Medi%20Ambient%389127.03.20%20macro.html





Comissió de Medi Ambient realitzada el dia 20 de març de 2012.
Comença la reunió a les 17 hores.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 6.

El senyor president:

Señoras y señores.
.
.
Gràcies per l'anotació de la meua amiga Trini.

Vamos a dar comienzo con la sesión de la Comisión de Medio Ambiente, una vez más con la consellera, a la cual agradecemos su comparecencia en un día -digamos- muy duro, ¿eh?
Porque después de las fiestas, siempre… Pero una vez más, como decía, la consellera ha tenido a bien el estar aquí, para comparecer ante todos ustedes.
Con lo cual, vamos a empezar leyendo el señor secretario, pasando lista, por favor.

El senyor secretari:

Bona vesprada.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Tena.

Compareixença de la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, senyora Isabel Bonig Trigueros, per a explicar les compres en supermercats pagades amb diners públics per part de dos alts càrrecs de l'antiga Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 12.
573)

El senyor president:

Pasamos a la aprobación del acta de la reunión anterior.
¿Hay alguna modificación, alguna anotación?
¿Nada?
Pues se aprueba por unanimidad, con lo cual pasamos ya directamente al segundo punto del orden del día, que es la comparecencia de la consellera de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente, para explicar las compras en supermercados, pagadas con dinero público, por parte de dos altos cargos de la antigua Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda, solicitada por el Grupo Izquierda Unida.

Tiene la palabra el señor Ponce.
Bueno, primero la consellera.
Perdón, perdón, perdón.
Es que creía que la com… Es de Lluís Torró.
Es que ha levantado usted la mirada en un momento…

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Le he despistado.
Bien, buenas tardes.
Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados, el motivo de esta comparecencia es «dar -y cito textualmente- explicaciones sobre las compras en supermercados, pagadas con dinero público, por parte de dos altos cargos de la antigua Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge».
Entiendo que se refiere a varios tiques de compra que se abonaron por la caja fija de la antigua conselleria y de los que se hizo eco la prensa en octubre del 2011 y enero del 2012.
Por tanto, la primera cuestión es recordar la normativa aplicable a los fondos de caja fija, que se regulan -como sus señorías saben- por el Decreto 24/1998, de 10 de marzo, del Consell.

Según el artículo 1 de dicho decreto, se entiende por caja fija la provisión de fondos que se realicen a las distintas consellerias, para la atención inmediata de pagos que reúnan las condiciones siguientes: uno, que correspondan a gastos de carácter periódico o repetitivo, de tracto sucesivo, en particular los referentes a dietas, gastos de locomoción, material, conservación y mantenimiento, o cualquier otro gasto de similares características.
Y b, que exista crédito adecuado y suficiente en el presupuesto correspondiente, de acuerdo a la naturaleza económica de la obligación cuyo pago deba realizarse.

Por lo tanto, se trata de gastos de carácter periódico, repetitivo, de tracto sucesivo, y además ha de haber crédito adecuado y suficiente en los presupuestos.
A este respecto, cabe recordar que en los presupuestos de La Generalitat de cada año, que son aprobados por estas Cortes, por las Cortes, dentro del capítulo II en los gastos de funcionamiento y compra de bienes corrientes de los distintos programas, figuran aplicaciones económicas específicas para dietas, locomoción, trabajos realizados por otras empresas y profesionales o gastos diversos.

El tema de los fondos de caja fija y su funcionamiento ya fue explicado por el conseller de Hacienda y Administraciones Públicas en el Pleno del 19 de octubre de 2011, señalando que cada conselleria puede efectuar con cargo a sus fondos de caja fija aquellos gastos de carácter ordinario, definidos como de caja fija por la normativa aplicable, siendo fiscalizados posteriormente por las intervenciones delegadas de cada conselleria.

Dicho esto, los dos altos cargos a que entiendo se refiere su grupo parlamentario, como cualquier otro cargo alto ejecutivo en la empresa privada, ejercen la representación de la conselleria, y necesitan un equipamiento mínimo para tratar con deferencia a las numerosas personas con las que se reúnen a lo largo de su jornada laboral.
Por ejemplo, reuniones interdepartamentales de trabajo con consultores, expertos, muchos de los cuales se desplazan a Valencia, técnicos, asociaciones, etcétera.
Reuniones relacionadas con la elaboración de instrumentos de ordenación.
Por ejemplo, la estrategia territorial de la Comunidad Valenciana, y que duraban toda la mañana o se adentraban en la tarde, y en la que se ofrecía café, Coca-Cola, alguna bebida, o rosquilletas, para seguir trabajando y aprovechando mejor el tiempo.

En otro de los casos, se habla de tiques por raciones de comida.
Mire, los altos cargos habitualmente tienen jornadas laborales muy intensas, que muchas veces superan las diez horas seguidas, sin interrupción.
Así que, en ocasiones y con el afán de sacar el mayor rendimiento a la jornada laboral, comen en su propio despacho, mantienen comidas de trabajo en el mismo.
De modo que la adquisición de unas raciones de comida preparada parece más bien un dato sobre capacidad de trabajo.
Por otra parte, parece igualmente razonable que alguien que está recibiendo y manteniendo constantemente contactos y reuniones con alcaldes, concejales, diputados, representantes de colegios profesionales, entidades ecologistas, asociaciones de vecinos, empresarios, particulares, etcétera, tenga la posibilidad de ofrecerles por cortesía un café, unos caramelos, unas galletas, algo dentro de lo normal.

En mi opinión, se trata de un asunto muy serio, sinceramente muy serio, porque a veces con algunas opiniones se está atacando la honorabilidad de dos personas sin fundamento.
Una ya no está ni ejerciendo cargo público.
Y eso, señorías, francamente no me parece de recibo.
De momento, esto es todo.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

Tiene la palabra por espacio de diez minutos, don Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, el primer, dir-li, senyora consellera, és que nosaltres no ens hem inventat la informació que ix a la premsa.
Per tant, la taca a l'honorabilitat, si en algun cas ha existit, haurà de vore-la en funció de quina informació arriba a la premsa i com arriba eixa informació a la premsa.
Això, per un costat, vull dir.
No ens acuse ací a nosaltres de vindre a atacar l'honorabilitat de ningú, perquè si nosaltres fem una pregunta o, en este cas, sol·licitem una compareixença, és perquè se'ns aclarixquen unes qüestions que, com a mínim, resulten de dubtosa comprensió per part, no ja del públic en general, sinó de qualsevol càrrec públic que no veu com pot anar una consellera -o, en este cas, una secretària general, o un alt càrrec de l'administració- baixant al supermercat a comprar racions de pechuga Villeroy.
Jo, si vol que li diga la veritat, això seguixc sense entendre-ho i no entenc quina és la raó per la qual açò es produïx de la forma en què es passa, perquè jo puc entendre que un cobre dietes, quan se'n va o es desplaça a un lloc en què toque.

Jo, si me n'he d'anar a un lloc, si estic treballant en una empresa o en una administració, i he de desplaçar-me d'un lloc a un altre, per regla general es cobren una sèrie de dietes que tenen que vore amb la locomoció, el transport, etcètera, etcètera.
Però si estic en el meu lloc de treball, per exemple quan estic ací a Les Corts, a mi no em paga ningú ninguna dieta per a anar a menjar al bar.
Jo, el bar eixe, tenim la sort els diputats i els treballadors de la casa que està mig subvencionat, i és 5,55 euros que costa el dinar, ens el paguem ací.
Que jo sàpia, fins al dia de hui, se'l paga tot quisqui.
Per tant, no entenc com ningun alt càrrec de la conselleria de medi ambient pot carregar a la pròpia conselleria despeses que tenen que vore amb dietes, perquè si són despeses que tenen que vore amb dietes, em sembla que són impròpies, directament.
No entenc com es pot comprar ibuprofé, amb càrrec, supose que.
.
.
Jo no sé, se suposa que serà a la targeta de crèdit que tenen com alt càrrec, se suposa.
No vullc afirmar-ho, perquè en la premsa no ens donen exactament eixa informació.
Però se suposa que ha de ser aixina.

Sincerament, no ho entenc, no ho entenc.
I entenc que si s'han de donar obsequis d'alguna forma en reunions, no cal dir-ho, jo no sé, què vol que li diga, dos productos Activia, unos tomates Raf, no sé això quins obsequis són per a ningú.
O una ració de paella, o un rotllo d'hogar, uns tovallons, uns huevos Kinder.
No sé jo, sincerament, jo entenc que si tot eixe tipus de coses s'han de fer, no es fan d'esta forma.
No puc entendre-ho.
Supose que la conselleria, qualsevol administració, tindrà altres fórmules molt més clares de fer que eixes despeses que tenen que vore amb eixe tipus de coses apareguen d'una altra forma i no amb càrrec a secretaris autonòmics o directors generals.

Per tant, el que em sorprén o el que em molesta d'estes coses, a banda de moltes altres qüestions que apareixen vinculades amb altres despeses fetes per estos alts càrrecs i que també van ser citats per la premsa, com és el tema de menús exageradament cars en restaurants o traduccions a l'anglès de llibres fets per la conselleria i fets amb l'autoria en este cas de la mateixa directora general, o els pagaments que es fan, o de la forma en què es fan, demostren sobretot -i això és el més important- que hi ha un control molt molt molt molt molt dèbil de com es produïx la despesa en la conselleria, en este cas, de medi ambient.
Clar, quan un veu estes coses no s'estranya que ací al final no hi hagen diners per a res, perquè és evident que no es pot mantindre una situació d'estes en les quals és molt difícil controlar el que es gasta un alt càrrec en determinades qüestions.

Per tant, jo sincerament, senyora consellera, seguixc sense quedar-me -diguem- satisfet amb les explicacions que vosté està donant-nos ací, perquè per eixa regla de tres pràcticament qualsevol càrrec es podria passar a la conselleria, no?
No entenc per què.
Qualsevol cosa que tinga que vore amb una cosa que jo puga colar en un moment determinat com a dieta, doncs senzillament jo ho passe.
Per això, jo no entenc per què es produïx esta raó, no ho entenc.
No entenc com a una persona que està treballant li ha de pagar la conselleria el dinar.
No ho entenc.
Puc entendre-ho si se'n va, si es desplaça, si està fora de sa casa.
Però si està en el seu lloc de treball, explique'm per què es produïx això, i per què es produïx amb els directors generals i no amb la resta de treballadors de l'administració.
Vull dir, com és possible això?
M'agradaria de veres que ens ho explicara, perquè llavors a la millor podríem entendre determinades qüestions.

Què vol dir això?
Que si açò està fent-se per raons del menjar que es fa en casa, qualsevol càrrec que tinga que vore amb el temps que ell es passa allí, pot passar-li'l a la conselleria de medi ambient.
Ara vosté mateixa, com a consellera, pot passar-li qualsevol despesa que al llarg de les deu hores es produïxquen pel fet de vosté estar allí, pot passar-li-la a la conselleria de medi ambient?
Implicaria també, per exemple, que jo, com a diputat, qualsevol despesa que jo estiga ací, durant el temps que jo estiga ací, no ho sé, podria passar-li-la perfectament.
Si m'agarra mal de cap, i no hi ha ningú en el metge, em puc anar a la farmàcia i passar-li el càrrec al compte d'això.
O si necessite menjar-me uns palillos, unes rosquilletes, del bar de la.
.
.
això, també me'ls haurien de pagar, perquè clar, com estic ací, fent faena.
Jo, de veres, senyora consellera, no ho entenc.

No es tracta -fixe's bé- de la qüestió de la quantitat de diners en estes qüestions concretes, en estes qüestions concretes que s'han traslluït.
No és un problema que siguen molts diners.
El problema és el control i les raons per les quals es produïxen estes despeses.
I evidentment, a més d'això -diguem- l'extremadament dolenta imatge que es produïx davant de la població en general sobre com es comporten els nostres alts càrrecs de l'administració.
I, per tant, davant de tot això, el que nosaltres li demanem és que ens aclarixca realment què és això, i si estos gastos tenen que vore amb les dietes, estan malament, i per tant haurien de corregir la política de la conselleria respecte a este tipus de despeses, perquè no estem en temps.
.
.
-vostés mateixos són els que ho diuen.
Estan retallant amb les tisores a tort i a dret.
Espere que si açò es produïa, ara en estos moments em diga vosté: «No es preocupe que això ja no tornarà a passar, perquè no anem a tornar-ho a fer.
» Espere que ens ho diga, això, o que ja no està fent-se.
Però, de tota manera, és molt significatiu que durant molt de temps, eixe tipus de coses hagen estat fent-se a compte de les pròpies despeses de la conselleria.
Espere que s'haja acabat això, i espere també que, d'alguna forma, s'exigixquen les responsabilitats que toquen en este tipus de coses, que tampoc se va a saber quines poden ser, però que, evidentment, han d'existir per part de les persones que ho han fet i que, com a mínim, com a mínim, elles o les persones que ostenten la responsabilitat demanar excuses per haver fet una cosa que realment no haurien d'haver fet mai.

El senyor president:

Muchas gracias.

Tiene la palabra para fijar posición, el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera, bien, no deja de ser llamativo el hecho de que se observen compras en supermercados que parecen privadas para el consumo personal de determinadas personas, aunque sean altos cargos que, con más motivo, podrían sufragarse ellos mismos estos gastos.

Son llamativos algunos de los conceptos como el tema de los huevos Kinder o, bueno, esas raciones de paella que, obviamente, no se va a invitar a alguien que viene a trabajar a comer una ración de paella al supermercado, que será una cosa de consumo personal.

Y, claro, detrás de esto lo que nos da que pensar es que, si se hacen con estas menudencias, ni para los cinco euros que pueda valer la ración de paella se rasca el bolsillo la persona de que se trate, que esto no deja de ser -supongo- la punta de un iceberg de algo que no sabemos si será en mayor o menor tamaño pero que es algo que existe.
Entonces, un poco en consonancia con lo que decía el compañero Torró, sí sería interesante saber hasta qué punto estos gastos, obviamente privados, se pueden sufragar con la tarjeta de alto cargo o no, y, si es que no, pues qué se va a hacer un poco para corregir esta conducta que consideramos más que nada muy poco ejemplar porque no deja de ser.
.
.
Las cifras de que estamos hablando son irrisorias, pero un alto cargo -yo creo- puede sufragarse la ración que haya que comprarse o sus rosquilletas o lo que sea.
Otra cosa es que, bueno, se compren algunas cosas -como ha comentado- para ofrecer junto al café o tal.
.
.
Pero, vamos, la pechuga Villeroy o tal, pues, no creo que sea para ofrecer a ningún colaborador ni a ninguna visita que pueda ir a la conselleria.

Y, claro, esto -insisto- tiene muy poca entidad pero, claro, se solapa con toneladas de informaciones referidas a otros aspectos en los que altos cargos, tanto de consellerias como de empresas públicas, pues, han gastado con alegría el dinero de los ciudadanos.
Se puede mencionar el caso de EMARSA como muchos otros pero, en cualquier caso, se solapan ambos aspectos y, desde luego, da una imagen que no sería la deseable.

Por tanto, pues, bueno, desde Compromís sí que nos gustaría que nos aclarara este aspecto, hasta qué punto se puede llegar a sufragar gastos personales con tarjeta de alto cargo y qué es lo que va a hacer la conselleria o si tiene pensado el Consell de alguna forma regularlo, si no está ya suficientemente regulado, que parece que no.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Tiene, por un plazo de cinco minutos, la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Mire, jo crec que açò és una mostra claríssima d'un ús indegut dels diners públics que va, senyora consellera, des de la caradura.
.
.
I quan parle de «caradura» estic referint-me a l'estada en l'hotel Amérigo d'Alacant, de cinc estreles, el dia 1 i 2 de gener de 2010, que no figura el motiu i és la mateixa Cristina Serrano, subsecretària de la conselleria amb Cotino i fitxada per Rafael Blasco en 2003, com a secretària autonòmica de Territori i Vivienda, és ella mateixa la que s'autoritza la despesa i no figura el motiu.

I vosté coincidirà amb mi, senyora consellera, que el dia 1 i 2 de gener una subsecretaria en un hotel de cinc estreles en Alacant pot tindre faena, però me permetrà que ho dubte, me permetrà que ho dubte.
I ahí és quan me referisc a la caradura.
O en el mateix hotel, un any abans, del 27 al 29 de desembre de 2009, i eixes són unes dades menys sospitoses que les anteriors, justificades en reunions de treball amb restauració -és possible-, però també són unes dades sospitoses fins al que és cutre-, que és el cas de Maria Àngels Ureña.
Crec que és un aspecte, una qüestió extremadament cutre.
S'ha dit ja pels dos companys.

És a dir, jo entenc el que vosté senyora consellera diu, jo he estat en una conselleria i entenc el que diu.
Entenc el tema dels tovallons, puc entendre el tema dels caramels, puc entendre allò de les picotes de cirera, puc entendre allò del rotllo d'hogar, dels tovallons.
.
.
Me consta més d'entendre allò dels ous Kinder.
Això em consta més d'entendre, pot ser un substitutiu d'un caramel, ¿no?

Allò dels pits de pollastres Villeroy… també em consta molt d'entendre.
És a dir, no sé, en la deferència eixa -que vosté ha parlat al principi- en una reunió, el que s'oferix als que estan en les reunions, associacions de veïns, de no sé què i tal i qual.
.
.
doncs, traure un plat de pits de pollastre Villeroy.
.
.
, no ho sé.
És a dir, me pareix un poc cutre el tema este.
O les tomaques Raf, productes Activia -com han dit els meus companys també-, crec que és un poc cutre.
Però, cutre és açò, la resta és més greu, allò de l'hotel és més greu i, a més, amb les dades en què es produïx l'estada en l'hotel i en un hotel de cinc estreles, o el taxi que coincidix en el trajecte del gimnàs fins a casa, ¿no?
Jo crec que estes actituds són les que mos desprestigien als polítics, tal volta igual que -digam- les xifres grans de les grans corrupcions perquè, clar, la gent no entén açò, no entén si açò és barra lliure o què.

Jo vull preguntar-li, senyora consellera, primera qüestió: ¿vosté ha exigit a.
.
.
?
Bé, són els dos ex alts càrrecs, però una és assessora de l'alcalde de Gandia; l'altra ja no està -que me conste- en política, però ¿vosté ha exigit que retornen els diners a la conselleria?
¿O el senyor Cotino ha exigit que retornen els diners a la conselleria?
Si ho ha fet el senyor Cotino o si ho ha fet vosté.
.
.
, si no ho ha fet és perquè considera que tots els conceptes de les despeses que figuren en premsa són correctes; si ho ha fet, la pregunta és: ¿s'ha produït el reintegrament d'eixos diners a la conselleria, encara que siguen molts pocs diners -com s'ha dit pels meus companys- almenys, reintegrant-los -digam-, se fa un acte de contrició i se fa un acte de penediment.
Això és el que volia preguntar-li.

