Educaci%C3%B3%2020220513HTML.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 13 de maig de 2022.
Comença la reunió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix el diputat senyor Jesús Pla Herrero.
Reunió número 19.

El senyor president:

Bon dia a tots i a totes.

Anem a començar la sessió de hui de la comissió de cultura.

En primer lloc, el senyor secretari passarà llista per a comprovar si tenim quòrum suficient.
Quan vullga.

El senyor secretari:

Bon dia, president.
Gràcies.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Hi ha quòrum, president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor secretari.

Comencem, com sempre, amb el primer punt de l'ordre del dia, que és la lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
M'imagine que tindreu tots l'acta de la sessió anterior.
N'hi ha alguna suggerència, al·legació, queixa, alguna cosa?
No?
S'aprova per unanimitat?
Sí?
Queda aprovada per unanimitat.

Compareixences en la fase de participació ciutadana del procediment d'elaboració de la Proposició de llei del Reial Monestir de Santa María de la Valldigna, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 34.
131)

El senyor president:

I anem, ara sí, al segon punt de l'ordre del dia, que són les compareixences en la fase de participació ciutadana del procediment d'elaboració de la Proposició de llei del Reial Monestir de Santa Maria de la Valldigna, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Bé, ja sabeu com funcionen les compareixences.
Hi haurà, en primer lloc, un torn per als compareixents de huit minuts.
Després, hi haurà un torn per als grups parlamentaris de menor a major de tres minuts i, després, un altre torn per a contestar, aclarir o ampliar dels compareixents per huit minuts més, val?

Començarem amb la compareixença del senyor Víctor Mansanet i Boïgues, alcalde de Simat de la Valldigna i president de la Mancomunitat de la Safor, i que hui ens acompanya a través de videoconferència.
Senyor Victor, em sent?

Compareixença, per videoconferència, de l'alcalde de Simat de la Valldigna i president de la Mancomunitat de la Safor, senyor Víctor Mansanet i Boïgues

El senyor alcalde de Simat de la Valldigna:

Sí, sí, perfectament.
Perfectament.

El senyor president:

Perfecte.
Doncs ara li donaré pas.
Tindrà vosté huit minuts per fer la seua exposició.
Després, hi haurà un torn dels grups parlamentaris i, després, tornarà a tindre huit minuts, val?
No sé si veu el marcador… El veu?

El senyor alcalde de Simat de la Valldigna:

No.

El senyor president:

No.
Doncs bé, jo aniré indicant-li quan pot començar i quan ha d'anar finalitzant, si li sembla bé, val?

El senyor alcalde de Simat de la Valldigna:

Perfecte.
Molt bé.

El senyor president:

Doncs quan vullga.
Pot començar vosté.

El senyor alcalde de Simat de la Valldigna:

Bon dia.

Senyor president, senyores diputades, diputats.

M'és grat comparéixer en aquesta sala com a president de la Mancomunitat de la Valldigna i com a alcalde de Simat de la Valldigna, a la proposició de llei del monestir de la Valldigna, la qual se sotmet a debat.
Este text intenta superar la Llei 10/2008, que desenvolupava el que estableix l'article 57 de l'Estatut d'autonomia.

La Valldigna i els seus municipis conformen un espai de característiques territorials, econòmiques, culturals, demogràfiques i logístiques pròpies, clarament diferenciades de les àrees urbanes adjacents.
La comarca hauria de constituir una única àrea urbana integrada, tal com va acordar el ple de la mancomunitat el 15 de desembre de 2015.
Tanmateix, dos municipis de la comunitat, Benifairó i Simat (inoïble per raons tècniques) … zona urbana integrada amb un potencial turístic de vital importància i la clara possibilitat de crear un clúster agroalimentari de primera magnitud.

No puc estar-me de dir el paper que ha representat des de 2017 la Mancomunitat de la Valldigna, integrada pels municipis de Barx, Benifairó i Simat, no només com a centre vertebrador de la comarca, sinó alhora com a institució potenciadora dels serveis en l'àrea mediambiental, de seguretat ciutadana i cultura.
La mancomunitat ha apostat pel turisme familiar i de qualitat, per la conservació de l'ecosistema, de manera especial el riu Vaca, i les muntanyes de peculiar genètica orogràfica, sobre les quals s'assenta un meravellós hàbitat, poblat per una fauna connatural en què la verdor dels camps dels tarongers i el bosc mediterrani es barreja amb les gammes d'una exuberant flora endèmica i la blavor luminescent de la mediterrània.
A instàncies de la Mancomunitat de la Valldigna, pobles de la qual Barx, Benifairó i Simat han forjat una unió infrangible en els seus objectius, per damunt inclús d'ideologies, s'han assolit objectius marcats per la mancomunitat ferma de fer comarca i alhora prestar serveis públics a la ciutadania, entre ells, el monestir.

La mancomunitat ha esmerçat des de 2017 a ençà un esforçat treball amb l'inestimable col·laboració de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport per mitjà de la secretaria autonòmica de cultura, i sota l'assessorament i la participació de la investigadora Mar Aranda, per crear el primer Centre Internacional de Música Medieval de l'estat espanyol, un laboratori d'immersió total i un referent europeu en la música medieval, amb una acurada i arrodonida programació acadèmica i musical.
Aquest centre és únic en tot el món en formació continuada en música medieval.
La seu central està en el monestir de la Valldigna.
El CIMM figura en la xarxa europea de música antiga, i durant els dos anys de la seua existència ha aconseguit reunir professorat i intèrprets de reconegut prestigi, com ara el percussionista Pedro Estevan, Ariana Savall, Maria Jonas, Silke Gwendolyn Schulze, Marcel Pérès, Peter Udland Johansen, etcètera.
La formació, que s'impartix de manera presencial o telemàtica, reunix alumnat de Mèxic, Alemanya, Itàlia, Japó, Austràlia, Israel, etcètera, i les actuacions són retransmeses en streaming a tot el món.

També, amb l'impuls d'aquest centre, el monestir de Simat ha acollit el primer i potser l'únic en el món festival internacional medieval infantil i familiar, i s'han programat tota mena d'activitats formatives, artístiques, culturals, lúdiques i acadèmiques, que mereixen al respecte de la comunitat científica i cultural, així com l'aplaudiment del públic i la premsa especialitzada.
A més a més, enguany s'ha encetat una proposta de jazz i un interessant programa de xarrades, conferències i jornades històriques i, fins i tot, mostres pictòriques i publicacions en el monestir.

Intramurs s'hi celebra tots els anys el Contescoltes, una cita amb el món de l'animació cultural i les biblioteques del País Valencià, en què col·labora la Mancomunitat de la Valldigna, l'ajuntament i la Generalitat Valenciana, i el Col·legi de Bibliotecaris i Documentalistes de la Comunitat Valenciana.

Des de 2015, se celebra en el recinte monacal l'encontre de la gastronomia monàstica, una iniciativa de l'Ajuntament de Simat en col·laboració amb Turisme Comunitat Valenciana que aplega les millors mostres de gastronomia relacionada amb els monjos i els monestirs, com ara tasts de cerveses artesanes i de vins, tasts d'olis i de formatges d'abadia, però també cursos de talls d'escriptura gòtica, enquadernació artesanal, a més de visites guiades teatralitzades.

Ara mateix, el monestir forma part de la Ruta dels monestirs, una proposta de la Diputació de València que recupera antigues sendes històriques medievals entre monestirs, així com camins reials i antigues vies de ferrocarrils.
També el monestir és una de les joies de l'itinerari Borja, una ruta cultural que segueix la petjada de la família valenciana més universal.
El cenobi simater s'erigix com un dels atractius de l'oferta turística de Simat en la xarxa «Pueblos mágicos de España», una iniciativa impulsada per l'institut de desenvolupament local i estudis socials de Granada.
La ruta de senderisme i el cinema, amb escenaris que tenen el monestir com a referent, completen una oferta d'oci que causa admiració entre els practicants d'esta mena d'espai lúdic.

Val a dir que el monestir i el seu entorn han estat objecte d'atenció de prestigioses publicacions, com ara la revista Vanitatis, la Revista d'història moderna de la Universitat d'Alacant, (inintel·ligible) … o cadenes televisives de la República Txeca, França, Mèxic, Gran Bretanya, etcètera.

Fundat per Jaume II el Just, «quam de cetero imperpetuum vocari volumus Vallendignam», d'acord amb el document de fundació de data 15 de març del 1298, el monestir de la Valldigna arribà a ser, segons l'historiador Ferran Garcia-Oliver, el monestir valencià més poderós de la corona catalanoaragonesa.
El cenobi valldignenc va assumir, per decisió reial, la tasca d'irradiar els Furs a les zones sota el seu domini, afirma Garcia-Oliver (inoïble per raons tècniques) … les Corts Valencianes, on formava part del braç eclesiàstic, junt amb els bisbes i capítols de les catedrals de València, Sogorb, Tortosa, Oriola, el mestre de l'ordre militar de Montesa, l'abat de Poblet o el prior de Sant Miquel dels Reis de València, entre altres.
Personatges històrics com ara Roderic de Borja, elegit papa el 1492, i el seu fill Cèsar van ostentar-ne (inoïble per raons tècniques) …

El monestir de Simat és punt de trobada de diverses cultures.
Va allotjar el consell mediterrani de la cultura, organisme promogut per la UNESCO, i hui en dia és seu del Centre Internacional de Música Medieval, com he dit anteriorment.
Ací es va presentar el Consell Social de les Llengües en 2018, es reunia el ple del Consell Valencià de Cultura en 2007, es va celebrar sessió plenària de les Corts Valencianes el 1998, així com la darrera reunió de la legislatura del govern valencià el 2019.

No tot, però, van ser glòries en la història recent del monestir de la Valldigna.
Voldríem que la proposició de llei, el text del qual es debat hui en aquesta cambra, servisca per a oblidar aquells temps obscurs en què la desastrosa gestió de la Fundació Jaume II el Just va portar al desprestigi d'una institució que havia de ser orgull de la ciutadania, i acabà convertint-se en un autèntic desgavell laboral i financer, amb unes despeses que excedien amb escreix el pressupost assignat, deixant un deute de vora nou milions d'euros i una presumpta activitat irregular, suscitada per figures delictives com ara frau, suborn, falsedat en document mercantil, tràfic d'influències i prevaricació.
La Fundació Jaume II el Just ha estat investigada en el marc del cas Taula.

Cal dir, i amb certa urgència, cal dir que s'ha d'elaborar urgentment un projecte d'actuació per a dotar de contingut el sentit d'aquest monument historicoartístic, així com fixar la relació entre la Generalitat i l'Ajuntament de Simat de la Valldigna i amb la Mancomunitat de la Valldigna, segons les normes que desenvolupe aquesta llei.
Volem que aquesta llei siga digna de la institució que la dicta i del poble al qual representa, i de les altres institucions, organismes o entitats que són afectades pel manament estatutari, a fi que siga de debò referent essencial de la nostra història, de la nostra cultura.

Per finalitzar, vull fer la següent observació al text que hui es porta en aquesta comissió.
La redacció del punt 2 de l'article 7 pot donar lloc a una certa confusió per les raons següents.
Sembla que la Mancomunitat de la Valldigna podria triar una persona representant d'entre les alcaldies dels ajuntaments de Simat, Barx, Benifairó i Tavernes de la Valldigna, quan aquest darrer s'ha separat de la Mancomunitat de la Valldigna.
I no tindria massa sentit que la mancomunitat pogués triar (inoïble per raons tècniques) … d'un ajuntament que no en forma part.
També perquè la Mancomunitat de la Valldigna ha impulsat, des de la seua creació el 2004, i en la mesura de les seues possibilitats, l'ús, conservació i posada en valor del monestir de la Valldigna, un coneiximent intensiu de les seues possibilitats de dinamització, de la Valldigna, en tots els àmbits i des del respecte a la significació històrica.
No cal citar els nombrosos estudis i publicacions, activitats, congressos i trobades promogudes per la Mancomunitat de la Valldigna en relació directa o indirecta amb el monestir.

Per aquest motiu, suggerim la modificació del punt 2 de l'article 7, que diu: «2.
Així mateix, les vocalies del consell rector seran ocupades per les persones membres següents: les alcaldies dels ajuntaments de Simat de la Valldigna, Benifairó de la Valldigna, Tavernes de la Valldigna i Barx, o persones en qui deleguen.
D'entre aquestes, la Mancomunitat de la Valldigna, a través dels seus òrgans, podrà triar una persona representant sense que això genere cap dret extraordinari en el si del consell rector».
Cal substituir-lo per aquest text: «2.
Així mateix, les vocalies del consell rector seran ocupades per les persones membres següents: l'alcaldia de Simat de la Valldigna o persona en qui delegue, municipi on està situat el monestir, i la presidència de la Mancomunitat de la Valldigna o persona en qui delegue dels membres dels altres municipis.
Tot açò està obert a les consideracions que els diputats i les diputades facen per intentar buscar una fórmula perquè puguen tindre algun tipus de representació els altres pobles de la Valldigna.

Sense més, moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies a vosté.

I ara començarem amb el torn dels grups parlamentaris, que tindran tres minuts.
I després tornarem amb vosté, senyor Mansanet.

Comencem per tres minuts amb els diputats no adscrits, amb la diputada Sanchis.
Quan vullga vosté.

La senyora Sanchis Morera:

Gràcies, president.

Bon dia, don Victor.

En primer lloc, donar-li les gràcies per participar en aquesta comissió com a alcalde i autoritat rellevant de la mancomunitat.

En política, arribar a un consens no és sempre fàcil, però en el cas del monestir de Santa Maria de la Valldigna crec que tots els grups coincidim en l'objectiu: recuperar, restaurar, conservar i posar en valor aquest bé cultural, que és part de la nostra història.
Sabem que gràcies a la mobilització el 1976 de pobles com Simat, allò va ser fonamental per salvar de la desaparició el Reial Monestir de Santa Maria de la Valldigna.
L'objecte d'aquesta llei és regular la gestió i els usos del reial monestir com a espai cultural, centre d'investigació, preservació i difusió del patrimoni de la història del poble valencià; establir la funció social del monestir com espai cívic, institucional i cultural per als pobles de la Valldigna i per al conjunt de la ciutadania valenciana.

Com a alcalde de Simat i autoritat rellevant de la Mancomunitat de la Valldigna, quines són les dificultats que s'han trobat per preservar i posar en valor el monestir i el patrimoni cultural valencià aquests últims anys?
Creu vosté que amb aquesta iniciativa es podran resoldre les equivocacions del passat?

Moltes gràcies.

El senyor alcalde de Simat de la Valldigna:

Moltes gràcies a vosté.

Bé, jo crec que si…

El senyor president:

Disculpe, disculpe, senyor Mansanet…

El senyor alcalde de Simat de la Valldigna:

Sí, sí.

El senyor president:

Una coseta, anem a fer el torn de tots els grups i, una vegada finalitzem tots…

El senyor alcalde de Simat de la Valldigna:

Val, val, val.

El senyor president:

…tindrà vosté els huit minuts, val?
Disculpe…

El senyor alcalde de Simat de la Valldigna:

Val, perfecte.

El senyor president:

…que igual no li ho he explicat bé.

Val.
Continuem amb el Grup Parlamentari d'Unides Podem, la il·lustre diputada Naiara Davó.
Quan vullga vosté.

La senyora Davó Bernabeu:

Gràcies, president.

Bon dia, senyor Mansanet.

Gràcies per la seva intervenció.

Bé, crec que està clar que tenim una joia al nostre país i que cal apropar-la encara més a la nostra gent.
I que és el treball que s'ha estat fent, com vosté ens ha dit, sobretot a través de la mancomunitat, com a centre integrador de la comarca i potenciador de tot allò que ens pot aportar el monestir, des de la part cultural, turística o de salvaguarda del medi ambient.
Jo crec que just aquesta proposició pretén treballar també en eixe sentit, de continuar donant-li el prestigi que ha de tindre, després d'haver hagut d'extingir la fundació.

I volia fer-li dos preguntes, una respecte al que ha parlat del punt 7, de l'article 7, el punt 7.
2.
Com s'ha tallat una mica, simplement és per confirmar…, jo he entés que vosté el que proposa és el canvi de la redacció que n'hi ha ara, respecte als membres del consell rector pel que fa als municipis, que estarien representats, per una banda, per l'Ajuntament de Simat com a municipi a on està ubicat el monestir i, després, per un representant de la mancomunitat, siga qui ostente la presidència o en qui delegue.
O siga, en aquest cas es passaria, en comptes de…, entenc jo que ara posa quatre representants, més el que es trie de la mancomunitat, a dos, que seria un per part de la mancomunitat i un altre com a Simat.
És perquè, com s'ha tallat un poquet, és per tindre-ho clar.

I l'altra pregunta era simplement si, a banda d'eixe article, vosté considera que les modificacions que n'hi han ara…, bé, si canviaria, matisaria o afegiria qualsevol coseta més.

Això és, gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Davó.

I continuem amb el Grup Parlamentari Vox, la il·lustre diputada, senyora Turiel.
Quan vullga vosté.

La senyora Turiel Mollá:

Gracias, presidente.

Buenos días, señor Mansanet.

Le agradecemos su presencia en esta Comisión de Educación y Cultura, que comparezca en la fase de participación ciudadana.
Además, creemos que usted, tanto por su cargo como alcalde de Simat de la Valldigna como por ser el presidente de la Mancomunidad de la Safor, puede, con su experiencia, ilustrarnos y aportarnos un punto de vista realmente importante en este tema.

Bueno, la verdad es que, efectivamente, como usted ha dicho, el monasterio de Santa Maria de la Valldigna tiene una relevancia histórica, cultural, espectacular.
Fue fundado en 1298 por Jaime II, y hasta 1835 fue un centro de poder que irradiaba también la cultura…, vamos, era una importancia supina la que tenía.
Desgraciadamente, con la desamortización, pues todo esto se fue perdiendo y el monasterio fue vendido, fue desguazado, casi, a particulares… Se fue, vamos, desmontando, y el abandono fue espectacular, fue brutal y fue lamentable.
Hasta que, en el 1991, la Generalitat Valenciana adquirió el monasterio de Santa Maria de la Valldigna.
En el año 2006 se incluyó en el Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana un nuevo artículo, que es el 57, dedicado al Real Monasterio de Santa Maria de la Valldigna.

Por todo ello, quería preguntarle: ¿por qué cree usted que es necesario aprobar una ley para su gestión y preservación?
Aparte de que esté contemplado en el Estatuto de autonomía, ¿considera que las leyes que ya existen permiten preservar nuestro patrimonio cultural o cree que, efectivamente, esta ley es necesaria para defender el monasterio, además, acorde con el Estatuto de autonomía y el artículo 57?

En esta proposición de ley, no hay modificaciones sustanciales.
La fundación pública que gestionaba el monasterio ha sido eliminada y se tiene que crear un nuevo órgano gestor.
Quería preguntarle cómo valora esta nueva creación.

En cuanto a los puestos, existe un aumento de representantes de las universidades públicas.
Y también quería preguntarle si usted lo considera necesario, si ve esto un acierto.

En la composición, en lo restante es igual a la anterior, salvo que se trata de un consejo rector en vez de una fundación, creo que es el punto 2 del artículo 7 al que usted se refería.
Y que dijera…, bueno, ya lo ha explicado, pero si, aparte de este cambio que usted sugería, si considera que hay algo más que se pudiera hacer.

Por otro lado, en términos generales, preguntarle qué cree que falta en esta ley.
Si hay algo que considera también, por otro lado, aparte del punto 2 del artículo 7 que ha comentado anteriormente, si considera que hay algo prescindible o hay algo que podría ser mejorable.

