Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzada el dia 20 de juny de 2005.
Comença la sessió a les 11 hores i 7 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent President Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 54.**

***Debat de totalitat de la Proposició de llei de proposició de llei orgànica de reforma de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat amb text alternatiu presentada pel GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.***

**El senyor president:**

S'obri la sessió.

Bon dia, molt honorable senyor president.

Honorables señores consellers.

Ilustres diputados, ilustres diputadas.

Punto único.
Debate de totalidad de la proposición de ley de proposición de ley orgánica de reforma del Estatuto de Autonomía de la Comunidad Valenciana.
Enmienda a la totalidad con texto alternativo presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Tiene la palabra para el turno de defensa de la enmienda a la totalidad el ilustre síndic del Grupo Parlamentario Entesa, señor don Joan Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bon dia.

Nosaltres anunciàrem que si no canviaven alguns elements fonamentals de la proposta de reforma de l'Estatut que en el seu dia presentaren el Partit Popular i el Partit Socialista, anàvem a presentar una esmena a la totalitat.
No hi ha hagut cap possibilitat de tocar cap dels elements que per al nostre grup són fonamentals, eren fonamentals i són fonamentals, per a no presentar aquesta esmena a la totalitat.
I aquesta esmena vol dir una cosa molt clara: no estem d'acord amb aquest projecte de reforma per un tema que és molt clar.
Pensem que aquest projecte de reforma és un projecte limitat, és un projecte fet de pressa, amb molta pressa, i és un projecte que de cap manera satisfà les aspiracions nacionals del País Valencià.

Pensem que és un Estatut que d'alguna manera es torna a quedar com es va quedar aquell de 1982, es torna a quedar en la segona divisió, i a nosaltres ens sembla que ja va sent hora que alguna vegada puguem pujar a primera, però per desgràcia continuem en segona divisió, encara que siguem els primers a arribar.

La primera cosa que hem de dir, amb amabilitat però amb seriositat, és una cosa que em va dir un professor de valencià, amic meu, del meu institut.
Ell m'assegurava que aquest text potser haguera passat el nivell elemental de la Junta Qualificadora de Valencià, però segur que no haguera passat mai el nivell mitjà.
Jo crec que farem, és imprescindible fer un esforç perquè aquest text tan important, siga quin siga el seu contingut, almenys estiga normalitzat quant al seu text.

Bé, hem presentat de manera alternativa un Estatut nou amb 89 articles, 5 addicionals, 6 transitòries i una final.
L'Estatut actualment en vigor en té 61.
L'Estatut ­per dir-ho d'una manera ràpida­ *made in* Partit Popular i Partit Socialista, en té 81.
La diferència està fonamentalment en l'administració local.
Nosaltres pensem que l'Estatut que va a presentar el Partit Popular i el Partit Socialista no ha desenrotllat, no ha desenvolupat en absolut aquest tema, i a nosaltres ens sembla que açò és imprescindible desenrotllar-ho.

Hi ha títols en què hem plantejat només esmenes parcials, que no hi ha un canvi en el fonamental perquè ­sempre ho hem dit­ hi han aspectes en els quals nosaltres estàvem d'acord en els temes fonamentals.
Eixe seria el títol III, per exemple, seria el títol IV i els títols relacionats amb les relacions amb l'exterior, Espanya i la Unió Europea.

Hi ha, en canvi, títols que hem canviat fonamentalment.
És el cas del preàmbul i el títol I, que des del primer dia se'ns va dir que hi havia un acord previ entre els dos partits que signaren l'Estatut anterior, de no tocar-ho, i a nosaltres ens sembla imprescindible tocar-ho, perquè ahí està la nostra personalitat com a poble, ahí estan els elements fonamentals de definició del País Valencià, i deixar-ho com estava en el 1982, és deixar-ho descafeïnat, com estava en el 1982.

Hem tocat d'una forma important el títol de drets, que encara que s'ha, efectivament, s'ha plantejat i es nou en l'Estatut, i ho celebrem, nosaltres pensem que tal com està plantejat és totalment insuficient.

Hem tocat d'una forma molt ampla el títol d'administració local: té quatre articles.
En l'Estatut anterior i en l'actual, un d'ells dedicat a diputacions, un altre a eixes comarques que mai arriben, i dos a ajuntaments.
Nosaltres n'hem plantejat 13 perquè pensem que és un tema fonamental.

I hem tocat també, amb absoluta profunditat, canviant la seua filosofia, un títol que suposa per a nosaltres un tema clau, i és que aquesta comunitat puga disposar dels recursos econòmics necessaris precisament per a poder fer les polítiques de què després parlarem.

Jo voldria només plantejar unes grans línies de treball en aquest plantejament, en aquesta defensa, que serien, en primer lloc, els elements que nosaltres entenem de manca de democràcia; en segon lloc, l'aspecte del finançament econòmic, perquè ho considerem clau; un tercer aspecte de denominació, llengua i personalitat del nostre poble, i un quart aspecte d'ajuntaments i administració local.

Comencem pel primer, els temes d'aprofundiment de la democràcia.
Nosaltres afirmem al llarg del text que l'Estatut que ha presentat el Partit Popular i el Partit Socialista té unes manques de democràcia importants, que pensem que s'han de millorar, que pensem que d'alguna manera limiten els nostres plantejaments com a poble.
En vaig a mencionar algunes.

En el títol III, per exemple, quan es parla de qui es valencià.
Quan arribí a este poble hi havia una frase, quan estàvem en tot el procés de transició del franquisme a la democràcia, que per a mi era terriblement bonica: valencià és el que viu i treballa en el País Valencià.
No era una definició d'origen, no era una definició d'espanyolitat, no era una definició.
.
.
, sinó senzillament de viure i treballar ací.
Açò es plasma en una cosa molt senzilla, i és el tema, concretament, d'estar empadronats.
Nosaltres pensem que als efectes dels drets i els deures contemplats en este Estatut, valencià-valenciana ha de ser aquella persona que està empadronada i que, per tant, viu i treballa en el nostre país.
Ho vam proposar en el seu moment i ho volem reiterar en estos moments, però afegint una cosa.
No estem plantejant una cosa impossible.
Estem plantejant una cosa que hi ha estatuts que ho contemplen i que són actualment vigents.
Per exemple, l'Estatut de Guernika quan definix que "a los efectos del presente Estatuto tendrán la condición política de vascos quienes tengan la vecindad administrativa en cualquiera de los municipios integrados en la comunidad autónoma".
No és el Pla Ibarretxe, eh?
És l'actual Estatut de Guernika vigent.
I si en el País Basc açò és possible, aquí també.

I a nosaltres ens sembla important que totes les persones que treballen, hagen nascut en Motilla del Palancar, ho hagen nascut en Cartagena, en Quito o en Romania o en qualsevol altre lloc, han de tenir la condició de valencians en els seus drets i en els seus deures.

Nosaltres pensem que és imprescindible que en aquestes Corts estiga representada tota la població que vota i, per tant, és intolerable mantenir el nivell del 5% com continua estant en l'Estatut per a accedir a aquestes Corts.
Ho volem reiterar.
Primer: no hi ha cap estatut en tot Espanya que tinga aquest requisit.
Segon: en les últimes eleccions es van quedar fora prop d'1 de cada 10 persones que votaren, prou de 200.
000 votants.
I em sembla que és una manca de democràcia i és, sobretot, una manca de representació.
Tercer: una de les diferències que separa ­i a partir d'ara serà la fonamental­ les comunitats que anaren pel 151 de les altres, en què nosaltres estem, és la capacitat d'haver decidit en referèndum el seu Estatut.

Curiosament, curiosament, nosaltres hem vist una addicional que diu: "El requisit d'un referèndum serà exigible, però per a les reformes d'este Estatut que es pogueren produir en el futur".
És una addicional que està en la proposta.
Nosaltres pensem que no té sentit açò.
Pensem que si aquesta reforma és tan clara, per què no ens atrevim a plantejar-la d'una manera clara a la societat valenciana?

Nosaltres l'hem canviada i n'hem ficat una altra que ens sembla important: "Abans de la publicació, el president de la Generalitat, d'acord amb el Govern, per descomptat, convocarà un referèndum entre l'electorat inscrit".

Tecer: iniciativa legislativa popular, per als ajuntaments també, com de forma unànime ha manifestat la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, dirigida no precisament per nosaltres, i ho ha plantejat de forma reiterada.
Quina por tenen als ajuntaments?
No ho podem entendre.

Quart: blindatge de les lleis en clau clarament bipartidista.
Hi ha una sèrie de lleis que no entenem per què.
.
.
, sí que ho entenem, perquè aixina, si algun dels dos partits diu que no, no es podrà fer absolutament res, perquè es necessiten les dues terceres parts d'aquestes Corts.
Primera: la llei electoral, clar, primer tema, dues terceres parts.
Segon: la llei de comarcalització.
Tercer: la reforma de l'Estatut.
Jo vull recordar que un Estatut tan conflictiu com el basc, per exemple, necessita només majoria, majoria absoluta.
No entenc per què aquí necessitem el 66%.

I última idea: nosaltres pensem que els ajuntaments també són Generalitat.
I per açò ho hem plantejat d'una forma molt clara.

Segon aspecte: finançament autonòmic.
Ho hem dit moltes vegades però ho volem repetir.
No estem d'acord ni amb el model que tenim, el model Zaplana-Aznar, que va entrar en funcionament en el 2002, ni amb el model que es planteja en l'Estatut, que es proposa en l'Estatut.
Els models passats, des de l'any 1990, alguns inspirats quan governava el Partit Socialista, després dos inspirats quan governava el Partit Popular, han tingut sempre una qüestió clara: han discriminat negativament el País Valencià, respecte, en els anys noranta, a les comunitats a les quals ens assemblàvem, aquelles que tenien, concretament, competències com model 151; i a partir del 2002, amb totes les comunitats, amb el pas de les grans competències d'educació i sanitat, amb totes les comunitats no forals.