Res més.
Jo -ja li dic- n'hi ha conceptes que puc entendre, per al funcionament de la conselleria, puc entendre.
.
.
, però n'hi ha altres aspectes que no puc entendre, no puc entendre i crec que, sincerament, senyora consellera, la meua percepció és que està fent-se un ús privat de la targeta i de la caixa fixa de la conselleria.

El senyor president:

Muchas gracias.

Tiene la palabra don Mariano Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

He escoltat amb atenció les explicacions de la senyora consellera i també els arguments del portaveu d'Esquerra Unida, que és el que ha demanat la compareixença.
I, realment, m'ha decebut, m'ha decebut especialment perquè amb tots els problemes, amb tots els problemes que tenim, avui per avui -jo diria-, amb infinits assumptes importants que podríem abordar en una compareixença a la consellera, s'ha demanat una compareixença per un assumpte -que ja s'ha explicat alguna vegada- que jo considero que és un tema insubstancial, un tema banal perquè penso que només pot tindre interés per a aquelles persones -com avui hem vist en alguns portaveus- que el que intenten és, doncs, intentar magnificar qüestions que estan gastades, qüestions que són insignificants i volen transmetre-ho a l'opinió pública donant la sensació com si se vulnerés la legalitat -cosa que no és així-, o, inclús, com ha assegurat el senyor portaveu d'Esquerra Unida, el senyor Torró, és a dir, «fent càrrec a una targeta», que ben bé no sabem quina targeta és, o, inclús, ha insinuat que el control que se porta en la conselleria de les despeses és molt, molt, molt dèbil.

Doncs, no, doncs, mire, concretament, si vosté s'ha enterat d'aquestes despeses ha sigut per la transparència i pel control que hi ha hagut en les despeses que s'han portat a terme en aquesta conselleria.

Evidentment, no és un problema de quantitat, tampoc és un problema de punta d'iceberg, ni molt menys, i tampoc és un problema que en la caixa fixa se pot passar qualsevol despesa, no és el cas.

Jo penso que d'algunes insinuacions que s'han fet aquí, res de res.
Ha quedat ben clar per part de la consellera que -jo crec- tots ho haurien de saber molt clar que, des de sempre, des de sempre, les conselleries poden pagar de la caixa fixa les despeses de caràcter ordinari que estan definits per la mateixa normativa aplicable i que són fiscalitzades posteriorment per les intervencions delegades de la conselleria.
El que no es pot fer és extrapolar una cosa i parlar d'altres coses.

Pareix, una vegada escoltades les seues manifestacions, senyor Torró, sembla com si a vosté li sapigués greu que els alts càrrecs de l'administració -que ja ha dit la consellera que té una sèrie de necessitats en deferència, fonamentalment, a les persones que van a la dependència i que són ateses- doncs, que no tinguen esta deferència en aquestes persones en coses tan insignificants com les que ha fet referència la mateixa consellera.
I jo ho entenc perfectament, jo he sigut director d'un Cefire i jo he comprat productes d'eixa mateixa situació i, després, la caixa fixa m'ha retornat el tiquet que jo he portat d'això, inclús l'ibuprofé que fem ahí de poder aportar-lo a la farmaciola i de la caixa fixa, el tiquet, després, se m'ha pagat.
Per tant, ho comprenc perfectament.

També jo mateix puc donar fe que -com ha dit la consellera- les jornades dels alts càrrecs a vegades són molt llargues, molt llargues i continuades, i també puc donar fe -perquè també ho he vist- que n'hi ha hagut directors generals que estan dinant dins de la mateixa conselleria, dins del seu despatx, per a no trencar la jornada laboral o atenent d'aquesta manera i de forma contínua les persones que passen per allí pels assumptes diversos que siguen.

Jo penso que la senyora consellera ho ha explicat molt bé, si vostés no ho volen entendre.
.
.
, ho ha explicat molt bé i molt clar.
Jo he dit que per a mi és un assumpte menor, un assumpte substancial, que vostés volen fer una cosa que és banal, però que perfectament ho ha aclarit la senyora consellera i no hi ha motius perquè això vaja més enllà.

Però, el que sí que volem és deixar molt clar des del Grup Parlamentari Popular -i coincidim amb l'honorable consellera i ho denunciem perquè cal fer-ho així- que el que no se pot fer és atacar tan a la lleugera -com vostés ho han fet avui- l'honorabilitat d'aquestes persones.
Simplement, jo penso que ho fan per a guanyar-se un titular de premsa quan se sap, perquè està perfectament arreplegat per la normativa avui en vigor, que les seues actuacions no han sigut correctes i el que fan és intentar denunciar per a incomodar, intentant tergiversar una realitat que és manifesta, una realitat que precisament tots els grups parlamentaris, inclús el d'Esquerra Unida -que hui presenta la compareixença- coneixen precisament gràcies a la transparència amb què s'actua des de totes les administracions, de totes les administracions del govern valencià i, concretament, de la Conselleria de Medi Ambient -que avui és de qui estem parlant- i que, de vegades, el que se pretén és, com avui, doncs, embolicar amb qüestions que jo penso que no ha sigut motiu per a provocar aquesta compareixença.

Res més.
Agrair una vegada més a la consellera per acudir a esta comissió, per aclarir, per a explicar i per a respondre, com sempre fa, d'una forma molt clara i molt concisa, i, fonamentalment, amb la realitat per davant.

Moltes gràcies i res més per la meua part.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.

Ahora sí, tiene la palabra la senyora consellera.

La senyora conselllera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Bien.

Muchas gracias, señor presidente.

Vamos a ver, cuando yo me refería.
.
.
En primer lugar, he leído textualmente la comparecencia y era explicaciones sobre las compras en supermercados pagadas con dinero público.
El señor Signes ha hecho referencia a otras cuestiones -que no es el objeto de la comparecencia- que podemos informar y en las que a lo mejor puedo estar de acuerdo con usted, porque hay ciertas cosas que pueden llamar la atención pero, bueno, yo creo que la persona -a la que usted ha hecho referencia- dio sus explicaciones y, si tienen alguna objeción o alguna información más, pues, podría comparecer y dar sus explicaciones.

Sobre las compras en supermercados, yo creo que los tres grupos han hecho referencia a -y quisiera dejarlo claro- tarjetas, si hay algún tipo de tarjeta de crédito o tarjeta.
Les tengo que decir que ¡no!
¡No hay ningún tipo de tarjetas!
¡Ni siquiera yo que soy la consellera tengo tarjeta!
¡Ni siquiera yo que soy la consellera!
¡No hay en la Generalitat valenciana tarjetas!
¡No hay!

Por lo tanto -insisto-, decía el señor Ponce, «a lo mejor hay que regularizarlo.
» Cuando yo le decía al señor Lluís Torró que, efectivamente, no se estaba atacando la honorabilidad, no me refería a ustedes, sino a ciertas informaciones que salen, y que no hay ningún problema en que salgan, pero sí tratadas en su justa medida y con toda la información.

La verdad es que las cantidades son irrisorias, sobre todo si tenemos en cuenta otras cantidades en otros casos que han salido o, también, otras -ha dicho el señor Signes- grandes cuestiones de corrupción, no sé si se referirá siempre hablando de la Comunidad Valenciana.
Vale, lo aceptamos.
Pero, por ejemplo, también, a los ERE de Andalucía, también se refiere.
Eso sí que me parece que son grandes casos de corrupción y un escándalo.

Pero, vamos a ver, aquí hay una normativa, que es un Decreto del 10 de marzo de 1998, del gobierno valenciano, donde se regulan las cajas fijas -que no es algo que cree la administración autonómica- que están en la administración local -yo siendo alcaldesa las he utilizado- y están en la administración general del estado, y que establece hasta una cantidad máxima de 12.
000 euros, donde las respectivas consellerias pueden hacer cargo o atender determinados gastos periódicos (inintel·ligible) … extrapresupuestarios, siempre que exista consignación, y que no hay consignación presupuestaria y que se den de carácter periódico.

Ustedes dicen que posteriormente no hay un control.
Eso no es verdad.
Después, esos tiques se pasan a la intervención delegada de las correspondientes consellerias, y es el interventor el que dice -la intervención delegada- si reúne los requisitos o no reúne los requisitos.

Es decir, en todas las consellerias, en los despachos de las secretarías autonómicas y de las direcciones generales hay agua, hay café, hay servilletas, y eso se paga de la caja fija.

Yo he ido a ayuntamientos, visito ayuntamientos, y los alcaldes…, un café, un poleo, unas pastas… Hombre, si sacasen caviar y vodka, pues sí que les diría…, a mí me llamaría la atención.
Y si alguien lo hiciese en conselleria, no tengan la menor duda que automáticamente, automáticamente, se cortaría.
Pero es que eso no se hace.

Como he estado en el Ministerio de Fomento, tanto con la ministra Ana Pastor, como el entonces ministro, el señor Blanco, y nos ofrecieron unos pasteles, unos cruasanes y unos cafés.
No creo que se lo traiga el ministro o la ministra de su casa, sino eso se paga de la caja fija, como aspirinas, ibuprofeno… Hombre, la medicación que puede tomar un alto cargo periódica, no; pero ibuprofeno, para incluso la propia gente del gabinete.
Y eso se hace y está dentro del concepto de caja fija, que después la intervención delegada lo controla.
Y, por ejemplo, no pueden entrar las bebidas alcohólicas y hay una serie de cuestiones… de cuestiones.

Por lo tanto, vamos a ver, dos personas, efectivamente, que una ya está…, que queden jornadas, que tienen derecho, y que en lugar de salir a un restaurante y pedirse un menú de 50, 60, 80 o 100 euros, se coman una pechuga de pavo de Villeroy de tres o cuatro euros -o no sé qué marca-, de cuatro euros, pues me parece que es digno y es eficaz y eficiente.

Y claro que he hablado con esas personas, porque para mí esas dos personas, la anterior secretaria autonómica y la directora general, la entonces directora general de Paisaje, me merecen toda la respetabilidad del mundo, y estaban muy afectadas.

Porque, a lo mejor, de otras personas se podrá dudar o no, o yo no le digo que haya habido un mal uso, pero concretamente estas dos personas son totalmente transparentes y, precisamente, se quedaban para aprovechar y para causar el menos gasto posible.

Mire, hoy, yo tengo derecho como consellera a que me paguen la comida.
Unos días como con algunas asociaciones y otros días como, podría ir… Dice: «Ustedes lo han regulado.
» ¡Claro que lo hemos regulado!
Aparte del decreto que le digo yo a usted sobre cajas fijas, que está regulado, que establece qué conceptos entran y, después, la intervención general.

En los presupuestos de cada conselleria, en el capítulo II, están…, compra de gastos de funcionamiento y de bienes corrientes, y hay locomoción, hay trabajos… Hombre, si la estrategia territorial de la Comunidad Valenciana se quiere presentar a nivel internacional, desgraciadamente el idioma, desgraciadamente para nosotros, ojalá fuese el castellano, pero el idioma internacional que todo el mundo conoce y entiende es el inglés.
Y se pagó un trabajo, la traducción en inglés, porque se presentó a promotores y se llevó a la Unión Europea, como muchísimos informes hay que presentarlos en otros idiomas y son servicios que se prestan.

Pero es que en la consignación presupuestaria hay una partida que es trabajos diversos o con distintas asesorías, empresas y profesionales, y de ahí se paga y se sigue una factura y se fiscaliza exactamente igual que cualquier gasto, que una adjudicación de obra o que la compra de material o cualquier cosa.

Por lo tanto, sembrar este tipo de duda cuando, encima, las cantidades que han salido son ridículas y que entran dentro del concepto de caja fija, como el Decreto 64/2011, que establece las indemnizaciones a que tienen derecho, tanto el personal al servicio de la administración de la Generalitat valenciana, personal funcionario, como los altos cargos, por restauración y hospedaje, que después lo que tienen que justificar.
Es que aquí da la sensación que uno pasa una factura… Pues no es así, hay una intervención delegada, que es la que fiscaliza y dice: facturas si corresponde, si no; si reúnen los requisitos o no.

Y, mire, le digo, yo como consellera tengo derecho a que me paguen la comida.
Pues le puedo enseñar todos los tiques.
Hoy mismo, además tengo la suerte de que la propia conselleria de infraestructuras…, en medio ambiente no hay bar y hay que salir a restaurantes de alrededor, pero en la propia conselleria de infraestructuras sí que tienen.
¿Sabe usted hoy lo que he comido, que como muchas veces?
Una Coca-cola y un sándwich vegetal… tres euros, dos euros.

El presidente Fabra estableció la recomendación de que fuesen menús no superiores a 20 euros.
Y esa es la orden que se ha trasladado a todo el personal directivo de la Generalitat valenciana.

Y le puedo pasar facturas mías -no voy a decir el restaurante, no vamos a dar publicidad- de diez euros.
Y ahí están.
Y pido la factura, lo pago yo con mi tarjeta y, después, lo justifico.
Y cuando se justifica, de la caja fija, me lo pagan a mí.

Si se organiza un desayuno de trabajo, hombre, lo normal es presentar: o zumo de naranja, o café, o unas pastas… Entra dentro de lo normal gastarse 100 o 200 euros.
Evidentemente, en las épocas de bonanza se gastaba más.
Yo he sido alcaldesa, hemos ido a un montón de inauguraciones, y había, vamos, picoteos variados.
En estos momentos de crisis, se han acabado los picoteos, pero se entiende…, todo el mundo.
Eso salía de la caja fija.

Es que eso está regulado normativamente.
Y yo he pedido explicaciones.
Entonces, claro, alentar con estas cantidades…, claro, alentar un halo de…, en fin, de falta de honorabilidad y de que aquí no hay criterios y no hay ningún tipo de fiscalización, me parece peligroso.
Porque, efectivamente, el dinero es público.

Y no voy a decir lo que dijo una política socialista de que el dinero público no es de nadie.
El dinero público es de todos, y por eso hay que ser excesivamente escrupuloso con la gestión del dinero público.
Totalmente de acuerdo con ustedes, pero hay normativa y, además, hay fiscalización.

Y eso es lo que se ha trasladado a todos los cargos, por lo menos, de la Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente, que cuando salen o tienen que ir de viaje, lo justifican.
O los viajes en AVE, los consellers vamos, por lo menos los consellers y los altos directivos de la conselleria de infraestructuras, en turismo.
Sin embargo, hay otros funcionarios que no van en turismo, no de La Generalitat, de otras administraciones.

Ustedes, aquí en las Cortes Valencianas, también se les pagan dietas, también se les paga el parquin e incluso creo que tienen alguna tarjeta para utilizar las autopistas.
(Veus) Hombre, lógico y normal, lógico y normal, porque ustedes están desarrollando una labor.
Si es que es lo mismo.

Ahora, ¿que entre todos decidimos que hay que quitarlo?
Pues, perfecto.
Pero, de momento, esas son las reglas del juego.
Por eso en este tema, mucha seriedad.
Y cuando haya un exceso, y de verdad se compruebe, yo seré la primera que lo exigiré, no le quepa la menor duda, porque podré tener muchos fallos y muchos defectos, pero ese, no, ni siendo alcaldesa ni siendo consellera.
Y somos perfectamente conscientes de la situación.

Igual que procurar ir a pie a comer a los restaurantes cercanos sin utilizar el coche oficial, que fue otra recomendación del presidente Fabra.
Y así lo hacemos.
Otra cosa es que nos inviten, pues, quien paga, manda, dicen, ¿no?
Esa es la realidad y esas son las explicaciones.

Entonces, claro, yo pediría un poco de seriedad en este tema, porque es un tema efectivamente de cuantía no importante, pero sí que está atacando la honorabilidad de personas, concretamente de dos personas, que han sufrido por este tema, ¿eh?
Se lo puedo decir… no, no, no, han sufrido por este tema.
Mucho.
Y se lo digo personalmente, mucho, porque han sido escrupulosas en este tema.

Y, después, porque son gastos que entran dentro de lo normal.
Váyase usted a cualquier administración, incluso en las Cortes Valencianas.
¿O es que a ustedes no les pagan dietas?
¿O es que a ustedes si hay alguno enfermo no les dan ibuprofeno?
¿O es que ustedes no tienen un menú especial?

También podría pensar alguien de la calle, porque es posible que ustedes que tienen un buen sueldo, igual que nosotros, no se pueden pagar…, tienen que tener un menú especial.
Podrían pensarlo, pero bueno, son concesiones, está así regulado, y esa es la realidad.
O pagar el parquin.
¿Por qué hay que pagar el parquin?
Y, sin embargo, se paga.

Entonces, un poco de seriedad.
Transparencia, total.
Pidan lo que quiera, lo tendrán absolutamente.
Pero dos cosas muy claras: hay fiscalización de la intervención delegada y no hay tarjetas de crédito, quiero que quede muy claro.

Y, de momento, todos los gastos hay que justificarlos.
Si a mí la intervención…, yo me entero…, claro, ustedes comprenderán que llevo una macroconselleria, no voy a estar analizando, pero si en la intervención hay alguna factura de dietas, de kilometraje, de restauración, de cualquier cosa que no está justificada, yo seré la primera en decir que eso no se pague o que se justifique.
Y si no se puede justificar, quien ha hecho el cargo tendrá que asumirlo y pagarlo.

Muchas gracias.

El senyor president:

 

Gracias a usted, consellera.

Para el turno de réplica, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

A vore, senyora consellera, la veritat és que la seua segona rèplica m'ha deixat més preocupat que la primera.
Perquè ha dit una sèrie de coses que.
.
.
fan que realment ens preocupem i que justifiquen de sobra el que s'haja preguntat aquest tipus de coses.

Per començar, alguns matisos.
Ací ningú diu que no hi haja cap tipus de fiscalització.
Això només ho ha dit vosté.
Això només ho ha dit vosté.

No es tracta que no hi haja cap tipus de fiscalització, sinó el que es tracta és de vore si les fiscalitzacions que es fan són les adequades o no.
(Veus) Efectivament, no faja aixina, perquè es tracta d'això.
Ja sabem que hi ha fiscalització, ací hi ha fins a síndic de Comptes, vull dir.
.
.
per a La Generalitat, evidentment que hi ha fiscalització.
El problema és si la fiscalització és suficient o no.
I de moment, fins ara, si hem d'analitzar el global del comportament de la Generalitat valenciana, per descomptat, no ha segut suficient.
No ha segut suficient, i no estic parlant d'açò, val?
, no ha segut suficient.

Després, hi han algunes coses que em preocupen.
Diu: «Hi ha excessivament.
.
.
» Bé, no entrarem ahí, perquè per a què, no vull entrar en això.

A vore, ací la importància, perquè vosté diu que açò és banal, no està en la quantitat, sinó en el fet.
Perquè del relat que vosté mos ha contat en esta segona part, el que un deduïx que ha passat és que estes persones han baixat al supermercat, s'han comprat rosquilletes, han anat amb el tiquet i han anat a caixa i han dit: «Feu el favor, pagueu-me açò.
» És això el que ha passat.
Això és el que jo acabe de deduir del que està vosté dient-me.

