Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para3 {
text-align:justify;
}
.para1 {
text-align:center;
}
-->



Comissió d'Obres Públiques i
Transports realitzada el dia 21 d'abril de 2009.
Comença la
reunió a les 10 hores i 40 minuts.
Presideix el diputat senyor
Rafael Ferraro Sebastiá.
Reunió número 16.

Pregunta 160 al conseller d'Infraestructures i
Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre equiparació salarial de
treballadors, que formula el diputat senyor José Antonio Godoy
García (GP Socialista) (RE número 29.
946, BOC número
126)

El senyor president:

Prenguen seient, per favor, i començarem la
comissió.
Moltes gràcies.

Anem a donar començament a la Comissió
d'Obres Públiques i Transports convocada per al dia
de hui.

En primer lloc, la senyora secretària en
funcions, senyora Sanchordi, passarà llista per tal de comprovar si
hi ha quòrum.

(La senyora secretària passa llista per tal de
comprovar si hi ha quòrum)

El senyor president:

Hi ha quòrum, senyora secretària?
Moltes
gràcies.

Abans de començar amb l'ordre del dia, la
Mesa de la comissió, d'acord amb els grups parlamentaris,
proposa una alteració de l'ordre del dia, que seria la
següent:

El punt número 10, que són les preguntes
orals en comissió, passaria a ser el segon punt, després del
de l'acta.
El punt número 7 passaria a ser el tercer punt,
després d'este segon.
Açò, en principi.
Després, probablement, hi haurà una acta de
modificació, quan el Grup Compromís ens confirme si pot
entrar el número 8, que seria a continuació d'este
número 7.

El punt número 10, que és la pregunta
oral, seria el segon punt, després de l'acta anterior.
El punt
número 7 seria el tercer punt, després d'este segon
punt que hem fet ara.
El número 8 quedarà pendent fins que
Compromís ens confirme si se pot afegir a continuació.
D'acord?

N'hi ha alguna observació a fer?
S'aprova per unanimitat de la comissió.

Aleshores, senyories, passem al primer punt de
l'ordre del dia que es: lectura i aprovació, (inintel·ligible) .
.
.
,
de l'acta de la reunió anterior.
Com sempre, les seues
senyories tenen en les seues carpetes l'acta de la comissió,
i, si no n'hi ha ninguna observació a fer, l'aprovem per
unanimitat.

Passem, doncs, per a començar amb el punt
número 2, en este cas, que és el 10 antic, suspenem un segon
la comissió per tal de rebre l'honorable conseller
d'Obres Públiques i Transports.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, reprenem la comissió.

El senyor president:

Pregunta oral en comissió número 160.
Per a la seua formulació, té la paraula el senyor Godoy.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor conseller, la pregunta sabe usted que tiene como objeto una
problemática existente entre trabajadores de La Alcoyana por
cuestiones de percepciones salariales, en las cuales la propia conselleria está
comprometida.

La pregunta es: ¿por qué motivos La
Generalitat demoró la firma del convenio y está demorando
actualmente la transferencia de la subvención del año 2008,
que permite la equiparación salarial de los trabajadores de La
Alcoyana con los de Masatusa, en el transporte público de Alicante?

El senyor president:

Gràcies, senyor Godoy.

Senyor conseller, per a contestar.

El senyor conseller d'Infraestructures i
Transports:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Godoy, como usted sabe, la firma del
convenio entre La Generalitat y el Ayuntamiento de Alicante para regular la
coordinación operativa del sistema TAM, para el período
2008-2010, se realizó una vez cumplidos los trámites que
legalmente están establecidos.

El convenio se firmó el 28 de noviembre, a
principios de diciembre, es más, creo que fue el 1 de diciembre del
pasado año.
La Dirección General de Transporte y
Logística propuso el pago correspondiente al 2008.
Y a finales de
enero, de 2009, propusimos la primera parte de la anualidad del 2009.

De momento, eso es todo.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señor conseller.

Senyor Godoy, té la paraula.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias.

Vamos a ver, señor conseller, yo tengo que recordar el principio de que hay que cumplir
los pactos, que ustedes y el Consell de la Generalitat valenciana creo que
cuando se trata de cumplir los convenios, y más, en la ciudad de
Alicante, y de realizar los pagos que deben realizar, realmente en
términos políticos son un peligro, son capaces de retrasarse
meses y meses y recayendo, en este caso, sobre las espaldas y sobre las
nóminas de los trabajadores y las consecuencias de sus retrasos,
porque si hubieran hecho los pagos no habría retrasos.
Y esto no
parece que les importe lo más mínimo, porque nos están
diciendo que cumplía unos trámites legales.
Pues, haberlos
cumplido antes, que es cuando correspondía.

Mire, señoría, los hechos que voy a
relatar ante esta cámara son realmente increíbles y
demuestran una actuación del Consell que yo la voy a calificar pura
y simplemente de irresponsable y mezquina y que es necesario corregir de
manera total y absoluta.

En la ciudad de Alicante y comarca operan dos empresas
de transporte público dependientes del mismo grupo Subús: una
es Masatusa, para el transporte urbano en el municipio de Alicante; y, la
otra, La Alcoyana, para el transporte entre Alicante y su comarca.
Entre
los trabajadores de dichas empresas las diferencias salariales existentes a
finales de 2007 eran de un 35% aproximadamente.
Los trabajadores de La
Alcoyana cobraban un 35% menos que los de Masatusa en término medio,
a pesar de que ambas empresas están subvencionadas, están
subvencionas una parte por el estado, con casi dos millones de euros
anuales, y, de manera más importante en su cuantía por la
Generalitat valenciana y por el Ayuntamiento de Alicante.

A finales del año 2007, los trabajadores de La
Alcoyana realizaron una huelga de gran seguimiento; afectó
diariamente a más de 60.
000 usuarios, pidiendo la
equiparación salarial.
Después de varios días de
huelga, consiguieron que las administraciones públicas
autonómica y local de la ciudad de Alicante se comprometieran a
firmar un convenio por el que La Generalitat y ayuntamiento iban a aportar
los fondos necesarios para que se produjera la equiparación
salarial.
Ante la expectativa de la firma de este convenio y el incremento
de las subvenciones de La Generalitat, la empresa empezó a hacer
efectivos en las nóminas de los trabajadores de La Alcoyana un
incremento de aproximadamente 200 euros mensuales durante los meses de
mayo, junio y julio.
Lo cobraron.
Sin embargo, esta misma empresa
dejó de abonar el incremento a partir de la nómina de agosto,
la nómina posterior es ya inferior, alegando que -y eso es
cierto- no había recibido la subvención de La
Generalitat para el año 2008.

Según mis informes, incomprensiblemente, La
Generalitat y el Ayuntamiento de Alicante demoraron la firma del convenio
que incrementaban las subvenciones para que se pudiera producir la
equiparación, de manera que el Consell no hizo efectiva su firma
hasta el día 31 de octubre de 2008, después de que el
Ayuntamiento de Alicante lo firmara el 16 de octubre del mismo mes.
Tampoco
le quito responsabilidad al ayuntamiento.
Todo ello tenía que
haberse firmado muchos meses antes, pues se trata de subvenciones para
hacer frente a obligaciones que empiezan a producirse el 1 de enero de
2008.
Pero, no terminan aquí los problemas.

A pesar de que los convenios estaban firmados desde
octubre, el Consell siguió sin transferir los 2.
398.
000 euros que le
corresponden y que representan el 35% de la subvención total de
2008.
¡Y no los transfirió en todo el año 2008!
¡Y tampoco los ha transferido -según he podido conocer a
primeras horas de la mañana- en lo que va de año!
Yo,
de verdad, es que da vergüenza, no han realizado las transferencias a
estos trabajadores.

Y, por esa cuestión, es verdad que desde el mes
de enero los trabajadores están cobrando -a cuenta de la
empresa-, están cobrando en su nómina esos 200 euros.
Pero, es verdad que la empresa les adeuda 1.
600 euros del año 2008,
que no se los han pagado porque ustedes no han transferido.
Yo creo que
quedan muchas dudas.

En primer lugar, conseller, expresar mi más absoluta repulsa por este
comportamiento del Consell.

En segundo lugar, preguntarle si vamos a tener los
mismos problemas en el año 2009.

En tercer lugar, he de preguntar al conseller si la conselleria tiene algo que ver con
la nueva operación.
Y me salgo un poco de este tema.
Soy consciente
de que ha tratado el Ayuntamiento de Alicante de reducir en más de
medio millón los kilómetros anuales del transporte
público, de autobuses, lo que repercutiría en despidos de los
trabajadores con toda probabilidad.
Sé que esta cuestión
usted tendrá faculta de contestarla o no, pero me gustaría
saber también qué piensa de ella.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Godoy.

Para dar respuesta, tiene la palabra el señor conseller.

El senyor conseller d'Infraestructures i
Transports:

Gracias, presidente.

Señorías.

Bueno, yo, la verdad es que, al contrario que usted,
señor Godoy, pienso que nuestra intervención ha sido muy
beneficiosa para los trabajadores.
Creo que hemos hecho una gestión
buena, y la verdad es que la situación era complicada porque
había un conflicto dentro de la empresa.
La empresa es una empresa
privada y tiene sus propios problemas, y nosotros creo que hemos mediado
favorablemente para que se llegara a un acuerdo.

En cualquier caso, le voy a dar unos datos en
contestación o rebatiendo lo que usted acaba de decir en su
intervención.

Como ya he indicado en mi primera intervención,
una vez firmado el convenio regulador con el Ayuntamiento de Alicante
-usted tiene la fecha de 31 de octubre; yo tengo la de 28 de
noviembre, un mes después-, el 1 de diciembre -y no me
había equivocado- la Dirección General de Transportes y
Logística propuso el pago correspondiente a esa anualidad -esa
cifra que ha nombrado usted-, 2.
398.
000 euros; y el 29 de enero
-yo creo que con bastante diligencia- de este mismo año,
hemos propuesto el pago de 799.
333 euros que corresponde a la primera parte
de la anualidad de 2009, cuyo montante total asciende a 3.
735.
000.
Ambas
tramitaciones están ya tramitadas, contabilizadas y ultimadas.
Por
lo tanto, solo falta la efectiva materialización del pago
correspondiente por la Tesorería de.
.
.

No, no, no, pero es que ¡parece mentira!
¡Usted mismo ha reconocido que los empleados están cobrando!
¿Por qué están cobrando?
Porque yo les he dado.
.
.
Esta
conselleria, desde
luego, la Conselleria de Infraestructuras ha cumplido absolutamente todos
los requisitos.
Y gracias a este documento, en el que está todo
emitido y todo aprobado, estos señores han podido cobrar porque la
empresa ya lo tiene.
Cobrarán en unos días
-digamos-, el dinero en efectivo, pero, mientras tanto, ya
tienen el documento y el banco le ha dado el dinero para poder pagar a los
empleados.
Con lo cual, la empresa ya ha pagado y en estos momentos no
tiene ningún tipo de conflicto.

Usted, además, también sabe que para
llegar a un acuerdo con los operadores, o sea, la firma de un convenio,
pues, normalmente es complicada, y más si tenemos que mediar con el
operador.
En este caso, el operador, a la hora de negociar con él
estaba en un conflicto de empresa -usted mismo lo ha dicho-,
del mismo grupo dependen las dos empresas: el transporte metropolitano y el
transporte urbano, con unas diferencias que están muy alejados en
los precios.

También le quiero recordar que las
administraciones asumimos.
.
.
Y también ha dicho el déficit
del sistema TAM, del cual corresponde un 35% a La Generalitat.
Esta
diferencia.
.
.
¿Cuál es el coste o el déficit?
La
diferencia entre los costes y los ingresos tarifarios.
Me reconocerá
usted que una partida muy significativa era el gasto laboral, por eso
tardamos en firmar ese convenio porque la empresa no tenía claro el
gasto laboral, no sabía si iba a llegar a equiparar La Alcoyana con
la otra línea.
En cualquier caso, el abono de las nóminas es
un tema de la empresa privada y no es competencia nuestra, y los acuerdos
que tomen entre ellos tampoco.

Así que, yo, vuelvo a insistir, afortunadamente
se demoró un poco la firma del convenio pero por la conflictividad
que había dentro de una propia empresa, una empresa en la que
nosotros no podemos meter porque es una empresa privada.
Creo que gracias a
asumir nosotros nuestra aportación, tanto el ayuntamiento como La
Generalitat, ha servido para que estos señores de la empresa
llegaran a un acuerdo con los trabajadores y ahora mismo están
cobrando, está todo aprobado y Tesorería, pues, lleva sus
pagos más o menos con el ritmo que en estos momentos lleva.
No
sé si estará viendo que a hora estaban haciendo ya los pagos
de final de año, con lo cual correspondería ahora.
Tampoco
lleva tanto retraso y creo que se puede entender en que en muy breve tiempo
ya se hará efectivo.

Por último, solamente, y si me permite,
presidente, sé que van a presentar.
.
.
el Grupo Popular
presentó una proposición no de ley para la
continuación de la A-68 hasta Vinaroz.
Me encantaría que se
aprobara por todos, y con el apoyo de todos los partidos, para poderle
trasladar al nuevo ministro nuevamente el tema.
(Remors)

El senyor president:

Señor, señor.
.
.
señor conseller, (veus) aténgase a la
cuestión.
(Rient)

El senyor conseller d'Infraestructures i
Transport:

Bueno, él también me ha preguntado un
tema de kilómetros que le comentaré luego.

El senyor president:

Muy bien.

El senyor Godoy García:

Señor presidente, si es que tiene ganas de
hablar de otras cosas, yo le sugeriría que hablara de la
supresión de los 500.
000 kilómetros.
.
.

El senyor president:

Señor Godoy, vamos a
ver, no vamos a entrar ahora en disquisiciones ajenas a la pregunta que
hemos hablado.

Señor Godoy, ya que usted ha hecho una
alusión que tampoco correspondía y no le he llamado la
atención, el señor conseller lo ha hecho exactamente igual.
Dejemos el tema por
zanjado.

Muchas gracias, señor conseller, por su presencia esta
mañana, se lo agradecemos, y vamos a suspender un segundo para
despedir al señor conseller.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
comissió, i abans de continuar en
l'ordre del dia previst anteriorment, anem a fer una altra
reorganització de l'ordre del dia.

Havíem quedat, ara se vorà la
número 7, tal com estava previst ja; després, se vorà
la número 8, (veus) serà el quart punt, i el quint punt serà la
número 3.
(Veus) La número 3, la del tren de Catarroja.
I a partir
d'ahí, ja continuarem en l'orde.
.
.
 en l'orde
que estava previst.

Si no n'hi ha ninguna.
.
.
Com crec que tots els
grups estem d'acord, segurament.
.
.

El senyor Maluenda Verdú:

Donat que és una petició del Grup
Compromís, no mos oposem.

El senyor president:

Ah!
Sí, perdó, se m'ha oblidat
afegir que ha segut el Grup Compromís el que ha fet la proposta.

Moltes gràcies als grups per la seua
col·laboració.

Proposició no de llei sobre
l'adaptació de l'estació de tren de Catarroja a
les necessitats de les persones amb problemes de mobilitat, presentada pel
Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 29.
753, BOC número 128)

El senyor president:

Anem a continuar, i passem al punt número 3,
que és l'antic número 7: presa en consideració
de la Proposició no de llei sobre la prolongació natural de
l'autovia A-68 pel corredor de l'actual carretera nacional 332,
presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua defensa té la paraula el senyor
Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Bé, estem davant d'una proposició
no de llei que ja va ser aprovada per unanimitat en la Comissió
d'Obres Públiques i Transports el passat dia 5 de maig de
2008, ja fa quasi un any que vam aprovar esta proposició no de llei.

En esta proposició no de llei es va aprovar
instar el Consell que se dirigira al Ministeri de Foment perquè,
dins de la planificació del ministeri que desenrotlla un pla
estratègic d'infraestructures del transport, el PEIT,
incloguera la prolongació i desdoblament de l'A-68 a
través de l'actual traçat de la nacional 232 des
d'Alcanyís fins a Vinaròs.

En compliment d'esta resolució de Les
Corts, el Consell es va dirigir al Ministeri de Foment per a tal fi, sense
que, a dia de hui, haja rebut cap resposta al respecte.

En este mateix sentit s'ha pronunciat la
Diputació de Castelló, fent-se eco de les propostes de la
Cambra de Comerç de Castelló, de l'associació
d'empresaris turístics, la Confederació
d'Empresaris de Castelló, ajuntaments i diferents
administracions de la província de Castelló.

Per tot això, és pel que se presenta de
nou una petició perquè Les Corts se pronuncien sobre esta
qüestió, i que de nou el Consell tinga el recolzament de la
cambra en quantes gestions realitze enfront del govern de l'estat per
agilitzar l'acord i el compromís en una solució que
comença a ser dramàtica per a la subsistència
econòmica i el desenrotllament de les comarques del nord de
Castelló.

Cal recordar quins són los arguments que es
donen perquè esta petició que recolza el Consell, tal com vam
poder comprovar en la contestació del conseller
d'Infraestructures en l'últim ple a la pregunta
d'este mateix diputat, on justificava la necessitat de pronunciament
per part de l'estat a esta petició unànime de tots els
grups parlamentaris, també fa necessària esta
proposició no de llei.
(Remors)

El tram de la nacional 232 es tracta d'una
artèria fonamental de la comunicació del nord de la
península, Santander, Vinaròs, Logronyo, Saragossa,
Alcanyís, fins a Vinaròs, que ja se troba la primera part
d'ella dins de la xarxa d'altes prestacions del PEIT del
Ministeri de Foment 2005-2020.
Per tant, ja inclòs este
traçat que coincidix, com a línia d'altes prestacions,
amb el traçat de l'actual nacional 232, cal prolongar esta
proposta des d'Alcanyís fins a Vinaròs.

El condicionament de l'actual nacional 232
s'ha retardat molt, cosa que ha reduït les expectatives
econòmiques de creiximent de les comarques dels Ports i del
Maestrat.
En l'actualitat mos troben amb un vial de la nacional 232
desenrotllat en quasi la seua totalitat a excepció de dos trams
-un en Aragó, Ràfels-la Pobleta, i, un altre en la
Comunitat Valenciana, a la pujada al port del Querol fins a Morella, este
últim està en estos moments sense executar-se- fets que
fan dissuadir moltes persones a utilitzar estes vies per a arribar a
 la nostra costa a través d'esta carretera nacional.

Com tots sabem, estem parlant d'un eix de gran
importància, ja que és el camí més curt i
potser el més ràpid en cas de convertir-lo en via
d'alta capacitat, l'A-68, entre el Cantàbric i el
Mediterrani.
I és inajornable que el Ministeri de Foment agilitze de
forma clara els treballs relatius als trams que encara estan pendents
d'execució, (so per
interferència d'un mòbil) donat
que cada dia que es retarden es perden oportunitats econòmiques per
a les comarques dels Ports i del Maestrat i la millora de la qualitat de
vida dels ciutadans.

La nacional 232 ha segut la sortida natural i
tradicional de Saragossa fins al mar; a més, és
l'opció que millor estructura a nivell territorial
l'arribada d'eixos viaris d'alta capacitat al
Mediterrani, al mateix temps que és la via que millor estructura a
nivell territorial l'arribada de l'eix viari d'alta
capacitat d'este marc entre Tarragona i Sagunt.
Per tot això,
la conversió de la nacional 232 en autovia és un dels
objectius prioritaris que es deuen plantejar al Ministeri de Foment en la
remodelació de l'eix més rellevant de
comunicació del nord de la comunitat en l'interior peninsular.

Tal com indicava anteriorment, estan dos trams de la
nacional 232 que es troben, un d'ells, en obres i, un altre, pendent
d'iniciar-les, i d'ahí la proposta de resolució
en el seu apartat tercer, perquè en les obres previstes en estos
trams, que tenen màxima dificultat en la seua realització,
puguen realitzar-se, tenint en compte que en un futur puga convertir-se en
una via d'alta capacitat i, en conseqüència, no siga
després una excusa per a no poder realitzar una obra que encara
estem a temps d'harmonitzar en la situació que actualment es
troba.

Per tot això que acabo d'indicar, se fa
important el prendre un nou acord a fi que el nou ministre de Foment puga,
el més prompte possible, adaptar una decisió sobre la sortida
al mar de l'A-68, i, en conseqüència, podrem actuar i
tindre una via d'alta capacitat, de la qual ja disposa Tarragona a
través de l'autopista i Sagunt a través de
l'autovia.