Nosaltres volem insistir que aquí estem en un tema fonamental, que no ens podem quedar en no tocar ni una sola llei orgànica.
Hi ha una obsessió, que hem vist en este Estatut, i sobretot en el tema de finançament, de ".
.
.
de acuerdo con lo que diga la ley orgánica".
Mire vosté, les lleis orgàniques es canvien en el parlament estatal per majoria absoluta, i es canvien d'una manera normal, i no passa res!
Nosaltres podem entendre que no es canvie la Constitució.
Va ser un pacte que en la ponència es vam plantejar, la Constitució.
Però per què tampoc podem canviar les lleis orgàniques?
Qui ha dit que no es pot canviar cap llei orgànica en un plantejament d'aquest tipus?
A nosaltres ens sembla que és una timidesa que no es pot entendre, en un tema d'una importància tan important, tan fonamental com esta.

No és casualitat que esta comunitat siga la trista campiona, enguany, a deute per càpita, no és una casualitat.
No és una casualitat que tinguem uns dèficits en els grans serveis públics malaltissos, endèmics, no és una casualitat.

Jo sí que crec que és important que ens preguntem: per quina raó el Partit Popular és més tímid ací, més timorat ací que els seus companys de les Illes Balears?
Per quina raó?
Per què el senyor Camps no pot tenir un nivell reivindicatiu comparable, per exemple, amb el seu company que també governa, i també amb majoria absoluta, de l'altre costat, de les illes?
Nosaltres no ho podem entendre.

Però tampoc podem entendre per quina raó el Partit Socialista no pot posar-se seriós en el tema de finançament, com ho fan els seus companys de Catalunya en la reforma de l'Estatut.
No ho podem entendre tampoc.
Per quina raó el senyor Chaves, per exemple, en l'Estatut d'Andalusia té una addicional sobre, concretament, el tema del deute històric i pensa mantenir-la en el nou, i aquí ni ens ho plantegem?
Per quina raó?

Nosaltres pensem que és imprescindible que les comunitats espanyoles avancen en la corresponsabilitat fiscal.
I en estos moments, les úniques que tenen corresponsabilitat fiscal són les forals.
I ho hem de dir amb claredat.
I nosaltres pensem que este país, que Espanya ha de superar la profunda divisió en el tema del finançament entre les comunitats forals i les no forals, i hem d'avançar en un model que paulatinament vaja unificant els dos aspectes, per una banda passant a nivells de corresponsabilitat fiscal semblant en les forals i, per una altra banda, augmentant la solidaritat, baixa en estos moments, de Navarra i del País Basc respecte a la resta de l'Estat.

Nosaltres pensem que s'ha d'avançar en un model federal en este sentit.
Però, en este tema, com en tants altres, les presses per acabar els primers han estat males conselleres.
Ens quedem a l'espera del que facen les altres comunitats, del que reformen els seus estatuts.
Això és tan clar que està escrit, escrit en l'Estatut, en la seua addicional segona, l'addicional Camps, que li diuen de manera aixina ràpida, que és un reconeixement implícit de la impotència per demanar allò que necessitem.
I és un reconeixement implícit que l'única cosa que sabem fer aquí és xuplar roda ­en llenguatge ciclista­ d'aquelles persones que realment tenen capacitat o aquelles comunitats que tenen capacitat reivindicativa.

Hem canviat amb profunditat el preàmbul i el títol primer.
No ens agrada.
Està pensat en clau provinciana, de província.
Està pensat molt poc en clau de poble valencià.
Està fet amb una concepció regionalista ben entesa.
Açò s'ha de dir en castellà.
"Regionalismo bien entendido".
Està pensat en esta clau.
No d'una comunitat que va tenir en el passat unes institucions de govern pròpies, uns furs desenvolupats com cap altra comunitat espanyola i una llengua pròpia.
Una nacionalitat històrica, efectivament, però que té una voluntat, que vol tenir una voluntat comuna de desenrotllar-se amb els paràmetres d'una nacionalitat moderna.

Li hem canviat el nom per què?
Amb una finalitat.
Tornar al nom que va ser consensuat.
L'únic nom que ha estat consensuat en este país, concretament, en primer lloc, en la ponència de Benicàssim, i després en el ple dels parlamentaris de Peníscola.
Després, a Madrid, ens furtaren el nom i ens posaren un nom doncs, com dir-li, un poc descafeïnat.
Eh?
Segurament, després quan veiem les enquestes, per exemple, del CIS respecte a l'identificació del nostre poble en les institucions, veiem que el grau d'identificació és dels més baixos de tot l'estat.
Segurament alguna cosa haurà de veure l'una amb l'altra.

Hem plantejat que allò que està definit en el tema del valencià a tot arreu, des del Tribunal Constitucional, les universitats, el Consell Valencià de Cultura, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, la mateixa llei que vostés en el seu moment votaren, estiga a l'Estatut, que el valencià forma part d'un sistema lingüístic més ample que en el món normalment se li diu català.
I que es prenguen les mesures que se'n deriven d'açò.
25 anys després de la batalla de València, l'únic argument secessionista que queda viu és l'argument legal, l'argument estatutari.
Continuar amb el secessionisme és treballar per la mort del valencià, reduir-lo a una llengua minúscula, a una llengua camí de la seua desaparició.

No és fàcil, i ho volem dir amb molta claredat, no és barat mantenir i normalitzar una llengua pròpia en el moment actual de gran pressió de les llengües globals, com l'anglés o l'espanyol.
Cal esforç i cal la col·laboració de tot un poble i de les seues autoritats.
Segregar és debilitar, fragmentar, dificultar o impedir l'adaptació del valencià a les noves tecnologies.
El dia en què els qui diem al matí "bon dia" no ens entenguem, serà el mateix dia que començarà la marxa enrere perquè més prompte que tard cap ésser humà diga al matí "bon dia", o ho diga d'una altra forma aliena a la nostra terra.

Mire, l'altre dia em van regalar, un conseller que no està avui.
.
.

**El senyor president:**

Vaya terminando, señor Ribó.

**El senyor Ribó i Canut:**

.
.
.
un llibre entranyable, *Don Quijote*.
Estava editat per l'Associació d'Acadèmies de la Llengua Espanyola.
Al nostre grup.
.
.
No, Don Quijot, no.
*Don Quijote*, perquè està escrit en castellà.
Al nostre grup ens agradaria que el *Tirant lo Blanc*, anterior al *Quijote*, per exemple, podran tenir-lo també adequat, treballat i posat al dia per les distintes entitats normatives de la llengua comuna, el català, que parlem les distintes comunitats que conformen l'antiga Corona d'Aragó.
Perquè és que és una tasca important.
I pensem que és una tasca fonamental.
La col·laboració en la qual nosaltres tenim diverses esmenes també.

Vull acabar en el tema dels ajuntaments.
El Títol VIII del projecte de llei que nosaltres avui esmenem a la totalitat, com he dit abans, té quatre articles, del 69 al 72, dos dedicats als ajuntaments, un a les comarques realment inexistents, i un altre, molt llarg, a les diputacions.

Però l'estat espanyol, que efectivament s'ha descentralitzat molt, és l'estat més centralista, si ens atenem a les seues relacions amb els ajuntaments.
És necessària una segona descentralització.
Una segona descentralització que arribe directament als ajuntaments.
Una segona descentralització, i d'alguna manera transició, on els ajuntaments siguen els protagonistes.

Però açò a nosaltres ens sembla que hem d'aprofitar aquesta reforma de l'Estatut, eh, per aquest tema, perquè els ajuntaments deixen de ser els parents pobres de la democràcia espanyola.
Per açò nosaltres pensem, en primer lloc, que els ajuntaments han de ser Generalitat, han de tenir definides en l'Estatut les seues competències, s'ha de parlar del seu finançament endèmicament dolent, baix.
És per justícia.
Però també és per una altra cosa.
Segurament la pressió urbanitzadora amb uns ajuntaments millor finançats segurament baixaria.

**El senyor president:**

Señor Ribó.

**El senyor Ribó i Canut:**

Acabe enseguida.

Nosaltres volem recordar que en estos moments la Federació Espanyola de Municipis i Províncies, per una votació unànime, va demanar que els estatuts d'autonomia contemplen, recullen en la seua redacció final l'enumeració de competències municipals.
I volem recordar que el seu president, concretament, en una reunió de la comissió d'entitats locals del Senat, va manifestar que si açò no es feia, la Federació Espanyola de Municipis i Províncies anava a presentar recurs d'inconstitucionalitat a aquestos estatuts.

Nosaltres volem recordar que Espanya va firmar la Carta d'Ajuntaments de la Unió Europea ja fa molts anys, en el 89.
Fa 15 anys.
I que en aquesta carta es contempla necessàriament açò.
Nosaltres volem recordar que les entitats locals han de ser consultades.

I a nosaltres, per acabar, ens sembla important citar l'article 76, que hem introduït, respecte a la Carta Municipal de València.
Barcelona pràcticament ja la té.
Madrid també l'ha sol·licitat.
Per què València no es pot plantejar el mateix?
Som el cap-i-casal del País Valencià.
Tenim problemes de capitalitat, tenim esdeveniments socials, culturals, esportius.
.
.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Ribó.

**El senyor Ribó i Canut:**

Tenim necesssitat d'una Carta Municipal pròpia.
Evidentment, nosaltres no parlem de les diputacions.
Pensem que a l'article 77 hi ha altres entitats municipals, i pensem que les diputacions el millor que es pot fer és començar el seu procés d'anar desapareixent del mapa.
Gràcies.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Ribó.