I jo, insistisc, no entenc com això pot entrar dins del concepte de dietes.
No ho entenc.
No ho entenc!
No, no faja aixina!
Jo no ho entenc.
(Veus) I no, no és que no ho entenga jo, és que no ho entendrà ninguna persona en el món mundial, llevat possiblement dels militants del Partit Popular que estan acostumats a este tipus de coses, deu ser, deu ser.
No m'obligue a parlar aixina.
Està obligant-me vosté a parlar aixina, perquè jo no ho entenc això!
Senzillament no ho entenc.
O com un pot baixar a comprar huevos Kinder o Activia, val?
, i després anar amb el tiquet a la caixa de la conselleria i dir: «Fes-me el favor, abona'm açò.
» Jo no ho entenc.

Perquè no estarà vosté dient-me el que ha pretés dir-me, i és que quan hi han reunions i ve algú de fora és la consellera la que se'n baixa al supermercat a comprar els tovallons i els gotets de plàstic i els refresquets.
.
.
«No patiu, ara baixaré jo», com si fóra l'Ajuntament de Quatretondeta.
No crec que siga això, perquè crec que no passarà ni a l'Ajuntament de Quatretondeta.

M'imagine que la conselleria, igual que en tots els llocs, ha de tindre un departament de compres, on es compren tot este tipus de coses.
Aleshores, com em justifica vosté eixos càrrecs que apareixen ací de llepolies de maduixa i de tovallons i tot això en el compte de la dieta d'un alt càrrec de La Generalitat?
Com m'ho justifica això?
De deveres vosté es creu el que està dient ací?
De deveres vosté creu el que està dient ací?
Jo me'n faig creus, eh?
Me'n faig creus sincerament, sincerament.

Insistisc, el problema no és la quantitat del que s'ha passat al càrrec.
El problema és la pertinença del que es passa al càrrec.
I el que havien d'haver vingut ací és a dir: «Senyors, efectivament, hi han hagut una sèrie de coses que han passat per ahí, que són molt xicotetes, però que no deurien haver passat mai, i que no tornaran a passar.
» Això és el que vosté deuria haver vingut ací a dir.
I no ha dit això.
Ha tractat de justificar esta actuació amb raonaments que no són correctes, senzillament, perquè no es pot comparar això amb el fet que hi hagen menús subvencionats amb les Corts Valencianes, no té res a vore.
No té res a vore.
És que no és el mateix, senyora.
(Veus) No és el mateix, no és el mateix.
No és el mateix com que vosté tinga el dinar pagat.
No és el mateix, no és el mateix!
No és el mateix com que ací hi haja un servei on et donen ibuprofé.
No és el mateix.
(Veus) No és el mateix!
I vostés ho saben perfectament.
Si és que damunt tindrem d'explicar-los això ací.
(Veus) Com va a ser el mateix això, com va a ser el mateix això?
(Veus) Si et fa mal el cap i no hi ha farmaciola ací, un va i es compra l'ibuprofé.
Jo no tinc la santa poca vergonya, i aixina els ho dic, de després vindre amb la factura de la farmàcia i dir-li al metge: «Paga-m'ho.
» (Veus) És això el que ha passat ací!
, eh?
, això és el que ha passat ací.
(Veus) Això és el que ha passat ací!
I de deveres, de deveres els ho dic, sincerament, m'agarraria vergonya (veus) d'estar com vostés, tractant de justificar eixe tipus de coses.
(Veus)

El senyor president:

Muchas gracias, senyor Torró.
(Veus) Por favor.
.
.
(Veus)

Tiene la palabra el señor Ponce.
Si no la quiere.
.
.
(Veus) Si no ha pedido el turno de réplica.
.
.

El senyor Ponce Guardiola:

No lo he pedido.

El senyor president:

Entonces, tampoco lo ha pedido el señor.
.
.
Signes.

El senyor Signes Núñez:

Bé.
Gràcies, president.
I gràcies, consellera.

Son cinc minuts, president?
Són cinc minuts?

El senyor president:

Sí.

El senyor Signes Núñez:

Mire, vosté.
.
.
Anem a vore.
Açò que hem conegut, senyora consellera, no ho hem conegut per la transparència de la conselleria, sinó que ho hem conegut gràcies a la premsa, gràcies als periòdics El País i el Levante, no gràcies a la transparència de la conselleria, que açò no ho ha tret, açò li ho han tret a la conselleria.

Vosté ha assegurat que ningú en la conselleria seua gasta targeta, en la seua conselleria no hi ha targeta.
Ho ha dit vosté, no?
Aleshores, com s'entén que la senyora Cristina Serrano, i referent als hotels.
.
.
, a les dos estades d'hotel que vosté s'encabota en dir que no és objecte de la compareixença.
.
.

El senyor president:

Señor Signes, yo tengo la comparecencia suya.
.
.
, perdón, la que remitió don Luis Torró a la mesa, y dice: «Explicaciones sobre las compras en supermercados pagadas con dinero público por parte de altos cargos de la antigua Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda.
» Y no pone nada más.

El senyor Signes Núñez:

D'acord, president.

Aleshores, jo entenc que la consellera no vol parlar dels hotels, dels dies 1 i 2 de gener de 2010.
.
.

El senyor president:

Señor Signes, no me haga usted la jugada.
.
.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
i del 27 al 29.
.
.
de 2009.
Ja ho entenc.
Però jo el que li vullc dir a la consellera és que.
.
.

El senyor president:

Señor Signes, estoy en el uso de la palabra, estoy hablando con usted.
Un segundito.
Le pido, por favor, que se ajuste a la intervención del orden del día.

El senyor Signes Núñez:

Estic ajustant-me.

El senyor president:

Sí, sí, pero no haga usted un soliloquio ahí diciendo.
.
.
mezclando churras con merinas.
La señora consellera está aquí para responder a la comparecencia que ha solicitado el seño Luis Torró.
Y usted tiene que ajustarse al orden del día de la comparecencia del señor Luis Torró.
Si usted quiere algún otro tema a tratar, estaremos contentísimos todos de que usted solicite la comparecencia y venir aquí y explicar y hablar de lo divino y de lo humano.
No por eso entienda usted que la señora consellera quiere rehuir cualquier tipo de tema, porque hasta la fecha la única consellera que yo conozco que siempre que le hemos dicho que venga y que asista a esta comisión, es esta señora que tenemos aquí a mi derecha.

Gracias, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.
Però eixa és la seua interpretació.

Jo ni vull mesclar xurres amb merines ni peres amb pomes.
Però la senyora consellera ha dit -i, per tant, jo tinc de contestar-li, perquè és objecte de la compareixença- que en la conselleria no hi ha targeta.
Jo li llig literalment el que la senyora Cristina Serrano diu.
Diu concretament, el dia 17 d'octubre de 2001:«La tarjeta la usaba todo mi departamento; no todo se me puede achacar a mí.
» Com és possible això, senyora consellera?
, si la conselleria.
.
.
(Veus) Senyor president, jo li demane, li demane, per favor, que.
.
.
silenci.
És a dir, si vosté ha dit.
.
.

El senyor president:

Perdone, señor Signes.

Usted me puede a mí demanar lo que usted quiera.
Otra cosa es quién preside y quién regula el debate aquí en esta sesión de esta comisión.
Y el que preside y regula el debate es el presidente, que soy yo.
Y como soy yo, le vuelvo a repetir, me gustaría que se ajustara, en su turno de réplica, (remors) en su turno de réplica, me gustaría que se ajustase a la comparecencia de la señora consellera, entre otras cosas, señor Signes, porque a usted no le gustaría, de estar, en el supuesto caso, que es bastante difícil, de estar usted aquí y ella ahí, el que ella le preguntase o le interpelara por algo de lo cual no ha preparado o no tiene por qué conocer, entre otras cosas.

Pero, vamos, vuelvo a insistirle, haga el favor, ajústese a la comparecencia, que sabe usted que a mí.
.
.
yo soy muy.
.
.
suelo tener la mano amplia.
(Veus) Sí, los minutos ahora se los vamos a dar.
Pero lo que no puede ser es que usted se empeñe en hablar de las churras, si de lo que estamos hablando aquí son de merinas.
¿Vale?
Gracias.

El senyor Signes Núñez:

Jo insistisc que la senyora consellera, en la intervenció que ha acabat, ha dit que en la seua conselleria no hi ha targeta.
Jo estic llegint-li literalment el que diu la senyora Cristina Serrano: «La tarjeta la usaba todo mi departamento; no todo se me puede achacar a mí.
» Aleshores, jo, la pregunta que li faig a la consellera -i té a vore amb la compareixença, vullga vosté o no vullga, senyor president- és que o vosté ha mentit dient que en la conselleria no n'hi ha ni hi ha hagut targeta o que la senyora Cristina Serrano no sé a quina targeta estava referint-se, no sé a quina targeta estava referint-se.
Però ella parla d'una targeta i parla que no únicament la utilitzava ella, sinó la utilitzava tot el seu departament.
Per tant, això vol dir que la conselleria sí que té targeta.

Per tant, si vosté ha dit que la consellera no ha tingut mai targeta, o vosté ha mentit o està confosa.
Aleshores, per tant, espere que ara en la següent intervenció vosté m'aclarisca este dubte que, lògicament, vosté entén que m'ha generat, encara que el president s'haja marejat un poquet, però que sí que és objecte de la compareixença.

Tampoc ha contestat vosté, senyora consellera.
.
.
, entenc que no, en la mesura que no m'ha contestat si s'ha produït el reintegrament d'eixos diners a la conselleria.
Entenc que no, perquè el que vosté ha fet ha segut justificar les despeses, com a una cosa lògica i normal.
És a dir, totes, los huevos Kinder, tomates Raf, productos Activia.
.
.
, totes.

I, per tant, entenc, i voldria que m'ho ratificara, que ni el senyor Cotino en el seu moment va demanar que se reintegrara a la conselleria eixos diners ni vosté ho ha demanat.
I, repetisc, si vosté ho ha demanat, s'han reintegrat eixos diners?
Són qüestions que voldria que m'aclarira, perquè vosté no m'ho ha aclarit tampoc.

I després, pel que se comentava que se baixava a comprar i tal, i la consellera no.
.
.
, i pujava dalt ella i era la que.
.
.
Anem a vore.
Llig literalment: «Desde el Sushiclub del paseo de la Alameda, también sirvieron tres cenas, por la hora en la que se suministran, presumiblemente a la vivienda de la ex subsecretaria, por valor de 162,97 euros, que se justificaron como comidas o restauración de trabajo, aunque también sirven comidas en el mismo local.
»

Jo, si este tema vosté l'ha estudiat, jo voldria que vosté me donara més llum, perquè lògicament ací diu que presumiblement -eixe presumiblement no sé fins on arriba- se varen servir al domicili de la senyora Cristina Serrano.
I, per tant.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias.

Tiene la palabra la señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias.

Voy a intentar responder.
.
.
, porque yo creo que ha quedado suficientemente claro, pero parece ser que no queda claro.
Volvemos.

Mire usted, señor Torró -uno detrás de otro, yo no tengo sabe que ningún problema en contestar-, el tema de la fiscalización, son adecuados o no.
Lo ha puesto en duda usted.
Yo le he dicho cómo funciona el procedimiento, que no lo he inventado yo, que existe en todas las administraciones: en la administración general del estado, en la autonómica, en la provincial y en la local.
Incluso en las empresas privadas también hay una forma de acreditar, pero no nos interesa en estos momentos la empresa privada.

¿Fiscalización?
Sí.
¿Son adecuados o no?
Mire usted, es que ustedes, la izquierda, tienen especial énfasis en que cuando no gobiernan o les interesa algo, o no.
.
.
, en fin, no responde a lo que ustedes creen, en lugar de argumentar, es desprestigiar y poner en cuestión todo el sistema jurídico y el sistema de controles.

Mire usted, es que ponernos aquí.
.
.
, es que a lo mejor no son suficientes, es que no han controlado.
Entonces, nos cargamos a todos los interventores generales del estado, a la Sindicatura de Cuentas.
.
.
Es que no puede usted decir que no hay controles.
En la administración hay controles.
Y estos controles se fiscalizan, y lo fiscaliza la intervención delegada de las respectivas consellerias, como fiscalizan los contratos.
Que haya algún error o que haya algún tipo de cuestionamiento, no significa que ustedes cuestionen todo el sistema, que es lo que más les gusta, cuestionar todo el sistema.
Y si ustedes creen que hay alguna ilegalidad, acudan a los tribunales, acudan a los tribunales.

Mire, por eso, el concepto de dietas.
.
.
Me dice: «Y solo interesa a los militantes del PP.
» Pues mire, señor Torró, en los militantes del PP, como en todos, hay de todas clases, buenos y no buenos, pero no le voy a permitir aquí que nos meta a todos en el mismo saco.

Ya le he dicho cómo está en la normativa regulado el concepto de dietas, ya le he dicho que es la caja fija para atender todas estas cuestiones.
Pueden bajar ellas o pueden los altos cargos.
.
.
, o podrían haber bajado sus secretarias, que tienen café, golosinas, caramelos, si viene alguien, y están en todas las administraciones.
Lo compran, traen la factura y la justifican.
Pues claro que sí.
Tiene usted que (inintel·ligible) .
.
.
cobra.
(Veus) No, no.
Incluso (inintel·ligible) .
.
.
si quieren alguna tostada.
Pero eso se da en todas las administraciones.
Insisto, si dieran caviar, jamón de Jabugo, vodka.
.
.
, le diría: « ¡Hombre!
, esto es excesivo.
»

Pero, ¿usted cree que tener zumo de naranja, Actimel, un café, leche, servilletas.
.
.
?
Es que eso está, señor Torró, y eso entra en el concepto.
.
.
, dentro de lo.
.
.
, el concepto de gasto fijo, de caja fija, que después los tiques, con las facturas correspondientes, se fiscalizan.
Y luego exige la intervención quién lo ha pedido y para qué.
Y si era un desayuno de una reunión de trabajo, exigen día, hora, lugar, con quién estaba y por qué.
Esa es la fiscalización, señor Torró, esa es la fiscalización.
A lo mejor puede ser que ha pasado o no.
También es verdad -yo exigí explicaciones.
.
.
- que muchísimos gastos, como usted.
.
.
, no los han pasado.
Como yo hay muchísimos gastos que voy a Madrid y me pagan el viaje, y a lo mejor algún taxi, pero no lo que me tomo por allí, que son cinco, ocho.
.
.
Bueno, pero ocho euros en ocho euros, y seis euros en seis euros, al final también es dinero.
No me diga que no es lo mismo.
A usted no le interesa que le paguen el parquin o que tenga un menú subvencionado.
A lo mejor al ciudadano de la calle sí que considera que eso es una barbaridad.

Entonces, si nos ponemos a hacer demagogia, señor Torró, todos sabemos hacer demagogia.
Y yo puedo salir y decir: me parece una vergüenza que los diputados, que los señores diputados les tengamos que pagar el parquin, y la gente me aplaudiría.
¿Quiere que lo haga?
No, porque hay que ser un poco más responsable, señor Torró.
Hay que ser un poco más responsables, especialmente en estos momentos.
¿Controles?
Todos lo que usted quiera.
Y si se acredita.
.
.
Esto ha pasado una fiscalización.
Y yo pedí.
.
.
, y nada, y me lo justificaron todo y está todo justificado.
Entonces, me parece, de verdad, absurdo y sacar las cosas de control.

Otra cuestión es.
.
.
, no hay tarjetas de crédito.
Mire, yo soy consellera desde junio, el 22 de junio, y después ratificada el 29 de julio.
Estando yo, no.
Porque el presidente Fabra volvió a insistir en menús de 20 euros, en no utilizar el coche oficial y que no tuviesen tarjetas.
Usted me está hablando de recortes de periódico, de recortes de periódico.
(Veus) Que haga la comparecencia la señora Cristina Serrano y que le explique la señora Cristina Serrano qué tipo de tarjeta.
O si no estuvo.
.
.
Es que no es alto cargo conmigo.
Es que la señora Cristina Serrano no es alto cargo conmigo.
Y yo sí que di la orden, a través del subsecretario, que si había alguna tarjeta de crédito, se eliminara.
Y me dijeron que no había ninguna tarjeta de crédito, que se pagaba y que después se justificaba.

No obstante, si demuestra.
.
.
Yo entiendo que todos los gastos han sido fiscalizados, porque yo no tengo ningún informe en contra.
Si me llega un informe en contra.
.
.
A no ser que quieran también que me dedique a hacer otra fiscalización sobre los fiscalizadores, que son los interventores de carrrera, funcionarios de carrera, que yo creo totalmente en su profesionalidad.
Si quieren, yo la hago.
Una cuestión más, una competencia más, nos ponemos a hacerla.
Y entonces exijo responsabilidades.
Yo exigí qué había pasado, se acreditó suficientemente y creo que se hace un uso responsable de esto.
Pero no utilicemos la demagogia, no utilicemos la demagogia.

El senyor president:

Muchas gracias.

Preguntes

El senyor president:

Pasamos al punto número 3 del orden del día.

Pregunta número 230 sobre el cambio de ubicación de las estaciones de control de contaminación atmosférica en Valencia, formulada por el diputado Juan Ignacio Ponce.

Tiene la palabra por cinco minutos.
Tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Visto que el tiempo va a ser muy limitado, me gustaría que fuéramos al grano.
Ya sé que esto lo hemos discutido en el pleno.
Yo al acabar el pleno le entregué unas tablas, usted amablemente me envió después un informe que le elaboraron en conselleria.
Y, bien, la pregunta era: ¿considera el Consell que la contaminación atmosférica de Valencia se reducirá por el hecho de trasladar las estaciones de medición de unos lugares a otros?

Usted me habló de criterios objetivos, que estaba el aval del CEAM y de la Comisión Europea, que había criterios técnicos de proporción, ubicación y demás.
Yo lo que le pido es que bajemos un pelín al detalle de la situación concreta, nos olvidemos de los informes que hayan elaborado.
Yo he actualizado las tablas que le entregué con los datos que me ha dado que vinieron con el informe de ustedes y a fin de cuentas viene a decir lo mismo.

Esta es una tabla en la que aquí, en naranjita, se ponen los niveles máximos permitidos, el umbral para la salud humana.
Solamente.
.
.
, de cinco estaciones la contaminación solamente Viveros estaba por debajo; hay una sexta, que es Francia, que está un poquito por encima de estos, pero también está por encima de los niveles.
Estamos hablando de 2004 y 2011.
Las de encima son el resto de estaciones, tres que fueron trasladadas y la cuarta que no ha sido trasladada.
La que no ha sido trasladada es la de Pista de Silla, que era la que tenía los valores menores.

Si miramos estas tablas una a una, en el caso de Nuevo Centro esta fue la situación, esto es lo que dice la normativa de cómo tenían que ir los niveles y esta era la situación y este es el punto último validado y el dato que me dio usted.
Está claro que estábamos muy por encima de los valores.
En ese momento, si se trasladaba esa estación tenía que trasladarse a un sitio cercano, era por un problema de una permuta que había que sacarla de ese punto concreto.
La recomendación para garantizar la salud de los valencianos hubiera sido enviarla a un lugar cercano.
Se alejó un kilómetro y pico, hacía Campanar, un lugar mucho más despejado donde no se medían esos niveles de contaminación y ahora, claro, estamos mucho más bajos.