Con esta ley se crea el 15 de marzo, el día que fue fundado por Jaime…, bueno, se crea el día de la Valldigna.
Y también, además, el premio de la Valldigna para aquellas personas físicas o jurídicas que lleven a cabo labores de protección del patrimonio cultural valenciano.
Quería, por último, preguntarle cómo usted valora este hecho.
¿Cree que va a ser beneficioso?
Que nos dijera su punto de vista también sobre este tema.

Bueno, muchísimas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Ciudadanos.
Per tres minuts, té la paraula la il·lustre diputada, senyora Menor.
Quan vullga.

La senyora Menor Lucas:

Gracias, presidente.

Señor Mansanet, mi agradecimiento por la comparecencia y por el papel desarrollado desde la mancomunitat y desde su propia alcaldía para hacer posible esta ley, que pretende poner en valor el monasterio.

También quiero agradecer la asistencia como oyente a esta comisión al alcalde de Barx, Miguel Donet Monteagut.

Y, para empezar, decirle que ha hablado usted de la composición del consejo rector.
Como presidente de la Mancomunitat de la Valldigna, que representa a Barx, Simat, Benifairó, me gustaría saber cuál es su valoración de la composición del consejo rector del real monasterio que se propone en la ley que hoy debatimos en esta comisión.

Y, también, ¿considera que los alcaldes de Simat, Benifairó, Tavernes, Barx deberían ocupar las vocalías en este consejo o, por el contrario, deberían tener un papel más relevante en el seno del mismo?

Y gracias.

Gracias, presidente.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Menor.

I ara continuem amb el Grup Parlamentari Compromís.
Senyora Torres, quan vosté vullga.

La senyora Torres Garcia:

Gràcies, president.

Alcalde i president de la mancomunitat, benvingut a esta comissió.

Jo, en primera instància, voldria demanar-li disculpes per l'ajornament de la comissió, que s'hauria d'haver celebrat el dia 15 de març, precisament el dia de la Valldigna, al qual he tingut el plaer i l'honor d'assistir en diverses ocasions, i de comprovar no solament la vàlua -que la conec de primera mà com a saforenca que soc- del nostre cenobi, sinó del grandíssim i extraordinari treball que fa la mancomunitat durant tot l'any, però precisament en el dia de la Valldigna per a resignificar la data fundacional del monestir de la Valldigna.
Que és una cosa que en esta proposició de llei hem intentat reflectir en l'article 11, on es parla específicament de la celebració del dia de la Valldigna.

Ha exposat vosté de manera excel·lent el paper fonamental de la Mancomunitat de la Valldigna en general i, concretament, pel que fa al monestir.
Done fe del cartell de música antiga sense parangó en molts quilòmetres a la redona que s'organitza allí, al monestir, i de les moltes altres activitats acadèmiques, culturals, de caràcter gastronòmic, fires de llibres… En fi, tot un seguit d'activitats pensades per a la ciutadania, pensades per a, com dic, resignificar el nostre monestir i el seu valor monumental de primer ordre, que estem obligats a situar en el més alt nivell.
De fet, vosté també ho ha apuntat en la seua intervenció, el monestir de la Valldigna ha sigut seu de les Corts, espere que es torne a celebrar alguna altra sessió allí.

I sí que vull dir-li, sobre la proposta que posa damunt la taula vosté sobre l'article 7, apartat 2, lletra a, sobre la representació de la mancomunitat i dels pobles de la Valldigna en el consell rector, que anem a tindre en compte l'observació que vosté ha fet.
Perquè entenc que s'ha de donar una redacció més exacta perquè hi haja un millor encaix a la realitat administrativa i institucional de la mancomunitat en eixe consell rector.

Moltíssimes gràcies, alcalde, i president.

Gràcies, president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Torres.

I continuem amb el Grup Parlamentari Popular.
Per tres minuts, té la paraula el senyor Martínez.
Quan vullga.

El senyor Martínez Fuentes:

Gràcies, president.

Molt bon dia, senyor Mansanet.
Encantat de poder tindre'l en esta comissió.

Vosté ha manifestat la seua opinió favorable al respecte d'esta llei.
Ha fet alguna matisació, que hem pres nota de la qüestió que vosté ens…, estudiarem.

Segons la seua valoració, quines són les millores que aporta esta llei?
De forma genèrica, quines són les millores?
Perquè ha parlat d'història, ha parlat un poc, però quines són eixes millores que aporta.

També, com vosté parla com a alcalde, com a president de la mancomunitat… Entenc que com a alcalde, també haurà portat esta llei, li haurà comentat a la resta de la corporació…, perquè és important també, ja no només com a alcalde, sinó entenc que vosté representa a tot l'arc de partits del poble i m'imagine que vosté ho haurà passat també a la resta de grups polítics.
I saber si és una opinió unànime al respecte la que té el seu ajuntament.

Per un altre costat, es sentia molt bé el que vosté comentava relatiu a les activitats culturals.
Em pareixen absolutament fonamentals i és una de les qüestions que es planteja en esta llei, la dinamització del monestir.
Sabem també d'eixe conveni que n'hi ha des de la mancomunitat, que ve un poc a, bé, a afavorir tota esta sèrie d'activitats que, torne a repetir, em semblen perfectes, tant de tipus musical, com de formació, etcètera, etcètera.

Però també n'hi ha una altra qüestió, que és la qüestió de ficar en valor la qüestió del que és en si l'edifici.
Ahí n'hi ha tota una sèrie de projectes pendents de realització i n'hi han obres a fer encara de restauració, de consolidació, d'excavacions… Des del nostre grup entenem que seria també una de les qüestions a ficar en valor per a dignificar, més si cap, el monestir, per descomptat.
Aleshores, quina seria per a vosté, segons el seu criteri també, quines són eixes obres prioritàries que s'haurien de fer o eixes accions prioritàries, ja des d'un punt de vista, diguem, arquitectònic i d'obra.

I parlava vosté del clúster turístic.
Efectivament, eixa suma de les qüestions culturals, per un costat, i de la restauració ha de fer que siga un clúster turístic i que siga un lloc d'encontre.

I parlava vosté d'eixa fortalesa de la mancomunitat, però, clar, en estar fora Tavernes, que és també de la comarca, com valora vosté…, si això va a ser més fort, eixa comunitat, o menys fort, i com pot afectar eixa fortalesa.

I crec que alguna coseta més em deixe, però bé, el temps és el que és i no vull allargar-me.
Entenc que en les pròximes compareixences tindré temps de parlar més qüestions.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Martínez.

I ara, en darrer lloc, pel Grup Parlamentari Socialista tindrà la paraula la il·lustre diputada Trini Castelló.
Quan vullga.

La senyora Castelló Cervera:

Gràcies, president.

Molt bon dia, senyor Mansanet.
Un plaer escoltar-lo i conéixer-lo.

Mire, es nota que vostés, els saforencs, i vosté en concret viu amb molta passió…, perquè aixina ens ho ha traslladat, la passió per eixe element identitari de la comarca.
I crec que esta llei el que pretén és que eixe element identitari per als veïns de la comarca no siga sols un referent cultural dels saforencs, sinó que ho siga de veres per a tota la ciutadania del País Valencià.

Mire, vosté, en octubre del 2020, feia unes declaracions en què des de la mancomunitat reclamaven obres urgents de restauració i també un pla d'ús per a tot el conjunt arquitectònic.
A mi m'agradaria saber si el projecte de llei que presentem creu que és el marc suficientment garant per a poder impulsar tot allò que falta per fer al monestir.

M'agradaria que donara una pinzellada també respecte al que ha suposat la pandèmia, respecte de pèrdua del turisme pel fet d'haver estat tancat el monestir durant tant de temps, que segurament haurà causat algun perjudici a totes les economies locals.

I, per últim, també, respecte de la composició i funcions del consell.
Respecte de les diferències que hi han respecte a la composició del que era l'alt patronat, doncs, per exemple, desapareixen…, ningun representant de les diputacions, abans crec que estaven les presidències de les tres diputacions i en esta nova regulació desapareixen.
Creu vosté, pel que acaba de comentar, que seria positiu que estiguera la Diputació de València també en eixe consell?
Perquè desapareix.

La composició del consell és com molt institucional, a pesar d'haver-hi gent també de la universitat.
Creu que seria positiu que s'incorporaren, per allò de la participació ciutadana, algun representant de l'associació Amics de la Valldigna, per exemple?
Perquè estiguera també la veu del poble, que ja està representada en les seues alcaldies, però directament en algun tipus de col·lectiu.

I respecte de la proposta del reconeixement del dia de la Valldigna i els premis de la Valldigna que es proposen, pensen o han raonat que podria haver-hi alguna iniciativa addicional que li donara més coneiximent a nivell de la nostra comunitat al monestir?

I, per últim -si em permet, president, em queden sis segons-, m'agradaria que des de la presidència es poguera organitzar una visita dels membres d'esta comissió al monestir per a donar-li més rellevància al procés que estem portant endavant.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Castelló.

I ara sí, senyor Mansanet, tindrà vosté huit minuts més per a…

El senyor alcalde de Simat de la Valldigna:

Moltíssimes gràcies a totes i a tots per les seues intervencions.
Jo crec que totes aporten els seus suggeriments, les seues idees… Jo crec que és molt bo que n'hi haja un debat com este, després de tants anys en què una institució com la Fundació Jaume II va desparéixer -o està en tràmit de desaparició-, i ara es crea un òrgan rector, que és el que marca esta llei.

Bé, en primer lloc, anem a pams.
Em preguntaven que si després del…, si té sentit esta llei.
Jo crec que tot el que siga aportar reconeiximent i aportar també normativa perquè un monument artisticohistòric, que a més a més va en l'article 57 de l'Estatut d'autonomia, tinga un recolzament legal i tinga el recolzament de les Corts Valencianes i de totes les institucions públiques, perquè del poble ja el té, jo crec que això és important.
O siga, que sí, esta llei és necessària, perquè n'hi havia una altra que encara estava en vigor i que eixa llei ja ni satisfeia ni tampoc era una cosa que podia estar més temps ahí, en el no-res, en un núvol.
Aleshores, crec que la llei, sí, la llei és necessària.

Després, una altra cosa que ha dit també Naiara, allò de la composició.
La composició és una cosa que, sincerament, jo crec que deurien estar representats tots els organismes, tant institucionals com també participatius, no solament…, jo crec que les universitats valencianes estiguen ahí és necessari, és indispensable.
Que les diputacions pogueren estar ahí?
Nosaltres no tenim cap inconvenient que, com a Mancomunitat de la Valldigna, estiga representat qui estiga representat.
Les institucions més representatives de tot el País Valencià, però també les institucions, diguem, acadèmiques, que sí que ho estan, més (inoïble per raons tècniques) …

He insistit molt en la mancomunitat perquè jo crec que és un element clau en tot açò.
La mancomunitat representa la veu de la Valldigna, tot i que n'hi ha un poble que no està, però bé, esperem que algun dia tornen a entrar.
Perquè ja ha passat, fa uns anys n'hi havia un altre poble i ara ha tornat a entrar.
No n'hi ha cap inconvenient amb això.
Sí que és veritat, i ja ho he dit, que en eixa representació, independentment que estiguen les diputacions o no, no està malament, com més sucre, més dolç, com més institucions hi hagen millor, però tampoc convertir açò en una espècie de parlament o de cosa… Ací es ve a treballar, a desenvolupar una llei i a regular el que és l'activitat d'este monestir.
Este monestir no pot estar regulat, les activitats no les pot programar un ajuntament, perquè no és la seua competència.
I una mancomunitat sí que pot ajudar a, diguem-ne, establir alguns mecanismes de participació en les institucions públiques.
En este cas, la conselleria de cultura, que és la que realment dirigix totes les activitats.
En este sentit, jo crec que la mancomunitat ha sigut clau en estos últims anys.

I açò ve a dir també el que ha dit algú, que este buit que n'hi ha hagut, este silenci que n'hi ha hagut i que ha acabat en una pandèmia, i que esta pandèmia ja també estem en fase espere que de finalització, ha permés que el dia 1 d'abril s'obriren les portes perquè la ciutadania puga visitar d'una manera gratuïta, com s'ha fet sempre, el nostre monestir.

Per tant, estem oberts…, no és cosa nostra, és cosa seua, ho han de treballar.
Nosaltres el que fem és aportar les nostres idees, els nostres suggeriments, les nostres inquietuds perquè vostés facen el seu treball en les Corts.
El seu treball és que, amb tot el que està parlant-se ací, reflexionar si cal augmentar eixa participació en eixe consell rector, si calen anar les diputacions o si la mancomunitat o l'Ajuntament de Simat de la Valldigna han d'estar representats… Evidentment sí, l'Ajuntament de Simat de la Valldigna té un paper ahí, diguem-ne, especial, perquè el monument està dins del seu nucli urbà, eixa una.
Dos, afecta el nostre planejament urbà, i ens afecta moltíssim.
Però en coses tan senzilles com, per exemple, posar una línia de la xarxa electrònica de no sé què.
O siga, que sí que ens afecta, ens afecta moltíssim.

Després, per a anar més a pressa…, o siga, que sí que crec que és necessària eixa llei, sí que crec que ha d'haver-hi un consell rector institucional que siga el que regisca i el que vigila perquè el projecte que es faça a partir d'ara, este projecte de nova, diguem-ne, recuperació del monestir per a ús i gaudi de totes les valencianes i tots els valencians -i de tot el món que vinga ací, de tota Espanya, no passa absolutament res, eixe monestir està per a això-, que s'òbriga i que tinga la seua representació que calga.

Per una altra part, defensar el monestir.
Evidentment, estem fent-ho.
El simple fet de portar esta llei a les Corts ja és una defensa del monestir.
I jo valore molt positivament que esta llei s'haja portat a les Corts, i a més que ho agraïm.
Ho agraïm com a institució, ho agraïm com a mancomunitat i ho agraïm també com a ajuntament.

Si és un encert la llei?
Doncs això ho dirà el treball que facen vostés i el treball que fem nosaltres també en els nostres pobles i en els nostres municipis, i també a través de les nostres associacions.

També han dit…, els altres municipis.
Jo no tinc cap problema, com a president de la mancomunitat, com a alcalde de Simat de la Valldigna, que els altres municipis…, per descomptat que estan, perquè a més és que col·laboren colze a colze amb nosaltres.
Últimament, els ajuntaments de Benifairó i de Barx, i el de Simat han sigut, ja ho he dit amb el que he dit anteriorment, han sigut una unió infrangible.
Hem anat inclús per damunt de les ideologies, i això és molt important, perquè aixina es treballa molt a gust.
L'altre poble és la seua opció, voler entrar o no voler entrar.
Això no puc decidir-ho, ho ha de decidir la seua corporació local, on, per cert, un grup va també votar eixir-se'n.

Després, la representació jo crec que queda prou clara, a expenses que vostés decidisquen que n'hi haja algun organisme o alguna associació o algun estament que vullga estar representat en eixe consell rector.

Després, què aporta?
Doncs aporta moltes coses.
Aporta cultura, aporta també turisme… Aporta moltíssimes coses que a nosaltres, no solament a nosaltres com a valldignencs o com a simaters, a nosaltres també com a valencianes i com a valencians, ens aporta riquesa, riquesa cultural, perquè allí es fan coses.
Allí es fan coses i, a més, es fan coses molt importants, se n'han fet en un passat i se'n fan ara també.
I que això jo crec que és una cosa molt important.

Tinguen en compte que este monument no és de Simat de la Valldigna, no és de la Mancomunitat de la Valldigna; este monument és de la Generalitat Valenciana, és seu.
O siga, l'han de gestionar vostés a través…, bé, vostés som tots, a través d'este consell rector.
Després, això, com es plasma?
En la normativa que vostés traguen després que s'aprove esta llei, evidentment.
Ha d'haver-hi un pla director, que n'hi ha un, però si fa falta se'n podria fer un altre, o actualitzar el que n'hi ha o modernitzar-lo.
Però, sobretot, aplicar-lo.
Evidentment, també fan falta excavacions, fan falta prospeccions arqueològiques.
El monument només que està explotat, des del punt de vista arqueològic, en un 20 % o 30 %, és molt poquet.
Queda moltíssima cosa encara per explotar en eixe monestir.
S'ha de regular, s'han de fer moltíssimes coses.

Ha estat tancat dos anys.
Sí, evidentment ha estat tancat dos anys per la pandèmia, però no ha estat enclaustrat.
Sí que ha entrat gent, a traves de l'oficina de turisme de Simat i de la mancomunitat les portes s'han obert, encara que haja sigut de una manera regulada.
Regulada vol dir tenint en compte l'aforament, amb les màximes precaucions que ens exigien les autoritats sanitàries, etcètera, etcètera.
Sí que ha estat tancat a les visites, només que ha estat obert, en un principi, a les activitats que feia la mancomunitat i el Centre Internacional de Música Medieval, i després que ha estat obert a les visites guiades que es feien.
Havien de ser guiades i amb un determinat nombre de persones.

Que durant la pandèmia s'ha perdut (inoïble per raons tècniques) …

El senyor president:

Senyor Mansanet.
Disculpe, però… efectivament

El senyor alcalde de Simat de la Valldigna:

Durant la pandèmia hem perdut tots, tots.
Els ajuntaments, totes les entitats, han perdut tots.
Però, bé, ens ha passat a tots i, efectivament, el monestir també s'ha vist afectat.

I, després, doncs jo vullc, això, agrair les opinions que han dit tots vostés, jo crec que són prou il·lustratives.
I veig que vostés també estan molt interessats que açò vaja avant i que realment la joia de la corona, que li diuen a este monestir, que realment siga un monestir digne del poble valencià.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mansanet.
Moltes gràcies per la seua compareixença.

I anem a continuar amb la comissió.
Si vol, pot seguir la comissió per YouTube, que s'emetrà en directe, supose.
Val?
Moltes gràcies.

(Pausa.
Fan passar el següent intervinent)

Compareixença del senyor Salvador Vila Ferrer, arquitecte

El senyor president:

Molt bé, doncs amb la mateixa dinàmica, senyor Vila, té vosté huit minuts per a fer la seua exposició, tres minuts tindran els grups parlamentaris, i tornarà a tindre huit minuts per a complementar-ho.
Quan vullga.

El senyor Vila Ferrer:

Moltes gràcies, i bon dia.

Bueno, muchísimas gracias a ustedes por darme la oportunidad de comparecer así, explicarles un poco lo que yo pienso, tanto sobre la propuesta de la ley como del monasterio, de lo que implica.

En primer lugar, tengo que decir que me sorprendió esta ley, porque existe una ley que está en vigor desde el 2008, que precisamente es la que supone…, regula el destino y los usos del monasterio como punto de encuentro para todos los valencianos y como centro de investigación para el estudio de la recuperación histórica de la Comunidad Valenciana.
O sea, prácticamente eso es un poco la ley de 2008, que está en vigor, vuelvo a insistir.

Claro, esa ley existe porque está…, dentro del artículo 57 del Estatuto de autonomía, la Generalitat Valenciana dice que «recuperará, restaurará y conservará el monasterio y su entorno paisajístico».
O sea, la ley tiene que desarrollar el Estatuto de autonomía, eso es muy importante.
Y lo considera como símbolo del pueblo valenciano y, además, es un bien de interés cultural, con lo cual, le es de aplicación la ley de patrimonio cultural valenciano.
O sea, que, hasta ahí, digamos que no hay nada nuevo.
Además, en esta ley de patrimonio, en la disposición adicional primera, dice que: «el Consell, en los presupuestos de la Generalitat de cada año, incluirá los créditos necesarios para la restauración, conservación y mantenimiento del monasterio».

