de caza de brujas o una especie de investigación no se sabe en qué sentido, buscando qué tipo de objetivos?
Señor Such, responsabilidad, responsabilidad.

La verdad es que da un poco de pena, un poco de pena el despilfarro político que con sus actuaciones ­creo yo, y perdóneme la crítica­ están llevando a cabo día a día con estos temas.
Con las cuestiones que hay tan importantes que les preocupan a los ciudadanos, con los temas que hay tan importantes para aportar en positivo y se empeñan día a día en intentar buscar debajo de las piedras no sé qué.
Y al final, debajo de las piedras se van a encontrar lo que se están encontrando año tras año, elección tras elección, que los ciudadanos deciden sentarlos en este lado de las Cortes.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

***Pregunta tramitada pel procediment d'urgència a la consellera de Cooperació i Participació, senyora Gema Amor Pérez, sobre les actuacions que des del Consell s'han posat en marxa per a la defensa dels interessos de la Comunitat Valenciana davant les perspectives financeres, que formula la diputada Alejandra Climent Jordá, del GP Popular (RE número 47.
570).***

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable vicepresident.

Anem a continuar amb la següent pregunta, que correspon al Grup Parlamentari Popular, que formula la il·lustre diputada senyora Alejandra Climent, del Grup Parlamentari Popular, i que formula a l'honorable consellera de Cooperació i Participació, registre d'entrada de la pregunta 47.
570.

Quan vullga, il·lustre diputada.

 

**La senyora Climent Jordá:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señora consellera.

Gracias a la labor de los gobiernos del Partido Popular en estos últimos años, y gracias a la excelente gestión que se ha llevado a cabo con los fondos recibidos de la Unión Europea, nuestra comunidad a partir del año 2997 pasará a formar parte del grupo de regiones más desarrolladas y competitivas de Europa.

Ante esta nueva situación, al Grupo Parlamentario Popular nos gustaría saber cuáles son las actuaciones que desde el Consell se han puesto en marcha para la defensa de los intereses de la Comunidad Valenciana antes las perspectivas financieras.

Gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula per a contestar l'honorable consellera, senyora Amor.

 

**La senyora consellera de Cooperació i Participació:**

 

Gracias, presidenta.

Gracias, señora Climent.

Y gracias, porque a pesar del tiempo transcurrido desde la finalización de la negociación y el acuerdo alcanzado el pasado diciembre, en esta cámara nuevamente vamos a poder manifestar cuáles han sido las actitudes y posiciones de unos y de otros, cuál ha sido la posición y la actitud del Gobierno Valenciano a la hora de defender y de exigir la llegada de fondos a nuestra comunidad para poder seguir garantizando el progreso experimentado en los últimos años, y también para dar a conocer nuevamente cuál ha sido la actitud del Gobierno de España ante esa continua dejación, ante esa sumisión continua y ante ese nuevo reconocimiento de que el Gobierno de España da la espalda a todos los españoles y, de forma muy importante, a los valencianos.

Señorías, desde que la Comisión Europea hizo pública su propuesta sobre la futura política de cohesión en julio del 2004, desde la Generalitat Valenciana hemos venido manteniendo diferentes contactos, presiones ejercidas, a todos los interlocutores tanto a nivel nacional como a nivel de las instituciones europeas en lo que respecta a toda esta negociación sobre las perspectivas financieras 2007-2013.
Por un lado, con el Gobierno central, supuesto responsable ­o, mejor dicho, irresponsable­ último de la defensa de los intereses de los españoles y de los valencianos en una negociación financiera, en una negociación principalmente política.
Y, por otro lado, hemos mantenido esos contactos y encuentros con las instituciones europeas con el fin de garantizar la llegada de los fondos europeos a nuestra comunidad y, sobre todo, hacer llegar las reivindicaciones y peticiones propias de los valencianos.

Como todos somos conocedores, la Comunidad Valenciana deja, a partir del próximo 2007, de formar parte del grupo de las regiones objetivo 1 para formar parte de las regiones más competitivas y desarrolladas de Europa, y todo ello como consecuencia del efecto natural, no como consecuencia del efecto estadístico de la ampliación, sino por nuestros propios méritos, por haber cumplido con nuestros deberes y por la óptima gestión de los fondos que hemos venido realizando en los últimos años.

Desde la Generalitat Valenciana, ante la falta de exigencia, ante la falta de contundencia y ante la continua sumisión del Gobierno de España, pusimos en marcha, creamos y lideramos la red de regiones de efecto natural, con la cual, pues, hemos constituido una plataforma de presión, de la cual formamos parte nueve regiones de Europa que nos encontramos en la misma situación.

A través de la referida red hemos venido exigiendo a las diferentes instituciones europeas, desde el Parlamento Europeo, el Comité de las Regiones y, por supuesto, la Comisión, las justas reivindicaciones de las regiones como la nuestra, que no podíamos ser castigadas por la buena gestión de los fondos europeos y por el desarrollo experimentado en los últimos años.
Exigencias básicas como fue, en su momento, la de mantener un periodo transitorio para poder adaptarnos a ese objetivo 2 de las regiones más competitivas y desarrolladas de Europa, el mantener el 1,24% de la renta nacional bruta o el recibir el 50% de los fondos que en el actual periodo financiero 200-2006 hemos venido recibiendo y seguimos recibiendo a lo largo de este año.

Y no hay que olvidar fondos que gracias a la firme y responsable negociación de los gobiernos de José María Aznar y de Eduardo Zaplana, pues, han permitido que vinieran a nuestra comunidad fondos que nos han permitido el desarrollo económico y el bienestar experimentado, fondos que se han dirigido de forma principal a infraestructuras básicas de comunicación, a infraestructuras hidráulicas, también a la construcción de colegios, hospitales y a un sector tan importante para nosotros como es el sector agrícola.
En definitiva, fondos que van dirigidos, principalmente, a mejorar la calidad de vida de los valencianos y a garantizar nuestro progreso.

Exigencias todas ellas que, de forma continua, como digo, hemos venido expresando y exigiendo a las instituciones europeas y nacionales y han dado fruto, de ellas, muchas reuniones, reuniones, entre otras, con importantes dirigentes políticos europeos, como es el caso de la comisaria de política regional.

Gracias a esa influencia del Gobierno Valenciano, a lo largo de todo el proceso de negociación hemos conseguido que para la Comunidad Valenciana el resultado de la negociación haya sido menos nocivo que el planteado inicialmente por el gobierno de España.
A pesar de ello, la Comunidad Valenciana, gracias a esa nefasta negociación del gobierno del Partido Socialista, del Gobierno nacional, va a dejar de percibir el 65% de lo que hasta la fecha hemos venido recibiendo en nuestra comunidad.
Gracias al acuerdo, al nefasto acuerdo, a la calamitosa negociación del gobierno del señor Zapatero, a ese rotundo fracaso, los valencianos vamos a dejar de recibir un 65%, vamos a dejar de recibir 4.
000 millones de euros para políticas de innovación, de competitividad y de todo aquello que va a garantizar el desarrollo de nuestra comunidad.

A pesar de ello, desde el Gobierno Valenciano seguimos reclamando y exigiendo al Gobierno de España que se nos compense por esa pérdida tan importante de fondos que vamos a recibir, que se va a producir a partir del próximo año y que nos compense a través de fondos de cohesión o a través del fondo tecnológico.

Desde la Generalitat Valenciana no vamos a cesar de exigir reclamar al gobierno lo que realmente nos merecemos.
Porque, realmente, lo que no nos merecemos los españoles.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyora, quan puga, per favor.
.
.

 

**La senyora consellera de Cooperació i Participació:**

.
.
.
es un gobierno como el que tenemos *(veus)*, no nos merecemos esa política internacional a la que estamos siendo sometidos continuamente y a ese ridículo continuo por parte del Gobierno de España.
No nos merecemos un ministro de Asuntos Exteriores como el que tenemos.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Honorable consellera, les preguntes tenen de tindre un temps justet.
.
.

 

**La senyora consellera de Cooperació i Participació:**

.
.
.
que en los momentos básicos, como el de negociación de los fondos europeos *(veus)* decidió enfrentarse no sabemos en qué lugar de África con su compañero de gobierno el señor Bono.
No nos merecemos estar sometidos continuamente al ridículo y a la vejación.
Y no nos merecemos, sobre todo, los españoles.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Honorable consellera, ho sent, però les preguntes.
.
.

 

**La senyora consellera de Cooperació i Participació:**

.
.
.
un gobierno como el que tenemos, que nos da continuamente la espalda a todos los españoles, especialmente a los valencianos.
*(Aplaudiments)*

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment d'urgència a la consellera de Cooperació i Participació, senyora Gema Amor Pérez, sobre quines són les accions que preveu el Consell davant el nou panorama de política europea de cooperació interregional, que formula la diputada Estefanía Elena Martínez Zaragoza, del GP Popular (RE número 45.
571).***

**La senyora vicepresidenta primera:**

A la pròxima podrà continuar, però les preguntes tenen de ser en el temps establert.

Moltíssimes gràcies, honorable consellera.

Anem a passar a la formulació de la següent pregunta, que formula la il·lustre diputada senyora Estefanía Martínez, del Grup Parlamentari Popular, registre d'entrada 45.
571, i que formula també a l'honorable consellera de Cooperació i Participació.

Quan vosté vullga.

 

**La senyora Martínez Zaragoza:**

Señora presidenta, gracias.

Señora consellera, buenas tardes.

Este grupo parlamentario, preocupado y sensibilizado por el nuevo panorama que a día de hoy se expone la política europea, sobre todo en el ámbito de la cooperación interregional, quisiera saber, por favor, cuáles son las acciones políticas que en el ámbito de sus competencia prevé el Gobierno de la Generalidad Valenciana.

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula l'honorable consellera senyora Amor.

 

**La senyora consellera de Cooperació i Participació:**

Gracias, presidenta.

Gracias, señora Martínez.

Como ha quedado expresado anteriormente, pues, la Comunidad Valenciana se enfrenta a un nuevo escenario en el ámbito de la política interregional europea, un escenario que viene marcado por esa nueva política europea de cohesión plasmada en las futuras perspectivas financieras 2007-2013.

Como consecuencia de esa nefasta negociación a la que hacía referencia actualmente, se van a reducir drásticamente los fondos estructurales para España, debido principalmente a esa estrategia equivocada del Gobierno de España, del Gobierno central, que se ha centralizado y se ha focalizado en todo aquello que tiene interés con el fondo de cohesión, cuando no han sabido que del fondo de cohesión recibimos menos importe que de otros fondos como pueden ser, por ejemplo, los fondos estructurales.

Fruto de ese rotundo fracaso y de esa reducción tan importante de fondos estructurales de finalidad regional, desde la Generalitat Valenciana, desde el Consell, estamos desarrollando un plan de transición de lo que va a ser el escenario postobjetivo 1, basado en la gestión eficaz de otros fondos europeos diferentes a los fondos estructurales.

Tenemos que participar en proyectos como los proyectos ligados a la innovación, ligados al medio ambiente, a la formación continua, a las estrategias renovables y a la sociedad de la información.
En este nuevo periodo tenemos que captar nuevos fondos a través de nuevos proyectos, a través del fomento de la cooperación interregional y a través de los proyectos que estamos poniendo en marcha a través de la Fundación Comunidad Valenciana-Región Europea, dentro del modelo de *partenariado* público y privado que es buen ejemplo de la buena gestión.

Fruto del trabajo realizado desde la Fundación Comunidad Valenciana-Región Europea, desde su constitución en noviembre del pasado 2003, hemos impulsado 120 consorcios desde su creación, como digo.
Fruto de ellos es que hemos recibido, hemos obtenido en la Unión Europea 46,9 millones de euros.

Dentro de las actuaciones que vamos a implementar a lo largo del presente año en todo lo que tiene que ver con el fomento de la política de cooperación interregional, vamos a crear la plataforma de cohesión regional, en que, por primera vez, regiones que forman parte de los estados actuales miembros de la Unión Europea van a estar presentes en la misma, como especialmente países de la ampliación, como es el caso de los países del este, y también países de estados candidatos, como es el caso de Croacia, y de estados adherentes, como es el caso de Bulgaria y Rumanía.

Por primera vez también, e impulsado por la Comunidad Valenciana, vamos a crear la red de regiones europeas, con el fin de atraer a nuestra comunidad fondos y proyectos en todas aquellas áreas que más nos pueden interesar.

Destacar también que en este fomento de la política de cooperación somos la única comunidad autónoma de España que forma parte de la red de Lisboa, una red encargada de potenciar y aplicar desde el primer segundo todos aquellos objetivos marcados en la estrategia de Lisboa del año 2000, que estamos especialmente interesados en aplicarlos en nuestros territorio, en nuestra comunidad, todo aquello que tiene que ver con la innovación, con la competitividad, con la cohesión social, con el aumento del empleo y con la preservación del medio ambiente.

Resultado de ello es que el próximo mes de abril tendremos presentes aquí, en nuestra comunidad, a los responsables políticos de las regiones que forman parte de esta importante red de Lisboa y que nuestra ciudad, Valencia, será sede de este importante encuentro, donde se van a debatir y se van a abordar cuestiones muy importantes en el ámbito de la innovación y la competitividad.

También, la Comunidad Valenciana, hay que destacar que gracias a ese trabajo que estamos realizando en el fomento de la política de cooperación interregional, somos la única comunidad, la única región europea que por tercer año consecutivo pasa a liderar un consorcio en los Open Days de este año 2006, todo ello dentro de la Semana Europea de las Regiones y las Ciudades, y que el programa principalmente estará dirigido a todo aquello que tiene que ver con el márquetin territorial como instrumento de fomento del crecimiento y del empleo así como también a factores clave que favorecen las inversiones extranjeras y muy mucho a todo lo dirigido a un tema tan importante para nosotros como es la innovación.

Prueba también del trabajo realizado por la Comunidad Valenciana es el reconocimiento que por parte de la Comisión Europea se le da a nuestra comunidad como consecuencia de ese fomento que hemos venido realizando de la cooperación interregional y la apuesta decidida por la innovación, reconocimiento que se plasma en la conferencia que tendrá lugar aquí, en nuestra Comunidad Valenciana, y que en el mes de noviembre nuestra ciudad, Valencia, será sede de la Conferencia Europe Innova 2006, que traerá a Valencia a más de setecientos profesionales del sector de la I+D+I de toda Europa.

Dicho encuentro va a permitir que toda la comunidad europea de innovación pueda debatir de los últimos avances en innovación y en política europea en todo aquello que tiene que ver con el VII Programa marco de I+D+D, pues, lógicamente, también somos líderes en este sentido a la hora de obtener fondos para estas cuestiones, y se demuestra claramente la apuesta decidida de la Generalitat Valenciana por toda la política de cooperación.

Se demuestra claramente con todos estos proyectos que están en marcha que en el día a día la Generalitat Valenciana está trabajando para ser cada día más fuerte, para que la voz de todos los valencianos se escuche en Europa y, todo ello, a pesar de las continuas trabas que nos viene poniendo el gobierno del señor Zapatero, el gobierno socialista, que está demostrado que, día a día, son trabas y más trabas, insultos y agravios, los que venimos sufriendo los valencianos.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Vaja finalitzant, per favor.

 

**La senyora consellera de Cooperació i Participació:**

.
.
.
y a pesar de todo ello, la Generalitat Valenciana viene potenciando nuestra presencia para ser cada días más fuertes en Europa.

Muchas gracias.

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment d'urgència a la consellera de Benestar Social, senyora Alicia de Miguel García, sobre l'aplicació del Decret 3/2003, pel qual es crea el fons de garantia de pensions per aliments, que formula la diputada Consuelo Catalá Pérez, del GP Socialista (RE número 47.
573).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable consellera.

Anem a passar a la següent pregunta, que correspon al Grup Parlamentari Socialista, i donat que ha arribat un escrit, registre d'entrada 47.
660, en què es retira la pregunta 47.
572, anem a passar a la 47.
573, que formula la il·lustre diputada senyora Consuelo Catalá, y que va dirigida a l'honorable consellera de Benestar Social.

Senyora Catalá.

 

**La senyora Catalá Pérez:**

Gracias, señora presidenta.

La pregunta que le quería hacer es si va la conselleria a aplicar en algún momento el Decreto 3/2003, por el que se crea el fondo de garantía de pensiones por alimentos.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula l'honorable consellera, senyora De Miguel.

 

**La senyora consellera de Benestar Social:**

Gracias, señora presidenta.

Señora diputada, vuelve usted a formular, y yo creo que ya son incontables las ocasiones en las que se han formulado en esta cámara esa pregunta, incluso ha habido una proposición no de ley.

Bueno, me complace responderle que la próxima aprobación de la ley de renta mínima garantizada tiene un amplio espectro de protección social y, por lo tanto, es mucho más avanzada y va a llegar a muchas más personas y, por lo tanto, no solo a aquellas que necesitan, debido a su situación personal tras una separación o un divorcio en el que no se cumplen las condiciones efectivamente que estipula el juez, pues, no solo a estas personas que tienen, desde luego, una situación comprometida y una situación angustiosa en muchas ocasiones.
Con la renta mínima garantizada se va a atender esas situaciones y otras más.

Y, en concreto me gustaría, pues, plantear y decir aquí, en esta cámara, que tenemos el honor de haber sido capaces de hacer una ley de renta mínima garantizada que, además, va a tener en cuenta a las mujeres sometidas a una situación de violencia y en situación de exclusión social y, por lo tanto, con la ley de renta mínima garantizada se atenderá no solo a estas situaciones a las que usted ser refiere con este decreto, sino a otras muchas situaciones de una manera, yo creo, mucho más sensata, mucho más coherente y mucho más justa de lo que se está haciendo hasta ahora.
Y, por lo tanto, para nosotros es una gran noticia.

Gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable consellera.

Té la paraula la il·lustre diputada, senyora Catalá.

 

**La senyora Catalá Pérez:**

 

Bueno, la verdad es que me ha dejado *bocabadada*, en honor a Àngela Llinares.
Se lo digo porque es que era lo que me faltaba, es que le parezca más sensata, más no sé qué sus propias leyes.
Porque yo estoy hablando, no de lo que yo diga, sino de un decreto que ustedes aprobaron en el 2003.
Y es una pena porque pensaba que hoy usted iba a decir día y cantidad, porque hasta que aprobemos la Ley de renta mínima han pasado también tres años desde que aprobamos la Ley del fondo de garantía de alimentos.

Pensaba que además aún les quedaba algo de dinerito para poderlo meter en aquello de la credibilidad, que ya no existe en estos momentos para su gobierno, del cual usted forma parte.

Pensaba que, como son tan hormiguitas, habrían guardado algo de ese dinerito, y hoy, como estamos en la semana del 8 de marzo, ustedes pondrían eso y encima se llevaban una medalla.
Es decir, pensaba que le estaba haciendo un favor.

Pero mire, es que además esto es un incumplimiento urgente y necesario.
No me cuente penas, cuénteme alegrías.
Y dígame, en esta semana ustedes, después de tres años, consiguen poner en marcha ya el Fondo de Garantía de Alimentos.
Porque es tan evidente este incumplimiento que se ha hecho ya evidencia científica, cosa que a usted seguro que le gusta mucho.
Y es tan científico que hace tres años que ustedes no han puesto un euro.
Es tan científico que ustedes han jugado con la buena voluntad de esas mujeres y de sus hijos durante tres años.
¿Y sabe por qué?
Porque ustedes pusieron en el texto por el cual aprobaban eso esa frase tan fantástica de, con una contundencia propia de las leyes, de que era para atender situaciones de necesidad económica.
Mire usted, después de tres años, ya no es necesidad, es que es indigencia, si esas mujeres hubieran esperado al fondo que ustedes tenían que dotar.
Ni es científico que este engaño la Generalitat lo hizo con alevosía, yo ya no sé si con nocturnidad, pero con alevosía seguro.
¿Y sabe por qué?
Porque aprovechándose de la buena voluntad, porque nos lo creímos que ustedes lo iban a poner, pusieron una disposición adicional en la que decían que el Ministerio de Economía y la Conselleria de Economía daba permiso para la modificación presupuestaria.
Porque le recuerdo que este decreto se hizo el 21 de enero de 2003.

Y, miren ustedes, nos lo creímos.
Pero teníamos que haber pensado dónde ponían ustedes esa disposición adicional.
¿Y saben dónde la pusieron?
En la Sección 19, Servicio de Deuda.
¡Claro!
Y con la deuda que tienen ustedes, ya podíamos haber pensado que con la deuda general que tienen ustedes pues en particular a estas mujeres y a estos hijos ustedes no les iban a poner ni un euro.

Mire usted, yo creo que deuda, deuda la que tienen ustedes con esas mujeres y esos hijos desde hace tres años.
Y le voy a decir una cosa, señora consellera, si tiene usted la tentación de hablar del gobierno central, por aquello de hacer política de ventilador, que les encanta y que están en ello a nivel general el Partido Popular, no se corte.
¿Y sabe por qué?
Porque para hablar del gobierno central hablamos del gobierno de Aznar, ¿eh?
Y le diría yo que desde el primer ministro de Trabajo que tuvo Aznar en el año 1996, el senyor Arenas, y del segundo que tuvo, que fue el señor Zaplana, en el año 2003, prometió en sede parlamentaria que un mes ponían el fondo en marcha, ¿eh?
O sea que, si quiere, hablamos del gobierno central, pero del suyo.
Que ahora todo lo piden al gobierno central, como si no hubiesen tenido ustedes al gobierno de España durante ocho años.

Y le digo algo.
Lo que no se imaginaban ustedes, y ni por supuesto el señor Arenas ni el señor Zaplana, es que al fondo se iban a ir ustedes, después de unas urnas y ganar las elecciones en el 2004 el Partido Socialista.
*(Aplaudiments)*

Y le digo más, y le digo más.
Yo creo que ustedes debían ya de jugar con esas mujeres y esos hijos, y sobre todo porque es una ley que ustedes tienen la obligación de cumplir hasta que no haya otra.
Cuando exista esa, usted haga lo que quiera.
¿Qué es mejor?
Yo seré la primera que lo aplauda.
Pero hasta ahora la que hay es esa.
Y además es suya.
Que ni siquiera es mía.
Es suya.
Y yo le digo que si usted hace luego una mejor, yo le aplaudiré.
Pero hasta ahora usted tiene la obligación de cumplir las leyes que ustedes aprueban.
Entonces, a partir de ahí nos podemos entender.

Y le voy a decir otra cosa.
Yo pensaba de verdad que usted iba a decir aquí el día y la cantidad, porque pensaba que le estaba poniendo en bandeja algo que es bastante habitual, que es, cuando se acercan fechas señaladas, aprovecharse.

Pero le digo otra cosa.
Ustedes ya no pueden disimular ni un momento que no han hecho eso.
El decreto se creó en el momento de las elecciones de 2003, fue electoralista y oportunista.
Con lo cual, lo único que le quiero decir con esto es que ustedes no tienen ni capacidad en estos momentos por la división de su gobierno de hacer ni siquiera aquello que ustedes se comprometieron.
Ni siquiera disimular algo que está evidente.
Y es que ustedes son un gobierno donde solamente el engaño, la mentira y la publicidad es lo que les mantiene.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora Catalá.

Té la paraula l'honorable consellera, senyora de Miguel.

 

**La senyora consellera de Benestar Social:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Catalá, no por más que grite usted va a decir más cosas.
Yo le aconsejo que se calme un poquito, porque suele usted tener unas comparecencias que rayan ya en una exaltación verdaderamente que considero innecesaria.
Yo no voy a emplear ese tono.

Mire, ustedes son los cantones del incumplimiento.
Si hay alguien que incumple sistemáticamente *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*, un elevado número, no vamos a decir todas, porque eso sería exagerar, y ya he dicho que no voy a emplear su tono, el tono que emplea usted normalmente.
No todos, todo lo que ustedes se proponen lo incumplen, pero sí un porcentaje muy elevado de temas que el Partido Socialista propone en campañas electorales y que luego «de eso nada, monada».

Podría citarles aquí muchísimos puntos *(veus)*.
Me viene a la memoria *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* el tema del dinero para la dependencia, eran 1.
000 millones nada más llegar al gobierno.
Me viene a la memoria, porque es noticia estos días, el Observatorio de violencia de género que ustedes prometieron y prometieron que iba a estar formado por todas las asociaciones y tienen ustedes un bonito lío en estos días, porque han incumplido, evidentemente, lo que habían dicho.
Y el foro del Observatorio de la violencia de género pues es algo que los gobiernos del Partido Socialista suelen hacer muy a menudo: intentar controlar la sociedad con un sectarismo espectacular, organizar y controlar a todos los movimientos habidos y por haber, de tal forma que en ese foro u observatorio de violencia de género solamente habrán dos sillas para las asociaciones de mujeres, por las cuales usted, señora Catalá, se pasa la vida, y me parece muy bien, defendiendo, con lo cual tiene usted ahora una brillante oportunidad de dirigirse al gobierno de su partido y quejarse, porque verdaderamente es una vergüenza.

Y, señora Catalá, desde luego lo que estoy en condiciones de demostrarles a ustedes aquí es que ni su grupo ni su partido, en general, son los más indicados para darnos clase aquí en materia de avances y de sensibilidad social ni de cómo debemos actuar.

A mí me parece *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* que la actuación demagógica que practican ustedes con una intensidad verdaderamente proverbial.
Es verdaderamente impresionante *(veus)* como ustedes apelan a sentimientos y a situaciones que son realmente duras y dolorosas.
Yo recuerdo cuando la culpa, la culpa, y cito textualmente, «la culpa de que existieran muertes por violencia de género contra las mujeres en España era del Partido Popular».
Y nosotros nos comprometimos a no utilizar jamás ni las muertes ni las situaciones *(veus)* por las que pasan muchas mujeres desgraciadas *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*, y ustedes lo hacen sistemáticamente.
Y yo no voy a entrar en ese juego.
Yo no voy a entrar en ese juego, señoría.

Porque efectivamente, y como cualquier humano sensato sabe, a pesar de que ustedes han hecho una ley *(veus)*, desgraciadamente siguen muriendo mujeres *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*.
Pero yo nunca les culparé a ustedes de eso, jamás.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyories, per favor!
Senyories!
*(Veus)*

Honorable consellera, quan vullga, per favor.

 

**La senyora consellera de Benestar Social:**

 

Nunca, señorías, nunca, nunca utilizaremos esa forma de hacer política, jamás.
Porque es que además usted sabe perfectamente que existen en estos momentos un montón de medidas puestas en marcha que están mejorando y que van a mejorar más la situación de aquellos.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyora consellera, vaja finalitzant, per favor.

 

**La senyora consellera de Benestar Social:**

 

Acabo enseguida.
Muchas gracias, señora presidenta.

Ustedes lo saben, que existe un elevado número de medidas que han mejorado mucho la situación social de aquellos estamentos de la sociedad que está en una situación más debilitada.

Acabo, señorías.
Acabo, acabo, señora presidenta.

Están ustedes instalados en la derrota *(veus)*, ¡en la cultura de la pérdida!
¡Lo saben!
¡Lo saben!
*(Remors)* Son incapaces de realizar ningún tipo de planteamiento global *(veus)*.
¡Sólo chilla, señora Catalá!

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Honorable consellera, acabe.
Per favor, si es tan amable d'acabar.

 

**La senyora consellera de Benestar Social:**

 

Señora Catalá, usted sólo sabe que gritar, sólo sabe que gritar.
Lo siento mucho.

 

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment d'urgència al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre les actuacions de la Conselleria de Territori i Habitatge amb relació a l'acord adoptat per unanimitat a les Corts Valencianes (28 d'abril de 2005) que insta el Consell de la Generalitat i els ajuntaments de Sant Joan de Moró i de Vilafamés a procedir a la protecció del paratge del Mollet, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 47.
550).***

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable consellera.

Anem a continuar en les preguntes que formula el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa, i que formula l'il·lustre diputat senyor Arnal, registre d'entrada 47.
550, i que va dirigida a l'honorable conseller de Territori i Habitatge.

Quan vullga, senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bona vesprada.
Quan me diga vosté que puga començar *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*, i se serenen els ànims.

Bé.
Fa deu mesos aquestes Corts van aprovar per unanimitat una resolució demanant la protecció del paratge del Mollet que implicava els ajuntaments afectats i la Conselleria de Territori.
Passat quasi un any, què ha fet vosté, senyor Blasco?
Ha decretat ja la protecció del paratge?
Ha dictat ja mesures cautelars de protecció?

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, és cert que les Corts Valencianes en la reunió que va tindre el 28 d'abril de 2005 van acordar per unanimitat instar el Consell i els ajuntaments de la Vilafamés i Sant Joan de Moró perquè incloguen el Mollet i el seu entorn dins d'alguna de les figures de protecció establides en la Llei d'espais naturals protegits de la Comunitat Valenciana.

Abundant en esta mateixa intenció, també el Defensor del Poble va dictar una resolució el 30 de juny de 2005, en la qual s'insta els ajuntaments de Vilafamés i Sant Joan de Moró perquè consideren coordinadament la possibilitat de proposar la declaració de la forest de Mollet com a paratge natural municipal davant la Conselleria de Territori i Habitatge.

Atenent l'acord adoptat per les Corts Valencianes, a què vosté feia referència, ja en el mes de juliol de 2005, la Conselleria de Territori i Habitatge va elaborar un informe sobre la declaració com a espai natural protegit de l'espai natural denominat el Mollet, als termes municipals de Vilafamés i Sant Joan de Moró, el qual conclou que la figura que s'ajusta als seus condicionants i s'adapta a l'acord que sol·licita la seua protecció és la de paratge natural protegit.

Arribat a este moment procedimental, i atés que fins el moment no ha hagut una proposta ferma per part dels ajuntaments interessats per a tramitar conjuntament la declaració de paratge natural municipal, des de la conselleria s'ha seguit el tràmit per separat dels respectius municipis.

D'esta manera, i seguint els tràmits preceptius per a la declaració del Mollet com a paratge natural municipal al terme municipal de Vilafamés, l'1 de desembre de 2005 el ple de l'ajuntament de Vilafamés adoptà un acord pel qual s'aprovava el protocol de col·laboració amb la conselleria per a la declaració de paratge natural municipal i l'habilitació de l'alcadessa per a la firma d'este acord.

L'ajuntament proposà una delimitació que inclou les parcel·les 192, 193, 194, 195 i 198 del polígon 14 del cadastre, amb una extensió de 39,53 hectàrees.
El titular dels terrenys és la parròquia de Vilafamés, la qual presta la conformitat a la inclusió d'este paratge natural municipal, i la delimitació proposada per l'ajuntament coincidix en la que considera la conselleria també l'adequada.

En estos moments, transcorreguts només dos mesos des d'este acord plenari, el tràmit es troba pendent de la firma del protocol de col·laboració entre la conselleria i l'ajuntament per a l'elaboració dels documents necessaris per a la tramitació de la declaració de paratge natural municipal.
No obstant això, l'equip tècnic de la conselleria ha continuat treballant per a l'elaboració de tota la documentació que fa falta per a tindre al final les previsions que permeten declarar este paratge municipal abans de finals d'any.

És distint el cas de Sant Joan de Moró, ja que el seu ajuntament a finals de novembre de l'any passat va manifestar, en escrit dirigit a esta conselleria, el seu interés en la declaració com a paratge natural municipal de la mateixa zona.
I sol·licitava la designació d'un tècnic perquè informara els veïns afectats per la delimitació de l'esmentat paratge i sobre les conseqüències de la seua declaració.
Esta qüestió es va revisar, a més d'informar a l'ajuntament sobre els distints aspectes del procediment de tramitació de la declaració, i s'hi va proporcionar la documentació necessària, incloent el model per a la firma del protocol de la col·laboració entre l'ajuntament i la conselleria, i demanant la conformitat expressa per escrit dels titulars dels terrenys afectats, ja que sense este requisit la conselleria competent en esta matèria no pot emetre fins que es done esta.
.
.
se supere esta deficiència, el criteri de conformitat favorable per a iniciar el procés de declaració.

Per tant, en estos moments s'està a l'espera que l'ajuntament obtinga el consentiment de tots els propietaris afectats per a, tot seguit, fixar una delimitació inicial i llançar el tràmit del procediment de declaració.

No obstant això, també vull avançar-li al senyor diputat que s'ha anat treballant en totes les qüestions relacionades amb la documentació necessària i, una volta es produïsca esta autorització per part dels propietaris, nosaltres creiem que en un termini relativament curt es podrà donar compliment a l'acord d'estes Corts.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bona vesprada, senyor conseller.

O siga, vosté no ha dictat cap protecció ni ha dictat cap mesura cautelar de protecció.
Queda ben clar.

Des de fa molts anys que es ve reclamant la protecció d'este paratge per diferents col·lectius i pel Síndic de Greuges, i els valors naturals i culturals que té no vaig a repetir-los ara perquè vostés els deu conéixer molt bé, estan publicats en tesis doctorals i publicacions científiques.

Les Corts, com vosté ha llegit, acordaren instar la protecció, i vosté ha omés, quan ha llegit la cita, la referència a la seua conselleria, perquè la incloïa, la incloïa, vosté ha tirat balons fora, una volta més, com ha fet sempre en este cas.
Vosté fa anys que està tirant balons fora i donant-li tota la responsabilitat de protecció als ajuntaments, però l'acord d'estes Corts involucraven la seua conselleria.

Vosté sap que sobra que la via de protecció via paratge natural municipal és complicada, encara que els dos ajuntaments implicats han manifestat, com vosté ha dit, la seua voluntat de protecció, però vosté ha modificat el procediment de protecció, mitjançant la figura de paratge municipal protegit, amb un decret que obliga a comptar amb la conformitat dels propietaris dels terrenys, cosa que abans no existia en el decret original.
Com que gran part de la zona és de propietat privada, especialment la zona corresponent a Sant Joan de Moró, com vosté ha dit, i els propietaris són majoritàriament les empreses mineres que estan explotant les mines d'este paratge difícilment donaran la seua conformitat mai.

Però, insistisc, l'acord de les Corts instaven que actuara vosté, i vosté té moltes fórmules a emprar, qualsevol de les que figuren en la llei.
Ho diu així l'acord pres en estes Corts per unanimitat, qualsevol.
A mi em consta perquè vosté li ho ha enviat en una carta, el 7 de juliol, al Síndic de Greuges, que vosté està estudiant la protecció del paratge mitjançant el paisatge protegit.
Ho diu ací en este document que vosté li va enviar al síndic, i diu que ni més ni menys que des del 20 de maig, si no recorde malament, ja està estudiant el tema.
Veig que el té molt estudiat, molt estudiat, molt estudiat, perquè ha passat ja quasi un any i està en el mateix punt, estudiant, va a traure matrícula, però a la millor no arriba a temps.