En el caso de Pista de Silla, que es la que se mantiene en su sitio, esto son los niveles que dice la normativa y estos son los valores que experimentaba, siempre por encima y sorpresivamente este año hemos bajado a niveles casi la mitad que a los anteriores.
Quizá sea indicativo de que realmente está bajando la contaminación en Valencia, pero lo podemos afirmar en este punto, que es el tercer cinturón interno de la ciudad de Valencia.

El caso de Linares y el caso de la avenida de Aragón estando por encima en los dos casos fueron trasladadas.
En el caso de la avenida de Aragón, por no tocar una carrasca centenaria, criterio magnífico, pero se podía haber retirado diez metros, veinte, cuarenta, cincuenta, se llevó al Politécnico, un lugar muchísimo más despejado.

Claro, señora consellera, realmente me preocupa la salud de la gente de Valencia y supongo que a usted también.
Entonces, lo que le estoy diciendo es que se han trasladado siempre cuando los niveles estaban muy por encima.
Lo ideal sería ahora que usted me dijera «no, mira, ahora vamos a llevar por lo menos a un punto o a dos de lo que me está diciendo, a ver si realmente ahora estamos por encima o por debajo».
Y me taparía la boca y le aplaudiría.
Pero, insisto, estos niveles son muy preocupantes, se las han llevado las estaciones cuando los niveles eran muy elevados.
Y, bueno, tendría que convencerme para decirme que, bueno, era una solución correcta.

Otro parámetro que también se iba bastante y tal era el tema de partículas.
Pero resulta que los datos disponibles de partículas no son homologables con lo que dice la normativa.
La normativa habla de PM10, un determinado tamaño de partículas, sin embargo aquí se miden partículas totales en las estaciones.
Siempre daban valores por encima, pero nunca llegaron a medirse con este PM10 que es el tamaño de las partículas adecuadas.

Le entregué también el planito en el que está la ubicación anterior y posterior de las estaciones.
Estas son las tres rondas de Valencia donde hay más tráfico.
No, yo creo que no se entiende que no haya ninguna estación aquí dentro.
Decían que había demasiadas estaciones de control de tráfico, el ratio puede ser el doble o la mitad de las que miden el fondo.
Yo lo que le aconsejaría y le pediría es que establezca un par de estaciones donde hay más tráfico.
Porque, claro, si solamente estamos midiendo en la periferia o en la ultraperiferia no tenemos datos reales de contaminación atmosférica.
Y, bueno, luego curiosamente me encontré que había un artículo de la prensa de hace un año en el que se decía que fue la Unión Europea la que instó a la Comunidad Valenciana a tomar medidas y por eso se trasladaron las estaciones.

Yo le pediría que el tiempo que no dediqué antes quizá lo pueda…

El senyor president:

Gracias, señor Ponce.

Señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ponce, com vosté ha recordat, este tema en una formulació pràcticament igual ja ho vam debatre en el ple del passat 15 de febrer.
Per eixe motiu jo pensava que vosté retiraria la pregunta, però, bé, vosté manté la pregunta, té el dret de fer-ho.
I em permetrà que, atés que el tema és el mateix i amb el temps transcorregut la situació no ha canviat significativament, em remeta bàsicament a la resposta que ja li vaig donar.

El canvi d'estacions de mesurament, que no s'ha produït un dia per altre sinó al llarg de diversos anys, respon a criteris tècnics i normatius de la Unió Europea i de l'estat espanyol.
Ha d'haver un número mínim d'instal·lacions en funció dels habitants i en l'Horta disposem del doble d'estacions que exigix la normativa.
I les instal·lacions han de ser de diferents tipus, de trànsit o de fons urbà, i han de mantindre una proporció i també la ubicació ha de complir unes característiques, distàncies, etcètera.
Per tant, les estacions de control de la ciutat de València estan a hores d'ara adaptades a la normativa sobre qualitat de l'aire i compleixen els requisits tècnics i de representativitat de les mesures que toca.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Señora consellera, esperaba que contestara a lo que le acabo de explicar así concretamente.
Yo creo que en cualquier cabeza cabe que si hay que medir el nivel de tráfico en Valencia lo midamos en el punto más transitado, en uno mediano, en uno un poco menos y, luego, sí, se midan los niveles de fondo.
Las estaciones de Francia y del Politécnico están en lugares muy ventilados, en que los vientos del este están constantemente limpiando esas zonas.
Algo más de contaminación de fondo podían medir las de Bulevard o las de Nuevo Centro, quizás la nueva ubicación de Campanar.
Pero a lo que voy es que las que estaban midiendo contaminación de las zonas cuando hay más tráfico han desaparecido.
No sabemos qué niveles de contaminación hay ahí.
Entonces, yo lo que insisto es que una política responsable debería de hacer que al menos se ubicaran una o dos estaciones de control de la contaminación en las zonas más transitadas.

Y, ya le digo, el cambio de ubicación, eran motivos muy concretos de que estaba a menos de 25 metros de un cruce y no sé qué… Se podían llevar a unos 50 metros, 20, 100…

El senyor president:

Gracias.

El senyor Ponce Guardiola:

…se llevaron kilómetro y pico…

El senyor president:

Gracias, señor Ponce.

Tiene la palabra la señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor Ponce, usted habrá visto en el poco tiempo que llevamos que yo le he facilitado toda la información, otra cosa es que le pueda gustar más o menos, incluso usted me dio unos datos, yo los trasladé a la Dirección General de Calidad Ambiental, me hicieron un informe y yo se lo hice llegar.
No tengo ningún inconveniente, ningún inconveniente en que usted haga una propuesta y la plantee a los técnicos, porque esto es una cuestión, primero, estrictamente muy técnica, muy técnica.
Y piense, es que a veces da la sensación, -sé que usted no quiere transmitir eso- da la sensación como.
.
.
especialmente o la consellera, que de verdad estas cuestiones, salvo que hubiese alguna alarma, algún indicador que nos hiciese actuar, o los técnicos tienen ganas de jorobar a la gente y de falsear los datos.
No.
Porque además usted sabe que las redes en todas las bases de control y vigilancia de la calidad atmosférica son millones y millones de datos que se procesan anualmente.
Básicamente estamos hablando de unos 34 millones de datos que hay que procesar, que hay que valorar técnicamente, ni siquiera políticamente.
Que después, técnicamente, porque eso es una cuestión o existe contaminación o no existe, es difícil, y que después se trasladan al ministerio de agricultura que lo remite a la Unión Europea y seguimos nuestras indicaciones y además se publica en la página web.

Mire, los datos provisionales del 2011 es que establecen concretamente los datos que los valores de concentración de dióxido de nitrógeno están muy por debajo del límite anual, que está en 40 microgramos por metro cúbico, muy por debajo.
Entonces, claro, si están por debajo pues a lo mejor podemos seguir mejorando (inintel·ligible) .
.
.
los datos generales.
Yo ya le dije, porque a mí me dijeron los técnicos, que los datos que usted estaba manejando no eran los correctos, los validados por la red valenciana de control de la contaminación.
Entonces, claro, esto de los datos, pues, bueno, si son nuestros formule la propuesta, yo se lo he dicho, y hablaré con el director general al que usted no sé si conoce, al de Medio Natural sí, pero al de Calidad Ambiental.
Porque no tengo ningún inconveniente en que usted se siente y que lo miren.
Pero, claro, poner continuamente, y no digo que usted no tenga razón, pero yo lo digo lo que a mí me transmiten.
Y, claro, cuando vieron esos datos los propios técnicos dijeron -y es cuando yo le remití toda la documentación- que esos datos no estaban suficientemente validados por el órgano competente, que en este caso es la red valenciana, que usted sabe que es la competente.

A veces los ayuntamientos hacen mediciones, pero lo que vale.
.
.
Y ojo, no quiero echarle la culpa a nadie, pero ojito con los datos, porque al final hay todo unos procesos muy técnicos, muy protocolarizados que son los que determinan si existe o no.
Insisto que esa información no nos la quedamos nosotros.
Estamos obligados a remitirla al ministerio y el ministerio a la Unión Europea.
Y, efectivamente, sabe usted que es un eurodiputado de los Verdes preguntó en la comisión de Medio Ambiente y se constató que, efectivamente, el número de estaciones y los criterios eran los adecuados.
Le contestó la Comisión Europea, la Unión Europea, no nosotros.
Y se lo puedo hacer llegar.

Mire usted, al final los criterios de implantación y de cambio de estas estaciones se hizo con criterios enormemente técnicos y objetivos y con la Fundación de Estudios Medioambientales.
Y le decía que, efectivamente, las estaciones de tráfico o de fondo urbano no pueden ser superiores ni en dos veces, ni inferiores en dos veces, lo dice el real decreto de enero de 2011, en su anexo III.
Dice que no pueden ser superiores a las de tráfico.
Y en este caso de Valencia había un claro sesgo a favor de las de tráfico en detrimento de las estaciones.

Hay informes sobre esto, informes técnicos que no los hago yo, de verdad, yo no tengo ni puñetera idea, sirva de paso para decírselo y le hablo con total claridad.
Entonces, de verdad, se lo he explicado, no tenemos ninguna intención ni de fastidiar a los ciudadanos de Valencia y del área metropolitana, ni de permitir el envenenamiento, de verdad que no.
Y si salta la alarma, como ha saltado en otras cuestiones, se han tomado medidas o se han llevado a cabo planes de mejora de la calidad ambiental.
Le pido, de verdad, un poco de seriedad en este tipo, y son datos suministrados técnicamente.
Y le emplazo, de verdad, señor Ponce, porque yo se lo he explicado y creo que los datos provisionales nos avalan y además el cambio de estaciones se hace con criterios estrictamente técnicos y avalados y cumpliendo la normativa y los criterios de implantación que establece el real decreto, que usted se ponga en contacto con la dirección general de Calidad Ambiental y le haga llegar todas sus propuestas.
Y si son mejorables, no tengo ningún inconveniente, y están avaladas técnicamente, en llevarlas a cabo, ninguno, de verdad.

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

Damos por finalizado… (Remors) Ah, sí, tenemos una pregunta más.
La número 237.
Quería privarles yo a la comisión de su presencia, pero no es así.

Tiene la palabra don Luis Torró.

El senyor Torró Gil:

Molt fàcil i molt breu.
Molt fàcil no ho sé però molt breu sí, senyora consellera.

Com és possible que el Consell aprovara la modificació del Pla general d'ordenació urbana de Castelló l'any 2010, un pla que ha estat anul·lat, que estava anul·lat pel Tribunal Suprem i ha estat ratificada eixa anulació recentment.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra para dar respuesta, la señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyoria, el text de la pregunta, tal com està formulada, pot induir a una certa confusió en un tema que a més és molt complex des del punt de vista jurídic amb pronunciaments diferents per part dels tribunals a favor i en contra de La Generalitat.
Allò que va fer l'anterior Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, mitjançant la resolució de 28 de gener de 2010, va ser donar execució a una sentència del Tribunal Suprem que havia ordenat la retroacció del procediment administratiu del Pla general d'ordenació urbana de Castelló per a fer un nou tràmit d'informació pública.
Li faig un breu resum de l'assumpte.

Per resolució d'1 de març de 2000, l'aleshores COPUT va aprovar definitivament el pla general de Castelló.
La resolució va ser impugnada per uns particulars en via contenciosa administrativa i el Tribunal Superior de Justícia a la Comunitat Valenciana va dictar sentència desestimatòria de la demanda i que confirmava la resolució de la conselleria.
Ara bé, esta sentència va ser recorreguda davant el Tribunal Suprem, qui va dictar sentència donant ara la raó als particulars i ordenant que es fera un nou tràmit d'informació pública.

La nova informació pública la va fer l'ajuntament, que és l'òrgan competent en l'elaboració i tramitació del pla general, i, després, va traslladar tota la documentació a la conselleria, que va considerar que la sentència havia estat executada adequadament.
Per la qual cosa va dictar la resolució de 28 de gener de 2010, a què es refereix la pregunta; una resolució de la conselleria que va ser avalada pel Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, en el seu acte de 26 d'abril de 2010, i que demostra que l'actuació de la conselleria no era arbitrària o sense trellat; tot i que, després, el Tribunal Suprem haja decidit que la primera sentència de 2008 no estava ben executada.

L'Ajuntament de Castelló ha iniciat ja els treballs previs que permetran l'execució de la sentència del Tribunal Suprem.
I s'ha donat trasllat al Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana en relació a les actuacions a realitzar per al compliment de la sentència.

De moment, res més.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

El senyor Torró Gil:

Bé, senyora consellera, la veritat és que seguix…

El senyor president:

Un momento.
Un momento, por favor, que voy a poner el tiempo que tiene.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, senyora consellera, m'ha explicat quins han sigut els elements o els punts de.
.
.
Però seguim sense entendre, amb claredat, com és possible que, davant d'una sentència del Tribunal Suprem, la conselleria haja donat el vistiplau a un tràmit que la mateixa tramitació ja reconeixia que no era d'acord amb el que estava marcant-se.

Mire, un pla és una norma.
I si s'anul·la la norma, s'ha de començar de zero.
Hi han dos coses diferents -jo no sóc jurista, però m'he preocupat de saber açò abans de vindre ací, a parlar d'este tema-: una cosa són les normes i l'altra són els actes que deriven d'eixes normes.

Els actes, evidentment, no es poden anul·lar, perquè la major part d'ells ja estan fets.
I en este cas, per exemple, en el de Castelló, hi han qüestions com, per exemple, el PAI El Corte Inglés.
Ja està fet, val?
Està fet aplicant una norma que no era la correcta, perquè no.
.
.
Però eixe PAI ja s'ha fet.

Però la norma està anul·lada pel Tribunal Suprem, des de 2008.
En 2008 el Suprem diu que la norma del Pla general d'ordenació urbana de Castelló és nul de ple dret, no caben cap coses i que, per tant, es retrotrau el procés al moment anterior a l'exposició al públic.

El problema és que, en eixos moments, es produïxen una sèrie de canvis, que no es tenen en compte, i que es pretenen fer vore com que eixos canvis ja no són els mateixos que hi havien amb anterioritat.
És a dir, el que s'exposa al final és el pla general d'ordenació urbana aprovat i no el pla general d'ordenació urbana que s'havia d'haver exposat en el moment en què tocava.
No era el mateix document i, per tant, no podia tirar-se endavant amb eixe pla.

A mi.
.
.
, jo dubte moltíssim que la conselleria de medi ambient, abans de donar o prendre una decisió d'eixe tipus, tractara d'assegurar-se amb claredat que estaven complint-se tots els extrems que marcava la sentència del Tribunal Suprem.
I encara és més estrany que hi hagen hagut intents, encara més recents, de modificació del pla general; d'un pla general que no està en vigor, perquè, en estos moments, el pla general d'ordenació urbana que hi ha en vigor en Castelló no és el de 2000, sinó que és l'anterior, que -si no ho tinc mal apuntat- és el de 1984; perquè el de 2000 és nul de ple dret, no pot ser aplicat de cap manera, sinó que el que s'ha d'aplicar és el de 1984.

Jo el que els demane, per tant, a la conselleria, en tant que organisme que ha de, en última instància, fiscalitzar tot el que es fa en els temes d'urbanisme, és que facen un poquet els seus deures ben fets i tracten de resoldre un problema tan greu com el que està plantejant-se ací; que no és un problema, evidentment, que puga afectar la vida quotidiana de les persones, però que, efectivament, afecta el desenvolupament urbanístic d'una ciutat, i més una ciutat important com Castelló.
I, en estos moments, tindre en vigor un pla general d'ordenació urbana de l'any 1984, aplicant-se una normativa de l'any 2000 que no és la correcta, amb actes administratius ja complerts i, a més, amb modificacions i tot el procés tan complicat que s'ha dut endavant, el que nosaltres entenem, per tant, és que la conselleria deuria asseure's amb l'Ajuntament de Castelló i elaborar un pla de.
.
.
, vore de quina manera fan complir, definitivament, la sentència del Suprem.

I no seguisquen utilitzant subterfugis, que el mateix Tribunal Suprem els ha dit que no són correctes, val?
, que no són correctes perquè en l'execució de sentència, la Llei reguladora de la jurisdicció contenciosa administrativa diu molt clar, en l'article 103, en el punt 4, que «són nuls de ple dret els actes i disposicions contraris als pronunciaments de les sentències, que es dicten amb la finalitat d'eludir el seu compliment», que és el que s'ha fet ací.
S'ha buscat un subterfugi per a dir, «complim»; però en realitat no estem complint, perquè el que estem exposant no era realment el que deuríem haver exposat.

I, per tant, explique'ns, almenys, què és el que pensen fer a partir d'ara per a resoldre aquesta situació.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra la consellera, por un tiempo de 3:30.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, señor Torró, yo a veces puedo ser muy… Soy sincera, ¿eh?
La verdad es que soy bastante sincera, y puedo ser muy vehemente en mis explicaciones.
Pero le agradezco el tono, se lo agradezco, en un tema… No sé, yo esperaba que la pregunta me la hiciera su compañera, Marina Albiol, que estaba… Y, en fin, conociendo un poco, me esperaba otro tono.
Agradezco el tono.
Porque, además, es un tema complicado; complicado no porque es una cuestión política, sino complicado jurídicamente, créame que es muy muy complicado jurídicamente.

Mire, nosotros… Por lo tanto, agradezco ese tono; es verdad.
Cuando hay que darnos caña y ser duros, se dice.
Pero agradezco ese tono.

Pero le voy a explicar que no ha sido un subterfugio.
No piense que la conselleria trata de buscar…, ni el ayuntamiento.
Hay distintas interpretaciones jurídicas, pero no hemos buscado ningún subterfugio.

Efectivamente, la conselleria se ha sentado con el Ayuntamiento de Castellón y, de hecho, en este tema vamos de la mano; y ahora le explicaré todo lo que se ha hecho.
Pero, precisamente porque estaban todos los técnicos del ayuntamiento y todos los técnicos de conselleria, al más alto nivel, desde la abogacía de La Generalitat, los responsables del servicio territorial de Castellón -que son profesionales de reconocido prestigio en el tema de urbanismo-, y no había unanimidad en la forma de interpretar y ejecutar, unanimidad jurídica -en todo momento se hablaba de cuestiones jurídicas.

Mire usted, yo le hecho un poco la sinopsis, o un poco el camino histórico de qué ha sido el plan general de ordenación urbana.
Mire usted, es que no lo aprobó la conselleria.

Efectivamente, la conselleria, en 2002, hay una resolución que aprueba definitivamente el plan general de Castellón.
Se recurre ante el Tribunal Superior de Justicia.
El Tribunal Superior de Justicia da la razón a la Generalitat valenciana.
Y los particulares siguen al Supremo.
Y se dicta el Supremo y, efectivamente, dice que hay que retrotraer, que es anulable -habla de la anulabilidad, no de la nulidad; anulabilidad-, que hay que retrotraer el procedimiento al momento inmediatamente posterior a su aprobación provisional, sometiéndole a una nueva información pública.