La ley 10 esta de 2008 dispone lo que se llamaba el alto patronato, que es para valorar el cumplimiento de los contenidos del Estatuto valenciano, de la comunidad.
Estamos siempre dando vueltas a lo mismo.
Luego, el alto patronato estaba compuesto por el president, el conseller de la conselleria, los presidentes de diputaciones, ayuntamientos, mancomunitat… En fin.
Y también había unos vocales honoríficos y, prácticamente, pues es muy parecido a la propuesta que hay.
El funcionamiento del alto patronato estaba dirigido, entre otras cosas, a establecer unas líneas generales para la restauración y conservación del recinto, y todas aquellas actuaciones de acuerdo con la ley de patrimonio, por supuesto.
Sin embargo, en el artículo 10 de esa ley, que está en vigor, de destino y usos para el monasterio, establece que el monasterio contará con un arquitecto conservador, designado por la conselleria, que existe en este momento.

La propuesta de ley, la cual estamos examinando hoy, que se presentó en marzo del año pasado, en su exposición de motivos inicial habla de que quiere hacer una gestión pública de la transparencia y de los recursos destinados para la puesta en valor del monasterio, la divulgación de la historia del Reino de Valencia… Bien.
Hay una conselleria de transparencia.

Sí que es verdad que incluye unos nuevos preceptos para impulsar acciones que pongan en valor el patrimonio cultural valenciano.
También modifica lo que es el alto patronato que existe ahora, en la ley en vigor, y lo cambia por un consejo rector que incorpora personajes académicos de la historia, del patrimonio y la conservación de los bienes culturales.
Se amplían las funciones también, de alguna manera, para promover la función social del monasterio como espacio cívico, institucional y cultural.
Crea nuevos preceptos -dice que crea-, como el día de la Valldigna o los premios Valldigna, algo que ya existe desde hace muchos años.

En su contenido, en el preámbulo del contenido, recoge lo mismo que la ley que está en vigor, prácticamente.
O sea, me refiero, el artículo de la Constitución, todo eso.
Se refiere al artículo 57 del Estatuto de autonomía respecto al monasterio, así como lo relativo a la ley de patrimonio… A continuación, aunque muy esquemáticamente, enumera cronológicamente la propuesta de aquellos acontecimientos que han impulsado la salvación del monumento.

Pero dice, finalmente, la nueva propuesta: «La adquisición, rehabilitación, recuperación y puesta en valor del monasterio por parte de la Generalitat lo convirtieron en un referente cultural y en un ejemplo de la determinación de las instituciones valencianas en la recuperación del patrimonio cultural valenciano».
Eso lo reconoce la propia propuesta.
En su esquema habla desde 1976, efectivamente, se movilizaron gente de la Valldigna -toda esa historia ahora no la vamos a recordar, impresionante-, y en 1983 empecé yo personalmente a estar ahí en el monasterio.
Pero en 1984 se inician los primeros trabajos, estando Joan Lerma como presidente de Generalitat, que formaba parte, por supuesto, del alto patronato en ese momento…, bueno, no, porque no se había nombrado aún, efectivamente, es posterior.
Y, entonces, cuando se inició todo esto en el 1984, estaba Cipriano Císcar de conseller y el director general era Tomás Llorens, gente que creo que todos conocemos, a ambos.

En esa primera etapa, lo primero que hicimos fue unos estudios previos -porque no se sabía nada del monasterio, prácticamente nada, era una pura ruina- sobre el estado.
Y se hicieron, ya a partir del año 1990, 1991, las primeras obras de emergencia, que es cuando ya se puede considerar que se empieza a recuperar el monasterio, porque es punto de encuentro, lugar de encuentro.
Y ahí es cuando realmente se pusieron la primera eso…, claro, hubo un momento muy importante, y es cuando también Joan Lerma compra el monasterio, en 1991, por 231 millones de pesetas, que son 1.
388.
338 euros.
Lo sé exactamente porque yo fui el que valoró el monasterio.
También al año siguiente, en 1992, se realizó el plan director, estando también Joan Lerma de presidente de la Generalitat.

Desde luego, sin ninguna interrupción, hasta 2017 se han seguido haciendo obras en el monasterio, ininterrumpidamente.
Claro, en cumplimiento del artículo 57 del Estatuto, no podía ser de otra manera, porque así lo dice.
Precisamente en estos seis años, del 2010 al 2015, es cuando más cosas se hacen en el monasterio.
Entre otras cosas, se hacen proyectos, talleres de ocupación, se completa el almacén al noroeste, se instala el tramo este del almacén arqueológico, se hace el acceso al portal nord, la (inintel·ligible) … se hace la segunda (inintel·ligible) … la restauración de la antigua hospedería, se hace el proyecto, se hace la apertura de muralla -bueno, no se hace, se hace el proyecto-, y se hace el proyecto de rehabilitación de la antigua sacristía, se trae el sagrario para una colección museística, se dirigen las obras, declaración provisional… En fin, muchas cosas hasta…, bueno, se hacen hasta lo menos trescientas visitas, por lo menos, lo cual supone en todos estos años un recorrido de ir para tomar datos, para dirigir obras, de unos cuarenta y cinco mil kilómetros…

El senyor president:

Senyor Vila, disculpe però és que ha d'anar finalitzant, perquè estem fora de temps.

El senyor Vila Ferrer:

Vale.

La cuestión es que luego, leyendo todo el contenido de la norma, prácticamente todo es igual, con algunas diferencias, no sustanciales.

Pero, como he dicho al principio, sí que es verdad que hay un artículo de la ley que está en vigor ahora que ese lo elimina, que es el tema de que no exista arquitecto conservador.
El arquitecto conservador se nombró por parte de la Generalitat, como digo, por las personas que hemos dicho antes, pero por la razón de que aquello precisa una conservación continuada, absolutamente continuada, porque estamos hablando de sesenta metros cuadrados, no es ninguna broma.
Pero es que, además, hay una razón importante de que haya, porque es que, en todos los puntos que leemos, lo importante es toda la conservación del monumento, recuperación del monumento y su puesta en valor del monumento, siempre.
Luego, todo lo demás, que se puede hacer todo lo que queramos y, de hecho, se ha hecho muchísimo.
Pero, claro, sería un error pensar que es que ya está acabada la labor.
No, lo que se conoce del monasterio es menos del 25 % de su superficie, es muy importante.
Y, además, hay muchos proyectos que están hechos y que están pagados por los valencianos y que están en un cajón, que no se hacen.

El senyor president:

Molt bé…

El senyor Vila Ferrer:

Y esas cosas yo pienso que sigue teniendo que haber algún técnico, que tenga una continuidad, que sea una persona conocedora del monasterio y experta en este tipo de edificaciones.

El senyor president:

Gràcies, senyor Vila…

El senyor Vila Ferrer:

Gracias.

El senyor president:

…després tindrà huit minuts més, una volta acaben els grups parlamentaris.

El senyor Vila Ferrer:

Gràcies.

El senyor president:

I ara anem amb els grups…

El senyor Vila Ferrer:

Muchas gracias.

El senyor president:

…parlamentaris.

En primer lloc, la il·lustre diputada, senyora Sanchis.
Quan vullga vosté, té tres minuts.

La senyora Sanchis Morera:

Gràcies, president.

Buenos días, don Salvador.

El senyor Vila Ferrer:

Buenos días.

La senyora Sanchis Morera:

Gracias por participar en esta comisión.

Don Salvador ha realizado diversos trabajos, tanto de edificación como en temas de patrimonio.
Entre otros, ha sido el arquitecto conservador de la Catedral de València y del monasterio de Santa Maria de Valldigna.
Ya en 1984, la Dirección General de Patrimonio de la conselleria de cultura de la Generalitat Valenciana le encargó estudios previos, tras ver el abandono y aspecto desolador del conjunto arquitectónico.
En 1992, se realizaron las primeras excavaciones.

Una vez le preguntaron cuál era el proyecto de sus sueños, y usted contestó: «Reconstruir la antigua hospedería del monasterio de la Valldigna.
Es como una novia sin edad.
Puede ser un revulsivo para el monasterio, lugar de encuentro, de estudio y de cultura».
Don Salvador, ¿se ha cumplido su sueño?

¿Cuáles han sido los principales desencadenantes del actual deterioro del monasterio?

¿Cuáles son las actuaciones técnicas urgentes para la conservación del monasterio?

¿Cuáles son los mayores retos para devolver el esplendor al monasterio?

¿Qué le parece prescindir de un arquitecto conservador actualmente?

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

I continuem, per tres minuts també, la il·lustre diputada, senyora Davó.
Quan vullga vosté.

La senyora Davó Bernabeu:

Gràcies, president.

I gràcies, senyor Vila, per…

El senyor Vila Ferrer:

Gracias.

La senyora Davó Bernabeu:

…la participació en aquesta comissió.

Jo crec que hui estem ací just perquè, bé, l'obligació d'esta institució és vetllar per garantir una gestió pública…

El senyor Vila Ferrer:

¿Puede hablar un poco más alto?

La senyora Davó Bernabeu:

Sí, disculpe.

Per garantir una gestió transparent i pública de les nostres institucions i dels nostres monuments, que pot semblar una obvietat, però és evident que, després de les derivades polítiques i judicials que va haver-hi entorn al monestir, i que va comportar com a conseqüència l'extinció de la fundació, bé, doncs ens cal reforçar la legislació i, per què no, què volem fer.
I tornar a donar eixe prestigi que li cal a aquest conjunt que tenim.

Crec que vosté ha parlat al final d'una cosa concreta molt important, que era de poder recuperar la figura de l'arquitecte conservador, perquè just del que més parla la proposta de la llei és d'eixa recuperació i conservació.
Però també m'ha donat la sensació, amb el que vosté ens ha contat, que n'hi han més coses que vosté no veu clares en aquesta llei.
I sí que m'agradaria que en la seva segona intervenció a la millor poguera concretar quins punts o quins articles pensa que s'haurien de modificar, suprimir o afegir, a banda del que ens ha dit, concretament, respecte a l'arquitecte conservador.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Davó.

Per tres minuts també, el Grup Parlamentari Vox.
Quan vullga, senyora Turiel.

La senyora Turiel Mollá:

Gracias, presidente.

Buenos días, señor Vila.

Le agradecemos…

El senyor Vila Ferrer:

Buenos días.
Gracias.

La senyora Turiel Mollá:

…mucho su presencia en esta comisión, porque consideramos esencial su punto de vista, puesto que usted fue una de las personas que puso en marcha la restauración de Santa Maria de la Valldigna.

Como usted ha dicho, en 1991 la Generalitat Valenciana adquirió el monasterio.
Y ahí, en el año 1998, que coincidía con el setecientos aniversario, es cuando por fin se decidieron a empezar la restauración.
Y el plan director de la obra de recuperación del monasterio corrió a su cargo.

Entonces, quería…, la verdad es que, bueno, hemos leído que el monasterio, a partir del año de la desamortización de Mendizábal, quedó en una absoluta ruina y que muchas de sus partes fueron desguazadas, vendidas a particulares.
Y, entre ellos, pues hemos leído la fuente de los tritones, el claustro, el sobreclaustro… Y quería preguntarle el estado actual de esos elementos que se fueron vendiendo, que algunos se han recuperado y se han conseguido integrar otra vez allí.

Usted ha dicho que solamente el 25 % de todo el monasterio que tuvo su esplendor está ahora…, entonces, yo quería preguntarle qué haría falta, qué presupuesto, cuántos elementos faltan para poder devolverlo a su estado original y poder devolverle todo el esplendor que tenía.

También, en ese sentido, ¿cree que esta ley persigue ese fin y consigue amparar…, o sea, que Santa Maria de la Valldigna consiga tener todo el esplendor?
¿O hay algún punto que se podría incluir y contemplar para que esto pudiera llevarse a cabo y que estuviera contemplado también por ley?
Porque, al final, usted lo ha dicho, no se han dejado de hacer cosas, en los últimos años se han hecho muchísimas obras, pero al final yo tengo la sensación como de que se eterniza en el tiempo.
Y también, una obra de tal magnitud, creo que necesita la decisión suficiente, porque aparte de la ley también hay muchas cosas que se podrían hacer y creo que es nuestra obligación llevarlas a cabo.

Por otro lado, también quería preguntarle su opinión como profesional, como arquitecto, de la utilidad que se contempla, tanto en la ley del 2008 como en el actual proyecto, de la utilidad del monasterio de Santa Maria de la Valldigna.
¿Cuál cree usted que sería la utilidad, desde su punto de vista, desde un punto de vista funcional y arquitectónico, que podría ser la utilidad del monasterio de Santa Maria de la Valldigna?
Si considera que es adecuado el fin que le quieren asignar, que ya está asignado en la ley de 2008, o si, por el contrario, usted le daría otra utilidad.

Bueno, pues agradecerle su presencia en esta comisión y que nos pueda ilustrar sobre esta materia.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Ciudadanos, també per tres minuts, la senyora Menor.
Quan vullga.

La senyora Menor Lucas:

Gracias, presidente.

Señor Vila, mi agradecimiento por la comparecencia en esta comisión como experto y conocedor de toda la trayectoria del monasterio.

En primer lugar, le querría preguntar qué zonas del monasterio considera prioritarias para realizar obras de adecuación que garanticen la conservación patrimonial del edificio.

Y, luego, hay dos cuestiones que coincido con todos mis compañeros -bueno, con casi todos-.
La primera sería: ¿cuál sería el coste que calcula que se necesitaría para realizar una actuación, remodelación, integral del monasterio?

Y la otra es: ¿considera que el consejo rector del monasterio de la Valldigna debería contar con un arquitecto en su composición?

Gracias, señor Vila, y gracias, presidente.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Menor.

I ara continuem amb el Grup Parlamentari Compromís.
Quan vullga, senyora Torres.

La senyora Torres Garcia:

Gràcies, president.

Bé, expresse, en primer lloc, la nostra sorpresa per la compareixença de Salvador Vila, nomenat conservador del monestir de la Valldigna en 1993 per la consellera Pilar Pedraza i el director general de Patrimoni, teòricament d'acord amb la llei espanyola de 1985.
El problema és que ni eixa llei ni la valenciana de patrimoni cultural de 1998 preveuen eixa figura, una figura creada per una llei de 1933 que va ser derogada per la del 1985, on, repetisc, no hi ha cap menció a eixa figura, que no té cap base legal.

La llei de patrimoni cultural del 1998 va posar ordre en esta matèria i preveu les obligacions en els monuments BIC.
En l'article 35, sobre els projectes d'intervenció, diu que seran redactats per un equip de tècnics competents en cada una de les matèries afectades.
Parlem d'un equip multidisciplinar i d'intervencions autoritzades per la conselleria.
Per tant, l'existència d'un arquitecte conservador contradiu el principi de multidisciplinarietat.
Un únic tècnic arquitecte que supervisava l'immoble sense comptar amb especialistes d'altres àrees com arqueòlegs o historiadors de l'art, amb l'agreujant que l'arquitecte conservador exercia de facto la direcció exclusiva de totes les intervencions.
Per això, també contradiu el principi de competència, que és de la conselleria i és indelegable.
Eixe arquitecte hauria pogut vigilar la conservació i informar l'administració, però resulta que la conselleria també té un cos d'inspectors del patrimoni, que són funcionaris amb eixa funció.

Això sense entrar en el cas Taula i la corrupció instal·lada en la Fundació Jaume II el Just, amb milions destinats a activitats més que dubtoses que poc tenien a veure amb la recuperació del cenobi, on els contractes amb l'arquitecte conservador, sense concurrència competitiva, van rebre la reprovació i l'informe desfavorable de la intervenció de la Generalitat.

Per tot això, no té sentit mantindre una figura que no té cap suport normatiu, que pretén assumir unes funcions que són pròpies de la Generalitat i dels seus funcionaris, i que, a més, acaba generant una privatització de facto d'un edifici que és propietat de totes les valencianes i els valencians.

Gràcies, president.

El senyor president:

Moltes gràcies.

I continuem amb el Grup Parlamentari Popular.
Per tres minuts, senyor Martínez, quan vullga.

El senyor Martínez Fuentes:

Gràcies, president.

Buenos días, señor Vila.

El senyor Vila Ferrer:

Gracias.

El senyor Martínez Fuentes:

Gracias por su comparecencia y por lo que usted nos ha aportado.

Evidentemente, una de las cuestiones clave que se debate aquí, y que hay diferentes puntos de vista, es el tema de la necesidad de un arquitecto conservador-restaurador.
Está claro que usted está nombrado desde el año 1993, si no recuerdo mal, y hasta ahora nadie en la Generalitat ha revocado ese nombramiento.
Esa sería la primera cuestión.
Entraríamos en temas de legalidad, no legalidad, pero alguien tendría que haberlo hecho.
Si esta conselleria no está de acuerdo, pues lo que debería haber hecho es, pues eso, derogar su nombramiento, revocarlo.

En cualquier caso, como usted ha dicho, está en vigor, su cargo está en vigor dentro de la…, porque la ley está en vigor.
Esa es una cuestión.
Otra cosa es que ahora se cambie, y para eso estamos aquí, para debatirlo.
Como decía, el tema de…, usted nos comentará cuál es su opinión a este respecto, si es necesario o no es necesario esa figura, usted u otro arquitecto restaurador o un equipo multidisciplinar, pero una figura que controle y que dirija.
Esa es la primera cuestión que me gustaría oír de usted.

Después, dada su trayectoria y su conocimiento, usted conoce muy bien todas las obras que se han hecho -ha hecho un mero resumen de cuestiones-, pero sí que es cierto que en los últimos años no se ha ejecutado nada, pero también es cierto que hay obras que están los proyectos aprobados, pero no licitados.
Por tanto, esa es otra cuestión que me gustaría que usted nos comentara, cuáles son esos proyectos aprobados no licitados por la actual conselleria.
Y, bueno, pues si usted los considera prioritarios a la hora de ejecutar para buscar lo que estamos buscando todos, que es poner en valor y ser un punto de atractivo turístico -turístico y otras cuestiones que no voy a recordar, que se han hablado ya en esta comisión.

También se ha puesto en cuestión el tema de sus contratos.
Me gustaría que usted aclarara si son legales, no son legales, porque para eso está usted aquí también.
Eso es una cuestión.

Y, después, dado que -y con esto ya acabo- usted está…, su nombramiento no ha sido revocado y su nombramiento…, usted, como decimos, está en vigor la ley, no sé si a usted le han consultado, le han pedido algún tipo de informe sobre las obras de emergencia que se hicieron en el año 2019 como consecuencia de los derrumbes en el claustro del silencio, por una parte.
No sé si a usted se le ha consultado o se le ha pedido algún tipo de informe de la ocupación que hubo allí hace menos de un año para el rodaje de una serie, que está muy bien, todo lo que sea rodar series y promocionarlo está muy bien, pero si a usted se le pidió algún tipo de informe para la ocupación.
Y también sabemos que se está redactando, se quiere redactar o está en licitación el nuevo o la actualización del plan director; saber si a usted se le ha pedido algún tipo de opinión también a la hora de realizar o de sacar esa licitación.

Nada más, muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Martínez.

I ara, per finalitzar -a vore, un momentiu-… El Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat Pedro Ruiz.
Quan vullga.

El senyor Ruiz Castell:

Moltes gràcies, president.

Gràcies per la seua intervenció, senyor Vila.