Para turno en contra tiene la palabra, en primer lugar, el señor diputado del Grupo Parlamentario Popular, Don Rafael Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

Molt Excel·lent Senyor President.

Senyories.

Bé.
Hem atés amb interés les explicacions que ha donat el senyor Ribó per a justificar el que no és justificable.
I no és justificable, encara que reconec que és un dret democràtic i parlamentari, al mateix temps, presentar una esmena de totalitat, en este cas, com no pot ser d'altra forma, en text alternatiu, perquè aixina ho exigix el Reglament de les Corts.

He dit que no és justificable perquè el senyor Ribó ha utilitzat el text que conjuntament ha elaborat el Grup Parlamentari Socialista i el Grup Parlamentari Popular.
En la seua immensa majoria ha copiat literalment la majoria dels seus articles, i només fa una diferenciació en alguns assumptes legítims de plantejar, que es podran compartir o no, però que, però que hagueren sigut susceptibles de plantejar mitjançant la presentació d'esmenes parcials.
Eixa és la realitat, eixa és la realitat.
Però què és el que ocorre?
Que el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida està en un carreró sense eixida, està carreró sense eixida, i per a justificar que es van desmarcar de la Ponència de la Comissió especial d'estudi que buscava el grau de consens per aplegar a la reforma, a l'abandonar aquella ponència, ara tracta de justificar la seua postura actual, i planteja.
.
.
en el ple últim planteja la devolució de la proposició de llei als grups que l'han presentat, planteja la devolució, perquè vota en contra de la presa en consideració.
Vota en contra.
.
.
Si haguera prosperat el seu vot de no a la presa en consideració, resulta que s'haguera tornat la proposició de llei, no s'haguera tramitat.

I ara, dins d'eixa incoherència, planteja un text alternatiu.
En què quedem?
És necessari que hi haja una proposició de llei que reforme l'Estatut d'Autonomia?
És necessari?
Vosté dia que no en l'últim ple.
I ara diu que sí perquè el que diu és que no està d'acord amb el text i que vol canviar-lo pel text que vosté ens planteja.
I anem a vore el seu text quin és, senyor Ribó.
Anem a vore el seu text quin és.
Per de prompte, per de prompte, suprimix íntegrament l'exposició de motius de la proposició de llei.
La suprimix íntegrament.
I l'exposició de motius, senyor Ribó, és el que inspira que en estos moments estem intentant fer eixa reforma de l'Estatut.
Però no solament és que no es conforma amb això, sinó que a més modifica el preàmbul, el preàmbul, que és el mateix preàmbul del 82.
No, el senyor Ribó el modifica.
El preàmbul del 82, hui, en el 2005, anem a modificar-lo.
Pense que és un error.

El títol I.
Què han fet vostés en el títol I?
Mire, manté els mateixos articles de la nostra proposició de llei, la proposició de llei del Grup Socialista i del Grup Parlamentari Popular.
Ara bé, això sí, això sí.
Pretenen canviar la denominació d'esta comunitat.
Volen furgar altra volta en eixa vella ferida.
Una cosa que mosatros no anem a fer.
Quan mosatros vam començar a treballar amb vosté i en el Grup Parlamentari Socialista en la ponència especial que buscava la reforma de l'Estatut, van dir clarament que nosaltres estaríem sempre dintre del marc constitucional, i que en el màxim respecte a les senyes d'identitat del nostre poble, que no negociaríem ni tan sols la modificació d'eixes senyes d'identitat.
No obstant això vosté, encara que sabent-ho, a pesar de saber-ho, vosté planteja eixa reforma.
Vosté vol reobrir la vella ferida que, afortunadament i gràcies a deu, està totalment cicatritzada.
Hui el tema de la denominació, el tema de la llengua, el tema de la nostra Senyera, que vosté planteja modificar, no es discutix en la Comunitat Valenciana.
Està assumit per les valencianes i pels valencians.
I clar, quan no es tenen altres arguments, es pretén d'alguna forma reobrir eixa ferida que, sens dubte, mosatros no anem a entrar en ella.
Per tant, eixos articles que vosté tracta de modificar, sap molt bé, senyor Ribó, que no poden ser assumibles per part del Grup Parlamentari Popular.

Clar, en tal de canviar la nostra Senyera, no li importa que siga coincident amb la d'altres comunitats, no li importa.
Vol tornar a allò, a la batalla del valencià.
Vol tornar a aquella situació.
Mosatros no, mos neguem.
És més, és que no vaig a continuar per eixe camí.
Vaig a fer cas omís d'allò que vosté diga al respecte, per respecte als valencians i valencianes, que ho tenen clarament assumit.

Després, en el tema de l'article de la llengua, mire vosté, eixe plantejament que vosté fa sobre la unitat de la llengua, sap que no.
.
.
no és que no podem, és que no volem assumir-lo, perquè és contrari als drets del nostre poble; és que vulnera d'alguna forma la nostra història, la nostra cultura, la nostra llengua pròpia.
I sí que hem fet una modificació, una modificació que xoca contra eixe plantejament.
Però és que la modificació la seua senyoria estava d'acord amb ella, i és que la llengua pròpia dels valencians és el valencià, i que l'idioma valencià i l'idioma castellà són els idiomes oficials de la nostra comunitat.
Per tant, no parlem d'unitat de la llengua, no parlem ja més d'això.
Perquè pense que en esta ocasió en el nostre estatut va a quedar molt millor.
.
.
més clar encara que estava en anterioritat.
Per tant, pense que no ha d'anar per eixe camí, senyor Ribó.

En el títol III, article 8, que vosté ha mencionat referit al dret dels valencians i valencianes, també és còpia literal del nostre article.
L'única cosa que fa és que elimina la condició d'espanyols, l'elimina clarament.
Diu: "els valencians i valencianes en la seua condició de ciutadans.
.
.
la seua condició d'espanyols.
.
.
", vosté elimina eixa referència.
Aleshores què és el que passa?
Que els drets i llibertats que fem aquí referència, que vénen de la mà de la Constitució Espanyola, vosté se'ls atorga, no solament als espanyols, sinó a qualsevol altre ciutadà, qualsevol altre ciutadà, perquè elimina que són els ciutadans valencians que tinguen la condició de ciutadans espanyols els que tenen eixos drets.
No, mire, és per als sirios, per als francesos, per als alemanys, per als anglesos.
És a dir, que pense que ahí, en compte d'aportar, també el que fa és confondre.

Però, mire, l'article 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18 i 19, tenen una redacció distinta als nostres articles, es refereix als drets socials.
Però també són coincidents amb l'altra redacció.
Per tant, tampoc no aporta res ahí.
Sí que aporta, sí que aporta.
Miren, vostés, que sempre són partidaris que es porten aquí, a la trona, a debatre tots els projectes, tots els plans, que es porten aquí i es debaten, quan en la Proposició de llei del Grup Socialista i del Grup Popular diem que, mitjançant una llei de les Corts Valencianes, s'aprovarà la carta dels drets socials de la Comunitat Valenciana, això ho lleven.
No, no volen que es porte ací, a la cambra.
Pense que és una incongruència en allò que ha sigut el procediment de vostés durant estos últims anys.

I bé, i no parlem, no parlem de si passar la nota o no passar la nota.
Però vosté fa una cosa curiosa, una cosa que en l'argot parlamentari no és molt habitual, i és que canvia la numeració del primer títol, eh, en compte.
.
.
una numeració ordinal vosté la posa cardinal.
No sé per què eixe capritx.
Però és que, a més a més, resulta que planteja dos articles 3, dos, dos articles 3.
De l'article 3 vosté en posa dos.
Clar, després es veu que es dóna compte i per a corregir i coincidir diu "ara lleve el cinc, em salte el cinc, i reprén en el sis".
O siga, que també té defectes.
Jo sé que són errors, són errors subsanables, però li ho dic amb referència a altres errors que vosté ha mencionat que també són subsanables i que sap que estan subsanats per la via de l'esmena.
Però, bo, vosté ho diu i ahí queda això.
Però sí que pense que és una incoherència que ara no vulga que en la carta de drets socials es veja ací, es discutisca aquí una llei.

En el títol III, ja he parlat dels articles tres, però hi ha una cosa que vull mencionar clarament.
Mire, en el punt tres han copiat fins i tot la inclusió de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, en l'article 20.
3, quan altres institucions de la Generalitat, que vostés no volien, vostés no volien que s'inclogueren, i ara resulta que vosté en el seu text sí que la posen com institució de la Generalitat a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.

En l'article 23 rebaixen en llistó electoral del 5 al 3.
Això ja ho sabíem.
Això és el que vostés han plantejat sempre, junt amb les senyes d'identitat, la modificació cada volta que hem intentat la reforma de l'Estatut, les seues senyories han fet eixe plantejament.
Però jo li torne a dir el de sempre, que no resta governabilitat en absolut, no resta representativitat en absolut el llistó del 5%.
La barrera del 5% ha permés aquí al llarg de sis legislatures que hi hagen majories absolutes del Grup Socialista i majories absolutes del Grup Parlamentari Popular i majories simples dels socialistes i populars.
I que hagen en la Cambra, en la composició de la Cambra, tres, quatre, cinc i sis grups parlamentaris.
Per tant, no és cap inconvenient i pensem que garantitza la governabilitat, que és una cosa molt important per al futur de la nostra Comunitat.