Eso es lo que hace el ayuntamiento, una nueva información pública.
Remite la documentación a la conselleria.
Y es cuando se produce la resolución del conseller, de 28 de enero de 2010, donde se da por ejecutada la sentencia del Tribunal Supremo.

Pero no es que el conseller de turno dice… No.
Primero había un informe favorable de la Comisión Territorial de Urbanismo de Castellón.
Y, es más, el tribunal -por eso se lo he leído, ¿eh?
-, el Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, en un auto de 26 de abril de 2010, da por ejecutada esa sentencia.
Le voy a leer el fundamento jurídico único de ese auto, que es esclarecedor, y que indica cómo el Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana avaló la decisión de la conselleria de aprobar el nuevo Plan general de ordenación urbana de Castellón, después de la segunda información pública.
Dice: «Dados los términos de la sentencia dictada por el Tribunal Supremo, de cuya ejecución se trata, atendiendo precisamente a su estricto cumplimiento, sin que esta ejecutoria pueda exceder de los límites de la misma, y a la vista de la resolución del conseller de Medio Ambiente, Urbanismo y Territorio, de fecha 28 de enero de 2010, procede tener por cumplida la sentencia del Tribunal Supremo en sus propios términos, procediendo al archivo de la presente ejecutoria.
»

O sea, el Tribunal Superior de Justicia dijo que estaba bien ejecutada esa sentencia.
Por tanto, no fue una decisión arbitraria de la conselleria.
Sólo que, efectivamente, los particulares siguieron recurriendo.
Y llega la última sentencia del Supremo donde, efectivamente… Pero eso pasa en el mundo del derecho todos los días, señor Torró, todos los días.
Y en la conselleria que yo dirijo, puede usted venirse dos mañanas, o dos tardes, o tres días, y verá usted la cantidad de planes generales, planes especiales o parciales que el Tribunal Superior de Justicia nos da la razón, el Supremo la quita, o al revés.
Eso es el derecho, porque el derecho es un campo de opiniones.
(Veus) No, no.
Espere, ahora se lo voy a decir.
Es que, claro, usted ha dicho, «no busque subterfugios»…

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Ahora se lo explico.
No me dan tiempo.
Yo se lo explico.
Ya está en aras de explicación.

El senyor president:

El tiempo se nos ha agotado.

Pues le agradecemos su presencia, una vez más, aquí en esta comisión.
Y vamos a interrumpir un momentito la comisión para despedir a la consellera.

(Se suspén la comissió durant uns minuts)

El senyor president:

Retomamos la comisión, no sin antes de comenzarla, me gustaría que vinieran un segundo los portavoces.
Luis, ven para acá… (Pausa llarga)

Proposició no de llei sobre la paralització del projecte miner al paratge del Losar a Vallanca, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 12.
544, BOC número 55)

El senyor president:

Retomamos la comisión en el punto número cuatro, que es la toma en consideración de la proposición no de ley sobre la paralización… (Remors) Por favor, por favor, señora diputada.
La paralización del proyecto minero del paraje del Losar, de Vallanca, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida.

Tiene la palabra don Luis Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, gràcies senyor president.

Procuraré ser breu en la meua exposició.

Bé, el que pretén la proposició de llei és molt senzill.
És tractar de posar fre a una sèrie de mesures administratives, d'una banda, i d'una altra, a una explotació, un projecte miner que està previst o que ja s'haurà posat en marxa, perquè a la millor del temps que ha transcorregut, doncs probablement el procés estiga molt avançat.

En el paratge del Losar, en el terme municipal de Vallanca, un projecte miner d'extracció de travertins, perquè este projecte afectarà de forma molt aguda una població molt important d'una espècie d'au, un pardal que es diu l'alosa becuda, i que és una au que es troba amb problemes de supervivència.
L'espècie, que el seu terme llatí és Chersophilus duponti, perquè també és coneguda com l'alosa de Dupont, està reconeguda en el Llibre roig de les aus d'Espanya com una categoria en perill.
En l'annex de la directiva d'aus de 2009, està declarada com vulnerable.
En el Catàleg valencià d'espècies de fauna amenaçades del 2004, es troba també decretada com a vulnerable.
I també ha estat inclosa recentment en categoria de vulnerable en el Catàleg nacional d'espècies amenaçades, al costat d'espècies com el voltor negre o el gall fer pirinenc, que també s'anomena com urogallo.

Bé, la directiva de les aus de 2009 parla que les espècies que es troben en aquesta situació han de ser objecte de mesures de conservació especials pel que fa al seu hàbitat, amb la fi d'assegurar la seua supervivència, la seua reproducció en la seua àrea de distribució.
Ací, al paratge del Losar ja partim d'una situació dolenta d'entrada, perquè de forma incomprensible i a pesar de les al·legacions que en el seu dia ja va presentar la Societat Valenciana d'Ornitologia, es va quedar fora d'una declaració, que hauria d'haver estat en aquell moment, fora de les àrees ZEPA, de les zones d'especial protecció per a les aus.
En aquest context es va presentar en 2006 una proposta per a una explotació minera, i que en aquell moment va rebre una declaració d'impacte ambiental desfavorable, fonamentalment la declaració d'impacte ambiental, publicada en el DOGV 5.
779, de 6 de juny de 2008, declarava desfavorable l'impacte ambiental per l'existència de 12 mascles territorials d'esta espècie, que constituïxen la principal població de tota la Comunitat Valenciana, d'una espècie que està classificada com a vulnerable, i sobretot la residència de la qual està lligada a una forta dependència d'un hàbitat molt escàs, i que per això exigix la seua preservació, la seua protecció total.

El principal problema, per tant, se centra bàsicament en la qüestió de l'hàbitat, com exposem en el text de la proposició no de llei.
El 2009 hi ha una nova proposta al mateix lloc, i una nova declaració d'impacte ambiental que aquesta vegada es presenta com a positiva, i que es referix a unes mesures correctores compensatòries que es diu que són ajustades a les orientacions donades pel servei de biodiversitat.
Eixes mesures plantegen la restitució del sòl prèviament retirat, una aportació externa del sòl i fertilitzants orgànics i inorgànics, restabliment d'un programa de reg, i la revegetació del paratge.
Els tècnics de la Societat Valenciana d'Ornitologia afirmen -jo crec amb molta raó- que és absolutament inviable des del punt de vista tècnic, encara menys amb les solucions que es plantegen, la restauració de l'hàbitat existent al lloc, sobretot per les singulars, singularíssimes condicions edafològiques, que són les que determinen l'existència de les formacions vegetals, que són de molt complexa reproducció, que són precisament aquelles que sostenen l'espècie l'alosa becuda en (inintel·ligible) .
.
.

És a dir, si es fa l'explotació minera, per molt que es diga les mesures que van a produir-se, no es podrà restituir ni el sòl, i al no restituir-se el sòl no es restituiran les espècies vegetals, i per tant no es podrà restituir l'hàbitat de la pròpia espècie, i per tant serà impossible.
És a dir, per tant, és una sèrie de mesures correctores que són inviables, no es poden donar.

Per tant, el que demanem, adoptar urgentment mesures oportunes per a paralitzar el projecte miner.
Per tant, en este cas seria instar la conselleria que fera açò.
Instar el Consell que execute tots els mecanismes legals que estiguen al seu abast, perquè es considere nul·la amb caràcter general la segona declaració d'impacte ambiental, i en tercer lloc que es garantixca definitivament la protecció efectiva de les poblacions d'alosa becuda a la Comunitat Valenciana, així com dels seus hàbitats sobretot incloent en la proposta de ZEPA, per tant revisant el catàleg de ZEPA, i incloent en esta revisió del catàleg el territori que està afectat ara per aquesta explotació minera i que inexplicablement des d'un punt de vista tècnic ha quedat fora d'ella.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Señor Ponce, tiene la palabra.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, el compañero Torró ha resumido muy bien la situación de la alondra ricotí.
Yo voy a hacer hincapié en alguno de los aspectos… ¿No teníamos…?
Si son diez.

El senyor president:

Ah, perdón, sí.

El senyor Ponce Guardiola:

Voy a hacer hincapié en algunos aspectos, porque puede parecer a los compañeros de otros partidos que quizá esta especie no tenga la importancia que tiene, pero desde luego la propuesta está más que fundamentada, porque resulta que la alondra ricotí es una especie que en toda Europa solamente está presente en España, donde hay un número de ejemplares muy reducido en términos técnicos y científicos, que ronda los 10.
000 ejemplares o algo así.
Para ustedes quizás pueda parecer mucho, pero los criterios técnicos y científicos dicen que esa especie está ya en la categoría de vulnerable.
Incluso la Sociedad Española de Ornitología está pidiendo que entre en peligro de extinción, precisamente por las amenazas que tiene.

De hecho, el Libro rojo de las aves de España, en su contraportada tiene una foto de la alondra ricotí.
No sé cuál es el compañero que me va a contestar sobre el tema este.
De alguna forma, poner de manifiesto la importancia que tiene esta especie a nivel de todo el estado.
Y si nos vamos a ver un poquito la distribución que tiene, pues vemos que existe en ocho comunidades autónomas.
En una de ellas ya está extinta, que es Cataluña, y en la Comunidad Valenciana, junto con Murcia y Andalucía, hay poblaciones muy escasas que, si no se toman medidas, van a desaparecer, porque, como bien se ha explicado, el principal problema que tiene esta especie es la desaparición de su hábitat.

Constantemente estamos transformando el hábitat de esta especie que ha ido quedando relegada a lugares muy concretos y la población de la Comunidad Valenciana solo tiene del orden de unos veinte ejemplares.
Se cuentan los machos reproductores.
Por eso se hablaba de una especie de unos 12 individuos, frente a los 1.
500 que hay en Castilla-la Mancha, 3.
000 y pico en Aragón, 300 en Andalucía o 6.
000 en Castilla-León.
En la Comunidad Valenciana solo hay una pequeña población en el Rincón de Ademuz que cuenta con unos veinte individuos aproximadamente.

Se hablaba de que en la segunda declaración… Claro, aquí hay una primera declaración de impacto ambiental que dice que es desfavorable, porque no se debe implantar esa actividad allí.
Y luego, curiosamente dos años más tarde, va y sí que se puede implantar.
¿Por qué?
Porque hay un plan de restauración que dice que devolverá al lugar las condiciones iniciales y por tanto que no se afecta a la especie.
Eso es una verdadera aberración.
Lo puedo decir con todas las letras, porque tengo conocimientos en el tema y porque además lo justifica también la Sociedad Valenciana de Ornitología.
Esto del Losar, esa zona en la que está habitando, es precisamente una zona en la que hay grandes losas de piedra y entre ellas hay pequeñas grietas donde crece algo de vegetación.
Esta especie necesita -tenía por ahí destacado- una altura de vegetación entre 20 y 40 centímetros y una cobertura del suelo como mucho del 25%, o sea que necesita que estén esas piedras visibles y que hayan pequeñas manchas de vegetación en las que la especie anida.

El principal problema que tiene, aparte de la pérdida de hábitat, es la depredación.
Si se cambia mínimamente el estado de ese hábitat, esa especie es mucho más vulnerable.
Por tanto, claro, si en base a una presunta restauración se pretende que la especie no se vea afectada con esa aberración que se propone de crear un bosque allí, demuestra que la persona que ha redactado aquello no tiene ningún conocimiento sobre la biología de esta especie, y por tanto cualquier otra conclusión que se pueda sacar es totalmente desechable.
No me gusta a mí hablar con grandilocuencia ni con palabras muy negativas ni muy positivas, pero esto describe la realidad.

Por tanto, es fundamental para la conservación de esta especie en peligro de extinción, cuya única población está en esa zona, el que no se siga desarrollando la mina, porque hay otra cuestión: se supone que la autorización definitiva no estaba todavía en marcha, y sin embargo la actividad está en marcha.
De hecho, ya se está impactando sobre esta especie, que desgraciadamente en dos o tres años, como siga la actividad, va a desaparecer de la Comunidad Valenciana.
Es una joya de la biodiversidad valenciana, a punto de desaparecer.

Entonces, yo creo que tenemos la responsabilidad todos de tomar las medidas necesarias para que se revise esta declaración de impacto, los estudios que la han argumentado, y que se retire esta actividad.
Todos tenemos ganas de que haya actividad económica en nuestro territorio, todos queremos que haya empleo, pero lo que no tenemos derecho nadie es a poner en peligro una especie que ya de por sí tiene muchas amenazas.
Si la amenazamos un poco más, la especie desaparecerá.
No deja de ser sospechoso el hecho de que se declarara una ZEPA precisamente una zona de especial protección para las aves en aquella zona, sin embargo se excluyera lo que es la forma precisamente donde se iba a intentar implantar la cantera.

Por tanto, todo indica que estaba ya predeterminada esta actividad, se pretendía instalar y cuando llegó el momento de declarar las ZEPA, los titulares o los futuros titulares de esta actividad tuvieron la capacidad de hacer que su parcela, las parcelas en las que pensaban instalar la actividad, quedaran excluidas de la zona de especial protección para las aves.
Es que además no tiene ningún sentido.
Es una especie que está en peligro de extinción, que en la Comunidad Valenciana solamente la tenemos en un punto, no tiene sentido que ese punto esté excluido de la ZEPA que está colindante en una zona mucho más amplia.

Bien, yo creo que hay argumentos.
Además, nosotros de hecho, desde Compromís, ya en julio del año pasado pedimos el estudio de impacto ambiental del proyecto de apertura de esta pedrera, que es una cantera de mármol.
La declaración de impacto ambiental de ese proyecto, los informes presentados por parte de técnicos municipales y autonómicos, agentes medioambientales y asociaciones conservacionistas, relativas a esa pedrera, así como estudios recientes de la alondra y el plan de conservación de la especie.
Hay que destacar que, como una especie vulnerable, la normativa valenciana y también la estatal obligan a que tenga un plan de conservación de la especie.
Bien, se nos entregó el estudio de impacto ambiental, la declaración de impacto ambiental, un par de informes, no los informes de agentes medioambientales ni de todas las asociaciones conservacionistas, ni de los técnicos municipales, que nos consta que existen, pero no se nos entregaron -deben de estar en el expediente, pero no sé por qué no nos llegó-, ni ningún estudio reciente de la alondra, y sobre todo no se nos entregó el plan de conservación de la especie, lo que hace pensar que no está elaborado.
Ojalá ahora me corrijan y me digan que sí que está el plan de conservación de la especie elaborado, aprobado y en vías de desarrollo.

Por tanto, insisto, es una joya de la biodiversidad valenciana que está en un tris de desaparecer, una de las pocas poblaciones que hay en toda España.
España es la única zona en toda Europa que tiene esta especie, y no podemos permitirnos el lujo de que desaparezca.
Hubo una estimación de impacto ambiental desfavorable que luego se convirtió en favorable.
No entendemos por qué.
No entendemos por qué la ZEPA no incluye estas parcelas donde se va a instalar la cantera, y desde luego la segunda declaración de impacto ambiental lo que dice es que se puede restituir su hábitat, lo cual es totalmente falso e imposible, dicho por todos los científicos que se les puedan consultar.
Por tanto, da a entender que esa segunda estimación de impacto no es todo lo objetiva ni todo lo rigurosa que debiera, lo cual es preocupante.
Y por supuesto que vamos a apoyar la PNL de Esquerra Unida.

Gracias.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora M.
Âª Elena Bonet Mancheño)

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Ponce.

Le corresponde la palabra al Grupo Socialista.
Tiene la palabra el señor Signes durante diez minutos.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, presidenta.

Jo crec que anem a coincidir tots fonamentalment en el mateix.
Efectivament, la Societat Valenciana d'Ornitologia és molt clara a l'hora d'exigir la paralització del projecte d'explotació minera en el paratge del Losar, en el municipi de Vallanca, per l'existència de dotze mascles -com s'ha dit- territorials de terrerola ricotí, o terrerola Dupont, que constituïxen la principal població de tota la Comunitat Valenciana d'una espècie classificada com vulnerable pel Catàleg valencià de fauna amenaçada.
A més, tal i com ja també s'ha dit, està inclosa en la categoria «en perill» en el Llibre roig de les aus d'Espanya, en la Directiva europea d'aus o en Catàleg nacional d'espècies amenaçades.

La població d'esta espècie en la Comunitat Valenciana és molt reduïda.
S'ha parlat de 10.
000 en tot l'estat.
I a més té una total dependència d'un hàbitat molt escàs en la nostra comunitat que exigix preservar-lo i protegir-lo totalment, per la qual cosa ja resulta prou estrany que el paratge del Losar quedara exclòs de les zones ZEPA, tal com també s'ha dit, és a dir, de les zones d'especial protecció d'aus.

Però, més estrany és que quan en una primera proposta d'explotació en eixe mateix lloc, feta en 2006, la declaració d'impacte ambiental fóra desfavorable, posteriorment, en una nova proposta d'explotació feta en 2009, la declaració d'impacte ambiental haja estat positiva.
Amb unes mesures correctores i compensatòries, que són: restitució del sòl prèviament retirat, aportament extern de sòl i de fertilitzants orgànics i inorgànics, establiment d'un programa de reg i la renovació del paratge.

Senyories, segons l'informe que estem manejant els tres grups o, almenys, Compromís i el Grup Socialista, segons la Societat Valenciana d'Ornitologia, cap, cap mesura correctora ni compensatòria a posteriori és aplicable en este cas, ja que implicaria la pèrdua d'esta població i dels seus hàbitats, ja que és inviable tècnicament la restauració d'un hàbitat tan peculiar.
Per tant, anem a recolzar la proposició no de llei d'Esquerra Unida.

Res més i moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Signes.

Tiene la palabra por el Grupo Popular, el ilustre diputado señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías, bien, yo ante todo tengo que hacer una matización sobre la propuesta que el señor Torró aquí nos plantea, y es el hecho de la transversalidad que existe (inoïble per raons tècniques) … Concretamente, esta transversalidad que se lleva a cabo entre la conselleria de economía, que es competente precisamente en otorgar licencias de este tipo de actividades, que son las que al fin y al cabo afectan a este tipo de ave, hablan en lo relativo concretamente al primer punto de la propuesta de resolución, y que dice que en relación a este punto esta proposición de ley y respecto a las competencias de la Conselleria de Economía, Industria y Comercio, por lo que les he dicho que es transversal en este sentido, aporta y señala que la autorización de la explotación minera se realiza siguiendo un procedimiento que está completamente reglado, como no puede ser de otra manera.

Un elemento esencial en el mismo es la declaración de impacto ambiental durante cuya tramitación se recogen, valoran y se tienen en consideración todos los aspectos señalados en la exposición de motivos de esta proposición no de ley.
Y en el caso concreto de la explotación minera, objeto de esta proposición, tuvo su declaración favorable el 15 de septiembre de 2010.
Posteriormente, y mediante resolución de fecha 12 de mayo de 2011, desde la entonces Conselleria de Industria, Comercio e Innovación, se otorgó la concesión de la explotación Vallanca A número 2.
918, con una serie de condiciones y condicionantes para llevar a cabo los trabajos de explotación y restauración, según el proyecto de explotación y el plan de restauración aprobado.