Jo voldria preguntar-li, en primer lloc, com a arquitecte responsable de la conservació del monestir, i ja que ha fet esment d'això, quina valoració fa de la proposta que planteja aquesta proposició de llei d'un nou consell rector, amb unes competències i funcions que sí que són més amples de les que tenia fins ara, al qual s'han d'incorporar estes persones, com esmentava, procedents del món acadèmic, però explícitament de l'àmbit de la història, del patrimoni cultural o de la conservació i restauració de béns culturals.
Perquè considerem, efectivament, que és un pas endavant per tractar una qüestió patrimonial com la que tractem en aquest tema.

I, tanmateix, voldria aprofitar la seua presència per tal que ens diga quines han estat i quines són les seues preocupacions de cara a garantir el bon funcionament del monestir.
I això pot incloure també aspectes com la necessitat de controlar l'estat de les excavacions arqueològiques, així com actuacions que considera que s'han d'escometre, i fins a quin punt creu que aquest projecte de llei pot servir per a impulsar tot allò que necessita el monestir i que no ha estat impulsat fins aleshores.
Perquè sembla, pel que ha dit ací, que vosté pensa que la nova proposta és semblant a la llei de 2008, i en particular la composició de l'alt patronat del monestir, però no sé jo si eixa llei ha sigut suficient per a escometre tot el que necessitava el monestir.
I, per tant, crec que sí que és important deixar-ho clar.
I no vaig a incidir, com han esmentat alguns, en el tema de les irregularitats de la Fundació Jaume II el Just, que, com totes i tots sabem, apareix en el cas Taula.

Però jo crec que queda clara la seua preocupació per la figura de l'arquitecte conservador.
I voldria preguntar, ja posats a parlar d'aquestes figures, si consideraria important, per exemple, la incorporació d'altres, com la d'arqueòleg conservador, que controle l'estat de les excavacions, donades les dificultats -que vosté coneix bé- té o pot tindre l'arquitecte conservador d'estar a peu de camp d'eixes excavacions de forma continuada.

I res més.
Agrair-li la seua presència, espere les seues respostes.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ruiz.

I, ara sí, tindrà vosté huit minuts més per fer-nos els aclariments, ampliacions…

El senyor Vila Ferrer:

Bueno, gracias.
Voy a intentarlo.

Voy a empezar (Es desactiva el micròfon.
Inoïble per raons tècniques) … La necesidad del arquitecto conservador para mí es total, como existe en el Palau de la Generalitat, como existe en Santes Creus, como existe en Poblet, como existe en el castillo de Onda, como existe en el castillo de Montesa… O sea, no sé, es que eso…, discutir eso es un poco absurdo.
Porque la ley…, perdón, la ley no, la ley de rango superior de todas, o sea, la Constitución habla de que los poderes públicos tienen que poner los medios para conservar el patrimonio.
Y una forma de conservar el patrimonio es tener a unas personas especializadas, que tengan conocimientos para esos monumentos.
Es que eso es que es así, o sea, es que no hay más.
Se puede considerar igual que el andamio, el arquitecto conservador, un andamio para subir a la torre; pero también hace falta una persona que realmente, no sé, conozca las técnicas de estos edificios, conozca la historia del edificio y tenga una trayectoria, y es así como es.

Después, el tema de la arqueología, siempre ha habido un arqueólogo a mi lado, siempre ha habido un arqueólogo a mi lado.
Siempre, siempre.
Pero siempre ha habido un arqueólogo a mi lado, pero es que había uno incluso contratado, estaba allí, contratado.
Yo nunca he estado contratado, pero él sí, estaba y cobraba todos los meses, durante años y años.
Y habrán pasado pues como una docena de arqueólogos ahí.
Desde 1984 que trajimos dos camiones al museo al museo González Martí de lo que allí había, que es cuando más cosas se han sacado, que aún nadie se ha preocupado de recuperarlo, pero hay muchísimas cosas de la Valldigna, siempre ha sido así.
Pero siempre ha sido así porque es que realmente no puede ser de otra manera, la ley de patrimonio obliga a que sean equipos pluridisciplinares, siempre se han hecho equipos pluridisciplinares.

Porque el pensar que no se han hecho así los proyectos, el pensar que no se han dirigido así las obras es ofender a los funcionarios de la Generalitat.
Porque es que ¿usted sabe la cantidad de proyectos que he hecho yo?
O sea, ¿todos los proyectos se han hecho solamente porque a mí se me ocurría?
Vamos a ver, el alto patronato o la conselleria, el director general, quienes deciden las cosas, decidían lo que había que hacer y me encargaban las cosas.
Y, entonces, yo montaba unos equipos…, porque, claro, un arqueólogo es un licenciado en Historia, no es un señor que pasa por ahí.
Los restauradores de bellas artes que trabajaron conmigo también; los aparejadores que tenía también es gente especializada.
O sea, que siempre se ha hecho así, los proyectos se han hecho en equipo.
Se hizo un plan director, un plan director que no es una cosa que se…, tardaron meses y meses, y siempre con equipos muy grandes, se desarrolló el plan director…

O sea, la verdad es que poner en duda todo ese trabajo es un poco absurdo, porque no hay más que ir al monasterio.
O hablar con los valencianos, porque yo no he conocido nunca a nadie que esté en contra de lo que se ha hecho en Valldigna.
Además, la propia ley de la que estamos hablando habla de que es un referente de lo que se ha hecho.
Con lo cual, no entiendo, si es un referente, no sé… En fin.
Bien, yo creo que es así.

Bien, respecto al tema del arquitecto conservador, estoy contestando que…, considero que es absolutamente necesario, pero, vuelvo a insistir, porque realmente el espíritu de la ley y de donde viene la ley es el lugar, es el punto de encuentro, es el recinto, es el entorno… Todo eso es una cosa física, es una cosa que hay que mantener, es que es absolutamente preciso.
Todo lo demás es, además, muy importante por añadidura, porque es que hace falta: hace falta la historia, hace falta que la gente se reúna allí, hace falta que la gente lo vea… Por supuesto, no hace falta que esté cerrado casi cuatro años que ha estado, eso sí que no tiene sentido.
Eso sí que no puede ser, eso sí que está en contra de la ley.
Eso.

Respecto a las contrataciones…, fíjese usted, dudar de que se me contrata.
Ahora, el mismo conseller que se marchó antes de ayer, me ha contratado.
Estoy haciendo un proyecto para él, de colocar unos florones en la iglesia de la Valldigna.
O sea, ¿también lo están haciendo mal ahora?
¿Ahora también?
No, yo creo que eso no es así.
En la ley de contratos de las administraciones públicas, hay suficientes caminos para hacer esas contrataciones, porque no tiene medios la conselleria y porque es gente especializada en esos temas y se le contrata.
Es así, igual que contratan a Calatrava -no es que quiera compararme con él, en absoluto-, pero, quiero decir, no se podría contratar a Foster.
Según eso, no se podría contratar a nadie.
O sea, no sé… Pero, en fin, es cuestión de leerse las leyes.

Respecto a lo que hace falta por hacer ahí, en el monasterio, vuelvo a decir que realmente lo que conocemos es pequeñísimo.
O sea, hace unos años, en el 2016, 2017, excavamos detrás de la sala capitular y apareció allí otro claustro.
O sea, es que… Fíjense que no hay planos de la Valldigna.
Los planos de la Valldigna los he ido…, llevo durante casi cuarenta años dibujando, dibujando, dibujando, haciendo kilómetros y kilómetros y gastando ruedas, yendo allí muchísimas veces.
Porque no hay, cada vez se hace una cosa, cada vez se descubre algo.

Claro que hace falta hacer muchas más cosas, claro que hace falta hacer muchas más.
Y a veces me preguntan: ¿qué es lo que usted haría para que eso funcionara?
Yo creo que para que, precisamente, sea un lugar de encuentro, sea un lugar de estudio, se hicieron con toda la ilusión esos proyectos, como, por ejemplo, la hospedería.
Será fenomenal ir allí para hacer cosas, como se hacen en Santes Creus, como se hace en Poblet, no será…, y que la gente se quede allí, en vez de coger el autobús e irse corriendo a Gandía para dormir.
No sé, es muy importante eso, muy importante.

Por supuesto, seguir excavando el monasterio.
El monasterio es…, no vamos a hablar aquí de lo importante que es, pero lo que está claro es que hay muchísimas más cosas que desconocemos.
Pero si es que hay ermitas, estamos viendo, que están todas tapadas.
Es que hay cosas que hacer, hay muchas cosas que hacer ahí.
Muchísimos subterráneos, muchísimas cosas que no conocemos y que hay que hacer.

Y cosas que están en otros lados.
Yo tuve la ocasión de estar en Torrelodones para traer el claustrillo diez años nos costó traer el claustrillo desde 1997 a 2007.
Y tuve ocasión de estar muchas veces en la casa del Canto del Pico, y sé que hay muchas más cosas de la Valldigna allí.
Hay muchísimas más cosas de la Valldigna.
Alguien se podría atrever a recogerlas también, ¿eh?
Que son de los valencianos, por ejemplo.
Hay cosas.

No sé qué más cosas podría decir de todo lo que hemos estado hablando… Los proyectos que están pendientes, pues sería bueno que se hicieran.
Porque la verdad es que tiene que haber un vuelco, tiene que haber un cambio, es lo que siempre hemos querido.
O sea, tenemos lo menos sesenta mil piezas arqueológicas en cajas de naranjas.
Es que es una cosa exagerada.
Se hizo un proyecto para hacer un museo allí, que la gente va allí y es que en ningún sitio…, no tienen dónde mirar, no tienen ni un plano.
O sea, es que no puede ser.
Me acuerdo cuando el lío del ascensor, «¿este tío para qué ha puesto el ascensor?
».
Claro, para subir a la planta primera para hacer un museo como Dios manda, hasta la propia torre…, hay un proyecto precioso, hecho con el arqueólogo, hecho con gente de la universidad -siempre se ha contado con ellos-, con toda la exposición de todas las piezas… Porque la conselleria, con buen criterio, con buen criterio, como siempre, supervisaba los proyectos y los contratos, siempre… Por una razón, porque es que la fundación no tenía medios para hacer eso.
Es que no podía la fundación…, que yo no tengo nada que ver con la fundación, o sea, nada.
Pero, claro, si ellos encargaban los proyectos, en realidad, los proyectos se tenían que supervisar por gente que pudiera supervisarlos.
Los presupuestos los tenían que hacer ellos.
O sea, es que ¿dudar de todos los funcionarios?
Es que eso es un poco muy fuerte, ¿no?
Vamos a ver, ¿qué culpa tienen ellos?
Es que eso no puede ser.
No tiene nada que ver.

Entonces, el tema de hacer un museo allí yo creo que es muy importante, muy importante.
Y cambiaría la vida, como han dicho, de…, alguien ha preguntado algo, que sí, que sería un vuelco.
Pero todo eso para poder hacer…, continuar investigando, investigando cosas.

Alguien me ha preguntado qué uso le daría yo.
Desde luego, yo…, es un monasterio cisterciense.
Lo que no puede ser es que aquí tengamos, en València, tenemos un monasterio cisterciense, Sant Vicent de la Roqueta, cerrado.
Bueno, aquel está abierto.
Y, entonces, hay algo muy importante, que es Jaume II, que es la Corona de Aragón.
Yo allí haría un centro, básicamente, en relación con la Corona de Aragón.
¿En Cataluña están todos los archivos?
Oiga, pero hoy día con un pen drive se puede traer todo aquí.
No sé, sería un sitio de investigación respecto a la Corona de Aragón, que es muy importante…, yo es lo que ahí haría.
Y, a partir de ahí, todo lo demás.
Pero todo lo que tiene que ver con el Císter, con la Corona de Aragón, yo lo haría, igual que lo han hecho en los otros monasterios cistercienses del resto de España.
Es que eso es lo que yo creo que es lo más importante.

Supongo que me he dejado cosas, pero…

El senyor president:

Sí, perquè ja estem fora de temps…

El senyor Vila Ferrer:

…no hay tiempo para más.

El senyor president:

Doncs moltes gràcies, senyor Vila, per les seues aportacions.

El senyor Vila Ferrer:

Gràcies.

El senyor president:

I anem a continuar amb la comissió, que tenim més compareixences.

El senyor Vila Ferrer:

Molt bé.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Vila Ferrer:

Gràcies.

El senyor president:

Val.
I aniríem, ara quan acabem d'aclarir…

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Val, doncs continuem.
El següent compareixent és el senyor Josep Antoni Alberola Verdú, alcalde de Benifairó de la Valldigna.

Com sempre, tindrà vosté huit minuts, tres minuts els grups parlamentaris, i tornarà a tindre huit minuts.

Aixina és que posem el temps i, quan vullga vosté, té la paraula.

Compareixença de l'alcalde de Benifairó de la Valldigna, senyor Josep Antoni Alberola Verdú

(Comença la intervenció sense micròfon.
Inoïble per raons tècniques)

El senyor alcalde de Benifairó de la Valldigna:

Torne a començar.

Bon dia.

I res, dir-los que molt agraït, molt content, i és tot un honor, com a alcalde de Benifairó, estar ací en esta comissió, podent parlant amb tots vostés.

Volia fer un incís de part de l'alcalde de Barx, que no intervé, no per falta de ganes ni per falta d'interés, òbviament, simplement perquè no va estar inscrit.
Però que conste que el poble de Barx està completament implicat en este projecte.

I ja, començant la intervenció, jo voldria dir que, clar, jo estic ací intervenint com a alcalde, però jo crec que la veu autoritzada, com a alcalde, per a parlar sobre este tema és la veu de l'alcalde de Simat, del company Victor Mansanet.
Per què?
Senzillament, per començar, perquè el monument, el monestir, està al terme de Simat, amb tot el que suposa tindre allí el monestir, des del punt de vista urbanístic, des del punt de vista pressupostari, des del punt de vista de qualsevol obreta que es puga fer per allí al voltant… Realment és molt complicat, necessiten molt informes arqueològics, el que siga.
Per tant, la veu més autoritzada, des del punt de vista d'una alcaldia, és la de l'alcalde de Simat.

Com a membre de la Mancomunitat de la Valldigna, en este cas, jo en estos moments soc el vicepresident, doncs òbviament sí que em veig competent, senzillament perquè tenim les competències de patrimoni allí, a la mancomunitat.

I, després, com a veí, com a veí de la Valldigna.
I, a eixe respecte, jo voldria fer ahí també un incís, en el sentit que, i parafrasejant el famós documental d'Orson Wells sobre el poble basc, alguns ens diuen que som riberencs, altres ens diuen que som saforencs, per la zona del pla de Corrals ens diuen que som de la Costera, però, si ens ho pregunten a nosaltres, nosaltres diem que som de la Valldigna.
És a dir, nosaltres tenim un sentit identitari de ser valldignencs bastant fort.
Fort em referisc no excloent, perquè ens portem bé amb tots, amb tot el veïnat, i formem part ara, en estos moments, de la comarca que es diu Safor-Valldigna, però si algú ens ho pregunta a nosaltres, nosaltres diem que som de la Valldigna.

Dit açò, vostés entendran que el monestir per a nosaltres és una cosa important, és com el símbol més important de la vall.
Per tant, tot el que puga ocórrer allí, tant de forma positiva com de forma negativa, que coses han passat, òbviament ens afecta, positivament i negativament.

Per al cas que estem hui ací, la llei del monestir de la Valldigna, òbviament nosaltres creiem que és necessària.
Per què?
Doncs perquè la realitat és diferent.
Apart que han passat uns anys i la societat canvia, el món canvia, i, per tant, les lleis s'han d'actualitzar o s'han de canviar, només per això, però és que la fundació ja no existix.
Aleshores, hem d'adequar-nos a esta nova realitat, redactar una nova llei i fer-ho de la forma més escaient possible, i que tots estiguem el més contents possible amb la nova llei, intentant els màxims consensos possibles.
A este respecte, nosaltres, tant des de l'Ajuntament de Benifairó com de la Mancomunitat de la Valldigna, tant el poble de Simat, com Barx, com Benifairó, doncs estem d'acord amb el canvi d'aquesta llei, que vindria a posar al dia la legislació en el moment que estem vivint.

I quins beneficis creiem nosaltres que pot portar este canvi?
Doncs millorar el funcionament, perquè ara està com en un limbe, en no estar la fundació…, està clar que el monument és de la, però bé, està com en un limbe, i cal una nova legislació perquè n'hi haja un mecanisme el qual faça funcionar allò de la forma més escaient possible.

Aleshores, des del punt de vista nostre, què és el que volem que siga el monestir?
Que crec que és el terme clau ací.
A part del punt de vista monumental, del punt de vista patrimonial, arquitectònic i arqueològic, nosaltres hem trobat sempre a faltar uns projectes a mitjà i llarg termini sobre què s'ha de fer allí dins.
És a dir, a curt termini, no ens enganyem, resulta relativament senzill omplir activitats, però a mitjà i llarg termini ja és un altre cantar.
I ahí trobem una mancança, un desenvolupament d'una idea, un projecte clar, i que s'haguera desenvolupat durant els anys.

És a dir, nosaltres en la Valldigna, els que habitem allí, tenim memòria que allò ha sigut un centre de poder feudal, on era pràcticament impermeable i on s'exercia eixe poder.
Després, allò va passar a unes mans privades.
Allò estava tancat i s'utilitzava segons el propietari creia convenient, per a fer un magatzem de taronges o senzillament ficar dinamita, destrossar una part de l'edifici per a vendre la pedra per a fer marges o per a fer cases.
Després, com s'ha dit ací, una etapa on n'hi havia una certa esperança que allò formara part de la vida quotidiana, i també de decisió per part no només de la gent de la Valldigna, sinó de la gent de tot el País Valencià.
I, en un principi, en la fundació…, he de dir, durant la gerència de Daniel Cuñat, jo no crec que n'hi haja cap denúncia ni cap sospita de corrupció en aquella època, i es van fer una sèrie d'activitats, que podem trobar encertades o no, però amb una certa coherència.
Però, després, ahí va anar una gent, no sé, per dir-ho de forma col·loquial, conforme ho diem en la Valldigna, de bon menjar i millor beure que ens van avergonyir a tots i van portar la gestió que van portar, i allò va quedar completament hermètic altra vegada de la gent de la Valldigna.

Esta llei, segurament, permet tornar a aquella esperança que la gent de la Valldigna, també les institucions, però sobretot la gent de la Valldigna veja allò com un espai seu, no un espai que venen de fora, entren i monten saraus allí per a ells, o un espai privat d'un propietari, o en el seu temps, segles arrere, un espai feudal, sinó un espai cívic.
I nosaltres voldríem, el desig de la mancomunitat, a part de tot el que seria anar reconstruint i fent les prospeccions arqueològiques, a banda d'això, que es creara allí un gran centre cultural i d'investigació.
Per això fa falta un projecte molt clar a mitjà i llarg termini; a curt ja ho he dit, que pot resultar relativament senzill.
I per a això fa falta voluntat política, per a fer la legislació, però després cal ficar els diners en els pressupostos per a poder fer eixes coses.
Sense diners, no ens equivoquem, eixes coses no es fan.
Voluntat pot haver-hi molta, però sense diners no hi haurà forma.

Al respecte, doncs ja per a acabar, només dir que el que desitgem des de la Valldigna és que açò que hem heretat ho projectem al futur amb honradesa, amb un projecte que ens pugam sentir orgullosos i amb encerts.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Alberola.

I anem amb continuar amb les aportacions dels grups parlamentaris.

Comencem amb la il·lustre diputada, senyora Sanchis, que tindrà tres minuts.

La senyora Sanchis Morera:

Gràcies, president.

