Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text14 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text17 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text18 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text20 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:black;
}
.para4 {
text-align:justify;
}
.para3 {
text-align:center;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 23 de febrer de 2011.
Comença la sessió a les 10 hores i 36 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 86.
Primera reunió.

Projecte de proposició de llei orgànica de reforma de la disposició addicional primera de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana (RE número 71.
219, BOC número 278).
Esmena a la totalitat, amb text alternatiu, presentada per l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits (RE número 72.
858, BOC número 288)

La senyora presidenta:

Por favor, ruego a los medios de comunicación que vayan abandonando el salón de plenos.

Señorías, ¿serían tan amables de ocupar sus escaños?

S'obri la sessió.
(La senyora presidenta colpeja amb la maceta)

La senyora presidenta:

Punto 1.
Proyecto de proposición de ley orgánica de reforma de la disposición adicional primera del Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana.
Enmienda a la totalidad con texto alternativo
presentada por la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.

Para la presentación del proyecto de ley por el Consell, tiene la palabra el honorable conseller señor Castellano.

El senyor conseller de Governació:

Moltes gràcies, molt excel·lent presidenta.

Senyories, constituïx un gran honor per a mi presentar en este ple de Les Corts el Projecte de
proposició de llei.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, conseller.

¿Serían tan amables sus señorías de, estas tertulias, no mantenerlas en el salón de pleno?
Gracias.

Cuando quiera, conseller.

El senyor conseller de Governació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Dia que constituïx un honor el presentar davant el ple d'estes Corts el Projecte de proposició de llei orgànica de reforma de la disposició addicional primera de l'Estatut d'autonomia de la nostra comunitat, una iniciativa legislativa que s'emmarca en l'acció política que du a cap el Consell en defensa dels interessos de la comunitat i de
tots els valencians.

La reforma de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana aprovada a través de la Llei orgànica 1/2006, de 10 d'abril, situà la Comunitat Valenciana en el lloc que sempre li tenia d'haver correspost.
A través d'aquella reforma mos equiparàrem a tots els efectes a les comunitats que havien accedit a l'autonomia per la via de l'article 151 de la Constitució, les mal denominades «comunitats històriques», i aconseguírem el reconeiximent del que sempre hem segut, una nacionalitat històrica situada ara al més alt nivell des del punt de vista polític, institucional i competencial.

En la reforma de l'any 2006 aprofundírem en l'autogovern i apostàrem pel consens polític, l'estabilitat institucional, la solidaritat interterritorial, les relacions amb la
Unió Europea, la defensa del valencianisme polític i el compromís social.
Aconseguírem l'ampliació del nivell d'autogovern, reflectida en el reconeiximent de la capacitat de dissolució anticipada de Les Corts per part del president de La Generalitat, amb la
incorporació del referèndum de ratificació per a qualsevol reforma ulterior de l'Estatut, amb l'atribució de la plena competència legislativa en el desplegament del nostre dret foral civil i en la
consecució del màxim sostre competencial.

El nostre Estatut és un text reivindicatiu, però no rupturista, que defén la multilateralitat, que no pretén aconseguir més privilegis enfront d'altres comunitats autònomes i que aposta per la solidaritat, la igualtat i la no-discriminació entre territoris.
El respecte i la lleialtat a la Constitució guiaren en tot moment un procés que constituïx un exemple de com fer les coses, ja que sempre hem pensat que poden
reformar-se els estatuts d'autonomia i deuen avançar-se en l'autogovern, sense crebantar les regles del joc i sense pretendre, a través d'ells, arrogar-se drets que sols atorga i pot atorgar la Constitució.

La reforma se dugué a terme amb la màxima lleialtat institucional i amb el ple respecte a les competències de l'estat i de la resta de comunitats autònomes, sense qüestionar ni ficar en perill el model autonòmic basat en la igualtat i en la solidaritat interterritorial.
De fet, els únics recursos d'inconstitucionalitat que s'interposaren contra la nostra norma institucional bàsica en relació a l'article 17, paràgraf primer, sobre els drets dels valencians en matèria d'aigua, foren desestimats pel Tribunal Constitucional.

Per tot això, reitere, una vegada més, que tornaríem a fer la reforma estatutària de la mateixa manera que la férem en l'any 2006, perquè seguim creguent en els mateixos principis que la regiren llavors.
He d'assenyalar que no totes les posteriors reformes estatutàries que seguiren la valenciana estigueren presidides pels mateixos principis d'igualtat i solidaritat entre els territoris i entre les persones.

Com les seues senyories recordaran, al procés de reforma de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana li seguiren, durant els anys 2006 i 2007,
altres processos iniciats per cinc comunitats autònomes: Andalusia, Aragó, Catalunya, Castella i Lleó i les Illes Balears, a les quals després se sumaren altres iniciatives de reforma estatutària.

Un aspecte en què les divergències entre els nous estatuts d'autonomia han segut especialment significatives és el relatiu al volum d'inversions de l'estat en les comunitats autònomes.
Me referiré als casos de Catalunya i d'Andalusia.

En els seus nous estatuts han inclòs disposicions addicionals per a garantir un volum estable d'inversions estatals en els seus respectius territoris.
En el cas de l'estatut de Catalunya, se disposa que la inversió de l'estat en infraestructures, exclòs el fons de compensació interterritorial, s'ha d'equiparar a la participació relativa del producte interior brut d'eixa comunitat autònoma en relació amb el producte interior brut de l'estat per a un període de set anys.
Per la seua part, l'estatut d'Andalusia establix que la inversió estatal ha de ser equivalent al pes de la població d'eixa comunitat autònoma sobre el conjunt de la de l'estat, igualment per a un període de set anys.

El cas de la Comunitat Valenciana, com vostés bé saben, senyories, fon diferent, perquè, quan en la passada legislatura abordàrem la reforma de l'Estatut, férem un exercici de responsabilitat i de lleialtat constitucional i no volguérem incloure ninguna clàusula o previsió que poguera condicionar indegudament l'estat en l'exercici de les seues competències, i que, per eixa mateixa raó, poguera ser dubtosament compatible amb la Constitució.
Enteníem que la via per a reclamar les inversions que en justícia corresponen a la nostra comunitat, i que de manera sistemàtica venim reivindicant a l'estat, no era a través d'una disposició estatutària.

Però sobre esta qüestió el Tribunal Constitucional ja s'ha pronunciat i coneguem el seu criteri, fixat en les sentències que han resolt els recursos d'inconstitucionalitat interposats contra la Llei orgànica 6/2006, de 19 de juliol, de la reforma de l'Estatut d'autonomia de Catalunya.
(Inintel·ligible) .
.
.
, com les seues senyories recordaran, en què se recorria, entre altres preceptes, precisament la disposició addicional tercera, que és la que establix la clàusula sobre la inversió de l'estat en Catalunya.

El Tribunal Constitucional ha sentenciat que esta disposició no vincula les Corts Generals en l'exercici de les seues funcions d'examen, esmena i aprovació dels pressupostos generals de l'estat, ja que el compromisos financers formalitzats en els estatuts d'autonomia no constituïxen un recurs que l'estat dega consignar obligatòriament en eixos pressuposts generals en cada exercici econòmic, però, tanmateix, cosa que sí que està ocorreguent en els pressuposts generals de l'estat en els últims anys.

Segons allò establert en el Tribunal Constitucional, és el mateix estat el que, atenent totes les variables concurrents en cada cas,
deu decidir si pertoca dotar i en quina quantia les assignacions corresponents.
En conseqüència, el tribunal conclou que la disposició addicional tercera de l'estatut català, interpretada en el sentit que no vincula l'estat en la definició de la seua política d'inversions, ni menyscaba la plena llibertat de les Corts Generals per a decidir
sobre la seua existència i quantia de les dites inversions, no és contrària a la Constitució.

Senyories, a la vista, doncs, del tenor de la sentència del Tribunal Constitucional que establix que és legítim incloure en els estatuts d'autonomia una disposició com la recorreguda, ja que no vulnera la Constitució, el Consell aprovà el passat mes de desembre el Projecte de proposició de llei orgànica i de reforma de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana que hui els presente.

No cap dubte que el que el Tribunal Constitucional ha declarat que és constitucional per a Catalunya, també ha de ser-ho per a la Comunitat Valenciana i per a la resta de tots els
espanyols, ja que no poden establir-se beneficis ni privilegis per a una sola
comunitat autònoma, com de fet està ocorreguent amb la política discriminatòria que exercix el govern en els últims anys.

La Comunitat Valenciana no pretén obtindre ningun privilegi ni situar-se per damunt de ningun altre territori,
però, al mateix temps, no podem consentir que les seues legítimes aspiracions queden retallades per la consolidació d'un model asimètric en què sols unes comunitats autònomes puguen accedir a més inversions, ja que a ningú se li oculta que el govern, en els últims pressuposts generals de l'estat, ha aplicat esta clàusula per estar contemplada en eixos estatuts d'autonomia.

Per tant, en la modificació de la disposició addicional primera de l'estatut reivindiquem per a la Comunitat Valenciana el que l'estat està atorgant a altres comunitats autònomes en compliment de les seues disposicions estatutàries declarades constitucionals per l'intèrpret màxim de la carta magna, ja que, òbviament, el que el Tribunal Constitucional ha declarat que és constitucional per a Catalunya, com dia, també deu ser-ho per a la nostra comunitat.

El Consell de La Generalitat no ha volgut entrar, i açò és molt important, senyories, mai en ninguna guerra d'estatuts, perquè no beneficia a ningú, però sí ha defés i seguirà defenent el que per justícia, igualtat i solidaritat correspon als ciutadans i ciutadanes de la nostra comunitat, que tenen el legítim dret de rebre de l'estat el mateix tracte que els ciutadanes de les altres comunitats autònomes.

Per a garantir el desenrotllament d'unes polítiques que siguen capaces d'atendre les necessitats dels nostres conciutadans, en especial en els àmbits com l'educació, la sanitat, els servicis socials o les infraestructures, el volum d'inversions de l'estat constituïx un element essencial al qual no podem renunciar.

Senyories, la reforma que el Consell ha aprovat està avalada pels comités d'experts, per dos, concretament, per la comissió d'estudi per a l'anàlisi de la sentència del Tribunal Constitucional sobre l'estatut català i per la comissió d'experts en matèria de finançament autonòmic, a part de comptar amb els informes necessaris que justifiquen la necessitat
de garantir les inversions que corresponen a la Comunitat Valenciana.

Se tracta d'una modificació que afecta únicament la disposició addicional primera del nostre Estatut, exclòs el fons de compensació interterritorial siga equivalent al pes de la població de la Comunitat Valenciana sobre el conjunt de l'estat per un període de set anys.
Pretenem, d'esta manera, procurar la imprescindible estabilitat i la necessària progressió en el volum dels recursos que s'han d'invertir per part de l'estat en el nostre territori.

Amb eixa finalitat, se contempla aixina mateix la creació d'una comissió integrada per representants de l'administració estatal i de l'administració autonòmica, que serà l'encarregada de vetlar pel compliment d'este criteri distributiu.

La nostra comunitat, senyories, necessita el volum d'inversions apte per a poder donar satisfacció a les necessitat derivades de l'important creiximent demogràfic dels últims anys, és a dir, un volum d'inversions d'acord amb la nostra població, que, amb l'aplicació de la nova disposició, suposaria una inversió per a la comunitat per a l'any 2011 de quasi cinc-cents milions d'euros més, i que per als pròxims set anys se traduiria al voltant de tres mil cinc-cents milions d'euros més.

He d'insistir també que ja en la reforma de l'any 2006, en l'article 67, paràgraf tercer, ja mosatros decidírem i aprovàrem per consens que en el sistema de finançament per a la nostra comunitat, i lligc literalment, s'atengueren especialment els criteris de població.
Doncs, bé, amb esta modificació de l'Estatut que el Consell impulsa, una vegada conegut el criteri del Tribunal
Constitucional, no se fa sinó reivindicar per a la Comunitat Valenciana el que el tribunal ha dit que és legítim per altres comunitats autònomes, més encara en un cas com el valencià en el que s'arrossega un important dèficit d'inversions a causa, com he dit, de la falta de reconeixement de l'increment poblacional.