Després, en l'article 24 canvien la majoria qualificada per aprovar l'article 24, la majoria qualificada per a aprovar la Llei electoral.
Això ho diu l'article 24.
Però cometen un error, cometen el mateix error que té l'actual Estatut d'Autonomia, el mateix, perquè quan parlem de què hi ha un mínim de 20 diputats per cada circumscripció, a continuació es diu "aplicats proporcionalment a la població".
En què queden?
És un error de l'Estatut, un error que vosté no detecta i que manté.
És un mínim de 20 diputats per cada circumscripció o és atenent a la proporcionalitat de la població?
Vosté no es dóna compte, mosatros sí que hem fet un text que diu clarament que la resta, 20 mínim per cada circumscripció, i la resta atenent a la proporció poblacional de cadascuna de les tres circumscripcions.
Però vostés, com han copiat, fins i tot han copiat això i repeteixen eixe mateix error.

L'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Bo, ahí sí que canvien, així sí que és totalment distint eixe article sobre el que mosatros plantegem.
En les demés institucions mantenen la mateixa redacció que mosatros, fins ahí copien.
Però en l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
.
.
sí.
Per què?
Perquè vostés estan defensant ahí, i cal reconéixer que són coherents, el que han reconegut al llarg dels debats de la ponència.
Però sap clarament que ni el Grup Parlamentari Socialista, ni el Grup Parlamentari Popular ho hem acceptat.

Després, de l'article 42 al 48, són exactament iguals als nostres, exactament iguals.
I en el 49, que és aquell de les competències, aporten una competència nova, que són competències exclusives de la Generalitat, i diu: "mecanismes de participació en la Unió Europea".
O siga, que els mecanismes de participació en la Unió Europea han de ser competències exclusives de la Generalitat.
Creu vosté de veritat, senyor Ribó, que això ha de ser una competència exclusiva de la Generalitat o els mecanismes han de marcar-se per part de l'Estat?
Perquè no estem parlant de competències, estem parlant dels mecanismes.
Jo pense que ahí també tenen un error.

De l'article 50 al 57, l'única novetat que proposa és el requisit lingüístic per als notaris i registradors, igual que ha fet abans en l'article 35 per als magistrats, jutges, secretaris i demés personal de l'Administració de Justícia.
I vosté sap, senyor Ribó, que nosaltres el que volem amb la redacció és el coneixement del valencià, però no l'exigència del requisit lingüístic.

Des de l'article 58 al 61 són iguals també als de la proposició de llei que nosaltres hem presentat conjuntament amb el Grup Socialista.
Des del 62 fins al 74, presenten una nova estructura de l'administració local de la Comunitat Valenciana, que es pot compartir o no es pot compartir, això és una altra qüestió.
Però que, en qualsevol cas, no és tema de posar-lo en l'Estatut d'Autonomia.
Eixa sí que és una novetat, ahí no copien, eixa sí que és una novetat.
Però, mire vosté, mosatros plantegem que haurà una llei, una llei de les Corts Valencianes, la Llei de règim local valencià, i ahí es plasmaran totes eixes característiques que vosté està dient, no en l'Estatut d'Autonomia.
O és que acàs això ens podria portar a la situació de què l'Estatut de Catalunya o l'Estatut de Castella-la Manxa o l'Estatut d'Extremadura comportara altres competències distintes als ajuntaments?
O és que va a ser en cada comunitat unes competències distintes per a l'administració local?
Jo pense que s'equivoca, que és competència de l'Estat, i no devem d'entrar en eixa qüestió.

Ara bé, això sí, aprofundir en la segona descentralització, mitjançant una llei de les Corts Valencianes; una segona descentralització atenent a les característiques de cada ajuntament.
Perquè no tots els ajuntaments poden rebre les mateixes competències, perquè no poden desenrotllar-les.
I, a més, acompanyades de la corresponent partida pressupostària.

Quant a les diputacions, mire, no.
Vosté sap que l'anterior article 47 no menegem ni una coma, no menegem ni una coma.
Les diputacions són competència de l'Estat, estan emparades per la Constitució Espanyola, estan emparades per la Constitució Espanyola i mosatros estem d'acord amb allò.
Per tant, d'eixe article ni una coma, senyor Ribó, que li quede ben clar.

 

**El senyor president:**

Por favor, señor Maluenda, vaya acabando.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Acabe, senyor president.

Quant al Fons de Cooperació Municipal, també mitjançant una llei, però amb les mateixes característiques, amb les mateixes baremacions que la de l'Estat.
Ahí totalment d'acord.
Cal descentralitzar i cal garantir el poder desenrotllar els servicis que eixa descentralització a favor de l'administració local propicie.
Clar que sí.
Però no de la forma que vosté ho fa.

Quant als articles 67 i 69.
Mire, vosté té uns plantejaments que no són els mateixos que nosaltres.
Mosatros ho hem dit clarament.
Nosaltres volem un sistema de finançament solidari amb la resta de les comunitats espanyoles, suficient per a poder desplegar les nostres competències.
Però, ara bé, que note que està plasmat en l'Estatut d'Autonomia, que això és una cosa que entre les distintes comunitats espanyoles i el govern d'Espanya s'aplega a un acord i mitjançant una llei orgànica que es promulgue, que es promulgue per a totes les comunitats, no que hagen désset sistemes distints.
Igual que tampoc volem désset agències tributàries.
Pensem que el servici tributari que nosaltres arrepleguem en la nostra proposició de llei és el que necessitem i és el que volem

Què és el que vull dir-li per a acabar?
Senyor president, acabe.
Mire, senyor Ribó, vosté està justificant només el vot final que al final d'este procés vaja a adoptar el seu grup; està preparant-se la coartada, ho dic no en termes pejoratius; està preparant-se eixe vot final que farà el dia 1 de juliol.
I nosaltres no anem a entrar.
.
.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Acabe, senyor president.

.
.
.
No volem ser còmplices d'eixa situació.
Hem presentat un molt bo Estatut, un Estatut que complix les aspiracions de les valencianes i els valencians; un Estatut que és una nova línia, una línia que va ser objecte d'observació per part de totes les comunitats espanyoles, que ja està sent-lo, que va a ser un nou model d'Estatut d'Autonomia que va a permetre tant al govern d'Espanya com als governs i als parlaments autonòmics el poder aplegar al màxim sostre competencial sense minvar el més mínim el que és la sobirania de l'Estat i sense erosionar per a res la Constitució Espanyola.

Estem satisfets del que hem fet.
Estem disposats a millorar-lo en la fase de debat en comissió.
Però el que no podem és acceptar en cap cas una esmena de totalitat amb text alternatiu que només aporta quatre qüestions que són innegociables per a nosaltres i que la resta és còpia literal de tot el que posa en este *Bolletí Oficial de les Corts Valencianes*.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Vamos a ver, señor Ribó, teóricamente el turno en contra se lo van a repartir los dos grupos.
Perdón, señor Ribó, puede hacer uso de la réplica en conjunto o por separado, como usted quiera.
Por separado.
Tiene la palabra, señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Gràcies, senyor president.

Jo vaig a fer la rèplica per separat, perquè presumiblement no he sentit l'altra intervenció, però presumiblement l'argumentació no serà la mateixa i per tant la rèplica no pot ser la mateixa.
A més, jo tinc interés també especial en contestar per separat.

Miren vostés, nosaltres hem reconegut d'entrada que hi ha aspectes de la proposició de llei que han presentat que no hem tocat.
I a mi no em sembla malament, si a més ho hem estat treballant conjuntament, o siga que ho hem afirmat sempre.
Per tant, coherentment amb el que hem afirmat sempre, hi ha aspectes que nosaltres no qüestionem.
Però hi ha aspectes, jo li vull reiterar, preàmbul, títol I, tot el títol d'administració local, tot el títol de deures i drets i tot el títol d'hisenda, a més d'esmenes parcials que van d'una forma transversal.
Per tant, és un percentatge que supera el 50% de tot el projecte de llei.

La primera afirmació que jo li voldria fer.
Mire, vostés han anat molt apresa, massa apresa.
I eixa presa ha estat una qüestió permanent del seu partit.
I anant tan apresa ens hem trobat amb una sèrie de situacions, jo ho he comentat abans, han hagut de ficar addicionals vergonyants, reconeixent que altres estatuts avançaran més que el nostre i que nosaltres no podem fer més que xuplar roda.
I a mi em sembla que això molt negatiu.

Li pose un segon exemple.
Mire vosté, el diari deia el dissabte que vosté, que el seu partit, avui es reuneix a Madrid per establir un decàleg de reforma d'estatuts on un dels punts és avançar en la descentralització municipal.
Ja vorem què li conta vosté al seu partit amb el projecte d'estatut que ha presentat.
Perquè vosté afirma, i ho ha afirmat, "mire, farem una llei estupenda".
No.
És que no és una qüestió de llei.
És que els ajuntaments no es poden sentir satisfets amb que el procés de reforma de descentralització municipal es puga fer a nivell de llei.
És que ja tenen experiència.

Se'n recorda vosté, per exemple, del fons de cooperació municipal que es va aprovar a Castelló, jo no em recorde ja quin any era, però fa tants anys.
Açò era un projecte de llei que s'anava a fer i que encara no està.
Les coses han d'estar en un estatut per a donar solidesa als plantejaments.
I no està plantejat d'esta manera.
I no ho diem nosaltres, ho diu la Federació Espanyola de Municipis i Províncies, votat de forma unànime, per vostés, pel Partit Socialista, per Izquierda Unida i per tots els grups; ho diu la Carta Europea d'Entitats Locals, que ha d'estar en la Constitució o almenys en les legislacions internes d'una manera clara.
Per tant, açò és una qüestió que jo crec que és evident.