Bon dia, don Josep Antoni.

Gràcies per estar hui ací, a les Corts Valencianes, com a membre de la Mancomunitat de la Valldigna i veí, com vosté ha dit.

Enhorabona per la programació d'activitats per a l'any 2022, amb el Centre Internacional de Música Medieval.

Tots estem d'acord amb posar en valor el patrimoni cultural valencià i impulsar accions que ajuden a recuperar, restaurar i conservar el monestir.
Quines accions considera que podrien realitzar-se en el monestir de la Valldigna per a obtindre un impacte econòmic positiu en la zona?
Com creu vosté que afectarien al turisme i als visitants de la zona?
Quins projectes considera vosté que caldrien fer-se a mitjà i llarg termini?

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Unides Podem.
Quan vullga, senyora Davó.

La senyora Davó Bernabeu:

Gràcies, senyor president.

I gràcies, senyor Alberola, per l'exposició que ens ha fet, tan acurada, tan senzilla, però tan clara també del que pensa, bé, com a alcalde, com a vicepresident de la mancomunitat i com a veí.

Crec que una de les coses més importants que ens trasllada és la necessitat d'aquesta llei, que ho fa, com dèiem, com a alcalde, però també com a punt de coincidència de tots els alcaldes de la Valldigna.
I, per tant, bé, crec que nosaltres, com a legisladors és important saber que ahí hi ha un gran consens i que des del territori se'ns demana que continuem amb la tasca.

Ha sigut el senyor Mansanet qui ens ha comentat una modificació que faria respecte a la representació i la participació en el consell rector, a on ha proposat que hi haja representació de l'alcaldia de Simat, però també de la mancomunitat, com a organisme que, al final, té les competències.
I jo volia preguntar-li què li semblaria a vosté això.

I, després, simplement dir-li que anotem crec que dos de les propostes que ha fet, de la necessitat eixa d'intentar programar més enllà d'unes activitats ordinàries i tindre projectes a mitjà i llarg termini, que segurament és el més complicat, però és el que dota d'estabilitat al monestir.
I que puga ser reconegut com un espai que sentim com a propi, després d'històricament tots els passos que ha passat i també de les conseqüències, de les derivades polítiques que vam tindre.
Per tant, això queda anotat, i eixa era la pregunta.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Davó.

I continuem amb el Grup Parlamentari Vox, que tindrà tres minuts també.
Quan vullga.

La senyora Turiel Mollá:

Gracias, presidente.

Buenos días, señor Alberola.

Le agradecemos mucho su presencia en esta comisión, en la fase de participación ciudadana para la elaboración del proyecto de ley del Real Monasterio de Santa Maria de la Valldigna.

La verdad es que creemos que su punto de vista es muy relevante, puesto que usted es alcalde de Benifairó de la Valldigna y puede ofrecernos un punto de vista bastante aproximado y acertado, y lo que es el deseo también de las personas que viven más cerca.
Aunque sea de todos los valencianos, de todos los españoles, creemos que ustedes, por cercanía, conocen mejor que nadie la situación y las necesidades que puede tener la zona de la Valldigna.

En 1991, la Generalitat Valenciana adquirió el monasterio, después de años de abandono, de una decadencia absoluta… Y, en el año 2006, se incluyó en el Estatuto de autonomía la necesidad de que una ley protegiera y defendiera el monasterio como referente cultural e histórico del Reino de Valencia.
Por eso le quería preguntar si usted cree -y hay una ley de 2008-…, y le quería preguntar si usted cree que es necesaria la aprobación de esta ley para la gestión y preservación de Santa Maria de la Valldigna.

En esta proposición de ley, no hay modificaciones sustanciales.
La función pública que gestionaba el monasterio ha sido eliminada y se tiene que crear un nuevo órgano gestor.
También quería preguntarle cómo valora usted esta nueva creación.

En cuanto a los puestos, existe un aumento, pasan de uno a tres los representantes de las universidades públicas.
Y quería preguntarle si usted lo considera necesario.

Por otro lado, la composición restante es prácticamente igual a la de la ley anterior, salvo que se trata de un consejo rector en vez de una fundación.
Quería preguntarle también preguntarle respecto este tema.

Y, además, esta…, bueno, en 1970 el monasterio se declaró bien de interés cultural.
Y yo quería preguntarle, usted, que conoce muy bien la zona y esta materia, qué cree que haría falta que se incluyera en esta ley para que de verdad pudiera tener el monasterio…, entiendo que, si se está proponiendo una ley nueva, es porque la del 2008 deja partes desamparadas o que no contempla.
Entonces, ¿qué debería contener esta ley y no contiene para poder resolver de verdad todo el amparo que necesita un elemento cultural tan importante como Santa Maria de la Valldigna?

Por otro lado, hay un plan director de 1992, y el primer compareciente de hoy nos ha hablado de que él lo modificaría o haría otro nuevo.
Quería saber su opinión respecto a este tema.

Y luego usted ha hablado…, respecto al uso que le daría al monasterio de Santa Maria de la Valldigna, usted ha dicho que haría un centro cultural y de investigación.
Y, entonces, quiero saber a qué se refiere exactamente con el uso que usted le daría al monasterio.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Ciudadanos, també per tres minuts.
Quan vullga.

La senyora García Guasp:

Gràcies, president.

En primer lugar, agradecer su presencia, señor Josep Antoni, alcalde de Benifairó de la Valldigna.
I agrair també la presència de Miguel, alcalde de Barx.

Por otro lado, reconocer el trabajo que los municipios de la Valldigna hacen y han hecho por la recuperación del monasterio, una joya cultural e histórica de la Comunidad Valenciana.

A pesar del mandato estatutario de protección de una de las joyas de nuestro patrimonio y símbolo del pueblo valenciano, el monasterio de la Valldigna ha ido sufriendo un proceso de degradación por el que ha ido perdiendo poco a poco su esplendor, como han dicho mis compañeros, e incluso gran parte de sus espacios físicos.
En relación con la recuperación del monasterio, yo le hago alguna pregunta.
¿Cómo considera que debe llevarse a cabo la rehabilitación y la puesta en valor del monasterio de la Valldigna?
¿Y qué elementos deben priorizarse para su recuperación?

Económicamente, qué coste cree usted que podría tener la puesta en marcha del monasterio y, como ha comentado usted antes sobre el presupuesto, anualmente su mantenimiento.

Por otro lado, ¿cómo cree que repercutirá en su municipio dichas acciones, todas las acciones que realicemos?

Y, respecto a la gestión, también nos gustaría preguntarle si considera que los municipios que rodean el monasterio de la Valldigna, como es su caso, tienen suficiente presencia en esta ley y en la futura gestión del monasterio.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

I continuem amb el Grup Parlamentari Compromís, també per tres minuts.
Quan vullga, senyora Torres.

La senyora Torres Garcia:

Gràcies, president.

Benvingut, alcalde.

M'alegre que haja fet vosté esment de l'alcalde de Barx, de Miquel Donet, perquè jo també m'he quedat amb moltes ganes que ell hui haguera estat assegut en la taula presidencial d'esta comissió.
Però jo sé que vostés traslladen també les seues inquietuds al respecte del monestir.
Així i tot, li done la benvinguda com a oient.

Bé, alcalde, doncs ha desgranat vosté molt bé què és el que passa al monestir i el que passa a la Valldigna.
És innegable eixa idiosincràsia de la Valldigna.
Jo soc xeraquera, Xeraco som equidistants, estem a huit quilòmetres de Tavernes i a huit de Gandia.
A més, he estudiat en l'institut Jaume II el Just, de Tavernes.
De fet, la meua primera visita al monestir va ser com a estudiant de l'institut amb els meus professors d'Història de l'Art i d'Història, i en aquell moment s'utilitzava com a magatzem de taronges, em va caure l'ànima als peus.
I entenc perfectament la reivindicació que vosté fa de la Valldigna, perquè conec la gent de la Valldigna i conec molt bé la Valldigna.

I, per això, també entenc que vosté reivindique i demane que s'haja de posar al dia una legislació que, vosté ha explicat molt bé, s'ha quedat en una mena de limbe amb la liquidació de la fundació.
Doncs bé, entre altres motius, per això vam proposar esta llei, perquè una vegada liquidada eixa fundació doncs s'havia de reordenar el que l'anterior llei disposava, entre altres coses, el revocament d'alguns nomenaments que encara estan vigents mentre la llei estiga vigent, d'acord?

I sobretot també per una cosa que vosté ha apuntat i que crec que és molt important, i és superar el curtplacisme i tindre una veritable mirada projectada en el futur per al monestir i per als pobles de la Valldigna.
En la mesura que hem pogut, en la llei, perquè després hi haurà un reglament que desplegarà totes les funcions i accions del consell rector, nosaltres hem intentat reflectir en eixe consell rector la presència i protagonisme dels pobles de la Valldigna -amb les oportunes apreciacions que ha fet l'alcalde-president de Simat, que tindrem molt en compte-.
Però, pensem que ha quedat ben reflectit eixe protagonisme dels pobles de la Valldigna, quan en l'article primer fem referència a la funció social que ha de tindre el reial monestir; quan en l'article 9, lletra h, parlem d'eixa coordinació necessària amb la Mancomunitat de la Valldigna, i quan en l'article 11 fem referència expressa al dia de la Valldigna.

I, per últim, li diré que, per descomptat, alcalde, treballarem en els pressupostos, en el projecte de pressupostos de 2023, perquè això tinga un reflex pressupostari.

Gràcies, alcalde, i gràcies, president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Torres.

I continuem amb el Grup Parlamentari Popular, també per tres minuts.
Quan vullga, senyor Martínez.

El senyor Martínez Fuentes:

Gràcies, president.

Bon dia, senyor Alberola.

I gràcies per la seua presència i pels seus comentaris, que sempre enriquixen qualsevol tipus de debat.

Vaig a fer-li, per començar, la mateixa pregunta que li he fet al seu company de Simat.
I era vosté, com a alcalde, lògicament, haurà donat trasllat -m'imagine- als seus regidors, de tots els colors polítics, perquè opinen al respecte i vosté, lògicament, després portar una veu unànime.
M'imagine que aixina haurà sigut, i quina és l'opinió de la resta de la corporació al respecte.

Per un altre costat, voldria comentar-li també…, fa un moment, anteriorment hem sentit l'arquitecte conservador, que està fins ara anomenat…, què opina vosté que no s'haja comptat amb ell en les darreres actuacions que hi han hagut.
Que són poques perquè, com ha dit, des de l'any 2017 van deixar de fer grans actuacions i han sigut unes actuacions de manteniment.

També, llegint un poc tota la documentació, veia el conveni que hi ha signat -vosté és vicepresident de la mancomunitat-, que n'hi ha signat.
I parla, en el punt 4, parla de recursos humans i tècnics que s'hauran d'aportar per part de la mancomunitat.
M'agradaria, pel meu desconeiximent, saber quins són, amb quins recursos es compta en la mancomunitat per a portar a terme eixe conveni, que bàsicament és d'activitats culturals, lògicament, i és la dotació que es dona.

Per un altre costat, també, s'ha comentat la part econòmica.
Jo crec que és fonamental.
Com s'ha dit, n'hi ha un pla director, n'hi han alguns projectes que estan en el calaix, però que abans o després s'hauran de licitar, per a ficar en valor, lògicament, el que és el monestir -que és l'objectiu primer i últim, jo crec-… Però, clar, ahí fa falta una aportació econòmica.
Des del nostre punt de vista, jo crec que en la mateixa llei hauria d'haver-hi algun tipus de compromís econòmic.
Vorem de quina forma, ja li avance que farem algun tipus d'esmena en eixe sentit.
Vosté ha parlat de la importància, i és lògic, per a portar a terme s'ha de fer eixa aportació econòmica.
Que es pot fer en els pressupostos?
Clar que sí, però els pressupostos anuals hi ha vegades que ballen en funció de les necessitats, però si n'hi ha un compromís en la llei d'una aportació ics, la que siga, o bé econòmica o bé percentual, d'alguna manera es pot articular ja eixe compromís que donaria eixa seguida.

I, per un altre costat, també parlava vosté d'eixe curt i mitjà termini, però qui ha de marcar eixe curt i mitjà termini?
Són els polítics o són els tècnics?
Perquè, clar, des del nostre punt de vista també entenem que han d'haver-hi tècnics que estiguen ahí.
Es lleva eixa figura de l'arquitecte conservador; nosaltres no diem que siga eixa persona, eixe arquitecte o un equip multidisciplinar, però algú ha d'haver-hi i s'ha de contemplar en la llei també, que ha d'estar.

I ja, finalment, una qüestió.
El diumenge passat es va celebrar, amb retard, el dia de la Valldigna, i sí que m'han arribat alguns comentaris al respecte de la conservació que n'hi havia, sobretot estètica, de jardineria, etcètera.
Que, bé, donades les circumstàncies…, jo sé que abans també era l'Ajuntament de Simat -és una de les qüestions que podria haver preguntat i no li ho he preguntat-, però vosté, com a vicepresident de la mancomunitat, no sé si té coneiximent d'eixe tipus de treballs qui els fa.
I, bé, el diumenge passat, per exemple, no estaven fets i, bé, dins del que era la celebració, doncs donava eixe toc un poc d'abandó, per dir-lo d'alguna manera.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Martínez.

I, per finalitzar, pel Grup Parlamentari Socialista el senyor Ruiz té tres minuts també.

El senyor Ruiz Castell:

Gràcies, president.

Moltes gràcies per la seua intervenció, senyor Alberola.

Jo també voldria preguntar-li, ja que s'ha posat damunt la taula, pel tema de la composició del nou consell rector.
No sé si la proposta d'incorporació a eixe consell de les alcaldies dels pobles que formen part de la Valldigna, com ara Benifairó, procedix en certa mesura o no de les seues reivindicacions, però bé, s'ha convertit un poc en el tema estrella, després que eixa veu autoritzada, que diu vosté, que és l'alcalde de Simat i president de la mancomunitat ens haja traslladat la possible modificació de l'article 7.
2, davant sobretot la decisió de l'ajuntament de Tavernes d'abandonar el consorci de la mancomunitat.
I, bé, en principi la proposta era incloure al consell rector l'alcaldia de Simat de la Valldigna o persona en qui delegue i un representant de la mancomunitat, i no sé si com alcalde de Benifairó està d'acord al cent per cent en aquesta idea o si potser preferiria una redacció més ampla.
Com, per exemple, que estigués, efectivament, l'alcaldia de Simat, però també la dels municipis que formen part de la mancomunitat sense ser explícit potser al document.

El que hi ha darrere, i realment ens seria molt útil, és que ens contés fins a quin punt considera que la inclusió de l'alcaldia, per exemple, de l'Ajuntament de Benifairó al consell rector podria afavorir o no una millor gestió del monestir, ja siga en àmbits que s'han posat damunt la taula al llarg dels darrers anys, com els vinculats a la neteja, l'agricultura o qualsevol altre.
O si creu que això seria suficient que recaigués en l'Ajuntament de Simat i en la mancomunitat, tal com es fa, per exemple, amb la gestió cultural del monestir, per la qual, per cert, vull donar la meua més sincera enhorabona, perquè fan vostés un gran treball.

I, per últim, també m'agradaria saber si troba a faltar en el projecte alguna funció que puga ser atribuïble a eixe consell rector del Reial Monestir de Santa Maria de la Valldigna per tal de mirar d'incorporar-la i, fins i tot, des del convenciment que el monestir és una font de riquesa per als pobles de la Valldigna, tal com ha posat de relleu anteriorment.
I si ens pot avançar alguna de les idees que puguen tindre per a contribuir a dotar de contingut eixe projecte a mitjà i llarg termini, del que ha parlat i ha dit que caldria desenvolupar -jo crec que molt encertadament-, per a continuar amb eixa funció social del monestir com a espai cívic, com a espai cultural de la ciutadania valenciana.

Res més, moltíssimes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ruiz.

I ara, per concloure esta compareixença, tindrà vosté huit minuts per contestar els requeriments que se li han fet des dels grups.
Quan vullga, senyor Alberola.

El senyor alcalde de Benifairó de la Valldigna:

Bé, moltes gràcies per totes les preguntes i tots els suggeriments que han expressat.

Començant pel final, pel tema de la composició, jo crec que els quatre pobles més la mancomunitat, que jo crec que és com està la redacció -no sé si la redacció està un poc dubtosa, però crec que està així-, per mi aniria bé.
I crec que era la posició també de l'alcalde de Simat, el que passa és que quan estava dient-ho hi ha hagut ahí com uns talls de veu, però crec que era la posició també de l'alcalde.

Bé, per començar un a un, intentaré contestar a tots, però n'hi han tantes preguntes… L'impacte econòmic.
Bé, l'impacte econòmic, anem a vore, pot ser important, pot portar riquesa als pobles, però la recuperació del monestir no s'ha de fer com una qüestió purament econòmica.
La recuperació del monestir és perquè és patrimoni, s'ha de recuperar, s'ha de posar en les millors condicions i s'ha d'aprofitar eixe patrimoni per, ja que el tenim ahí, dotar-lo d'uns continguts, i això ja portarà el moviment econòmic.
És a dir, no ho fem perquè açò després en Simat o en Benifairó anem a lligar els gossos amb llonganisses, no; el fem perquè tenim l'obligació de manteniment del patrimoni i de dotar de contingut allò.

Uns quants de vostés m'han preguntat sobre els projectes.
A vore, és complicat dir ara un projecte a llarg, mitjà termini, perquè això necessita un estudi molt profund, amb uns tècnics.
Quina és la valoració que podem fer nosaltres?
Doncs l'espai és suficientment gran per a, d'entrada, com estem fent ara, haver-hi una sala de concerts, concerts de cambra, de xicotet format, i conferències.
Que ara estem tenint dificultats perquè que n'hi hagi un espai museístic, d'interpretació, col·lisiona.
És a dir, les necessitats d'una sala de concert col·lisiona amb açò, però, bé, estem convivint.
Però l'espai és tan gran que pot haver-hi un museu, pot haver-hi una zona per a conferències i per a concerts, després, espais museístics de tipus arqueològic o espais museístics de tipus pictòric… Vull dir, l'espai és molt gran i dona molt de si, espais tancats i oberts, però s'ha de saber en què anem a utilitzar-los per a saber exactament què s'ha de fer allí.
Jo ho dic des de la ignorància, jo no soc arquitecte, però jo sincerament ho pense aixina.

Què fa falta en la llei?
Doncs jo crec que vostés ja ho valoraran, són més experts que jo a l'hora d'aprovar la llei.
La llei jo crec que, des del nostre punt de vista, el que li falta és que, una vegada aprovada, es pose en marxa, i es pose en marxa, com estem dient, mitjançant ficar dotació pressupostària.
Que quede plasmat en la redacció de la mateixa llei?
Per nosaltres perfecte, però la llei s'ha de desenvolupar.
I, com he dit abans, doncs això necessita pressupostos i també recursos humans.
No només pressupost, que els recursos humans també van dins dels pressupostos.

Sobre el pla director, sí o no.
Jo no soc ningun tècnic per a valorar-ho.
Després de passats els anys, possiblement faça falta -igual com la llei l'hem canviat-, faça falta una posada al dia del pla director, però jo no soc una veu autoritzada per a valorar això.
Això haurà de ser una comissió que la integren tècnics que sàpiguen sobre el tema.

Com deu posar-se en marxa la restauració?
És el mateix, jo puc pensar que hi fan falta certes coses, però jo no soc qui per a dir quines coses i com s'han de fer.
Que s'han de fer crec que tots ho compartim, perquè allí, a un pas del monestir, encara està ple d'albarzers.
Això només fa falta anar allí i vore-ho, és a dir, fer falta ens fa.
Com i què és prioritari?
Doncs això ja que ho diguen els tècnics, en una comissió o en el que es faça.