Convertir el total traçat de l'actual
nacional 232, des de Santander fins a Vinaròs, en una via
d'alta capacitat, l'A-68, és una necessitat i
dóna solució a una proposta que plantegem, i esperem que, a
l'igual que en l'anterior proposta, tinga el recolzament de
tots els grups de la cambra i, en conseqüència, recolzen una
vegada més les reivindicacions de la zona nord de la Comunitat
Valenciana, que sempre ha tingut com a objectiu la millora de la nacional
232, com a solució per al desenrotllament econòmic i social,
no tan sols de la costa, sinó de l'interior de la
província, a la qual li done encara més importància,
tant per l'accés des del nord, com per al millor accés
diari des de la costa a l'interior, i en la millora turística
que representa disposar d'una via d'alta capacitat des de la
costa, i, com no, en un futur la connexió d'esta mateixa via
en el desenrotllament de l'autovia, la CV-10, que farà
possible la connexió directa de l'interior amb el futur
aeroport de Castelló.

Per tant, des del Grup Parlamentari Popular, demanem
que recolzen esta proposició no de llei, a fi i efecte que les
negociacions que estan portant a terme, en estos moments, des de la
conselleria, puguen tindre el suport unànime d'estes Corts,
tal com ho vam manifestar ja fa un any en estes mateixes.
.
.
a través
d'una proposició no de llei que va presentar el Grup
Socialista i que nosaltres, indubtablement, no vam tindre cap
d'açò de recolzar, perquè pensem que és
una demanda de tots, el nord de la província de Castelló.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Grups que desitgen.
.
.

Sí, pel Grup Parlamentari Compromís,
té la paraula el senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Comencem explicant que coincidim amb els arguments que
ha exposat el senyor Mundo totalment, totalment.

Simplement, voldria recordar que ja que se citen
antecedents d'acords, inclús en la diputació, que
és en l'anterior legislatura ja, entre el 2003-2007, quan a
proposta meua personal, com a diputat representant del Bloc en la
diputació, s'aprova en un plenari extraordinari, fet en
relació a les infraestructures de Castelló, una proposta al
voltant d'esta mateixa petició.
(So
per interferència d'un mòbil)

Una proposta que vam argumentar en aquell moment, i
avui seguiran sent els mateixos arguments, perquè no és per
una qüestió d'oportunitats, sinó per una
qüestió de necessitat que es presenten.
I, per tant, com tot
allò que es va explicar, en este moment, seguix vigent, podem
dir-ho.

Vosté ha parlat de la importància que
té la comunicació.
.
.
un sistema de comunicació.
.
.
una
via de comunicació que uniria el nord amb el País
Valencià, que seria la més directa que existiria, sobretot si
se fa la millora en el seu traçat, que fa falta.
Tampoc,
podíem parlar-ho a nivell general, però podem parlar
també com una important via d'entrada del turisme, una
important, importantíssima via estatal d'entrada al turisme,
ja que la Comunitat Valenciana, el País Valencià, és
receptora de turisme del nord en molt.
.
.
en quantitat molt important.

I, per tant, això és una
qüestió, un argument a tindre en compte, més encara,
quan sabem que.
.
.
bé, o ho fem nosaltres, o ho faran uns altres.
Està clar que si l'eixida, l'eixida del nord fins al
Mediterrani per la zona que estem contemplant, pel nord del País
Valencià, o la potenciem prompte o, si no, tindrà els seus
competidors lògicament, perquè des de Catalunya
s'està estudiant, s'està estudiant ja, per
exemple, la variant des d'Alcanyís.
.
.
Alcanyís en la
zona de Reus i Salou, per la qual cosa estem parlant en termes.
.
.
tot el
que seria positiu en termes de comunicacions, seria al mateix temps, doncs,
aquell que ho fera abans, seria qui s'emportaria lògicament un
avantatge en este.
.
.
en esta situació.

Per l'altra part, tindria una major
importància, sobretot per al nord de Castelló, una
importància que seria la possible unió de tota la zona
industrial de Saragossa amb el Mediterrani.
(So
per interferència d'un mòbil) Lògicament, tindria una connexió directa tota
esta zona comercial amb un port, un port de gran calat, que
lògicament avui les circumstàncies que té no
són suficients, però amb un port de gran calat que tenim
-i quan parle de gran calat me referisc al concepte de calat
real- que és el port de Vinaròs, la importància
que podia tindre unir per una via ràpida Saragossa amb el
Mediterrani directament a través de Vinaròs.
Són
aspectes tots importants.

També és veritat que existix ja, (so per interferència d'un mòbil) -he dit i crec que en una altra ocasió i
no conec exactament en detall en quina circumstància- el
projecte de desdoblament ja entre Saragossa i Alcanyís, com a.
.
.
ja
com a via ràpida, com una autovia.
I, per tant, a partir
d'ahí és el punt més important, vull dir, que
nosaltres avancem -quan dic «nosaltres»- en la
petició, i lògicament és una via que té
caràcter nacional i, per tant, seria important que açò
tinguera resposta pel govern de l'estat, per a la planificació
de l'estat, resposta immediata, per, precisament, donar eixida a
totes estes necessitats.

Simplement, una consideració final.
És
veritat que diu que se va aprovar ja i que no tenien resposta.
També
és veritat que aquelles coses que es van aprovar amb anterioritat
amb altres governs no han tingut resposta.
Vull dir, és una.
.
.
seria
important, lògicament, que tots a una ho
sol·licitàrem, seria important que tots a una també
férem les gestions oportunes perquè el govern de Madrid o el
govern de l'estat es prenguera amb la importància que toca i
amb la.
.
.
amb la importància i amb la rapidesa que pertoca aquest
projecte.

Per tant, no és una qüestió de
culpa de ningú, sempre hem estat igual, mane qui mane en Madrid ha
tingut la mateixa consideració.
Jo recorde, precisament, fa uns
anys, una reunió en Morella, precisament, on el senyor Puig estava
present lògicament, també amb el senyor Jordi Sevilla,
també, en aquell moment, on tocaren el tema i no hi van haver
opinions en contra.

El problema és que moltes vegades sense tindre
opinions en contra després la prioritat que se li marca no és
la que toca.
Pense que des de Les Corts sí que podem marcar eixa
prioritat i això, per tant, compten vostés amb el vot
favorable del Grup Compromís.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Parlant del Grup Parlamentari Socialista, té la
paraula el senyor Puig.

El senyor Puig i Ferrer:

Moltes gràcies, president.

Bé, efectivament, el 5 de maig de fa un any vam
aprovar per unanimitat una proposició no de llei prou semblant a
esta que en estos moments se presenta per part del Grup Popular, i,
òbviament, per raons de coherència, per raons
d'oportunitat i per raons de qualsevol altre tipus, nosaltres anem a
recolzar esta proposició no de llei que presenta el Grup Popular.

En primer lloc, perquè és -com
diem- la reafirmació d'un acord unànime de les
Corts Valencianes i de gran part de la societat civil valenciana, que
recolza el que la nacional 232 siga la base de l'A-68 al seu pas per
la Comunitat Valenciana i, sobretot, pel que fa d'eixir al mar des
d'Alcanyís.

El compromís, en eixe aspecte, dels socialistes
valencians és inequívoc, és permanent des de fa molts
anys i, òbviament, no cal refermar-lo.

El que sí és un bon moment,
probablement, és per a parlar del que és la història
d'una marginació.
La nacional 232 ha estat permanentment
marginada i no ha estat una qüestió debades.
És la
història d'una marginació perquè és
l'exemple d'una política territorial, d'una
política territorial basada en una radialitat centralista i això fa, una vegada més,
que es pose de manifest que les decisions, quan es prenen des de la
perspectiva de les infraestructures, del disseny i de
l'explotació futura de les infraestructures, mai no són
neutrals i tenen a vore molt en el que és la relació de
força dels distints indrets del país.

Jo crec que la nacional 232 és un bon exemple
de la necessitat d'articular l'Espanya plural i
d'articular una Espanya no centralista.
Perquè, finalment,
realment el que ha estat una carretera que des del segle XIV va
començar a establir-se en una relació entre el que era el
Cantàbric, des de Cantàbria passant pel País Basc, per
La Rioja, per Aragó fins arribar a la comunitat, en aquell moment
era l'antic regne de València, i realment, des
d'aleshores no s'ha anat aprofundint ni s'ha anat
recolzant ni s'ha anat donant-li suport, sinó més
bé s'ha fet tot el contrari, perquè les carreteres, en
aquell moment, o bé començaven o acabaven o
necessàriament havien de passar per Madrid, que era el que tocava.

Per tant, eixa situació de disseny centralista
no ha afectat només a raons culturals ni a raons econòmiques,
sinó que afecta molt definitivament a les raons del plantejament de
les infraestructures.
Mai les infraestructures són neutrals en eixe
aspecte.

Pel que fa al retard que han comentat els portaveus
del Grup Popular i del Grup Compromís, respecte al retard de la
nacional 232, forma part també de tota eixa qüestió.
La
nacional 232, fins a l'any 1996, -estava prevista en el primer
pla de carreteres- fins a l'any 1996 es van fer tres trams: des
d'Alcanyís a Vinaròs, que és el que estem
parlant, els trams que ens afecten més directament (so d'un telèfon mòbil); des de Xert a Vinaròs se va fer en esta etapa;
també de Morella, salvant el port de Torremiró; i
després d'Alcanyís a Ràfels.
Va ser una part
prou important de la carretera.

Però des de 1996 fins a 2004 només es va
fer un tram xicotet, de Xert al pont de la Bota.
Ha anat, per tant,
perllongant-se en el temps el que ha sigut tot el condicionament
d'una carretera amb una capacitat bàsica.
No estem parlant del
que ara estem demanant, que és ja la conversió en autovia.

El que sí és cert -i cal ser
objectius- és que en la darrera legislatura el govern del
president Zapatero sí que ha donat un impuls considerable al
condicionament d'esta carretera.
S'ha desbloquejat el que
estava parat des de l'any 1996, que és el port de la Pobleta
d'Alcolea, que en este estiu estarà ja.
.
.
a finals de
l'estiu estarà en funcionament, totalment acabada i va a
suposar, a més, un gran avantatge de temps i de millora de la
dificultat per la connexió amb Aragó.

D'altra banda, també està en obres
en estos moments una obra que té un pressupost de vora 60 milions
d'euros entre Ràfels i el terme municipal de Morella amb
Aragó i la setmana passada va estar publicat en el BOE l'acord
-deia- del ministeri, l'aprovació definitiva del
projecte la Torreta-Morella, amb la qual cosa, en allò que és
el condicionament, sols faltarà el que fa referència al port
de Querol, que és fonamental i és bàsic, però
que també s'està redactant en estos moment el projecte
i hi ha un acord entre la Conselleria de Medi Ambient, el Ministeri de Medi
Ambient i el Ministeri de Foment.
Això significarà que, amb
totes les previsions, se podria començar a redactar després
de la declaració d'impacte ambiental, el projecte constructiu.

Per altra banda, no cal insistir en el que s'ha
comentat ja pel proponent i també pel representant de
Compromís.
En estos moments estem parlant del que és una via
fonamental per al desenvolupament de les comarques d'Aragó,
del Matarranya i del Baix Aragó i de les comarques valencianes dels
Ports i el Maestrat bàsicament.

És obvi que qualsevol retard en esta
infraestructura ja ens ha significat molts costos, despeses
econòmiques i socials.
Ja ho està significant en estos
moments.
És ben cert que, en estos moments, la comunicació
millor amb les platges del sud de Catalunya o del centre-sud de Catalunya
afavorixen clarament l'estada de turistes de La Rioja, de Navarra,
del País Basc cap a eixa zona i en detriment de les zones de platja
de Peñíscola, Benicarló, Vinaròs, Alcossebre i
això, evidentment, a mesura que les altres infraestructures milloren
i la nostra se quede igual, encara va empitjorant.

Aixina i tot, he de dir que cada vegada que
s'amplia un xicotet tram augmenta considerablement el trànsit.

Per tant, és una via natural -s'ha
dit i és cert- i, per tant, el que hem de fer és,
d'una vegada per totes, que el que és un via natural siga una
via real de comunicació entre el Cantàbric i el Mediterrani.

A més a més, val dir també
-com ara deia el portaveu de Compromís- que el
desdoblament entre Saragossa i Alcanyís està avançant.
Ve al ritme que avancen totes les obres en infraestructures, un ritme menys
intens del que ens agradaria, però està avançant.
I ja
s'està executant en estos moments la variant
d'Alcanyís, que és una variant molt important i que
també significarà una reducció de temps molt gran en
el que al final ha de ser la relació amb la costa de Saragossa, que
és l'element més important, el port logístic
més important de l'interior i també emissor de turistes
cap a la costa.

Per tant, jo crec que tots estem d'acord que
significa una taula de salvació per a algunes comarques; que, a
més a més, hi han raons mediambientals fonamentals per a que
s'utilitze el traçat que ja està i, per tant, hi haja
menys problemes mediambientals; i, d'altra banda, també
és cert que per a nosaltres, per a la gent que vivim en
l'interior, ja d'una manera més clara, no és
només una qüestió de progrés econòmic,
sinó que és una qüestió de supervivència.

En estos moments n'hi han persones que quan
n'hi ha un problema sanitari important tenen menys possibilitats
d'eixida de la situació en funció d'esta
carretera.

Nosaltres només tenim un mitjà de
transport real, que és per la carretera.
Tant de bo hi hagueren
altres mitjans.
Ja ens vam quedar fora de la possibilitat d'una xarxa
ferroviària, però ara, almenys, que tinguem una via
ràpida i eficaç per tal de salvar vides és, entre
altres coses, molt important.

En definitiva, simplement, mostrar l'acord del
Grup Socialista a esta proposició no de llei i desitjar que el
més aviat possible siga una realitat.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Puig.

Senyories, conclòs el debat, passem a
votació.
Vots a favor de la proposició?
Senyories, per
unanimitat queda aprovada.

Proposició no de llei sobre el manteniment del
transvasament Tajo-Segura en les actuals condicions, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 31.
040, BOC número 134)

El senyor president:

Passem al segon punt de l'ordre del dia, que
serà el marcat amb el número 8, que és:
presentació de la Proposició no de llei sobre el manteniment
del transvasament Tajo-Segura en les actuals condicions, presentada pel
Grup Parlamentari Compromís.

No està.
Ui (veus), ui!

Senyories, abans de continuar, suspenen un segon.

(Se suspén la comissió durant uns minuts)

El senyor president:

Bueno, vamos a ver si ya nos aclaramos, en esta
comisión tan accidentada.

Reprenem la comissió.

Com ja he fet l'enunciat del punt que
anàvem a vore, el senyor Morera va a tindre la paraula.
Però
primer volia dir-li, senyor Morera, que tinga en compte que la
comissió ha parat perquè no hi havia ningun membre del seu
grup present i haguera decaigut la proposició.
Que ho sàpia
vosté, que ha tingut la deferència la comissió
d'esperar-lo.
Té la paraula.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

I jo agraïsc la deferència de la
comissió per a.
.
.
Ha sigut un problema de coordinació.
.
.
En
el moment que havia de vindre, estava seguint el debat anterior.
.
.
i un
problema d'ascensors, més que altra cosa.

Però jo agraïsc, en tot cas, la
deferència dels membres de la comissió per a que es puga
estudiar esta proposició no de llei, una proposició
d'absoluta actualitat que té com a escenari una
reivindicació clara i sentida, davant l'admissió a
tràmit al Congrés dels Diputats d'una forma molt
majoritària pels grups parlamentaris del Congrés dels
Diputats, de l'admissió a tràmit de l'estatut de
Castella-la Manxa, en el qual figura en el seu preàmbul una
referència explícita a la caducitat del transvasament del
Tajo-Segura per a l'any 2015.

Davant este fet que nosaltres considerem negatiu per
als nostres interessos, però també perquè obri una
dinàmica que no sabem on pot acabar, nosaltres hem plantejat la
proposta de resolució que vostés -estic segur-
hauran tingut l'amabilitat de llegir.

Vull recordar la manifestació l'altre dia
a Elx, en la qual tots els grups polítics ací representats
tinguérem ocasió d'assistir i que configura una sentida
preocupació pel que pot suposar la supressió d'un
transvasament existent per a tot el sud del nostre país i, en eixe
sentit, nosaltres el que demanem en esta proposta de resolució
és que Les Corts acorden demanar el manteniment del transvasament
Tajo-Segura en les condicions actuals per tal de cobrir les necessitats de
l'agricultura en el nostre territori, és a dir, una
declaració clara per part de les Corts Valencianes en boca
d'esta comissió parlamentària.

Després, el següent punt, que les Corts
Valencianes manifesten que cap disposició estatutària o
govern de qualsevol territori de l'estat puga arrogar-se la
titularitat d'un bé comú, com és l'aigua,
i més encara en un riu que travessa diverses comunitats
autònomes.

Una altra cosa és que hem de fer un ús
correcte i una gestió racional i pública que assegure
l'estat ecològic de les masses d'aigua i
l'eficiència de la seua utilització de recursos.

I després, en el tercer punt, el nostre grup i
jo mateixa, des del Bloc, des d'Iniciativa, plantegem que instem els
diputats i diputades i senadors i senadores valencians al Congrés
dels Diputats per a que prenguen una actitud sentida i positiva per a que
esta llei orgànica, és a dir, la proposta de reforma de
l'estatut d'autonomia, no contemple este punt, cosa que
sí s'ha fet en l'admissió a tràmit de la
proposta d'estatut d'autonomia.

Nosaltres creiem que, a partir d'esta proposta
de resolució, seria bo que tots els partits miràrem de
treballar per a resoldre els problemes hídrics i no utilitzar
l'aigua com un element de divisió i de manipulació.

Creiem que els valencians ja hem perdut prou aigua en
altres àmbits, com ha sigut en la negociació del pla de la
conca del riu Xúquer i el que suposa la Manxa oriental, i crec que
en estos moments és una preocupació enorme el que puga
derivar-se d'esta anunciada caducitat del transvasament Tajo-Segura a
les terres del sud del nostre país.

Per això, crec que els grups parlamentaris no
tindran inconvenient que s'aprove esta proposició no de llei
en esta comissió parlamentària.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera i moltes
gràcies per la seua brevetat.

Grups que desitgen fixar posició?

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula
el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Sí, moltes gràcies, senyor president.

El nostre grup s'oposa radicalment a la reforma
de l'Estatut d'autonomia de Castella-la Manxa en allò
que fa referència a la data de caducitat del transvasament
Tajo-Segura, com hem dit en reiterades ocasions, i en la fixació
d'una reserva de 600 hectòmetres cúbics d'aigua
en la capçalera del Tajo, i així ho ha expressat el secretari
general del PSPV de forma clara i contundent, igual que també ho ha
fet el nostre grup parlamentari en estes Corts i en múltiples
ocasions, l'última en el moment que vàrem haver de
debatre el decàleg que presentà el Partit Popular com a PNL
en el ple.

Sí bé és cert que, a hores
d'ara, l'explotació de nous aqüífers
subterranis, la posta en marxa de dessaladores, el dessalatge o les
millores en la gestió estan possibilitant l'obtenció de
nous recursos.
.
.
Per exemple, cal tindre en compte tres nous
aqüífers que recentment hi ha en el sud de la Comunitat
Valenciana: el de la Vega media-Vega Baja, que és un
aqüífer de 1.
500 hectòmetres cúbics de reserva
d'aigua de molt bona qualitat, una aigua que té només
1,2 grams de sal per litre i que està en explotació des de
febrer de 2008.

També és cert que a la comarca
d'Hellín, Albacete, en concret en Mingogil-Villarones,
també hi ha un altre aqüífer de recent perforació
de 1.
000 hectòmetres cúbics, que permet extraure 50
hectòmetres cúbics d'aigua a l'any.
O un altre
que encara no està quantificat, molt recent, localitzat en la Vega
Alta, prop de Cieza.
O com també és cert que en les
dessalinitzadores la previsió és que en 2010 en la conca
Mediterrània, el sud mediterrani de l'estat espanyol, en
concret en Alacant, Múrcia i Almeria, puguen obtindre 600
hectòmetres cúbics d'aigua anuals.

No obstant això, no obstant això, la
realitat és que l'aigua d'este transvasament, del
Tajo-Segura, seguix, a pesar del que acabe de dir, sent imprescindible per
a la supervivència de la gent del sud de la nostra comunitat i per
al regadiu de les nostres terres.

El transvasament suposa el 60%, el 60% del volum
d'aigua que gestiona la mancomunitat dels canals de Taibilla, per a
l'abastiment d'aigua a un total de 34 pobles d'Alacant,
pobles i ciutats, entre els quals es troben Alacant, Elx i Torrevieja, que
són les tres ciutats de més població de la
província d'Alacant; i que comprenen un terç, eixos 34
pobles, de la superfície de tota la província.
D'este
transvasament depenen també 40.
000 hectàrees de regadiu de la
província, que generen una coberta vegetal que evita els processos
de degradació de sòls i ralentitza la desertificació,
a més de reduir la sobreexplotació dels aqüífers.