De lo anterior se desprende que para la concesión de esta explotación se ha seguido todos los trámites necesarios con todas las garantías medioambientales y de otro tipo, establecidas en la normativa.

Bien, dicho esto y entrando ya en unos antecedentes, por lo que el señor Torró también presentó en su día la proposición no de ley 7.
827 que decayó y planteaba este mismo tema, así como las preguntas que se llevaron a cabo y que fueron contestadas, una el día 12 de diciembre, también a pregunta del señor Torró, y otra formulada en este caso por el señor Ponce, y también contestada el 21 de septiembre de 2011, entramos a lo que son los argumentos en los que se basa la negativa o el rechazo a esta propuesta, a esta proposición.
Este proyecto tuvo una primera declaración de impacto ambiental, que obtuvo una resolución desfavorable en fecha 30 de junio de 2006, motivada por la afección de una población de alondra ricotí, especie clasificada como vulnerable en el catálogo de fauna amenazada, como aquí ya se ha dicho.

Cuando se inició el nuevo procedimiento de valorización ambiental, se consideró por ello la afección de la alondra ricotí y se acordaron medidas compensatorias para garantizar una mejora de las poblaciones de la especie.
La declaración de impacto ambiental, de fecha 15 de septiembre de 2010, consideró favorable a los efectos ambientales la actividad de explotación de recursos mineros en el municipio de Vallanca.

Se supeditó la ejecución del proyecto al cumplimiento de los condicionantes siguientes: el promotor tenía que presentar un contrato suscrito, con un centro de investigación de la Universidad de Alicante en el que se garantizaría el seguimiento anual de la población de la alondra ricotí, asentada en la reserva de los Llanos del Pinar y en la zona del Losar, mientras dure la explotación.
La presentación de un censo de la especie alondra ricotí, previo al inicio de los trabajos de extracción para establecer las medidas necesarias para comprobar el impacto de la actividad sobre la especie a los efectos de las medidas propuestas.

En el supuesto de que se compruebe que la aplicación de estas medidas correctoras no comparten ni comportan el mantenimiento o el incremento de la población de la alondra ricotí en los dos enclaves, se paralizará la explotación y se volverá a examinar el impacto de la actividad y la conveniencia de adoptar nuevas medidas correctoras, si procede.

Por lo que se refiere a la propuesta de resolución, cabe señalar que la semana del 20 al 23, precisamente, en la que nos encontramos, del mes de marzo, está previsto que la conselleria realice una visita de inspección a la instalación, para comprobar in situ la situación actual de las zonas objeto de esta actividad y, a la vista de la misma, se tomarán las medidas que procedan.
Y, en lo que respecta a la adopción de medidas para considerar nula la segunda declaración de impacto ambiental, hay que recordar que dicha declaración tiene la consideración de acto de trámite dentro de lo que es un procedimiento administrativo de autorización de la actividad, en este caso la minera, y que la resolución recaída no consta que haya sido impugnada en vía administrativa o contenciosa.
Si bien en lo que respecta a la protección efectiva de las poblaciones de la alondra ricotí, las zonas de especial protección para las aves, propuestas por el Consell, acuerdo de 5 de junio del año 2009, ya establecía una ZEPA -también aquí se ha dicho- que (inintel·ligible) … tres de las cuatro subpoblaciones de la alondra ricotí en la Comunidad Valenciana, lo que supone que del 83 al 85% de los efectivos totales, datos que obran en este poder desde el 2003 al 2007, las poblaciones, fuera de esa ZEPA gozan del nivel de protección que les otorga su condición de catalogadas como vulnerables, por lo que el Decreto 32/2004, del 27 de febrero, del Consell de La Generalitat, por lo que además se crea y regula el Catálogo valenciano de especies de fauna amenazada y se establecen categorías y normas para su protección.
Por todos estos motivos que acabo de indicarles, entendemos que la proposición no de ley debería ser y va a ser rechazada.

(Ocupa la presidència el president, senyor Andrés Antonio Ballester Costa)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Tiene un turno de réplica el señor Torró, por cinco minutos.

El senyor Torró Gil:

Bé, la veritat és que -doncs, no sé- un sempre s'espera que davant de qüestions com estes que són tan evidents, hi haja una certa permeabilitat i que el Grup Parlamentari Popular, en compte de convertir-se en el Cèrber de l'executiu, de tant en tant han d'escoltar el que no diuen ja els grups polítics, sinó simplement la societat civil valenciana, i tractar de ser un poc permeable i vore les coses com són i no com les pinten alguns.

La Societat Valenciana d'Ornitologia jo crec que es pot caracteritzar per moltes coses, però per descomptat no són unes persones desgavellades i saben molt bé del que estan parlant.
I quan arriben estos escrits, que supose que al Grup Parlamentari Popular també arribarien, perquè l'hem tingut tots en les nostres mans, en el qual posen el crit en el cel davant del que està passant, quan parlen de «grave atropello contra el patrimonio natural, que puede llegar a producirse si el proyecto sigue adelante, y sus miembros han decidido trasladar a los partidos políticos valencianos, especialmente a aquellos con representación parlamentaria en las Cortes Valencianas, los argumentos expuestos en contra del proyecto» és perquè realment tenen arguments de molt de pes per a plantejar el que està plantejant-se.

Bé, hi han dos coses de les que ha dit, hi han més, però hi han dos especialment, que m'han preocupat moltíssim de tot el que ha dit.
El primer és el tema de la ZEPA.
Vosté ho ha dit d'una forma tan clara, que jo no sé si és conscient de l'argument que ens ha posat damunt la taula, o que la persona que li ha preparat l'argumentari és conscient de les implicacions que té el que vosté ha dit.
Diu que efectivament la ZEPA deixa fora una de les quatre poblacions valencianes d'alosa o terrerola que hi han.
Una de les quatre.
D'una espècie que està en perill d'extinció.
El que està dient-nos no és que estiguen protegides tres de les quatre, és que n'hi ha una que està desprotegida.
Això és el que vol dir això.
Que entre el 15 i el 17% d'una població en perill d'extinció està sent desprotegida conscientment per la conselleria de medi ambient.
Conscientment, que encara és més greu.

Clar, perquè ací estem acostumats els que alguna volta ens hem acostat a açò dels LIC i les ZEPA i tot este tipus de coses, a vore com es fan els mapes eixos.
I, la veritat, és que sorprenen, perquè veus de moment anomalies difícilment explicables, si no és perquè apareixen alguns interessos concrets, normalment privats, que tenen sobre alguna qüestió en concret i diuen: «Això no m'ho toqueu, perquè clar, ahí, mire, anem a fer un hotel, anem a comprar una pedrera, o anem a fer una altra cosa, i clar, si em poseu ahí una ZEPA o un LIC, mira aneu a deixar-me sense poder fer moltes coses, i això.
.
.
» I apareixen els mapes eixos amb retalls i amb coses superestranyes.
Este és un cas claríssim, claríssim d'aquesta situació.

I no ho sé, podríem estar tornant a parlar ací de moltes coses.
Vosté ha dit una altra cosa de les que m'han preocupat, és que quan parla que la.
.
.
, ha parlat un moment de millores.
De millores, en què?
Vull dir, ací es tracta simplement de preservar un hàbitat o de carregar-se'l.
Lamentablement, no hi ha terme mig.
Perquè una vegada que s'alcen les lloses aquelles, els animals se'n van d'allí i s'ha acabat, ja no tenen hàbitat.
Després, quan ho tornen a posar, ja no hi ha possibilitat de recuperar l'espècie.
Per això, és tan important el que no es tire endavant açò.

No es pot, no hi han mesures correctores possibles per al cas concret este que estem plantejant-se.
I és un animal, vaja, que no és -perdone l'expressió- una rata, que viu en qualsevol lloc.
Requerix unes condicions molt específiques, i només hi han quatre en tot el País Valencià, quatre, eh?
, quatre!

I no les podem mantindre les quatre?
Seriosament estan dient-ho, això?
, que només hi han quatre punts en el País Valencià que poden permetre que este animal puga seguir vivint sense que ningú el destorbe i resulta que ha donat la causalitat -anava a dir una paraula lletja- que en una d'elles hi han interessos per una explotació de marbre, i la conselleria de medi ambient i la conselleria d'economia, també, no són capaços de fer el que cal per a protegir eixa espècie?

I de deveres que vostés vénen ací i ho plantegen això?
No tenen el més mínim pudor davant d'açò quan és evident el que està plantejant-se?

Jo els ho dic sincerament, els apel·le moltes voltes això, però els ho torne a dir, açò no és un problema polític, eh?
, ja és un problema de consciència.
I de deveres que lamente moltíssim que tinguen tan poca consciència davant d'estos problemes tan senzills de resoldre i tan clars.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene el turno de réplica, señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Bueno, señor Torró, yo creo que usted tiene una interpretación muy personal de las cosas, que yo respeto, como no puede ser de otra manera, pero creo que no me ha entendido bien.

Vamos a ver, nosotros no es que estemos en contra de que en ese lugar concreto esté fuera de la ZEPA este ave.
Estamos hablando de que hay que introducir unas medidas correctoras que garanticen que la permanencia del ave sea la que tiene que ser.
Y también se dice que si no es así, habrá que valorar si esas afecciones sobre el ave determinan que cese la actividad.
Eso es lo que he querido decir.

De todas formas, yo tampoco tengo muy claro que usted cuando nos plantea esta proposición -se va a la Sociedad Valenciana de Ornitología, que está muy bien, porque indudablemente son los que estudian todos estos términos- nos transcribe literalmente lo que en su página web publican al respecto y, luego, no entran en ninguna otra consideración.
Y está claro que hay otras consideraciones, porque aquí no solamente se valora el ave como tal, que también, sino que hay que valorar otra serie de circunstancias que la propia ley contempla que hay que llevar a cabo en las actividades o en cualquier otro tema.

En todo caso y… en cualquier caso, le digo que esta sociedad se hace eco de esta situación que usted nos plantea en la PNL, sin entrar en ninguna otra consideración, (so per interferència d'un mòbil) indudablemente, de las declaraciones de impacto ambiental, que están basadas fundamentalmente y precisamente en eso, en el equilibrio medioambiental y justo, y en este caso concreto, además, para preservar este ave, y, sobre todo, en el respeto y la apreciación de los entornos y lugares que disponen de ciertos valores.

Bien, lo que no quiere decir que si se introducen medidas correctoras suficientes para salvaguardar esta situación no sea posible una actividad, que tampoco es una cuestión que nosotros entendamos que es definitiva.
Hablamos de que (so per interferència d'un mòbil) se dan varias circunstancias, de ahí, lo que le he dicho anteriormente, en la transversalidad de este asunto en cuanto a las actividades, el lugar y las afecciones.
Pero todo en su conjunto tiene una justa medida de tratar para que se salvaguarde todo si es posible.

De no ser así, habría que valorar qué cuestiones son las de más importancia y trascendencia, porque está claro que todas las especies que tienen estos valores, pues, para nosotros tienen el mismo valor que para ustedes, o sea, eso no es una condición que tienen ustedes en exclusiva, sin lugar duda.

Lo que también es cierto es que aquí en este caso concreto hay otra serie de afecciones, de carácter en este caso de actividad, que habrá que valorar si reúnen los requisitos mínimos establecidos para que puedan llegar a ser una actividad, y no sea eso la causa de que en este caso concreto las aves estas tengan que emigran o desaparezcan.
De manera que no es una cuestión de anteponer unas cosas a otras, sino de ver el equilibrio justo y la sostenibilidad, esa palabra que tanto se usa.

Y yo, para acabar, le diría que está muy claro que habrá que comprobar que en los últimos tiempos aquí lo que se plantea a veces es: que mediante una ilegalidad se consigue un objetivo o mediante un objetivo vayamos a cometer una ilegalidad.
Oiga usted, hay que valorar todo, (so per interferència d'un mòbil) porque todo forma parte de la ley, y aquello que es asumido por la misma tiene que tener la misma veracidad, tanto en un ámbito, como en otro.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Pasamos a la votación.
¿Votos a favor?
5.
¿Votos en contra?
8.
Abstenciones no hay.
Decae la proposición no de ley.

Proposició no de llei sobre la creació d'un observatori de canvi climàtic de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 15.
546, BOC número 58)

El senyor president:

Pasamos, pues, al punto número 6, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la creación de un observatorio de cambio climático en la Comunidad Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.

Tiene la palabra, por quince minutos, señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

La proposició no de llei que presentem sobre la creació d'un observatori de canvi climàtic en la Comunitat Valenciana té un únic punt en la seua proposta de resolució, en el qual manifestem el suport a esta iniciativa del Consell en el marc de l'Estratègia valenciana per al canvi climàtic 2008-2012, a fi de realitzar l'anàlisi, el diagnòstic, l'avaluació i seguiment dels efectes del canvi climàtic, aglutinant els diferents aspectes que sobre esta matèria deriven tant en l'àmbit social, com en el científic, com en l'àmbit tècnic administratiu, i que s'articulen a través del Consell Assessor i de Participació del Medi Ambient del Comité d'Estudi del Canvi Climàtic de la nostra comunitat i de la Comissió Interdepartamental de Coordinació de Polítiques de Prevenció davant del Canvi Climàtic.

En l'anterior legislatura, estes mateixes Corts es van sumar a l'interés i a la preocupació de la societat valenciana en el seu conjunt per combatre el canvi climàtic.
I per això es va crear la comissió especial d'estudi sobre el canvi climàtic, concretament, entre el 3 de desembre de 2009 fins al dia 7 de febrer de 2011.
Van ser quinze sessions prou intenses, de les quals alguns dels diputats aquí presents també van formar part, i també, insistixo, d'una manera molt intensa.

Com saben, l'estratègia valenciana davant del canvi climàtic va ser aprovada per la Comissió Delegada de Coordinació de Polítiques de Prevenció davant el Canvi Climàtic, concretament al desembre de 2008, i és l'instrument fonamental per a combatre el canvi climàtic i garantir el benestar social i econòmic dels valencians en el futur.

Avui per avui, la realitat del canvi climàtic ja no es qüestiona.
El més important ara és precisament conéixer i actuar, i actuar davant de l'impacte potencial que tindrà en les condicions de vida de les generacions futures.

Eixa, precisament, va ser una de les conclusions del quart informe de valoració del grup intergovernamental d'experts sobre canvi climàtic, que es va reunir aquí a la capital, a València, en el mes de novembre de 2007, i que va fer especial insistència que és l'activitat humana la causant del calfament global per l'efecte dels gasos d'efecte hivernacle.

L'estratègia valenciana davant del canvi climàtic constituïx la visió conjunta de cap a on es vol anar i la forma com es va a recórrer este camí, és a dir, el marc global d'actuació, sempre de forma solidaria, com no pot ser d'altra manera, en el conjunt d'Espanya i, inclús, en el context de tota la comunitat internacional.

L'objectiu és, naturalment, generar un valor afegit respecte al ja existent, per mitjà de la coordinació de tots els plans, de tots els programes i aquelles mesures específiques sectorials en infraestructures, en transports, en logística, en energia, en indústria, en aigua, en turisme, en medi natural, en àrees logístiques, etcètera, etcètera, i tot això actuant d'una forma transversal, orientant totes les accions cap a la consecució d'un fi comú que s'establix en una sèrie d'objectius estratègics, que ara m'agradaria recordar, quatre fonamentalment: primer, el limitar l'emissió dels gasos d'efecte hivernacle; augmentar la capacitat dels embornals de carboni; el potenciar l'R+D+I en el canvi climàtic i energia neta; minimitzar els riscos del canvi climàtic sobre els recursos naturals, la salut de les persones i, naturalment, el benestar social en general.

Com saben, aquesta estratègia valenciana va establir 125 mesures, van estar publicades i crec que tots.
.
.
tots el grups parlamentaris tenen aquesta publicació, són 125 mesures, accions concretes i tangibles, que estan dividides en huit àrees: d'actuació, cooperació, coordinació institucional, sectors difusos, embornals, captura i emmagatzemament de CO2, difusió i sensibilització i, també, mesures d'adaptació.

La lluita contra el canvi climàtic en la nostra comunitat en el moment que vam fer.
.
.
, fa dos anys, la comissió d'estudi, ni ara, partia de zero, no s'iniciava precisament amb l'aprovació d'aquesta estratègia valenciana, sinó que ja en els últims anys La Generalitat va impulsar una sèrie d'accions, i la proposta que avui fem és precisament una continuació d'aquestes accions i projectes concrets.

(Inintel·ligible) .
.
.
el que este observatori que ara proposem, doncs continua, com dic, en aquesta acció del Consell, en esta lluita contra el canvi climàtic, perquè si en alguna cosa es suposa que estarem tots d'acord és que cal treballar el màxim possible per a la reducció d'aquestes emissions de gasos d'efecte hivernacle, que ha estat una de les directrius que ha guiat des de fa molts anys totes les actuacions dels diversos departaments del Consell.

Es tracta, per tant, en aquest nou projecte d'observatori, d'integrar este nou instrument, precisament, per a reforçar totes aquestes actuacions dins del que és l'estratègia valenciana davant del canvi climàtic.

Si poguéssem tindre molt de temps i poguéssem fer una anàlisi del conjunt de projectes, voríem que en estos darrers anys s'ha arribat a més de cent actuacions de molt diversa amplitud i naturalesa, on els objectius i beneficis indirectes dels quals inclouen la reducció de les emissions de gasos d'efecte hivernacle.

Han estat molts els departaments i organismes de La Generalitat que han tingut part activa en estes actuacions, especialment des de la pròpia Agència Valenciana d'Energia, passant per les diverses conselleries, inclús instituts tecnològics o, també, diverses secretaries autonòmiques i direccions generals dependents de les diverses conselleries.

Totes aquestes actuacions, avui per avui, es troben.
.
.
, en molts casos estan concloses; en altres, doncs, són programes de vigència plurianual, i, en altres, també són actuacions de futur.
Per tant, per ahí radica també una part de la importància d'este observatori, de la importància de la creació d'este observatori de canvi per a estudiar i mesurar esta lluita constant contra el canvi climàtic a la nostra comunitat.

I dic que és important.
.
.
, és el seguiment d'aquestes actuacions que es porten a terme, però també cal ser molt clar.
En estos moments, jo penso que, ara més que mai, també és importantíssim el seguiment respecte de l'origen de la inversió per a dur a terme aquestes actuacions a les quals fea referència abans, donat que hi ha inversions que sí que les pot portar a terme, i de fet s'han portat a terme per part de La Generalitat, però també unes altres se porten a terme per part de l'administració general de l'estat, com també n'hi han una altra sèrie d'actuacions basades en la inversió privada induïda, com, per exemple, va ser, per ficar un exemple, tot el cas del pla eòlic en el qual s'ha invertit més de 2.
000 milions d'euros i que, com saben, d'una forma directa depén de l'Agència Valenciana d'Energia.