El cost de manteniment?
Jo no ho sé.
Jo sé què pot costar el cost de manteniment de la jardineria de Benifairó; el cost de manteniment del monestir no ho sé, no ho sé.

Com pot repercutir en els pobles?
Doncs, a vore, si creem un centre cultural, això econòmicament va a repercutir en els pobles.
Però, a part d'econòmicament, és en la mateixa gent.
Tots sabem, som conscients, que els pobles avançats, fiquem europeus, són aquells que estan dels educatius i culturals més alts.
I els pobles econòmicament més endarrerits, amb més desigualtats…, és a dir, els números grans poden no estar malament, però amb més desigualtat entre la població són aquells amb uns estàndards cultural i educatius més baixets.
Per tant, quan la gent, la població, tots els ciutadans tinguen un estàndard educatiu i cultural, i per a això fa falta oferta cultural i formació, doncs repercutirà en tot, en tot.
En l'economia i en el que no és l'economia, en la mentalitat de la gent.

Sobre la gestió, que estiguem implicats els pobles.
Per a mi, per als companys és primordial que…, ja no parlem de pobles, parlem de gent de la Valldigna.
Per què?
Doncs perquè, ja ho he dit, la gent de la Valldigna tenim un sentiment identitari bastant marcat i, per a nosaltres, el monestir és un símbol.
Després, tenim altres patrimonis, com puga ser el castell de Benifairó de Marinyén, la cova de Bolomor, la nevera de Barx, però el monestir és com el símbol de la Valldigna.
Per tant, per a nosaltres és important participar.
Per què?
Doncs perquè està en casa nostra i pràcticament mai hem participat, hem sigut un lloc on hi havien uns murs i uns altres decidien.
Per tant, poder estar ja és una part ben important.
En la fundació crec que també n'hi havia representació, però, bé, també estava tot com molt reduït.

Sobre els recursos humans i pràctics que té la mancomunitat.
Doncs són molt limitats, perquè som tres pobles que entre els tres sumarem cinc mil, sis mil habitants.
Però, mitjançant el personal propi i amb ajudes… -i no ens enganyem, som alcaldes de pobles menuts-, bregant, doncs es trauen les coses.
Doncs a part tenim una tècnica de turisme, tenim un Tasoc, depenent de les ajudes tenim més gent… I la coordinació de tots els actes culturals la fem els delegats, el president, vicepresident, i nosaltres per estar allí.
Tots els dissabtes n'hi han actes a les set; quatre i mitja, cinc, estem allí.
Per a què?
Per a tirar el cable de l'altaveu, per a acabar de ficar cadires… I això ho fem per vint euros al mes.
Els alcaldes de pobles menuts ens arromanguem i fiquem cadires, fiquem tanques i fem tot el que faça falta, o coordinem una programació cultural i, a la mateixa hora, passem els cables de l'altaveu.
Eixa és la realitat.

Queda poquet temps… Bé, el curt, mitjà i llarg termini l'han de marcar els polítics i els tècnics.
A vore, un projecte arquitectònic o un projecte, no sé, urbanístic, les línies generals, és a dir, la idea, la poden aportar els polítics, però el què s'ha de fer, com, són els tècnics.
Un polític no dissenya el pont, no fa el projecte de un pont.
Els polítics poden decidir «cal un pont», però el projecte el fa el tècnic.
Doncs jo crec que açò seria el mateix, és a dir, necessitem crear un centre cultural i d'investigació potent allí dins?
D'acord, la decisió ho decidim des de l'àmbit polític; a partir d'ahí, hauran de ser uns tècnics els que treballen sobre eixa qüestió.

El senyor president:

Molt bé, doncs moltes gràcies, senyor Alberola…

El senyor alcalde de Benifairó de la Valldigna:

A vostés.

El senyor president:

…per la seua compareixença.

I, si vos sembla bé, que anem bé de temps, anem a parar cinc minuts, val?
I continuem?
Gràcies.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Estem tots i totes?
(Veus)

Bé, si anem prenent seient i continuem…

Senyor Martínez, seiem?

Doncs continuem amb el següent compareixent, que és el senyor Sergi González Frasquet, que és alcalde de Tavernes de la Valldigna.
Benvingut.

I, com sabrà vosté, té vosté huit minuts per a fer la seua exposició.
Després, serà el torn dels grups parlamentaris, i després tindrà un altre torn de huit minuts per a ampliar, completar o contestar a les preguntes i els requeriments que se li facen.

Així que, quan vullga vosté, té huit minuts.

Compareixença de l'alcalde de Tavernes de la Valldigna, senyor Sergi González Frasquet

El senyor alcalde de Tavernes de la Valldigna:

Moltes gràcies, president.

Bon dia a totes i tots.

Bé, com bé m'ha introduït, el meu nom és Sergi González.
Jo vaig a ser prou breu.
Soc l'alcalde de Tavernes, que junt amb Benifairó, Simat i Barx formem la subcomarca de la Valldigna.

I la proposta de llei que hui ens ocupa pensem que és necessària, com també creiem que és molt important el que s'està fent hui ací, i és escoltar els pobles de la Valldigna per a completar eixa llei de la millor manera i que no es perda cap detall que poguera ser interessant.
Recuperar i mantindre el patrimoni és obligació de les administracions, i, en aquest cas, el que es busca és mantindre un símbol del poble valencià, referent històric i cultural.
I que, si som capaços d'articular una manera de funcionar transparent i que dote de contingut el monestir, estem segurs que va a ser un triomf per a la Valldigna i per a tots els valencians i valencianes.
El patrimoni i, en concret, el monestir referma la identitat del poble valldignenc.

És cert que al llarg dels últims anys s'han fet avanços en el monestir, no cal negar-ho, la cosa no ha estat parada.
Però més bé pareix que el que allí passava era alié a la ciutadania, als valencianes i a les valencianes, a la gent de la Valldigna.
I això creiem que és el que no pot tornar a passar, i hem de posar els mecanismes perquè així siga.
Per això, valorem molt positivament incloure al consell rector la representació dels pobles de la Valldigna.
No pot ser d'altra manera, que tinguem veu i vot, i probablement millor que els màxims representants dels quatre pobles ningú coneix el que pensem i el que estimem la gent de la Valldigna la terra i el monestir.

Encara que no és objecte d'este debat, voldria posar èmfasi també en la importància que té per a la Valldigna la cova del Bolomor, la importància patrimonial i cultural.
Recordem que els primers valencians van habitar a Bolomor.

Però el que pensem que és clau és l'actualització del pla director, buscar una continuïtat en el projecte i, sobretot, el compromís de dotar pressupostàriament any rere any el projecte, perquè eixa millora que es proposa en la llei tinga continuïtat i que, per tant, eixe objectiu de recuperar i mantindre el patrimoni, així com dotar de contingut amb activitats al monestir, s'aconseguisca de la manera desitjada.

En definitiva, i per a acabar, des de Tavernes pensem que la proposta de llei s'ajusta a les necessitats que existeixen de recuperar i mantindre el monestir de la Valldigna, i esperem que puga eixir endavant i posar-nos a treballar per seguir impulsant el monestir i la seua importància per al poble valencià i de la Valldigna.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor González.

I anem a continuar amb les intervencions dels grups parlamentaris.
I comencem…, per tres minuts, la senyora Sanchis.
Té vosté la paraula.

La senyora Sanchis Morera:

Gràcies, president.

Bon dia, don Sergi González.

Com a alcalde de Tavernes de la Valldigna, quins són els principals errors en els últims anys per part de les administracions pels quals el monestir de la Valldigna no ha estat en les condicions de conservació que mereix?
Caldria incloure algun punt més en aquesta llei per a resoldre els problemes que hi ha al monestir?

Gràcies, alcalde.

I gràcies, president.

El senyor president:

Moltes gràcies.
(Intervé sense micròfon)

I continuem, per tres minuts (inoïble per raons tècniques) … el Grup Parlamentari d'Unides Podem, senyora Davó.

La senyora Davó Bernabeu:

Gràcies, president.

Gràcies, senyor González, per l'explicació.
Crec que ha coincidit vosté amb els alcaldes que l'han precedit en la necessitat de desenvolupar aquesta llei per poder continuar tirant endavant la tasca.

Jo sí que volia fer-li una pregunta en concret, però crec que al final l'ha contestada vosté, pel fet que també s'ha parlat anteriorment, bé, de la importància que tenen els quatre municipis de la Valldigna, però també la mancomunitat com a organisme que té les competències i que, en aquest cas, el municipi al qual vosté representa no forma part ara mateixa d'eixa mancomunitat.
Hi havia hagut una proposta respecte de modificació d'un dels articles, on deia que la representació dels pobles podia ser a través de la mancomunitat més un representant de l'ajuntament de Simat com a municipi on s'ubicara.
I ara crec que vosté ha fet referència, més bé, a una proposta en la qual estiguen representants de cada un dels quatre municipis, veritat?
I, bé, era simplement per confirmar, per saber si… (Veus) Val, vosté ho deixaria com està ara, que diu un representant de cada poble més la mancomunitat.
(Veus) Val.
Sí, sí; no, es per tindre-ho clar…, és que com hem tingut un poquet de problemes també amb un dels àudios que hi han hagut i no teníem molt clar com estaven fent, és per després nosaltres tindre-ho clar i tindre-ho anotat.

Bé, i simplement, a part d'això, preguntar-li si creu que caldria afegir alguna forma més de participació dins del consell rector.
Si han d'estar les universitats també, o si considera que n'hi hauria algun organisme o societat civil més a la qual incloure.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Vox, per tres minuts també.
Quan vullga, senyora Turiel.

La senyora Turiel Mollá:

Gracias, presidente.

Buenas tardes ya, señor González.

Le agradecemos su presencia en esta comisión, en la fase de participación ciudadana para la elaboración de la ley, de la proposición de ley del Real Monasterio de Santa Maria de la Valldigna.
Y también, pues como los anteriores comparecientes que han sido alcaldes, excepto un arquitecto, consideramos que usted, como alcalde de Tavernes de la Valldigna, tiene mucha voz y mucho que aportar para darnos una visión real y aproximada de lo que puede suponer la aprobación de esta ley.

En el año 2006, como todos sabemos, el Estatuto de autonomía incluyó el artículo 57, dedicado al Real Monasterio de Santa Maria de la Valldigna, y en él se destaca la importancia del monasterio de la Valldigna como referente cultural e histórico del Reino de Valencia.
Por la importancia que tiene, tanto a lo largo de la historia, y el esplendor que tuvo y ya no tiene -y se está intentando recuperar-, desde mi grupo parlamentario queríamos hacer una serie de preguntas.

Queríamos plantearle, en primer lugar, por qué cree usted que es necesaria la aprobación de esta ley para la gestión y preservación del Real Monasterio de Santa Maria de la Valldigna.
Es cierto que hay una ley de 2008; por lo tanto, usted se muestra favorable a la aprobación de esta ley.
Y queríamos saber qué aportaciones cree que contempla esta ley que no tenga la de 2008 y, desde su punto de vista, qué puede suponer.

Se ha comentado también, en la comparecencia de esta mañana, a lo largo de los comparecientes y del resto de diputados, la posibilidad de que la ley contemplara una partida presupuestaria.
Porque usted sabe que con el péndulo que puede suponer unos gobiernos u otros, pues se puede perder la intencionalidad de que esta ley se lleve…, o sea, de que se lleve a cabo la efectiva restauración del monasterio.
Y queríamos saber su opinión, si cree que también debería estar contemplado por ley una asignación presupuestaria.

Por otro lado, nos gustaría saber…, usted ha hablado del plan director, y nos gustaría saber qué fallos o carencias contempla en el plan director, en el del 1992, y por qué cree que haría falta otro plan director.

Por otro lado, también nos gustaría saber…, para que el monasterio recupere el esplendor que no tiene, que tuvo y esperemos que vuelva a tener, qué cree que haría falta, qué cree que le puede faltar.
O sea, qué tiene que estar normativizado por ley para que el monasterio tuviera realmente la defensa que merece.

Y, por otro lado, también se ha hablado esta mañana de la figura del arquitecto conservador.
Y queríamos saber su opinión sobre esta figura, que la actual ley creo que deja fuera.

Y, por otro lado, también -y ya para acabar-, queríamos saber qué cree que haría falta para que…, o sea, bueno, ya lo he dicho; lo reitero, de alguna forma.
Qué cree que haría falta para que esta ley no fuera normativizar por normativizar y que aportara alguna novedad real al monasterio.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Ciudadanos, per tres minuts també.
Quan vullga.

La senyora García Guasp:

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, agrair la presència de don Sergi González, alcalde de Tavernes de la Valldigna.

Per altre costat, reconéixer el treball de tots els municipis de la Valldigna que fan i que han fet per la recuperació del monestir, una joia cultural i històrica de la Comunitat Valenciana.

Igual que li he preguntat a l'alcalde de Benifaió, m'agradaria saber si considera que els municipis que rodegen el monestir de la Valldigna, com és el seu cas, tenen suficient presencia en esta llei, i també en la futura gestió del monestir.
O si, pel contrari, vosté creu que deurien tindre més presència, sobretot en la capacitat de decisió del consell rector del reial monestir.
Encara que ja ens ha parlat un poc, però ens agradaria que ens ho comentara…, perquè després, quan arriba el moment de prendre decisions, veiem que falta alguna cosa que, si l'haguérem ficat en la llei, seria millor.

Després, tenint en compte que el monestir de la Valldigna ha sofert un procés de degradació, i que ha anat perdent a poquet a poquet el seu esplendor i alguna part dels seus espais físics, què considera que deuria portar-se per a la rehabilitació i la posada en valor del monestir de la Valldigna.
I quins elements deuen rehabilitar-se en primer lloc, o siga, quins hauríem de prioritzar.

Econòmicament, torne a repetir també, quin és el cost que penseu que podria portar la posada en marxa del monestir.
I quin cost creieu que hauria de tindre el pressupost, un mínim…, perquè nosaltres també volguérem que es ficara dins del pressupost de la Generalitat.
I, aleshores, voldríem saber-ho per fer una esmena sobre eixe tema.

I, per últim, com creu que repercutiria en el seu municipi les accions que es van a realitzar en el monestir.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

I, pel Grup Parlamentari Compromís, per tres minuts, senyora Torres.
Quan vullga.

La senyora Torres Garcia:

Gràcies, president.

Bon dia, alcalde.
Benvingut a la comissió d'educació.

Bé, la seua exposició, breu però clara, crec que ha reiterat necessitats que ja han apuntat els altres alcaldes de la Valldigna, i especialment eixa presencia en el consell rector que es proposa en esta llei.

Ha fet referència vosté a un aspecte que crec que és important assenyalar, i és la transparència en la gestió, que és d'obligat compliment, crec jo, però que durant uns anys eixa transparència va esdevenir, per desgràcia, opacitat.
L'exposició de motius d'esta proposició de llei fa referència, precisament, a la necessitat d'adaptar els òrgans que estiguen al capdavant de la gestió del Reial Monestir de Santa Maria de la Valldigna a eixa necessitat de ser transparents en la gestió.
I eixe és un dels motius pels quals vam proposar, entre altres, esta nova llei.
També el fet que la Fundació Jaume II el Just fora liquidada i, per tant, les disposicions que hi havia en l'anterior llei, la de 2008, doncs feien que aquella norma deixara un poc en el limbe jurídic el Reial Monestir de Santa Maria de la Valldigna i la seua gestió.

El que fem en esta proposició de llei és fer realitat allò que disposa el nostre Estatut d'autonomia, en l'article 57, i també el que disposa la disposició addicional segona de la llei de patrimoni valencià sobre la destinació i utilització del reial monestir.
Això perquè crec que tot açò s'ha de contextualitzar de manera correcta.

Vosté ha anat al moll de l'os en la seua intervenció, en la representació dels pobles de la Valldigna en el consell rector, que és necessària i imprescindible.
I jo, alcalde, com que els altres alcaldes de la Valldigna, sinó explícitament, de manera implícita ho han deixat caure, el convide a tornar a incorporar-se a la mancomunitat de la Valldigna.
Perquè, efectivament, com han dit els altres alcaldes, i vosté també ha dit, la Valldigna és única i necessita una gran presència institucional.

Gràcies, president.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el torn del Partit Popular, per tres minuts, senyor Martínez.
Quan vullga.

El senyor Martínez Fuentes:

Moltes gràcies, president.

Moltes gràcies, senyor González, per la seua exposició i per les seues aportacions.

Jo vaig a intentar ser breu.
Vosté ha sigut breu, vaig a intentar seguir la línia que vosté ha marcat.
Més que res perquè estem ja en la penúltima intervenció, moltes de les qüestions que han plantejat tots els grups jo crec que són repetitives, i algunes són…, crec que tots n'han marcat.

El nostre grup, des del primer moment, ha parlat d'eixa partida econòmica, que entenem que és important que n'hi haja un tipus…, i vorem com articulem eixa esmena, ho he anunciat abans, vorem com ho anunciem.
Però entenem que és important que n'hi haja eixe compromís mínim anual, un mínim per a, en funció de cada anualitat i dels projectes que vagen desenrotllant-se cada any, que es vaja dotant eixa partida pressupostària.
Que entenem que hi pot haver una qüestió per a qüestions -valga la redundància- culturals, d'activitats culturals, però una altra que és importantíssima és l'aspecte de les excavacions.
Ens comentaven, en les diferents intervencions, que n'hi ha un 80 % del que és l'extensió del propi monestir que encara falta per excavar.
I, per descomptat, tots els treballs de conservació, manteniment i de restauració.
Bé, per tant, entenem que ha d'haver-hi una quantitat mínima i que cada any s'haurà d'anar, a banda d'eixa quantitat mínima, modular en base als treballs que vagen, torne a repetir, desenrotllant-se.
M'agradaria saber la seua opinió respecte a eixa possibilitat.

Una altra qüestió també, que és de les que han manifestat, ha sigut el tema d'eixe arquitecte que estava en l'altra llei, en esta nova llei ha desaparegut.
I, des del nostre grup, la postura nostra, hem parlat de la necessitat que estiga eixa figura tècnica.
I quan parlem de figura no parlem d'una persona, sinó parlem de personal o d'un equip multidisciplinar.
Podem parlar d'un arquitecte, arqueòleg, historiador… Que també hauria de constar, dir que hi haurà, com a mínim, un equip de supervisió de tots eixos treballs que es puguen anar fent.
Saber vosté també què n'opina, que això poguera estar també present en la llei.

I, finalment, els alcaldes que han parlat anteriorment, s'ha parlat de la mancomunitat.
És una evidència i ja s'ha parlat, i no vaig a entrar en la història que Tavernes està fora de la mancomunitat, però sempre s'ha parlat en totes les intervencions de la mancomunitat com a ens i com a motor d'eixe desenvolupament.
M'agradaria saber vosté, com a alcalde, quina és la seua opinió de com podria afectar que Tavernes no estiguera dins d'eixa mancomunitat en el desenvolupament de la llei, en el desenvolupament de les activitats posteriors… En definitiva, en el funcionament de tot el que es pot produir com a conseqüència de la conservació i millora del monestir.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Martínez.

I, per finalitzar la ronda dels grups, el Grup Parlamentari Socialista, la senyora Castelló.
Quan vullga.

La senyora Castelló Cervera:

Moltes gràcies, president.

Senyor González, gràcies per estar ací hui amb nosaltres.