També este transvasament, el de Tajo-Segura,
garantix els abastiments per al manteniment dels cabals ambientals en el
riu Segura i del parc natural del Fondo d'Elx.

La seua caducitat, per la via de la fixació
d'una data o d'una reserva a l'estatut de Castella-la
Manxa, comportaria, per tant, unes conseqüències immediates per
al nostre teixit socioeconòmic gravíssimes, que la Comunitat
Valenciana no podem de cap forma tolerar.

Les manifestacions recents, com ha dit el portaveu de
Compromís, efectivament, de Múrcia i Elx, amb prop de mig
milió de persones al carrer, han llançat un missatge clar,
claríssim, contundent, que els partits polítics valencians no
podem ni devem desatendre.

Ho hem dit en múltiples ocasions i hui ho
tornarem a dir.
És necessari el manteniment del transvasament del
Tajo al Segura en les actuals condicions per a cobrir les necessitats dels
agricultors del sud de la nostra comunitat, tal com diu la
proposició no de llei de Compromís.

Cap disposició estatutària o govern
autonòmic pot arrogar-se la titularitat d'un bé
comú, universal i finit com és l'aigua, ni pot marcar
terminis ni dates de caducitat per al seu ús.
I, per tant, rebutgem
qualsevol referència legislativa que supose una
patrimonialització de l'aigua, l'ús de la qual
cal racionalitzar i aprofitar al màxim, tot i promovent un ús
sostenible i una gestió racional que assegure el bon estat
ecològic de les masses d'aigua, així com també
la màxima eficiència dels recursos, tal com també diu
la proposició no de llei de Compromís.

Respecte al punt tercer de la proposició de
Compromís, reiterem el nostre parer de la inoportunitat que les
comunitats autònomes insten amb mandat imperatiu els membres
d'altres cambres legislatives, en este cas a diputats i senadors, a
posicionar-se en cap sentit davant de la tramitació de cap
iniciativa.

Els partits polítics valencians, amb
representants a les Corts Generals, PP i PSOE, ja hem fet públic el
nostre posicionament respecte a quin ha de ser el comportament dels nostres
diputats i senadors davant la reforma de l'estatut de Castella-la
Manxa, en cas que este siga tramitat definitivament tal i com ha estat
aprovat a la cambra legislativa castellanomanxega.

No obstant això, he de dir que el Grup
Parlamentari Socialista votarà favorablement la proposició no
de llei de Compromís.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies,
senyor Signes.

Per part del Grup Parlamentari Popular, té la
paraula el senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Moltes gràcies,
senyor president.

Senyories.

El plantejament general que fa el Grup
Compromís i que ha exposat correctament el senyor Morera és
totalment compartit pel Grup Parlamentari que represente, i és, en
definitiva, el que hem estat defensant durant molts anys.

No és una cosa nova el Tajo-Segura.
La
preocupació que no se compliren les normes del transvasament, des de
l'any 1979 que se va posar en funcionament, ha sigut una
tònica de debat en estes Corts, tant en ple com en comissió.
Sempre hem advocat, i ahí està en els diaris de sessions de ple i de
comissió, sempre hem advocat pel manteniment i per a exigir que se
complira la llei del transvasament.

La importància del transvasament Tajo-Segura no
és solament la que la seua senyoria ha dit, que ho és,
però hi ha més arguments.
Cal tindre en compte que fins que
no aplegà el transvasament Tajo-Segura a la Vega Baja, a la comarca
del sud de la nostra comunitat, aquella terra era una terra
d'emigrants, propensa a l'emigració perquè la
gent no tenia feina, no trobava forma de desenrotllar les seues activitats.
I a l'aplegar l'aigua es va convertir automàticament en
una terra d'immigrants, que donava acollida a totes les persones que
venien buscant faena des d'altres llocs, donat que en aplegar
l'aigua del Tajo l'economia se va revaloritzar enormement i se
va generar una oferta laboral molt important.

És un transvasament absolutament vital per al
desenrotllament econòmic i social de la Vega Baixa, i també
per a tota la nostra comunitat.

Del transvasament del Tajo-Segura depenen més
de dos milions de persones, més 2.
250.
000 persones podríem
xifrar, i més d'un milió que s'afegix en
l'estiu; estaríem pròxims als 3,5 milions de persones
que estan condicionades pel manteniment d'este transvasament.

Si mos centrem a la nostra comunitat, a la
província d'Alacant, a la comarca del sud, el Tajo-Segura
aporta 170 hectòmetres cúbics a la comarca de la Vega Baja,
província d'Alacant.
És pràcticament la mitat de
tots els recursos superficials que té disponibles la
província d'Alacant.
Alacant té un dèficit
hídric aproximadament de 270 hectòmetres cúbics, i si
fallara el Tajo-Segura s'elevaria a més de 440
hectòmetres cúbics anuals.

El pla hidrològic del Tajo i la Llei del Pla
hidrològic nacional han establit regles d'explotació
per al funcionament del transvasament Tajo-Segura i el risc per criteris
objectius, i que no perjudique en ningun cas la conca del Tajo,
perquè estan garantits els usos tradicionals.

No obstant estar totalment d'acord amb la seua
exposició i en el fi que perseguix la iniciativa, volem algunes
observacions, puntualitzacions més que observacions.

Per exemple, mantindre el transvasament Tajo-Segura no
és sols primordial per a cobrir les necessitats dels agricultors del
sud de la nostra terra, sinó que a més, conforme diu la seua
iniciativa, sinó que a més és la forma imprescindible
per atendre les necessitats de consum humà, l'abastiment a
poblacions.
I no sols a la necessitat d'abastiment de les poblacions
del Baix Segura, com assenyala l'exposició de motius de la
seua proposició no de llei, sinó de més de la mitat de
la província, de més de la mitat de la província.

Les aportacions del transvasament Tajo-Segura
són imprescindibles per a la mancomunitat dels canals del Taibilla,
que abastix aproximadament un milió d'alacantins per a beure.
Dels 79 municipis als quals abastix la mancomunitat del Taibilla, 34
són de la província d'Alacant.

El Consell de La Generalitat ha dut a efecte durant
anys la defensa de tots els mitjans al seu abast per a la continuïtat
del transvasament Tajo-Segura i per al compliment dels cabals que estan
establits per llei.

I pensem que la planificació hidrològica
és una competència de l'estat i no pot estar en mans de
ninguna determinada comunitat, sinó que ha de ser a través
del Pla hidrològic nacional, en caràcter general, com
s'ha de fer.

I, per tant, entenem que per a garantir el
transvasament Tajo-Segura el primer que cal fer és derogar
d'immediat el paràgraf segon de la disposició
addicional primera de la Llei 11/2005, de 22 de juny, per la qual se
modifica la Llei del Pla hidrològic nacional, segons el qual el
volum transvasable des de la capçalera del Tajo se revisarà
en el futur, escoltades les comunitats autònomes afectades.
Això és el famós decret que va firmar la senyora De la
Vega.
I això és el que ha fet que com a fitxes de
dominó vagen caient totes les possibilitats de desenrotllament
econòmic i social dependent del sector hídric, com és
el cas del Tajo-Segura.

És a dir, s'establix per llei
l'objectiu d'anar reduint progressivament fins a suprimir-lo un
transvasament que és absolutament essencial per a l'abastiment
i per al reg en Alacant.
Això no podem consentir-ho.
Les Corts
Valencianes no deuen consentir-ho.
La unió dels grups
polítics d'esta comunitat ha de ser suficientment forta davant
de Madrid per a exigir no solament que no s'aprove la reforma de
l'estatut de Castella-la Manxa conforme està previst,
sinó a més que se derogue esta disposició de la Llei
11/2005, sinó sempre tindrem una norma marc que estarà donant
peu perquè hagen actuacions semblants a la que estem comentant.

Ací hem adoptat moltes resolucions en este
sentit, moltes.
Jo veig amb molta satisfacció que ara siguen
més grups els que se sumen a estos criteris, a eixa defensa.
Pense
que la unió fa la força.
I si tots estem d'acord i
plantegem les coses conforme s'estan plantejant últimament,
és molt possible que tinguem la garantia que el Tajo-Segura va a
mantindre's, però passa necessàriament, no solament,
com he dit, perquè no s'aprove el transvasament.
.
.
, la
modificació de l'estatut de Castella-la Manxa en eixa
disposició que parla de la caducitat del transvasament, sinó
a més que se derogue, que se derogue eixe segon paràgraf de
la disposició addicional primera de la Llei 11/2005, del 22 de juny,
sinó sempre tindrem l'espasa de Dàmocles damunt del
cap, pendent, esperant que caiga, i hauran governs com el que mos ocupa, de
la comunitat de Castella-la Manxa, que faran ús d'eixa
possibilitat per donar força jurídica a una
reivindicació que fan ells d'una cosa que va en contra
d'altres comunitats, i que és, per tant, contrari a la
Constitució Espanyola.

Tots tenim dret.
A diferència del que vam fer
mosatros en el nostre estatut d'autonomia, que l'article 17
regula els drets que té, reconeix els drets que té qualsevol
ciutadà de la Comunitat Valenciana per a rebre aigua en quantitat i
qualitat suficient per a garantir les seues necessitats i també per
a disfrutar la comunitats dels sobrants d'aigües que hi hagen en
conques excedentàries, diguem, diguem «d'acord amb el
que determina la Constitució i les lleis de l'estat»,
perquè estem reconeixent que és una competència de
l'estat, i és l'estat el que ha de regular-ho en la seua
planificació.
Per tant, igual que mosatros vam ser conseqüents
i respectuosos amb els drets de totes les comunitats, en l'estatut de
Castella-la Manxa s'ha d'actuar de la mateixa manera, no se pot
anar en contra de ningú.

Per tant, és necessari que se derogue, que se
modifique eixe precepte del nou estatut de Castella-la Manxa, en el qual
pretenen que tinga data de caducitat el Tajo-Segura, això és
imprescindible.
Però igual d'imprescindible i necessari,
senyor Morera, és també que el govern derogue el
paràgraf segon de la disposició addicional primera de la llei
esmentada 11/2005, de 22 de juny, que és el que dóna peu a
tota esta sèrie d'actuacions.

Anem a votar a favor de la seua iniciativa.
Compartim
totalment el criteri, compartim l'objectiu i compartim el contingut.
I estem convençuts, estem convençuts que tots els
representants del Grup Parlamentari Popular al Congrés i al Senat,
que pertanyen a la Comunitat Valenciana, s'oposaran a qualsevol
precepte que vaja en contra del manteniment, que vaja en contra de la
garantia de mantindre el transvasament Tajo-Segura.

Per tant, compartim el seu criteri, mos congratulem
que esta iniciativa estiga hui ací i que puga eixir per unanimitat.

Anem a votar, per tant, a favor.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies,
senyor Maluenda.

Senyories.
.
.
Per a què demana la paraula,
senyor Morera?

El senyor Morera Català:

Sí, per a contestar al senyor Maluenda.

El senyor president:

Un moment, anem a vore,
senyor.
.
.
(Rient) En
el Reglament de les Corts no hi ha un torn de contestació.
El que
n'hi ha seria d'al·lusions, si n'hi hagueren
hagut, que no les hi ha hagut, ni contradiccions, que tampoc les hi han
hagut.

Per tant, vist que tots els grups estan d'acord,
me congratule també, com a president de la comissió, i
també de la mesa, que els grups estiguen d'acord en este tan
important per als valencianes, i només mos queda que passar a
votació, senyor Morera.

De totes formes, si vosté vol parlar.
.
.
Exactament, exactament.
.
.

El senyor Morera Català:

Simplement, senyor president.
.
.

El senyor president:

Senyor Morera, és un
torn molt excepcional, eh!
I això.
.
.
res, eh?
Val.

El senyor Morera Català:

President, jo li ho agraïsc, li agraïsc la
deferència.
I és molt excepcional per una cosa, perquè
crec que va a ser la primera volta en estes Corts que en el tema de
l'aigua votem tots els grups unànimement una proposta que
presenta ací el Bloc.
Jo crec (veus) que les coses se poden fer millor, i en matèria
hídrica crec que podem encetar un camí millor i mos podem
posar d'acord en més coses per a començar a fer la
política hídrica des de baix, (veus) i no començar la casa per la teulada.

Per tant, per a congratular-me d'esta
votació que s'ha produït, perquè crec que
és històrica en les Corts.

El senyor president:

Molt bé, senyor Morera.
.
.
Molt bé.
I jo
m'alegre moltíssim, senyor Morera, que siga esta
comissió.
.
.
, (veus) haja pogut fer esta unió dels diputats.

Per tant, senyoria, i com vosté ha parlat,
lògicament, i en el mateix temps, per favor, curtet, perquè
també tenim de suspendre perquè puga reunir-se la junta de
síndics, senyor Godoy.

El senyor Godoy García:

Sí, bien, yo, expresar mi satisfacción
de que así sea, pero recordarle al señor Morera que, aunque
él no estaba en estas Cortes, estas Cortes, reunidas en Elche,
votaron una resolución en contra de la fecha de caducidad del
Estatut d'autonomia del Tajo-Segura.
.
.
, Castilla-La Mancha, y la
votamos unánimemente, además de otras veces.
(Veus)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Godoy.

Señor.
.
.

El senyor Godoy García:

Por cierto, que la presentó el Partido
Socialista, (veus) y
a partir de ella hicimos una transaccional con el resto de los partidos.

El senyor president:

Queda anotado.
Muy bien.

Señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Sí, per la mateixa regla de tres, senyor
president.
(Veus)

Bé, jo, efectivament, conforme ha dit el senyor
Godoy, hi han havut altres iniciatives que hi ha havut unanimitat en temes
de l'auia, i jo he de dir que fins a l'any 2000 totes les
iniciatives que se presentaven ací en estes Corts de temes
d'auia presentades conjuntament pel Grup Parlamentari Socialista i el
Popular o indistintament per u o altre, acabaven votant-se a favor.
Era el
grup d'Esquerra Unida, aquell grup que vosté està
coalitzat en estos moments electoralment, el que sempre s'hi oposava,
com se van oposar al pacte de l'auia de la Comunitat Valenciana.

I només fer-li un matís: ací no
hem aprovat ninguna iniciativa del Bloc, hem aprovat una iniciativa que ha
presentat el grup parlamentari de Compromís.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Acabado este turno de congratulaciones, (rialles) que no encuentro
ubicación en el reglamento y, dado que de acuerdo con lo que
quedamos con la mesa, con los portavoces, suspendemos.
.
.
(Veus) ¡Ah, perdón!
,
perdón, perdón, perdón, perdón.
.
.
De verdad,
tanta congratulación, se me ha olvidado votar.

Señorías, vamos a votar la
proposición.
¿Votos a favor?
Por unanimidad, queda aprobada.

Como la han aprobado por unanimidad, pues, ya (ininte­l·ligible) .
.
.
(Veus)

Tal com hem quedat en la mesa de la comissió
amb els portaveus, suspenem la comissió fins.
.
.
,
començarà esta vesprada a les quatre i mitja.
I
l'ordre, per si algú, per a recordatori, serà, en
primer lloc, l'assenyalat amb el número 3.
.
.
(Veus) Preguen nota el senyors.
.
.
(Veus) El número 3.
Després el número 2, i ja passarem al número 6, i, per
últim, el número 9.
(Veus)

Senyories, se suspén la comissió fins a
les quatre i mitja.

Moltes gràcies.

(Se suspén la reunió a les 11 hores i 51
minuts)

(Es reprén la reunió a les 16 hores i 34
minuts)

Proposició no de llei sobre
l'adaptació de l'estació de tren de Catarroja a
les necessitats de les persones amb problemes de mobilitat

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
continuem amb el punt número 3, on hem
quedat este matí: presa en consideració de la
Proposició no de llei sobre l'adaptació de
l'estació de tren de Catarroja a les necessitats de les
persones amb problemes de mobilitat, presentada pel Grup Parlamentari
Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor
Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Doncs bé, la proposició no de llei que
portem ací hui naix com a demanda d'un ampli col·lectiu
ciutadà amb unes minusvalideses del municipi de Catarroja.
I
és que quan se va modificar i es van fer unes reformes en la mateixa
estació per accedir a l'andana número 2, no té
accés per a discapacitats, la qual cosa suposa unes molèsties
importants per a un col·lectiu gran del municipi de Catarroja.

En eixe sentit, l'Ajuntament de Catarroja, tot i
que s'ha manifestat en reiterades ocasions, i de manera molt
unànime, perquè siguen soterrades les vies del tren fins la
nova estació i la futura estació central, mentres això
no es faça -en principi, no ens consta que estiga
previst-, demanem que s'inste Adif, a la responsable de les
infraestructures ferroviàries, que adeqüe
l'estació de Catarroja a l'accessibilitat de les
persones amb discapacitat.

Em sorprén que no s'haja fet
d'ofici, perquè, com vostés saben, en l'any 2006,
Adif i el Comité Espanyol de Representants de Persones amb
Discapacitat, Cerni, varen signar un conveni de col·laboració
en matèria d'accessibilitat i integració laboral de
persones amb discapacitat.
I no entenem per què en el cas de
Catarroja este conveni no s'ha aplicat.

Bé, tampoc ens sorprén molt,
perquè.
.
.
¿Què hem de dir?
L'AVE fa
dèsset anys va arribar a Sevilla, entre Madrid i Sevilla, i
ací encara estem esperant-lo.
Però, bé, això
és un altre tema.

Però una estacioneta o una cosa tan puntual,
com és que l'estació de Catarroja puga i tinga el que
per conveni s'ha subscrit entre estes entitats, entre Adif i Cerni,
creiem que és una mesura positiva, i s'emmarca també
dins de la recomanació, de la comunicació que la
Comissió Europea ja en l'any 2000 va introduir com a una
recomanació, com a una Europa sense barreres per a persones amb
discapacitats.

He vist que el Partit Popular ha presentat una esmena
i estic disposat a acceptar-la, perquè crec que potser aporta.
.
.

Però, en tot cas, torne a repetir que done per
exposada la proposició no de llei.
Crec que és una iniciativa
positiva, i es tractaria que estes Cortes instaren l'autoritat
competent perquè s'adequara l'estació de
Catarroja per a adequar-la a este col·lectiu de persones
discapacitades.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Efectivament, com vosté ha dit, el Grup Popular
té presentada una esmena a esta proposició no de llei.
I per
a la seua defensa, té la paraula el senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Com molt bé dia el senyor Enric Morera, el meu
grup parlamentari té presentada una esmena a la proposició,
que creguem que ve a millorar-la en el seu contingut, a fer-la més
coherent.

Pel que fa referència a la literalitat de la
proposta de resolució que presenta el senyor Morera, es diu
literalment, com dic, «les Corts Valencianes insten l'empresa
Adif, encarregada de la gestió.
.
.
», quan mosatros entenem que
el correcte és que Les Corts insten el Consell a sol·licitar
a l'empresa Adif, que és l'encarregada de la
gestió, que facen totes estes.
.
.
, que fiquen en marxa estes mesures
a què hem fet referència.

I, efectivament, en la seua intervenció, el
senyor Enric Morera fea referència que li sorprenia.
.
.
i parlava
d'un conveni del 2006, i certament és sorprenent que encara no
s'haja buscat una solució que afecta a un col·lectiu
amb el qual jo crec que tots tenim una especial sensibilitat de cara a eixe
col·lectiu.

Però, si cal, és també més
sorprenent perquè ja en esta mateixa Comissió d'Obres
Públiques i Transports, en la reunió que es va celebrar el
dia 5 de maig de 2008, es va aprovar una resolució, que és la
56/VII, referent al soterrament de les vies de Renfe des de Silla fins a
València.
I en el punt 1 es dia que Les Corts exigiren al Govern
d'Espanya el soterrament per a solucionar un problema de seguretat
ciutadana i eliminar una barrera física important en els municipis
de l'Horta Sud.
En el seu segon punt s'instava el Consell a
realitzar les gestions a fi de portar a efecte eixe soterrament.

En compliment de l'anterior resolució, es
va notificar, per mitjà d'una carta, a la ministra de Foment
allà pel mes de juny de 2008, i este és el moment que encara
no s'ha obtingut ni tan sols cap resposta.

Perquè al fil d'açò, jo
crec que tots tenim clar que estem parlant d'una competència
estatal, d'una cosa que afecta l'estat, Adif, que depén
de l'administració competent, que és
l'administració central.

Per una altra part, tal com s'indica en el text
de la PNL, La Generalitat, evidentment dins de les seues possibilitats
d'actuació, i amb la finalitat d'afavorir la mobilitat
dels ciutadans, ja en el seu moment va actuar en l'entorn de
l'estació de Catarroja, es va realitzar un pas inferior i de
vehicles amb un elevat grau d'accessibilitat per a les persones que
tenen mobilitat reduïda.