El problema és que l'acord l'instava a vosté a protegir i a protegir prompte, no a protegir-ho a calendes gregues.
I si pensa tardar molt, també li instava que establira mesures per a evitar els danys.
Quins danys?
Per exemple, l'expansió de les canteres que estan avançant molt i que estan posant en perill els paratges, els valors del paratge.
I vosté té moltes fórmules.
Fa falta que li les recorde?
Per exemple, podria declarar, involucrant inclús la Llei forestal, zona d'actuació urgent per a salvar eixa vegetació, per exemple, entre moltes més que vosté coneix millor que jo.
I estes mesures cautelars també són necessàries perquè continua avançant la degradació del paratge davant la seua inacció, incomplint per tant l'esperit i la lletra d'esta resolució aprovada en estes Corts per unanimitat.
Per exemple, recentment s'ha denunciat que s'ha obert un nou camí forestal, pista, que està entrant en un paratge de gran valor ecològic sense, sembla que sense declaració d'impacte ambiental, i afectant una font molt valuosa i comprometent una sèrie d'elements culturals i naturals valuosos en el barranc de Ros, precisament en la zona del paratge del Mollet, molt valuosa i molt important.

D'altra banda, continuem, per exemple, asfaltant pistes forestals que, per cert, n'hi ha ja molt pròxima a esta que estan obrint i que fa que fóra innecessària, i està açò implicant que puga penetrar molta més gent en este paratge.

En definitiva, vosté en tota la seua intervenció no ha fet més que traslladar la responsabilitat als ajuntaments, i no està avançant vosté en la figura de protecció que pot fer i que li obliga a vosté, li obliga també, però està clar que vosté s'està escapant.
És per a mi un coneixement que acaba de tindre que m'ha deixat absolutament sorprés, perquè jo creia que vosté avançaria algun moment la declaració per la via autonòmica de la seua conselleria.
Està clar que vosté continuarà prometent per al futur, continuarà estudiant.

Vosté el que ha de fer és declarar de manera immediata, ja, la protecció del paratge, i paralitzar qualsevol actuació o intervenció que estiga degradant els valors naturals i culturals, i no tinga la barra de dir que no s'està protegint per culpa dels ajuntaments i per culpa d'una trava que vosté va introduir en la legislació via un decret que feia quasi impossible la protecció d'un paratge municipal quan no hi ha l'aquiescència de tots els propietaris, com passa en este cas i com molt difícil n'hi haurà mai perquè, torne a dir, els propietaris són les mateixes empreses mineres que estan destruint físicament el paratge.
.
.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
i per eixa via difícilment es protegirà.

Complisca les obligacions que li marca la resolució aprovada per unanimitat en estes Corts fa quasi un any.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Arnal, dir-li que jo en la primera intervenció li he donat una informació tant prolixa com creia que havia de donar-li perquè vosté tinguera una informació detallada de quin és el moment.
Dir-li que no vull polemitzar amb vosté en afirmacions que no tenen cap sentit i que jo crec que ja no puc dir-li que estan basades en la més supina ignorància, perquè, clar, que vosté diga que jo he tret un decret per a impedir la declaració de paratges municipals i resulta que portem en esta legislatura 28 paratges municipals protegits, quan era una figura de la Llei d'espais naturals que no s'havia aplicat mai ací, expressa que vosté mateix no sap del que està parlant.

En qualsevol dels casos, reiterar-li que ni vosté ni ningú té més voluntat de protegir el territori de la Comunitat Valenciana que el govern del Partit Popular com es demostra amb dades reals, dient-li únicament això que li acabe de dir, que isca vosté i diga que hem tret un decret que impedix declarar paratges municipals protegits i resulta que este govern ha declarat 28 paratges municipals, cosa que no havia passat en tota la història d'esta comunitat autònoma, expressa el grau de responsabilitat i de seriositat en la que vosté aborda els temes de caràcter mediambiental i de la protecció de la nostra natura.

Moltes gràcies, senyor president.

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment d'urgència al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor José Ramón García Antón, sobre el projecte de millora en la xarxa ferroviària entre Alacant i Múrcia al seu pas per la Comunitat Valenciana, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 47.
562).***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Procedemos a la siguiente pregunta, que es la formulada por el diputado Joan Antoni Oltra Soler, al conseller de Infraestructuras y Transporte.

Por favor, don Joan Antoni.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, vosté és coneixedor de la situació del trànsit ferroviari entre Alacant i Múrcia.
Quines mesures s'han previst prendre per a millorar, modernitzar una de les línies de major trànsit en el nostre territori i que es troba en una situació prou deficient?

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, Joan Antoni.

Té la paraula, senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

 

Gràcies, president.

Senyor Oltra, vosté coneix perfectament la competència d'eixa infraestructura tan important, que és una competència del Ministeri de Foment, és una competència de l'Estat.
Vosté sap, perquè ho vam estar debatent, crec que va ser en el mes d'abril, de l'any passat, en la Comissió d'Obres Públiques, la voluntat d'este govern d'aplegar a acords i convenis amb el Ministeri de Foment per a poder resoldre d'una forma definitiva el que és el tràfic de ferrocarrils en esta línia que hui és molt deficient.

Vosté coneix perfectament que en el 2003 i, posteriorment, en el 2004, es van traure a informació pública una sèrie de traçats de l'alta velocitat, però que en este cas estan molt coordinats i tenen molt a vore amb el que és la línia de rodalies i la línia ­diguem­ de prestacions entre Múrcia i Alacant, perquè la idea era utilitzar el mateix traçat i pràcticament la mateixa línia.
Duem dos anys, pràcticament, de govern socialista, en dos anys no s'ha avançat absolutament res.
Fa aproximadament un any vam tindre una reunió amb el secretari d'Estat, el conseller de Múrcia i jo sobre eixe traçat de Múrcia-Alacant.
Vam aplegar a acords perquè hi havia algunes diferències entre Múrcia, ministeri i mosatros, vam aplegar a acords sobre el traçat crec que importants.
No fa massa jo estava en el Ministeri de Foment recordant que fa pràcticament un any havien d'haver posat en funcionament ja eixe estudi i eixa nova informació pública, i en este moment encara no estava.

Jo espere que el ministeri acabe resolent este problema com més aviat, perquè d'alguna forma és important i estem damunt d'això.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra, Joan Antoni.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, la resposta era la que calia esperar perquè vostés jo crec que si no existira Zapatero l'inventarien.
Els recomane, inclús, que li voten, perquè així votant-li sempre tenen una excusa, perquè, clar, quasi tota la culpa.
.
.
Zapatero, el Psoe, el govern central.
Qui li ho anava dir, a vosté!
Vosté que ha fet documents, llibres, ponències, per a parar un tren, mai millor dit, vosté i la seua colla del Grup Parlamentari Popular, de l'AVE s'ha parlat ací.
.
.
bo, que anem a dir de l'AVE!

Ara resulta que quan ve u i li demana explicacions per un retard absolutament injustificat, diu: «no, si això no és meu, si això és del govern central».
Que s'ha caigut del niu ara, senyor García Anton?
S'ha caigut del niu?
S'ha adonat que això.
.
.
Home!
, això no és seriós.

Diu vosté: «és que dos anys de govern socialista no han fet res».
I els vuit del Partit Popular?
Eixos què han sigut, de propina?
Perquè, clar, i els quasi 12 que anem a dur ja de govern del Partit Popular en esta comunitat?
D'eixos què, parlem o no parlem?
Perquè és que, no han pegat colp en eixa línia que, a més, unix la segona amb la tercera ciutat del País Valencià, i, a més, és la continuació, lògica, del corredor Mediterrani, cap a Múrcia.
Jo m'imagine que vosté sap les condicions tercermundistes en què es troba eixa línia.
Vosté sap que té una via única, no és una notícia, perquè en tota la província d'Alacant no hi ha ni un quilòmetre de via fèrria duplicat, ni un!
O siga, eixa està en via única.
Però, a més, està sense electrificar.
Si està quasi com la van inaugurar en el segle XIX!
I té uns problemes de prestacions impressionants.
Vosté sap que un tren com l'Euromed, que qualsevol dia d'estos el retiraran ja per vell, no pot anar a Elx, no pot anar a Múrcia?
O siga, això, per què?
Quan hem d'esperar més?
Perquè, vosté va estar durant una etapa llarga, el seu partit, prometent-nos la modernització de la línia.
És veritat que ans que vosté els socialistes també, Borrell i companya, però, bo, és que vostés ja duen la tira d'anys, la tira.
I d'això res.
Un tren en via morta, mai millor dit, en via morta.

Ens van prometre la modernització, que és lògica, absolutament lògica, i, a més, és una línia absolutament rendible per a Renfe, perquè és una quantitat de gent, especialment de passatgers, en rodalies i en regionals, impressionant.
I si hi haguera continuïtat en trens més indicats, en llargs recorreguts.
I és una línia que no dóna la talla per a la circumstància que té.
Vosté sap el problema que tenim de falta de comunicació en l'aeroport de l'Altet.
Quina solució va a donar-se a això?
El tema del túnel d'Elx, el tema de la quantitat de passos a nivell que té eixa línia que cada dos per tres hi ha accidents mortals, la necessitat de soterrament, Callosa, Oriola, etcètera, etcètera.
O siga, una quantitat de necessitats absolutament.
.
.
ja no és pot continuar esperant una modernització d'això.

Vosté, quan es va cansar o el van cansar de demanar-li solucions, aleshores es va traure de la màniga que caldria esperar l'AVE, l'AVE anava a resoldre-ho tot.
L'AVE anava a resoldre-ho tot perquè, a més, anava a aprofitar-se el traçat, la plataforma de la via actual.
Això va costar, eh?
Perquè vostés i el seu govern a Madrid el van traure de traçats de l'AVE pel Baix Segura per tot arreu, faltà un que es clavara en la mar.
Excepte eixe, en tenim subsud, supersud.
.
.
Bo, de tot.
Això ho sap ell perfectament.
Tinc ahí en la carpeta declaracions d'alts responsables del Partit Popular que ara li estan aconsellant dient-li que el traçat de l'AVE al Baix Segura està resolt perquè Zaplana, textualment, ho té claríssim.
Això són declaracions de l'any 1999, ja també seues en la mateixa línia, però no en la línia ferroviària.
Mosatros sempre hem intentat diferenciar que l'AVE serà una cosa, si és que algun dia passa per allí que, per cert, necessitat segurament no n'hi ha ninguna i, per això, ni vostés ni el Govern d'ara té clar que l'AVE vaja a passar per ahí perquè, a la millor, el tema AVE se resol via Cieza per la qüestió de Múrcia, perquè també estan contra això.
Però és que l'AVE no fa cap falta en eixa zona.
El que fa falta és un tren modern, un tren que tinga doble via, que estiga electrificat, que permeta els trens ja moderns actuals que hi ha, que puguen passar per ahí, que pugam pujar perquè també, la gent que estem en eixa part, també som valencians que volem tindre les mateixes prestacions i, a més, si parlem del corredor mediterrani.
.
.
, o siga, el corredor mediterrani el que no pot és acabar en Alacant.
En l'actualitat, i gràcies a vostés, el corredor mediterrani acaba en Alacant, i acaba com acaba, el tema San Gabriel, etcètera, etcètera.

Per tant, jo crec que ja està bé, ja està bé de buscar excuses.
Han perdut una oportunitat d'or de resoldre el problema.
Ara no sé si ho tenen més fàcil o més difícil, però vosté, com a conseller d'Infraestructures, responsable del tema a nivell autonòmic, té la competència, té l'exigència.
Bé, competències aquí, van i vénen segons interessa, eh?
, perquè per a l'AVE, el pla hidrològic, que tampoc tenen competència i no vegen el que estan parlant i el que.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
que queda per parlar aquí.

Per tant, demanaríem solucions, solucions, ja.
Solucions ja al tren convencional.
El tema de l'AVE, si vol xarrar-ho, se xarra, però el tren convencional és el gran necessitat i està absolutament abandonat.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula, senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

 

Gràcies, president.

Senyor Oltra, estic quasi d'acord amb vosté en el 90% de les coses que ha dit aquí.

Vosté, crec que el seu grup va aprovar una transaccional en què crec que tots els grups, almenys el Partit Popular estava d'acord, en què li demanaven al Govern de la nació, li demanaven al govern de Zapatero que donara ja una solució definitiva a l'alta velocitat i, per tant, també a rodalies i als trens regionals.

Vosté sap perfectament de qui són les competències i vosté sap perfectament que des d'este Govern hem exigit sempre que se resolguera eixa situació.
Tant és aixina que si no recorde malament, en el 2002-2003, vam firmar un conveni amb el Ministeri de Foment, amb Renfe, amb el GIF aleshores, ara és distint, és Adif, en què se fea referència al soterrament en Alacant i a tota la xarxa metropolitana ferroviària que aplegava també a la zona d'Elx.

Vosté sap que com a conseqüència d'eixe conveni que tenia assignacions pressupostàries i tenia projectes definits, hi ha obres que estan fent-se, obres que està fent el GIF ­Adif ara­, obres que està fent la Generalitat dins d'eixe conveni.
Eixe conveni, des del 2004, des de març, està totalment paralitzat.
Està fent-se, el que estem fent, des del Govern de la Generalitat, i està fent-se el que havia contractat el Govern anterior.
El Govern actual ho ha paralitzat totalment, totalment.
Duem dos anys que en el corredor mediterrani és preocupant.
No n'hi ha ninguna voluntat política de tindre una alta velocitat i d'amplària internacional, ninguna.
Hi ha falta de definició en el que és Alacant-Múrcia; hi ha falta de definició en el que és València-Castelló; hi ha falta de definició entre el Castelló, també Tarragona, i hi ha una absència total de voluntat política de resoldre eixe problema.
Això estava *conveniat*; les obres estaven en marxa; els projectes definits i està totalment paralitzat.
Obres en marxa que estan acabant-se la primera fase; la segona hauria de continuar, per descomptat.
Paralitzat, no valen ni els projectes que hi havien.

Per tant, vostés que col·laboren amb eixe govern; vostés que recolzen moltes d'eixes iniciatives, diguen alguna cosa també en eixa direcció, que hi haja una definició clara del corredor del Mediterrani; que hi haja una definició clara de València-Alacant.
Ho tenen paralitzat.
No més llarg que ahir, jo estava en el ministeri parlant d'eixes qüestions, parlant d'eixa qüestió.
No, abans no; abans vam aplegar a acords importantíssims.
Hi va haver un traçat definitiu; hi va haver no sols projectes sinó obres que estaven en marxa, però tot això que se va avançar en eixe temps, duem dos anys que s'ha paralitzat, s'ha anat cap arrere, però sense ningun dubte.
I vostés ho saben, per això està preguntat açò ara.
I és preocupant, perquè ja no soles és Alacant, Múrcia i Elx, no sols és això.
És tot el corredor mediterrani, és el futur d'esta comunitat, i este Govern ho té paralitzat.

Gràcies.

 

 

***Preguntes orals números 34/05 i 35/05 al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor José Ramón García Antón, sobre les obres per a la modernització dels regadius integrats en la Unió Sindical d'Usuaris del Xúquer, que formula el diputat José Antonio Godoy García, del GP Socialista (RE números 25.
197 i 25.
198).***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos a continuación al punto número 5 del orden del día, que son preguntas del régimen normal.
En primer lugar, de la 1 a la 7 han sido aplazadas por don Alfred Botella Vicent, que está ausente, lógicamente en el Sahara, y pasamos al bloque segundo, que son las preguntas 34 y 35, del 2005, que realiza don José Antonio Godoy García, del Grupo Parlamentario Socialista, al conseller de Infraestructuras y Transporte.

Por favor, don José Antonio.

**El senyor Godoy García:**

Muchas gracias, señor president.

Señor conseller, hablando de retrasos, que parece que le gusta a usted.
El día 23 de julio del 2001, firmaron ustedes un convenio con la Unión Sindical de Usuarios del Júcar, que les obliga a ustedes a modernizar los regadíos, entre otros, de la Acequia Real del Júcar, Real Acequia de Escalona y Real Acequia de Carcagente.
La pregunta es: ¿por qué hasta ahora, que han pasado ya cinco años, no ha ejecutado el Consell esas obras?
Y, en segundo lugar, señor conseller, ¿en qué plazos piensa ejecutarlas?

Y, además de ello, saben ustedes que es su compromiso y es su obligación también ejecutar unas obras que son las del postrasvase Júcar-Vinalopó, que serán necesarias en el momento en que el agua llegue al embalse de San Diego.
Le preguntamos también ¿en qué plazos piensan ustedes ejecutar esas obras?

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Godoy.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

 

Gracias, presidente.

Señor Godoy, si le interesa la situación del convenio, yo creo que, vamos, le sugeriría que lo primero lo estudiáramos bien ese convenio, lo estudiáramos bien y si usted ve bien ese convenio verá que el convenio obliga a las dos partes.
Cada uno tiene que hacer una parte de esas cuestiones.
Nosotros, como Gobierno de la Generalitat, nos obligamos a hacer una serie de obras, obras que eran para la mejor gestión del agua, para ahorrar agua, y que esa agua que sobrara pudiera ir a las zonas necesitadas de la Comunidad Valenciana, concretamente la zona del Vinalopó.

Yo creo que hoy se ha roto totalmente esa filosofía del convenio.
Ustedes se lo han cargado de forma definitiva.
Ustedes se han cargado el Júcar-Vinalopó y, por lo tanto, se han cargado también una parte importante de ese convenio.
Pero nosotros vamos a mantener el convenio, pero para todas las partes.
Los regantes tienen la obligación de poner el suelo a disposición porque, en definitiva, no es ni más ni menos que el suelo que se viene a regar.
Y tienen que poner, de acuerdo con ese convenio, los proyectos a disposición.
Todos los proyectos y todo lo que tenemos está resuelto, está ejecutándose y está en marcha.
Precisamente, agricultura, que también hace una parte de esto, creo que esta semana, la semana que viene termina de adjudicar un montante importantísimo de obras, del orden de 35 millones de euros para continuar con esas obras.