Si alguna cosa ens ha quedat clara a tots els membres d'esta comissió, és el sentiment identitari de la gent de la Valldigna i com el monestir representa, no sé, el buque insignia de tota la comarca.
I jo crec que estem ací perquè volem que el monestir siga eixe referent cultural de tots els valencians i valencianes, no sols d'eixa comarca.

Mire, per a nosaltres, per no repetir -perquè, com deia el senyor Martínez, hem estat escoltant els anteriors compareixents i repetint moltes coses-, per a nosaltres la importància d'esta llei està en tres coses fonamentals: en el fet que era necessari dotar d'una gestió pública transparent, d'un major i millor control dels fons públics, estiga qui estiga al capdavant de les institucions.
De la necessitat de donar-li importància, també, a la mancomunitat com a l'ens eixe supralocal que representa la comarca i que treballa per la preservació del patrimoni.
Per tant, com la meua companya, Nathalie Torres, també ens agradaria que Tavernes formara part de la mancomunitat.
I, potser el més important, la importància de la funció social del monestir: què ha de ser el monestir en un futur, com ha de participar la ciutadania del monestir, com ha de gaudir-lo tota la ciutadania valenciana.

Per això, en eixe aspecte de participació, jo li plantejaria, com li he fet a l'alcalde de Simat també, si considera que en eixe consell rector hi hauria d'haver més representació ciutadana.
Que està a través dels alcaldes i alcaldesses, però d'algun col·lectiu, de l'associació amics de la Valldigna o algun altre col·lectiu que fera que la ciutadania, organitzada cívicament, es sentira també responsable, corresponsable, i que participara de forma més activa en eixe consell.

Respecte del pressupost, ho han dit tots, i crec que és importantíssim que fem l'esforç -ja ho ha avançat el senyor Martínez- de poder ficar, d'alguna manera, un compromís per part de la conselleria, com férem amb el Palmeral d'Elx, que any a any s'incremente, evolucione segons es desenvolupe eixe pla.

I, per últim, crec que també és molt important destacar la participació, tant d'un representant de l'Institut Valencià de Cultura com del Consell Valencià de Cultura, perquè el monestir ha de formar part, efectivament, de tot el circuit cultural valencià.

Així que moltes gràcies per estar hui ací amb nosaltres, i compte amb nosaltres per a tirar endavant açò.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Castelló.

I, ara sí, l'alcalde de Tavernes tindrà huit minuts per contestar a les qüestions que se li han plantejat.
Quan vullga vosté.

El senyor alcalde de Tavernes de la Valldigna:

Bé, en primer lloc, moltes gràcies a tots i a totes per les seues preguntes.
Algunes les contestaré de manera global, perquè els temes que s'han tractat, més o menys, són pressupost, representació dels pobles de la Valldigna en el consell rector, també s'ha parlat un poc de la mancomunitat.

I voldria començar pel final, la mancomunitat.
És cert que Tavernes, en el seu dia, va decidir eixir-se'n.
Bé, la mancomunitat abans no funcionava, baix el meu punt de vista, igual de bé que està funcionant ara.
Entre altres coses, probablement, perquè Tavernes té un tamany prou superior als altres tres pobles, i jo entenc que la funció de la mancomunitat és la de mancomunar serveis.
Aleshores, allò no funcionava tan bé com deuria.
Però vull aprofitar l'ocasió que tinc ací, ja que n'hi ha representació dels pobles de la Valldigna, per donar-los les gràcies pel treball que han fet estos dos últims anys per dur endavant la conservació i la dotació de contingut del monestir.
Perquè, gràcies a la Mancomunitat de la Valldigna, allí s'han fet coses.

I vullc enllaçar açò per a dir que la llei contempla una relació estreta, digam, amb la Mancomunitat de la Valldigna per a allí seguir organitzant.
I jo puc dir ací, i ho dic, que m'agradaria que eixos convenis, perquè això es farà a través de convenis, que s'incloga, per descomptat, a Tavernes.
Perquè Tavernes, al final, és una població de la Valldigna que vol participar també en els continguts i en tot allò que s'haja de fer per conservar el monestir o per dotar-lo de contingut.
És cert que últimament no ha sigut així, i per això he agraït a la Mancomunitat de la Valldigna el treball que ha fet, però m'agradaria que en el futur sí que, almenys, si Tavernes no pot estar en la mancomunitat, almenys a curt termini sí que estiga en eixos convenis per a participar en tot allò.

És molt important estar en el consell rector.
I no vull jo ara ser Rappel, però si els pobles de la Valldigna no són els principals impulsors, tant de la conservació com del contingut que allí es puga celebrar, va a ser difícil que allí es produïsquen millores patrimonials, culturals o històriques.
Per això, jo estic convençut que serà aixina, i per això considere molt important que tingam eixa presència en el consell rector.

S'ha parlat del pressupost necessari per a manteniment, per a conservació, per a contingut… Doncs no ho sé.
Ací la primera qüestió que ens haurem de fer el dia que es constituïsca el consell rector és la que ha fet la senyora del Partit Socialista, i és què ha de ser el monestir.
Jo entenc que allò ens ho haurem de plantejar en el consell rector i, a partir d'ahí, conforme diu la proposta de llei, plantejar un programa d'activitats, un programa de conservació, un programa també que contemple les necessitats pressupostàries.
I, segons això, aconseguir el pressupost necessari per a fer allí tot allò que siga necessari.
En eixe sentit, m'heu preguntat alguns: «Quants diners fan falta?
».
Doncs no ho sé, perquè eixos estudis no els tenim.

S'ha parlat també del tema de l'arquitecte.
Jo crec que un arquitecte, dins del consell rector, doncs no sé fins a quin punt ens pot aportar.
Pot aportar?
Sí, clar que pot aportar, però és que a la millor en un moment fa falta un arquitecte, en altre moment fa falta un arqueòleg, a la millor en altre moment fa falta un programador cultural… No ho sé.
I això vindrà en funció de les necessitats i del programa que definisca el consell rector.
Per això, en la meua exposició he dit molt clarament que és molt important el pla director que es puga definir, i que allí es plantege tot el que s'haja de plantejar.

Per tant, i seguint la meua brevetat inicial, com crec que he tocat tot allò que m'heu estat preguntant… I el que volia era transmetre un missatge clar de la postura que tenim Tavernes en este sentit.
I, per fer resum, doncs, efectivament, serà molt important que la conselleria de cultura o els pressupostos de la Generalitat contemplen una partida pressupostària per a fer tot allò que diga el consell rector dins del monestir de la Valldigna; que com més abundant siga, per descomptat, millor.
Que farem el que podrem, això també ho he de dir, perquè moltes vegades tenim recursos econòmics…, bé, açò igual queda un poquet malament, però a vegades tenim recursos econòmics, subvencions, línies de tot tipus i ens falten mans, que crec que ací també s'ha parlat, en la comissió.
I tindre mans per a fer les coses també va a ser molt important.
Aleshores, en funció dels recursos humans i econòmics que tingam, el consell rector prendrà unes decisions i es durà avant allò que es puga dur.

El pla director, crec que algú de vostés m'ha preguntat quines diferències veig.
Doncs jo crec que açò és qüestió de fer un reset.
Quan es convoque o quan es constituïsca el consell rector, ahí vorem què volem per al monestir i, segons això, prendrem les decisions necessàries.

I l'últim, el consell rector, la importància que els pobles de la Valldigna estiguen allí representats.
Falta algú en el consell rector?
Doncs no ho sé, jo he vist que n'hi ha representació de tot tipus: de la conselleria de cultura, per descomptat de la presidència de la Generalitat, també dels pobles de la Valldigna.

I, respecte a necessitats tècniques que puguen haver-hi, òbviament el consell rector pot demanar suport tècnic extern, conforme es fa en els ajuntaments quan necessites fer un projecte i no tens mans per a fer-lo, subcontractes un projecte.
En funció de les necessitats, haurem de vore què és el que més ens interessa, què és el que volem fer per al monestir i convertir allò en un nucli cultural, històric, referència en la Valldigna i en el poble valencià, perquè tot el món puga vindre a visitar-nos i que tot allò tinga repercussió en els pobles de la Valldigna.
Com també s'ha dit en esta comissió, el ponent anterior a mi, elevar els nivells educatius i culturals és molt important per als pobles i, al final, això va vinculat a moltes coses, que això és un altre debat.

Aixina que, bé, aprofite per donar-vos les gràcies per l'oportunitat que he tingut d'expressar-me ací, en esta comissió.
Tant de bo esta proposta isca endavant com més prompte millor i, bé, pugam avançar en millorar el monestir de la Valldigna.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rodríguez.

Anem a continuar… Molt bé.
 (Pausa)

Bé, i continuem amb la darrera compareixença del matí.
Serà la compareixença de la senyora Isabel Canet Ferrer, que és historiadora de l'art i experta en patrimoni cultural.
Quan vullga pot acostar-se.

Bon dia, senyora Canet.

Compareixença de la senyora Isabel Canet Ferrer, historiadora de l'art i experta en patrimoni cultural

La senyora Canet Ferrer:

Hola, bon dia.

El senyor president:

Imagine que sabrà com és el funcionament de la comissió.
Ara li donaré huit minuts; després, els grups parlamentaris faran les seues intervencions i, després, tindrà huit minuts més per contestar-los conjuntament.

La senyora Canet Ferrer:

D'acord, moltes gràcies.

El senyor president:

Aixina és que quan vosté…

La senyora Canet Ferrer:

Bon dia.

Com a historiadora i presidenta d'una associació cultural per a la defensa del patrimoni que he sigut durant més d'una dècada, considere l'oportunitat que se'm dona hui de comparéixer davant d'aquesta comissió de cultura una ocasió magnífica per a parlar d'un monument, el monestir de Valldigna, tan important en la història del país.
Per això mateix, vull començar donant les gràcies a tots els presents per concedir-me aquesta oportunitat i per escoltar-me.

En primer lloc, vull expressar satisfacció per aquesta nova llei.
És una llei benvinguda perquè és necessària.
Des de la dissolució de la fundació Jaume el Just, els que estimem la Santa Maria de Valldigna ens hem estat preguntant què passaria amb el monestir, qui s'encarregaria de la gestió i quin seria el futur.
Molts hem experimentat una sensació d'incertesa i de desconcert durant aquests anys.
Vull pensar que la nova llei ajudarà a esvair el desconcert i posarà les bases per a afrontar un futur millor.
Per aquest motiu, n'hi ha algunes qüestions que vull comentar.

La primera.
En l'article 1, s'establix com a objecte la regulació dels usos i la gestió del monestir com a espai cultural i com a centre d'investigació del patrimoni i la historia del País Valencià, però hui en dia no es pot dir que el monestir de Valldigna siga un centre d'investigació.
S'impartixen cursos i conferències, sí, però poca cosa més.
Un centre d'investigació requerix una biblioteca, un arxiu amb documentació digitalitzada, sales i espais per a l'estudi i el treball dels investigadors i les investigadores, com té Santes Creus, per a la investigació de la història i el patrimoni del mateix monestir.
A Valldigna no s'ha fet cap pas en aquest sentit.
Ja que aquest és un dels objectius que estableix l'Estatut, la nova llei hauria de tindre-ho més en compte.
En les funcions del consell rector, es parla de fomentar iniciatives d'investigació, però ho diu així, d'una manera genèrica, i poca cosa més.

En segon lloc, entre les vocalies del consell rector figuren tres representants de les universitats públiques a proposta de la conselleria de cultura.
Tenint en compte que la major part dels integrants del consell rector són ja polítics, crec que els experts en cultura i patrimoni haurien de ser a proposta de les universitats, en lloc de a proposta de la conselleria.
Qui millor que les universitats per a escollir entre els seus la gent més qualificada i més adequada per a fer-ho.
Els experts independents poden fer una gran funció que complemente la dels polítics.
En possibles situacions de governs de majoria absoluta afavoriran la pluralitat de veus, que sempre és enriquidora.
En aquest sentit, demane als polítics més confiança en els experts.

En tercer lloc, considere que, de la mateixa manera que en el consell rector hi ha un membre del Consell Valencià de Cultura i un de l'Institut Valencià de Cultura, convindria que també hi haguera un membre del Centre d'Estudis i Investigacions Comarcals Alfons el Vell, que és la principal institució comarcal de la comarca Safor-Valldigna, i té molt a aportar.
Això afavoriria la connexió del monestir amb la resta de la comarca.

En quart lloc, la nova llei deixa tota la gestió ordinària en mans de la conselleria de cultura, que, segons diu, ha de garantir els recursos humans i econòmics necessaris, però la informació és tan breu que el que fa és obrir molts interrogants, perquè la conselleria és molt gran.
A l'hora de la veritat, qui s'encarregarà de la gestió?
Desapareguda la Fundació Jaume II el Just, cal un altre organisme substitutori -considere jo-, un equip qualificat per a la gestió amb càrrecs i competències definides i que faça el seguiment del dia a dia.
Aquests anys, en bona part, aquesta tasca l'han estat fent els ajuntaments, però a partir d'ara serà així?
Quan vulgam organitzar una activitat, a qui ens haurem de dirigir?
Necessitem un interlocutor.
La llei no concreta res.
Per això, per a fomentar la participació de la gent, i en general de la societat, per a celebrar allí, convé que es faça una previsió en aquest sentit.

En cinqué lloc, la incorporació del dia de la Valldigna i el premi de Valldigna a la nova llei crec que ajudarà a consolidar el prestigi del monestir com a element vertebrador de la cultura de la vall i senyal d'identitat.

I després d'exposar aquestes qüestions, que m'agradaria que es pogueren resoldre, vull fer una reflexió.
El monestir de Valldigna és més que un edifici; és un bé cultural, des del punt de vista històric i arqueològic, i és d'una immensa importància.
És el monestir medieval més important del Regne de València, i són quaranta fanecades de jaciment arqueològic medieval, un jaciment arqueològic immens i molt interessant.
Però en tot el procés de recuperació de Santa Maria de Valldigna, s'ha donat prioritat absoluta a l'arquitectura i, des del meu punt de vista, s'han desatés la resta de valors.
Per part de la Generalitat no s'ha dut a terme un projecte d'investigació seriosa ni s'ha posat en valor el jaciment arqueològic.
Sobretot el que s'ha fet és reconstruir sales; no restaurar-les, no, reconstruir-les sobre les restes arqueològiques, que no eren valorades com a tals, sinó simplement una base per a reconstruir.
Per a major gravetat, reconstruir seguint criteris qüestionats per experts en història, arqueologia i restauració, cosa que s'ha fet pública a través de la premsa a partir de determinades actuacions que s'han portat a terme.

Per això, considere un encert que la nova llei suprimisca la figura de l'arquitecte conservador.
Perquè, en tot cas, hauria d'haver-hi hagut també, al mateix temps, la figura d'un historiador conservador i d'un arqueòleg conservador que treballaren al seu costat i, sobretot, que participaren en la presa de decisions, perquè la Valldigna fora tractat amb una mirada disciplinar, equilibrada, que potenciara tots els valors.
A més, possiblement, això haguera pogut evitar alguna de les intervencions que han sigut molt qüestionades, com ja he dit.

I, per a acabar, només diré que la llei constituïx un primer pas en un camí que s'albira molt llarg.
La llei és només un marc normatiu, i tant de bo que s'aprove el més prompte possible, però allò realment important són els projectes de futur que puga dissenyar el consell rector.
Hi ha molt per fer, Santa Maria de Valldigna urgix de projectes potents i ambiciosos que el convertisquen en un centre cultural de referència dins del país.
Perquè el país s'ho mereix, els habitants de la Valldigna ho necessitem i el monestir ho requerix.
Esperarem a vore'ls.

I jo soc molt obedient, m'han dit huit minuts i m'he afanyat molt, de manera que encara m'ha sobrat temps.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Moltes gràcies, i comencem amb els grups parlamentaris.

La il·lustre diputada senyora Sanchis.
Quan vullga.

La senyora Sanchis Morera:

Gràcies, president.

Bona vesprada, doña Isabel Canet.

En primer lloc, donar-li les gràcies per vindre hui a les Corts Valencianes per participar en aquesta comissió.
Ha sigut una intervenció molt clarificadora.

A més de ser llicenciada en Geografia i Història, especialitzada en història de l'art, sabem que des de fa uns anys es dedica a la defensa del patrimoni cultural de la Safor com a fundadora i presidenta d'Arc de Mig Punt, Associació Memòria i Patrimoni.
És veritat que són molts els elements del nostre patrimoni cultural que han desaparegut i les administracions haurien d'haver protegit més, però el que sí podem fer ara és ajudar a recuperar, restaurar i conservar patrimoni com el Reial Monestir de Santa Maria de Valldigna.

Doña Isabel, com a simatera i experta en art i patrimoni cultural, quina creu que és la major singularitat del monestir de la Valldigna?
Quina creu que seria l'actuació més urgent al monestir?
Com animaria els valencians a participar en la protecció de joies com el monestir perquè no desapareguen?

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

I, per tres minuts, té el torn el Grup Parlamentari Unides Podem.
Quan vullga.

La senyora Davó Bernabeu:

Gràcies, president.

I gràcies, senyora Canet, per l'exposició.
Crec que era important que poguérem escoltar algú que treballa en la defensa del patrimoni, per tant, en la conservació i en la promoció dels trets diferencials de la nostra terra.

Crec que anotem d'una forma senzilla les anotacions o modificacions que ens demana respecte al que seria la conformació del consell rector, i la necessitat també d'eixa mirada multidisciplinar.
Perquè hi han hagut diferents aportacions sobre si s'havia de mantindre o no la figura de l'arquitecte conservador, i crec que vosté ací ha fet, bé, una valoració més àmplia del que podria suposar tindre una mirada més multidisciplinar.

I sí que crec que una de les coses que vosté ens ha aportat, que suposa un pas o un tret diferenciador, és allò que significa aprofundir en tot el que té a vore amb la investigació.
Perquè és cert que moltes vegades, bé, ens quedem més amb tota la part de reconstrucció, amb la part física o inclús amb la part de la programació cultural, però crec que aquest govern, igual que en altres àrees, si incidix en la part de la investigació també ho ha de fer en allò que té a vore amb el patrimoni cultural.
I, per tant, bé, agrair-li eixa aportació i per part nostra anotar-la.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Torn del Grup Parlamentari Vox, per tres minuts.
Quan vullga, senyora Turiel.

La senyora Turiel Mollá:

Gracias, presidente.

Buenas tardes, señora Canet.

Le agradecemos su presencia en esta comisión, en la fase de participación ciudadana.
Y la verdad es que nos parece muy interesante su punto de vista como historiadora de arte y como experta en el patrimonio cultural valenciano.

La verdad es que hay bastante consenso, a lo largo de la mañana hemos escuchado a diferentes comparecientes, y hay bastante consenso y se han mostrado favorables con la aprobación de esta ley, incluso usted misma también ha mostrado su satisfacción.
Y quería saber qué considera usted que falla en la anterior ley de 2008 y qué expectativas tiene puestas en esta nueva ley.

Por otro lado, también nos gustaría saber…, vamos, en la época, en la degradación que ha ido sufriendo el monasterio se han ido perdiendo muchísimas piezas en el camino, se han ido malvendiendo, llevando incluso a palacios en otros lugares.
Y el compareciente que es el arquitecto nos ha comentado que él…, nos ha trasmitido que él cree que posiblemente, incluso en aquel palacio de Madrid de Torrelodones y en otros lugares, puede haber muchísimos…, incluso en cajas de naranjas ha llegado a decir, que puede haber en muchísimos lugares muchos elementos de Valldigna que están totalmente desperdiciados y que no están aprovechados.
Entonces, quería que usted nos diga si esto puede ser así y qué podríamos hacer, o si la ley también tendría que contemplar algo para que esto se evitara.
Porque, al final, son joyas arquitectónicas…, bueno, incluso también elementos que se están dejando un poco en el olvido.