Però, en tot cas, és evident que
és oportuna la iniciativa que plantejava el senyor Enric Morera.
Mosatros hem plantejat, com hem assenyalat en esta intervenció, una
esmena perquè la fa més coherent en allò que a la
redacció es referix.

I tan sols em resta agrair l'acceptació
de l'esmena per part del senyor Enric Morera.
Jo crec que en este cas
és una cosa en què s'hauria de produir la unanimitat,
per l'objectiu final que es perseguix i per la justícia de la
iniciativa.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Giner.

De veritat, estem en una comissió hui un poquet
atípica, perquè, clar, (veus) ens avancem als esdeveniments, senyor Morera.
Vosté
té la paraula per a acceptar o no l'esmena, precisament.
(El senyor Morera Català parla sense micròfon)

El senyor Morera Català:

(Inoïble) .
.
.
és el punt primer, que el segon es manté
tal com està formulat.
(Veus) ¿Es manté el segon punt o.
.
.
?

El senyor president:

L'esmena, segons, si em permeten.
.
.
(Veus) Deixa el primer punt
complet, i el segon punt s'anul·la.
¿És aixina,
senyor Giner?
(Veus) Almenys
el text de l'esmena que ha arribat a esta mesa.

El senyor Morera Català:

L'accepte en funció de la seua
aprovació.
Ja preguntaré al Consell les gestions que ha fet
per a dur endavant esta resolució.

El senyor president:

Molt bé.
Aleshores, senyories, l'esmena
queda acceptada.

Per tant, queda fixació de posició per
part del Grup Parlamentari Socialista a la nova, digam, proposició
no de llei que ix d'esta esmena acceptada pel Grup Compromís.

Señor Godoy, tiene la palabra.

El senyor Godoy García:

Gracias, señor presidente.

El Grupo Parlamentario Socialista va a votar a favor
de la adaptación de la estación de Catarroja a las
necesidades de las personas con problemas de movilidad en el sentido que
aquí se ha formulado.

Tenemos, además, que señalar que la
propuesta de accesibilidad que hoy se presenta en estas Corts y que ha
defendido el señor Morera, es coincidente con lo reclamado por el
propio Partido Socialista del País Valencià en un documento,
en su documento llamado «Propuestas para mejorar Catarroja», en
las que expresamente manifiesta en la propuesta número 58 la
solicitud firme de accesibilidad de esta estación.

Según mis informes, señorías,
posiblemente ustedes también conozcan, el acondicionamiento de la
estación de Catarroja está ya incluido en la
planificación de Adif para este año.

Como seguramente conocen también ustedes, la
dificultad de la actuación en esta estación estriba en que el
andén central de esta estación es estrecho, y para la
instalación de un ascensor se requiere lo que se llama el ripado o
desplazamiento de una de las vías de circulación para ampliar
el ancho del andén, con la consiguiente modificación de
enclavamientos, aparatos de vía, etcétera.

Pero nos consta, señorías, que toda esta
problemática se está analizando para la elaboración
del correspondiente proyecto y su ejecución de inmediato, lo que
considero que es una muy buena noticia.

Seguramente también conocen sus
señorías que en el ámbito de cercanías de
Valencia, se ha consensuado un plan de recrecido de andenes para permitir
la accesibilidad de los trenes Civia, dando prioridad a las líneas C-1, en la que se
incluye Catarroja, C-2 de Xàtiva y C-6 de Castellón, por
estar electrificadas y permitir la circulación de este material.

Me van a permitir que añada,
señorías, que el compromiso de la administración del
estado con la accesibilidad del ferrocarril, como ustedes conocen, se ha
concretado y se ha materializado a través del denominado Plan de
accesibilidad, aprobado precisamente por este gobierno en el año
2008.

Nosotros, el grupo socialista valenciano, vamos a
seguir impulsando con todas nuestras fuerzas este plan de accesibilidad,
que ya está funcionando y que a medio plazo debe convertir en
accesibles estaciones ferroviarias y trenes, no solamente estaciones,
haciendo así efectivo un derecho ciudadano fundamental.

Y en este mismo sentido, desde el año 2007
saben que también fue aprobada la guía de servicios
ferroviarios para viajeros con discapacidad, que debemos impulsar y
mejorar.

Estimamos que tanto esta estación de Catarroja
como todas aquellas estaciones, que todavía son muchas y que
presentan problemas para las personas con movilidad reducida o algún
tipo de discapacidad, deben ser adaptadas, tal como se recoge en la ley del
estado del año 2003, de igualdad de oportunidades, que
estableció el marco de referencia para ir avanzando en la
adopción e implantación de las medidas para garantizar y
hacer efectivo el derecho de igualad de oportunidades de las personas con
discapacidad.

Por eso, los socialistas también solicitamos,
una vez más, que el gobierno prosiga las inversiones para la
adaptación de todas las estaciones de la Comunidad Valenciana y de
toda España, que todavía no han sido adaptadas.

Como muy bien saben sus señorías, la Ley
de igualdad de oportunidades establece en su artículo 10 que
«el gobierno regulará unas condiciones básicas de
accesibilidad y no discriminación que garanticen unos mínimos
niveles de igualdad de oportunidades a todos los ciudadanos con
discapacidad».

Y a fin de hacer efectivo este derecho en el
área de transporte de viajeros, el Gobierno de España
aprobó, el 23 de noviembre de 2007, un real decreto, que seguro que
conocen también, el 1.
554, que determina las condiciones
básicas de accesibilidad y no discriminación para su
utilización por las personas con discapacidad para los modos de
transporte ferroviario, marítimo, aéreo, por carretera, en
autobús urbano, ferrocarril, metropolitano, taxi, servicio de
transporte especial, etcétera, fijando un calendario de
implantación en el marco de lo establecido por la disposición
final octava de la Ley 51/2003.

El real decreto fue presentado a la Conferencia
Sectorial de Asuntos Sociales, así como a la Federación
Española de Municipios y Provincias, habiendo sido informado
favorablemente también por el Consejo Nacional de la Discapacidad.

Hay que reseñar, finalmente, la activa
participación en la elaboración de esta disposición de
las propias organizaciones de personas con discapacidad y sus familias,
articuladas en torno al Comité Español de Representantes de
Personas con Discapacidad.

Por parte del Grupo Socialista no queremos dejar pasar
esta oportunidad para valorar positivamente este real decreto, que va a
suponer hacer accesibles todos los modos de transporte y todas las
estaciones de España.

Igual hemos apoyado y apoyamos que se avance con la
mayor rapidez posible en la consecución de los objetivos de este
real decreto, por lo que es necesario (so
d'un mòbil) acortar los plazos
de adaptación de las estaciones, algo en lo que el gobierno
está trabajando, nos consta, y que ha apoyado recientemente,
también nos consta, el Congreso de los Diputados de manera
unánime, como saben sus señorías.

El artículo 2 de este real decreto establece la
regulación de la accesibilidad para estaciones y material rodantes.
Quiero recordar aquí, señorías, una parte del
contenido de este artículo, que dice: «Las estaciones que
soporten un tráfico de viajeros superior a 1.
000 viajeros/día
de media anual o que se encuentren en capital de provincia, estarán
adaptadas a lo dispuesto en el anexo I en un plazo no superior a ocho
años desde su entrada en vigor, siempre que las actuaciones para la
adaptación resulten proporcionadas.
Y las estaciones que soporten un
tráfico de viajeros menor o igual a 1.
000 y superior a 750 (s'interromp la gravació) .
.
.
anexo I, en un plazo no superior a trece años
desde su entrada en vigor.
Estas actuaciones deberán cumplir
obligatoriamente las especificaciones del anexo I señaladas.

En el primer grupo de estaciones, las que soportan un
tráfico de viajeros superior a 1.
000 viajeros/día de media
anual o que se encuentran en capital de provincia, se incluyen 262
estaciones de Adif, que yo quiero resaltar también, de las cuales,
39 son grandes estaciones y 223, de tráfico de cercanías.

Y un segundo grupo lo constituyen las estaciones que
soportan un tráfico de viajeros menor o igual a 1.
000 y superior a
750 de media anual.
Y éstas tendrán que adaptarse a lo
establecido en el real decreto en un plazo no superior a trece años,
desde la entrada en vigor del real decreto.
Se trata de 3 grandes
estaciones y 21 de cercanías, en total, 24 estaciones más de
Adif.

Quiero también recordar a sus
señorías que con posterioridad a este real decreto, Adif
aprobó el 13 de febrero de 2008 -hace un año- el
plan de accesibilidad, que afectará a la adaptación de 323
estaciones, de las que 263 son de cercanías, y que el plan
garantizará en el medio plazo la plena accesibilidad al 96% de las
personas que transitan anualmente por las estaciones de Adif.
Los viajeros
afectados por este plan suponen el 85% del total de viajeros subidos y
bajados en el año 2008.
Existen 57 estaciones que cumplen los
criterios del real decreto pero que, al estar afectadas por posibles
actuaciones singulares del Ministerio de Fomento, no se incluyen en el
plan.

En una reciente respuesta parlamentaria,
señorías, el gobierno manifiesta que piensa dar un impulso a
las obras de accesibilidad en estaciones ferroviarias durante la presente
legislatura, y añade que se llevarán a cabo 161 actuaciones.

Como no podía ser de otra manera, nuestro grupo
aprueba y va a dar también su voto favorable a la propuesta del
señor Morera con la incorporación de la enmienda del Partido
Popular.

Por lo demás, y terminando,
señorías, no queremos acabar nuestra intervención sin
recordar que estamos en la Comunidad Valenciana, que el Consell tiene
obligaciones en el campo de la accesibilidad prometidas y sin cumplir desde
hace muchos años, y también queremos exigir al Consell que
haga llegar a estas Cortes, para su tramitación y aprobación,
una ley de accesibilidad universal del transporte de la Generalitat
valenciana que viene prometiendo desde hace bastantes años, pero que
no ha llegado a estas Cortes.

Porque, señorías, también es
preciso, aquí y ahora, que el Consell asuma sus competencias y
apruebe el marco y las inversiones para hacer accesible todo el transporte
público valenciano y sus estaciones, como estamos demandando y vamos
a demandar con todas nuestras fuerzas que se haga para la estación
de Catarroja.
.
.

El senyor president:

Señor Godoy.

El senyor Godoy García:

.
.
.
por parte del estado y de Adif.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Godoy.

Concluido el debate, señorías, vamos a
pasar a votación.
¿Votos a favor de la propuesta de
resolución?
Por unanimidad, queda aprobada la propuesta de
resolución.

Proposició no de llei sobre la
paralització i desestimació del projecte de bus guiat al seu
pas pel parc Ribalta de Castelló, presentada pel Grup Parlamentari
Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 29.
448,
BOC número 127)

El senyor president:

Senyories, passem al segon punt de l'ordre del
dia, que és l'assenyalat en el número 2: presa en
consideració de la Proposició no de llei sobre la
paralització i desestimació del projecte del bus guiat al seu
pas pel parc Ribalta de Castelló, presentat pel Grup Parlamentari
Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora
Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Jo crec que per a deixar constància de
l'exposició de motius que presentem en aquesta
proposició no de llei, vaig a llegir-la i així
constarà en el Diari de Sessions: «El projecte de partir en dos el parc Ribalta de
Castelló per fer passar pel mig la plataforma de ciment reservada a
un trolebús, afecta greument a aquest conjunt, que és un BIC
per la Llei 16/1985 i un conjunt històric-artístic pel RD del
16 del sis de 1981.

»L'article 46 de la Constitució diu:
"Els poders públics garantiran la conservació i
promouran l'enriquiment del patrimoni històric, cultural i
artístic dels pobles d'Espanya i dels seus béns que la
integren.
"

»El Ribalta és un jardí
històric, un parc romàntic, que és únic en tot
el País Valencià.
Té 140 anys d'antiguitat, va a
començar a gestar-se el 1862, la conservació va durar 50 anys
i en la segona fase es va construir l'obelisc.
El 1910 s'hi va
annexionar la carretera de Morella.
Per tant, no és veritat que la
zona central no forme part del parc.

»La Llei 5/2007 del patrimoni cultural
valencià obliga a la Conselleria de Cultura i a l'Ajuntament
de Castelló a sotmetre's al dictamen d'un mínim
de dos organismes consultius abans d'aprovar el pla especial que
permeta el pas del bus guiat pel parc Ribalta.

»Tots els òrgans consultius de la
conselleria que han emès dictàmens, han estat contraris al
pas d'aquest transport pel parc: el Consell Valencià de
Cultura, la Universitat Politècnica de València, la
Universitat Jaume I, la Reial Acadèmia de les Arts Sant Carles o el
Col·legi d'Arquitectes de Castelló.

»Només la Conselleria de Cultura va donar
suport a aquest traçat, que pot tenir efectes demolidors, tant en la
vegetació del parc -pels moviments del subsòl que poden
afectar les arrels i, per tant, el manteniment dels arbres
centenaris-, com les afeccions al patrimoni cultural del
subsòl de la zona ara objecte de prospeccions arqueològiques
-antic cementeri del Calvari i el fortí de la Llibertat,
refugis de la guerra civil, etcètera.

»Tècnicament és possible desviar
el trolebús pels carrers que envolten el parc -passeig Ribalta
o carrer de Pérez Galdós-.
Per tant, continuar amb la
intenció de fer passar el TVRCas o tram pel mig del parc es tracta
d'una decisió política, que no es pot defensar
raonablement.
»

Per tot això, se presenta la proposició
no llei on diu que: «Les Corts insten la Conselleria
d'Infraestructures, atés que és possible trobar
alternatives al traçat i d'acord amb el que diu la Llei 5/2007
del patrimoni cultural valencià, a paralitzar i desestimar el
projecte de bus guiat al seu pas pel parc Ribalta, i obrir un
període de diàleg per aconseguir un ampli consens social
sobre el seu traçat nou en aquest tram.
»

Jo crec que en aquesta comissió i en la
d'educació en el que respecta a cultura hem parlat
moltíssimes vegades d'aquest tema.
Crec que és
l'enèsima proposició que presentem Compromís
respecte al tram Ribalta demanant.
.
.
sol·licitant la
paralització d'aquest projecte per part de la Conselleria
d'Infraestructures, demanant-la també a la Conselleria de
Cultura.

I és per això, pel que, en resum,
aquesta proposició no de llei en l'exposició de motius
ve a arreplegar el significat del que demanem, el significat legal per la
protecció que té aquest parc, el significat tècnic per
la possibilitat de desviar per altres carrers aquest pas i, per tant,
connectar Castelló amb l'UJI d'una forma més
sostenible i que no vulnere el traçat.
.
.
la infraestructura del
mateix parc.

Jo crec que per això és pel que volem
deixar constància d'açò, és reiterat, se
pot estendre tantes vegades, se poden fer debats més profunds,
però tots ells vénen a replegar sistemàticament en el
que hem dit en aquesta exposició de motius.

I és per això que jo voldria
avançar més enllà.
A nosaltres ens sorprén, ens
sorprén que hem passat tots els tràmits possibles per a fer
entendre als diputats i diputades d'aquesta cambra.
.
.
ho hem fet per
activa i per passiva, a través de preguntes en petició
escrita, orals, sol·licitud de documentació a totes les
conselleries competents, al mateix Consell, que ens donen la
justificació raonada d'aquest projecte, que ¿per
què el Partit Popular vol fer una cosa que va en
contraposició a allò que la ciutadania de Castelló
avui li està reclamant?
Li ho reclama mitjançant
manifestacions, li ho reclama mitjançant vagues de fam, li ho
reclama a través de milers de signatures que registren en les
conselleries competents, li ho reclama una i altra vegada.

Jo, sincerament, crec que el Partit Popular amb
açò li deu a algú alguna cosa, sincerament.
No
entendria que una cosa que té fàcil solució i que
faria que esta connexió, que podria ser meravellosa per a la
ciutadania de Castelló i que afavoriria la mobilitat de
Castelló, que podria passar per una altra zona alternativa a uns
pocs metres sense vulnerar el parc Ribalta, ¿per què no se
desenvolupa?
I no tindrien a la ciutadania de Castelló, no tindrien
plataformes en contra d'açò, no tindrien els membres de
l'oposició en contra que vostés milloraren la mobilitat
de la ciutadania de Castelló i que respectaren, al mateix moment, el
patrimoni històric i cultural que té.
.
.
i mediambiental,
lògic, que té la ciutat de Castelló.
No ho entenem.
¡No ho entenem!
I ho hem fet per activa i per passiva.

Ja dic, han vingut els consellers a
comparéixer sobre açò, i no hi ha explicació
raonable, explicació lògica per a no voler canviar uns metres
aquest traçat.
¡Cap explicació!
Cap.
¿És
el Partit Popular qui li deu alguna cosa a algú en Castelló
perquè tinga d'anar en contra dels interessos de tota la
ciutadania de Castelló i amb la lògica pura i dura?
En
matemàtiques açò se diu reducció a
l'absurd.
I és fàcil reduir a l'absurd aquesta
proposició del Partit Popular, aquest projecte, facilíssim,
facilíssim.
I aquesta reducció a l'absurd porta a
desestimar la solució que proposen.

Sincerament, la conselleria, tant la de cultura com la
d'infraestructures.
.
.
els consellers van passar per ací, van
dir coses que creiem que eren massa greus; massa greus perquè no
tindrien ninguna repercussió si no estiguérem parlant del que
estem parlant.
Ens deien que hi havia una urgent i necessària
connexió entre Castelló i l'UJI,
¡urgentíssima!
I, aleshores, li preguntàrem al
conseller, ¿i com pot ser que en els pressupostos de La Generalitat
aquest projecte se finalitze en el 2011?
¿Quina és la
justificació que el Partit Popular pot donar que la urgent i
necessària connexió faça que s'allargue fins a
dintre de dos anys la finalització d'un projecte com aquest?
No hi ha.
No hi ha.

¿Existix eixa urgent i necessària
connexió?
¿Necessita la ciutadania de Castelló una
facilitació en la mobilitat?
¡Sí, sí!
Aleshores,
aquest projecte que perdura en el temps durant dos anys -que ja
portem altres- no té.
.
.
no té lògica, no
té cabuda lògica, no respon a esta urgent i necessària
connexió de la ciutadania de Castelló.
Per tant, no respon
als criteris i a les demandes i a les necessitats de la ciutadania de
Castelló.

Passant eixe punt, la Conselleria de Cultura ens deia
que era prioritari per al govern valencià i per a la seva
conselleria dur endavant aquest projecte.
Doncs bé, nosaltres li
díem a la Conselleria de Cultura: ¿la Conselleria de Cultura
està per a vetlar pels interessos culturals o està per a
vetlar per altres interessos?

Avui, ¿li podem demanar, per exemple, a la
Conselleria de Cultura que ens elabore una llei educativa?
¿Veritat
que no?
¿Veritat que no?
La Conselleria de Cultura té unes
competències, unes competències que passen per primar, per
damunt de tot, per damunt de tot, per damunt d'interessos, ja no
diré polítics sinó, fins i tot, particulars, que ja
ens du aquest entossudiment a pensar que hi han interessos particulars de
noms i cognoms directament.
Bé, per damunt d'eixos interessos
polítics de partit o particulars de certes persones amb noms i
cognoms que algú del Consell li deurà alguna cosa, bé,
ha de vetlar pels interessos culturals.
No, no, per dur endavant un
projecte que vulnera una protecció.
.
.
un parc que està
protegit legalment i que s'empara en unes lleis culturals que la
conselleria hauria de primar.

Doncs bé, en això no van trobar en cap
moment resposta.
El que sí que ens va dir, i era la seva manera de
justificar el vistiplau que li havia donat la Conselleria de Cultura, era
que hi havia posat uns condicionants.
I la Conselleria de Cultura, la
consellera ens deia.
.
.
va tindre la gosadia de dir que «és que
eren condicions indispensables per a la seva autorització per part
de la nostra conselleria».

I jo, aleshores, dic, senyora consellera, vosté
estes condicions indispensables per a la resta de companys de partit, de
govern, són paper mullat.
No diré paper per a altres coses,
per no ser vulgar, però és que en altres pobles se dirien
coses.
.
.
(Veus) No,
no, no, pensen vostés el que vullguen, la traïció de la
ment ací està també.
Però bé,
directament, ¡paper mullat!
«Condicions indispensables»,
i eixes van ser les paraules de la consellera de Cultura, és a dir,
va posar unes condicions indispensables que hui la conselleria i
l'ajuntament no en fan cas, continuen el projecte i la consellera no
s'imposa en ningun moment, no s'imposa, no exercix la seva
autoritat com a màxima responsable de la cultura i el patrimoni
valencià.