Sin embargo, aunque usted sonría, los regantes no han puesto a disposición el suelo.
Hemos tenido que ayudar para que pongan ese suelo y no han hecho los proyectos, por lo menos la segunda fase que no hemos licitado, y estamos haciéndolo nosotros porque queremos cumplir ese convenio.

Pero ustedes se han cargado el convenio y la racionalidad del agua en esta comunidad.
*(Un diputat, des de l'escó, diu: «¡Muy bien!
»)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Señor Godoy, tiene la palabra.

 

**El senyor Godoy García:**

 

Muchas gracias, señor president.

Señor conseller, mire, tengo aquí un escrito del secretario de estado de Hacienda y Presupuestos dirigido al excelentísimo señor secretario de estado de relaciones con las Cortes, en virtud del cual le remite expediente de sustitución de proyectos de obra en la Comunidad Autónoma de Valencia.
Y ¿qué nos encontramos en él?
Que entre los fondos de compensación se habían previsto 2 millones para modernización de regadíos en la Acequia Real del Júcar y que ustedes, unilateralmente han disminuido en 1.
326.
960 euros.
*(Protestes)* Esa es su voluntad política, señor conseller.
Y quedan aquí 673.
540 euros.
Y eso es un documento oficial, señor conseller.

Mire, aquí, el problema, el problema es un problema de voluntad política, y el problema es un problema de prioridades.
Y ustedes no han tenido entre sus prioridades ni la modernización de regadíos ni las obras del postrasvase, en absoluto.
Ustedes han dejado esa cuestión y esa cuestión para ustedes es una cuestión secundaria.

Mire, no se refugie usted en el convenio ni eche usted la culpa a los agricultores porque si ustedes quisieran movilizar recursos y si ustedes tuvieran interés esas obras estarían concluidas.
Lo que sucede es que esas obras para ustedes no tienen ninguna prioridad.
Para usted es muy cómodo, señor conseller, llegar aquí y decir: «Bueno, es que ustedes han dejado morir el trasvase Júcar-Vinalopó».
Mire, usted, yo no sé si todos los demás, pero usted sabe que es absolutamente falso, que es una mentira en la cual usted se refugia y utiliza como trinchera para justificar que no está haciendo aquello que es su obligación de hacer y que no lo hace porque desvía los recursos hacia otros proyectos.
*(Veus)* Y eso es lo que usted hace.

Mire,.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, mesuren la clac.

 

**El senyor Godoy García:**

 

.
.
.
obras de postrasvase Júcar-Vinalopó, ¿ha puesto usted alguna piedra en ellas?
No ha puesto ninguna piedra.
Son obras que van a costar del orden de 150 millones de euros.
Les va a costar ese dinero, ¿en cuánto tiempo piensa usted realizarlas?
Cuando llegue el agua a San Diego, que va a llegar, señor conseller, por muchos obstáculos y por muchas zancadillas que usted le ponga en el camino, porque eso no hay quien lo pare, ni la voluntad política del Gobierno ni el buen hacer, en estos momentos, y van a llegar 80 hectómetros cúbicos, mientras que usted les hubiera mandado 19,5 hectómetros cúbicos, y en los últimos 25 años, 15 no hubieran recibido agua.
*(Remors)* Y usted lo sabe también, y tiene muy claros los informes.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señor Camarasa, señor Marhuenda, ¡por favor!

 

**El senyor Godoy García:**

 

.
.
.
Mire usted, en esas obras, es que, señor conseller, no han puesto nada.

Yo pensaba que usted iba a llegar hoy aquí y me iba a decir: «Mire, que anteayer estuvimos en Villena el president y yo y nos hemos comprometido y esto va adelante».
Y yo le diría: «¿Y por qué procedimientos, y en qué plazos, y quién lo va a pagar?
».
¿Lo van a pagar ustedes?
Y ustedes se quieren refugiar, no quieren poner un céntimo en obras de infraestructuras hidráulicas.

Y le voy a decir más ­tome usted nota­: ha bajado usted los presupuestos de la Entidad de Saneamiento este año el 10%.
Esa es su voluntad del agua y con el agua y la política del agua para la Comunidad Valenciana.
Y tiene usted, en un silencio cómplice, congelados los presupuestos de gestión e infraestructuras de recursos hidráulicos no un año, tres años, señor conseller, tres años.
Obras son amores y la política hidráulica se hace poniendo piedras y haciendo obras, y ustedes no han puesto ninguna en el postrasvase.
Y ustedes, de los 45 sectores de la Acequia Real del Júcar, solamente han ejecutado tres.

Mire, díganos usted en qué plazos piensa realizarlo, cuándo piensa realizarlo y cómo piensa realizarlo.
Y no se refugien en los agricultores.
Porque a ustedes les obliga la cláusula quinta del convenio, perfectamente.
Y les dice que en el plazo de ocho años este convenio tiene que estar realizado.
Y sucede que se firmó en el año 2001, que estamos en el 2005, y quiero saber si se va a poder realizar.
¡No, no me diga usted eso!
Es que están sacando proyectos a cuarenta o a cincuenta meses, los van a sacar ustedes, y ya veía usted en qué año nos vamos a meter.
Y quiero saber los próximos proyectos si van a ser a 20, a 30, a 40 o 50 meses, porque el riesgo es que llegue el agua a San Diego, y llegará, a comienzos del 2009 o principios del 2008, y que no tengamos hechas las obras de infraestructuras necesarias por culpa y por responsabilidad exclusiva de la Generalitat Valenciana, no de los agricultores, como usted dice, no del Gobierno central que está haciendo sus deberes.
De ustedes pura y simplemente.
*(Un diputat, des de l'escó, diu: «¡Muy bien!
»)*

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Godoy.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

 

¡Qué papel más duro le toca hacer, señor Godoy!
¡Qué papel más duro viniendo de donde viene, quitándole el agua conforme la han quitado ustedes, y tener que defenderlo!
*(Veus)* ¡Qué duro es eso!
¡Qué duro es eso!

Nosotros continuamos haciendo obras.
Ustedes lo único que han hecho en los dos años de gobierno es suspender las obras que había en marcha.
No han puesto ninguna en marcha nueva, ni una, ni una.
El trasvase del Ebro se lo han cargado definitivamente.
El Júcar-Vinalopó.
.
.
¡Qué vergüenza!
El día 10 de julio, los alcaldes del Vinalopó del Partido Socialista, con miembros importantes del gobierno o confederación, visitando las obras del Júcar-Vinalopó, diciendo que esto iba en serio y se iba a terminar.
Diez días después.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Such, por favor.
.
.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

.
.
.
ustedes se cargan el Júcar-Vinalopó definitivamente, porque quieren hacer algo que los usuarios no lo quieren.
Porque estaba aquello, todas las obras adjudicadas y funcionando y ustedes se lo han cargado.

Nosotros continuamos gastando dinero.
Ustedes lo único que han hecho es quitar el dinero de los presupuestos para perderlo, para perderlo.
Y es más grave, porque van a perder los fondos europeos también.
Si ustedes nos dieran ese dinero de los fondos europeos que tenían que gastarse ahí, y no se lo van a gastar, que se lo han dado a Cataluña, a Cataluña, lo hubieran traído, nosotros no tendríamos ni siquiera la entidad de saneamiento con el endeudamiento que tenemos.
Se lo vamos a pedir, porque ustedes son incapaces de gastarse un duro.
Lo que tienen que hacer, los usuarios no lo quieren, por lo tanto no lo van a hacer.
Y esta es la única verdad que hay aquí.

¿Cómo vamos a hacer post trasvase, si ustedes no hacen el transvase?
Es verdad.
Sin embargo, nosotros, a pesar de todo eso, el otro día, es cierto, estuvimos con el presidente de la Generalitat en Viena.
Estuvimos poniendo en marcha actuaciones *(remors) ­*si vosté em deixa, jo continue­ estuvimos firmando con todos los regadíos de Alicante la actuación más importante de modernización, de depuración y reutilización que se ha hecho nunca, aunque le duela, nunca.
Estamos poniendo en marcha reutilización por más de cien hectómetros cúbicos, con tratamiento terciario y con desalación, también desalación de esas aguas.
Estamos poniendo en marcha modernización, con un ahorro del 20%, de unas 60.
000 hectáreas aproximadamente, importante, importante.

Además, usted sabe que hay consignación, que hay financiación de esas actuaciones.
Que en 2006 se pone en marcha todo lo de agricultura, todo lo de agricultura, lo que son 80 millones de euros.
Que del 2006 a 2008 todo lo de infraestructuras, 150 millones de euros.
Y lo vamos a poner así.
Les duele, porque llevan dos años y lo único que han hecho es deshacer lo que había en marcha; no invertir, no invertir, arruinar a esa zona.
Y es una pena que tenga usted que venir aquí a defenderlo.

 

 

***Pregunta oral número 36/05 al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor José Ramón García Antón, sobre el finançament de l'Entitat Pública de Sanejament d'Aigües Residuals de la Comunitat Valenciana, que formula el diputat José Antonio Godoy García, del GP Socialista (RE número 25.
199).***

 

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos a continuación a la pregunta 36/05, también de don José Antonio Godoy, que le realiza también al conseller de Infraestructuras y Transporte.

 

**El senyor Godoy García:**

Gracias, señor presidente.

Bueno, vaya papelón, señor conseller, con la cuestión del trasvase del Ebro todavía, en lugar de responder a lo que tiene que responder.
Después de que el Congreso de los Diputados lo ha declarado inviable y la Unión Europea cuatro informes de cuatro direcciones generales.
Y ustedes apostando todo por ahí, que no iba a tener subvención y nos condenaban, porque habían realizado solamente el 1% de las obras del anexo II, de desalación, etcétera, etcétera, que son las que van a traer agua a la Comunidad Valenciana.
Pero la va a traer este gobierno, no ustedes.

Miren, la segunda pregunta.
.
.
*(remors)* Yo lo siento mucho, es así, se han quedado ustedes sin política y además se han quedado solos en el Congreso de los Diputados.
Solamente ustedes.
Todos los demás grupos, representantes de todos los españoles, todos los demás, han votado otro proyecto, otro plan.
Y lo vamos a hacer en la Comunidad Valenciana.
Y ese va a traer agua y no ustedes.

Mire, la siguiente pregunta es la siguiente: ¿Qué medidas piensa adoptar la conselleria para reducir el actual endeudamiento y mejorar la financiación de la entidad pública de saneamiento de aguas residuales de la Comunidad Valenciana?

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Godoy.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

Gracias, presidente.

Se lo acabo de decir en la contestación a la pregunta anterior.
Vamos a solicitar al Ministerio de Medio Ambiente los fondos europeos, que no es capaz de consumir en estos años, para poder invertirlos en la entidad de saneamiento, porque nosotros sí vamos a continuar con la inversión en la entidad haciendo toda esa depuración.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra, señor Godoy.

 

**El senyor Godoy García:**

Muchas gracias, señor presidente.

Muy bien.
Pidan ustedes fondos europeos.
Está muy bien que los pidan.
Pero, mire, señor conseller, usted tiene una responsabilidad y es que usted es el presidente del consejo de administración de una entidad, que es la entidad de saneamiento, que actualmente se encuentra en una situación verdaderamente penosa económicamente.
Y se encuentra en una situación lamentable y penosa, porque ustedes la han gestionado y la han gestionado muy mal, señor conseller, y permítame que se lo diga.

Y, mire, los datos son muy tozudos y los informes de sindicatura también.
Y lleva varios años diciendo la sindicatura lo que tienen que hacer.
Y ustedes llevan varios años sin hacer ningún caso a sindicatura.
Y nos encontramos, entonces, con lo siguiente.
En el año 2002 tenían ustedes un endeudamiento de 212 millones de euros.
En el año 2003, sus deudas se elevaron y crecieron hasta 332 millones de euros.
En el año 2004, sus deudas crecieron hasta 397 millones de euros.
En 2005, 446, y en 2006, prevén sus documentos que subirán a 528.
¿Hasta cuándo?
¿Qué techo ponen ustedes para una sociedad, para una entidad, cuyo presupuesto anual ronda alrededor de los 250 millones de euros?
¿Cómo son ustedes capaces de contraer una deuda que es el doble del presupuesto de esa sociedad?
¿Qué futuro puede tener esa sociedad y qué es lo que ustedes están haciendo y van a hacer para darle un mejor futuro?
Porque tampoco es porque invierta mucho, ya nos dirá cómo se gasta el dinero.

Porque, mire, usted, señor conseller, estoy diciéndole que tiene como 250 millones de euros de prepuesto.
Pero le voy a decir, también, que tiene solamente alrededor de 70 a 80 millones de inversión real cada año.
Y sino haga usted el favor, que es el presidente, de leerse las memorias de la entidad de los cuatro últimos años.
Y vea usted si en obra ejecutada tiene en alguno de esos años más de 75 millones de euros ejecutados.
Por tanto ¿cómo se lo gasta?

En segundo lugar, señor conseller, es imposible que esa sociedad pueda seguir adelante con los ingresos que tiene y los gastos que ustedes le dan.
No es posible.
Y con la financiación que ustedes le dan.
Y el síndic se lo está advirtiendo cada año.
Les está advirtiendo que tiene pocos ingresos para los gastos que tiene esa sociedad.
Léase, léase usted el informe que dice: insuficiencia de ingresos propios.
Actualmente sus ingresos propios, que proceden fundamentalmente de la recaudación del canon de saneamiento, se sitúan entorno, se sitúan entorno a los 100 millones, quizás algo más en este momento, pero muy poco, e insuficiencia de subvenciones, que son entorno a los 50 millones, de los que poco más de 15 millones proceden directamente de la Generalitat, para cubrir unos gastos anuales superiores a los 250 millones.

Mire, yo creo que se encuentran ustedes en un grave problema.
Hay desde luego que realizar las inversiones, pero hay que mantener los equilibrios financieros y hay que financiar adecuadamente las prioridades.
Y volvemos a lo mismo.
Para ustedes no es una prioridad ni los programas de agua, ni la entidad de saneamiento.
Y como no es una prioridad, ustedes no la financian.
Y prefieren dedicar el dinero de la Generalitat a finalizar otro tipo de obras u otro tipo de cosas.
Por ejemplo, tener dos conselleres o tener más asesores o tener más personal en no sé qué sitios o tener más gasto corriente.
Y dicen: «bueno, la entidad ya se financiará con deuda».
Pero llega un momento en que ya el ruedo no puede hincharse más y puede estallar, señor conseller.
Es que es el doble de su presupuesto lo que va a tener de endeudamiento a final de año.

Por tanto, yo le ruego que nos lo explique bien y sobre todo que nos explique qué medidas piensa adoptar.
O si piensa usted que una sociedad puede seguir endeudándose hasta el infinito, cuando ustedes gastan a manos llenas en otro tipo de obras.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Godoy.
.
.

 

**El senyor Godoy García:**

.
.
.
gasten ustedes aquí, señor conseller.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Godoy.

Tiene la palabra, señor conseller.

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

Yo creía que, después de los últimos debates y de la información que usted tiene, conocía mejor la entidad de saneamiento.
La verdad esa es la sensación que me daba cuando trataba con usted alguno de esos temas.
Pero veo o que me ocultaba lo que pensaba o que no se ha enterado de nada.
Creo, la verdad, conociéndole, que es que no se entera de nada.

Usted sabe perfectamente que la entidad de saneamiento está creada fundamentalmente para gestionar la depuración de las aguas residuales de toda la Comunidad Valenciana.
Usted sabe que se nutre fundamentalmente a través de un canon de saneamiento; canon de saneamiento que venimos actualizando de forma importante todos los años y que la gente, los usuarios, vienen sufragando, sin grandes problemas, sin grandes problemas, porque son conscientes de la problemática del agua en esta comunidad y no solo de la depuración sino de la problemática del agua.

Usted sabe que, desde la depuración y desde esa entidad, se está haciendo la política de aguas más seria que se ha hecho nunca en esta comunidad.
Usted sabe que hay más de 400 depuradoras hechas en las que ha intervenido esa entidad de saneamiento.
Usted sabe que se mantienen, hay que pagar el mantenimiento; mantenimiento de productos químicos, físicos que se emplean ahí; el mantenimiento con el personal; el mantenimiento de la energía eléctrica necesaria, que vaya lío están organizando con las impulsiciones y con las bombas y los elementos que son necesarios para ese mantenimiento.
Y todo eso vale mucho dinero.

Pero, además de eso, la entidad está haciendo la política de obras de depuración, reutilización, más importante que se ha hecho nunca.
Depuramos más de 500 hectómetros cúbicos al año.
Una parte importante ya, una parte importante con tratamiento terciario.
Solo en el área metropolitana de Valencia tenemos más de 130 hectómetros cúbicos perfectamente depurados con tratamiento terciario para poder reutilizar directamente.
Una parte importante se está haciendo esa reutilización.
Y usted sabe que si demanda que para qué sirve esa entidad, qué hace esa entidad, lo que tiene que hacer.

La verdadera política hidráulica que se hace en esta comunidad tiene como gestor fundamental esa entidad; lo que ustedes no hacen.
Ustedes solo hacen que venir por aquí, colocar una válvula e inaugurarla; ampliar la desaladora, que ya estaba construida, con dos bombitas y volverla a inaugurar; poner el primer tornillo y volverse a hacer la foto.
Pero, sin embargo, obras de calado, volumen de agua, nada de nada, nada de nada.
Lo único que han hecho es desinvertir; no invertir, no, quitar lo que estaba comprometido.
Es que es duro.
Y tienen la cara encima de decir y exigir.
.
.
¿Pero qué van a exigir si están desinvirtiendo?
Crean Aguas del Júcar ¿para qué?
Para parar todas las obras, que están paradas; para proponer soluciones que no quieren los usuarios y no sé para qué.
¿Qué hacen desde Aguas del Júcar?
Podrían cerrarlo mañana.
Si da igual.
¿Qué hace Acuamed?
Firma protocolos para ver si los regantes quieren utilizar, firman el protocolo, cuando saben lo que viene detrás no firman nada más, no firman nada más, porque el agua les cuesta mucho más de lo que ellos pueden pagar.