Mire vosté, jo vull repassar algunes de les idees que m'ha plantejat.
En el tema dels drets.
No, no, si vostés plantegen que només val per als espanyols i per als europeus, com planteja, hi ha un element que a nosaltres ens preocupa des de també aquells elements de la declaració universal dels drets humans que també es contemplen.
És canviar una paraula, és eliminar una paraula, però és substancial, perquè sinó hi ha valencians de segona de dos categories, els qui tenen drets i aquells que són emigrants.
Perquè estem parlant dels immigrants, no estem parlant d'uns altres, els qui vénen de l'Equador, els qui vénen del Nord d'Àfrica, els qui vénen de Romania i d'estos països, estem parlant d'estos que es queden sense els drets que s'estan plantejant ací.
I a nosaltres açò ens sembla un plantejament terrible.
I ho volem dir amb claredat, sobre tot quan hi ha estatuts que contemplen el contrari, que permeten el que estem plantejant.
Vostés seran responsables que hi haja una societat amb persones amb drets i un altre fragment de la societat, el de les persones immigrants no comunitàries, sense aquests drets.
Però nosaltres no ho anem a assumir, no compten amb nosaltres per a això.
I no ens sembla un detallet, ens sembla fonamental.

Ha parlat vosté de l'Acadèmica Valenciana de la Llengua.
Sí, però li advertisc o va tal qual l'hem plantejat -i li he fet una referència abans a El Quijote, perquè estava pensant amb això, en les entitats normatives.
Una llengua pot tindre moltes acadèmies o entitats normatives- o va d'esta manera o li assegure que votarem que no.
Perquè utilitzar l'acadèmia com a element segregacionista és un altre dels perills que hem estem veient i que s'està intentant per part del seu grup i per part del seu partit.
Si es va en un plantejament de col·laboració amb altres entitats normatives, d'acord; si es va en un plantejament de confrontació i de segregacionisme, no compten amb nosaltres.
I si no està dit explícitament, li avance el nostre vot: votarem que no, com hem dit sempre, com hem dit sempre.
Vull que quede molt claret este tema.

Mire vosté, el tema de les diputacions.
Efectivament, nosaltres no creem en les diputacions.
I sap una cosa?
En estos moments hi ha comunitats autònomes que no tenen diputacions.
Si volen, cite dues: La Rioja i Múrcia, perquè són uniprovincials.
Però, resulta que alguna cosa fallarà en eixa Constitució que vosté menciona quan estes comunitats no tenen diputacions, alguna cosa fallarà.

Per tant, nosaltres pensem que es pot avançar en el plantejament d'anar suprimint o baixant de contingut les diputacions.
El que passa és que vostés són d'una estructura provinciana, no els interessen les persones, els valencians i les valencianes, els interessa, sobretot, les províncies, i es manifesta en un munt d'articles: "Hem hagut d'anar taxant el tema de les províncies.
Em sembla més important el tema de la definició de valencià, em sembla més important la definició de comarca, em sembla més important la definició de municipi.
Si s'han de mantenir les diputacions, doncs, bo, que es mantinguen".
Mire, les diputacions, què vol que li diga?
Moltes vegades són caldo de cultiu de coses rares, estranyes.
.
.
, recorde què passa per allí al nord, o siga, allí a Castelló hi ha diputacions on passen coses estranyes.
A vegades, aquestes diputacions sembla que venen per línia successora, semblen una monarquia, l'avi.
.
.
, després.
.
.
, etcètera.
Estes coses jo crec que cal anar suprimint-les.
És caduc, és una cosa caduca.
Jo crec que és bo fer una aposta per la seua supressió.

I mire vosté, no m'ha parlant del referèndum.
És curiós com fiquen una addicional perquè no s'utilitze esta vegada el referèndum i sí després, no?
, quan tots sent ja majorets, bastant majorets, dintre vint i escaig anys.

 

**El senyor president:**

Señor Ribó, por favor.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Si estan tan segurs d'este Estatut que presenten, per què no s'atrevixen a què el poble valencià diga la seua?
Per què no s'atrevixen?
Tinguen el valor d'atrevir-se a passar-lo a referèndum, tinguen el valor, perquè, entre altres coses, aconseguiríem que este país accedira al nivell de comunitats que han tingut la personalitat pròpia ­com l'article 151­ d'haver-se definit respecte al seu Estatut.
Tinguen el valor.
El que passa és que no tenen el valor de plantejar un referèndum.
Saben que poden.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
però no volen.
Els dóna por.

 

**El senyor president:**

 

Para el turno de contraréplica, tiene la palabra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Senyor Ribó, mire, del preàmbul el que li he dit és que vosté es carrega l'exposició de motius d'esta proposició de llei, que és la que inspira la presentació d'eixa proposició de llei, la realitat actual.
I hem d'adaptar el nostre Estatut a eixa realitat actual i al fet europeu.
Vosté es carrega eixa exposició de motius, i, tanmateix, entra el llapis en el preàmbul, el preàmbul del 82, el preàmbul que van consensuar les forces polítiques en el 82 i que cap de les dues forces polítiques que subscriuen la proposició de llei han volgut entrar per respecte a aquell preàmbul, s'estiga d'acord o no s'estiga d'acord, perquè és el preàmbul d'aquell Estatut d'Autonomia del 82.
Vosté no ha respectat ni això.

Quant als deures i drets.
Mire, quant als deures i drets.
.
.
, és que vosté vol confondre.
Està molt clar el que diu l'article vuité i l'article nové de la proposició, és claríssim.
O siga, no hi ha eixe perill al que vosté es refereix, en absolut.
Mire, diu: "Els valencians i valencianes, en la seua condició de ciutadans espanyols i europeus, són titulars dels drets, deures i llibertats reconeguts en la Constitució espanyola i en els instruments internacionals de protecció dels drets humans individuals i col·lectius, en particular en la Declaració Universal dels drets de l'home, en els pactes internacionals dels drets civils i polítics i de drets econòmics, socials i culturals en la Convenció Europea del drets humans i llibertats fonamentals i en la Carta Social europea".
Això ho diu aixina.
Vosté no necessita canviar res.
A més, que vulga fer alguna matisació en algun article, d'acord, però, en el nové, que tant li preocupa, que em parla dels emigrants.
.
.
Mire: "Sense perjuí del que disposa la legislació bàsica de l'Estat, una llei de les Corts regularà el dret a una bona administració i a l'accés als documents de les institucions i administracions públiques valencianes".
Estat garantit, conforme diu la legislació europea ahí, el dret a accedir a l'Administració i a gaudir d'una Administració adequada, una bona Administració transparent.

I quant al tema dels emigrants, quant a la Carta de drets socials: "La Generalitat defendrà i promocionarà el dret social dels valencians perquè representen un àmbit inseparable dels respectes, dels valors i drets universals de les persones i perquè constituixen un dels fonaments cívics del progrés econòmic, cultural i tecnològic de la Comunitat Valenciana".
Però, és que, després diu: "Mitjançant una llei, les Corts Valencianes elaborarà la Carta de drets socials".
I eixe és el moment en què discutim eixes qüestions que vosté apunta.
Però, he de dir-li que aquí no solament està el recolzament a la família, sinó també a les parelles de fet legalitzades, sinó també als emigrants, a les dones maltractades, sinó també a aquelles persones que sofrisquen danys causats per causes naturals, igual com les que sofrisquen danys com a conseqüència d'actes terroristes ­està tot contemplat­, el dret a la vivenda, el dret a l'aigua, senyor Ribó, el dret a l'aigua, que cada ciutadà valencià tinga garantit un aigua de qualitat amb quantitat suficient i segura per atendre les seues necessitats humanes i per a poder desenrotllar les seues activitats econòmiques i socials, i que la Comunitat Valenciana té dret a la redistribució dels sobrants d'aigua i d'altres conques excedentàries.
Fixe's, inclús això està ahí!
Pensem que és molt complet eixe capítol i el seu plantejament no aporta res, només modifica alguna redacció.

El referèndum.
Mire, el referèndum.
.
.
si no és cap capritx, és que la Constitució diu el que diu, i és molt clara, diu que: "els estatuts d'autonomia es reformaran de la mateixa forma que es van aprovar en el seu dia".
I ha hagut voluntat política per part del Grup Socialista i del Grup Parlamentari Popular a què es puga fer el referèndum en el futur, i per això s'ha inclós en l'article 81, en una disposició transitòria, que diu que serà per a futures reformes, perquè, si no, estaríem infringint el que estableix la Constitució espanyola, estaríem infringint el que diu la Constitució espanyola, que deixa ben clar que es reformen els estatuts de la mateixa forma que es van aprovar.

Mire, allò de la clàusula Camps ­que vosté ha comentat abans­ no és una clàusula d'impotència, en absolut, és una clàusula de seguretat, de futur, de governabilitat, de governabilitat, senyor Ribó, però, sobretot, és una clàusula de prosperitat i generadora de llocs de treball en el futur per a la nostra comunitat conforme s'està fent en estos moments.

La reunió de Madrid, que em comenta.
La reunió de Madrid no és hui, va ser el divendres, però va quedar patent en la reunió de Madrid que el model valencià, igual que quan vam accedir a l'autonomia entre el 151 i el 143 era la via valenciana, era una via singular, perquè en el complement de la Lotrava vam accedir molt prompte al màxim sostre competencial i es va cridar com a la via valenciana, igual ocorre ara amb el model valencià, model d'Estatut d'Autonomia respectuós amb la sobirania de l'Estat i amb el marc constitucional, que no l'erosiona per a res, però que demostra que és fàcil que dos forces polítiques, els dos partits més importants d'Espanya, puguen arribar a acords beneficiosos per a la societat mitjançant l'elevació del sostre competencial i mitjançant la redacció d'eixa Carta de drets socials, igual com contemplant al mateix temps les reivindicacions que la Federació Valenciana de Municipis i Províncies ha fet en la seua compareixença.
I és una segona descentralització, és, mitjançant una llei de les Corts Valencianes ­faltaria més!
­, és un fons de cooperació amb l'Administració local per a poder garantir que eixes competències tinguen la suficient aportació econòmica per a dur endavant i la distribució, a través d'eixes fons que destina l'Estat, amb els mateixos criteris que es fan a nivell de l'Estat espanyol.