És innegable que els últims anys les inversions de l'estat en la comunitat han sigut insuficients, sense dubte molt inferiors tant en
relació al PIB com al de la seua població.
A més, la Comunitat Valenciana és l'única en Espanya amb una balança fiscal negativa i un finançament per càpita per davall de la mitjana nacional.
I, a més, el nou sistema de finançament, lluny de solucionar el problema, provoca que la Comunitat Valenciana
continue disposant de recursos per habitant inferiors a la mitjana nacional.

Senyories, no volem ser més que altres territoris, però tampoc menys.
Advoquem per la igualtat i la solidaritat i perquè totes les comunitats reben el mateix tracte i la mateixa consideració.
I això és el que reclamem per a la Comunitat Valenciana.
I volem que la reforma de l'Estatut se porte a cap amb l'esperit que presidí la reforma de l'any 2006, és a dir, amb el màxim consens i acord, primant per damunt de tot els interessos generals dels
valencians, perquè estem parlant de garantir el benestar i un futur millor per als ciutadans de la
nostra comunitat.

Estem, senyories, davant una iniciativa necessària i beneficiosa per al conjunt dels valencians.
I per això m'agradaria expressar una vegada més el meu desig que esta reforma compte en la tramitació parlamentària amb el recolzament de tots els grups parlamentaris, compte amb el consens unànime de totes les forces.
Estem parlant, ni més ni menys, que tinguem el mateix que se dóna a altres, estem parlant, ni més ni menys, de garantir el nostre futur.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, conseller.

Tiene la palabra, para la defensa de la enmienda a la totalidad con texto
alternativo, presentada por la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos, la ilustre diputada señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Buenos días, señora presidenta.

Señor conseller.

Señoras y señores diputados.

Esquerra Unida ha presentado una enmienda a la totalidad a este proyecto de
reforma del Estatut, porque consideramos que hay tres aspectos o tres razones
que nos llevan precisamente a plantear un texto alternativo y a plantear este
texto en estos momentos a la propuesta que ha hecho en esta cámara el conseller.

En primer lugar, una reflexión sobre la propia validez del Estatut.
¿Cómo es posible que un texto que se ha catalogado como un texto perfecto, como un
texto que obedecía a los intereses de los valencianos y de las valencianas y que hasta hace poco
en todos los plenos aparecía como una referencia a un texto que estaba en la base de los intereses del
conjunto del País Valenciano, en este momento sea objeto de una modificación?

En segundo lugar, se refiere a la oportunidad de la propia reforma y por dos
aspectos.
Por un lado, se abre un falso debate, como luego explicaré, sobre la financiación de la autonomía valenciana y, por otro, el procedimiento realmente es el menos deseable y además inapropiado.

Y, en tercer lugar, en tercer lugar, porque esta propuesta acentúa un déficit importantísimo que tiene el actual Estatut, que es la marginación política de los municipios.

Y voy a explicar estas tres razones, una por una.

En primer lugar, nuestro Estatut fue el primero de una serie de reformas, como
muy bien se comentaba hace un momento, entre 2006 y 2007, que ampliaron de
forma sustancial el techo competencial de la primera escala de descentralización política y administrativa del estado español.
Conviene que recordemos, además, el contexto en el que se produjeron aquellas reformas de los estatutos.
Los
anuncios de las reformas de los estatutos para Cataluña y para Andalucía la verdad es que pusieron en marcha los mecanismos de los grandes partidos del
estado español, del Partido Socialista y del Partido Popular, precisamente para ver cómo se podían neutralizar o limitar las ansias descentralizadoras o soberanistas que podían venir del norte o del sur.

¿Y cómo hacerlo?
Pues francamente parece que fue la pregunta que se hicieron tanto Génova como Ferraz y la Moncloa.
La respuesta fue sencilla, apoyándose en un creciente victimismo regionalista, que fue impulsado desde la propia
presidencia de La Generalitat, se utilizó la reforma del Estatut de la Comunitat Valenciana, del Estatut del País Valenciano, para convertirlo en un texto de máximos que limitara los posteriores estatutos de autonomía que se debatirían con Cataluña y con Andalucía.
Y quiero decir, y aquí conviene que quede claro cuál ha sido nuestra posición, que para Esquerra Unida el autogobierno no es exclusivamente una cuestión identitaria, es también una cuestión de calidad democrática, porque acerca a la ciudadanía la capacidad de participar en la vida pública.
Y hago este inciso porque luego me referiré al tema de los municipios.

Pues, bien, el resultado de aquella reforma fue un texto descafeinado.
Un
Estatut que si bien suponía algunos avances en derechos y competencias que reconocemos, sin embargo,
quedaba corto en materias como simbología, como inmigración, como regulación electoral, como definición de competencias, municipalismos, derechos lingüísticos y, por no citar el tema que nos ocupa, el tema de la financiación.
Y además asistimos a una nueva renuncia en materia autonómica por parte del Partido Socialista, que tuvo que tragar con algunos sapos
descomunales, como fue la cuestión de los trasvases, recuerdo.

Y el fracaso ha sido doble.
Por un lado, porque alguno de estos temas llaman
reiteradamente a nuestras puertas sin que el actual Estatuto tenga capacidad de
resolverlos.
Y, por otra parte, porque sirvió de bien poco para limitar la capacidad competencial de los estatutos de autonomía de Cataluña y Andalucía, que realmente rompieron los márgenes y los límites que se habían querido imponer desde el Estatuto del País Valenciano.
Y hoy queda claro que hizo bien Esquerra Unida del País Valencià en aquel momento de oponerse a reforma del Estatut que aprobó la cámara en su día y que hoy venimos a modificar en un aspecto sustancial, aparentemente y
realmente, como es el tema que afecta a la financiación.

Y, efectivamente, nos encontramos que quienes en aquel momento impulsaron
aquella reforma nos vienen ahora a plantear que hay que volver a reformar.
Muy
poquitos años más tarde, muy poquitos años más tarde.
Por tanto, se reconoce implícitamente la estrechez inicial del Estatut, implícitamente, porque lo que se pretende explicitar en la exposición es un panegírico incongruente y contradictorio con el contenido real de la dicción que se pretende ahora modificar.

Y si esto es así, lo que nosotros nos preguntamos es ¿qué se pretende con esta modificación?
Y lo preguntamos porque el contenido real de la disposición adicional que se propone, inspirada en los estatutos que tanto se han
denostado y se siguen denostando, no supone realmente ningún cambio sustancial.
De hecho, en la confusa exposición de motivos, y confusa porque se cae en la contradicción de criticar el estatuto andaluz y catalán para justificar que la reforma se inspira en ellos, se reconoce explícitamente que según la sentencia del constitucional sobre el
estatut de Cataluña, la disposición adicional que se pretende introducir -cito textualmente- no vincula a las Cortes Generales en el ejercicio de sus
funciones de examen, enmienda y aprobación de los presupuestos generales del estado, pues los compromisos financieros
formalizados por los estatutos de autonomía no constituyen un recurso que el estado deba consignar obligatoriamente en los
presupuestos generales de cada ejercicio económico -acabo- pues como mucho obligará, si a ellos no les obliga, al menos a nosotros sí que nos tiene que obligar, nos tiene que obligar a la negociación previa de las inversiones territoriales del estado, porque si no tendríamos que decir que para qué sirve.

Y la verdad es que no nos parece una nimiedad, pero resulta insuficiente.
Y no
lo que afecta a estas inversiones, respecto a las cuales es difícil establecer criterios objetivos en cuanto a su reparto territorial, no, lo es
puesto que lo que se pretende hacer creer a la opinión pública es que con esta disposición se van a resolver los gravísimos problemas de financiación que sufre el País Valenciano.
Y este es el nudo gordiano de esta reforma y de este debate.
Y es
por ello que cuestionamos la oportunidad, puesto que lo que se pretende es
seguir practicando victimismo estéril frente al gobierno central.

El actual modelo de financiación nosotros compartimos que es un modelo injusto.
Con él se ha llegado a la absurda situación de una comunidad autónoma cuyo nivel de riqueza se encuentra por debajo de la media, sea
contribuyente neta a las arcas del estado central, esto es, que pague más de lo que recibe.
Por esta razón, se trata de un modelo absolutamente cuestionable.
Lo que resulta además de cuestionable patético es que el gobierno del Partido Popular de esta comunidad autónoma haya fracasado estrepitosamente en la negociación de un modelo que le perjudicaba tan gravemente.

Estamos hablando de nuestra comunidad, del País Valenciano, de un gobierno endeudado por el Partido Popular que gasta dinero a
manos llenas en asuntos y proyectos inútiles; de un gobierno, el del presidente Camps, ahogado por escándalos de corrupción que se derivan de esta forma de gestionar y del modelo social y económico que ha impulsado.

Frente a ello nos proponen un nuevo ejercicio de ilusión, un truco que pretende hacer creer que se van a resolver los problemas de
liquidez, que se van a poder mantener servicios públicos esenciales, como la sanidad, como la educación, como la atención social o la seguridad en un momento en que el estado de precariedad de los
servicios públicos y sociales se agrava vertiginosamente.
Un ejercicio de ilusionismo, que
además se realiza con el peor de los procedimientos posibles: el trámite de urgencia parlamentario a final de una legislatura sin una participación social, sin haber tratado de establecer un auténtico consenso político previo.

Y dicho esto, y dicho esto, queremos dejar claro, como se desprende sin ningún género de dudas del contenido de nuestra enmienda, que no nos oponemos a que se
introduzca la disposición adicional.
Como ya hemos señalado, no aporta nada a la resolución de la financiación y poco a la cuestión de las inversiones territoriales.
Pero su introducción no empeora nada de lo que hay y ofrece una herramienta de negociación útil frente al estado; una herramienta que puede resultar útil.

Quizás se podría hacer cuestión de otros aspectos, se puede apuntar un par de cuestiones de otros aspectos, se
podría apuntar un par de ellos, un criterio de reparto.
¿Es el criterio de reparto poblacional el más adecuado para este tipo de inversiones?
Pues probablemente habría que tener en cuenta otros factores adicionales, como es la litoralidad o como es, por ejemplo, el tema de la densidad de población, el primero en orden directo y el segundo en inverso.
Pero, sin embargo, como
se excluye de la disposición del fondo de compensación interterritorial, la población, efectivamente, puede ser el mejor marco, el más objetivo y el menos injusto.

Otro bastante más importante es el destino final de los fondos, es decir, qué tipo de infraestructura se financiarán con estos fondos.
Lógicamente, esto cae fuera del marco legal que estamos discutiendo y se regirá por criterios políticos.
Pero si lo traemos a colación es porque nos parece significativo dejar testimonio de que hasta el momento la
inmensa mayoría de las inversiones del estado se han destinado a macroinfraestructuras de
dudosísima rentabilidad social y económica con severos impactos medioambientales.
Me refiero al AVE, me refiero a las
autopistas, aeropuertos fantasmas que se han llevado cantidades ingentes de
recursos que podían haber sido mucho más útiles en otros menesteres.
Y, sin apartarnos de las competencias estatales,
podemos afirmar como ejemplos destacados el tren convencional o la red de
carreteras secundarias o la seguridad viaria.

Y, por último, queremos referirnos al elemento central de nuestra propuesta alternativa.
Se trata de la inclusión de los municipios en la comisión que debe negociar las inversiones.
No comprendemos por qué se les excluye.
Es más, sabemos por qué quieren marginar a los municipios y por ello no compartimos, en absoluto, esta
decisión.
Una decisión que reafirma y consagra una de las debilidades más importantes del actual Estatut: la consideración de los municipios como instituciones subordinadas y subalternas.
¿No es cierto que las infraestructuras tienen un impacto evidente sobre los
territorios?
¿No es cierto que los habitantes de los territorios pueden influir sobre estas
decisiones y hacer valer sus intereses?
¿No es cierto que, a pesar de las limitaciones del actual sistema político, son los ayuntamientos quienes más pueden representar a los ciudadanos en este tipo de intereses, en este tipo de
infraestructuras, y son estos ciudadanos los que pueden ser beneficiados para
bien o para mal por esas mismas infraestructuras?
¿Por qué dejar, por tanto, a los ayuntamientos, a los municipios, fuera de la comisión que tiene que decidir o que tiene que influir en el destino de estos fondos?