I, aleshores, diguem: si la Conselleria de Cultura
creia veritablement que aquestes condicions eren indispensables i les va
posar damunt la taula, malgrat la ignorància que va obtindre
després de la resta dels seus companys, serà perquè
són, sincerament, condicions indispensables.
I, si no s'acaten
estes condicions, no se pot desenvolupar el projecte.

Nosaltres creguem que no se deu desenvolupar per
ahí.
Sabem que hi han traçats alternatius i que serien
raonables i que és el que demana la ciutadania de Castelló.
Però, si en algun cas, en algun cas haguérem de vore i de
visualitzar que fóra aquest projecte, en definitiva, una realitat,
almenys, que la consellera de Cultura no quedara avui com la suela del zapato -com
se diu-.
Perquè, veritablement, els companys de partit i els
companys de govern avui l'estan deixant sense cap autoritat, cap
autoritat, quan posa unes condicions indispensables i aquí se la
vota tot el món.

Doncs, no, no creguem que s'haja de seguir
així, no creguem que s'haja de seguir en un projecte -ja
dic- que no té justificació ninguna.
I el més
profund del tema: no creguem que haja de seguir-se amb un projecte que
vulnera moltíssimes lleis i que, de fet, avui, a dia d'avui
tampoc està ni emparat pel mateix Pla general
d'ordenació urbana de l'Ajuntament de Castelló,
que està més que paralitzat i sotmés a una
polèmica per no haver passat els tràmits i haver-se saltat
els tràmits legals que hauria de tindre.

Per tant, com que no té recolzament legal,
tècnic, ni social, ni polític, avui deuríem aprovar
aquesta proposició no de llei i acabar avui este tema que no mos duu
a altra cosa que a vore que el Partit Popular està d'esquenes
totalment de la ciutadania de Castelló.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Per a fixar posició, per part del Grup
Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Vamos a ver.
Nosotros vamos a apoyar, evidentemente,
esta proposición como la hemos apoyado en otras ocasiones, por
diversos motivos.

En primer lugar, comentaba la señora
Mollà -y es así-, que uno de los problemas que
tiene la ciudad de Castellón es el tema de la movilidad, con unos
tiempos de desplazamientos que nada tienen que ver con las dimensiones de
la propia ciudad.
Para quien conozca Castellón -no sé
si todos ustedes la conocen-, pero una distancia como puede ser entre
la universidad, la Jaume I, y la Cruz Roja, que son dos zonas de
Castellón, pues, puede tardar en muchos días 25 minutos en
coche.
 Lo cual, son unos tiempos absurdos para una ciudad como
Castellón.

El transporte público existente en la
actualidad no es un transporte público tampoco eficiente.
Por las
características del propio transporte público no es un
transporte eficiente y se viene reclamando desde hace mucho tiempo que haya
otro tipo de transporte público.

Es evidente que una de las alternativas.
.
.
, bueno,
ustedes han escogido una alternativa determinada, que es la del TVRCas.
Es
verdad que el transporte público debiera mejorar, no solamente en la
ciudad de Castellón, sino el área metropolitana de
Castellón, un área metropolitana de casi 300.
000 personas,
alrededor de 300.
000 personas y debiera de interconectarse.

Pero, tal y como hemos comentado en otras ocasiones,
una de las preguntas es: ¿es el TVRCas la mejor opción de
transporte público?
Ustedes dicen que sí, pero en ninguna
otra población de la comunidad, ni en Valencia, ni en Alicante, ni
en Elche, han escogido este tipo de transporte público.

En segundo lugar, y es el tema que trata esta
proposición, uno de los problemas es el trazado del propio
 TVRCas, y, en este caso, si debiera pasar o no por el parque Ribalta.
Es evidente que no.
Estamos ante un tema de respeto a un espacio verde de
más de 2.
000 metros cuadrados, de respeto al patrimonio, a la
cultura, a la historia y a la sensibilidad de la ciudad y de los
ciudadanos.

Les he contado en más ocasiones la historia del
parque Ribalta.
Y no me voy a cansar en contarla porque creo que es bueno
que conozcamos la historia en muchas ocasiones de nuestros pueblos y
ciudades.

El primer paseo del parque Ribalta se realiza en el
año 1868, sobre unos terrenos del antiguo cementerio, tal y como se
ha visto actualmente.
En 1876 se realiza la primera ampliación.
En
1879 el ayuntamiento aprueba la unificación del parque,
unificación que curiosamente la Dirección Territorial de
Cultura quiere negar en un cambio a la historia en beneficio
político propio, pero que no tiene sentido.
En 1910 se decide que
todo forma parte de un conjunto.
En 1914 se realiza una ampliación
construyéndose el estanque, siendo el parque Ribalta lugar de
encuentro, lugar de paseo, lugar de convivencia, lugar de
observación, lugar de estudio de especies botánicas
singulares, lugar de esparcimiento.
En fin, todo aquello que decimos que en
el urbanismo debiera formar parte de una ciudad, ese tipo de lugares de
encuentro que están por encima de las propias piedras, de lo que es
importante, que son los ciudadanos y las ciudadanas de un lugar
determinado.
Y quien no reconozca esto es que no conoce Castellón.

En 1981, el Ministerio de Cultura declara el parque
Ribalta conjunto histórico artístico, y un decreto obligaba a
redactar un plan especial de protección.
Desde el año 2005,
el ayuntamiento no ha realizado el citado plan, no ha aprobado el plan.

El Colegio de Arquitectos, el Consell Valencià
de Cultura, la Universidad Jaume I, más de veinte asociaciones, los
ciudadanos de Castellón, se han pronunciado en contra, en contra del
paso del TVRCas por el parque Ribalta.

Solicitamos soluciones alternativas, que las hay, y
que hay que estudiarlas.
Es obligación de las administraciones
estudiarlas.
El grupo municipal socialista de Castellón ha
solicitado que se aplique la Ley de patrimonio cultural valenciana para que
el parque Ribalta sea jardín histórico, como lo es el
Botánico o los jardines de Monforte.
¿Alguien piensa que
puede pasar algún tipo de transporte por alguno de ellos?
¿Lo
consentirían?
(Remors) No les interesa demasiado, señor presidente, no pasa
nada.

Deben reflexionar, deben reflexionar, tanto la
Conselleria de Cultura como la de Infraestructuras.
Si siguen adelante van
a tomar una decisión difícilmente reflexible.
Estamos a favor
de la mejora de la movilidad, del transporte público, pero esto debe
de compatibilizarse con el respeto al patrimonio, la historia, la cultura,
la sensibilidad, las zonas verdes, y a lo que es uno de los elementos, en
este caso, singulares de Castellón.

Y, actualmente -como decía al final la
señora Mollà- hay un problema que complica todo mucho
más y que tendrán que solucionarlo de alguna forma en el
urbanismo de Castellón.
Y es que una sentencia anula el plan general
al no haberse producido algo que era evidente, que era la nueva
exposición al plan tras su primera aprobación.
Saben que la
primera se expone en 1998, hay más de cuatro mil alegaciones; se
aprueba en 1999, únicamente con los votos a favor del Partido
Popular; se provocan modificaciones y en el año 2000 lo vuelven a
aprobar, solamente, nuevamente, el Partido Popular, pero sin
exposición previa.
Esto, pues, evidentemente, deja al urbanismo de
Castellón en una situación compleja.
Se vuelve al plan de
1984.
Hay una situación de indefensión jurídica en
estos momentos, porque la planificación debe basarse en el plan del
año 1984.
Mire, el urbanismo debe servir para crear escenarios
físicos capaces de mejorar la calidad de vida, porque si no se hace
bien el urbanismo puede quedar en un mero instrumento de gestión,
pero no lo que estaba comentando.

Los planes generales que perduran en el tiempo son los
que nacen consensuados.
Éste no fue así.
La aprobación
de un plan general es un acto administrativo de la Generalitat valenciana.
El Partido Popular parece que ha optado por recurrir las sentencias, sin
embargo, y aun sí, el plan general va a necesitar de una importante
operación de maquillaje y se deberá completar con
documentación como la que la Ley de ordenación del territorio
del año 2004 exige en materia de paisaje, como es el estudio de
paisaje y un plan de participación pública que garantice
aquello que el ayuntamiento hace nueve años intentó evitar:
que los ciudadanos opinasen.

El Partido Socialista cree que hay que llevar adelante
cuanto antes este plan, que hay que completar la documentación
necesaria y tramitar cuanto antes este nuevo plan para que pudiera seguir
en el 2009.
Tenemos dos planes: uno antiguo y desfasado, pero con valor
legal, el de 1984; y otro que no tiene valor legal, pero que el
ayuntamiento quiere mantener como si en realidad lo tuviera.

Mire, la situación legal es compleja.
Sobre las
zonas verdes hay que recalcular el estándar de suelo destinado a
parque público de red primaria de naturaleza urbana, en
proporción no inferior a cinco metros cuadrados por habitante.
Y
quisiera recordar que en el anterior plan, en el anterior plan se
incluyeron hasta las rotondas.
Y, por otra parte, el plan general debe
ajustarse a las nuevas obligaciones en materia de vivienda de
protección oficial, 30% de suelo urbanizable residencial.

Señoras y señores del Partido Popular,
no tengo confianza en que ustedes vayan a apoyar esta proposición
que presenta el Grupo Compromís y que nosotros apoyamos, como lo
hemos hecho en otras ocasiones, pero les quisiera hacer una
reflexión tranquila.
Una reflexión es que busquen
alternativas, que las hay, rectifiquen, piensen que pueden estar
equivocados y que si afectan al parque Ribalta, como opina el Consell
Valencià de Cultura, como opina el Colegio de Arquitectos, como
opina la Universidad Jaume I, como opinan un porcentaje -yo no soy
capaz de decir el porcentaje-, pero un porcentaje muy importante de
ciudadanos de Castellón, pues, la verdad es que va a quedar el tema
muy complejo.
Y yo no sé quién se lo demandará, pero
no les quepa duda que yo creo que los ciudadanos se lo demandarán en
Castellón.

Aparte, quiero recordar los posibles problemas
añadidos como consecuencia de la situación del plan general.
Y si alguien tiene la tentación -como hizo el conseller-  de sacar
aquí un plano diciendo: «Miren ustedes lo que decían en
su programa, que trazaban una línea que pasaba por encima.
.
.
».
Pues, mire, no.
Sí es verdad, hay una línea que pasaba por
encima, pero el papel, que es lo que vale y lo que dice, porque aquí
hay una línea que podía haber pasado por ahí, por la
derecha o por la izquierda, conectaba simplemente una zona con otra, dice:
«La definición de la línea».
.
.
-eso dice el
papel sobre lo que decía el Partido Socialista, lo que dice el
Partido Socialista en Castellón-: «La definición
de las líneas atenderá a los acuerdos establecidos en el seno
del consejo municipal de movilidad y a los informes técnicos
correspondientes».
Esta es la realidad de esa línea,
evidentemente.

Espero que en esta ocasión tenga la
sensibilidad, que se lo piensen y que voten a favor esta proposición
que es absolutamente razonable.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Subías.

Per part del Grup Parlamentari Popular, té la
paraula el senyor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Bé, com tots han dit anteriorment, estem davant
una proposició no de llei que ha tingut moltes contestacions en
diferents preguntes, compareixences o proposicions no de llei,
perquè ha passat per tot, totes elles en el mateix sentit, totes
elles recolzades pels dos grups de l'oposició i pel nostre
grup ha sigut rebutjada, com passarà hui també en la seua
proposta.

Tant el conseller d'Infraestructures com la
consellera de Cultura.
.
.
, i ara, una vegada més, en esta
proposició no de llei del Grup Compromís, tornem a proposar
la paralització del bus guiat a través del seu pas al llarg
del parc Ribalta.

Jo vull tornar a deixar constància -com
han fet anteriorment els meus antecessors- per quines són les
raons que ja s'han exposat en anteriors intervencions i que tornem a
exposar perquè es considera que es pot i es fa possible el pas del
tram, del bus guiat a través del parc Ribalta.

En la intervenció del conseller
d'Infraestructures i Transports, del dia 16 de juny, de 2008, davant
d'esta mateixa comissió, ja va exposar que les diverses
alternatives que es van considerar es va concloure que la millor de totes
elles era el seu pas a través del parc Ribalta.
El pas del tram, a
través del parc, no disposa de catenària, i en el dit
trajecte la velocitat serà lenta, a la mateixa velocitat que podia
circular en el seu temps un cotxe de cavalls, o siga, el pas de cavalls que
en el seu temps era eixe trajecte, es tornarà a editar-se.

Eixe trajecte està reservat tan sols per al
tram, i, en conseqüència, està tancat a
l'ús d'altres vehicles motoritzats.
Cal recordar que el
tram és un vehicle que pot circular amb catenària, sense i
amb motor elèctric, per la qual cosa el seu tram, pel pas sense
catenària, la contaminació és nul·la.

Tots podem recordar el parc com està en este
moment i tots podem vore que, inclús, en molts anys s'ha
utilitzat en moltes circumstàncies com a lloc d'aparcament,
cosa que és molt més agressiva per al parc del que en
realitat se pot deixar en este pas del tram, a través d'ell.

Però és que, a més,
d'allò que els estudis de la conselleria i ratificats amb les
propostes per l'Ajuntament de Castelló, s'ha tingut
-torno a incidir- ratificades les propostes de la conselleria
per l'Ajuntament de Castelló -perquè ací
pareix que de Castelló no hi ha ningú que vullga el tram,
segons les seues apreciacions anteriors-, s'ha tingut en compte
que, dins de la tramitació d'autoritzacions per a portar a
terme la construcció d'este tram, se té en compte
l'autorització de la Direcció General de Patrimoni de
la Conselleria de Cultura i Esports, del qual han tingut les seues
senyories complida resposta a través de la pregunta oral en el ple
que vam fer el passat 29 d'octubre de 2008, una pregunta a la
consellera de Cultura i Esports, en la qual es va indicar que la
Direcció General de Patrimoni va autoritzar les obres pel pas del
tram pel parc Ribalta perquè complix amb les condicions impostes per
esta i no representen cap tipus de perill per al patrimoni cultural de
Castelló.

Recentment, s'ha tingut una nova
compareixença de la consellera de Cultura, Educació i
Esports, en la qual la consellera ha donat complida informació
davant les mesures que s'han pres, davant el compliment de les
propostes, com a condició que són necessàries de donar
per a fer complir les indicades en l'autorització.

Actualment -com se va indicar pel conseller de
Infraestructures- s'han fet 25 sondejos, de 25 metres quadrats
cada un en els termes que va indicar la Conselleria de Cultura, i tal com
dia el conseller, en aquella intervenció dia que esta
intervenció arqueològica ha permés delimitar els murs
est, oest i sud del cementeri del segle XIX de Castelló, que apareix
en los plànols de la ciutat fets durant la guerra carlista.
S'han exhumat nombroses restes (ininte­l·ligible) .
.
.
, i també han pogut documentar-se algunes
unitats estratificades relacionades amb el parc o amb les fases anteriors
de la carretera de Morella, séquies, canalitzacions i conduccions
elèctriques sense excessiu valor patrimonial.

Per tant, les restes trobades en ningun cas tenen una
notable rellevància i, en conseqüència, d'estes
restes arquitectòniques i arqueològiques, en gener van a
començar la segona fase de les excavacions del cementeri del parc
Ribalta, en la qual, al seu pas del tram, es construirà una llosa
que permetrà conservar i no estropejarà les restes
allí existents.

A més de tot el que acabe d'indicar, les
seues senyories tenen la contestació, tant per part del conseller
d'Infraestructures com per part de la Conselleria de Cultura, que se
té i tindrà en compte en les diferents fases de
construcció del tram de les consideracions que compten amb
l'autorització de la Direcció General de Patrimoni, les
quals milloren les condicions del parc actuals, i dic
«actuals», ja que moltes d'elles es referixen a tot
l'entorn global del parc Ribalta i no tan sols al pas de cavalls per
a on transcorrerà el traçat del tram.

Per tot el que acabe d'indicar i en
referència al contingut de les seues propostes en la
proposició no de llei, entenem que des del Grup Parlamentari Popular
no podem donar-li suport.
S'està seguint per part de la
conselleria donant complida resposta a una actuació perfectament
planificada i respectuosa plenament amb l'entorn, atenent en tot
moment les recomanacions que fa la Conselleria de Cultura i que milloren de
forma clara la protecció del parc Ribalta.
I, si no, podem vore el
que és l'autorització i el que en ella, en el seu
contingut, el que està demanant.
Per part de la Conselleria de
Cultura com de la Conselleria d'Infraestructures, aquí han
pogut sentir per part dels dos que es compliran totes estes mesures, que no
són mesures tan sols del que és el traçat, quant a
marquesines, quant a parades, quant a una sèrie de coses,
sinó que, a més, pretén també
l'eliminació d'aspectes de trànsit que recauen a
un dels carrers del voltant del parc Ribalta, que en estos moments
s'utilitza com a parada inclús d'autobús,
donant-li l'entorn de parc que correspon, millora quant al que
és l'arbrat, ¿eh?
, millora d'accessibilitat i
visualització de la plaça des de la zona de la plaça
de bous, i el canvi del que representava l'estació
confrontant, donant-li un altre aspecte que millore també el parc
Ribalta, i altres apreciacions.

Per tant, senyora Mollà, estem davant
d'una proposta que, des d'un principi, després dels
estudis practicats, ha fet i ha mantingut sempre l'Ajuntament de
Castelló, almenys el Grup Popular de l'Ajuntament de
Castelló.
Per tant, si tota la gent de Castelló, com
vosté pareix que manifesta, estaria en contra d'eixa proposta,
indubtablement, pense que l'Ajuntament de Castelló seria el
primer indicat en vore quins són els motius o les condicions que
puguessen fer canviar d'idea d'un traçat, perquè
¿quines serien eixes argumentacions, quan, en realitat, la
conselleria, tant de Cultura com d'Infraestructures, no veuen cap
problema que això siga una realitat?

Per tant, jo no sé quina mania té
vosté sempre de buscar una mà oculta o alguns interessos
creats, quan, en realitat són les mateixes institucions les que, des
d'un principi han mantingut una postura ferma i han dit sempre el
mateix, i este grup, indubtablement, està recolzant tant la postura
de l'Ajuntament de Castelló com la postura de la Conselleria
de Cultura com la Conselleria d'Infraestructures, que hi estan
relacionades.

¿Que és una obra que, indubtablement,
requerirà uns anys?
Doncs, bé, és una obra que
requerirà temps, no al pas pel parc Ribalta, sinó les obres
que representa el tram, el TVRCas.
El TVRCas és un transport que en
les seues ampliacions, ¿eh?
, anirà a tindre un transport que
puga arribar a tota l'àrea metropolitana de Castelló.
Per tant, si és un transport per l'àrea metropolitana,
no.
.
.
, jo pense que si està acabat en l'any 2012, doncs, tots
podríem estar molt contents que tot l'entorn de
l'àrea metropolitana de Castelló, les poblacions com
Villarreal, Burriana, Almassora, Benicàssim, totes estiguen
connectades per eixes dates, seria un gran èxit per a la ciutat de
Castelló.

Jo, per un altre cantó, doncs, indicar que
realment incomplix una missió important, una missió de poder
connectar tot Castelló de punta a punta amb una via reservada, que
és el que realment li està donant eixa importància a
eixe tipus de transport públic, perquè los altres transports
d'un servei d'autobús, tots saben que són unes
línies d'autobusos en unes zones determinades que sempre estan
supeditades a l'intens trànsit que en un moment determinat
sempre pot tindre una ciutat com la ciutat de Castelló, i este
servici, que pot creuar de nord a sud tot el poble de Castelló sense
tindre de dependre d'altre tipus de trànsit que puga,
d'alguna forma, alterar i modificar les ràtios i els horaris,
fa que siga un servici molt demanat.
La prova està que en estos
últims temps que ha estat el TVRCas en marxa, des del que és
el Ribalta fins a l'UJI, ha tingut, doncs, una utilització
important, una utilització important que, tal com donava dades el
senyor conseller l'altre dia aquí, passava del 80% de
l'ocupació de la seua línia, i amb unes quantitats
importants d'usuaris que han utilitzat eixe servei i a través
de l'abonament, que, indubtablement, vol dir que és un servei
que l'utilitzen de forma diària per a desplaçar-se fins
a l'UJI.

Jo crec que quan eixe servici puga arribar des de
Benicàssim, des de la zona del Grau, fins a dalt, serà quan
en realitat vorem la verdadera necessitat que teníem en eixe servici
de transport públic, que, indubtablement, demana la ciutat de
Castelló, que recolza l'Ajuntament de Castelló i,
nosaltres, des d'aquí, el grup parlamentari, recolzem la
postura marcada tant per la Conselleria de Cultura com per part del
conseller d'Infraestructures de continuar amb este projecte, vistos
los informes i vista quina és la tramitació i com se troba en
este moment.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mundo.