Per tant, pense que en el que vosté aporta sí n'hi hauran coses interessants ahí, quant a l'Administració local, alguna pot haver, però, en qualsevol cas no és motiu d'este debat.
Això és motiu de quan discutim aquí eixa llei que estem anunciant, eixa llei a la que ens estem referint.

Per tant, senyor Ribó, jo pense que la seua senyoria hauria de fer un gest, un gest adequat en este moment i retirar la seua iniciativa, retirar la seua iniciativa i demanar o comprometre's amb el Grup Parlamentari Popular i amb el Grup Parlamentari Socialista a negociar, en el si de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat, el debat i l'assumpció o la modificació d'algunes d'eixes esmenes parcials que vosté ha plantejat, que, conforme vaig dir ja l'altre dia, no vull pronunciar-me a les esmenes parcials de moment, quan les estudiem, doncs, ja vorem si naixen susceptibles de ser incorporades i amb molt de gust ho farem, perquè el compromís que té el Grup Socialista i el Grup Popular és seure conjuntament i vore si hi ha esmenes que siguen assumibles.
I si acordem els dos grups que s'assumisquen, s'assumiran; si acordem que cal transaccionar-les, es transaccionaran.

Però, en cap cas, en cap cas justifica tot el que vosté ha fet al llarg d'este procés el que en este moment està defensant des de la trona: una esmena de totalitat amb un text alternatiu que aporta poques novetats.
Sí que és veritat que de les poques que aporta n'hi ha una gran discrepància entre els seus plantejaments i els dels meu partit.
És veritat.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

­Acabe, senyor president­.
És veritat, però pense que hauria de retirar-la i en la fase de comissió intentar arribar a acords puntuals que milloren eixe text que hem presentat i del que ens sentim enormement satisfets i orgullosos.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.

Tiene la palabra para el turno en contra, el vicesíndic del Grupo Parlamentario Socialista, señor Antoni Such.

 

**El senyor Such Botella:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Ribó, bé, la veritat és que al Grup Parlamentari Socialista no ens haguera agradat arribar fins a presentar una esmena a la totalitat amb un text alternatiu, sobretot perquè enteníem que havíem fet un bon treball, havíem fet una bona tasca de discussió prèvia, que portem prou mesos discutint el que és el text de l'Estatut, i, realment, enteníem que calia fer un esforç important solament perquè haguera un consens ample, i, sobretot, un consens dels tres grups parlamentaris que composem esta cambra per a portar endavant la reforma de l'Estatut.
Però, bé, no ha sigut possible, cadascú, doncs, és el responsable de les actuacions que fa i, sobretot, dels plantejaments.
De totes formes, cadascú està en el seu dret.

Mire, senyor Ribó, jo crec que n'hi ha dos formes de fer una reforma, una reforma d'un text estatutari com este.
La primera forma és evident, és UT, doncs, la majoria de les tres quintes parts posa allò que considera en l'Estatut, i té tota la legitimitat per a poder fer la reforma de l'Estatut.
I la segona forma és intentant arribar a un acord, a un consens.
Eixa és la segona forma, i eixa és la que el Grup Parlamentari Socialista ha portat endavant perquè enteníem que era bo avançar, enteníem que era bo reformar l'Estatut.
I no és reformar per reformar, sinó que és fruït d'un a reflexió profunda, tranquil·la, serena, de què era l'Estatut del 82, com havia canviat la societat i què és el que podíem fer nosaltres ara.
Per tant, reformar per reformar no, reformar per avançar, reformar per avançar, perquè el contrari, el contrari és quedar-nos en el text del 82.
I això sí que és un problema a l'any 2005, quedar-se al text del 82 ­i vosté convindrà amb mi­ no estaria bé.
Al 2005 perdríem moltes oportunitats, seríem una comunitat del 143, i, realment, no ens podríem ubicar en el lloc que tots volem.

Per tant, eixa era l'alternativa: o arribar a un consens i fer una reforma per avançar, o quedar-se amb el que tenim, i el que tenim, evidentment, no és bo.
Ara, eixe consens, eixa reforma, es fa també, no des de plantejaments maximalistes, és a dir, un pot dir: "este és el meu Estatut i açò és el que jo vull, i, si no, no hi ha reforma", sinó que s'ha de fer amb consens i acordant les coses, plantejant els màxims ­com vosté i jo hem fet en les reunions de la ponència­, plantejant els màxims i veient fins on es pot arribar, intentant cedir, avançar, discutir, acordar i transaccionar formules que ens possibiliten una situació d'habilitat normal, de treball, però, sobretot, també de futur sota uns principis que són lògics i coherents.
I els principis lògics i coherents eren intentar fer una reforma amb consens.
I jo crec que s'ha aconseguit.
En el text que nosaltres hem presentat s'ha aconseguit.
El 85% dels electors valencians estan representats pels dos grups polítics que han signat l'acord de la reforma de l'Estatut.

Ens haguera agradat que vostés també s'hagueren incorporat en això des d'eixa posició de consens i acord, i no intentant dir açò és el meu i si no s'aprova el meu no hi ha cap possibilitat de reforma.
Perquè jo crec que això realment és partir d'un inici que és irreal, quan està el plantejament d'un acord per a fer una reforma de l'Estatut.

Per tant necessari consens, que s'ha aconseguit, i intentar fer un estatut ambiciós.
I jo crec que el document que hem presentat, la proposició de llei que hem presentat, és un text ambiciós.
I és un text ambiciós no perquè hem estat mirant, i vosté ho sap igual que jo, no perquè hem estat mirant com anaven les reformes d'altres estatuts, a vore què estaven posant o què no.
Que moltes d'elles van molt endarrerides, sinó perquè hagen plantejat la ubicació de la nostra comunitat dins del marc de l'Estat, per a què la nostra comunitat siga igual d'estat, obrint totes les possibilitats.
I intentar fer realitat allò que és possible i no el que és impossible perquè no es pot fer.

I jo crec que en eixe sentit hem fet una reforma ambiciosa, tant des de l'apartat de l'administració de justícia, com el tema de la hisenda, ubicant a la nostra comunitat en el que són les nacionalitats històriques del 151.
I jo crec que hem fet un esforç molt important en això.
I estem satisfets com a grup parlamentari.

Hem presentat un text ambiciós a la societat no per a què ho miren els altres, sinó per a què nosaltres puguem estar satisfets.
Perquè jo detecte una certa posició moltes vegades de complex polític de què faran els altres o què no.
Nosaltres, la veritat, és que no en tenim cap.
Els socialistes valencians no tenim complexes en això.
Volem arribar i fer una reforma per a avançar.
I per a avançar també vol dir que has de cedir determinades posicions.
I vosté ho sap, que nosaltres hem cedit en determinades posicions, perquè si no, no hi ha reforma, i ens quedem en el text del 82.

I hem cedit en posicions que vosté arreplega ara en el seu text, i que nosaltres hem compartit des del primer moment.
Hem compartit la rebaixa electoral al 3%.
Ho hem compartit i ho hem defensat.
En la ponència, en la discussió, hem compartit també allò de les Normes de Castelló incorporat com a l'element i el criteri, que vosté ara ho posa i nosaltres també ho hem compartit i hom hem defensat en la ponència.
I hem compartit moltes coses que vosté posa.

Però és cert que quan poses en la balança el que és l'avanç social que suposa per a esta comunitat un nou Estatut, per davant de les coses que hem deixat pel camí, evidentment el saldo és molt positiu.
I per això el que ens porta a nosaltres a apostar per fer la reforma.
I ja dic, perquè el contrari és quedar-te en el passat, i nosaltres volem ser i som un partit de futur, un partit de present, i no volem ser un partit i un grup parlamentari de passat.
No ho volem.
No ho volem.

Una altra cosa és que l'Estatut del 82 tinguera coses més positives que la proposta que nosaltres hem plantejat, però per desgràcia no és així en cap dels aspectes.
En cap dels aspectes.
Perquè esta societat, com deia, ha avançat molt.

Hem fet un Estatut per a progressar, un Estatut que possibilita el progrés a esta Comunitat.
Un Estatut que obri moltes possibilitats.
I les obri tant des del punt de vista polític com social com econòmic.
Amb tot el catàleg de drets i llibertats dels valencianes i les valencianes.
Amb tota la reforma de la hisenda, que hem plantejat amb el Servei Tributari Valencià per a recaptar i aplicar els tributs propis i cedits; que per cert, senyor Ribó, vosté també ho posa, que l'Agència Tributària Valenciana serà l'encarregada de l'aplicació dels tributs propis i cedits.
Amb la contradicció després d'un altre article que abunda en l'aspecte que ho recaptarem tot, quan en un article diu que sols els propis i els cedits.

Hi ha una certa contradicció en tot l'apartat este econòmic i de la hisenda, que he intentat, la veritat, estudiar-me al detall, perquè n'hi ha certes contradiccions que no acabe d'entendre.
No acabe d'entendre perquè els criteris són distints, quan vosté accepta també el sistema de finançament que hem plantejat en l'Estatut, i l'accepta tal qual el que és el criteri de suficiència financera i garantia per a la prestació dels serveis públics, i a la vegada el criteri d'anivellació atenent a criteris de població.
Vosté sap, està acceptant en la seua esmena a la totalitat també el que era l'aposta del finançament que nosaltres hem fet.
I que està.