Con toda probabilidad, la representación municipal insistiría menos en esos grandes macroproyectos que hemos criticado antes que, por tanto,
habrían dirigido sus opiniones o su capacidad de influir en estas decisiones hacia
otro tipo de inversiones mucho más sociales, mucho más empatizadas con las necesidades de los municipios, con las necesidades
comarcales, con las necesidades, por tanto, de la ciudadanía.
Por tanto, menos agresivas al territorio y más adecuadas al interés general.
Pero quizás sea por eso por lo cual a los municipios no se les considera con capacidad de
intervenir en este tipo de decisiones.

Si se aprueba la enmienda que planteamos, el texto ganará doblemente.
Sin afectar a la cuestión central que se plantea corregiremos en profundidad una exposición de motivos que rezuma sin ton ni son victimismo y anticatalanismo a raudales.
Si lo que se pretende es mejorar el texto del Estatuto no tengan ninguna duda
de que con ello se ayudará a considerablemente a su aprobación definitiva en las Cortes Generales.
No subordinen una vez más los intereses generales a los propios intereses particulares o partidistas.
Y,
además, incluiremos a los ayuntamientos en un proceso de toma de decisiones esencial
para los intereses de la ciudadanía que representa.
Y si no lo hacen ahora tendremos una segunda opción aprobando las enmiendas parciales que también hemos presentado.

Insistimos en que nuestra posición no es contraria a la reforma que plantean, a pesar de las críticas razonables y razonadas que hemos expuesto.

Creemos, sinceramente, que la inclusión de la administración local representa una mejora sustancial que no debe de desestimarse.
Y nos
reservamos, en este sentido, el establecimiento de nuestra posición definitiva al resultado del debate de estas enmiendas.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sanz.

Para el turno en contra, tiene la palabra el señor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Amb la vènia de la presidència.

Senyories.

Honorable conseller, felicitar-lo, una vegada més, per l'aposta i l'impuls estatutari.

Però vull que estes primeres paraules, en nom del Grup Parlamentari Popular, en la
contestació a esta esmena a la totalitat que mos presenta el grup de no adscrits -en este cas Esquerra Unida-, vull fer una menció específica i un reconeixement als dos símbols i als dos artífexs del nou Estatut que té la Comunitat Valenciana: el president Camps i el senyor Pla.

El president Camps i el senyor Pla van ser capaços d'impulsar una renovació i un nou Estatut d'autonomia a l'altura de les circumstàncies.
(Aplaudiments) Van donar pas i van facilitar allò que en 1983 era la norma dels valencians, vint-i-tres anys després, quan ja estava esgotada pràcticament, lideraren, en el conjunt de l'estat, amb absoluta responsabilitat, amb lleialtat institucional i amb una clara
vocació constitucionalista, un nou Estatut d'autonomia, perquè va ser una reforma total i integral d'este.

I han canviat moltíssim les coses, senyora Sanz.
Per a que veja la normalitat democràtica: vosté és d'un partit estatal, vosté és d'un partit que no és nacionalista, vosté és d'Izquierda Unida, i vosté ve ací i defensa la reforma de l'Estatut en castellà; jo pertanc a un partit com el seu, d'àmbit estatal, espanyol, el Partit Popular, i vinc i la defense en valencià.
I això és l'absoluta normalitat de l'Estatut i de la nostra comunitat, senyories.
(Aplaudiments) Eixa és la normalitat democràtica que volem.

Mire, jo li demane que retire l'esmena a la totalitat.
L'esmena a la totalitat, que hui Esquerra Unida presenta, no aporta res, ni
millora l'aposta i la proposta que el Consell de La Generalitat i el president Camps han
impulsat en esta reforma puntual.
Una reforma que ve cinc anys després de l'aprovació de l'Estatut.
Una reforma sobrevinguda, perquè hi han hagut canvis importants que no els ha provocat ni el Partit Popular ni
el govern de La Generalitat.
Els han provocat decisions del Govern d'Espanya, amb una visió absolutament asimètrica del que deu ser una configuració estatutària i autonòmica, com marca la Constitució espanyola.

Senyories, eixa és la realitat.
Hi ha hagut un pronunciament, en este cas, del Tribunal
Constitucional, que ha interpretat.
.
.
, i després de set recursos d'inconstitucionalitat, la sentència 31/2010 ho diu molt clar: «La vinculació política del que decidiren -en este cas- els catalans.
»

Senyories, senyora Sanz, discrepe totalment del que diu de la validesa de l'Estatut.
L'Estatut, no únicament és vàlid, sinó que és necessari.
I va tindre un consens amplíssim en estes Corts i en la societat valenciana.
Única i exclusivament se quedà fora del consens un grup parlamentari, el seu, que no recolzaren l'Estatut.
I estic convençut que si vostés creuen en l'autogovern, hui estaran absolutament al costat d'esta reforma.

Els demane que retiren l'esmena a la totalitat.
Perquè, excepte tres línies, l'exposició de motius que vostés fan és un plagi de l'exposició de motius que du la iniciativa del govern.
I excepte una qüestió, que afegixen l'àmbit local en la comissió que hi haurà de seguiment d'este, demanen el mateix.
I vosté ho ha dit ací, que en la part substancial està d'acord, que el model de finançament no és bo, que ens perjudica, i que el criteri de la població deu de ser l'element clau per a que arriben els fons que ens corresponen, en este cas per
dret, per compromís, i, en este cas, pels servicis que s'estan prestant en la Comunitat Valenciana.

I vosté parla de l'oportunitat de la reforma.
L'oportunitat de la reforma puntual que estem fent no únicament és oportuna, sinó que és necessària.
I el procediment és l'adequat.
El procediment és el legal, és el que preveu el marc de la Constitució i l'Estatut d'autonomia.
Per tant, és un clar compromís amb el poble valencià.

I quan coneguérem el resultat de la sentència de l'Estatut català, hi hagué un compromís immediat, per part del Consell de La Generalitat i del president Camps, en
tirar endavant amb esta reforma.
Una reforma que volem que siga de tots.
Una
reforma que impulsa el Consell i que anem a fer tot el possible per a que ningú s'opose a ella.
Volem que el Partit Socialista l'assumisca com a pròpia, en la Comunitat Valenciana.
Volem que Compromís l'assumisca com a pròpia.
I volem que vostés l'assumisquen com a pròpia.
Perquè és una demanda i una reivindicació justa i necessària.

Clar que el model actual accentua la marginació!
Clar que el model actual no ens agrada!
 Però vosté diu que els municipis no participen, en este cas, de la negociació i del seguiment.
És que el marc i l'àmbit municipal no està en la negociació de les comunitats autònomes i de l'estat.
És que, ací, del que estem parlant és de recursos de l'estat que arriben a una comunitat autònoma.
Els diners del govern de Madrid, que entenem que ens pertanyen, per
capacitat i per població, el govern de La Generalitat és qui els ha de negociar.
I eixa és la realitat, senyories.

Hui, la modificació que vosté diu que és substancial, és substancial des del punt de vista que la disposició addicional primera se canvia i posem una clàusula, on volem blindar, políticament, una sèrie de recursos que hui el Govern d'Espanya està fent en els pressupostos de l'estat en altres comunitats.
Però no ho fem de manera gratuïta.
No ho fem perquè sí.
Ho fem perquè hi ha hagut un pronunciament clar del Tribunal Constitucional, que interpreta
la Constitució; ha dit que això era constitucional.
I, això què vol dir?
Que els valencians no volem ser més que ningú, no volem tindre més que ningú.
Però no tenim per què tindre menys recursos per a educació, menys recursos per a sanitat, menys recursos per a polítiques socials o menys recursos per a infraestructures que una altra comunitat,
quan ens corresponen.
Eixa és la realitat, senyories.

Senyora San, mosatros els convidem a que retiren l'esmena.
Una esmena que jo no sé amb quins recolzaments podrà comptar.
Però estic convençut que els grans partits i la gent que tenim clar que s'ha de consensuar i s'han d'acordar les grans reformes -i, en este cas, el Grup Parlamentari Popular, el Consell de La Generalitat i el
president Camps, estan dispostos a arribar a grans acords- els demanaria que retiraren, en este cas, la iniciativa.
Perquè no aporta res.

Mire, l'Estatut és un èxit.
L'Estatut va ser un èxit.
Vosté diu que ha passat molt poquet de temps per a fer una modificació.
Ha passat el temps que hem cregut necessari, des que se pronuncià el Tribunal Constitucional.
I se pronuncià fa molts pocs mesos.
Se pronuncià fa molt poquet de temps.
Estem en un temps que, políticament, és oportú.
Esta legislatura cal aprofitar-la.
I seria donar-li l'esquena als interessos dels valencians, i seria una deixadesa de funcions que no
estiguérem hui debatent ací esta proposta de modificació estatutària.

Vosté ha parlat que no n'hi ha consens social al voltant d'esta modificació.
Jo li dic que la societat valenciana recolza la proposta de modificació que fem, el que significa per als valencians.
I estic convençut que des de qualsevol agent econòmic o social van a aplaudir este canvi.

I mire el que li dic: quan acabe el procés de reforma, estic convençut que el nivell d'acord i de consens d'esta reforma, en les Corts Valencianes, serà pràcticament absolut.
I anem a fer tot el possible perquè ningú estiga en contra d'esta reforma.
I vosté ha dit que en allò que és substancial està d'acord.
I això és molt important.

Senyories, per al Grup Parlamentari Popular la política estatutària és fonamental.
I sabem que quan aprovàrem la Llei orgànica 1/2006 estàvem fent una cosa important per a la Comunitat Valenciana.
Vint-i-tres anys
després estàvem pegant un bot qualitatiu i passàvem a ser i a considerar-nos ja, oficial i legalment en el conjunt de l'estat, una comunitat històrica i de primera.
Una comunitat de la via del 151.
I eixa és la realitat.
I eixe va ser l'esforç que feren tots els ponents per a que això fóra una realitat.

Hui, en estes Corts, l'únic que estem fent és mantindre-nos i reafirmar que eixe estatut ha sigut un èxit col·lectiu, que eixe estatut és una bona solució i que eixe estatut, després del que ha dit el Tribunal Constitucional, se mereix una reforma puntual per
al que he dit, per a que ací tinguem les mateixes possibilitats que qualsevol altre territori.

El Partit Popular té molt clara la visió d'Espanya i del conjunt de les autonomies, l'absoluta coherència que hem tingut treballant i l'absoluta lleialtat institucional a la Constitució i al conjunt del país.
Mosatros no anem a posar mai en un compromís al país.
Mosatros ens considerem espanyols sobre tot, i ens considerem valencians
sobre tot.
I el nostre Estatut ho deixa molt clar.
Per això, hui, l'absoluta normalitat de que vosté s'expresse en castellà i jo en valencià ho aplaudim tots.
I ho aplaudim amb la lleialtat que se mereix ser valencians i
espanyols a la vegada.

Senyories, vosté ha parlat de la presa de decisions, per part dels ajuntaments, a l'hora de les inversions, de com opinen, de com no opinen, de com se senten
representats.
Cada administració té les competències que té, això ho marca la Constitució mateixa, ho marca l'Estatut d'autonomia i, finalment, les normes de cada organització, en este cas, administrativa i territorial, en el conjunt de l'estat.
Però li puc assegurar que reclamar, en este cas, un nou model en el qual, fora del
fons de compensació interterritorial, el criteri de la població i que 5.
200.
000 valencians siguen els que se computen i siguen pels quals se'ns aporta recursos, va a significar el que tinguem una assignació al voltant de 500 milions d'euros anuals.
I que això ho mantinguem durant set anys, ens donarà més garanties per a poder continuar donant els servicis públics de qualitat que donem en l'educació, en la sanitat, en les polítiques socials i poder fer inversions en infraestructures, amb la fortalesa i la
solidesa que necessita la Comunitat Valenciana.
I això repercutirà d'una manera directa en l'endeutament de la Comunitat Valenciana per a bé.