Están haciendo un desastre total, se están cargando no solo toda la agricultura de esta comunidad, toda la agricultura del Mediterráneo.
Es una pena, señor Godoy, que le toque hacer este papel.

 

 

 

***Pregunta oral número 154/05 al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor José Ramón García Antón, sobre la sobreexplotació del riu Segura, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 27.
859).***

 

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Cambiemos *(remors)* no, de tercio no, lógicamente de interpelante.
Pasamos a la pregunta 154, que realiza el ilustre diputado de Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa señor Joan Antoni Oltra, también al conseller de Infraestructuras y Transporte.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, la setmana passada li preguntava este mateix tema al conseller de Justícia, senyor Peralta, que no em va contestar, lògicament, m'imagine que vosté se n'anirà un poc per la mateixa línia.

Vosté sap que el problema està en el riu Segura, des de fa anys que vénen produint-se el que col·loquialment es diu «robatoris de l'aigua».
Vosté sap que ahí s'han produït una sèrie de transformacions agrícoles, no sempre legals, determinada gent ha comprat determinades finques, prop de rius, prop de pantans, i bé, sorprenentment, ha començat a eixir aigua i tenen en reg una quantitat d'hectàrees impressionat.
Això tot apunta que s'està extraient de manera il·legal del propi riu, i hi ha procediments judicials oberts.

Nosaltres voldríem saber, perquè a pesar que tot això està passant, fonamentalment a Múrcia.
Vosté sap que el riu, lògicament, si tota eixa aigua se li lleva és aigua menys que du quan entra en el territori del País Valencià.
Per tant, nosaltres li preguntaríem si s'ha preocupat de saber què està passant en eixa zona i que per tant pot afectar?
I quines mesures s'han pres al voltant?

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

 

Senyor Oltra, vosté sap que estem.
.
.
, que coneixem la problemàtica de la conca del Segura i que estem molt preocupats per ella.
Fonamentalment estem preocupats per allò substancial.
I el substancial és que és una conca molt deficitària *(el senyor president colpeja amb la maceta)*, una conca que no té recursos suficients, una conca en què el Tajo-Segura juga un paper fonamental i que, si no canvien les coses, vostés també se'l carregaran.

I eixe és el problema que té el Segura fonamentalment.
L'única sentència que coneixen del Tribunal de Múrcia sobre estos temes de robatoris que vosté diu, que són més escandalosos que una altra cosa, i ho aprofiten vostés molt bé per a fer eixa demagògia que fan, ha sigut que no tenen coneixement, que no poden demostrar l'existència de determinades maniobres delictives i que no hi ha ningun problema.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra, señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Bé, senyor conseller, que jo no li havia dit que els robatoris els feren vostés, ho dic perquè l'he vist posar-se molt nerviós.
Jo estic dient-li que determinats senyors en la Regió de Múrcia, eh, hi ha expedients i hi ha inclús alguna sentència, alguna sentència ja, que hui mateixa se publica en algun diari de la zona alguna qüestió al voltant d'això, s'estan produint eixes extraccions il·legals, robatoris per tant, de cabals de l'aigua, directament del riu o directament d'algun dels pantans.
I això va en perjudici dels regants i de la població del Baix Segura per on el Segura ha d'entrar a continuació.

Jo no crec que quan els jutjats obrin els expedients, inclús sentencien i condemnen al tancament de determinats pous ­ja dic, hui mateixa se publica alguna notícia sobre eixe tema­, no crec que això siga ni producte nostre ni de la demagògia de no se sap qui este tipus de coses.
El que me preocupa és que davant d'això vosté li done tan poqueta importància, se'n vaja *por los cerros de Úbeda*, eh, criticant pertot arreu, i resulta que no fa absolutament res, perquè no s'han personat en el tema quan s'han obert eixes diligències per part de la fiscalia ni més ni menys que de Madrid.
Jo no vull pensar, perquè bé, ja, ja, ja posats, clar, vosté llança una sèrie d'acusacions.
Jo també podria llançar una sèrie d'acusacions.
Hi ha gent molt poderosa darrere d'estes transformacions agrícoles, inclús alguns espais que han estat cremats curiosament també en algun any, no fa molt d'això.

Per tant, nosaltres sí estem preocupats del que pot passar ahí.
I això té una repercussió immediata, immediata en els cabals que a continuació du el riu Segura.
I, per tant, jo crec que ja que s'ha donat eixa oportunitat ­no anem a entrar com ni de quina manera­, que el tema està en els jutjats, el menys que podria fer la conselleria seria haver-se personat ahí, haver ajudat a vore què està passant ahí, haver ajudat a la investigació, *caiga quien caiga*, per molt poderosos o per molt coneguda que poguera ser la gent que es veu afectada.

La resposta de vosté em pareix.
.
.
, m'imagine que ara, a continuació, la resposta següent allò del Pla hidrològic i tot este tipus de qüestions, que és com la cançoneta de sempre.
Però em pareix una resposta absolutament evasiva de les seues responsabilitats i de la problemàtica real, no de la demagògica, ahí sí, del que està passant en la conca del Segura.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

 

Senyor Oltra, li dia que hi ha una sentència de l'any passat del Tribunal Superior de Justícia de Múrcia que diu «que no se ha demostrado la existencia de determinadas maniobras delictivas en el uso del agua que se habían denunciado y que tuvieron mucho eco en los medios de comunicación; e incluso, según la sentencia, los estudios hidrogeológicos a los que se dio tanto bombo en los medios de comunicación no tenían el rigor ni la verosimilitud que pretendían tener en relación directa con esas tramas y negocios fraudulentos de los que se hablaba» *(el senyor president colpeja amb la maceta)*.
Y esa es una sentencia.

Yo no quiero decir que, como consecuencia de la grave sequía que hay, como consecuencia de esa crisis de recursos hidráulicos en esa zona, no haya tendencia a que alguien cometa alguna irregularidad.
Pero la responsabilidad fuerte no está en esa irregularidad, que cuando la conocemos lo que hacemos es ponerla en conocimiento de la administración competente, o sea, la Confederación Hidrográfica del Segura.
Eso se hace así.

Pero el problema no está ahí.
Ese es un pequeño problema consecuencia del grave.
El grave es la falta de agua, la falta de recursos.
Y teníamos.
.
.
Usted.
.
.
A ustedes les molesta que yo hable del Plan hidrológico nacional.

Però, clar, és que es com parlar, no sé, de la soga en casa del penjat.
Però és que el Pla hidrològic nacional de 2001 solucionava la problemàtica, la solucionava.
Hi havia un Tajo-Segura que aportava uns recursos, hi havia un transvasament de l'Ebre que estava en marxa les obres i els projectes, que acabava de solucionar el dèficit que hi havia.
Però aplega un govern determinat, al qual vostés donen suport, i ho suspén tot i no dóna ninguna alternativa.
Perquè l'alternativa de la dessalació és vàlida, però .
.
.
*(inintel·ligible)*.
L'alternativa de dessalació no és vàlida per a suplir el gran dèficit que hi ha.
I eixe gran dèficit no es pot fer a través d'eixa dessalació.

Vostés ho coneixen perfectament.
I inclús ho reconeixen ja alguns periòdics seus, *a bombo i platerets*.
Diuen: «El Ministerio de Medio Ambiente tiene que cambiar la política de desalación porque los regantes se niegan a utilizar esas aguas que no pueden pagar.
Se las ofrecen a cero cincuenta y tantas pesetas ­perdón­, euros por metro cúbico», i açò, clar, no ho poden pagar i no poden fer-ho.

I Acuamed i el programa Agua parat, i els fons europeus perduts.
Eixe és el problema.
Eixe és el problema: la falta de política hidràulica.
Hi ha un problema, cal solucionar-lo.
Vostés no el volen solucionar.
Vostés volen, eixe home que ha posat un pou que està perdent els seus arbres i tal, a eixe cal tancar-lo en la presó perquè ha posat un pou.
No, no, a eixe home cal donar-li l'aigua que no té.
Que és el que vostés fan, no donar-li l'aigua i llevar-li la solució que tenia.

 

 

 

 

 

 

***Pregunta oral número 213/05 al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor José Ramón García Antón, sobre la pèrdua d'aigua en les xarxes de distribució, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 32.
450).***

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Continuamos con la pregunta siguiente, que también es de don Antonio Oltra, i que se le hace, a su vez, también al conseller de Infraestructuras y Transporte.

Por favor, don Joan Antoni.
Pregunta 213.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyor president.

Bé, esta pregunta també.
.
.
Hui va tot d'aigua, senyor conseller.

Clar, el tema de l'aigua és un tema molt complicat, molt més complicat d'eixe missatge simplista que vosté vol resoldre-ho tot, que en el Pla hidrològic estava la solució a tots els problemes, quan jo crec que era l'inici d'una quantitat enorme de problemes.

Nosaltres, en tot cas, i jo crec que públicament ho hem dit en repetides ocasions, a nosaltres el que ens dóna por d'aquesta situació és la guerra en què han entrat vostés i el Partit Socialista a vore qui és capaç de traure més aigua.
Perquè això ho considerem un greu error.
A mosatros, que vam estar en contra del Pla hidrològic, estem en contra també d'eixa proliferació de dessaladores que s'estan projectant pertot arreu.
Molt més quan a la zona de Múrcia tots coneixem el que està passant, per no parlar del nostre territori.
Però especialment a Múrcia, on recentment s'estan donant implicacions del propi president de la comunitat, del conseller d'Urbanisme, d'ajuntaments com el d'Alhama, etcètera, etcètera, o el de Lorca ­socialista, per cert­.
Milers i milers de vivendes projectades a l'oloreta d'eixes dessaladores.
Això ens dóna por.
Ens dóna por perquè eixa no és la solució.
La solució no és.
Perquè quanta més aigua, en esta guerra que s'està oferint quanta més aigua millor, al final el pas següent serà, quan més aigua, més vivendes, més PAI, més projectes, més camps de golf, etcètera, etcètera.
Al final, al final, això serà, eixos llauradors que vosté abans comentava quedaran com a peces de museu, i mentrestant, mentrestant.
.
.
No, gràcies, gràcies a vostés, i a altres, eh.
Gràcies a vostés i a altres.
I a més, si no fa falta, si no fa falta anar molt lluny.
El president, el president dels llauradors és un dels accionistes d'un dels camps de golf que tenim a la zona de Villena, per exemple.
Sense anar més lluny.
I gran captador de vots pel Partit Popular, per cert.
Però bé, això tot el món ha de tindre alguna cosa.

Nosaltres en aquesta pregunta que va relacionada en el tema de l'aigua és una qüestió si se vol menor també, però simptomàtica quan diem que cal fer els deures.
L'Institut Nacional d'Estadística ­jo no sé si això és sospitós, és demagògic o què és­, però va anunciar recentment que a nivell estatal les pèrdues en les xarxes d'aigua estaven en el 19,4% i que en el País Valencià estaven en el 26,3%.
Som la tercera comunitat d'Espanya amb un major nivell de pèrdues en la xarxa d'aigua.
Per tant, què ha de dir a això?
O siga, quines mesures?
Ja sé que la competència ahí tampoc és tota de la conselleria, però alguna cosa es pot fer amb col·laboració en els ajuntaments.

Gràcies.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Oltra.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

 

Gracias, presidente.

Me figure, senyor Oltra, que en la seua pregunta se referix a la xarxa de distribució d'aigua potable dels municipis.

Nosaltres jo he de dir-li que no estem d'acord en els indicadors de l'Institut Nacional d'Estadística en este cas.
Però ni en el tema del que són les pèrdues de la xarxa de distribució ni en el que és altres dades que sap.
.
.
de disponibilitats, de depuració, de reutilització en l'entitat.
A més li hem enviat les dades correctes, espere que en les últimes dades, que sap que en els últims informes s'ajusten més a la veritat que nosaltres tenim, i que no hi ha una altra perquè és demostrable totalment, per tant, ahí estem prou en desacord.

Vosté coneix perfectament que en moltes poblacions de la comunitat, sobretot on l'aigua és un problema important i s'ha hagut de fer.
.
.
, bé, jo crec que no sols revisions de reg, sinó ajustar la gestió de la xarxa per a no tindre pèrdues, per a consumir el mínim d'aigua possible, on el preu de l'aigua és un preu molt important, dels més importants d'Espanya.
La veritat és que ­en dades que nosaltres tenim­, és que poblacions tant importants com pot ser Alacant, com pot ser el Consorci de la Marina Baixa, les poblacions del Consorci de la Marina Baixa, com pot ser pràcticament quasi les que veuen del Taibillla, com pot ser el que és la xarxa en València ciutat, bé, són unes xarxes amb unes pèrdues per baix de la mínima.
La informació que jo tinc és que concretament la xarxa d'Alacant és la de menys pèrdues de tota Espanya amb una diferència important.

Per tant, m'estranya eixes dades de l'Institut Nacional d'Estadística.
Perquè, és més, nosaltres, quan apleguem a acords amb els ajuntaments, que ells ho saben, i vostés que estan en alguns ajuntaments ho poden comprovar, qualsevol subvenció que donem o qualsevol actuació que fem en la xarxa d'aigua i en altres, la condició que posem és que ha d'haver una política de gestió de la xarxa important, és que ha d'haver una xarxa controlada, una xarxa amb comptadors en cada una de les cases, una xarxa que no tinga pèrdues.
I açò ho seguim aplicant en tots els acords i en tots els convenis que fem en tots els ajuntaments.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

A continuación, y también por don Joan Antoni Oltra, también al conseller de Infraestructuras y Transporte.
.
.
¿Perdón?

Bien, señor Oltra.
.
.
Bien, bien, no hay ningún problema.
Pueden continuar ustedes.
Por favor, don Joan Antoni.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyor president.

Ja veurem quan s'equivoca l'altra part, eh, perquè sempre, sempre és en este costat, eh.
*(Remors)*

Bé, senyor conseller.
Clar, vosté diu «és que jo no estic d'acord en eixes xifres».
Doncs jo qué sé!
Ja, a partir d'ahí, ja és una qüestió de fe.
És l'Institut Nacional d'Estadística.
A mi, en tot cas, fixe's, ja posats, li done més credibilitat a la informació que isca de l'Institut Nacional d'Estadística, que de la que puga eixir de les empreses privades que gestionen l'aigua en els ajuntaments.
Perquè, clar, si vosté va a la empresa Aquagest o a una altra empresa a demanar-li quins nivells de pèrdua tenen, doncs probablement li diran la mínima possible, perquè això va en contra d'ells mateixa.

Aleshores, ja sabem que detectar este tipus de coses.
.
.
Bé, detectar-ho hui en dia és relativament fàcil.
Solucionar-ho és un poquet més complicat, s'han d'alçar carrers, etcètera, etcètera.
Bé, si pot passar el temps sense que això se faça, perquè sempre és un poquet impopular.
Com resulta que, per altra banda, l'aigua, per als ajuntaments i tal, és un recurs relativament barat, que si se perd una part tampoc passa res.
Si damunt d'això, tenim encara ciutats on no tot el món té comptador d'aigua, inclús hi ha un únic comptador d'aigua per a tot l'edifici.
O siga, bé, això, al final paguen uns per altres i el tema no té importància.

Jo crec que les pèrdues, per pura lògica, han de ser importants.
Estem parlant d'unes xarxes de distribució fetes en els anys 40 o 30, amb una intensitat molt gran, amb un material que per lògica ha de tindre pèrdues importants.
I això hui en dia és fàcil de detectar.
Si jo el que li dic és que això és un problema que afecta a tots, a ajuntaments socialistes, no socialistes, de tots els colors.
Això caldrà intentar resoldre-ho, però resoldre-ho bé, perquè eixa és una aigua que es perd inútilment.
I a més, una aigua depurada, perfecta per a beure, etcètera, etcètera.
Per tant, hauria de ser una prioritat intentar escometre això.

I si les estadístiques no són veritat, vosté hauria d'intentar resoldre això amb l'Institut d'Estadística.
A mi me pareix preocupant que sigam la tercera comunitat a este nivell.
I això esta ahí.
O siga, jo no sé què passa aquí, però m'imagine que l'Institut d'Estadística haurà utilitzat dades, digam, correctes.
Vosté a nosaltres, per cert, sempre mos amaga la informació.
Mira que estem farts de preguntar en comissions, en compareixences, etcètera, etcètera, que mos facilite determinada informació.
La veritat, senyor conseller, cada volta menys i de pitjor qualitat.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

 

Gracias, presidente.

Senyor Oltra, jo li ho repetisc: no crec que hi haja poblacions en ningun lloc d'Espanya que tinguen unes rets de distribució tan ben gestionades, com està hui aquí en la Comunitat Valenciana.
A més, rets normalment prou noves, rets prou noves, amb una inversió des del govern de la Generalitat, però també des dels municipis, important, molt important.
D'açò estem totalment convençuts.

A més, este tipus d'informació no és una informació que tinguem d'una forma directa, amb l'obligació de tindre-la en la conselleria, però mos preocupa, mos preocupa, sobretot, en els grans municipis.
I els municipis eixos es gestionen perfectament.

Hui, com els deia abans, els ajuntaments en zones on hi ha conflicte d'aigua, per desgràcia, està pagant-se una aigua en alta molt cara.
Les aigües de les dessaladores valen molts diners.
Les aigües que hui estan extraient-se dels aqüífers del Vinalopó o d'altres punts valen molts diners, perquè estan a un nivell molt baix.