Si parléssem d'inversions, podríem vore que hem arribat pràcticament, de forma directa i indirecta, als 12.
000 milions d'euros, però d'una forma molt directa en este desglossament arribaríem als 3.
000 milions d'euros, que és la inversió pública que s'ha portat a terme, fonamentalment, un 90% del percentatge seria a càrrec de l'Agència Valenciana d'Energia, que depén.
.
.
, depenia, perquè ara ja no depén de la Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient.

Com veuen, si aprofundim en totes aquestes mesures, haurem de concloure que La Generalitat, doncs, ja des de fa molts anys, està actuant de forma molt intensa i d'una forma convergent amb la major part de les àrees que identifiquen aquesta estratègia, ja no només l'estratègia valenciana, sinó l'espanyola, en este marc que es va marcar del 2007-2012 fins al 2020.

La PNL que hui proposem en realitat el que fa és manifestar el suport de Les Corts -esperem que puga ser aprovada per unanimitat-, el suport per a la creació d'este observatori de canvi climàtic en la nostra comunitat.
I això, per què ho fem?
Perquè pensem que és l'instrument que perseguix una sèrie d'objectius generals que són, pensem avui per avui, irrenunciables.

En primer lloc, pensem que resulta irrenunciable el poder contribuir al compliment del compromís adquirit per Espanya i la Unió Europea en el Protocol de Kyoto, limitant les emissions de gasos d'efecte hivernacle en tots els sectors d'emissió.

Un segon, seria l'incrementar el coneiximent, la conscienciació i sensibilització en matèria de desenrotllament sostenible, energia neta i canvi climàtic, fomentant al mateix temps la investigació i el desenrotllament i la innovació en canvi climàtic i, també, en energies netes.

També, col·laborar amb les administracions locals, que això és important, col·laborar amb les administracions locals en el disseny i desenrotllament de les seues pròpies estratègies enfront del canvi climàtic.
No necessàriament s'ha d'anar a grans administracions, sinó que el món dels municipis també seria importantíssim.

Un altre aspecte irrenunciable seria contribuir al desenrotllament sostenible, fomentant la penetració i desenrotllament d'energies més netes, principalment energies de caràcter renovable, amb la implantació de noves tecnologies ambientals, l'ús racional de l'energia i, també, l'estalvi de recursos, tant en l'àmbit empresarial, com en el del consumidor final.

Optimitzar i millorar les xarxes de control en la investigació de gasos d'efecte hivernacle, mantenint estos permanentment actualitzats.

I, per últim, estos objectius per a veure i dissenyar les mesures necessàries per a planificar l'adaptació futura al canvi climàtic.

Crec -no sé si després podran coincidir amb mi com a representant del Grup Parlamentari Popular- que estos objectius que acabo d'enumerar són objectius importants.
I precisament per a donar resposta a ells, és quan es van establir tota una sèrie de mesures a què fea referència anteriorment en l'estratègia valenciana de lluita contra el canvi climàtic, que van estar estructurades en huit àrees d'actuació i que totes estan orientades tant a la mitigació com a la identificació i adopció de mesures d'adaptació a l'escenari climàtic del futur.

Entre estes mesures, s'establix precisament la conveniència de crear l'observatori del canvi climàtic de la Comunitat valenciana, que s'articula en una sèrie d'àrees.
Per això creem la importància que avui se done suport a esta proposició no de llei que presenta el Grup Parlamentari Popular.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Senyor Castejón, és difícil, és difícil, molt difícil, vindre ací a donar suport a una proposició com la que vosté mos ha posat damunt la taula.
És difícil, sobretot quan un observatori del canvi climàtic, en el marc d'una estratègia valenciana 2008-2012, doncs es planteja la seua creació en març de 2012.

Perquè -no sé- poc interés tindran vosté en tindre un observatori, perquè normalment quan es posa en marxa una primera estratègia, i el primer que es fa, el primer, és posar en marxa els instruments que van a dur a terme eixa estratègia.
I si s'entén que una de les coses que s'ha de fer és un fer seguiment sobre com està evolucionant el canvi climàtic i com estan funcionant les estratègies de mitigació i adaptació, el primer de tot, el primer, eh?
, és posar en marxa un observatori.
I vostés ací, bé, un poc més i s'esperen al 31 de desembre ja.
.
.

Una altra cosa és que vinguera ací vosté amb la idea de presentar-nos una estratègia valenciana -no sé- 2013-2020?
, 2015?
, no sé quan.
.
.
Però, vull dir, plantejar-nos mesures de futur, no mesures de passat, perquè ací el que vénen a certificar és la seua incompetència a l'hora d'abordar el canvi climàtic i la nul·litat d'una estratègia valenciana per al canvi climàtic que no ha servit per ella mateixa absolutament per a res.

Si en estos moments s'han produïts reduccions, reduccions reals en l'emissió de gasos d'efecte hivernacle dins el territori valencià, ha segut, lamentablement, per culpa de la crisi econòmica, lamentablement.
A la millor podem confiar en això, perquè, és clar, les polítiques econòmiques que vostés estan duent avant van a dur-mos cada volta més a la tomba de la crisi econòmica.
I a la millor, gràcies a això, vés tu a saber si anem arrere, arrere, arrere, fins que al final no fa falta i resulta que el problema del canvi climàtic es resol gràcies a la manca d'activitat econòmica, perquè més o menys per ahí és per on van vostés.

Jo, de deveres, que se senten dir ací coses que jo no puc creure'm que vostés es creguen el que estan dient, de deveres.
Com poden estar dient ací que van a potenciar l'R+D+I en el canvi climàtic?
Diga'm què fan fet.
Diga'm una mesura -mire que fàcil li ho pose-, una, de potenciament d'innovació, investigació i desenvolupament en eixe tema, una, per part de l'administració valenciana.
No han fet res.
És al revés.
No ja en els temes de canvi climàtic, és que els instituts tecnològics estan a punt de tancar perquè no cobren.
I ve ací a parlar d'R+D+I.

A vore.
Una de les primeres mesures que ha pres el govern de Rajoy quan ha entrat al govern.
.
.
Li ho dic jo.
Consell de ministres del 27 de gener de 2012, aprovació reial decret llei del Ministeri d'Indústria, Energia i Turisme, de supressió dels incentius econòmics per a noves instal·lacions de producció d'energia elèctrica a partir de la cogeneració, fons d'energia renovable i residus.
Eixa és la estratègia del Partit Popular cap al canvi climàtic.
En compte de fer el que està demanant-se des de la Unió Europea.
.
.
Que sí, la Unió Europea mos reclama que el dèficit el situem en el 3% en 2013, però també està reclamant-nos que en el 2020 obligatòriament tingam un 20% de l'energia bruta consumida que tinga un origen renovable.
Vostés, en compte de caminar cap ahí, diuen, «anem a caminar cap arrere».

Perquè no és un problema només del fet.
.
.
, del que es deixarà de fer o del que no s'avançarà, sinó del mal que van a fer-li a un sector que estava ja funcionant i que estava posant-se en marxa en tota esta qüestió, un sector econòmic transcendental.
No estem parlant només de mitigació del canvi climàtic, estem parlant també d'economia productiva vinculada a això que vosté diu ahí, R+D+I, vinculada a creació de noves tecnologies, vinculada a instal·lacions i a moltes coses.
I vostés, de tot això, res.

Clar, jo no.
.
.
, la veritat és que no em puc estranyar.
Com quan parla de col·laboració amb les administracions locals.
No sé com van a col·laborar les administracions locals.
Paguen-los.
A la millor, si els paguen el que els deu La Generalitat, a la millor comencem a tindre vies per a poder col·laborar amb altres coses en les administracions locals, perquè no sé de quina altra manera, en temes de canvi climàtic, es pot col·laborar amb administracions locals, perquè supose que a la millor no tenen diners ja ni per a fer fullets explicatius.

Per tant -no sé.
.
.
-, quin suport volen que els donem a quina iniciativa?
Perquè damunt d'això, ni tan sols són capaços de definir quina serà la composició d'eixe observatori del canvi climàtic.
O siga, utilitzant diferents aspectes derivats de l'àmbit social, científic i participatiu, però.
.
.
Bé, això què és?
Qui estarà ahí?
Explique'ns quins van a ser els membres que van a estar.
.
.
Perquè, clar, alguns dels que estem ací ens hem tirat.
.
.
, jo no sé els mesos que vam estar, quasi un any, en una comissió d'estudi del canvi climàtic, els resultats de la qual van ser més bé decebedors, i estic sent extremadament delicat i suau amb les apreciacions que faig sobre el resultat de l'estudi d'eixa comissió, del dictamen de la qual no aprofita absolutament per a res, per a res.

És a dir, estar ací un any.
.
.
, doncs sí, a la millor ens hem enriquit alguns dels que vam estar ací, perquè vam tindre oportunitat de conéixer algunes persones que d'este tema sabien molt, altres que es creien que sabien molt i altres que no sabien tant, però en termes generals.
.
.
Però a banda d'això, a banda de l'enriquiment personal de les persones que vam estar ací, per a la societat valenciana crec que l'únic que vam fer ací va ser gastar-se alguns diners de Les Corts, perquè poca cosa més, poqueta, poqueta cosa més des d'eixe punt de vista.

I, per tant, per a complir el compromís de Kyoto, el que fa falta és realment aplicar polítiques adequades, i no una estratègia valenciana del canvi climàtic, que els pocs experts que ací es van atrevir a parlar d'ella, mos van dir directament que era un corta y pega.
Que dien que si pecava d'alguna cosa era de manca d'originalitat, que podia ser.
.
.
Algú va dir inclús aixina textualment: «L'estratègia valenciana del canvi climàtic, o l'estratègia australiana del canvi climàtic o l'estratègia noruega del canvi climàtic.
.
.
»

Perquè, en definitiva, el que era era un recull de coses que van per ahí circulant més o menys genèriques, i en dos dies, uns quants tècnics -estic exagerant i estic fent.
.
.
caricaturitzant-ho aposta; per tant, no m'ho prenguen això al peu de la lletra-, es van assentar i van redactar una cosa.
.
.
, bé, per a quedar bé amb el Consell, per a fer el que este Consell fa en tot este tipus de coses, que és convertir la política en propaganda.
I açò és una cosa més.
Ve ací amb una proposició no de llei, que és pura propaganda.
Si açò s'haguera presentat el 2008, a la millor ens ho haguérem cregut, però ara, al 2012, quan està a punt de caducar ja eixa estratègia, ja no ens ho creguem.

I acaba dient-li una cosa al respecte de l'estratègia valenciana i de la qüestió esta del.
.
.
, sobretot del tema de l'observatori.
Anem a vore.
Per què no el creen?
Quina falta fa que Les Corts ací diguen res?
Vull dir, és iniciativa del Consell?
Colló!
, que el creen i punt.
No vinguen ací a tractar de fer propaganda, que ni tan sols ja servix ni per al mitjans de comunicació, perquè la veritat és que en este tema ningú ja no es creu res.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, señores del PP, si uno.
.
.
, yo acabo de aterrizar en estas Cortes.
De entada, la propuesta podría parecerme interesante, más si era una secuela de una.
.
.
, de un dictamen de una comisión en la que estuvo presente mucha gente muy competente.
Pero, claro, yo también les voy conociendo.
Y lo cierto es que, claro, cuando nos ponemos a analizar los objetivos de la estrategia cuáles son y cuáles son las apuestas que está haciendo ahora mismo el Consell, no tiene nada que ver una cosa con la otra.

Se ha hablado de la no originalidad de la estrategia valenciana contra el cambio climático, lo cual es un gran error, porque supongo que de esta comisión y de esta presencia de expertos, una de las principales conclusiones es que la Comunidad Valenciana casi poco tiene que ver con el resto del mundo, no digo solo de España.
El clima mediterráneo es un clima muy especial y condiciona todo lo que es el territorio valenciano, pero el clima mediterráneo tiene distintos grados de.
.
.
, bueno, de precipitación, de temperatura y demás, y hace que nosotros estemos en una zona con un elevadísimo riesgo de desertificación.

Sin embargo, claro, si las medidas son genéricas y no están estudiadas y afinadas respecto a las necesidades del territorio valenciano, se convierte en eso, en un brindis al sol.
Luego, si encima no se van tomando las medidas que están ahí propuestas, no sirve para nada.

Y coincido con la apreciación que se acaba de hacer, que si ustedes consideraban que esto había que hacerlo, lo tenían que haber hecho, pero no ahora, sino hace dos o tres años, y que la única cuestión de traerlo aquí es para, de alguna forma, publicitar que el Partido Popular ha propuesto en las Cortes que se le pida al Consell la creación de este observatorio.

Bien.
Respecto a los objetivos.
Es que, claro, yo.
.
.
, pues eso, como novato aquí, hay cosas que me ponen a cuadros.
Potenciar la I+D+I contra el cambio climático.
Las últimas (inintel·ligible) .
.
.
han sido ERE en el CEAM, el CIDE está a punto de desaparecer, si no me equivoco, y lo mismo en otros centros de investigación.
Entonces, ¿dónde está.
.
.
, cómo se ha potenciado la I+D+I en estos temas?
No será en el CIEF, que es un centro de investigación valenciano con muy poquito personal y que cada vez tiene menos recursos.
O sea, ¿dónde está esa I+D+I contra el cambio climático valenciano?

Otro objetivo: limitar la emisión de gases de efectos invernadero en todos los sectores.
Y resulta que la consellera que acaba de estar aquí, dos de las medidas estrella que propone son la creación de plantas de biomasa para quemar vegetación forestal y la incineración de residuos aprovechables en cementeras o en incineradoras.
Como la coyuntura no es favorable para las incineradoras, no hay iniciativa privada que pueda crear una infraestructura tan cara para luego sacar un provecho, por supuesto, porque si es la iniciativa privada es su objetivo.
.
.
, pues quemaremos en cementeras y le regalaremos el combustible a las cementeras.
Combustibles aprovechables, porque todo lo que tiene un poder calorífico y se puede quemar en una cementera, tiene un aprovechamiento, bien sea el papel, el cartón, el plástico, la materia orgánica, venga de donde venga, de lodos de depuradoras, de compostaje, de donde sea.

O sea, si ustedes están apostando en el tema de residuos por la incineración.
«Nadie quiere vertederos, no hay forma de colocar un vertedero en ningún sitio.
.
.
» Pero, claro, eso obedece a una política parece que muy estudiada, o muy estudiada o muy negligente durante mucho tiempo.
Y, claro, como ustedes no son tontos, yo creo que es una política muy estudiada que tiende a eso, a favorecer la incineración.
Mañana mismo, creo, se habla de incineración y de reciclaje en el pleno de las Cortes.

Pero lo que está claro es que lo que se quema genera emisiones y lo que no se quema no genera emisiones.
Están diciendo que en los vertederos se genera metano y otros gases de efecto invernadero.
Claro, si el vertedero no está bien llevado y si al vertedero se han llevado cosas que eran aprovechables.
Porque si al vertedero se lleva un rechazo de una planta de tratamiento, un rechazo que está bien trillado, después de haber hecho una recogida en origen de la materia orgánica y de un montón de cosas que ya hablaremos mañana, pues a ese vertedero lo que llega, eso no genera prácticamente ni gases de efecto invernadero, ni nada parecido, y además ese vertedero tardaría muchísimo tiempo en colmatarse.

Pero, ¿qué ha pasado?
Que en la última década se ha ido reduciendo la intensidad del reciclaje en el País Valenciano, se ha ido reduciendo.
De hecho, de 2009 a 2010 ya bajó de un 26 a un 23% los residuos que se reciclan, cuando ustedes están diciendo que se llega al 55% de la materia aprovechable.
No son ciertos esos datos.
La consellera viene y los suelta y yo ya le he tenido que decir más de una vez que no se fíe de todos los datos que le escriben.
No son ciertos esos datos.
El informe del CES, Comité Económico y Social, daba ese dato, 2009 el 26% de reciclaje, 2010 el 23%.
Solo en un año ha bajado un 12% el nivel de reciclaje, cuando están hablando de que se recicla más del 55%.
No es cierto.
Entonces, de entrada, con el tema de los residuos ya se van a generar muchísimos más gases de efecto invernadero de los que se están generando ahora mismo.

Pero luego viene el segundo tema, que es más gordo todavía, las plantas de biomasa.
Con las plantas de biomasa estamos cogiendo vegetación, estamos cogiendo los sumideros del CO2, que es el tercer aspecto que se habla, y los vamos a quemar.
La planta que está cogiendo el CO2 y está creciendo y está acumulando ese CO2 la vamos a cortar y la vamos a quemar y vamos a sacar un euro por hectárea y año de ese terreno forestal que vamos a masacrar.
Y la palabra es fuerte, pero ya tendremos ocasión, tristemente tendremos ocasión de ir a ver alguno de esos montes que acaban de subastar, 26.
000 hectáreas por 38.
000 euros anuales, a un euro por hectárea.
Ese terreno si se elimina la vegetación arbustiva, se hace un claror importante y tal, reduce a la cuarta parte su capacidad de absorción de CO2.
¿Dónde está la potenciación de los sumideros de CO2?
¿En los campos agrícolas abandonados que se van a plantar para que capten el CO2?
Pero lo agrícola abandonado que se plante será para sacar un aprovechamiento y volvemos otra vez a las plantas de biomasa.

Es obvio que hay que sacar aprovechamiento de donde se pueda.
Pero lo que no se puede hacer es cargarse la gallina de los huevos de oro, ni quemar el futuro, que es a lo que nos están llevando.

Entonces, potenciar sumideros de CO2, si ya le digo que el sumidero lo tenemos, es el monte.
Cuanto mejor conservado esté, contra más vegetación tenga, contra más denso sea, mejor sumidero de CO2 será.
Si lo cortamos y lo llevamos a una planta de biomasa, todo eso es CO2 que se va a la atmósfera, con un aprovechamiento energético bastante ridículo.
Pero, bueno…

Minimizar riesgos ambientales y de la salud.
Y volvemos a estar otra vez en lo mismo, o sea, las incineradoras son peligrosas para la salud y tienen riesgos para el medio ambiente.
De hecho con que esté un tiempo funcionando mal esas dioxinas y esos furanos que saldrán de ahí van a contaminar el suelo donde caigan y seguirán allí durante décadas y siglos.
Es así, es la realidad, esto ha pasado en otras zonas.
Y aquí ustedes apuestan por eso.
¿Dónde está la administración de riesgos sobre el medio ambiente y sobre la salud?

La adaptación futura hacia el cambio climático.
Pues, bueno, si conserváramos las masas forestales en un estado perfecto iríamos de alguna forma minimizando aquello de las condiciones negativas del cambio climático cuando vayan haciéndose cada vez más fuertes.