Clar que tenim una situació deficitària i que la volem corregir en el moment que toca!
La lleialtat institucional, el compromís en la Constitució i la coherència d'un partit que no és nacionalista -perquè mosatros ho diem, no som nacionalistes; mosatros som un partit d'àmbit estatal, però això no ens impedix reivindicar i lluitar com ningú pels interessos d'esta terra i per les seues necessitats, senyora Sanz,- ens marca i ens obliga a treballar per una proposta com la que hem fet i hem dut
ací.

Ens agradaria que vosté retirara la seua esmena a la totalitat.
Perquè li ho he dit, no ens aporta res nou; no modifica, de manera substancial, la
proposta.
I hui parlem d'una cosa substancial.
Per tant, anem al que és substancial.
I el que és substancial és que la població ha de ser l'element i el requisit per a que el finançament en esta terra siga el que deu de ser.
I el que és possible per a Andalusia ha de ser possible per a la Comunitat Valenciana.
I
el que és possible per a Catalunya ha de ser possible per a la Comunitat Valenciana.

Mire, vosté ha parlat que l'exposició de motius dóna una imatge d'anticatalanisme i de victimisme.
Li dic: absolutament en desacord.
L'exposició de motius el que diu és: lleialtat a l'estat, lleialtat a la Constitució i compliment de les sentències del Tribunal Constitucional.
Unes vegades agradarà més, i, altres, agradarà menys, però, al final, el que diu és complir amb el que diu el Tribunal Constitucional.

Si vosté creu que victimisme és vindre a reclamar, a reivindicar el que per altres territoris es pot fer i el
Govern d'Espanya manté i regula, en els seus pressupostos, amb una clara decisió política vinculada pels seus estatus, mosatros no ho veem com a victimisme, ho veem
com a compromís, ho veem com a lleialtat, ho veem com a valencians de pro que sabem que esta
terra té dret, se mereix i deu reivindicar eixe tipus d'inversions, eixe tipus de recursos.
Esta proposta de reforma estatutària la du el Consell, però volem que siga de tots perquè és per als 5.
200.
000 valencians.

Moltes gràcies, senyoria.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyor Serra.

Per a rèplica, la senyora Sanz té la paraula.

La senyora Sanz Alonso:

Señor Serra, si no se atreven a abordar el debate de la financiación, que es el debate real, al menos, no mientan, o no maquillen este debate
pretendiendo decir que se está debatiendo la financiación del País Valenciano.
Porque, aquí, con esta disposición adicional, con esta modificación no se está debatiendo la financiación del País Valenciano.
Y ustedes lo saben.
¡Y ustedes lo saben!
Porque este dinero, que podría venir por esta vía, no tiene nada que ver con el dinero de la Generalitat valenciana, no tiene
nada que ver con el dinero que la Generalitat valenciana emplea o debe emplear
en servicios públicos, en servicios sociales, en infraestructuras de sus propias competencias
y, por tanto, no es dinero para las arcas públicas de la Generalitat valenciana.
No estamos hablando de la financiación, no estamos hablando del informe de los expertos.
Estamos hablando de otra
cosa.
Estamos hablando aquí de lo que el estado aporta dentro de sus propias competencias.
Y, además, sabiendo que lo que aprobemos aquí no vincula al estado.
Le vinculará en la medida en que seamos capaces de ponernos a negociar con el estado,
exclusivamente de esas condiciones.

Por tanto, no digan que esto es la financiación de la Comunidad Valenciana, no lo digan.
Es más, la sociedad ni conoce esto ni sabe de qué va, pero, además, no les mientan, no les mientan y no digan que esto es un éxito colectivo y que con esta reforma tenemos las mismas posibilidades que otras
autonomías.
¡No!
Porque no hablamos de la financiación.
Y sabemos que la financiación aquí no tiene.
.
.
, la financiación ordinaria de La Generalitat valenciana no está sometida a los criterios poblacionales con una población adecuada a su situación actual.
¡No!
Por tanto, diferenciemos.

En segundo lugar, los municipios.
¿Por qué eliminar los municipios y no tenerlos en cuenta para esa comisión que dice que con esta finalidad se constituirá una comisión integrada por la administración estatal y autonómica?
¿Por qué decir que vamos a tener las mismas posibilidades que otros estatutos, como el
de Cataluña, cuando el estatuto de Cataluña exactamente dice: «Con esta finalidad se constituirá una comisión integrada por la administración estatal autonómica y local.
» ¡Sí que lo añaden!
¡Con sus competencias!
¿Por qué?
¿Porque tienen miedo a no poder controlar el municipalismo?
¿Lo que cada municipio puede exigir?
¡Lo que cada ayuntamiento puede exigir, y más en situaciones de crisis, y más en situaciones en las cuales la financiación en los ayuntamientos en estos momentos está bajo mínimos!
¡Y están pasando auténticos apuros económicos!

Entonces, hablemos de lo que tenemos que hablar, hablemos de que si tenemos que
negociar infraestructuras con el estado en función de la población, que estamos de acuerdo con el criterio, con ese criterio, pues, entremos a
discutir eso, pero no engañemos a los valencianos y a las valencianas, no engañemos a la sociedad valenciana, porque aquí no estamos hablando del sistema de financiación para la comunidad, estamos hablando de las inversiones estatales, de las
inversiones en sus competencias, y, repito, no de la sanidad, no de la educación, no de las dependencias, no de las infraestructuras en las que tiene
competencia la Generalitat valenciana.
Y, por tanto, por tanto, hablemos de lo
que tenemos que hablar, de que se reforma esto aprovechando aquellos estatutos,
con los cuales nosotros en su momento nos metimos y cuestionamos, nos vienen
ahora muy bien con la sentencia, también, del Tribunal Constitucional para decir: «nosotros nos apuntamos».
Pero, no engañemos, no engañemos en un debate que no va por ahí precisamente, no engañemos en ese debate.

Y yo, les quiero decir otra cosa.
Si, realmente, aquí entramos y tenemos voluntad de modificar y entrar al debate de la financiación, de la financiación real, del dinero de La Generalitat, del dinero que tiene que venir a La
Generalitat, y de hacer justicia ante un modelo de financiación que es injusto -y que compartimos que sea injusto-, ¿por qué no se pone por parte del Consell en marcha -y tendrían todo nuestro apoyo- la Agencia Tributaria Valenciana e incidir, de una vez por todas, incidir en
los ingresos fiscales, que es lo que en estos momentos deberían estar trabajando, incidir en los ingresos fiscales ¿para qué?
Sin recortes en ingresos fiscales.

Y, abordando también los problemas gravísimos que tenemos en estos momentos de economía sumergida y otro tipo de cuestiones podamos tener, pueda tener el Consell los
recursos suficientes para abordar una crisis que se está cobrando ya más de medio millón de parados y paradas, una industria que, realmente, está bajo mínimos, una pequeña y mediana empresa que en estos momentos ni tiene liquidez ni tiene mercados
para poder actuar, para poder intervenir en la economía, y unas familias que están pasando situaciones, realmente, de penuria y, realmente, de drama social.

Este es debate real y este es el debate que ustedes no están abordando con esta reforma, lo cual no quiere decir que nosotros no pensemos
que puede ser importante hacerla, que puede ser importante.
Pero el problema
real no es ese, el problema real es la financiación, y la financiación no se aborda desde esta reforma.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracies a vosté, senyora Sanz.

Senyor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Senyories.

Senyora Sanz, mosatros abordem el que toca: els problemes dels valencians i les
necessitats de 5.
200.
000 persones.
I vosté diu que no diguem que la societat valenciana recolza esta proposta, perquè no és aixina.
El conjunt dels agents econòmics i socials estan d'acord i recolzen tot el que siga que la Comunitat Valenciana tinga més recursos, més possibilitats i que puguem estar en un nivell de suficiència econòmica i financera com ens mereixem, com ens toca per població i com hem demostrat amb absoluta lleialtat al llarg d'estos anys, que ho deu tindre el Govern d'Espanya, en este cas el govern del senyor Rodríguez Zapatero, en la nostra comunitat.

I vosté parla molt dels municipis, i diu que per què no han d'estar, i diu que no controlem el municipalisme.
.
.
Mire, ¿el municipalisme sap qui el controla?
Els ciutadans, les urnes, els pobles, els
alcaldes.
.
.
Mosatros no mos dediquem a controlar el municipalisme, mosatros teníem la presència i la representació que el conjunt de la societat creu que hem de tindre en el conjunt de la
Comunitat Valenciana.
¡Que no és poc!
¡Ens agradaria més!
¡No és poc!
Però, li dic, mire, l'Estatut parla molt de municipalisme.
I la reforma que vostés no votaren i no subscriviren com Esquerra Unida -i pensem que va ser un error estratègic i polític no fer-ho- parla molt i bé de municipalisme.
I s'ha fet molt.
I s'ha treballat en estes Corts i hem sigut capaços de traure una llei de règim local que és excepcional.
I hem sigut capaços de posar en marxa, com marca l'Estatut d'autonomia, aprovat fa cinc anys, la comissió mixta Generalitat-Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que està treballant de manera constant i de manera contínua, on la veu del municipalisme se canalitza de manera directa amb La
Generalitat.
I això ho diu eixe estatut que vostés no recolzaren.
I, lògicament, ¡està ja previst que se puguen compensar els descensos dels impostos dels ajuntaments
per part de la Generalitat valenciana i de l'estat!
¡És que tot això ho diu l'estatut!
¡És que tot això està en marxa!
¡És que tot això és un compromís polític de màxim nivell en els nostres municipis!
És que eixa és la realitat, senyora Sanz.

I jo li torne a dir a vosté: si en allò substancial està d'acord, si vosté compartix el criteri del Consell i de La Generalitat, el criteri del grup
majoritari, que la població, descomptat el que aporte el fons de compensació interterritorial, el criteri de la població deu ser un element clau per a rebre els recursos del govern de Madrid.
.
.
-i estem parlant ja de càlculs que parlen de 500 milions d'euros anuals durant els pròxims set anys-, no entenem com vostés poden mantindre la posició en estos moments.

Estem parlant que en allò substancial Esquerra Unida compartix el que diu el Partit Popular.
Hem de
posar-mos d'acord, senyories, tenen una gran ocasió per a retirar esta iniciativa, per a sumar-se al consens, per a sumar-se a l'acord i per a no quedar-se sols.
I mosatros és el que volem.
Perquè esta esmena, esta reforma puntual de l'Estatut és una reforma que ens beneficia a tots, és una reforma que ens fa iguals.
El criteri i els principis de la igualtat i la
solidaritat com a elements fonamentals per a entendre una política estatutària i constitucional ens deuen ajudar que, en estos moments, vegem que els
valencians volem ser igual i solidaris, igual i solidaris que tots, no volem
ser més que ningú, però no volem ser menys que ningú, senyora Sanz.
Vostés tenen l'ocasió.
Formal i procedimentalment no se pot plantejar cap dubte a esta reforma, una
reforma que va única i exclusivament a actualitzar una qüestió que fa cinc anys no estava gens clara i que el Tribunal Constitucional li ha
costat molts anys decidir i interpretar, però, una vegada que està fet, mosatros volen ser igual que tots i solidaris amb tots, senyories.

Eixa és la realitat, eixa és la realitat que mosatros plantegem hui a esta cambra, eixa és la realitat en la qual volem que esta modificació estatutària siga una modificació estatutària de tothom, que els noranta-nou diputats se vegen reflectits en ella, que
tota la gent l'agarre i la faça pròpia, que puguem eixir d'ací i dir que el Partit Popular la impulsà i la votà a favor, que el Partit Socialista s'ha sumat a ella, que Compromís s'ha sumat a ella i que Esquerra Unida s'ha sumat a ella, eixa és la voluntat amb la qual anem a treballar.
Queda procés encara, queden debats encara.
Però, li dic, per a mosatros la lleialtat institucional és fonamental i clau, els principis d'igualtat i solidaritat són fonamentals i claus i esta reforma l'única cosa que fa és evidenciar això en absoluta lleialtat institucional, però demanant això, igualtat i solidaritat per a cada un dels territoris.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyor Serra.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Compromís, el seu síndic.