Després hi ha algunes diferències d'alguns articles, però que són contradictoris uns en altres, però això és una qüestió que podrem discutir al detall, jo crec, quan es presenten les esmenes parcials, però volia fer-li eixe apunt.
Per tant és un Estatut que avança en el progrés, social i econòmic i en el progrés de la nostra societat.

Mire, quan li donem a la nostra comunitat la capacitat de la gestió dels seus recursos, els propis i els cedits, estem parlant al voltant, ja, que es podrien gestionar, de més de tres mil milions d'euros.
Ja al voltant del 30% del pressupost d'ingressos de la Generalitat Valenciana.
I això és molt.
Això és molt, senyor Ribó.

I a la vegada podem concertar en l'Estat el que és la gestió també, i a més el coneixement del que és l'aplicació tributària dels recursos que l'Estat gestiona en la nostra comunitat.
I això suposa un gran avanç.
Això suposa un gran avanç.

Tenim tota la carta de drets.
Tenim tot el desenvolupament de noves competències que hem compartit, i que jo m'alegre molt que en el seu text sols n'hi haja una única modificació en el tema del trànsit.
I la veritat és que des d'eixa perspectiva el plantejament que hem fet és un plantejament potent, és un plantejament que mos pot portar a ubicar-mos en les comunitats realment capdavanteres de l'Estat espanyol.

Però, a més a més, possibilita que la nostra comunitat, senyor Ribó, siga Estat, siga Estat, i puguem compartir i parlar de tu a tu al que és l'Estat també, i al que són les relacions amb les comunitats autònomes sense cap vergonya de res, sinó al contrari, ubicant-mos al mateix nivell.

Mire, m'ha sorprés molt tot l'apartat d'administració local realment m'ha sorprés molt.
*(Pausa)* I m'ha sorprés perquè és nou.
És a dir, hem estat molt de temps discutint en ponència i ara ho vegem.
M'ha sorprés.
És nou.
O siga, açò ho haguérem pogut debatre crec jo.
Ho haguérem pogut debatre d'una forma molt tranquil·la, però també profunda.
No hem tingut l'ocasió, senyor Ribó, de vore tot el tema de l'administració local en els debats que hem tingut.
A mi m'haguera agradat.

Però ara bé, li he de dir que compartint moltes de les coses que vosté planteja, jo crec que se li n'oblida alguna.
Com per exemple allò del Fons de Cooperació, que vosté sap que nosaltres lluitarem molt perquè no ens fiem que es puga aplicar, amb els criteris del fons estatal.
Vosté això no ho posa per ningun costat.
Però això sí que suposen 40.
000 milions de pessetes per als ajuntaments, perquè sí que fixa l'obligatorietat que els criteris siguen els mateixos.
Tant en percentatges com en sistema de distribució.
Vosté no ho posa.
Almenys nosaltres sí que volem garantir que els recursos siguen eixos, perquè el que hem vist fins ara la veritat és que deixa molt a desitjar.
Però vosté això no ho posa.

Però mire, intentar desenvolupar la llei de règim local dins del propi Estatut, amb tot el catàleg de competències, i a més a més posar en un article que la Generalitat és la responsable del finançament dels ajuntaments, em pareix que és ubicar als ajuntaments en una situació de dependència i sobretot d'administració de tercera.
Perquè els ajuntaments, senyor Ribó, també són Estat.
I els ajuntaments no depenen econòmicament de la Generalitat.
Podem compartir un finançament econòmic però d'altres institucions també d'altres administracions com és l'Estat.
L'ajuntament també és Estat i no té per què dependre econòmicament de la Generalitat.

Evidentment per a la prestació de determinats serveis, efectivament ha de dependre, però no com diu vosté en el seu article, que la Generalitat Valenciana és la responsable del finançament dels ens locals.
Això no és correcte, crec jo.
Perquè no és així, eixa no és la realitat.

Jo crec que si hem de debatre una llei de règim local, l'hem de debatre en profunditat, en tranquil·litat, perquè hi ha moltes coses que hi ha que valorar això, jo crec que seria un error important el que incorporàrem ja pràcticament una llei amb les seues competències en el text estatutari.
Jo crec que això és un error.
I per a fer-li el reconeixement als ajuntaments no cal fer això, senyor Ribó, no cal.
Jo crec que podem arribar a alguns acords en determinades coses per a fer-li el reconeixement als ajuntaments que es mereixen.
Però no posar pràcticament el desenvolupament d'una llei dins del propi text estatutari.
Perquè jo crec que això sí que obliga a determinats compromisos, però a vegades limita molt la capacitat de l'autonomia municipal.
La limita.

Compartisc amb vosté el tema de la Carta de València.
Efectivament, jo crec que una ciutat com València es mereix un reconeixement de la possibilitat que tinga unes competències pròpies, per a què la ciutat de València puga estar equiparada a Barcelona i Madrid.
I evidentment, els criteris més contradictoris que plantegem en tot cas, i que podem discutir en el que són les esmenes, és el tema del finançament que l'he intentat analitzar molt al detall, però hi ha coses que són tremendament contradictòries i que haurem de discutir i podrem parlar.

Per últim, li he de dir que estem oberts, senyor Ribó, estem oberts de deveres que allò que puga millorar el text, de les seues aportacions, intentem conjuntament els tres grups parlamentaris fer un esforç per a què es puga incorporar.
Però també els demane, també els demane, que tinguen la voluntat política de tirar endavant en una reforma que ens possibilita avançar, i que a la vegada ens possibilita que la nostra comunitat, ens possibilita que el nostre poble, estiga a l'altura realment de la resta de les comunitats, i estiguem en posició capdavantera en el que és l'Estat espanyol.

Jo de deveres que els demane que facen un esforç en això.
Nosaltres anem a fer-ho.
Estem oberts a incorporar allò que puguem consensuar i puguem acordar.
Però li recorde que reformar és avançar, i l'avanç sols es produix amb el consens, i és el consens el que fa que realment el nostre poble tinga el que és i estiga ubicat en el lloc que es mereix.

*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Such.

Tiene la palabra, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Començant per respondre als dos a la vegada.
Compromís de negociació, el que faça falta, per suposat.
Entrarem, si avui no s'aprova aquesta esmena a la totalitat que és una hipòtesi bastant probable, entrarem en la fase següent que és el compromís de negociació.
I nosaltres sempre tenim clar que si no podem aconseguir la màxima, després intentarem, malgrat que el nostre vot probablement al final serà que no, intentarem que aquest Estatut, encara que des del no, tinga aquells elements positius que es puguen introduir.

Jo els vaig a fer una confessió.
Ahir a la nit, a l'hora de preparar-me açò, em vaig dedicar a veure un documental, un documental de la Universitat de València que es diu *Del roig al blau*.
És un documental molt bonic.
Perquè em semblava que m'introduïa en un marc de com es va generar l'Estatut, de tots els problemes que va tenir este país, etcètera.

I efectivament, en eixe documental es veu com la primera redacció de l'Estatut es fa en un marc molt desfavorable, amb el soroll dels tancs corrent per València pràcticament ens posem a fer la primera redacció de l'Estatut.
En un marc on apareix ràpidament la Loapa.
Jo ho he comentat moltes vegades.
Però segurament era el marc més desfavorable possible, per a fer un Estatut que satisfera la voluntat nacionalista, nacional de molta gent d'este país.

El resultat va ser decebedor.
Jo crec que està clar.
Va ser decebedor.
I molts dels plantejaments en els quals es va inspirar aquesta redacció de l'Estatut, doncs després fins i tot van ser declarats inconstitucionals.

Home, ara estem en un altre tempus.
Però jo crec que ens hem de fer una pregunta.
És el millor tempus dels possibles per a reformar aquest Estatut?
Ara estem de ser pràcticament els últims, o siga, tothom deia en aquells anys de la transició, que volíem ser la quarta comunitat amb nacionalitat històrica, etcètera, ens vam quedar al final de tot.
Ara hem agafat el criteri contrari, ser els primers en arribar a Madrid.

Estem iniciant un debat sobre una segona transició, un debat amb elements de canvi constitucional, un debat en el qual estan entrant totes les comunitats autònomes ­imagine que també entrarà seriosament Galícia, si es consolida allò que van dir els electors provisionalment ahir­, un debat en el qual nosaltres l'única cosa que sabem aportar seriosament és la clàusula Camps, eh?

Volem ser com els altres.
Doncs, la veritat, nosaltres pensem, i ho hem reiterat moltes vegades: este moment segurament no era el millor moment per a canviar l'Estatut, i som un grup que des que vam néixer reclamem sistemàticament que es reforme un estatut que no ens agrada, un estatut descafeïnat, el del 1982, i no li han ficat la cafeïna necessària per a il·lusionar este país, eixe és el problema.

Nosaltres tenim molt clar que per a reformar un estatut s'ha de negociar, s'ha d'arribar a un acord, però no tenim clar que no es toque el preàmbul i el títol primer, que és un dels elements fonamentals de negociació en qualsevol estatut, no ho podem acceptar, no ho podem acceptar!
Ho vam dir amb molta claredat.

I jo estic segur que hi ha molta gent que no és del nostre grup que pensa que no és acceptable açò, perquè ens quedem com ens quedàrem, com una comunitat que, al final, és la comunitat on la seua gent menys s'identifica amb les institucions autonòmiques, pel descafeïnament, per la incapacitat, per la manca de voluntat de tindre una consciència nacional.

Jo crec que este és el primer tema, per tant, evidentment, s'ha d'arribar a consens, però a nosaltres ens sembla que este consens és un consens que ha deixat tantes plomes pel camí que al final sembla un pollastre sense plomes, eh?
, i nosaltres no estem d'acord.