Por tanto, estaría muy bien el apoyar este observatorio, pero pensamos que esto no deja de ser un brindis al sol, no deja de ser un acto propangadístico.
La verdad es que me duele tener que decir esto, porque me gustaría poder decir y halagar esta propuesta, por qué no, por qué no, si es positiva.
Pero es que no va a ser positiva.
Ya vemos que de las conclusiones de la comisión esta especial para el cambio climático lo que se ha desarrollado ha sido bien poco y lo que ha aprendido el gobierno valenciano ha sido prácticamente nada, porque, insisto, se apuesta, se apuesta por políticas que favorecen el cambio climático.
Y, bueno, eso si a ustedes les parece muy bien a mí me parece absolutamente aberrante, me parece absurdo, me parece que es engañar a la gente y no estamos aquí para perder el tiempo; estamos aquí para que el pueblo valenciano vaya a mejor y no vaya a peor.

Y, bien, podría decir más cosas, pero yo creo que ya basta.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Castejón, la mesura del seu interés pels efectes del canvi climàtic a la Comunitat Valenciana el dóna precisament esta proposició no de llei que hui presentem.
L'estratègia valenciana contra el canvi climàtic fou aprovada en desembre de 2008, efectivament, per la comissió delegada del Consell; 125 mesures de les quals 115 són de mitigació i 10 d'adaptació.
L'horitzó de l'estratègia era 2008-2012, acaba enguany.
I entre les mesures s'establia la conveniència de crear l'observatori del canvi climàtic de la Comunitat Valenciana, que hui porten com a proposta de resolució a la proposició no de llei.

Manifestar el recolzament a una suposada iniciativa del Consell de crear l'observatori del canvi climàtic de la Comunitat Valenciana, quan ja fa cinc anys que hauria d'estar creat i en funcionament, sembla una ironia o s'està d'acord amb mi, senyor Castejón, que és fum.
És el que els meus companys han dit, és a dir, una cosa que s'hauria d'haver fet fa cinc anys i s'ha incomplit.
I en este moment pareix que siga una cosa novedosa.

Saben quan han elaborat el primer i únic informe de seguiment de l'estratègia valenciana del canvi climàtic?
A primeries de l'any 2011, i era l'informe de seguiment de l'any 2009.
Cap informe més o almenys cap informe més que se'ns haja passat a l'oposició.
Va ser, com recordarà el representant d'Esquerra Unida, el que ens passà el conseller de Medi Ambient en la seua exposició en la comissió de canvi climàtic que tancà.

Vostés ni han cregut mai en el canvi climàtic ni, per tant, han mostrat cap voluntat de complir amb els compromisos de Kyoto, treballant seriosament per a la limitació de les emissions dels gasos d'efecte hivernacle.
Mire, un exemple, el primer, la Comissió Especial per a l'Estudi del Canvi Climàtic en la Comunitat Valenciana, creada per acord del Ple de Les Corts el 4 d'octubre de 2007, que el senyor Torró recordarà, esgotà l'any que tenia per a treballar sense que la seua presidenta del Partit Popular, evidentment, la convocara en cap ocasió pel que hagué de tancar-se sense haver començar a treballar.
Primera mostra de l'interés seu pel canvi climàtic.

El segon intent de treballar en una comissió especial es va substanciar constituint-la el 3 de desembre de 2009 i va treballar durant un any més o menys, malgrat els vetos del Partit Popular o un bon grapat de compareixents que proposàvem l'oposició, en la línia de la seua actuació habitual en les comissions d'investigació, com la de l'accident del metro, CAM o EMARSA, i amb un dictamen final que no va recollir cap aportació absolutament, cap aportació dels grups de l'oposició i en el que de forma repetitiva, en el dictamen final, s'invocava que, literal, «no hay ninguna certeza respecto a la magnitud y evolución de los efectos del cambio climático».
Això se repetix moltíssim en l'informe final que va ser el seu, el seu, sense cap incorporació de l'oposició.
I això malgrat la preocupació que gran part dels ponents que van comparéixer van expressar en les seues intervencions.

Senyories, també vull recordar-los que durant la reunió del parell d'experts en canvi climàtic de l'ONU, celebrada l'IPCC en València en 2007 on entre les conclusions expressà que «sería una irresponsabilidad criminal no actuar contra el cambio climático», van quedar com a promeses del president de La Generalitat a Rajendra Pachauri la posta en marxa en la Comunitat Valenciana d'un parc tecnològic sobre el canvi climàtic, R+D+I que figura en la seua PNL, i la celebració en València el 17 de novembre de 2008 d'una reunió del fòrum internacional de desenvolupament sostenible, que ni s'ha creat, ni s'ha celebrat, ni s'ha creat el parc tecnològic, ni s'ha celebrat este fòrum, segurament per no tractar-se d'esdeveniments de pachanga, que són els que vostés estan més acostumats i més els agraden.

Mire, vist amb perspectiva, resulta patètic rellegir les declaracions de Camps el dia 11 de desembre de 2007, quan en Oslo i en el marc de l'entrega del Nobel de la Pau a Pachauri, deia que la Comunitat Valenciana lideraria la lluita contra el canvi climàtic en Europa i prometia destinar cada exercici l'1% dels pressupostos de La Generalitat a eixa finalitat.
No vaig a dir-li, senyor Castejón, què és el que destina La Generalitat a canvi climàtic.

Vist també amb la perspectiva d'un any, indigna, de veres que indigna molt, rellegir la compareixença de l'aleshores conseller de Medi Ambient, senyor Cotino, quan el dia 16 de novembre de 2010 prometia l'aprovació del pla integral de residus, eixe que començà a elaborar-se en l'any 2006 i abans d'acabar 2010 i del qual encara en mars de 2012 seguim sense saber res d'ell o la promesa de traure informació pública a principis de 2011 el Patfor, Pla d'acció territorial forestal que té molt a vore amb el canvi climàtic, que no s'ha tret a informació pública per cert, o les afirmacions dels grans esforços per banda del Consell, grandíssims en depuració i reutilització d'aigües, quan el segon pla de sanejament d'aigües residuals de la Comunitat Valenciana no està ni a mitges i avui encara el 62% dels municipis de menys de 5.
000 habitants no tenen encara les seues depuradores d'aigües residuals fetes.

Senyories, el quart informe d'avaluació del IPCC presentat a València és l'avaluació, mire, senyor Castejón, més completa i rigorosa mai feta sobre el canvi climàtic.
I en eixa avaluació les coses són molt clares, el litoral mediterrani espanyol serem una de les zones més afectades: calentament global; increment de la temperatura mitjana 7 graus en els pròxims cent anys; calentament i pujada del nivell del mar; regressió de la línia de costa, 15 centímetres del nivell del mar segons l'IPCC suposarà un retrocés de 15 metres de la línia de costa; disminució de les precipitacions; sequera; desertificació; disminució dels recursos hídrics; impacte econòmic; risc de catàstrofes i inundacions; incendis forestals; efectes en la salut humana.

Mire, vostés no estan preocupant-se per a res pel canvi climàtic.
Hui han portat ací el tema este de l'observatori com una perla que deixen caure ací damunt la taula i no s'han preocupat absolutament per a res pels efectes del canvi climàtic en una comunitat que serà, segons l'IPCC, una de les comunitats més afectades del món per eixos efectes.
Per tant, jo el que vull dir-los és el que es va dir ací en València en 2007 en l'IPCC.

Mire, senyor Castejón, és el moment que els polítics demostrem que no solament som capaços de liderar els nostres territoris sinó també de protegir-los.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Para turno de réplica, tiene la palabra el señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Veient cadascun dels argumentaris que han presentat els grups de l'oposició davant d'aquesta proposta concreta, concisa, sembla que ja és difícil poder-lo aprovar.
I coincidixen tots en què és una mesura, un instrument que és positiu i jo coincidisc amb vostés en què ha arribat tard, evidentment.
Però, pel simple fet que arribe tard, ¿vol dir que havem ja de desestimar-lo?
Vorem en el moment de la votació si realment és així.

Mosatros pensem que no és que des del moment en què es va aprovar fins ara esta estratègia les diverses conselleries, el govern valencià, no han actuat; s'ha anat actuant i hi ha hagut una sèrie de processos i en esta sèrie de processos hi han hagut coses que han sigut més fàcils mesurables, hi han hagut coses que han arribat a l'opinió pública, coses que no han arribat a l'opinió pública.
.
.
; però coses molt importants, fonamentalment, en els dos grans objectius que eren el mitigar -el mitigar- els efectes hivernacles.

Coincideixo plenament en el que deia el senyor Torró que, evidentment, la reducció més important és deguda a la crisi.
I ja estàvem parlant, perquè en esta comissió que ara vostés feien referència -i jo també estava-, recordem que vam passar-mos aquí moltes vesprades i molts matins escoltant experts.
.
.
I, evidentment, la principal reducció ha sigut per motius de la crisi.

Però, bé, també en allò que no puc coincidir amb el senyor Torró era quan deia que: «Bé, que no sap quines línies d'actuació o quines línies de col·laboració poden haver-hi entre l'administració autonòmica i els municipis.
» Jo les tinc claríssimes, és a dir, una sèrie.
.
.
És a dir, els ajuntaments, avui per avui, en alguns ajuntaments s'intenten marcar una sèrie de programes, una sèrie d'accions concretes amb este objectiu també de reduccions i fer front al canvi climàtic.
I este assessorament o, inclús, el poder compartir una sèrie d'objectius comuns sempre és positiu.

En el que no puc coincidir és en la valoració que vostés feien, entre altres coses; és dir.
.
.
Bé, això de la incineració ho deixarem a banda, per si després tinc temps, com demà serà un tema de la interpel·lació a la conselleria.
.
.
; que discrepe totalment en l'explicació que mos feia sobre la incineració i els perjuís i tal.
Però és un altre tema.

En el que no estic d'acord és en el que vostés deien de la comissió d'estudi que vam portar a terme, al llarg d'aquestes quinze sessions, i, després, del dictamen final.
Bé, és a dir, per part del Grup Parlamentari Popular sempre se va intentar arribar a un consens; un consens que, evidentment, no va ser possible.

I si alguna cosa va quedar molt clara, pel que deia el senyor Torró, era que en el moment d'agafar el dictamen final, per part del Grup Parlamentari Popular vam agafar -jo penso- una cosa que tots -o pràcticament tots- els intervinents, els especialistes, que van comparéixer aquí davant, sempre mos deien que eren dos paraules molt clares, que eren prudència i adaptació.
I jo me'n recorde de les dos paraules perquè el que mos deien, que bé, més o menys coneixem com pot anar, quins poden ser els efectes d'este canvi climàtic; però uns efectes que desconeixíem la magnitud, com desconeixíem quina evolució temporal podia tindre i quins efectes.
Els efectes, evidentment, eren incerts.
Per tant, era una de les premisses fonamentals que, en el moment d'elaborar el dictamen, per part del Grup Parlamentari Popular se va tindre.

I per un dictamen que diu: «És que no va servir per a res, i no va servir per a res; i que, simplement, va ser el dictamen del Grup Parlamentari Popular».
.
.
Jo penso que no; un dictamen, el de la ponència, que arreplegava, apareixien concretament dotze recomanacions sobre, fonamentalment: recursos hídrics; sobre ús i ocupació del territori; sobre agricultura; sobre regadius; sobre boscos; sobre energia; infraestructures; una sèrie de mesures, tant horitzontals com verticals, que afectaven les diverses administracions, inclús fomentava que obrigués una col·laboració que s'ha de fer amb municipal i internacional.

Eren recomanacions en molts àmbits que, des de La Generalitat, no van caure en sac foradat.
Tot el contrari.
És a dir, en les diverses conselleries s'ha anat actuant tenint en compte estes recomanacions.
I si vostés això no ho volen vore, doncs no ho vegen.
Però, realment, ha sigut així.

Algunes coses que també s'han dit, que, evidentment, no puc estar d'acord, bé, és que el representant del grup de Compromís ha fet una.
.
.
, explicant allò de la biomassa i els embornals de CO2.
Bé, ha fet la seua lectura que, realment, no és el que proposa el grup parlamentari o, en este cas, el govern del Partit Popular.
No se tracta de tallar els arbres per a fer biomassa sinó aprofitar recursos forestals, evidentment, que moltes vegades.
.
.
, a què vosté feia referència.

Tampoc se tracta d'agafar tot el fem i que facen.
.
.
És que això ho hem explicat moltes vegades.
No se tracta.
.
.
, sinó tot el que són.
.
.
; i ja, una vegada que no se pot aprofitar, puga anar al que vosté deia, a les plantes o bé a incineradores que se puguen muntar dins de la nostra comunitat o a plantes cimenteres.
Però és que això ho expliquem i vostés no volen entendre-ho.
És a dir, no se tracta.
.
.

I, també, és que sempre que n'hi ha una interpretació vostés van al que jo anomeno -això ho fa moltes vegades el senyor Signes-, al que són els recursos de fons d'armari.
És a dir, sempre explicant-mos el mateix, aquell argumentari que parléssem del que parléssem, des dels diversos grups parlamentaris sempre porten a col·lació.

Sobre la incineració, doncs, bé, hem de discrepar.
Perquè, evidentment, si la incineració tingués que ser perjudicial per a la salut humana, evidentment ni la plantejaríem.
Però és que no estem parlant de la incineració de què estàvem parlant, a la millor, fa cinc o sis anys, sinó que les noves tecnologies, que han aportat tota una sèrie de noves.
.
.
És a dir, la nova tecnologia ha aportat que, avui per avui, se pot incinerar sense ser perjudicial per al medi ambient ni, molt menys, que vaja contra la salut de les persones.
I si no fóra d'esta manera, el Grup Popular no apostaria per estes mesures.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Castejón Chaler:

Es que se m'ha acabat el temps.
Se m'han quedat moltes coses al tinter.
Però, en definitiva, jo confio que ja que hem arribat tard, a la millor una espenteta més.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
amb el seu vot, ho podíem aconseguir més prompte.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.
(Inoïble.
Un diputat diu: «No sabia que tuviera derecho a réplica.
»)

Tienen cinco minutos para repartirse.
(Alguns diputats parlen amb el micròfon desconnectat.
El senyor Torró diu: «No lo haremos largo.
Tú déjanos los cinco minutos a cada uno y ya está.
»)

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Jo ho faré molt curt, molt curt.
Tractaré de fer-ho molt curt.
Tractaré de fer-ho molt curt per diverses raons.

En primer lloc, pel tema de la comissió i del dictamen.
El dictamen pràcticament estava escrit el dia en què la comissió es va reunir.
Les conclusions estaven escrites el dia en què la comissió es va començar a reunir; i és evident.
Vull dir, anaven abocats a una determinada conclusió que és la que pretenien obtindre; i la resta.
.
.
, era això.
Per això no estem molt contents, com podran entendre; com, també, pel fet que, per molt que diga vosté, no van acceptar res del que es va plantejar des de l'oposició.
La primera.

La segona, el tema de.
.
.
, temes ajuntaments.
Clar que es pot col·laborar molt amb els ajuntaments.
Però, per a col·laborar amb els ajuntaments, cal posar diners; perquè, si no, com van a col·laborar amb els ajuntaments?
Si no hi han diners no hi ha.
.
.
Mire, en el meu poble diuen, «amb diners, torronets» -i no és per mi.
Doncs, si no hi han diners, no hi han torronets.
I com no hi han diners, doncs no hi han diners ni per a això ni per a res.
Només ha de vore com ha caigut en picat el pressupost de la conselleria en tema de canvi climàtic.

«Expliquem i vostés no volen entendre.
» Jo diria al revés.
El problema és que vostés no veuen la realitat o veuen una realitat que està molt deformada.
I eixe és el problema.

I -acabe- vosté diu.
.
.
, reconeix que ha arribat tard.
Ja és alguna cosa.
I diu, «per això, hem de desestimar-la?
» Mire, no sé si l'hem de desestimar o no.
El que nosaltres.
.
.
, almenys el meu grup el que no va a fer és tractar de legitimar les propostes que fan vostés, i que després no complixen, amb el nostre vot.

(S'interromp la gravació)

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Me he dejado un dato por decir que era que, bueno, se supone que para cumplir Kioto hemos de rebajar un 30%, para el año 2020, la emisión de gases de efecto invernadero; que el panel intergubernamental para el cambio climático recomendaba que ese descenso fuera del 40% -eso en 2020-; para 2050, rebajarlo al 80%.
Y, en 2020, que el 30% de toda la energía proviniera de energías renovables; y, en 2050, el 80%.

Y yo vuelvo a lo de antes.
Quemando, siempre generaremos CO2, que es un gas de efecto invernadero, el principal en volumen, obviamente.
Entonces, claro… Pero, ya le digo, si solamente reciclamos un 23% de los residuos, el otro 77% irá a cementeras, si es apto para ellas.
Claro, primero vayamos a reciclar al 50, al 60, al 70; y, luego, con el resto ya veremos lo que hacemos.

Y, respecto a la biomasa forestal, tres cuartas partes de lo mismo.
Si está viva, está cogiendo CO2; si la cortamos y la quemamos, lo emitimos.
Eso es impepinable.
No, claro, pero es que hemos subastado 38.
000 hectáreas, y parece que va a ser la norma en el resto de montes gestionados por la Comunidad Valenciana; 300-400.
000 hectáreas, por lo menos, los públicos; luego ya veremos qué pasa con los privados.

Por tanto, pues, ojalá, ojalá fuéramos a tomar actuaciones que mitigaran el cambio climático.
Pero no va a ser así.

Y, una última cosa, lo de minimizar riesgos sobre el medio ambiente, sobre la salud.
Una vegetación forestal densa está previniendo venidas y está recargando acuíferos.
Es algo que es impepinable.
Solamente eso, a nivel de seguros, se estima en 700 euros por hectárea el beneficio que causa anualmente; solo en los no daños que genera esa vegetación ahí.
Si nos la cargamos por un euro, frente a los 700 que están…; bueno, yo creo que el balance es totalmente aplastante.

Nada más.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Pasamos.
.
.
¿Algún turno de palabra?

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Molt curt.
Simplement dir-li al senyor Castejón que en la meua intervenció no he utilitzat un fons d'armari.
(Veus) No, no.
El que he fet ha sigut un relat; perquè moltes vegades cal fer un relat perquè no perdam de la memòria com han evolucionat les qüestions, en este cas, en temes de canvi climàtic.
I el que he fet ha sigut un relat.
Un relat, amb dos qüestions que són fonamentals:

La promesa de l'expresident de La Generalitat de dedicar l'1% dels pressupostos de La Generalitat a canvi climàtic.
Ara, si traguérem el percentatge, seria 0,0000.

I, després, el segon tema és ara.
És a dir, vosté diu: «Més val tard que mai, no?
».
És a dir, però, és que, qui mos assegura que vaja a crear-se eixe observatori?
És a dir, qui no mos diu que és fum -que és fum?
En l'últim any, en l'any 2012, no mos ho creguem.

El senyor president:

Pasamos a votación, entonces, el punto número 6.
¿Votos a favor?
8.
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
5.
Cero votos en contra, ¿eh?

Pues nada.
Se levanta la sesión.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 57 minuts)