Senyor Enric Morera, té la paraula.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

L'altre dia vaig anar a una presentació fallera i les presentacions falleres -que estem en temps de falles- són molt boniques, n'hi ha molta galanteria, n'hi ha molts regals, se tiren moltes flors i són precioses.
Però, açò són les Corts Valencianes, senyories.
I, realment, ja els dic que el nostre grup
parlamentari, tot el que siga millorar mínimament un text estatutari -que vostés van pactar, PP i PSOE- ho aprovarem, encara que siga mínimament, i encara que no siga com s'han de fer les coses.
Per tant, aprovarem l'esmena que planteja el grup de no adscrits d'Esquerra Unida.

Però, jo, realment, pensava que vostés vindrien ací a demanar perdó, a demanar perdó perquè per la seua extravagància -i no són paraules meues- hem perdut dos mil milions d'euros, per culpa de la seua incapacitat d'haver abordat un text estatutari com tocava, d'altura, hem perdut dos mil milions d'euros.
No són paraules buides.
Tinc ací les proves.
Vostés parlen que si haveren posat eixa clàusula d'inversió territorialitzada com tenen altres estatuts d'autonomia tindríem una inversió de cinc-cents milions d'euros anual o més, per a enguany parle.

Vostés, ¿per què no ho van fer al 2006?
Perquè, vosté, senyor conseller, vosté ha justificat esta reforma dient que ara sabem que és plenament constitucional la clàusula que contempla l'estatut d'Andalusia i l'estatut de Catalunya i se centra només en Catalunya.
Però, senyor conseller, no enganye el personal, vostés sabien que açò era plenament constitucional des del 2007, no?
Tinc ací la prova, mire vosté.
El 20 de juny de 2007 l'advocada general de l'estat, senyora Isabel Villalonga, va presentar un escrit davant el Tribunal
Constitucional.
En eixe escrit que el Tribunal Constitucional liquida ràpidament diu que vostés, el govern de La Generalitat, la seua incapacitat per defensar els interessos
valencians, diu que «no cuestiona la inconstitucionalidad del precepto estatutario recurrido, sino su
incongruencia».

Si el govern de La Generalitat no qüestionava, segons diu el Tribunal Constitucional, el «precepto constitucional recurrido», per què no el van aplicar al 2007?
Hem perdut 2.
000 milions d'euros, senyories, 2.
000 milions d'euros que haveren estat molt positius per als interessos valencians per a les
inversions de l'estat.

Perquè això sí, el govern central, el govern de Zapatero sí que està aplicant a rajatabla el que diu l'Estatut de Catalunya i el d'Andalusia.

Parlen vostés que no volen ser més que ningú i que no sé què, però ¡si en Andalusia vostés van votar a favor d'esta esmena!
I vostés intentaven que en el Tribunal Constitucional aclarira el tema.
I sap el que
els diu el Tribunal Constitucional?
És que és de riure, o per a plorar -PP, partit per a plorar-, diu: «Resulta extravagante la seua pretensió.
» És que, clar, no se pot vindre ací com si estiguérem en un àmbit que no és el de les Corts Valencianes.
S'ha de vindre amb rigor, amb serietat, sabent del que es parla i, per tant,
defensant els interessos valencians.
Ací està l'auto del Tribunal Constitucional.
Hem perdut quatre anys d'incapacitat, de no haver aplicat el que s'havia d'haver fet, d'una reforma d'estatut que no va assolir mínimament el que el poble valencià es mereixia.

El nostre candidat a l'Ajuntament de València, Joan Ribó, els ho va dir ací, concretament l'1 de juliol de 2005, i el que va dir en eixe moment ara resulta que és totalment cert.
Ens mereixem un millor Estatut, ens mereixem un millor finançament -sí, en el llibre de sessions fa quasi cinc anys- n'hi han restriccions des d'un punt de vista democràtica, és una reforma descafeïnada, va a generar una cadena de frustracions, etcètera, etcètera.
I tots els serveis públics depenen d'un adequat finançament.
Està feta de presa i corrents.
Açò és el que dia Joan Ribó, candidat de Compromís per València l'1 de juliol de 2005 des d'ací.
Tot això s'ha complit.
Però s'ha complit fins i tot, perquè eixa reforma que vostés van fer, PP i PSOE, en este Estatut, doncs, resulta que no se va fer tenint en
compte els interessos del poble valencià.
En absolut.
I no ho dic jo.
Sap qui ho diu això?
L'ambaixador americà en un cable que envia al departament d'estat americà.
És que eixa és la realitat, i s'ha d'explicar la realitat als ciutadans.
El cable que envia el senyor ambaixador
(rient) al govern Bush explica per què se fa la reforma de l'Estatut.
És tan trist com això.
El senyor Camps volia projectar-se com un líder centrista davant el senyor Rajoy, Zaplana, Acebes que se n'anaven a l'extrema dreta i això va ser tota la història.
Condemnant els interessos estratègics del poble valencià per una miserable carrera política.
Però això explica un poc la situació en la qual està perquè no té interés en defendre els interessos valencians, sinó només volia projectar-se, volia consolidar-se com un líder a nivell d'estat.
Això és el que diu el cable de Wikileaks que poden consultar les seues senyories.
Eixa
és la trampa.

Aleshores, no mos vinguen ací a fer jocs florals que estan molt bé per a la falla però no estan bé per a unes Corts Valencianes.
Perquè eixa és l'autèntica realitat d'un partit que no sap defensar els interessos valencians i que mos porta al
desastre, no només econòmic, sinó social.
Sí, sí, al desastre econòmic i social.

Diu el senyor conseller que tornarien a fer la mateixa reforma.
És que clar, és que açò s'ha d'escoltar cada cosa.
.
.
Si és que esta reforma no aprofita.
Esta reforma s'ha de millorar.
Esta reforma és insuficient.
Esta reforma, com va dir Joan Ribó, ha creat molta frustració.
Perquè si no, com és possible que vostés porten a reformar eixe estatut tan meravellós que van pactar amb el Grup Socialista?
Perquè no van fer bé les coses!
Perquè no n'hi havia ambició per l'autogovern!
Perquè no sabien el que volien!
I la claredat de tot això és la clàusula d'impotència Camps, una clàusula d'impotència.
Quan un no sap el que vol per al seu poble és molt difícil que ho reclame.
I al final, la clàusula d'impotència Camps és: «Yo llego hasta aquí, pero si los otros van un poquito más para allá, yo también me lo pido.
» Home!
Per favor!
I el Grup Socialista es va deixar enganyar.
Com ara el senyor
Alarte que vol tirar a la presó el senyor Camps, però al mateix.
.
.
es vol pactar, és que.
.
.
escolten, açò és un embolic que açò no hi ha manera d'aguantar!
Per tant, rigor, serietat i anem a la faena.

Esta reforma que vostés mos plantegen és totalment insuficient.
Jo els he presentat unes esmenes per a millorar no sols
la inversió de l'estat a la nostra terra, sinó per a millorar el finançament.
Com?
Amb el que vostés han pactat en Andalusia i en Extremadura.
A vore si són capaços ací a vindre a pactar el que vostés han fet en Extremadura i en Andalusia.
I a vore si diuen «sí» allà, i «no» ací.
Perquè és fals l'argument que utilitza el senyor conseller quan diu que no volen ser més que ningú, volen igualtat.
Volem un tracte equitatiu.
Però si és fals!
Però si vostés han pactat el concert econòmic en el País Basc i en Navarra.
I els diputats del PP han votat a favor d'això.
Quina igualtat si aquí es tenen una sèrie de recursos molt superior als nostres?
I vostés ho han pactat.
Bé, vostés no, els seus directors de Madrid que són els que manen d'ací.

Volen que els conte l'última?
El dijous passat aprovàrem ací una proposició no de llei que votàrem unànimement per a evitar les extraccions petrolíferes a la costa valenciana.
Doncs, vostés, PP i PSOE en Madrid, ja mos han tombat l'esmena que impedia això en la llei d'economia social.
I estic esperant que s'alcen vostés i els diguen als seus caps de Madrid que això no pot ser.
Que les Corts Valencianes i este poble necessita respecte i el que
ací hem aprovat no mos ho pot tombar els senadors del PP i del PSOE, ni Leire Pajín, ni Agramunt, ni Chiquillo.
.
.
res.
Que defensen els interessos.
.
.
, això sí que és defensar els interessos valencians.
Se faça respectar la veu dels valencians i que no posen en perill el sector turístic en el que van fer vostés ahir o els seus homòlegs en Madrid.

Però és que n'hi ha més.
És que Andalusia té el deute històric contemplat i cobra el que no està escrit.
No n'hi ha igualtat.
Però és que no ho dic jo, senyories, això ho diu fins el senyor Joan Lerma.
Joan Lerma va dir l'altre dia en una comissió parlamentària que no pot ser que un ciutadà de Castella-Lleó o de la Rioja tinga 1.
000 euros més per càpita de finançament autonòmic que un valencià.
Cinc milions de valencians per 1.
000 euros per càpita són 5.
000 milions d'euros.
I ací estem.
I ací estem.

Per tant, igualtat, tota la del món, però exigència per a reclamar el que és nostre.
Perquè els diré una cosa: des que vostés governen, al 1996, mentres que la mitjana de la renda de qualsevol valencià o valenciana estava al 100 de la mitjana estatal, vostés mos han empobrit i mos han portat al 88%.
Partit Popular, empobriment del
poble valencià.
Eixa és la realitat.

I mentres ací no sigam capaços de defensar els interessos valencians, no n'hi ha res a fer.
I vostés no els defensen.
Per culpa seua i la seua incapacitat hem perdut 2.
000 milions
d'euros només en este punt concret de les inversions de l'estat a casa nostra.
Aixina que s'ho fan vore.
Recolzarem tot el que siga millores, però direm claríssimament.
.
.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Morera Català:

.
.
.
el que està passant ací.

La senyora presidenta:

Para fijación de posición, tiene la palabra el ilustre diputado señor Toni Such.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories, el Grup Parlamentari Socialista no va a recolzar en estos moments el
que és l'esmena a la totalitat que presenta Esquerra Unida.

Nosaltres entenem que hi han altres mitjans per a, evidentment, posar en valor
el que és l'àmbit local en el moment del finançament.

Mire, nosaltres considerem que evidentment els ajuntaments estan en estos
moments poc reconeguts en el que és la seua situació financera.
Però jo crec que podem fer un esforç entre tots, tant Esquerra Unida, Compromís, com el Partit Popular i el Grup Parlamentari Socialista per definir clarament
el que és l'aposta en matèria econòmica de cara als ajuntaments.

El Grup Parlamentari Socialista ja porta un temps intentant-ho.
Nosaltres fórem els que apretàrem per a introduir en el nostre Estatut, en el seu article 64.
3, la necessitat de
fer una llei de creació del fons autonòmic de cooperació municipal.
Llei que ha segut rebutjada per part d'estes Corts i que s'ha traslladat al que és la llei de règim local valenciana esta que varen aprovar ací a Les Corts i que no servix absolutament per a res.

Nosaltres creguem que hi han àmbits molt determinats per a fer que els nostres ajuntaments tinguen els
recursos adequats i tinguen el finançament reconegut de forma objectiva i transparent com és el que fa falta.

Mire, en estos moments, l'estat té una llei del fons de cooperació municipal.
L'estat transferix, mes a mes, a tots els ajuntaments de la nostra comunitat
recursos reconeguts de forma objectiva perquè fagen front a les seues despeses.