Usted también ha remarcado, aparte del valor arquitectónico que tiene Valldigna, el Real Monasterio de Santa Maria de la Valldigna, también ha hablado del yacimiento arqueológico.
Quería saber si, en este sentido, se está haciendo algo o si está totalmente abandonado y no se está haciendo nada.

Por último, también usted ha hablado de que está contenta con que retiren la figura del arquitecto conservador.
Y quería saber…, porque usted ha dicho también…, o sea, lo ha contrapuesto, ha dicho que está contenta o que por lo menos también se incluyera arqueólogo conservador e historiador conservador.
Quería saber si usted…, o sea, ya que estamos en el punto de fase de participación y se puede modificar y hacer enmiendas, si cree que sería conveniente rescatar la figura de arquitecto, pero además incluir las dos que usted ha propuesto.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuem amb el Grup Parlamentari Ciudadanos, per tres minuts.
Quan vullga.

La senyora García Guasp:

Gràcies, senyor president.

Agrair la compareixença de la senyora Isabel Canet Ferrer.
És un honor poder escoltar una experta en patrimoni cultural, especialment en esta comissió i quan estem debatent una llei com la que ens ocupa, sobre el monestir de la Valldigna.

Ens agradaria saber, respecte a la llei…, ja sé que ens ha parlat vosté de la llei un poc, si ens poguera tornar a fer un resum de quins serien els punts que vosté canviaria.

Respecte a la conservació, quins elements creu que deurien prioritzar per a la rehabilitació i la conservació del monestir?

Respecte a les tradicions, si vosté recuperaria alguna tradició antiga que es puga tornar a fer en el monestir.
Si recorda alguna i ens la podria dir.

Com a experta en patrimoni cultural, què deurien fer les administracions públiques per a promoure una major incorporació del patrimoni cultural a la vida dels ciutadans?

També m'agradaria preguntar-li sobre el premi de la Valldigna que es proposa per a distingir aquelles persones o administracions que hagen destacat per portar accions de protecció, recuperació i promoció del patrimoni cultural valencià.
Què li pareixen estos premis?
I si considera que deuríem ampliar i replegar, a més, un reconeiximent a treballs realitzats en la Valldigna en l'àmbit de la cultura, la història o l'art, o que estiguen més relacionats amb l'entorn de la Valldigna.

I, per últim també, ja sé que també ens ho ha dit, però si poguera tornar a fer un xicotet resum o puntualitzar què significa el monestir de la comarca de la Valldigna per a una valldignera.

I creu si la representació del consell rector…, com ens ha dit que no és justa, que es podria canviar alguna cosa, que ens ho torne a puntualitzar.
Jo me n'he apuntat algunes, però com no les he apuntat totes…

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El Grup Parlamentari Compromís, tres minuts, senyora Torres.

La senyora Torres Garcia:

Gràcies, president.

Senyora Canet, benvinguda.
Benvinguda, excompanya d'institut i simatera de pro, experta en patrimoni, ja s'ha dit ací, historiadora de l'art, per a qui no ho haja escoltat bé.
Doncs jo estic encantada de hui tindre-la ací i d'escoltar la seua opinió, que no és una opinió, sinó que és pràcticament un informe d'una persona experta, que és el que ens interessa saber a qui hem de legislar.

Ha comentat vosté algunes coses, algunes li les respondré i les altres ja li avance que les tindrem molt en compte en la fase posterior, que és la de presentació d'esmenes a la llei, val?

Sobre la finalitat com a centre d'investigació -l'objecte, millor dit-, l'article 1 recull el literal del que diu l'Estatut d'autonomia en l'article 57 i del que diu la llei de patrimoni en la disposició addicional segona.
Per tant, no hem fet més que reproduir el que es diu allà.
Però sí que és cert que després, en la composició del consell rector, hem tingut en compte, precisament, o hem volgut incorporar les universitats, precisament per eixa activitat futura d'investigació en la Valldigna.

Sobre el centre d'investigació comarcal Alfons el Vell, jo em remet a l'article 9, a les funcions del consell rector i a la lletra m.
Perquè en la redacció d'esta proposta, precisament, en el nostre cap estava l'Alfons el Vell quan vam posar literalment «instituts d'investigació».
Pensàvem en l'Alfons el Vell, que és tota una referència en la comarca de la Safor i més enllà de la comarca de la Safor.

Sobre la gestió del monestir, al qual ha fet vosté referència, sí que li he de dir que, precisament, en el criteri exposat pel consell també al·ludia precisament a la concreció que calia fer sobre eixa gestió administrativa, qui es responsabilitzaria d'eixa gestió.
I és una cosa que nosaltres, precisament, volem autoesmenar-nos, com a proposants, i volem deixar més clar en el text.
I després, evidentment, açò serà una de les coses que estaran reflectides en el pressupost de 2023.

I sobre l'eliminació de l'arquitecte conservador, m'alegra molt que a través de l'exposició d'una persona experta haja quedat ben clar per què eixa figura no havia d'estar en esta llei, com hem defensat nosaltres.
Però vosté ho ha fet des del punt de vista d'una persona experta.

I, per últim, trobe molt encertat el seu apunt sobre l'article 7 i la composició del consell rector, punt 2, lletra d, sobre els representants de les universitats.
I, per això, també ho incorporarem en la fase d'esmenes.

Moltíssimes gràcies, excompanya d'institut.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Torres.

És el torn del Partit Popular.
Per tres minuts, senyor Martínez.
Quan vullga.

El senyor Martínez Fuentes:

Moltes gràcies, president.

Moltes gràcies, senyora Canet.
Moltes gràcies per la seua veu experta i, bé, que aporta, perquè durant el matí, a banda de l'arquitecte, la resta han sigut polítics i…, bé, una veu experta i que sap.
I, com a simatera, més encara.

Bé, vull escomençar per una de les qüestions que ha manifestat, i m'ha alegrat sentir-la, perquè des del nostre grup teníem ja preparat presentar algunes de les esmenes.
I una d'elles anava al voltant de les universitats, compartint absolutament que han de ser les universitats les que trien eixos representants, els que siguen, però que siguen les mateixes universitats.
Per tant, s'ha manifestat…, jo crec que coincidirem alguns en presentar-la, nosaltres ja teníem eixa idea i em pareix perfecte.

Per un altre costat, una altra de les qüestions que s'ha parlat és -i ha fet vosté incidència i ja ho hem comentat en intervencions anteriors- que n'hi ha un 80 % del que és la mateixa superfície del monestir que fa falta el poder excavar, els treballs d'excavacions, que és una qüestió important -que després vindrà lligada a tot el tema d'investigació, per descomptat-.
Però, lògicament, n'hi ha un tema que és que tot açò ha d'anar lligat a una qüestió econòmica, que és una de les qüestions que des del nostre grup hem vingut manifestant, i que també ja he comentat en més d'una intervenció, que presentarem una esmena relativa a eixa consignació mínima, que entenem que la llei ha de tindre també eixa…, una consignació mínima, una referència econòmica per a dur a terme eixos treballs.
Que després ja es decidirà quins són eixos treballs, no és el moment ara, això ja es decidirà quan s'haja de decidir.
Què pensa vosté, si caldria ficar alguna qüestió d'índole econòmica en la mateixa llei, d'introduir algun tipus en l'articulat.

Per un altre costat, també vosté, i com a persona experta en el tema cultural i de patrimoni cultural, m'imagine que vosté haurà vist també estratègies per a donar a conéixer el patrimoni.
I per què li ho dic?
Doncs molt senzill.
Jo soc de Castelló, d'Almassora concretament, del nord de la comunitat, i si jo al meu poble preguntem a on està el Reial Monestir de Santa Maria de la Valldigna, doncs li dic jo que moltíssima gent no ho coneixeria, sent valencians.
Per tant, jo crec que també és un tema d'estratègia de comunicació i de coneiximent, i m'agradaria conéixer la seua opinió, què és el que s'hauria de fer.
I jo li dic que és una joia, i comentava amb els companys que la primera volta que jo vaig estar allí va ser…, em vaig quedar bocabadat, de vore la magnitud, sense entrar a valorar tota la història i el que ve darrere.

I, després, ja de forma molt puntual i relacionat amb este últim tema que li deia de l'estratègia, projectes que s'han nomenat en intervencions anteriors, com és un museu, un museu allí al lloc, amb les sis mil peces que ens han comentat que estan en caixons -m'imagine que estaran catalogades, no sé si estaran catalogades o no-; o un projecte que com el de l'hostatgeria, que podria ser un altre projecte que podria anar allí, si això podria ajudar a eixa estratègia de coneiximent i de potenciació del monestir.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Martínez.

I ara, per finalitzar la ronda -si vol açò-… Pel Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada, senyora Castelló.
Quan vullga.

La senyora Castelló Cervera:

Gràcies, president.

Senyora Canet, mire, vaig a ser-li molt sincera: vosté m'ha contestat ja a totes les preguntes que li anava a fer.
(Rialles) Perquè açò de parlar l'última té certs avantatges, però també l'inconvenient que ja els companys i companyes li han preguntat el que volia.

Mire, el tema dels representants de la universitat era una de les coses claus en què també…, ja m'ho ha dit.
Pensàvem que era molt millor que fora la mateixa universitat la que nomene els seus representants.

Respecte de l'institut Alfons el Vell, totalment d'acord amb el que ha dit.

El tema de concretar el dia a dia, la gestió ordinària, és fonamental que ho fem un poc millor de com el tenim, que ho ampliem.
I ja el criteri del consell en abril de 2021, com li ha dit la senyora Torres, ja ens ho ha indicat i això ho haurem de modificar.

Respecte del centre d'investigació, la necessitat d'aprofundir en la investigació i tot el que queda per fer, ho compartim absolutament també.

Així que jo li faria una pregunta o una reflexió, respecte de la finalitat del centre i el seu entorn que han parlat tots els alcaldes.
Vosté, com a historiadora, de tot el que s'ha plantejat hui ací, de ser un centre d'investigació de tota la Corona d'Aragó, un museu, el centre cultural valencià de referència… Ha pensat vosté en alguna idea a llarg termini, ha somiat que hauria de ser el centre, el monestir i l'entorn de la Valldigna?
Que ens ho traslladara, perquè segurament agrairíem eixa idea.

I una altra cosa un poc més concreta.
Ens consta que ja des de fa uns quants anys s'està plantejant la modificació de la llei de patrimoni cultural valencià.
Aprofitant que vosté està ací, respecte de la classificació dels béns…, perquè respecte dels béns mobles i immobles sembla que sí que està ben definida la classificació, però respecte dels immobles han canviat molt les circumstàncies, varien dia a dia respecte de tradicions i tal.
Vull dir, el monestir de la Valldigna podem nugar-lo a algun bé immaterial que calga posar en valor?
I pensa que la llei de patrimoni també necessita d'eixa modificació respecte de la classificació dels béns?

Moltes gràcies.
Li agraïsc moltíssim la seua intervenció.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Castelló.

I ara la compareixent tindrà huit minuts per ampliar la informació, per contestar a les preguntes dels grups parlamentaris.
Quan vosté vullga.

La senyora Canet Ferrer:

En primer lloc, crec que tots ens hem escoltat, i no sé si s'adoneu de la quantitat de preguntes que m'heu fet perquè jo les resolga en huit minuts.
És impossible, és impossible.
Tots tenim molts dubtes respecte al monestir, tots; jo, vosaltres… Tots.
És evident que els hem de resoldre entre tots, i ací no hi ha una veu que s'haja d'imposar a les altres.
El monestir, sobretot, ha de ser un punt d'unió i de comunió, i de trobada de tots nosaltres perquè reflexionem en conjunt.

Per tant, el primer que sí que cal fer i que hauria de fer el consell rector, considere jo, és fer una mena de balanç del que han sigut aquests anys i vore en quin estat estem i què és tot el que ens falta.
I, després, interrogar la societat, de la manera que siga, per a escoltar eixa veu, que eixirà possiblement el desencant de moltes coses, però també eixiran idees i projectes.
Però açò ho hem de fer entre tots, no hi ha fórmula màgica, jo tampoc la tinc.
Però, com he dit, és important que contem amb els experts.
És molt important que els experts es posen al capdavant de tot açò de la mà dels polítics per tal que eixe «tots» siga realment un tots, però motivat per un coneixement al darrere.

Una cosa que jo volia comentar és que el monestir…, ho dic per la intervenció anterior a mi.
S'ha parlat abans que si el pla director del monestir i això.
La llei de patrimoni parla que els béns d'interés cultural han de tindre un pla especial.
El pla director és una cosa antiquada, insuficient per al que és la llei hui en dia i, sobretot, per a les necessitats del monestir.
Per tant, el que primer potser s'hauria de fer és ajudar el poble de Simat, que ja que això es fa des del poble, el pla director, igual que el pla especial de protecció de béns -que, per cert, l'he fet jo, el de Simat-…, si això ho ha de redactar Simat, que se li donen les ajudes que faça falta i, si no, que es faça des de la Generalitat, no sé qui, però ha d'haver-hi un pla actualitzat d'acord amb la llei, tal com està hui en dia.
Per tant, segon, avançar en matèria de normativa de protecció de l'edifici.

Repensar per a…, també, el que he comentat abans, la importància del centre d'investigació, com diu l'Estatut d'autonomia.
S'ha d'investigar.
A vegades tenim la idea que investigar és una persona tancada en una sala, adquirint coneiximent que després publicarà en un llibre… Potser hem de canviar eixa idea.
Investigar, sobretot, és adquirir coneiximent per a pensar el territori, que allò que aprenem revertisca per tal de potenciar els pobles, per tal de potenciar l'economia i fer un desenvolupament econòmic.
Per tant, hem de pensar en investigació des d'eixe punt de vista; no la vella investigació de llibres tancats per al saber en biblioteques, sinó investigar amb ulls oberts la societat que tenim davant, quines són les necessitats que té i com això el monestir contribuïx al desenvolupament dels pobles -com Santes Creus ha contribuït al desenvolupament de la comarca de l'Alt Camp o Poblet ha contribuït al desenvolupament de la comarca de la Conca de Barberà-.

Per tant, eixe desenvolupament que aporta l'edifici…, perquè aporta formació per a les persones, però també aporta uns recursos que són turístics i que s'han de poder posar en valor.
Per tant, és la investigació que hem de fer.
Eixe coneiximent que ens aportarà la investigació, a partir d'ell, podem fer projectes, i podem pensar de cara al futur què fem, el consell rector què farà.
Doncs ha d'anar en paral·lel a la investigació, el saber al costat dels projectes de futur.

Després, hem parlat…, és que m'heu fet tantíssimes preguntes… A vore, una altra cosa que considere que és important, perquè d'alguna manera se m'ha preguntat, és coses concretes que s'han de fer.
Per a mi, la recuperació de les associacions que han participat en la comarca per tal de potenciar el patrimoni, tindre-les en compte.
I, després, també fer un gran homenatge a l'associació d'amics del monestir, gràcies a la qual s'ha salvat l'edifici, no va ser enderrocat en el seu dia.
Doncs és una de les coses que els polítics haurien d'estar ahí davant, perquè, partint dels que ells van començar, el consell rector es consolida i adquirix també legitimitat com a continuador d'aquell projecte que aquella gent va iniciar.
Per tant, són idees que, m'heu fet tantes preguntes que…, s'haurien de desenvolupar, però jo les llance ara mateix.

Aleshores, en el consell rector, hem parlat de la presència dels tres experts de les universitats, i no sé si haurien de ser almenys quatre.
I sobretot tindre en compte que fora almenys un en restauració, un en arquitectura, un en arqueologia i, després, un historiador.
Per tant, pensant, dic…, o agafar un arquitecte que a la vegada fora expert en restauració, i d'eixa manera en tens un, però sobretot tindre en compte que la mirada multidisciplinar estaria bé que des de la mateixa llei ja s'estiguera impulsant.

A vore, estratègies de promoció del patrimoni.
Açò és un tema complex del qual s'hauria de parlar molt, però és evident que els mitjans de comunicació són els que ens permeten donar a conéixer les coses.
I, per tant, si volem a donar a conéixer Valldigna, doncs utilitzar els nostres mitjans de comunicació, des de la televisió pública, des de xarxes, des de la ràdio, per descomptat, des de la premsa… Potser que es fomentara, d'alguna manera, la creació de programes especialitzats en patrimoni, que ara mateixa no n'hi ha cap, que jo recorde.
Aleshores, Valldigna podria ser un tema recurrent.
Si voleu que tot el país valore un edifici, poseu-lo davant de la gent a través dels mitjans de comunicació.

A vore, més coses… Respecte d'un pressupost, també estaria bé que la llei…, però, clar, això és delicat.
I, sobretot, jo, com a historiadora, no soc la més experta en temes d'economia.
Per tant, valoreu-ho vosaltres, que sí que sou bastant més experts que jo en gestió, i vegeu si convé o no convé que hi haja un mínim de dotació anual i que això ho reculla la llei.
Però jo ahí considere que no puc aportar, perquè no he vist mai xifres.
Per tant…

I, sobretot, pensar que el monestir és la cara del territori.
Que la Valldigna, la nostra cara més bonica que podem regalar, és la del monestir, però és un regal que fem a tot el món i que representa a nosaltres com a valldignencs i a tots vosaltres com a valencians.
Per tant, l'edifici, eixe valor de símbol, és el que ha de tindre molt clar el consell rector de cara a potenciar-ho… Està bé el premi de la Valldigna, molt bé, els dos que s'han anomenat.
Però, potser, la Valldigna requerisca -crec jo-, més que premis, un treball conscient, continu, multidisciplinar, en connexió de les universitats, que revertisca en la gent i que, al final de la correguda, tots ens sentim representats, ens sentim millor, ens sentim que la Valldigna és, això, la nostra cara més coneguda, i entre tots ho fem.

Jo, el que he dit al principi, crec que és un treball col·lectiu.
No tinc la fórmula màgica…, he somiat molt, he somiat moltíssim.
Jo m'he criat a les portes del monestir, i allí davant m'han passat moltes coses.
Vaig ser arqueòloga durant una temporada, també vaig ser la primer guia del monestir, i he somiat molt.
Però la veritat és que crec que la resposta l'hem de donar entre tots.
Els somnis d'una persona no fan el país, el país el fem tots.

I crec que amb això ja he contestat.
Disculpeu-me que no tinga més respostes, però tot va molt ràpidament.
Teniu la meua col·laboració per al que vullgueu.

El senyor president:

Moltes gràcies, per la compareixença i per estes paraules, tan aclaridores, per altra banda.

La senyora Canet Ferrer:

A vostés.

El senyor president:

I, bé, amb esta compareixença acabem les compareixences de la llei.
Recull el guant que ens ha fet Trini i organitzarem una visita al monestir, perquè puguem vore sobre el territori quin és l'estat del monestir i què és el que, al final, anem a aprovar en la llei, val?

Doncs, bé, ara m'imagine que s'obrirà el torn d'esmenes, de presentació d'esmenes.
Esteu atents a l'obertura.
I convocarem la pròxima comissió; no la propera en el temps, sinó que n'hi haurà una propera comissió per al debat de les esmenes i perquè passe al plenari una altra vegada, val?

Molt bé, moltes gràcies.
Bon cap de setmana.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 45 minuts)