Per tant, sí és important per a les mateixes empreses, i per a tot el món, gastar el mínim d'aigua, sols pel tema econòmic, però d'una forma més important per poder donar aigua a tot el món i evitar les restriccions.

Per tant, estiga tranquil.
Tenim les millors rets de tota Espanya, sense cap dubte, molt ben gestionades i molt ben professionalitzades.

 

 

***Preguntes orals números 258/05, 259/05, 260/05, 261/05, 262/05, 263/05 i 264/05 al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor José Ramón García Antón, sobre vessaments d'aigües residuals en el terme municipal d'Alacant, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE números 38.
256, 38.
257, 38.
258, 38.
259, 38.
260, 38.
261 i 38.
262).***

 

 

**El senyor president :**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Ahora sí pasamos al siguiente bloque de preguntas, que van desde la 258 a la 264, y que realiza don Joan Antoni Oltra al conseller también de Infraestructuras y Transporte.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

Hui acabarem ofegats, senyor conseller.

Bé, ara toca també aigua, però de depuració.
M'imagine també quasi la resposta que va a donar-me.
Inclús si no se'n recorda, jo li puc llegir algunes declaracions que va fer vosté ­les tinc ací.

Però, bé, vosté també serà coneixedor de la situació.
.
.
­ara estem parlant d'Alacant, la segona ciutat del país­ del problema en el barri de San Gabriel, el barranc de les Ovelles, la platja.
Una zona totalment urbana que s'ha vist beneficiada per tindre en les rodalies una depuradora que, de tant en tant, aboca directament les aigües sense depurar, sense depurar, pensant que ahí la mar té una entrada en eixe barranc.
.
.
Però, clar, és una part de mar que pràcticament no se renova.
L'aigua està ahí poc menys que estancada.
Bé, el problema de pudors és una cosa insuportable, a més, a diari.
Inclús la gent que viatgem en tren, i el tren para allí en el baixador de San Gabriel.
.
.
es nota, es nota, a pesar de l'enjorn del dia.
El bany està prohibit en tota eixa platja, una platja gran.
Un espai, a més, que podria ser preciós, i està absolutament desaconsellat.
Perquè tant l'emissari, en el seu traçat pel barranc, té pèrdues, però és que, a més, fonamentalment, es veu que o és molt curt o té pèrdues via submarina.

Això jo crec que és un problema greu.
Ha provocat manifestacions, que ha anat moltíssima gent, talls de carreteres, de trànsit ferroviari, etcètera, etcètera.
Denúncies, jo tinc ací.
.
.
­ho dic per si me diu també que no és creïble­ tinc denúncies del Seprona, tinc denúncies de la policia local d'Alacant.
.
.
A més, un policia local es veu que amb una vista estupenda, que me detecta en l'informe tot el que es va trobar este home allí.

I, bé, jo crec que esta situació no ha de continuar en cap lloc, però molt menys en plena ciutat d'Alacant, que això ja és totalment inadmissible.
I tornem un poc al missatge d'ans.
O siga, què està passant ací que tenim una depuradora en estes condicions ­i ja sé que s'arreglarà i tal i més qual.
Però que si al final el problema es torna a presentar perquè eixes aigües resulta que, per una sèrie de circumstàncies, no les vol ningú i s'han de continuar abocant en l'emissari, estem en les mateixes.
O si ve una riuada important, unes pluges, resulta que s'ha d'obrir la comporta, com textualment es diu en una denúncia que està aquí, i deixar caure allí conforme entra, me pareix una situació molt poc presentable, senyor conseller.

Per tant, jo m'imagine que tot astò vosté és coneixedor, però m'agradaria saber si efectivament, davant la propaganda, si efectivament va a resoldre's este problema i quan va a resoldre's, i amb la garantia de si eixos cabals d'aigua, que se suposa ja una volta feta la modernització, amb tractament terciari, desalitnizar, etcètera, etcètera, es poden de veritat aprofitar o no.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Oltra.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

 

Gracias, presidente.

Senyor Oltra, és cert que hi ha hagut algun moment, i pot tornar-lo a haver, que no en la depuradora de Rincón de León, però sí en les conduccions d'aigües residuals en els col·lectors, com a conseqüència d'un increment important de cabals que se sol produir quan hi ha unes pluges determinades i no hi ha un clavegueram separatiu, es produïx un volum tan important de cabals que no aplega ni tan sols a la mateixa depuradora i s'aboquen directament a través del barranc de las Ovejas.

És cert també que no fa massa ha acabat una ampliació el Ministeri de Medi Ambient d'eixa depuradora en un tractament terciari.
És cert també que mosatros, des de l'Entitat de Sanejament ­esta que està fent tantes obres, encara que li sàpia mal a alguna persona­, està fent-se un tractament terciari en dessalació, de forma que jo crec que no més allà d'abril o maig estarem tractant, en tractament terciari i el 50% llevant tota la conductivitat que duu, de l'ordre de 50.
000 metres cúbics al dia.

És cert que s'acaba, recentment, de fer l'ampliació i el tractament terciari de la depuradora de Monte Orgegia, i que estem.
.
.
s'ha projectat el que és la connexió de les dos depuradores per a poder conjuntament reutilitzar eixos cabals, o a través dels emissaris.
Un fet i que funciona correctament, el de Rincón de León; un altre adjudicat ­i crec que ja totalment autoritzat per tot el món, inclós el Ministeri de Medi Ambient i el Departament de Costes, la Direcció General de Costes­, en execució, l'emissari de la zona de l'albufereta.

Al mateix temps que tot això, hem licitat una tercera depuradora en la zona de l'àrea metropolitana, terme municipal de Mutxamel, aproximadament.
Crec que s'estan presentant les pliques, o s'han presentat ja, i adjudicarem prompte.
I ha eixit a informació pública, i anem a posar en funcionament, una quarta depuradora, com a conseqüència de l'important volum d'aigua que s'aporta allí, del nivell de desenrotllament de tota aquella àrea metropolitana.
Mos preocupa i estem treballant en eixa direcció.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra, señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, em pareix que he sentit dir 50.
000 metres cúbics que anava a tractar.
Ho dic perquè és que fa uns mesos vosté parlava de 25.
000 metres cúbics.
Ara en són 50.
000.
Jo ho dic perquè ací estan les declaracions seues.
També en estes declaracions parlava que les noves instal·lacions entrarien en funcionament entre març i abril.
Ara ja ha sigut abril i maig, de moment.
Bé, això no té importància, ja que això.
.
.
És una cosa que és curiosa.
O siga, mai s'avancen, mai s'avancen, sempre els pilla el bou.

Això vol dir, perquè no m'ha quedat molt clar.
.
.
Perquè vosté diu: «És que allí, quan hi ha períodes en els quals hi ha unes pluges importants, unes avingudes d'aigua importants, hi ha un abocament directe».
Això va a continuar aixina, a pesar que esta ampliació es pose en marxa i tal?
Perquè això seria, vaja, el fracàs del segle.
Això seria tornar un poc al mateix.

Tampoc m'acaba de concretar un tema que nosaltres sap que discutim en moltes ocasions amb vosté.
Si ara ha van a disposar d'eixe tractament terciari, si ara ja les aigües van a eixir.
.
.
el percentatge de salinitat es reduïx, digam, a paràmetres assimilables, va a aprofitar-se de veritat això?
Perquè, clar, és que un llig la memòria i diu: «Bé, com és possible que estem tirant a la mar, a la mar uns cabals immensos d'aigua, quan resulta que es criminalitza, per una banda, el riu Ebre i resulta que mosatros aquí quasi, quasi, en proporció, en tirem més».

Què és el que està passant?
Per què no es fan les gestions?
, s'invertix en garantir.
.
.
.
ja no en Alacant, perquè Alacant pràcticament, gràcies a vostés, ja no queda horta, entre unes coses i altres ja no queda horta; per tant, no queden llauradors tampoc.
Però és que ja no quedarà res dins de quatre dies per aquella zona.
Caldrà fer les conduccions un poquet més llargues, però se suposa que en algun lloc farà falta eixa aigua, ans sempre que continuar tirant-la a la mar.

Vosté es podria comprometre a dir: «Bé, l'objectiu és tancar.
.
.
.
» Home!
, ja sé que va a dir-me que és que l'emissari ha d'estar sempre obert, perquè quan ve una pluja.
.
.
Quan vénen les pluges, l'aigua circula directament en superfície, senyor conseller, eh?
Si vol fotografies, fetes per la policia municipal, ací estan, per la policia municipal d'Alacant.
O siga, allí no hi ha problema.
.
.
O siga, és que no fa falta ni l'emissari, directament pel barranc circula això.

O siga, això sí que seria dir: «Bé, estem fent les coses bé, estem fent una inversió per a resoldre un problema que tenim ara, eixa platja es podrà regenerar, la gent es podrà banyar, podrem llevar els cartells prohibint el bany ­que, vaja, té la cosa.
.
.
de dir que una platja en el centre d'Alacant es prohibix el bany».
I podrem dir, bé, que de veritat estem fent els deures.
O siga, tot això vosté està en condicions de garantir-ho ací?
, de dir: «Bé, i una volta se pose en marxa, té ja una sèrie de converses amb regants.
.
.
­no sé d'on ja, perquè regants ja per ahí cada volta queden menys, encara que siguen de la part de Villena o més amunt­, a vore si se reaprofita tota eixa aigua».
Una mostra d'això serà que l'emissari ja no farà falta utilitzar-lo, perquè anem a reaprofitar el cent per cent.
Tot això estarà en condicions.
.
.
?

I lògicament també de previndre que abans.
.
.
Vosté sap el nivell de construcció que tenim en la zona, no ja solament a Alacant.
.
.
Alacant dóna por.
L'entrada d'Alacant és impressionant la quantitat d'edificació que hi ha en marxa allí.
O siga, els problemes.
.
.
el que més li pot afectar a vosté.
O siga, les aigües residuals que van a generar eixos nous habitatges, m'imagine que per ahí anirà el tema de les noves plantes depuradores, però que el procés, normalment, va molt més a espaiet que el de la construcció i habitatge de les noves vivendes.
En eixe aspecte, sí que normalment els pilla el bou sempre.
A mosatros mos agradaria, que no és tan difícil.
.
.
Una conselleria sap les vivendes que s'estan construint, el número d'habitants que van a estar ahí.
Per tant, és una cosa molt fàcil preveure quan van a estar eixes vivendes habitades, quants nous habitants van a estar ahí i quan es van a generar els problemes.

Per tant, un poquet més d'agilitat.
Jo sé que això, segurament, implicarà un augment major del deute, però és qüestió que vosté es baralle amb els seus companys de gabinet ­no vaja reduint-se cada volta més, que pareix per ahí una cosa famèlica la seua conselleria­ per intentar buscar recursos.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

 

Gracias, presidente.

Senyor Oltra, precisament ahí està el tema.
O siga, com jo li deia abans, tenim un pla de depuració en tota l'àrea metropolitana, en el qual es duplica la seua capacitat.
O siga, hi ha dos depuradores: Monte Orgegia i Rincón de León, les dos.
.
.
Monte Orgegia, com li dic, l'ampliació recentment posada en funcionament amb tractament terciari.
Rincón de León, tractament terciari posat en funcionament.
I la dessalació del 50%, 25.
000 metres cúbics/dia dessalats; els altres 25.
000 sense dessalar.
La combinació dels dos, un índex de conductivitat per davall d'1.
Per tant, aigües estupendes per a regar.

Aleshores, estem posant a disposició de tot el regadiu eixes instal·lacions i eixa aigua.
Però no sols és això, és que hem firmat convenis amb els regants, de forma que es comprometen a utilitzar les aigües.
Nosaltres hem pagat el que és la inversió de la dessalació i ells paguen el cost d'eixa dessalació, perquè és un cost relativament xicotet, perquè són aigües depurades que no tenen la conductivitat que té en el mar.
Per tant, no sols parlem sinó fem, gestionem i posem en marxa.

És més.
Vosté és d'Elx i ha de conéixer que allí ­si no em falla la memòria­ crec que són quatre les depuradores que es tenen, una acabada, dos en marxa i una a punt d'adjudicar, posades també en funcionament.
Que, a més d'això, hi ha regadius de la zona d'on vosté ve, Riegos de Levante, Margen Izquierda, que va a ser un dels usuaris d'eixes aigües també de Rincón de León, perquè els regants de l'Alacantí i de la part del Vinalopó, on apleguen eixes aigües que és fins Agost i Montfort i d'Asp, que anem a fer-les aplegar, al final no podran utilitzar totes les aigües.
I va a fer-se una conducció perquè els regants de la zona d'Elx de Riegos de Levante, Margen Izquierda, també puguen utilitzar eixes aigües.
En definitiva, estem treballant en eixa direcció.
També el president, el dilluns firmava amb estos regants estes millores que van a fer-se per a utilitzar eixes aigües i per a modernitzar les seues instal·lacions, canviant una sèrie de bombes en el fons, que tenen unes problemàtiques determinades.

Per tant, ens preocupa el tema.
Però ens preocupa no sols contant-lo sinó fent-lo.
Fem el pla, acabant la dessalació, abans deia març i abril i ara dic abril o maig.
Sobre el mes d'abril estarà funcionant.
Està prou bé.
Monte Orgegia, acabada; la de Muxamel, licitada i a punt d'adjudicar; la del nord d'Alacant, projecte acabat, informació pública i anem a traure-la a licitació; en Elx, al costat, quatre depuradores; en Santa Pola, acabant-se també el tractament terciari.
En definitiva, crec que és una actuació no sols en aquella zona, en aquella àrea metropolitana, és que ens anem a València, a Castelló, i és exactament igual.
Està treballant-se en eixa direcció.

 

 

***Preguntes orals números 275/05, 276/05 i 277/05 al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor José Ramón García Antón, sobre les obres d'ampliació i millora de la carretera CV-35 Olocau-Gàtova-Altura, que formula el diputat José Antonio Godoy García, del GP Socialista (RE números 45.
262, 45.
263 i 45.
264).***

 

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Vamos a entrar en el último bloque de preguntas, que son las número 275, 276, 277, que realiza don José Antonio Godoy García, también al conseller de Infraestructuras y Transporte.
Por favor, don José Antonio.

 

**El senyor Godoy García:**

Muchas gracias, señor presidente.

Señor conseller, las preguntas son en relación con la carretera CV-25, Olocau-Gátova-Altura.
Queremos saber los motivos por los que hasta el presente la conselleria no ha ejecutado las obras de ampliación y mejora de esta carretera.
Queremos saber, igualmente, si disponen ya del proyecto de construcción para la ejecución de estas obras.
El coste, en su caso ¿qué coste tienen estas obras?
¿Cuáles son los plazos de ejecución?
Y, fundamentalmente ¿cuándo piensan licitar las obras de ampliación y mejora de esta carretera?

 

**El senyor president:**

Muchas gracias.

Señor conseller, tiene la palabra.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

Gracias, señor presidente.

Señor Godoy, usted sabe que la carretera por la que se interesa, la CV-25, en el tramo entre Olocau y Gátova, es una carretera de montaña, y por tanto con pendientes y curvas pronunciadas, y una sección de unos seis o siete metros de ancho de plataforma.
Una carretera poco transitada; tiene una IMD de 400 vehículos entre Olocau y Gátova y 170 entre Gátova y Altura.
No existen núcleos industriales en la zona.
Y, sobre todo, usted conoce perfectamente que esta carretera discurre por el parque natural de la sierra de Calderona y, por tanto, está afectada por las obras que la protegen.
Es de difícil actuación en ella.
Y estamos valorando en puntos concretos su mejora y ampliación muy puntual, respetando las condiciones medio ambientales que en este parque son duras.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Godoy.

 

**El senyor Godoy García:**

Señor conseller, están valorando su mejora en puntos concretos.
Yo me alegro mucho que así sea.
Pero es que, señor conseller, no sé si usted sabe que llevan valorando su mejora en puntos concretos desde hace diez años y que no han puesto ni una sola piedra, ni han echado, ni han bacheado, en absoluto, esa carretera.

Mire, yo no sé si usted es consciente del estado en que se encuentra la carretera CV-25, Olocau-Gátova-Altura.
Usted sabe que es estrecha, por supuesto, de trazado complicado, que no tiene arcenes, que tiene un firme muy deteriorado.
Sabe usted que los coches por ella no pueden circular con normalidad, dadas sus malas condiciones, sobre todo cuando se encuentran dos coches, uno subiendo, otro bajando.
Es una carretera, señor conseller, tercermundista.
Está situada, ciertamente, en un paraje natural de extraordinario atractivo que ha experimentado, además, un importante crecimiento de residentes y de visitantes, pero ni una sola mejora desde que el Partido Popular llegó al poder en 1995.
Paralizó todos los programas y proyectos, que usted sabe que estaban previstos por el Partido Socialista para esta carretera y escritos en programas con actuaciones concretas.
Se paralizaron las actuaciones; se paralizaron los compromisos de mejora de esta carretera; dejaron de progresar obras hacia el norte.
Por lo que queda por realizar todo ese tramo, importante tramo.

Mire, yo he tenido la ocasión de entrevistarme repetidas veces con ciudadanos, con representantes políticos y con medios de comunicación relacionados con esta zona, en especial con el alcalde de Gátova.
Y me ha transmitido repetidas veces la necesidad de mejora de esta carretera y la inquietud de los vecinos y visitantes.
Yo no creo que me mientan ¿verdad?
Además, entre los cuales, se han recogido miles de firmas a favor de esta actuación.
Sabe usted que son cinco mil firmas las que se han llegado a entregar en el registro de su conselleria.
Mire, en una pequeña manifestación, pero muy importante por su contenido y por el número de firmas, muy pacífica, que se hizo en las puertas de la conselleria, en la que tuvimos el gusto de acompañar a esos ciudadanos, la diputada Carmen Ninet, de estas Cortes, y yo mismo.
Usted lo sabe.