Jo l'emplace, senyoria, que exigim al govern de La Generalitat que això siga també per part de la Generalitat valenciana, els emplacem que fagen eixa llei reconeguda en el propi Estatut i que els va a
costar i moltes discussions perquè fóra reconeguda en el mateix Estatut.
I el que hem de demanar, senyoria, és que s'exercisca.
I que això siga possible.
En això, estic convençut que poden compartir el que és la necessitat d'incorporar l'àmbit local en la negociació al finançament.
Però incorporar-ho en el que és la comissió mixta estat-Comunitat Valenciana per tal de posar en valor el que és el finançament autonòmic, considerem que és més entorpir i sobretot no facilitar que siga possible realment definir els
criteris bàsics i fonamentals.

I dit això, no vull evadir-me del que és la gran discussió de la presentació del projecte de llei de modificació de l'Estatut.
Miren, nosaltres compartim i ja compartírem quan férem la discussió en ponència i discutírem i aprovàrem l'Estatut que s'havia de posar l'element de la població com a l'element essencial del nostre Estatut en matèria de finançament.

Miren, i recorde clarament que va ser l'últim punt que acordàrem Partit Popular i Partit Socialista, i que l'aposta del Partit Socialista va ser tremendament important per al tema de la
població que, malauradament, finalment no es va reconéixer com a tal en el nostre Estatut.
Es va incorporar a l'article 67 quan es parlava dels recursos d'anivellació i el Partit Popular va incloure la població, entre altres.

Nosaltres creguem que si açò que es fa avui és una rectificació, benvinguda siga la rectificació que fa el govern de La Generalitat reconeguent la població com l'element essencial en matèria de finançament, benvinguda la rectificació.
Perquè esta rectificació ve precedida de molts elements, de molts elements que feen notar que no anava a
ser possible.

Miren, jo crec que cal canviar ja d'una vegada el registre.
Cal canviar d'una vegada per totes el registre del que és la concepció de la nostra autonomia, la concepció del nostre autogovern.
No és possible, no és possible el que hem fet fins ara.
Una comunitat autònoma, el nostre país, el nostre Consell, el nostre govern, estes Corts tenen de definir clarament
què és el que volen, què és el que volen per al futur, i no mirar de reüll permanentment els altres a l'hora de plantejar tot allò que els altres fan, perquè si això és així, si això és així, el que havien d'haver fet era no haver fet l'Estatut, esperar el català o l'andalús, copiar-lo i ja està.
Perquè nosaltres hem de definir i hem de ser els promotors de la nostra història.
(Aplaudiments) Nosaltres hem de ser la gent que definim el nostre futur.

Sempre parlem d'esta frase tan sentida ací, en estes Corts: «No volem ser més que ningú, però tampoc menys que ningú.
» No, jo sí que vull ser més que molts.
Jo em considere, i el poble valencià es mereix ser més que molts, més que molts, i estic convençut.
Però això entra dins del concepte autonomista o autonòmic que té cadascú.
Jo crec que este país pot molt més, evidentment, i que necessita molt més, i necessita més recursos.
Però mire, vaig a dir-li una cosa: no és només demanar, eh?
 No és només demanar permanentment.
S'ha de plantejar altres coses.
S'ha de ser responsable en la despesa i coresponsable en la gestió fiscal.
Si no s'és responsable en la despesa i coresponsable en la gestió fiscal, ens passarem tota la vida amb la frustració de demanar permanentment i la frustració que no mos donen permanentment.

Jo crec que s'ha de tancar el cercle, s'ha de tancar el cercle.
S'ha de ser responsable en la despesa.
I per a posar un exemple: l'altre dia el nostre síndic plantejava al president de La Generalitat una pregunta sobre la Ciutat de
les Arts i les Ciències, va posar de palés ací, en la trona, 600 milions d'euros de despesa per damunt d'allò pressupostat, per damunt d'allò licitat.
Eixos 600 milions d'euros suposen dos anys de finançament en la proposta de modificació que avui se porta ací.
Dos anys de finançament.

Jo crec, per tant, jo crec, per tant, que el Grup Parlamentari Socialista, que
va a recolzar esta modificació, com no pot ser d'una altra manera, perquè vostés han vingut a la nostra de fa cinc anys, i han rectificat, nosaltres recolzem
eixa rectificació.
Però no només hem de parlar d'això, hem de parlar també de la responsabilitat en la despesa pública, que tots compartim uns criteris d'eficàcia i d'eficiència en el que és la despesa pública, d'evitar els sobrecostos d'una forma important.
I a la vegada també hem de parlar, perquè així ho incorporàrem al nostre Estatut, del que és la coresponsabilitat, tant en la persecució del frau fiscal, com en la recaptació econòmica d'allò que pot i disposa la nostra Generalitat.

Miren, tinguérem una discussió molt gran en matèria de qui anava a ser l'encarregat de tirar endavant el que és la persecució del delicte i sobretot el que és també la recaptació de recursos propis ja cedits.
I al final convinguérem que havia de ser l'agència tributària.
És un element fonamental que entre tots acordem posar en marxa els instruments
que el nostre Estatut d'autonomia ens ha posat i ens ha donat valor.
S'ha de posar eixos instruments al servei dels ciutadans, al servei de l'eficàcia i de l'eficiència en l'economia, i sobretot al servei poble valencià.

Si som capaços d'entendre que no podem continuar en una despesa desmesurada, en fastos, en grans
esdeveniments que mos porten a estar permanentment regalant molts recursos per
damunt de les nostres possibilitats; si no som conscients nosaltres que hem de
posar en marxa els instruments que ens dóna el nostre Estatut per a perseguir el frau fiscal; si no som conscients que
hem de fer un esforç per a recaptar allò que ens pertany com a poble valencià; si no som conscients que eixa agència tributària ha de «consorciar-ho» amb l'agència espanyola, l'Agència Tributària d'Espanya per a conéixer qui és el que paga, qui és el que no paga i com perseguir això, podem passar-mos la vida demanant, però al final l'únic que se mos genera és frustració permanent.

I mosatros ho compartim.
Ens meresquem que ens reconeguen la població, efectivament.
Ens meresquem que fem esta modificació.
És una modificació fonamentalment política.

La sentència del Tribunal Constitucional respecte a l'estatut català diu clarament que no obliga les Cors Generals a posar els diners.
Però, per què es presenta i per què la recolzem?
Perquè hi ha un president del Govern d'Espanya que està complint a rajatabla allò que han aprovat els estatuts d'autonomia.
Per això, (aplaudiments) per això nosaltres la recolzem i li donem suport.

Perquè, evidentment, si haguera hagut un president del Govern d'Espanya que no ho haguera respectat, com li diu el Tribunal Constitucional, no
faria falta esta modificació.
Però si la recolzem és perquè estem convençuts que el president del Govern d'Espanya li ha donat suport, li dóna suport i complix amb el que diuen els estatuts.

I nosaltres emplacem, no a este president, a tots els que vinguen, a tots els
que vinguen, presidents del Govern d'Espanya, que complisquen igual que ha complit José Luis Rodríguez Zapatero amb les comunitats autònomes i amb les seues lleis orgàniques.
(Aplaudiments) Els emplacem a tots.

I bé, senyories, per acabar, dir-los que per fi hem acabat el rosari de recursos als
tribunals constitucionals i que al final allò que podíem haver fet nosaltres a l'any 2005 i a l'any 2006, al final ho fem ara.
Benvinguda siga la rectificació que fa el Consell de La Generalitat.
(Aplaudiments)

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muy bien.

Señorías, a proceder.
.
.
el punto uno.
Sí, perdón.
Perdón, señora Sanz.
¿Réplica?

¿A quién va a replicarle, señora Sanz?

La senyora Sanz Alonso:

Sí, mi réplica es al señor Such, porque el señor Morera no he entendido que tomara posición ante la enmienda a la totalidad que hemos presentado.

Bien, señor Such, a mí me sorprende que ustedes también estén desviando el debate.
Aquí ha venido a decir que bienvenida sea la rectificación sobre los criterios de financiación que el Partido Popular trae a debate.
Aquí no ha habido rectificación de los criterios de financiación, porque no estamos hablando de la financiación de la Comunidad Valenciana.
A ver si nos aclaramos.
Estamos hablando de las
inversiones del estado en materia de sus propias competencias en la comunidad.
Pero no estamos hablando -y vuelvo a repetir mi argumentación- de la financiación en gasto social, en gasto corriente y en inversiones de competencia de la
Generalitat valenciana.

Por tanto, no digamos que se han modificado los criterios.
Digamos que estamos
aprovechando unas circunstancias para que la financiación del estado en esta comunidad obedezca a los criterios de financiación que pasan por la población, por el criterio poblacional.
Pero nada más.
No estamos hablando de financiación.

Y efectivamente, si habláramos de financiación y abriéramos ese debate, tendríamos que hablar de muchísimas más cosas.
Tendríamos que hablar, como antes decía, de la Agencia Tributaria Valenciana.
Tendríamos que hablar, como antes decía, de la corresponsabilidad en los ingresos fiscales, en la recaudación fiscal y también, por supuesto, en el gasto y, por tanto, en esos criterios que tienen que
regir de austeridad a la administración pública.

Pero lo que me extraña es que el Grupo Socialista también incida, también incida en ese falso debate de que aquí estamos modificando los criterios de financiación, cuando no estamos hablando de la financiación ni del dinero que tiene que venir a la Generalitat valenciana a través de esta modificación de la adicional.

Y luego, lo que me resulta ya absolutamente incomprensible es por qué nos negamos a que los ayuntamientos estén presentes en una comisión que tiene que incidir en el destino de esos fondos; en donde esos fondos, ese
dinero, que viene del gobierno central para inversiones en infraestructuras, en
infraestructuras de la competencia del estado, por qué los ayuntamientos no pueden decir su opinión, ni dónde tienen que ir, ni cómo tienen que ser, ni con qué prioridad.

¿Por qué no?
¿Por qué ustedes se empeñan en mantener el mismo criterio que mantiene el Partido Popular?
¿Por qué?

Porque no estamos hablando de la financiación de los ayuntamientos, del dinero que llega a los ayuntamientos para su gasto,
para su inversión concreta.
Estamos hablando de la financiación del estado para esta comunidad.
Y, por tanto, por tanto, no es un dinero que
entre en las arcas de los ayuntamientos.
Es un dinero que va a hacer obras, que
va a incidir en la población y el vecino y la vecina de cada municipio allá donde se hagan esas obras.
Y, por tanto, a esos ayuntamientos se les tiene que
dar la capacidad para poder incidir en esa toma de decisiones y para poder, por
tanto, dar opinión sobre qué es lo que quieren y cómo se quieren hacer.

Porque aquí falta, y en los ayuntamientos lo saben, muchísimas inversiones.
Faltan inversiones en comunicaciones, faltan inversiones en
seguridad, faltan inversiones que pueden mejorar la calidad de vida de los
ciudadanos en lo concreto.
Y aprovechando realmente que pueda venir más dinero, más dinero en inversión del estado a la comunidad, tendremos que darles capacidad a los ayuntamientos
para que puedan intervenir.

Por tanto, vayamos allí, vayamos a plantear el problema donde está.
Y el problema es que aquí se está negando que los ayuntamientos tengan capacidad de decidir en el marco de esa
comisión que se plantea en la reforma del Estatut, de la adicional, sean capaces de
decidir igual que decide la administración autonómica, igual que pueda decidir la administración central.

¿Por qué les negamos si son el pilar fundamental de la participación de la ciudadanía en la cosa pública?
¡Si es precisamente quienes están sintiendo en estos momentos cuales son las necesidades que se tienen en
nuestros pueblos y en nuestras comarcas!
¡Si son aquellos que están sufriendo en la crisis fiscal que en estos momentos tenemos y de falta de
financiación de las comunidades autónomas en lo concreto y en el último escalón, que es el que más cuesta, el que más se sufre y el que más problema se tiene con una crisis que ha afectado a los ingresos de los
ayuntamientos!
 ¿Por qué se les niega la voz y capacidad por tanto de estar ahí?

Por tanto, nos extraña muchísimo que el Partido Socialista, por tanto el Grupo Socialista, mantenga las
mismas posiciones de fondo que el Partido Popular.
Y en este sentido planteamos
que se recapacite y planteamos que se le dé a los municipios la posibilidad de poder intervenir en esa comisión que se quiere crear, junto con la administración autonómica y central, en los temas.
.
.
, en la decisión del destino del dinero de las inversiones.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Señor Such.