Que s'han guanyat coses?
, és evident.
Açò ho hem dit sempre, és evident que hi han coses.
.
.
Per exemple, ho he afirmat sempre i ho continue afirmant, tot el tema de la justícia, nosaltres pensem que s'han donat passes endavant, és cert, i per això no ho hem tocat d'una manera substancial, jo crec que és cert, però també s'han empitjorat, eh?
Jo li vaig a ficar, al bot, dos exemples: hi ha lleis que abans estaven per majoria de tres quints i han passat al 66%, s'han blindat de forma bipartidista, llei electoral, reforma de l'Estatut i llei de comarcalització.
Això és un blindatge bipartidista i això és empitjorar.

I, miren, la qüestió de la llengua, la qüestió del valencià es reitera de forma obsessiva "idioma valencià", "idioma valencià", "idioma valencià".
Moltes més vegades que estava abans, és una obsessió que nosaltres entenem que les dues llengües oficials, que es diga una vegada "idioma", però l'obsessió de dir "idioma" és una cosa que diu, *dime de qué presumes y te diré de qué careces*, eh?
I açò a nosaltres ens sembla terriblement perillós, perquè ens estem jugant conflictes permanents en el tema de la llengua.

Mire vosté, en el tema d'administració local, que és nou, jo vaig advertir quan els vaig passar per correu electrònic la nostra proposta, "administració local?
, l'estem treballant", i el ponent del Partit Popular ho sabia.
Nosaltres estàvem treballant, tenim el ritme, sabíem que hi havia un ritme en la Federació Espanyola de Municipis i Províncies i hi havien uns ritmes aquí, i nosaltres l'hem presentat quan hem disposat amb claredat d'eixe tema.

Nosaltres pensem que sí que s'han de fer coses serioses, no n'hi ha prou amb ficar-ho en una llei, jo ho vull deixar molt clar, és que no ho dic jo, és que ho diu la Federació Espanyola de Municipis i Províncies, és que ho diu la Carta Europea d'Entitats Locals.
Una llei, que es pot canviar, no; se li ha de donar un nivell superior, i per açò ha d'estar en l'Estatut.
La nostra disponibilitat a negociar, consensuar, transaccionar, però espere, desitge i demane que aquest Estatut , al final, quan vaja camí de les Corts Generals tinga alguna cosa més que dos articlets només referits als ajuntaments, que és un poc vergonyós.
Jo crec que està clar que és vergonyós, jo crec que vostés ho saben, i un article aixina, guapo, guai, *(el diputat ha pronunciat estes últimes paraules simulant engolament)* dedicat a diputacions.
.
.

**El senyor president:**

Señor Ribó, vaya acabando.

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
que es dóna un poquiu aixina, ens impressiona, eixe fòssil de les diputacions.
A mi em sembla que això s'ha de canviar.

I, miren, en el tema d'hisenda, jo crec que el plantejament és molt clar, nosaltres volem avançar cap a un model de concert econòmic i sabem que hi han elements de transició, i eixe és el model que hem d'avançar, i hem d'avançar també en elements de solidaritat, i la solidaritat té una sèrie d'aspectes, té els temes d'anivellament de serveis i té els temes de cooperació entre comunitats autònomes, té dos nivells, i els volem citar perquè ens sembla fonamental insistir en la solidaritat: concert econòmic no implica ser insolidari; concert econòmic implica sobirania i coresponsabilitat fiscal, i eixe tema, per desgràcia, no s'ha avançat de forma significativa.

Quedem pendents de tots els canvis que es facen en la llei orgànica de torn, com sempre, des del 1990, estem exactament igual, i a nosaltres ens sembla que és totalment insuficient.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra el señor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Bé, agrair-li també la seua predisposició perquè pugam debatre en el moment de les esmenes, en la comissió, doncs, la possibilitat d'incorporar les coses o les qüestions que vosté considere més convenients, sobretot, que hi haja possibilitat de consens amb tots els grups parlamentaris.
Eixa predisposició, doncs, s'agraïx, no?
, perquè sempre és important.

Ara bé, el tema del temps i dir que el temps no és bo ara per a fer la reforma, jo no hi coincidisc.
No ho coincidisc des de la perspectiva d'un grup parlamentari que està en l'oposició, perquè u, quan està en el govern i quan té una majoria absoluta en esta cambra, doncs, té la possibilitat un poc de dirigir el tema del temps, però quan estem en l'oposició la veritat és que nosaltres no fixem el temps.

Podem col·laborar a la fixació del temps o entendre que el temps és millor o és pitjor, però allò ben cert, i la realitat d'esta cambra, és que ja portàvem dos legislatures amb comissió constituïda per a reformar l'estatut i que havia segut impossible, i que ara, en esta tercera legislatura, que hi ha comissió, doncs, pareix ser que canviant les circumstàncies a Madrid i donant-se l'opció del reconeiximent de la diversitat i la pluralitat per part de Zapatero, doncs, pareix ser que ara és el moment.
I això jo crec que ho ha entés també perfectament el Grup Popular, i en això estem.

I jo crec que cal aprofitar eixa situació que tenim voluntat de reformar, perquè si no hi havera voluntat de reformar, la veritat és que donava igual el temps, però el que cal aprofitar no és el temps, és la voluntat de reformar i entendre que reformant es pot avançar.

Per tant, es pot pensar que si el temps és millor o és pitjor, però el nostre estatut té una clàusula que diu que cal reformar-lo per tres quintes parts d'esta cambra i, per tant, que es suposa que ha de ser el 60%, i per això ha de coincidir un nombre de diputats suficients amb voluntat de reforma per a poder fer-se.

Per tant, plantejar el tema del temps com un dels possibles erros per a esta reforma, jo crec que no és molt adequat, però el que és menys adequat, senyor Ribó, és plantejar el tema del temps diguent que si som els primers o mos hem d'esperar a vore la resta, perquè això jo ja no ho compartixc.

Nosaltres hem intentat fer una reforma sense mirar a ningú.
Per què?
Perquè creíem que agarrant el màxim nivell competencial, que vosté ho ha incorporat exactament igual, excepte el tema del trànsit, que vosté l'ha incorporat, el màxim nivell competencial, obrint totes les possibilitats en el tema de l'administració de justícia perquè el Tribunal Superior siga l'última instància judicial, incorporant el tema de l'Agència Tributària i un criteri de finançament acceptable i compartit amb la resta de comunitats autònomes, i ubicant-mos en els estatuts del 151, complíem, crec jo, complíem d'una forma important amb l'objectiu de la reforma del nostre Estatut, complíem.

I, per tant, eixe és el criteri, el criteri de reformar per a poder avançar en esta societat o quedar-mos com estàvem, i jo crec que és evident.
Per tant, sense mirar a ningú.

I jo crec que vosté també està d'acord amb moltes de les qüestions quan els 80% d'este estatut l'ha respectat, hi està d'acord també, quan el 80% d'esta estatut està respectat en el seu text d'esmena a la totalitat.

Efectivament, queden els temes pendents en els quals ja en la negociació es va plantejar que açò eren qüestions inassumibles i innegociables, però que si nosaltres les havérem fet nostres, ens havérem quedat en el text anterior.
Per tant, no hi havia solució, no hi havia solució al tema!
, i jo crec que hem de fer tots l'esforç ara.

I el Grup Parlamentari Popular ho ha manifestat i ho manifeste jo, des del Grup Parlamentari Socialista, que el que interessa és que hi haja un consens de tots per a tirar endavant una reforma de l'Estatut que no puga ser menysvalorada per aquells que realment tenen altre tipus d'interessos que no són els interessos estrictament de fer avançar la nostra societat com cal, que són els que ens mouen a nosaltres i amb possibilitat, en estos moments, en estes condicions i en estes característiques de la societat valenciana, que pugam fer un estatut que mos porta al progrés social, un estatut avançat i un estatut que ens ubique en la màxima categoria de les comunitats.

I tindrà els seus problemes, efectivament.
Jo, parlar del passat, parlar de la batalla de València o parlar de l'Estatut de Benicàssim, la veritat és que no m'ha agradat mai.
Vosté jo crec que no m'haurà sentit parlar d'estes coses, perquè jo era molt jovenet en aquells moments, però, jo, el que sí que crec, és que després de vint-i-tres anys en els que s'ha estat aplicant este estatut, en els que hem tingut una certa normalitat política, social i econòmica, en els que esta societat ha pogut tirar endavant, tornar a tocar el que eren els elements de crispació social en l'any 1981 o en l'any 1980, jo crec que nosaltres no estem per eixe camí, no estem pel camí d'obrir velles ferides o de retornar a una guerra en eixe sentit.

Jo crec que vint-i-tres anys després de normalitat i de treball i d'avanç, doncs, hem de tirar endavant, hem de mirar el futur amb garanties, hem de fer que la nostra comunitat vaja endavant i siga una comunitat que prospere, una comunitat que avance i que tingam l'estatut que els valencians ens mereixquem.
Eixos són els criteris que ens mouen al Grup Socialista i, a més, a intentar que conjuntament amb el Grup d'Esquerra Unida i el Partit Popular pugam acordar un estatut en el qual tots ens sentim satisfets.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Such.

Vamos a proceder a la votación del punto.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: votos a favor, 6; votos en contra, 77.
Queda rechazada la enmienda a la totalidad.

Ilustres señoras y señores diputados, una vez finalizado el debate de totalidad de la Proposición de ley orgánica de reforma del Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana y rechazada la enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, les comunico que la Comisión de Coordinación, Organización y Régimen de las Instituciones se reunirá al finalizar este pleno en la sala de comisiones para recepción de enmiendas y el nombramiento de la ponencia que ha de informar esta proposición.

Se levanta la sesión.

 

*(S'alça la sessió a les 12 hores i 35 minuts)*