Sí, ¿vol la paraula, senyora
Mollà?
Sí, per a rèplica, té vosté la
paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Jo, senyor Mundo, potser quan tinga el torn de
rèplica puga contestar-me a algunes coses que a mi me semblen
interessants i que, en definitiva, ens farien poder visualitzar que aquest
projecte respon a alguna cosa més enllà que interessos
particulars.
Ja que vosté no vol que jo pense en estes coses, ni jo
ni la ciutadania de Castelló, vosté, quan jo li he plantejat
ací, en la reflexió, i també fou una cosa que li
diguérem al conseller d'Infraestructures, de si existia
veritablement eixa necessitat imperiosa de connectar aquestes zones,
¿per què el projecte per al Partit Popular ha de finalitzar
en 2011?
, per exemple.

¿Vosté creu.
.
.
, senyor Mundo, i li ho
pregunte sincerament a vosté, vosté creu que quan se diu que
hi ha una necessitat de millorar la mobilitat per a la ciutadania de
Castelló, aquesta mobilitat es pot millorar d'ací a dos
anys i això respon a eixa necessitat imperiosa?
Jo crec que un
projecte, amb diners, amb diners, perquè supose que La Generalitat
tindrà diners, també de la gent de Castelló, doncs, ha
de cobrir-se en un temps urgent, perquè, si no, no és una
necessitat urgent i, aleshores, eixe discurs cau.

Vostés.
.
.
, i no ho ha dit vosté,
vosté ha sigut més prudent, quan al·legaven que
és que aquest projecte, aquesta infraestructura que se meneja per
ahí, que va amb catenària o no va amb catenària,
és el modern del món, vénen d'altres països
a vore quina megacosa hem
inventat, doncs, aleshores jo li preguntava l'altre dia a la
consellera, ¡xe!
, i resulta que esta cosa que meneja d'una
manera, vaja, supersònica, si passa uns metres més
enllà, ¿ja deixa de ser el mateix cotxe?
, ¿el bus?
,
¿deixa de ser la mateixa maquinària?
A mi m'estranya
que deixe de ser la mateixa maquinària supersònica que la
ciutadania de Japó puga vindre a visionar a Castelló.
Escolte, una miqueta més seriositat, ¿no?
No és una
cosa que, vaja, se trastoque perquè passe uns metres més
enllà, més per enllà.

Els consells consultius.
Vostés
d'això no parlen.
La Conselleria de Cultura va anar, va.
.
.
, ja
dic, va tindre gosadia en entrar en estos temes per a justificar per
què no s'han tingut en compte els informes consultius del
Consell Valencià de Cultura, universitats valencianes, Reial
Acadèmia de Belles Arts de San Carlos de València,
Col·legi d'Arquitectes de Castelló: tots ells li
demanen la paralització del projecte, perquè no consideren
que siga beneficiós per a un bé com aquest, i, a més,
li demanen la incoació quant a jardí històric
artístic.

Però, bé, tots estos informes contraris,
que deuria la conselleria tindre'n almenys dos, i, aleshores, ens diu
la consellera.
.
.
, i ens diu la consellera, «¡no, el que
vostés amaguen és que estos informes, després de la
modificació, ja no diuen res!
» Bé, el que amaga la
consellera és que després de les modificacions ja no se va
demanar informe!
¿Veritat que no?
¿Hi han informes
després que la conselleria modificara el primer projecte?
¡No!
, no hi han informes.
¿Per què no hi han informes?
Perquè anaven a ser desfavorables també.

Però, clar, aleshores, no demana informes, i la
consellera diu: «¡Ai!
, és que hi ha un punt en
l'article que diu que si la conselleria creu que el projecte ve a
millorar el bé d'interés cultural, la conselleria pot
passar de demanar informes i de tindre informes favorables.
»
¡Ai, clar!
, la consellera creu que que passe un bus guiat pel mig
d'un parc protegit, millorarà moltíssim aquest
bé cultural.
.
.
¡Una cosa raonable!
, ¡tot el món
cauria en eixa lògica!
: que passar pel mig d'un parc un bus
guiat, ¡millora l'entorn del parc a nivell cultural!
.
.
.
Doncs,
bé, no sé, tenim una consellera de Cultura bastant
qualificada per al seu càrrec, té una deducció i una
lògica extraordinària.

Però, aleshores, no, sap que no és
així, i aleshores se li ocorre vendre el discurs que ha posat unes
condicions indispensables que, com vosté ha dit, no solament
és per a condicionar el parc, sinó per a millorar
l'entorn.
¡Clar!
, perquè per a acollir-se en eixe punt,
tenia de justificar que el projecte anava a millorar l'entorn.
I
aleshores ella diu que són condicions indispensables perquè
la Conselleria de Cultura done l'autorització.
.
.
¿Però no les demana abans?
Perquè, jo, unes condicions
indispensables, les demane, amb exigència, que se complixquen abans
de donar una autorització, si no, deixen de ser indispensables,
senyors i senyores.

Sincerament, jo crec que avui estem cometent
moltíssimes errades, des que a algú, que a algú, amb
noms i cognoms, se li va ocórrer tindre aquesta fantàstica
idea, fins al dia en què, per fi, s'adonen del mal que estan
fent i paralitzen aquest projecte, perquè, si no, sincerament,
sempre tindran el nostre rebuig, i no crec que els preocupe el nostre
rebuig, deuria preocupar-los el rebuig de la ciutadania de Castelló.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Sí, senyor Mundo, té la paraula.

El senyor Mundo Alberto:

Sí, gràcies, senyor president.

Bé, jo crec que hem deixat molt clar en les
intervencions anteriors quina és la postura d'este grup al
respecte, i veig que insistix sols en dos o tres temes, torna a insistir en
això que hi han persones amb noms i cognoms.
.
.
Jo, els noms i
cognoms representen un nom i un cognom, per tant, si té noms i
cognoms, diga quins són noms i cognoms, perquè quan hi ha un
ajuntament que està damunt d'un projecte, que diu que continua
el projecte, que veu quines condicions fixa, que veu que eixes condicions
són acceptables, ¿eh?
, perquè parla aquí, en
l'informe de la Junta de Govern de l'Ajuntament de
Castelló i parla que està relacionat amb tota una
tramitació d'un projecte que considera vital i necessari per a
Castelló, jo crec que vosté sempre sembra el dubte en la
forma d'expressar-se, ¿eh?
, és la forma de sembrar
dubtes, de dir sempre les paraules amb doble intenció, com ha dit
anteriorment.
.
.

Jo crec que aquí hem de ser clars i
respectuosos també amb les persones, (veus) les persones que aquí hem vingut a defensar este
projecte, com és la consellera de Cultura i el conseller
d'Infraestructures, que han vingut aquí tant en compareixences
com en preguntes a donar explicacions clares al respecte i a dir què
és el que s'ha fet i com s'està fent, i dic que
l'autorització diu una sèrie de coses que es deuran fer
en el parc de Ribalta, que es deuran fer en el parc, tant el que és
el pas de que és la construcció d'este tram, com en la
resta del parc.

Per tant, jo crec també, en este moment,
també la conselleria vol donar-li, si cap, més valor al que
representa l'entorn d'eixe parc, eixe parc de.
.
.
, crec que
adés (ininte­l·ligible) .
.
.
2.
000 metres, però em pareix que són
20.
000 metres, almenys, 20.
000 metres quadrats almenys, o més de
20.
000 metres quadrats que té el parc Ribalta, no 2.
000 metres,
però, és igual, només és un tema que
és.
.
.
Però jo crec que és un parc vital per a
Castelló i que, indubtablement, el pas del que vosté
anomenava eixe transport genial i mundial que tots lo veuen, pense que
té uns avantatges importants, i adés ho hem dit, que
és el tema que és un transport elèctric, un transport
en via reservada, un transport que pot funcionar amb catenària i
sense catenària i que permet.
.
.
, perquè una de les condicions
de què parla és que permet que puga passar a través
del parc Ribalta a una velocitat baixa per eixe tram, que representa una
línia recta des del que és la seua arribada al parc Ribalta
fins a baix de la farola i el carrer Colón, que és per a on
sortirà la conducció del tema.

La urgència que vosté estava dient
anteriorment.
.
.
, ¿eh?
, és urgent que s'acabe la
connexió i que puga tindre connexió en els altres trams que
estan realitzant en la zona de baix i se fiquen en funcionament.
Perquè indubtablement eixe tram important, com abans he dit jo,
és que puga arribar a funcionar en tot el seu llarg recorregut, des
del Grau de Castelló fins a dalt, a la Universitat Jaume I.
Que,
indubtablement, després, en els anys successius, es faran les altres
línies que poden arribar fins a Benicàssim, fins a Almassora,
fins a Villarreal, fins a Borriana, que són les poblacions
confrontants, tenint tot el que és una àrea metropolitana en
la qual se podrà dotar d'un servei interconnectat entre ells i
que donarà una mobilitat i una necessitat que molts dels cotxes que
tenim actualment circulant, diàriament, entre totes estes poblacions
no hagen de fer el seu recorregut a través d'elles.

Per tant, nosaltres, des del Grup Parlamentari
Popular, tornarem a votar de la mateixa forma que ho hem fet en les
diferents proposicions no de llei que s'han presentat aquí en
el mateix sentit, rebutjant, com no, la seua proposta perquè pensem
que, tant les actuacions que porta a terme la Conselleria de Cultura com la
Conselleria d'Infraestructures en este sentit, són adequades
al plantejament de l'Ajuntament de Castelló, que ho han
demanat sempre que les coses en eixe respecte al que és el parc
Ribalta puga tirar-se endavant.

Per tant, el nostre grup passaria a votar-ho en
contra, com he dit anteriorment.

Res més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mundo.

Passem a votació.
Senyories, vots a favor de la
proposició no de llei?
5.
Vots en contra?
8.
Per 8 vots en contra i
5 a favor queda rebutjada la proposició no de llei.

Proposició no de llei sobre
l'agilitació de la licitació de les obres compromeses
en el conveni d'ampliació d'actuacions en
l'àmbit del pla RACHA d'Alacant, presentada pel Grup
Parlamentari Socialista (RE número 30.
233, BOC número 132)

El senyor president:

Passem, senyories, al punt número 6: presa en
consideració de la Proposició no de llei sobre
l'agilitació de la licitació de les obres compromeses
en el conveni d'ampliació d'actuacions en
l'àmbit del pla RACHA d'Alacant, presentada pel Grup
Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa té la paraula el senyor
Godoy.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias,
señor presidente.

Señorías, la proposición no de
ley que el Grupo Parlamentario Socialista presenta a esta cámara no
puede ser más clara ni más concreta.
Solicitamos al Consell
tres tipos de actuaciones para la ciudad de Alicante.

En primer lugar, le pedimos que agilice la
licitación de las obras comprometidas en el convenio de
ampliación de actuaciones en el ámbito del plan RACHA de
Alicante, de manera que la totalidad o, en su caso, la mayor parte de las
mismas, al menos la mayor parte de las mismas, sean licitadas y adjudicadas
durante el año 2009, contribuyendo así a la
rehabilitación del patrimonio de Alicante y a la generación
de empleo.
Esto supondría una inversión aproximada del
Consell de 13.
290.
000 euros.

Le pedimos, en segundo lugar, que transfiera
inmediatamente al Ayuntamiento de Alicante la subvención de
1.
768.
833 euros que comprometió el Consell para llevar a cabo los
trabajos exteriores de reurbanización sobre el aparcamiento de El
Portón y estabilización de su ladera.

Y le pedimos finalmente al Consell que prorrogue el
convenio de mantenimiento de la oficina de gestión del plan RACHA a
Alicante, suscrito por el ayuntamiento alicantino con fecha 29 de
septiembre de 2005, aportando la financiación requerida y que
representa aproximadamente 1.
900.
000 euros, distribuidos entre los
años 2009, 2010 y 2011.

Señorías, en total estamos pidiendo al
Consell que cubra una deuda.
Estamos pidiendo al Consell y exigiendo al
Consell que cumpla sus acuerdos y los acuerdos con la ciudad de Alicante en
materia de ampliación de actuaciones del plan RACHA y de
mantenimiento de la oficina de gestión del plan RACHA se elevan a la
suma de 17 millones, 17 millones de euros que el Consell adeuda a la ciudad
de Alicante en concepto de atrasos de obras y de mantenimiento de la
oficina.

Mire, lo primero que pedimos es que se agilicen las
obras comprometidas en el convenio de ampliación del plan RACHA.
Exigimos que el Consell desbloquee las inversiones comprometidas en ese
convenio.
Y queremos denunciar en esta cámara el bajo grado de
cumplimiento por parte de la Generalitat valenciana de este convenio para
ampliación de actuaciones del plan RACHA.

Y quiero dejar bien claro cual es el objeto de nuestra
demanda.
Como ustedes saben, señorías, el 22 de marzo de 2006
la Generalitat valenciana firmó con el Ayuntamiento de Alicante un
convenio para ampliación de actuaciones en el ámbito del plan
RACHA.
Y el Consell adquirió en dicho convenio los siguientes
compromisos: en primer lugar, compromisos de invertir el Consell
directamente en obras en la ciudad de Alicante; en el año 2006 se
comprometió a invertir medio millón; en el 2007, 4 millones;
en el 2008, 4.
290.
000 euros y, en el 2009, 4,5.
En total se
comprometió a invertir 13.
290.
000 euros.

Pero además de eso, se comprometió a
subvencionar obras que está realizando el Ayuntamiento de Alicante y
se comprometió a que en el año 2007 las subvencionaría
por la cantidad de 800.
000 euros y en el 2008 por la cantidad de 968.
883
euros.
En total, subvención de 1.
768.
883 euros.

Quisiera desglosar ante sus señorías las
inversiones comprometidas por La Generalitat en este convenio, a qué
obras tenían que haberse destinado, pero, como no las ha dado, no se
han destinado.
En primer lugar, a un edificio municipal polivalente situado
en El Portón.
En segundo lugar, tenían que haber ido a la
ampliación del Centro 14, en la calle Labradores, de Alicante.
En
tercer lugar, para la restauración de la iglesia de Santa
María, fase IV, en intervención de espacios públicos
circundantes, que tampoco se ha empezado.
En cuarto lugar, a la
restauración y rehabilitación del edificio de servicios de la
concatedral de San Nicolás, que tampoco se ha empezado.
Y
finalmente, en la reurbanización de la plaza de la Santa Faz y
restauración de fachadas, donde sí se ha realizado alguna
actuación.

A esto hay que añadir una nueva
actuación comprometida por La Generalitat, que es la
urbanización de la Medina, con un coste de 1.
600.
545 euros.
A todas
estas actuaciones hay que añadir la subvención para los
trabajos exteriores de urbanización sobre el aparcamiento para
residentes en El Portón y estabilización de la ladera que
ejecuta el ayuntamiento, pero debería subvencionar la Generalitat
valenciana, a tenor de los compromisos contraídos en ese convenio,
con la cantidad de 800.
000 euros, por una parte, y de 968.
883 euros, por
otra parte.

Señorías, personalmente he realizado un
seguimiento y evaluación del grado de cumplimiento de este convenio.
A finales del año 2008, fecha en la que concluían las
teóricas asignaciones económicas correspondientes a las
cuatro anualidades contempladas, he podido comprobar la diferencia entre lo
prometido por el president Camps en el convenio y lo realmente presupuestado año a
año.
Nos hemos encontrado con una situación que ustedes
seguramente también conocen.
Hay un total desfase entre lo que el president Camps promete y lo
que ejecuta realmente en este convenio.

La Generalitat valenciana se comprometió a
ejecutar 13.
290.
000 euros de obras por cuenta de La Generalitat entre los
años 2006 a 2009.
Sin embargo, la cantidad que ha presupuestado,
solo la presupuestada, dista ya mucho de la prometida; pero la que ha
gastado es menos de la mitad de la presupuestada.

Si repasamos los hechos, vemos,
señorías, que en los presupuestos de la Generalitat
valenciana, entre 2006 y 2009 sólo se han consignado para todos
estos años en su conjunto 4.
900.
000 euros para todas las obras de
ampliación del plan RACHA.
Pero además, nuestros
cálculos son que el Consell no ha ejecutado ni siquiera la mitad de
lo presupuestado.
Y prueba de ello es que los propios presupuestos de la
Generalitat valenciana del 2009, el propio Consell reconoce que le quedan
por ejecutar casi doce millones de euros.

Por ello, creemos que no nos faltan razones para
presentar en estas Corts esta proposición no de ley exigiendo al
Consell que durante el año 2009 licite y adjudique las obras
comprometidas en el convenio de ampliación del plan RACHA, que en su
mayor parte siguen sin iniciarse.
Pedimos que estas obras se liciten y se
inicien en el año 2009 en su totalidad o, en su caso, al menos en su
mayor parte, contribuyendo así a la rehabilitación del
patrimonio de Alicante y a la generación de empleo.
Y, al mismo
tiempo, también pedimos al Consell que haga efectiva la ya citada
subvención de casi dos millones de euros que prometió para
trabajos exteriores de urbanización sobre el aparcamiento para
residentes en El Portón y estabilización de la ladera.

Finalmente, señorías, exigimos al
Consell la renovación del convenio para el mantenimiento de la
oficina del plan RACHA y una dotación económica mínima
de 1.
900.
000 euros para los años 2009, 2010 y 2011.
No nos es
suficiente la manifestación del conseller de que sí que se iba a firmar un convenio
durante el año 2009, y que ese convenio iba a contemplar una
financiación de dos millones de euros para esta oficina.

Miren, señorías, nosotros tenemos en
nuestras manos el borrador de convenio que ha enviado el Consell al
Ayuntamiento de Alicante para financiación del mantenimiento de la
oficina del plan RACHA.
Y nos hemos encontrado con una muy desagradable
sorpresa.
No vemos ni un solo euro para la anualidad de 2009.
 Es una
anualidad que pasará en blanco, porque el anterior convenio, el
anterior convenio solamente previó las anualidades 2005, 2006, 2007
y 2008, pero tampoco previó nada para el 2009.
Y el nuevo convenio
que se plantea no prevé nada para 2009 que nosotros podamos ver
aquí.
No solamente eso, sino que se dice que la tramitación
del expediente administrativo para la suscripción del presente
convenio dice que se ha iniciado anticipadamente.
Pues menos mal.
Si se
hubiera iniciado con retraso, igual no estaría ni previsto dar nada
para el 2010.

Y si éste se formaliza en el año
anterior al primero en que se prevé la anualidad, dice que la
obligación de La Generalitat quedará supeditada a la
existencia de crédito adecuado y suficiente en el primer ejercicio y
siguientes.
Pero, ¿cómo va a existir crédito adecuado
y suficiente si no se aprueba en el documento por excelencia los
créditos suficientes, que son los presupuestos de la Generalitat
valenciana en los que no se ha aprobado ni un solo euro para este convenio?

Yo creo, señorías, que hay que pedir
seriedad al Consell en el cumplimiento de sus convenios y un esfuerzo
presupuestario que no está realizando.
Yo no quiero poner cintas
negras si no las hay.
Pero en este caso es que se ponen por sí
solas, porque cuando un Consell compromete 17 millones de euros con una
ciudad en el plazo de cuatro años, y resulta que en ese plazo no
llegan a esa ciudad ni siquiera dos millones de euros, no es un Consell de
fiar, no es un Consell que esté cumpliendo.
No hay ninguna excusa.

Además la propia oficina del plan RACHA
está adeudando a determinados profesionales, arquitectos de la
ciudad, honorarios, porque los proyectos están redactados.
Y, por
tanto, son proyectos que pueden licitarse.
Lo que falta,
señorías, es voluntad política.
Y yo tengo la
impresión de que la ciudad de Alicante está pagando los
despilfarros y gastos que el Consell está haciendo en otros
capítulos que no debería hacer, mientras que en estos que
sí que tiene comprometidos no los hace.

Por tanto, yo pediría a sus
señorías que realicen los esfuerzos necesarios, (so d'un telèfon mòbil) pero que todos podamos aprobar unánimemente esta
proposición no de ley.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Godoy.

Para fijar posición, por parte del Grupo
Parlamentario Popular, señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, compartim el criteri que ha manifestat
l'il·lustre senyor diputat en nom del Grup Parlamentari
Socialista a l'inici de la seua intervenció.