El senyor Such Botella:

Sí, moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Sanz, anem a vore, vosté mateixa ho ha dit.
És a dir, no estem parlant efectivament del que és el finançament de la nostra comunitat en tots els seus aspectes.
Estem parlant del que són inversions de l'estat, excepte el fons de compensació interterritorial, que es fan a la nostra comunitat.

Per això, per això, com eixe tipus d'inversions no tenen un àmbit local determinat, sinó que moltes vegades són supramunicipals, a tots els nivells, el que nosaltres estem plantejant és que efectivament siga la comunitat autònoma i l'estat els que negocien els que són eixes inversions.
I no té cap sentit.
No té cap sentit perquè no són recursos econòmics que van destinats als ajuntaments, sinó que han d'anar destinats a la comunitat autònoma, conjuntament a l'estat, i decidir entre els dos on van a fer-se eixes inversions.

No és un tema d'àmbit municipal.
Jo li he dit que l'emplacem, l'emplacem de deveres que treballem conjuntament per a exigir-li al govern de La
Generalitat allò que els pertoca als ajuntaments.
I ho he dit clar, molt clar.
Nosaltres estem
disposats des d'este moment a treballar perquè es faça realment una llei del fons de compensació municipal per part de La Generalitat, com diu el nostre Estatut, i aplicar que
se complisca.
Esperem que vostés també estiguen en això.

Però nosaltres entenem que no és necessari, no és necessari incorporar l'àmbit local en una negociació que és a dos bandes per a inversions supramunicipals i que afecte realment
infraestructures de deveres de la pròpia comunitat autònoma.
No té cap sentit.
I per això nosaltres ens oposem.
No per tota la resta.
Vostés també han dit que estan per la labor que s'invertisca en la població.
Nosaltres això sí que ho recolzem.
Igual que recolzem el que és la iniciativa del mateix Consell.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Such.

Ahora sí, procedemos a la votación.
Señorías, comienza la votación.
Votos a favor, 7; votos en contra, 84.
Queda desestimada la proposición de ley de reforma de la disposición adicional primera del Estatuto.

Projecte de llei, de La Generalitat, de comerç de la Comunitat Valenciana.
Esmenes a la totalitat presentades pel Grup
Parlamentari Compromís (RE número 72.
864, BOC número 288) i per l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits (RE número 73.
109, BOC número 288)

La senyora presidenta:

Pasamos, señorías, al siguiente punto: debate de totalidad del Proyecto de ley de La
Generalitat de comercio de la Comunidad Valenciana.
Enmiendas a la totalidad
presentadas por el Grupo Parlamentario Compromís y por la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.

Para la presentación del proyecto por parte del Consell, tiene la palabra el vicepresidente y conseller señor Rambla.

El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Innovació:

Senyora presidenta.

Señorías.

Comparezco hoy ante el pleno de esta cámara para presentar el Proyecto de ley de comercio de la Comunidad Valenciana.
Y lo hago con la convicción de que se trata de un proyecto oportuno y adecuado a las necesidades que
plantea la actividad comercial en el ámbito de nuestra comunidad.

Por tanto, es para mí una satisfacción presentarles un texto que supone el cumplimiento de otro objetivo de
legislatura, como lo era también la Ley del estatuto del consumidor y usuario, que presenté la semana pasada en esta misma cámara.
Y además, con esta norma satisfacemos una doble finalidad: por un lado, la actualización de la legislación de comercio en nuestra comunidad; y, por otro, la de situarse en línea con la normativa comunitaria.

Señorías, la actual crisis económica ha hecho batir los peores registros en materia de comercio internacional,
de producción industrial, de confianza de los consumidores y empresas y, en definitiva, los
peores registros de crecimiento económico en España.

La actividad comercial se ha visto afectada de un modo alarmante con la caída del consumo y con la contracción de la demanda interna, una situación que estamos convencidos que tiene que revertir gracias al esfuerzo colectivo y
a la puesta en marcha de medidas como el plan Confianza.

Tenemos un tejido comercial moderno y competitivo -y aprovecho para saludar a las asociaciones que hoy nos acompañan- que siempre ha actuado con fuerza siendo quien ha arrastrado al resto de
sectores productivos y sosteniendo el engranaje de nuestro modelo económico.

Por ello, desde el Consell consideramos que la actividad comercial es un
elemento crucial para la recuperación económica, y por eso les presento hoy un proyecto de ley con el que tratamos de
promover un marco regulador favorable al sector, acorde con sus exigencias y
garante de su continuidad.

Quiero mostrar, en primer lugar, mi gratitud hacia todas las organizaciones
empresariales, asociaciones e instituciones que con sus aportaciones nos han
ayudado a enriquecer el texto que hoy les presento.
Contribución que ha sido canalizada a través del pleno del Observatorio del Comercio y de un medio absolutamente abierto a
todos, como es Internet, ya que el texto ha sido sometido a exposición pública en la página web creada ex professo, y en la que hemos llegado a contabilizar más de tres mil visitas.

El proyecto de ley de comercio de nuestra comunidad que traigo a esta cámara sustituirá a la Ley de ordenación del comercio y superficies comerciales de nuestra comunidad y también a la Ley de horarios comerciales, que ha sido necesaria revisar por dos
razones fundamentales: por un lado, por la necesidad de incorporar los
criterios recogidos en las directivas más recientes de la Unión Europea, en particular la Directiva de servicios; y por otro, el deseo de
garantizar la continuidad del modelo comercial valenciano convirtiéndolo en un referente de modernidad, un modelo comercial más armónico con el medio urbano, más equilibrado con el territorio y más equitativo entre las distintas formas de atención al público comprador.

Señorías, el gobierno valenciano mantiene un compromiso firme con el sector comercial.
Se trata de un sector estratégico, generador de riqueza y de empleo, que dinamiza nuestras ciudades y le
confiere también un atractivo turístico.
La comunidad cuenta con una de las amplias y competitivas redes de
distribución comercial en la economía española, que representa alrededor del 13% de nuestro producto interior bruto y da
empleo a más de trescientas mil personas.

Conscientes de este potencial, con este proyecto de ley hemos tratado de
promover un marco regulador favorable a la actividad comercial liberalizando
las condiciones para su ejercicio, de forma que quede restringida la capacidad
intervencionista previa de la administración en casos como, por ejemplo, la práctica de determinadas ventas promocionales, o la obtención de determinadas autorizaciones para algunas ventas especiales, como la venta
automática, la venta a distancia o la venta a domicilio, así como también la exigencia de inscripciones previas al inicio de la actividad comercial en
el registro de actividades comerciales.

La ley, por tanto, se inserta en un nuevo modelo de administración, que supone facilitar al máximo la actuación empresarial, acortando y agilizando los procedimientos para el inicio de
nuevas actividades comerciales, en el marco de los requisitos y condiciones que
para cada uno de ellos establece la norma.

Será, pues, a posteriori, una vez recibida la comunicación del inicio de la actividad, cuando la administración ejercitará sus facultades de comprobación de que, efectivamente, se ha dado cumplimiento a todo lo previsto en la
normativa aplicable.

Tan solo se mantienen aquellas autorizaciones previas que responden a la garantía de razones de interés general y cumplen en sus procedimientos de autorización los requisitos de no discriminación y proporcionalidad exigidos por el nuevo marco derivado de la Directiva de
servicios, como es el caso de la autorización de grandes superficies comerciales con ámbito de influencia supramunicipal y efectos significativos sobre su entorno
urbanístico y medioambiental, y también las licencias para la venta no sedentaria, cuya competencia se reconoce a las
administraciones municipales.

Señorías, la ley que hoy les presento recoge una amplia reglamentación del sector, incorporando al texto también la regulación de los horarios comerciales.
Sin pretender extenderme de forma exhaustiva en
el contenido de la ley, me permitirán que hagan hincapié en aquellos aspectos novedosos que, junto a la simplificación de los requisitos mencionados con anterioridad, persiguen la consecución de un modelo comercial más competitivo, más sostenible, más cercano, más moderno y también más accesible.

En primer lugar, y en cuanto a los horarios comerciales, este proyecto de ley
ha pretendido conjugar y equilibrar las distintas posturas.
Y así, para responder a las preferencias del comercio minorista valencianos, hemos
fijado en nueve los domingos y festivos de libre apertura, e introducido la
participación de los ayuntamientos, a los que se reconoce la facultad para modificar el
calendario de festivos habilitados, de forma que se produzca una mejor adaptación a las circunstancias locales.

Tal y como les he indicado anteriormente, otra de las novedades más importantes de la ley es el cambio de orientación en la regulación de la implantación de establecimientos comerciales, que atiende, en línea con la norma comunitaria, a razones de interés general, con base a criterios de ordenación del territorio, urbanismo, medio ambiente, protección del patrimonio artístico y cultural y protección de los consumidores.

De modo que se mantiene la exigencia de autorización comercial autonómica para establecimientos con una superficie igual o superior a 2.
500 metros
cuadrados, una exigencia justificada en la necesidad de conciliar la
planificación urbanística con la territorial.

Esta necesidad también se deriva la realización del plan de acción territorial sectorial del comercio de la Comunidad Valenciana, que definirá, por primera vez, los criterios, directrices, orientaciones territoriales, para
que la ordenación comercial se desarrolle de forma coherente con la planificación del territorio.

Además, el plan podrá servir para aportar información sobre las posibilidades de desarrollo comercial dentro del territorio de la
Comunidad Valenciana.

Nuestros ayuntamientos tendrán también un papel relevante, ya que la norma incorpora la obligación de que los instrumentos de planeamiento urbanístico incluyan en la calificación del suelo el uso comercial de forma diferenciada dentro de la calificación global de suelo terciario, así como distintos criterios para el desarrollo equilibrado del suelo comercial a
escala local.

Señorías, el proyecto de ley de comercio de nuestra comunidad aboga de forma decidida
por el comercio urbano.
Así, La Generalitat se compromete a impulsar y apoyar los planes de acciones
comercial de carácter municipal, planes directores de comercio de carácter supramunicipal y la realización de proyectos de urbanismo comercial que propicien la reconversión de espacios públicos y la revitalización de la actividad económica de nuestra ciudades, promoviendo el comercio de proximidad que evite
desplazamientos y el uso de los modos de movilidad menos sostenibles.

Por eso -no es todo-, y por primera vez en la legislación valenciana, se reconoce la figura de los centros comerciales urbanos como
figuras que deben nacer de la concertación entre el sector público y privado para la puesta en marcha de proyectos de mejora y desarrollo
comercial de aquellos ámbitos donde se produce una mayor concentración comercial.

Quisiera también hacer una referencia a las llamadas ventas promocionales reguladas en el título V de la ley, donde se introducen novedades desde el punto de vista sistemático, como son el refuerzo de las obligaciones de información y la introducción del principio de buena fe y veracidad, como criterios generales de control de
estas ventas.

Además, se introducen novedades sustantivas, entre las que se regulan las ventas de
saldos diferenciadas de las de excedente de producción o de temporada, denominadas outlet, las ofertas y las prácticas comerciales que la normativa comunitaria considera prohibidas en todo
caso y también aquellas que han alcanzado mayor relevancia atendiendo a los pronunciamientos
de nuestro tribunales y de las autoridades de autocontrol de la publicidad.

Para todos estos tipos de venta, el proyecto de ley opta por evitar las
prohibiciones absolutas y las autorizaciones previas y, en su lugar, se
refuerzan las obligaciones de información y por introducir el principio de buena fe y veracidad como criterios generales
de control de este tipo de ventas.

Se mantienen, no obstante, la autorización municipal previa en el caso de la venta no sedentaria, ya que este tipo de
actividad comercial requiere habitualmente del uso de suelo público, que debe conciliarse, por razones imperiosas de interés general, con el orden público, la seguridad y la salud pública.
Y es este el criterio recogido además en la legislación estatal en la materia que tiene carácter básico.