Usted sabe la situación de deterioro de esta vía.
Y sabe usted también la situación de frustración de los usuarios ante lo que es la pasividad del Consell y que está llegando ya a un punto demasiado alto.
Han esperado, han soportado más de lo deseable, yo creo que más de lo tolerable, con muchísima paciencia.
Mire usted, diez años, es que son muchos años.
No se extrañe, pues, si dicha paciencia se ha acabado.
Ustedes, el Consell, necesita.
.
.
Ellos necesitan que el Consell les dé alguna esperanza.
Y no puede ser otra que el compromiso de una fecha concreta para el inicio de las obras.

Sabe usted, señor conseller, que la gente de Gátova, de Olocau, de Altura, y los visitantes que han firmado estos escritos tienen razón.
También sabe que esas intensidades medias diarias de las que usted habla son intensidades medidas hace cuatro o cinco años.
Sabe usted que la obra es necesaria.
Háganla con todas las cautelas que la tienen que hacer, háganla con todos los estudios de impacto ambiental que tiene que hacerla.
Pero no dejen que se deterioren las carreteras hasta al punto que sean peligrosas, incluso, para la seguridad vial.

Señor conseller, sabe usted que además estos ciudadanos y su alcalde, el alcalde de Gátova, celebraron una entrevista con el director general de Obras Públicas, con don Victoriano Sánchez.
Y que él se comprometió a mandar en los meses de julio o septiembre, del año pasado, a los técnicos de la conselleria para revisar ­tome usted nota, por favor­ y actualizar el proyecto elaborado en 1995 por la empresa .
.
.
*(inintel·ligible)*, SA, Así se lo prometió en un proyecto de 1995 y les dio a entender que se realizarían las obras.
Pero por lo visto fue una nueva artimaña del Consell, un nuevo engaño, pues ni se han presentado tales técnicos en el ayuntamiento de Gátova ­a no ser que sean invisibles, señor conseller, allí no los han visto­ ni se ha recogido consignación presupuestaria alguna para hacer las obras en los presupuestos de la Generalitat.
Luego, si ustedes no han puesto un euro en los presupuestos de la Generalitat es que no tienen la menor voluntad de hacerlo.

Señor conseller, personalmente yo me he entrevistado también repetidas veces con ustedes, hemos hablado de esto.
Últimamente con el secretario autonómico que me respondió que se trataba, en efecto, de un proyecto complicado, nunca hemos dicho que sea un proyecto fácil.
Pero diez años, diez años, señor conseller, un presupuesto de esta naturaleza debe hacerse como mucho en diez meses, si se tiene una mínima eficacia.
Ahora, si es que usted no tiene ni eficacia, ni eficiencia, entonces ustedes no están gobernando, no están resolviendo los problemas de los ciudadanos.
Y lo que tendrán que hacer es pensar qué es lo que tienen que hacer o cambiar o dejar paso ¿no?

Mire usted, señor conseller, debe usted saber que en esta zona las actuaciones, en todas las zonas, las actuaciones de la conselleria han brillado por su ausencia; que se han sustituido las actuaciones, desde luego, por fotos del señor Camps, en folletos propagandísticos que resultan, de verdad, insultante para todos aquellos que ven que no se atiende sus necesidades y demandas.
Señor conseller, háganse ustedes todas las fotos que quieran, pero consideren, que no pueden ofrecerle a los ciudadanos solo fotos, que tienen ustedes que hacer estas obras.
Por favor, señor conseller, diez años son muchos años.
Pónganse ustedes a gobernar y ejecuten ustedes estas obras.
Y dígannos cuándo piensa iniciarla, cuándo piensa licitarla.
.
.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Godoy.
.
.

 

**El senyor Godoy García:**

.
.
.
un proyecto de 1995, estamos en 2005.
Ustedes hacen cualquier cosa menos gobernar para los ciudadanos.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Señores diputados, calma.
Si todos sabemos cómo se desarrollan las cosas y cuando vienen unas elecciones lo que ocurre también.

Señor conseller, tiene la palabra.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:**

Muchas gracias, presidente.

Señor Godoy, está activo esta tarde.
Usted sabe que el proyecto o anteproyecto que se hizo hace esos diez u once o no sé cuántos años, porque hace muchos, y seguramente volverá a hacer muchos más, ese proyecto es totalmente irrealizable.
En 2002 se declaró la sierra de Calderona parque natural y por tanto está afectado por las normas que la protegen.
Así, el proyecto del Plan rector de usos y gestión del parque natural de la sierra de Calderona, en su artículo 70 ­yo creo que lo conoce perfectamente­ se cita directamente a esta carretera CV-25, indicando que no se considera admisible, desde el punto de vista medio ambiental, la ampliación o modificaciones globales del trazado de plataforma de la CV-225 y CV-310.
Ese era el proyecto, ese era el proyecto.

Otro tema es la conservación de la carretera y mejorar la carretera.
Y eso se hace todos los años.
En los accesos a Altura este año pasado; en los accesos a Gátova, si no se está haciendo, se va a hacer de forma inmediata lo que es la conservación y el mantenimiento.
Y, de acuerdo con todos los informes, me dicen: esta carretera es objeto de una conservación y mantenimiento continuado.
En los últimos años se han realizado actuaciones de acondicionamiento y mejora, tanto en los accesos a Altura, como en otros tramos del itinerario, de manera que el estado de la carretera es el adecuado.
Para concluir le diré a su señoría que el nivel de servicio que ofrece es acorde con el tráfico que presenta.
No obstante, le digo que se están intensificando lo que son las condiciones de mejora y mantenimiento de esa carretera y que lo verá usted realizado a lo largo de este año.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Ahora pasamos a los siguientes puntos y concretamente el punto seis, que era una interpelación al conseller de Sanidad sobre la enfermedad respiratoria crónica, por la diputada doña María José Mendoza García, ha sido aplazada por la propia diputada.
Y la interpelación.
.
.
Y el punto siete, perdón, el punto siete que correspondía también a una interpelación por la diputada doña Encarna Llinares Cuesta, ha sido aplazada por excusa del conseller.

 

 

 

 

***Interpel·lació al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre política general de la conselleria amb relació a les zones naturals protegides en territori valencià, que formula el diputat Carles Arnal Ibáñez, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 45.
182, BOCV número 157) (pàg.
4.
735)***

 

 

**El senyor president:**

 

Así que pasamos al punto número ocho, *(remors)* perdón, al punto número ocho, que es la interpelación al «conseller de Territori i Habitatge sobre política general de la conselleria amb relació a les zones naturals protegides en territori valencià, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, registre d'entrada 45.
182», *Boletín Oficial de las Cortes* 157.

Tiene la palabra.
.
.
*(Remors)* Ahora luego les doy las aclaraciones a ustedes en privado y les enseño los justificantes, porque no hay que corregir ningún error, cree esta presidencia, cree esta presidencia.

Tiene la palabra el diputado interpelante.
Por favor, don Carles.

**El senyor Carles i Ibáñez:**

 

Senyor conseller, supose que esta interpel·lació li agradarà molt perquè és un tema que a vosté li encanta parlar d'ell.
Amb esta interpel·lació vull aclarir, o pretenc, la situació en relació als espais naturals protegits al País Valencià, tant en relació a la seua quantitat com a la seua qualitat.
És un tema que vosté empra reiteradament per a justificar o defensar la seua política ambiental.
A la vegada que es denuncia com insostenible l'actual ritme de construcció o l'allau de noves urbanitzacions o qualsevol problema, vosté acaba replicant que tot està justificat per les elevades proporcions d'espais protegits que tenim declarats al nostre país, com si açò justificara alguna cosa o avalara la seua política en matèria de lluita contra la contaminació o d'ordenació del territori.
Però, vosté ho empra en eixe sentit.

Però, vosté en el tema dels espais naturals protegits mentix i manipula la informació i les dades reals.
I no sols açò.
Com a conseqüència, fa mentir i manipular al senyor Camps i a molts dels portaveus parlamentaris del PP que intervenen en esta cambra i usen dades i arguments que vosté propaga.
He dit que vosté mentix perquè afirma coses que no són certes, de manera totalment conscient, que no puga atribuir ni a un error ni a un oblit, sinó a plena consciència del que fa.
Vosté mentix.
Jo he dit que vosté manipula perquè empra les dades de manera falsària per a justificar allò que no es pot justificar o per a demostrar coses que de cap manera es deriven de les dades.
Per tant, vosté manipula les dades.

Vosté mentix i manipula les dades quan usa xifres falses per fer creure a la població que tenim al País Valencià un nivell molt elevat de protecció del medi ambient, quan la realitat està molt lluny de les xifres que vosté empra.
Tal vegada, hauríem de començar per preguntar i aclarir què entén vosté per protegir un espai natural.
Per a vosté només té importància la quantitat d'hectàrees, la superfície de terreny que ha rebut alguna figura de protecció legal sobre el paper.
Però, una cosa molt diferent és que estes superfícies estiguen realment protegides.
La protecció formal, en un paper, només és el primer pas per a la protecció real.
La protecció hauria d'assegurar la conservació, almenys dels valors naturals, sense renunciar, fins i tot, a millorar o a recuperar el seu estat, però en la majoria dels espais naturals protegits no s'estan conservant; la majoria, si no tots els espais protegits sobre el paper, estan patint agressions i impactes ambientals destacats, estan degradant-se, malgrat la seua protecció legal.
Després, li donaré uns quants exemples.

Però, la meua intenció no és centrar-me únicament en este tema ni esgotar-lo perquè ja anirem en més ocasions entrant en detall, m'agradaria entrar en profunditat.
Ara vull centrar-me, sobretot, en el tema de les xifres falses i manipulades.
Torne a dir, no és el més important, però resulta intolerable que vosté també esta dada l'use de forma falsària.
Vosté ha dit en moltes ocasions que al País Valencià està protegit quasi el 30% del territori i que açò és molt més del que n'hi havia protegit abans que el PP arribara al poder, i que açò és molt més del que tenen protegides altres comunitats o altres països.
Això és fals!

Si vosté vol oferir xifres fiables de protecció haurà de ser clar i precís, separar uns conceptes dels altres i considerar el que realment ha protegit l'administració autonòmica del PP.
Si vosté vol fer comparacions amb el que teníem abans o amb el que tenen altres comunitats, vosté haurà de comparar coses semblants.
Quan es mesclen conceptes que no es poden mesclar i es fan comparacions mal fetes és quan apareixen les mentires i les manipulacions.
Actualment, hi ha protegit al País Valencià, emprant diferents figures autonòmiques de protecció, una extensió que no arriba al 7% del territori valencià, dades de la seua conselleria actualitzades a l'últim moment, de la seua conselleria.

Per tant, no és cert que ara estiga protegit el 30% del territori valencià per figures legals declarades i gestionades per la Generalitat Valenciana, la xifra és molt inferior a aquesta extensió, molt inferior, i a més ha de considerar que una part, almenys, vora una tercera part, ja va ser protegida en el seu moment pel Psoe.
O siga, tampoc és que vostés hagen protegit tot eixe espai.

Si vol que comparem amb altres comunitats autònomes no serà gens difícil trobar-ne moltes que tenen molta més proporció protegida que mosatros.
És facilíssim trobar-ho.
El que ha de fer vosté és comparar, utilitzar les darreres dades disponibles, les darreres disponibles per a tots, són de 2004, són les úniques fiables per a fer comparacions entre comunitats autònomes, perquè són les últimes en les quals totes es comparen amb les mateixes condicions.
Si ho fa, vorà que estem per sota de la mitjana estatal, quasi en la meitat de la mitjana estatal, recorde-ho bé!
, quasi en la meitat.
N'hi ha 13, de les 17 comunitats autònomes, que ens superen en proporció de superfície protegida.
I només 3, només 3 estan per darrere.
N'hi ha algunes que quasi multipliquen per 10 la proporció protegida, com, per exemple, Canàries, i, altres, com Andalusia, que la multipliquen per 4.

Per tant, insistic, és fals que el País Valencià estiga al capdavant de l'Estat espanyol en espais naturals protegits.
Estem per sota de la mitjana i molt per darrere de la majoria.
Vulga vosté o no són les darreres dades disponibles contrastables de totes les comunitats.

I si vosté vol parlar de zones LIC, aleshores estem parlant d'un concepte diferent.
No es pot fer la comparativa amb el passat perquè, clar, en el passat encara no s'havia fet la transposició de la directiva europea, que és relativament recent, i no té sentit comparar la situació actual amb un període en el qual no n'hi havia eixa normativa, la directiva europea que obliga a fer el llistat de zones LIC.
Però, sí que podem fer la comparativa amb altres comunitats autònomes, això sí que podem fer-ho.
En este cas, estem en una situació mitjana, intermèdia, un poc per damunt de la mitjana estatal quant a zones LIC i bastant per sota en zones Zepa.
Ocupem, quant a zones LIC, el número 7.
O siga, no estem de les primeres, que no hi ha tantes comunitats.
La número 7.
I si considerem les zones Zepa, estem, aleshores, en el número 14.
O siga, bastant a la cua.
I estes són les dos figures que contempla, com vosté sabrà, la xarxa Natura 2000.

Però, no vull acabar este temps sense posar-li un parell d'exemples especialment rotunds que vosté ha emprat recentment de manipulació grollera de les dades en relació a la protecció del medi ambient.
Mire, vosté ha repetir vàries vegades ací, en seu parlamentària, que una prova de l'alt nivell de protecció que tenim és que la meitat del territori forestal és valencià.
Vosté això ho ha dit un muntó de voltes, espere que no m'ho negue.
Menuda bovada!
Menuda posada de pota!
Efectivament, tenim aproximadament la meitat del territori valencià conceptuat com a forestal.
Això és cert.
Però, vosté sap perfectament que això no és ningun mèrit seu, ni del PP.
Clar que no!
Això és el resultat, vosté ho deu saber perfectament, del procés d'abandonament dels camps de secà al llarg de tot el segle XX, que ha anat produint-se en una sèrie d'anys i anys, en uns moments més accentuats, en altres menys, i això explica per què tenim eixa superfície, que, per cert, es manté més o menys, aproximadament igual des de fa uns quants anys, inclús quan vostés no governaven.

Per altra banda, vosté sabrà que la superfície forestal en esta classe d'estadístiques s'obté per exclusió.
Forestal en estadístiques vol dir el que no és urbà, ni agrícola, ni làmina d'aigua, etcètera.
Forestal inclou, per exemple, un terreny pedregós que no tinga ni una mata, ni un gramet d'una planteta, que no tinga ni un trist timó, totalment pedregós, totalment pelat, sempre que no siga ni agrícola ni tinga cap altre ús humà, això es dirà forestal.
I vosté ho està venent com si això volguera dir *el oro y el moro*.
Recorde, la major part del territori conceptuat com a forestal no té arbrada, no té arbres més que de manera dispersa o de menut tamany sense assolir un talla que es puga considerar arbre.
Presentar eixa xifra com a exponent d'un element nivell de conservació del medi ambient és una manipulació burda, ridícula i escandalosament torpe.

També ha mencionat vosté repetidament els alts nivells de biodiversitat que té el País Valencià com a exponent d'un alt nivell de protecció de la natura que tenim al nostre país.
Bé, també és cert.
També és cert que tenim uns nivells molts elevats de biodiversitat en el territori valencià.
Però, novament, això no és mèrit seu!
Això no és mèrit del PP!
Ni significa que s'estiga portant un política ambiental encertada, ni molts menys!
Tenim uns nivells elevats de biodiversitat perquè vivim en una zona mediterrània del planeta Terra.
Si visquérem als tròpics, encara que portarem una política ambiental encara pitjor que la que vosté porta, encara tindríem uns nivells més elevats de biodiversitat.

Les dades sobre biodiversitat no són mèrit de vosté, són mèrit de la natura i del procés evolutiu i d'una sèrie de processos importants.
I el que és obligació seua és protegir-la, és conservar-la, és que no es perda.
En això sí que pot fer vosté alguna cosa, en fabricar biodiversitat no, però, en protegir la que n'hi ha perquè no disminuïsca sí que té vosté paper a fer.
I ahí tenim un problema, perquè el País Valencià té una gran part d'eixa biodiversitat amenaçada, tenim bastant espècies que estan en perill d'extinció, i altres reduint el seu espai i la seua quantitat cada vegada més i més.
Hi ha espècies que són rares, escasses o amenaçades, que estan reduint la seua quantitat i estan en perill de desparéixer del País Valencià precisament per una política inadequada, agressiva i antiecològica que vosté porta a terme.

Vosté permet, tolera o es queda parat, diga el que vulga, davant d'actuacions que reduïxen i amenacen la nostra biodiversitat.
Per exemple, l'enorme ampliació de zones urbanitzades que vosté està permetent i està donant llum verda, i els impactes associats a este procés urbanístic, estan tensionant els recursos hídrics, energètiques, les matèries primeres, i van a suposar la multiplicació d'emissions contaminants i de residus de tota classe.
I açò suposarà també greus problemes per a la biodiversitat, entre altres coses, també, perquè es reduiran bastant les zones naturals i s'artificialitzarà cada vegada més l'espai disponible.
I açò constituïx la principal amenaça per a la biodiversitat.
És l'amenaça més greu que ha patit la nostra biodiversitat en tota la història que hem tingut.
És l'agressió més important a la nostra biodiversitat i als nostres ecosistemes, els que estan protegits sobre el paper i a la resta, que és una immensa majoria.
Tots van a vore's amenaçats, afectats i degradats, perquè vosté sap perfectament que la contaminació, per exemple, generada en eixe increment que va a haver necessàriament en eixos processos de desenvolupament urbanístic, viatgen inclús a distàncies importants on se generen i van a efectar a tots els ecosistemes.
No se'n van a escapar.
I vosté té una enorme responsabilitat en tot este procés per donar llum verda a açò.