És veritat que el conveni per a
l'ampliació del pla RACHA, que se va subscriure el 22 de
març de l'any 2006, plantejava cinc noves actuacions a les
quals s'ha referit correctament, com és l'edifici
municipal polivalent d'El Portón; l'ampliació del
centre número 14 del carrer Llauradors per a la joventut; la fase
quarta -n'hi han tres ja realitzades- de la
restauració de l'església de Santa Maria i els espais
públics circumdants; la rehabilitació de l'edifici de
servicis de la concatedral de Sant Nicolás; i la
reurbanització de la plaça de la Santa Faç i la
rehabilitació de les façanes, amb una dotació
pressupostària de 13,2 milions d'euros.

El mateix conveni també contempla una altra
partida, una altra actuació que és en càrrec.
.
.
aquelles eren en càrrec al capítol VI del pressupost de la
Conselleria d'Infraestructures, però a més hi ha una
partida en càrrec al capítol VII, amb una dotació
d'1,7 milions d'euros, que consistix en la concessió
d'una subvenció a l'Ajuntament d'Alacant per a
realitzar la urbanització que pertany al terreny sobre
l'aparcament d'El Portón i l'estabilització
de la zona sobre la qual s'intervé, a la qual també
s'ha referit la seua senyoria, encara que després amb
plantejaments erronis.

Este conveni sorgix per intensificar la
revitalització del centre històric d'Alacant i per a
abordar una sèrie d'obres noves que contemplen una major
recuperació de la ciutat.

Per altra banda, les actuacions oferixen un
balanç de 40,4 milions d'euros d'inversió en
obres finalitzades i de 14,1 milions d'euros en obres en
execució.

El pla RACHA, a la ciutat d'Alacant, ha
experimentat una notable recuperació del seu centre històric,
ja que ha comés obres com la urbanització del passeig Ramiro;
tres de les quatre fases de la restauració de
l'església de santa Maria -com he dit abans-; la
restauració del llenç oest de la muralla del Benacantil, fase
I i fase II; la urbanització de la plaça de Sant
Cristòfol; el centre municipal de les arts; la rehabilitació
de l'ajuntament; el parc de l'Ereta; i la reurbanització
de la plaça Luís Foglietti.

A més, estan en execució altres dos
obres: la rehabilitació del número 15 del carrer Llauradors i
el palau de l'Assegurada.

Però d'estes actuacions s'ha de
tindre en compte -pel que la seua senyoria ha dit i jo he comentat,
que és erroni l'endeutament que diu que té respecte
dels projectes, dels tècnics, dels professionals eixa
conselleria- que l'ajuntament és qui redacta els
projectes i, en el seu cas, facilita la disponibilitat dels immobles a La
Generalitat, que supervisa la conselleria; supervisa i aprova els projectes
i licita i executa les obres.

Quina és la situació actual
d'estes cinc actuacions del conveni?
Doncs mire vosté, la
plaça de la santa Faç està finalitzada per la
conselleria, amb una inversió d'1,7 milions d'euros; per
al centre del número 14 del carrer Llauradors, la Conselleria
d'Infraestructures i Transport ha consignat una partida
pressupostària de 4,8 milions d'euros en el pressupost de La
Generalitat per a 2009.
Lligga'l vosté dels pressupostos, que
acaba de dir que no havia diners en els pressupostos de 2009.

La conselleria està pendent de rebre la
disponibilitat de l'immoble per part de l'ajuntament per a
procedir a la seua licitació.

Quant al centre polivalent d'El Portón i
la restauració de la fase IV de l'església de santa
Maria i la intervenció dels espais públics circumdants,
l'Ajuntament d'Alacant ha encarregat els corresponents
projectes.
Una volta estiguen rebuts i aprovats per la conselleria, podran
iniciar-se els respectius tràmits de licitació.

Per a la rehabilitació de la concatedral de
Sant Nicolau, l'ajuntament va a convocar un concurs d'idees per
a redactar el projecte de restauració i els nous usos que se donaran
a l'edifici de servicis d'esta concatedral.
Per al seu
finançament, també en els pressupostos de 2009, en contra del
que vosté diu, -jo pense que no sap vosté trobar les
coses en els pressupostos- figura pel conveni
d'ampliació, a més dels 4,8 milions d'euros als
quals m'he referit anteriorment, figuren altres 11,8 milions
d'euros en una línia pressupostària genèrica per
escometre les actuacions d'ampliació del pla RACHA, que
és al que mos estem referint.

Respecte a la subvenció en càrrec al
capítol VII per a escometre els treballs exteriors
d'urbanització sobre l'aparcament per a residents
d'El Portón i l'estabilització de la zona, se
tracta d'una actuació que ha d'escometre
l'ajuntament, una volta finalitzat completament l'aparcament
que s'està executant.
Fins aleshores no se pot fer i
aleshores, quan presente certificacions d'actuació
d'obra, serà quan la conselleria pagarà eixes
quantitats.

Per tant, el que vosté diu del deute contret,
no és aixina, senyoria, no és aixina.

Per tant, crec que deu revisar-se bé els
informes que li passen els seus col·laboradors o començar a
desconfiar d'alguns d'ells.

En funció d'allò anteriorment dit,
segons el conveni, la redacció dels projectes correspon -com
he dit- a l'Ajuntament d'Alacant, mentre que la
conselleria s'encarrega de la supervisió, aprovació,
licitació i execució de les obres.

En este sentit, la conselleria no pot licitar les
obres fins que l'ajuntament no presente els projectes, que seran
supervisats i aprovats per la conselleria.
L'ajuntament, a
més, facilitarà, en el seu cas, la disponibilitat dels
immobles.

Com s'ha dit, les obres de la Santa Faç
estan finalitzades i respecte de Llauradors, 14, s'està
pendent de rebre la disponibilitat de l'immoble, perquè el
projecte també està.

En els altres tres casos, la conselleria no pot
licitar les obres fins que els projectes no siguen aportats per
l'ajuntament i siguen -com he dit- supervisats.

I la dotació del capítol VII,
d'1,7 milions d'euros per a El Portón que he dit
anteriorment, se transferix a l'ajuntament prèvia
justificació de la despesa.
Mentre que no se faça el gasto,
la conselleria no pot aportar eixos diners.
Les quantitats estan fixades,
les quantitats estan acordades i no hi haurà cap problema.

Fins al moment, fins a este moment present,
l'ajuntament no ha presentat certificacions perquè la
conselleria pague la part que li correspon.

Quant al conveni per l'oficina de
gestió.
.
.
Ja?
No.
Quant al conveni per l'oficina de
gestió del pla RACHA, este any 2009, la conselleria mantindrà
la finalització dels seus gastos.
Aixina mateix, s'està
treballant en la preparació i redacció del text de la seua
pròrroga.

Però el que han de tindre en compte les seues
senyories és que el pla RACHA ha sigut una aposta molt seriosa per a
revitalitzar la ciutat d'Alacant i una estratègia a llarg
termini, que ha vingut a afrontar la urbanització d'aspectes
públics, la rehabilitació d'edificis i la
recuperació de zones emblemàtiques, zones en què la
degradació havia provocat aïllament, deteriorament i
marginalitat social i que mai, governant el Partit Socialista a Alacant i a
La Generalitat, se va fer res per recuperar-lo.
Hui són espais
d'habilitat, oci i convivència.
S'ha connectat esta part
en la resta de la ciutat.
 S'ha incrementat la qualitat de vida
dels seus residents a través de majors servicis i dotacions: millora
del trànsit rodat i del transport, recuperació del patrimoni
i instal·lació de mobiliari urbà.

Hui és una realitat la rehabilitació de
la zona, l'estabilització i la tècnica de la ladera del monte i la posta
en valor de les zones emblemàtiques d'Alacant, com és
el castell, el mont Benacantil i el parc de l'Ereta.

Alguns d'estos projectes han tingut una gran
repercussió en el món de l'arquitectura local i un
impacte en revistes internacionals especialitzades del sector.

La integració d'espais i usos ho ha
aconseguit el pla RACHA, però ho ha aconseguit el pla RACHA
governant el Partit Popular en La Generalitat i governant el Partit Popular
a Alacant.

La recuperació de vincles entre els barris
degradats, el centre urbà i el port s'ha dut a efecte amb la
revitalització de la part alta del casc històric i la
recuperació natural de la ciutat i el seu castell, una cosa que mos
fa sentir-nos orgullosos a aquells que pertanyem al Grup Parlamentari
Popular, a aquells diputats no solament de la província
d'Alacant, que mos vam comprometre a defensar els seus interessos i
estem fent-ho cada dia, sinó a la resta de diputats que estan
adscrits al Grup Parlamentari Popular, perquè entenem que el govern
de La Generalitat està complint amb els seus compromisos
també en la ciutat d'Alacant, també en la
província d'Alacant com en la resta de la Comunitat
Valenciana, i està tenint una col·laboració
excepcional per part de l'Ajuntament d'Alacant quan era alcalde
el senyor Luís Díaz Alperi i ara que és alcaldessa la
senyora Sonia.

Fixe's vosté si és
satisfacció per als diputats que mos vam presentar davant
l'electorat i mos vam comprometre a defensar ací els seus
interessos.

Fixe's si és satisfacció de vore
que el Partit Popular, des del govern de La Generalitat, està
complint els compromisos que va adquirint amb la societat i està
desenrotllant el seu programa de govern.

Senyories, pensem que, a la millor, s'hauria
d'anar més de pressa.
Això, no diem que no.
Mos
agradaria a tots que les coses se feren més de pressa, però
se fan atenent a les possibilitats.
Però en este cas concret, no hi
ha havut pausa, no hi ha havut descans.
Hi ha havut constantment una
agilització de tots els projectes perquè Alacant puga
disfrutar d'eixe marc que s'ha fet, d'eixa
connexió que s'ha fet de la part antiga, de les parts
emblemàtiques i de la nova ciutat.

Per tant, senyories, repetisc: no podem acceptar la
seua iniciativa perquè és innecessària i està
fonamentada en coses que són irreals, i perquè tenim la
satisfacció que el Partit Popular, al front de La Generalitat,
està complint no solament amb Alacant, sinó amb tota la
Comunitat Valenciana els compromisos que havia adquirit amb la societat.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Sí, per a rèplica, senyor Godoy.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Maluenda, voy a empezar por sus
últimas palabras, en las que nos dice que no ha habido pausa ni
descanso.
Pues usted me dirá si son pausa y descanso los
últimos cuatro años en los que ustedes han invertido 2
millones de euros, cuando tenían que haber invertido 15 millones de
euros.
Eso no es pausa y descanso.
Eso son vacaciones de inversión.

Dígame usted si no es pausa y descanso, y algo
peor, que sabiendo ustedes que el convenio para mantenimiento de la oficina
del plan RACHA terminaba el 31 de diciembre de 2008 su vigencia, a
día de hoy no tengamos convenio alguno, no tengan ustedes
previsión presupuestaria.

Busque usted, que mira los presupuestos igual que yo
los miro, pero busque usted dónde está la previsión
presupuestaria para financiar este convenio porque no la va a encontrar.

Y peor todavía, se envía un borrador al
Ayuntamiento de Alicante en el que solamente se ponen previsiones
presupuestarias para los años 2010, 2011 y 2012.
¿De
qué va a vivir esa oficina y cómo van a cobrar los
profesionales, que dice usted que todos están cobrando, pero a
mí me consta que no?
¿Y cómo se va a financiar?
(Remors)

Perdone, yo le he entendido que usted ha dicho que
están cobrando todos.
Si no están cobrando todos, me
dará usted la razón en que pida que cobren, ¿verdad?

El senyor president:

Señorías, por favor.

El senyor Godoy García:

¿De qué se va a financiar esa oficina?
Dígamelo usted, porque yo tengo el convenio en mi mano y el convenio
en mi mano solamente habla de anualidades para 2010, 2011 y 2012.

El borrador, pero el borrador no significa ni siquiera
el convenio y no me consta que haya ninguna anualidad para este año,
cuando para este año haría falta bastante dinero.

Mire, nos encontramos con dos problemas.

Usted que es una persona, es un diputado con mucha
experiencia, ha desviado su intervención y lo ha hecho
conscientemente, a ver si caíamos en esa trampa.

En Alicante, hay que distinguir entre plan RACHA, que
es un plan que se elaboró, se aprobó y se comenzó a
ejecutar durante el último gobierno del president Lerma en la Generalitat valenciana y siendo alcalde de
Alicante el señor Ángel Luna.
Hay que distinguir entre ese
convenio y lo que yo pido a estas Corts, que es el convenio de
ampliación del plan RACHA, que son dos cosas distintas.

Y en el convenio de ampliación del plan RACHA,
señor Maluenda, no puede usted mezclar en él ni la plaza de
San Cristóbal ni otras actuaciones que usted ha intentado mezclar
-como diputado que es con mucha experiencia- para confundirnos,
como por ejemplo el edificio de Labradores, 15, porque ni el edificio de
Labradores, 15, ni la plaza de San Cristóbal pertenecen a la
ampliación del convenio del plan RACHA.

Si usted mismo, al principio, se ha traicionado y nos
ha dicho: «Miren, los edificios que pertenecen a la ampliación
del plan RACHA son El Portón, el edificio municipal polivalente de
El Portón; dos, la ampliación del centro 14, no Labradores,
15 -que se ha equivocado usted-, sino el centro 14; tres, la
restauración de la iglesia de Santa María, fase IV; cuatro,
la restauración y rehabilitación del edificio de servicios de
la concatedral de San Nicolás.
»

Y yo le he dicho a usted, señor Maluenda: la
reurbanización de la plaza de la Santa Faz es lo único que se
ha hecho.
Eso es lo único, pero las cuatro obras que le he
señalado y que son el 90% del convenio, en los cuatro años,
no se ha licitado ninguna, y eso usted lo sabe perfectamente y por eso sabe
la gran razón de ser que tiene nuestra proposición no de ley.

Mire, yo no sé si usted tendría el mismo
comportamiento -espero que sí, ¿eh?
- con
cualquier otra ciudad.
Pero, ¿cómo puede usted tener ese
comportamiento con la ciudad de Alicante?
¿Cómo puede usted
avalar el comportamiento del Consell, que en cuatro años, en la
ciudad de Alicante, tenía que haber invertido en la
ampliación de este convenio.
.
.
?
No me hable usted de la Asegurada,
que lleva ya diez años haciéndose, cuando tenía que
estar terminada hace tres o cuatro años.
Eso no pertenece a este
convenio.
¿Cómo puede usted avalar ese comportamiento
cicatero y mezquino de este Consell con la ciudad, que en cuatro
años, de los 15 millones, no ha aportado ni siquiera 2, señor
Maluenda?

¡Si yo comprendo que usted vaya a votar en
contra porque apoya al gobierno del señor Camps, porque es usted el
representante del Partido Popular, pero no nos quiera hacer comulgar con
ruedas de molino!
El convenio no se está cumpliendo.

La proposición no de ley es adecuada y es
oportuna.
Y yo le pido, les vuelvo a pedir, el voto a todos los diputados
del Partido Popular.

Muchas gracias, señor president.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Godoy.

Sí, señor Maluenda, para réplica
tiene la palabra.

El senyor Maluenda Verdú:

Sí, senyor president.
Moltes gràcies.

Bueno, señor Godoy, vamos a ver.
No quiera
usted rizar el rizo y darle la vuelta a lo que yo le he dicho.
Le he dicho
claramente.
.
.
Yo no lo he dicho que los profesionales hayan cobrado.
Tampoco le he dicho que no hayan cobrado.
Lo que le he dicho, y ahí
está el Diario de Sesiones, es que los proyectos los redacta el ayuntamiento.
Por
tanto, razonablemente no puede deber ese dinero a los profesionales La
Generalitat, porque los proyectos son por cuenta del ayuntamiento.
(Veus)

En cuanto a las cinco actuaciones, yo no le he
confundido el centro número 14 de la calle Labradores para la
juventud con el edificio.
.
.
la rehabilitación del número 15
de la calle.
.
.
En absoluto.
Le he dicho que del nuevo convenio formaba
parte el edificio municipal polivalente de El Portón, la
ampliación del centro número 14 de la calle Labradores para
la juventud, la fase IV de la restauración de Santa María, la
realización del espacio de servicios de la concatedral y la
reurbanización de la plaza de la Santa Faz y la
rehabilitación de las fachadas.

Y después le he añadido.
.
.
, porque le he
dicho todo el que se ha hecho en el plan RACHA, en el plan RACHA, pero
gobernando el Partido Popular, porque ustedes no movieron un dedo, no
movieron un dedo en el plan RACHA.
Le he dicho que  la ciudad de
Alicante ha experimentado una notable recuperación de su centro
histórico, ya que se han acometido obras como la urbanización
del Paseíto Ramiro, tres de las cuatro fases de la
restauración de la iglesia Santa María, la
restauración del lienzo este de la muralla del Benacantil, la fase
primera y la segunda, la urbanización de la plaza de San
Cristóbal, el centro municipal de las artes, la
rehabilitación del ayuntamiento, el parque de la Ereta y la
reurbanización de la plaza Luis Foglietti.

Y ahora se lo he dicho en castellano, por si ha tenido
dificultad de entenderme cuando lo he dicho en valenciano.
Ahora ya creo
que no tendrá ninguna duda al respecto.

Y cuando su señoría habla de
cicatería con la ciudad de Alicante, creo que se está
refiriendo, indudablemente, a la actitud que está adoptando el
Gobierno de España, presidido por don José Luis
Rodríguez Zapatero, no solamente con la ciudad de Alicante, sino con
toda la Comunidad Valenciana, que nos niega el agua, nos niega las
infraestructuras, nos niega que el AVE llegue a Alicante, el mismo
año, al mismo tiempo que a Valencia y al igual que a
Castellón, que son los acuerdos que aquí siempre hemos
adoptado y que ahora con esa cicatería del señor
Rodríguez Zapatero, parece que se han olvidado.
Y nos niega, nos
niega el reconocimiento de que somos más de cinco millones de
valencianos a la hora de conceder el dinero que para el desarrollo
económico y social de esta comunidad, necesitamos del gobierno, ese
incremento, que se reconozca que somos más de cinco millones.
Esa es
la cicatería, y la cicatería a la hora de decidir el dinero
para la dependencia a la Comunidad Valenciana.
Y la cicatería a la
hora de desarrollar el convenio de carreteras que se firmó en el
2005.
Y la cicatería a la hora de mejorar las infraestructuras
ferroviarias de cercanías.
Eso es cicatería.
Y eso sí
que es perjudicar no solamente a una provincia como es la de Alicante, sino
a toda una comunidad.

Yo le he dicho que ojalá se pudiese ir
más deprisa, pero hay el dinero que hay.
Ojalá se pudiese ir
más deprisa, pero estoy satisfecho y orgulloso de que el gobierno
del Partido Popular al frente de La Generalitat haya sido sensible
también con la ciudad de Alicante en el tema del plan RACHA y haya
ejecutado y estén en ejecución esas obras a las que nos hemos
referidos y que han transformado por completo a la ciudad de Alicante.
Alicante siempre ha sido muy bonita, pero Alicante ahora es que es
especial.
Alicante ha sabido conectar, a través del plan RACHA, la
parte antigua y los edificios emblemáticos, las zonas más
emblemáticas con el nuevo Alicante.

Y eso hace que nos sintamos orgullos como alicantinos
y orgullos también como diputados pertenecientes al Partido Popular,
adscritos al Grupo Parlamentario Popular y militantes del Partido Popular,
por ver que el gobierno del presidente Camps cumple, cumple, los
compromisos que adquirió con la sociedad alicantina.
Y, por tanto,
tenemos que decir que estamos orgullosos y que seguiremos impulsando que
estas obras vayan adelante, que se ejecuten todas ellas sin pausas.
¿Por qué?
Porque creemos que es lo que corresponde con
nuestro compromiso con la sociedad alicantino.

Pero por encima de nuestro compromiso, está el
compromiso del presidente Camps, que es más claro, más firme
y más contundente a favor de los intereses de la provincia de
Alicante.
¡Qué pena, qué pena, señorías,
que el señor Rodríguez Zapatero no se fijase más en
las necesidades de la provincia de Alicante y de la Comunidad Valenciana!
¡Qué pena que no nos atienda como nos merecemos!
¡Qué pena que no invierta aquí como invierte en otras
comunidades!
, que nos parece muy bien, pero aquí también.
Y
ustedes de eso no dicen.
.
.
dicen mut i a la
gàbia, porque
el que se mueve no sale en la foto.
¡Qué pena, señor
Godoy!

Por lo tanto, su iniciativa es innecesaria y vamos a
votarla en contra.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Maluenda.

Terminado el debate, pasamos a votación.
¿Votos a favor de la proposición no de ley?
5.
¿Votos
en contra?
8.
Por 8 votos en contra y 5 a favor queda desestimada.