I vulguera acabar recordant-li allò de les zones LIC.
A més de ser un concepte diferent que vosté mescla inapropiadament, recorde-ho, eixa és una iniciativa de protecció europea, està emparada per la legislació europea, no és una figura autonòmica, i el més greu damunt és que vosté permet que eixes zones estiguen degradant-se per múltiples intervencions que s'han denunciat de tota classe, i que si fa falta que ara després li continue ampliant i donant exemples concrets, amb molt de gust li puc fer una llista molt gran.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor conseller, don Rafael Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Arnal, de la seua intervenció vull dir-li que l'única cosa certa que ha tingut ha sigut la seua introducció.
He de dir que en esta interpel·lació em sentia molt a gust i, a més, vaig a dir-li que em sentisc molt a gust sempre que se m'interpel·le, sinó especialment quan és vosté el que m'interpel·la.
A partir d'ahí, a partir d'ahí, res del que vosté haja dit té la més mínima consideració perquè és una quantitat de ximpleries, dites amb el major respecte al senyor diputat.

Vaig a exposar-li una sèrie de dades que per elles mateixes evidencien el grau de compromís del Govern Valencià respecte a la protecció del nostre territori i dels nostres espais naturals.

La Comunitat Valenciana ha multiplicat per nou la superfície protegida en els últims vuit anys, la qual cosa la situa com a una de les regions amb més territori protegit de l'Europa en passar del 3% que teníem en l'any 1995 a més del 28% del territori que tenim actualment.
Exactament, 668.
559 hectàrees protegides.

Senyor Arnal, no li demana rigorositat en el seu juí, però sí un poquet d'educació, perquè jo a vosté li he deixat parlar.
Almenys, vosté escolte'm.
Sé que no va a servir de molt, però, bo, jo li he escoltat a vosté, he escoltat el que vosté ha dit, no li he interromput en cap moment, i ara el que li demane és que, ja que no té vosté rigor en les seues formulacions, almenys tinga educació, que és una cosa que se suposa que una persona que està ací la deu tindre.

El territori protegit pel Govern Valencià, pel govern del Partit Popular, en el que portem de legislatura supera en un 2.
500% el que s'ha reclassificat per a urbanitzar.
En a penes dos anys i mig s'han protegit en el nostre territori un total de 66.
849 hectàrees, mentres que se n'han reclassificat 2.
490.
I això demostra que la Generalitat Valenciana aposta per la protecció del territori i efectua un urbanisme de qualitat i, a més, sostenible.

La nostra comunitat només té urbanitzat el 3,9% del territori i se situa per sota de Catalunya, Balears i Madrid, segons les dades de la mateixa Unió Europea.
No ho hem de dir nosaltres.
Ho diu exactament l'informe Corine Land Cover de l'Agència Europea del Medi Ambient.
Així mateix, la Comunitat Valenciana té major superfície protegida que països com Dinamarca, el 23%; Grècia, el 20%; Portugal, el 17,9%; Holanda, el 17%; Itàlia, el 16,5%; Irlanda, el 14,1%; Finlàndia, el 13,9%; Luxemburg, el 13,6%, i Suècia, el 12,4%.
Però el nostre interés a protegir la major part possible del territori valencià ens ha portat a implantar una mesura pionera a Espanya, que és l'obligació de cedir de manera gratuïta a l'administració el mateix volum de sol protegit que el que es pretenga reclassificar de rústic a urbanitzable.

En l'actualitat, els espais naturals protegits de la Comunitat Valenciana sumen un total de 150.
678.
724 hectàrees de superfície terrestre, el que és el mateix que el 6,5% del territori de la Comunitat Valenciana.
I a aquesta superfície cal afegir unes altres 9.
711 hectàrees de superfície marina protegida que tenim en la Comunitat Valenciana.

D'altra banda, en esta legislatura el Govern ha declarat 2 nous parcs naturals, 27 paratges naturals municipals i 2 paisatges protegits.
Els nous parcs naturals són las Hoces del Cabriel, 31.
446 hectàrees protegides; la serra Gelada, 5.
650.
000 hectàrees, que sumen en total 37.
099 hectàrees.
Mentres que els nous paratges naturals municipals, eixos que vosté dia en la seua intervenció anterior, que s'havia fet un decret que impedia que se declararen paratges naturals municipals, sumen unes 7.
192 hectàrees en estos moments.

Vull significar-li també que un total de 310.
646 persones van visitar els 17 parcs naturals de la Comunitat Valenciana durant el passat any, una xifra espectacular tenint en compte el nombre de visites del 2004, que va ascendir a 173.
000.
Este considerable augment en el nombre de visitants que reben els parcs naturals d'un any a un altre demostra el creixent interés que estos espais naturals protegits desperten entre els ciutadans, fins al punt que esdevenen una oferta, hui en dia ja, d'oci didàctic, molt sòlida per als valencians i les valencianes i amb un complement turístic ideal per als molts turistes que visiten la nostra comunitat interessats per un turisme ecològic i natural.

Este interés, a més de ser fruit de la gran riquesa ambiental dels nostres parcs naturals, també demostra l'òptim estat de conservació que presenten resultat del creixent esforç inversor realitzat pel Govern Valencià.

A estos espais naturals protegits, cal afegir a més els dels paisatges protegits de la desembocadura del riu Millars i l'ombria del Benicadell, primers que es protegixen a la Comunitat Valenciana a través d'esta figura, que preveu la Llei d'espais naturals i que fins que ha arribat el Partit Popular al Govern mai ningú l'havia utilitzat.

D'altra banda, respecte als nostres aiguamolls, durant este any invertirem un total de 9.
800.
000 euros, la qual cosa significa un augment de quasi el 60% respecte al passat any, en les sis zones humides de la Comunitat Valenciana que estan considerades d'importància internacional, segons el conveni de Ramsar, i que són el Pla de Cabanes-Torreblanca, l'Albufera de València, el Pego-Oliva, les salines de Santa Pola, el fondo de Crevillent i les llacunes de la Mata-Torrevella.

La Comunitat Valenciana, senyor Arnal, és la regió espanyola líder en proporció de superfície d'aiguamolls inclosa en la llista d'importància internacional en relació amb la seua superfície total.
Els sis aiguamolls que són parc natural rebran una inversió de 316 euros per hectàrea, la qual cosa triplica la inversió mitjana del conjunt de parcs naturals de la comunitat i multiplica per més de cinc la inversió mitjana del conjunt dels parcs espanyols.

I vull significar també que el nostre interés per salvaguardar els nostres aiguamolls ha aconseguit que fins a la data l'administració autonòmica haja obtingut 19 sentències favorables en 30 recursos que es van presentar contra la catalogació dels nostres aiguamolls.
Per cert, alguns dels recursos presentats a on vostés mateixos tenen presència en les comissions de govern d'eixos ajuntaments.

D'altra banda, tramitem al Ministeri de Medi Ambient un conveni que preveu un pla especial de recuperació del riu Millars, la recuperació de la marjal i els estanys d'Almenara, la correcció d'impactes a la marjal dels Moros, l'adequació i recuperació del barranc del Poio i la recuperació hidrològica de l'albufera de Gaianes i les llacunes de Sogorb.
I en estos moments ja es fan importants actuacions a les marjals de Peníscola, els Moros a Sagunt i Rafalell i Vistabella a València i Massamagrell, amb una inversió que superarà el milió d'euros.

Pel que fa als paratges naturals municipals, la Conselleria de Territori i Habitatge ha multiplicat per quatre el nombre que a penes fa dos anys teníem, i continuarem apostant per esta figura de protecció perquè és la fórmula més ràpida i efectiva per a la conservació d'espais naturals i complement ideal de les figures del parc natural i del paisatge protegit.

En total, com li he dit abans, 27 paratges naturals municipals de la Comunitat Valenciana, que sumen ja 7.
192 hectàrees protegides sota esta figura, una xifra que, a més, continuarà creixent perquè des de la Conselleria de Territori i Habitatge estem tramitant la declaració de 17 nous paratges i estem estudiant més de 12 sol·licituds d'ajuntaments que s'han mostrat interessats; per cert, ajuntaments de tot signe polític, i que no acabe d'entendre com vosté ací continua dient, a pesar de l'interés d'ajuntaments de distint signe polític, que és una figura inexistent en la Comunitat Valenciana.

Pel que fa als espais de la xarxa Natura 2000, llocs d'interés comunitari i zones d'especial conservació per a les aus, les xifres de superfície protegida són les següents: 94 llocs d'interés comunitari i 18 zones d'especial protecció per a les aus, que sumen un total de 658.
039 hectàrees de superfície terrestre protegida i altres 43.
553 d'hectàrees de superfície marina que fan un total de 28,27% respecte de la superfície total de la Comunitat Valenciana.

I permeta'm una apreciació de caràcter general respecte a la gestió en la protecció del nostre territori, i he de dir-li en eixe sentit que la Comunitat Valenciana és l'única comunitat de l'arc del Mediterrani que ha guanyat superfície de bosc en l'última dècada com reconeix un informe, precisament de l'any que vosté ha citat abans, del mateix Ministeri de Medi Ambient.

Segons este informe ha guanyat 2.
300 hectàrees de bosc mediterrani mentres que la resta d'autonomies de l'arc mediterrani espanyol ha experimentat una pèrdua de superfície de bosc: Andalusia, 30.
000 hectàrees menys; Catalunya, una pèrdua de 12.
000 hectàrees; Balears, 3.
000 hectàrees menys, i Múrcia, una pèrdua de 8.
000 hectàrees.
I és que la superfície cremada s'ha reduït en un 93% respecte a la mitjana dels últims 10 anys gràcies al fet que s'han intensificat considerablement les actuacions de prevenció d'incendis que són un èxit i un exemple que s'ha de seguir en unes altres comunitats autònomes espanyoles.

Per tant, que sàpia vosté que estem en un territori que per molt que vosté s'encabote i ja veu vosté que té poca fortuna, no solament ací sinó fora d'ací, perquè els ciutadans d'esta comunitat no se creuen les dades que vosté dóna i, tanmateix, continua mostrant la seua confiança a les que dóna un govern del Partit Popular que, amb absoluta responsabilitat i defensant els interessos de tots els ciutadans, continua treballant per millorar la qualitat territorial i ambiental del territori de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé, senyor Blasco, veig que vosté ha tingut cura de no fer ara la comparació amb les altres comunitats autònomes perquè mire, en estes taules que li puc mostrar ací, estan extretes totes de publicacions oficials del Ministeri de Medi Ambient a on se comparen les xifres últimes oficials disponibles que permeten les comparacions.

Bé, ací vorà vosté esta barra més llarga, que és la de Canàries; i esta és la nostra posició dins d'este conjunt, d'este rànquing.
No estem entre la mitat dels primers; estem en els darrers.
Si vol saber-ho en números, ací estem.
Mosatros ocupem esta posició, els quarts per la cua, i mos en queden molts per davant, molts per davant; naturalment Catalunya, Andalusia, etcètera.
Si vol rebatre vosté estes dades, el convide que ho faça amb dades oficials de veres.
I si vosté vol publicar les seues, publique-les, on vullga.
N'hi han inventaris com aquest publicats, contrastables, de fonts que tots poden anar a vore i comprovar si són falses o no, que ho diuen, i vosté no m'està donant xifres d'este tipus.

Evidentment, l'única cosa que s'ha protegit ací per figures de la Generalitat no arriba al 7%, efectivament.
Eixa és l'única xifra.
Vosté no me mescle ara les zones LIC i Zepa, perquè van en un altre inventari i, aleshores, vosté comprovarà que en el ministeri també n'hi ha una taula separada per a zones LIC i Zepa.
En eixes la nostra posició no és tan dolenta, però tampoc no és de les destacades.
I en les Zepa estem per la part de darrere.
I en les de LIC per la part intermèdia.
El que ningú fa és mesclar-les per a sumar i aconseguir molt més, perquè això no es pot fer.
Aixina està vosté mesclant xifres i això és una manipulació, vullga com vullga.

I les xifres que m'ha dit vosté d'increment de la superfície arbrada, és curiós que contradiuen el mateix inventari forestal que se va fer poquets anys abans, quatre o cinc anys abans se va fer un inventari forestal i resulta que el pla general contradiu eixes xifres.
Com ho contradiu?
Perquè va canviar la metodologia.
Això no ho diuen, veritat?
Canviant les metodologies aconseguixen que no siga comparable amb altres comunitats autònomes.
Però en les últimes dades comparables amb altres comunitats autònomes, eixes dades tan optimistes seues no apareixen per ningun costat.
Vosté ­insistisc­ fa trampa.

I les dades seues de protecció en figures autonòmiques ­estes són de la seua pàgina *web*, arreplegades ahir mateix­, les últimes dades disponibles són correctes.
Sume-les bé i vorà que no arriben al 7% del territori valencià.
Això és l'única cosa que vosté pot posar damunt la taula, que no està malament.
No diré jo que siga pitjor.
.
.
, però és la realitat.
No la manipule, no la manipule i no intente utilitzar eixes xifres per a justificar allò que no es pot justificar.

Per tant, quan el senyor Camps en la seua sessió d'investidura va dir: «Cuando llegamos nosotros solamente el 3% de los parajes naturales estaban protegidos.
.
.
­Per cert, no era tant; li ho filtre­.
Hoy más de la cuarta parte del territorio de la comunidad, más de la cuarta parte.
.
.
­això ja és fals­ está protegido por la administración autonómica».
És fals.
Eixa quarta part té.
.
.
o el 30% a què vosté vol arribar no és de cap manera cert, perquè prové d'ajuntar les zones LIC.

I les zones LIC és una proposta presentada a Europa que, com vosté sap, encara no està aprovada.
La qual cosa no evitaria que se pogueren adoptar mesures de cautela i de protecció, però vosté no les aplica adequadament.
I vostés mateixos estan permetent que, per exemple, el Pla eòlic afecte quinze zones LIC.
I el mateix Pla eòlic diu, com a criteri d'exclusió número 1, que s'exclouen en les zones les figures de protecció específica regulades per la Generalitat Valenciana.
Eixes sí que les exclou, les del sis i escaig per cent, però no consideren la mateixa categoria les LIC.
Ho fa vosté mateixa, ho fa el PP, ho fan.
.
.
Arregle la situació amb els altres consellers, que no gasten les mateixes xifres que vosté ni els mateixos criteris.
Convença'ls a ells primer, però ja vorà com inclús el Pla de mineria d'argiles també afecta una enormitat de zones LIC.
Què passa?
Eixos zones LIC estaven protegides, no?
I pot caure damunt d'elles el que siga, per exemple, tales i treballs forestals agressius que desfan o perjudiquen molta de la vegetació que hauria de protegir-se, ports esportius en zones LIC.
En fi, una gran quantitat d'agressions en eixes zones LIC que, torne a dir, són una proposta presentada a Europa.

També diu el Pla eòlic: «La propuesta de áreas LIC no se encuentra consolidada ni tiene carácter definitivo.
No existe ninguna incompatibilidad real y normativa para la implantación de la actividad eólica».
I seguix aixina.
És a dir, què significa?
Que en la pràctica vostés no ho consideren com a protegits.
Només ho gasten per a manipular les xifres.
Però, torne a dir, encara que tingueren algun tipus de protecció no se poden barrejar amb les altres de protecció autonòmica, perquè són de protecció europea.
És una altra entitat.

I també hauria d'aclarir vosté les xifres quant a extensió protegida en relació amb la població i quant a inversions de la Generalitat per paratge protegit.
En estes xifres també estem a la cua de tot l'estat espanyol.
O siga que, vosté declara ara uns quants paratges més però no incrementa els recursos per a gestionar-ho.
¡Clar, aixina és molt fàcil anar declarant sobre el paper!
Ja pot vosté arribar al 7, al 7,1.
Bé, de moment, encara no ha arribat al 7%.
Li ho recorde, i són les seues xifres constatables i comparables amb les altres comunitats autònomes.

En definitiva, és fals, rotundament fals que en el País Valencià estiga protegit, per figures que estiguen decretades per la Generalitat i regulades i gestionades.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
per la Generalitat, més que el 7%.
Eixe 30% no apareix més que d'ajuntar una cosa que vosté no pot ajuntar i està en altres estadístiques.
I ninguna comunitat autònoma ho fa, menys vosté.
Per tant, eixes xifres que vosté diu no són homologables a la resta de l'estat espanyol.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Arnal, no vaig a reiterar-li totes les dades que li he donat amb anterioritat perquè jo crec que ja pot açò resultar un poc cansós, no?
Dir-li a vosté que els papers estos que ensenya vosté ací, des de la taula, eixes coses que vosté planteja, té el mateix valor que quan trau un colador o trau una camiseta de poc gust ací, en esta cambra.

Sàpia vosté que estic molt satisfet que vosté porte estos temes al Consell, estic encantat de contestar-li, li continuaré contestant sempre, amb la màxima educació i, per descomptat, és una sort per al Grup Parlamentari Popular tindre en l'oposició una persona amb eixe rigor amb què s'expressa ací, en esta cambra.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muy bien.

Pues, una vez interpelado el conseller, se levanta la sesión hasta mañana a las diez de la mañana.

Pongo énfasis en que antes hemos dicho que el punto 6 había sido aplazado por la diputada, y el punto 7, por excusa del conseller: es a la inversa.
Es decir, el punto 6, es por excusa del conseller; y el punto 7, aplazado por petición de la diputada.

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 22 minuts)*