Pronunciament de la comissió per a decidir la
compareixença de la gerent de Ferrocarrils de la Generalitat
Valenciana per a informar sobre les activitats realitzades en
l'àmbit de la seua competència, sol·licitada pel
Grup Parlamentari Socialista (RE número 33.
213)

El senyor president:

Pasamos al último punto del orden del
día, que es el número 9: «Pronunciament de la
comissió per a decidir la compareixença de la gerent de
Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana per a informar sobre les
activitats realitzades en l'àmbit de la seua
competència, sol·licitada pel Grup Parlamentari
Socialista.
»

Per a exercir el torn a favor, té la paraula el
senyor Godoy.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

El Grupo Parlamentario Socialista ha solicitado esta
comparecencia de la señora Marisa Gracia, gerente de Ferrocarrils de
la Generalitat Valenciana, para que en su calidad de gerente, máxima
gestora, directora, y la más próxima, nos informe sobre el
conjunto de actividades realizadas en el ámbito de su competencia,
que son los Ferrocarriles de la Generalitat Valenciana.

Y yo creo que esta iniciativa tiene su
justificación jurídica clarísima en el artículo
44.
1.
2 del Reglamento de Les Corts, el cual dice que las comisiones, por
medio del presidente o presidenta de Les Corts, podrán,
etcétera, requerir la presencia ante ellas de los miembros del
Consell, altos cargos de la administración de La Generalitat,
así como autoridades y funcionarios públicos competentes por
razón de la materia objeto del debate, para que informen acerca de
los extremos sobre los que fueran consultados.

Desde luego, la gerente, la directora gerente de FGV
es competente por razón de la materia objeto del debate.
Es alto
cargo de la administración de La Generalitat.
Por tanto, entra
dentro de la más estricta lógica parlamentaria que los
parlamentarios que tenemos ese derecho y los grupos que tenemos ese
derecho, instemos la comparecencia, cuando además queremos plantear
materias que son estrictamente de ese ámbito de gestión.
Y
cuando además Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, como saben
sus señorías, tiene plena capacidad jurídica, tiene
personalidad jurídica y constituye una administración de tipo
fundacional de la Generalitat valenciana en el más estricto sentido
de toda la doctrina de derecho administrativo.
Tiene más
independencia que tiene una conselleria, porque una conselleria no tiene personalidad jurídica, pero
Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana tiene una ley de creación
con personalidad jurídica y capacidad de obrar propias.

Por tanto, yo creo que nada nos debe extrañar,
sino todo lo contrario: tendría que ser y entrar dentro de la
normalidad que los diputados y diputadas de estas Corts solicitaran la
comparencia en las comisiones de lo que son los altos cargos de la
administración institucional o fundacional de la Generalitat
valenciana, cuyos entes gozan todos ellos de personalidad jurídica
propia.

Y un conjunto de actividades, señorías
-no las voy a enumerar todas, evidentemente, la comparencia es la que
tiene que fijar finalmente el objeto del debate y el debate-, pero un
conjunto de actividades sobre las que sí que desearía
transmitir y trasladar a esta comisión que serían objeto de,
parcialmente, junto con otras, de las preguntas y repreguntas que
pudiéramos realizar los diputados a la señora Gracia.

Yo espero que el Partido Popular no tenga
ningún inconveniente, porque hay que predicar, pero también
hay que dar trigo.
Si aquí se predica la transparencia, hay que dar
trigo y también aceptar esa transparencia por medio de la
comparecencia de la señora Gracia.
Que además verán
ustedes que he pedido la comparecencia para que informe sobre las
actividades realizadas en el ámbito de su competencia, actividades
realizadas en el ámbito de su competencia.

Miren, ¡qué casualidad!
, el mismo texto
que empleó la Generalitat valenciana para reproducir aquí un
desfile de consellers compareciendo,
que, como ustedes saben, no informaron sobre las actividades que nosotros
pedimos, sino que trajeron escritos unos discursos no para informar, sino
para no informar de aquello que los diputados queríamos realmente
saber.

Miren, como ejemplos, algunos ejemplos, que creo que
sobre todo la señora Gracia es la que tendría que
explicarlos, a mí me gustaría mucho, y creo que a ustedes
también, y a los ciudadanos valencianos sobre todo, es el conocer
alguno de los contenidos de los contratos que ella ha firmado y que se han
realizado.
Pongo por ejemplo, un contrato de prestación de los
servicios de asistencia técnica para el mantenimiento de
subestaciones, instalaciones eléctricas y línea aérea
de tracción del Tram de Alicante con la empresa Cobra Instalaciones
y Servicios, SA.

Por cierto, que me acaban de rechazar en la mesa una
pregunta parlamentaria, porque dicen que no tiene relevancia al ser una
empresa particular.
Pues miren, no teniendo relevancia, resulta que hacen
este contrato y que a la Inspección de Trabajo le sorprende que los
trabajadores de esta empresa están siendo cedidos ilegalmente a
Ferrocarriles de la Generalitat Valenciana.
Yo quiero que eso me lo
explique el porqué se ha producido.
Y resulta que le multan.
Y
resulta que, como ustedes conocen muy bien el Estatuto de los Trabajadores,
esos trabajadores tendrán derecho a ser integrados en la plantilla
de FGV, porque tienen derecho a pedirlo.
Pero, ¿qué van a
hacer si al mismo tiempo la propia gerente ha convocado un concurso para
adjudicar de nuevo ese contrato por concesión?
Yo quiero que me
explique ese lío que hay ahí.

Y quiero que me explique ese y no solamente ese, sino
es que hay también casos de cesiones ilegales de trabajadores con
otras empresas en el caso de Ferrocarriles de la Generalitat Valenciana,
presuntamente, presuntamente.

Yo creo que todos ustedes conocen lo que ha sucedido,
o lo pueden conocer por la prensa, en el procedimiento negociado con
publicidad de FGV de obras de tratamiento de trincheras en la línea
Alicante-Denia de FGV, que han llevado a los tribunales este asunto.
Y
saber cómo está esa cuestión, porque hay acusaciones
muy graves pendientes de resolver.

O yo creo que determinados expedientes tendrían
que aclararse.
Les recuerdo algunos de ellos, como puede ser la
ampliación de cocheras y obras auxiliares en los talleres de
Naranjos de FGV en la ciudad de Valencia.
¡Qué casualidad,
todas las empresas que concurren, que eran bastantes, hacen exactamente la
misma baja de licitación, a la milésima!
¡Qué
casualidad!
, ¿no?
Pues yo creo que estaría bien que lo
explicara, que lo explicara ella, que lo ha seguido desde muy cerca.

O bien el expediente de ejecución de las obras
de acondicionamiento de parcelas para park and
ride.
.
.
, and ride bus ubicadas en Valencia sur.
.
.
Yo creo que eso
estaría muy bien también que recibiéramos
explicaciones de ella.

O las obras para la mejora de infraestructura y
actuación de la línea 4 a la conexión de la ronda
norte con la autovía A-21; o las constantes llamadas de
atención que le hace la sindicatura, precisamente, a Ferrocarrils de
la Generalitat Valenciana, a su directora gerente, sobre que tienen que
elaborar algún manual de contratación.
.
.
Pero años y
años, uno detrás de otro.
O las constantes advertencias de
que están incumpliendo los principios de publicidad, de
mérito y de igualdad en determinadas contrataciones públicas.

En fin, creo que no estaría mal que nos
explicara por qué en el año 2006 se contrataron por
procedimiento negociado sin publicidad el 6,7 de los contratos de obras o
el 43,9% de las asistencias técnicas, y que en el 2007 resulta que
se contratan por procedimiento negociado sin publicidad el 45,9 de los
contratos de obra, y el 81,3 de los contratos de suministro, y el 53,9% de
los contratos de asistencia técnica.
Yo creo que estaría muy
bien que nos informara de qué está haciendo en temas de
seguridad en estos momentos, después de que ustedes saben que hemos
tenido problemas muy graves en la Comunidad Valenciana con el tema de la
seguridad de los tranvías y del metro; o que nos explicara sus
declaraciones, ¡porque son suyas!
y por tanto debe explicarlas, sus
declaraciones a la prensa en el sentido de privatizar la gestión de
la línea 2 del tranvía de Alicante o de la línea T2 de
Valencia.

Yo creo que hay muchos temas, señorías,
por tanto, está más que justificado que pidamos esta
comparecencia.
Aquellos que no la deseen serán los que
tendrán que explicar por qué no quieren que comparezca
aquí la máxima responsable de Ferrocarrils de la Generalitat
Valenciana.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Godoy.

Turno en contra, señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Gràcies, senyor president.

Independentment de la legitimitat que té el seu
grup per a demanar el que crega convenient, ¿però
vosté de veritat creu, senyor Godoy, que qualsevol personal de
l'administració, qualsevol alt càrrec que vinga a
comparéixer a la comissió, amb l'enunciat que
vosté posa en la seua pregunta, pot contestar-li a tota eixa
retafila de preguntes que vosté ha formulat aquí en un minut?
¿Però vosté creu que porten l'arxiu dintre del
cap?
Supose que, si vosté verdaderament el que vol és que li
contesten a eixes preguntes, el que deu fer és formular-les
¡com Déu mana!
Vosté, formule preguntes escrites o
preguntes orals, com crega convenient, i pose ¡l'enunciat que
correspon!
Si no, després dirà, «¡Es que no me
contestan de nada!
, es que no me».
.
.
¡És que no podem
saber què és el que vosté desitja que li contesten!

Vosté, aixina, en un moment, jo crec que
almenys vint preguntes (veus) ha deixat sobre la taula, ¡almenys vint!
¿Vosté creu que pot venir algú preparat per a
contestar-li eixes vint preguntes.
.
.
?
Excepte que vinga amb un ordinador
connectat amb la dependència de l'administració i vaja
consultant, una cosa que no és usual.

Bé, reconec que estan legitimats per a demanar
el que vullguen, però, bé, tampoc posem Les Corts en
situació que facen el ridícul.
.
.
Les Corts, Les Corts.
.
.

Mire, el que vosté vol que se li conteste, que
està en el seu dret i que me pareix correcte, me pareix correcte, no
cal que vinga la gerent d'FGV, que el que deu fer és gestionar
la seua gerència.
Això pot contestar-li-ho perfectament en
les sessions de control en comissió o en ple.
.
.
Si és en
comissió, li pot contestar o el conseller o el secretari
autonòmic, perfectíssimament.
Dirigixca vosté, ja que
ho té, eixes peticions al conseller o al secretari autonòmic,
i no tindrem ningun inconvenient que se tramiten.
Ara, bé, li
recomane, perdone, o li aconselle, com vosté vullga prendre-ho, que
si va a fer-ho, si és tan amable i va a fer-ho i de veritat vol que
li contesten.
.
.
, excepte que vosté el que vullga és poder
eixir a la premsa a dir, «mire, m'han tombat».
.
.
No,
mire, li hem tombat a vosté una cosa que aquí
¡és que fa fins i tot riure!
¿Com pensa vosté
que van a contestar-li tot això amb l'enunciat que
vosté posa en la pregunta?
Ningú pot venir preparat
perquè vosté vaja aquí assoltant preguntes
improvisades i que tinguen ahí tot el cadafal per a contestar-li a
vosté.
Això és impossible.

A la millor vosté el que busca és
això, que li diguem que no i eixir a la premsa i dir, «no
volen parlar d'astò, no volen parlar d'allò
altre».
.
.
Doncs, mire, volem que se parle de tot, però el que
volem és que s'ajusten a les normes i que respecten el
reglament.
.
.
Ja li dic per endavant que la petició que comparega el
gerent, no anem a acceptar-li-la, encara que vosté especifique, com
jo estic dient-li, per a què vol que comparega: no anem a
acceptar-li-la.
¿Per què?
Perquè és un criteri
que mantenim no solament en este cas, sinó en totes les
dependències de l'administració.
Entenem que el control
de Les Corts al Consell se fa a través dels consellers, i se fa
també.
.
.
, després de la modificació de la llei del
govern que vam fer fa dos anys, i amb el nou reglament de Les Corts
també està contemplat aixina, se fa a través dels
secretaris autonòmics.
Vosté té dos opcions: pregunte
el que vullga preguntar al conseller o pregunte el que vullga preguntar al
secretari autonòmic, però no mos pose ací en el
tràngol de dir, mire vosté, no me contesten el que jo vull
saber, perquè vosté en ningun moment ho plasma en
l'escrit.

Les compareixences a petició dels grups
parlamentaris o dels diputats, tenen de ser clares i concises.
.
.
¡Si
se vol!
, si se vol que se'ls conteste, ¡si se vol que
se'ls conteste!
Ara, si el que se vol és organitzar una tangana dient no volem que
vinga.
.
.
Ah, doncs, mire, i encara posarem ací.
.
.
, haguera pogut
fer-ho més curt, haguera pogut dir que comparega la gerent
d'FGV per a informar simplement.
Però, si se vol que se
conteste, cal dir per a què.

I ja li dic que encara que ho diguera expressament, en
este cas, no li ho oculte, no haguérem acceptat que comparega la
gerent, però sí que l'invite que ho demane
perquè comparega el conseller o que comparega el secretari
autonòmic.

Per tant, votarem en contra.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Sí.
.
.
Para réplica, señor Godoy.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Maluenda, yo creo que tiene uno que ser
consecuente y, en este caso, con todos mis respetos, yo creo que usted no
lo ha sido, porque nos dice, por una parte, «¡de ninguna manera
vamos a consentir que la directora gerente de FGV comparezca en esta
comisión!
».
A partir de ahí, es que se ha terminado el
debate, ¡es que se ha terminado!
, (veus) porque ustedes, grupo mayoritario, lo que nos están
diciendo es que aplican el rodillo mayoritario.
.
.
, (veus) y no lo digo peyorativamente,
pero es ¡el rodillo mayoritario!
, para impedir el cumplimiento del
reglamento de las Cortes, que sí que nos otorga la facultad a los
diputados de que incluso cualquier autoridad o funcionario público
competente por razón de la materia objeto del debate comparezca, y,
por tanto, nos da unas atribuciones -un reglamento que, por cierto,
aprobaron ustedes solos-, que ustedes en esta cámara, por mor
de su fuerza mayoritaria, nos la quitan, pervirtiendo lo que tiene que ser
la (ininte­l·ligible) .
.
.
, ya que aunque comparezcan los conselleres o los secretarios
autonómicos, ya hemos cumplido.
.
.
¡No, señores!
, (veus) además de eso,
también está contemplado que comparezcan todos los altos
cargos de la administración, así como autoridades y
funcionarios públicos (veus) competentes por razón de la materia objeto del
debate.
Por tanto, la primera contradicción.
(Veus)

No me diga usted que si es que.
.
.
¿cómo
va a comparecer para responder a tantísimas preguntas?
Mire, comete
usted otro error, señor Maluenda, que es la confusión, en
este caso es voluntaria, de los ejemplos con lo ejemplificado.
He puesto
una cantidad de ejemplos, podía haber puesto ¡cuarenta
más!
, porque Ferrocarriles de la Generalitat Valenciana tiene muchas
cosas que explicar en estas Cortes y no viene aquí la señora
gerente a explicarlo, y, por tanto, nosotros tenemos ese derecho a que
venga aquí, a pedir que venga aquí y que lo explique.
Y los
que tienen que explicar por qué no quieren que venga aquí,
son ustedes.
¿Qué es lo que tienen que ocultar?
¿Por
qué no quieren que se manifieste la persona en cuestión, con
total trasparencia, y nos dé juicios que solamente ella puede dar?
,
porque yo quiero saber su opinión sobre esas presuntas cesiones
ilegales de trabajadores, y quiero saber su opinión sobre esos
presuntos contratos que no vemos cómo puede ser que todos se hayan
puesto de acuerdo en las mismas cantidades de rebaja o contratos que se han
realizado que el propio Síndic de Greuges está denunciando en
sus informes.
Como usted bien sabe, hay irregularidades.

Yo creo que es eso lo que les da miedo, porque es.
.
.
Mire, no le tenga usted miedo ni a la verdad ni a la trasparencia.
El peor
miedo que ustedes pueden tener es a la oscuridad.
No fomenten ustedes la
oscuridad y permitan que pueda comparecer aquí la gerente, ¡y
ella puede!
, porque tiene todo el tiempo del mundo, ilimitado, exponernos
durante horas lo que está haciendo.
No pedimos, al fin y al cabo,
otra cosa que lo que usted (ininte­l·ligible) .
.
.
, «es que está mal formulada».
.
.
¿Mal formulada?
El señor Camps la formuló (veus) ¡muy mal!
, porque es
exactamente la misma formulación que utilizaron todos los conselleres para venir
aquí a hacernos el paripé.

Señor Maluenda, eso es así,.
.
.

El senyor president:

Señor Godoy, concluya, por favor.

El senyor Godoy García:

.
.
.
desgraciadamente.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Godoy.

Per a rèplica, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Moltes gràcies.

Bé, senyor Godoy, ¡vosté entra en
uns guirigalls que la veritat és que al final ja no sabem si con tantas idas y venidas, me debes o te debo!
Anem a vore, (veus) en ningun moment li he dit jo a vosté que no
fóra legítima i reglamentària la petició que
fa.
He començat per dir que és legítim el que
vosté demana, i és veritat que poden comparéixer,
però lligga vosté el reglament, ¡quan ho acorde la
comissió!
, ¡quan ho acorde la comissió!

Si vosté verdaderament vol que se comparega per
a parlar d'eixes coses, vosté té un dret que li
concedix eixe reglament que tant critiquen, però del que estem
orgullosos, perquè està demostrat que és el millor
reglament que hi ha en els parlaments autonòmics espanyols i que ara
mos l'estan copiant en molts capítols, l'estan copiant,
eixe reglament li concedix a vosté que puga demanar que comparega el
conseller o que comparega el secretari autonòmic per a contestar al
que vosté vullga.

¡No me faça la comparació amb les
compareixences a petició pròpia!
Quan un conseller vol
comparéixer a petició pròpia i diu que ve a
comparéixer per a informar sobre les activitats realitzades en
l'àmbit de la seua competència, ¡ell sap de
què ve a parlar i parla!
, però, a la inversa, ¡no!
Per
passiva, si vosté el que vol amb eixa ambigüitat de
redacció, el que vol és que li conteste a eixes vint-i-sis o
vint-i-set o quaranta-huit preguntes, tindrà de conéixer
prèviament l'alt càrrec què és el que
vosté vol conéixer.
Si no, vindrà aquí i
dirà, «Bona vesprada, aquí estic, vostés
m'han cridat».
.
.
¡Clar que sí!
, ¡clar que
sí!

Mire, compareixences per a contestar el que
faça falta, no mos hi oposem, compareixences dels consellers,
compareixences dels secretaris autonòmics.
.
.
¡Utilitze
vosté el reglament!
¡Si vosté està cansat de
fer-ho!
Té eixa possibilitat.
Però jo ja li ho he dit abans,
vosté el que busca és poder anar a la premsa i dir, el Grup
Parlamentari Popular «s'oposa» que tal.
.
.
¡No!
¿Cercenem?
¿Quins drets cercenem?
Utilitze vosté les
vies reglamentàries, si verdaderament te interés que
compareguen.

I no me diga que se té de comparéixer
d'ofici la petició d'un membre que no és del
Consell, que són càrrecs d'empreses públiques,
perquè, clar que el reglament permet que compareguen,
¡però quan ho aprove la comissió!
(Veus) ¡Clar!
, ¡clar!
,
bé, doncs, la comissió, ¡la comissió!
(Veus) ¡Clar!
Però si li he dit que és legítima la seua
petició, és legítima, però la comissió
acorda que no compareix.
I li ho he dit.

Però no és que no volem que comparega
esta senyora, la gerent, (veus) és que, per criteri, mos oposem sempre (veus) a eixe tipus de
compareixences, perquè entenem que el control que Les Corts fan al
Consell se pot fer de millor manera al conseller de la matèria en
qüestió o al secretari autonòmic de la matèria en
qüestió.
¡I res més!

Vosté ja pot anar a la premsa a dir el que
vullga.
Vostés, ocupen-se d'això, que mosatros mos
ocuparem d'això de mosatros.
¡Aixina els va, senyor
Godoy!
Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Acabat el debat, passem a votació, senyories.
¿Vots a favor de la proposta de compareixença?
5.
¿Vots en contra?
8.
Per 8 vots en contra i 5 a favor, queda
desestimada la sol·licitud.

Senyories, acabat l'orde del dia, agrair-los a
tots vostés la seua col·laboració per tal de poder
acabar hui tot l'orde del dia, a pesar de tots estos embolics que hem
tingut amb canvis de l'orde i tal, però, vaja, tot ha eixit
bé.
Moltes gràcies a tots i fins a la pròxima
comissió.

Moltes gràcies.

S'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 18 hores i
33 minuts)