Por lo que se refiere a la calidad de la acción pública en materia de comercio, el proyecto de ley apuesta por un modelo de gestión, por una gobernanza basada en la descentralización administrativa y funcional, por la participación ciudadana y el fomento de la actividad comercial con el impulso de la innovación y las tecnologías de la información, por la promoción de las ferias comerciales, por la formación y por el uso sostenible y responsable.

Señorías, los castellonenses, valencianos y alicantinos podemos estar muy orgullosos
de nuestro modelo comercial, un sistema de distribución muy competitivo, que permite la libertad de elección de los consumidores debido a la gran variedad de formatos comerciales que
conviven en el territorio y a su equilibrada localización territorial.

En la Comunidad Valenciana convive el comercio tradicional, representado por
casi 75.
000 establecimientos, con cerca de 900 supermercados, unas 640 medianas
y grandes superficies especializadas y más de 60 centros comerciales.

Por ello, desde La Generalitat estamos promoviendo iniciativas innovadores y
desarrollando los instrumentos necesarios para que el comercio valenciano siga
siendo un referente de eficacia y modernidad y contribuya a la creación de empleo y prosperidad en el territorio de la Comunidad Valenciana.

Por tanto, la ley que hoy tengo el honor de presentarles nace de la voluntad de
aunar las inquietudes del sector y buscar el consenso de todos los colectivos
que representan el comercio.
Creo humildemente que el esfuerzo y el trabajo
desarrollado hasta hoy ha sido, sinceramente, fructífero.
Y entre todos hemos sido capaces de encontrar un equilibrio entre los
intereses del pequeño comercio, mayoritario en nuestra comunidad, también los intereses de los consumidores y de los comercio de gran tamaño.

Es mi deseo, por tanto, que en el transcurso de la tramitación parlamentaria impere ese mismo grado de acuerdo y este proyecto de ley de
comercio de la Comunidad Valenciana resulte enriquecido y concilie el máximo consenso posible en favor del sector comercial.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para la defensa de la enmienda a la totalidad, por parte de Compromís tiene la palabra el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Si tot això que vosté ha afirmat, senyor vicepresident del Consell, senyor Vicente Rambla, és de veres, vosté el que ha de fer és retirar la llei.
Ho dic de veritat.
No sé si vosté ha tingut temps de llegir-se la llei amb detall o si li han preparat el paper,
no ho sé.
Però si realment els objectius que vosté mos ha assenyalat ací són els que realment perseguixen, vosté ha de retirar la llei, perquè açò és una llei trampa per al comerç de ciutat, per al comerç d'autònom, per al comerç que crea cohesió social, i és entregar-li eixe sector comercial que mos enveja tot el món a la gran superfície comercial.

Per això, nosaltres hem dit: retirem esta llei que és tan important, perquè vosté han tingut quasi quatre anys per a portar-la a estes Corts, adaptar la
normativa comunitària, i no ho han fet.
I ara de pressa i correguda mos volen clavar un embolat
per a destruir el comerç de ciutat, el comerç local, el comerç d'autònom, el comerç del xicotet, i entregar el nostre sector comercial a les grans superfícies.

No sé si vosté ha entés bé la llei, però si no, jo li donaré alguns exemples del que estic dient.
No és una afirmació gratuïta.
Vostés saben molt bé del que estan parlant.
Vostés saben que van a introduir uns desequilibris enormes.
Si el model comercial
valencià ja està desequilibrat a favor del gran, de la gran superfície, dins de la gran superfície n'hi ha alguna.
.
.
, o majoritàriament són de fora, alguna xicoteta empresa valenciana, però van vostés a fer un model de barra lliure.
.
.
¡De barra lliure!
, d'instal·lar-se sense cap prevenció en qualsevol lloc del territori.
Qualsevol gran superfície de menys de 2.
500 metres quadrats se pot instal·lar on li done la santa gana.
I això és un model de barra lliure que afavorirà els grans.

Estan vostés actuant a última hora, malament, tard, i les conseqüències cap a un sector estratègic de la nostra economia poden ser fatals, perquè, efectivament, malgrat vostés, ocupa 300.
000 persones, el 13% del nostre PIB i, per tant, ha de ser un
sector estratègic.
Ja sabem que en altres sectors vostés estan fracassant estrepitosament, amb més de mig milió de parats.
Per tant, si ara afegim al nivell de parats, de desocupats, de
575.
000, els desocupats que es podran crear bàsicament en autònoms del sector comercial, doncs, vostés mos porten al desastre com a poble, mos porten a la ruïna.

Este model que vosté mos planteja afeblix l'ordenació comercial.
Barra lliure, no n'hi ha ordenació i, per tant, trenquem el model de ciutat mediterrània compacta per a una situació de barra lliure, perquè es diluïxen els requisits per a instal·lació.
.
.
, per a instal·lar comerços en la trama urbana consolidada.
És un model expansiu on vostés han deixat en la discrecionalitat per situar establiments fora de la trama
urbana consolidada.
I, al mateix temps, vostés no han previst res pel que fa a la mobilitat i l'accessibilitat en eixos llocs allunyats dels centres dels nuclis urbans, no han
previst en esta llei ninguna mesura quant a mobilitat.
Sembla un disbarat i per
ahí no van les coses, per ahí no va el futur, per ahí no va la modernitat, per ahí no va el que vosté ha assenyalat ací, un model competitiu, modern, accessible i sostenible.
Si és això el que perseguix, retire esta llei.
.
.
, retire-la.

Per altra banda, esta llei ignora bàsicament els drets dels ciutadans a disposar d'un entorn comercial de proximitat i diversificat.
¿Què vol dir això?
Que si vostés li entreguen el sector comercial a la gran superfície, es desertifiquen els comerços en els nuclis de població i, per tant, impedixen que les persones que no poden accedir a eixes grans
superfícies en cotxe tinguen un comerç de qualitat i de proximitat.
Per això mosatros parlem sempre d'un model de proximitat i diversificat.

I li puc contar exemples.
El poble de ma mare, l'Alqueria de la Comtessa.
Doncs, en estos moments, en el que és la trama urbana consolidada, ja no hi queden comerços, i les dones o homes majors que no poden desplaçar-se, perquè no tenen mobilitat, no tenen accés al comerç.
Vostés el que perseguixen és aprofundir este model de desastre que té més a vore amb models dels Estats Units que no amb un model mediterrani com és que el que el Grup Compromís defensa.

Vostés, en compte de reformar els criteris de localització tipificant el tipus de comerç i els requisits per a protegir l'entorn urbà, el patrimoni històric i artístic, el medi ambient i els drets dels consumidors, com preveu la directiva.
.
.
-sí, agarre aire, conseller, agarre aire, perquè estem parlant de coses molt serioses-, com preveu la directiva, el que vostés fan és baixar l'exigència del llistó.
Sí, sí, vostés han transposat eixa directiva en la pitjor de les hipòtesis, a favor dels grans, dels poderosos.
Nosaltres estem a favor de l'autònom, de l'economia familiar, de l'economia social, i no de la gran superfície, que en la majoria de casos el que fa és explotar els treballadors.
Eixe és el nostre model.

¿Què proposem?
, ¿què proposa Compromís?
Un model d'equilibri, del xicotet comerç, a la gran superfície.
¡Si ho ha dit vosté!
Li han entregat, un dia més, un dia més, de diumenge, a les grans superfícies, i, a més, podran decidir el cap de setmana que els interesse, botant-se el que ha dit l'observatori del comerç.
.
.
És que mos ho ha dit.
Però, clar, ho emboliquen tot d'unes paraules molt boniques, quan la realitat tots sabem que és una altra.

Nosaltres demanem consens amb el sector.
¿Quin consens ha propiciat vosté?
, ¿amb qui ha parlat?
, ¿per què no han buscat major sinergia i deixar de banda.
.
.
?
Sobretot, el que considerem és que vosté, amb eixa falta de (inintel·ligible) .
.
.
, ha deixat de banda els interessos dels comerciants, dels autònoms, i prima les grans multinacionals, Carrefour i companyia.
Només cal vore com s'ha redactat l'article 29 i 30 quant a l'ordenació territorial comercial i els instruments d'ordenació territorial i del comerç.
És un autèntic caos, això no pot ser.

Per tant, no estic d'acord amb el que vostés han plantejat ací.
Vosté, el que ha dit que perseguix esta llei és contrari al que va propiciar esta llei i, per tant, no ens resignem que esta
llei se puga fer de consens, això sí, amb el sector, i buscant una transposició de l'ordenació comunitària com toca, com han fet altres comunitats autònomes.

Però vostés, que estan tan desesperats perquè el seu model econòmic de construcció desordenada en el territori, sense cap planificació, sense ordenació amb plans generals d'ordenació urbana, que construïxquen on els done la gana i mos ha postat al desastre que mos ha portat, ara
volen portar eixe model de desastre econòmic al sector comercial.
És que, escolten, aixina, malament.
.
.
, els números que vostés tenen són números de suspens, però no de deficient o d'indeficient, ¡de molt deficient!
I ahí estan els números.
.
.
, els números estan ahí.

Per tant, si ara mos van a arruïnar el que vosté ha assenyalat com un model que enveja tot el món, de modernitat i eficàcia, i que estem orgullosos, efectivament, n'estem orgullosos, del sistema comercial, malgrat un govern que està en contra del comerç de ciutat.
Si vostés ara van a arruïnar un dels pocs sectors que ens queden, doncs, jo no sé vostés quin futur estan preveient per al nostre poble, però la veritat és que és molt negre, molt negre, ciutats buides de comerç, ciutats sense una trama urbana consolidada, ciutats disperses, desordenades,
que cadascú munta un negoci on li dóna la santa gana.
.
.
Sí, sí, és que és aixina.

I, vostés, si realment volen una ordenació correcta, una transposició de la directiva de serveis de la Unió Europea, ben feta, el que han de fer és, senzillament, retirar esta llei.
Jo els convide que la retiren, hem presentat
moltes esmenes, ens havera agradat propiciar un text alternatiu, però no tenim els assessors que té el president Camps, que en té una caterva, però, escolte, li hem presentat moltes esmenes i el que els diguem és, si de veritat vosté vol traduir els objectius que ací ens ha explicat, el que millor pot fer hui és retirar este projecte de llei.
Li ho dic de veritat i sense acritud, perquè jo estic convençut que vosté vol el millor per al sector.
El que passa és que vosté segurament té dependències de les grans multinacionals, dels poderosos, dels que realment volen
fer-se amb el mercat del comerç de ciutat, de proximitat, dels xicotets.

Per tant, jo el convide, conseller, li ho dic de veritat, i em compromet a
cooperar i a treballar per a buscar un model de comerç en eixos paràmetres: competitiu, eficaç, d'autònoms, de comerç de ciutat, modern, a l'avantguarda del segle XXI, en una trama urbana consolidada, que contemple les
possibilitats de la mobilitat, i no el xurro que mos ha presentat ací, perquè açò és un autèntic xurro, i això no es pot aguantar.

Per tant, no mos trenquen, no mos desfacen el que suposa el 13% del PIB valencià, i, per favor, jo el que els demane és que deixen.
.
.
, i que deixen d'actuar d'esta manera.

És una llei molt important, és una llei significativa, no se pot liquidar pel procediment d'urgència ràpidament, és una llei que requeria un debat tranquil i seré, i això no ho podrem fer a estes.
.
.
, a les acaballes de la legislatura, quan molts
tenen el cap en altres coses.

Per tant, jo.
.
.
, de veritat, no danyen més el sector comercial.
Esta llei, si han perdut vostés quatre anys de temps no consensuant-la, no negociant-la, busquem una parada,
busquem una busca d'un consens positiu, perquè el sector comercial és transversal, és fonamental, però els eixos fonamentals que vostés han dissenyat ací és continuar el desastre territorial i de model econòmic de dispersió que tant d'impacte tan negatiu mos ha ocasionat.

Per tant, no continuen danyant el sector comercial.
Els ho dic de veritat.
I,
si volen, el nostre Grup Parlamentari Compromís està obert a negociar una alternativa positiva a este projecte de llei que no és positiu per al sector comercial.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Té la paraula ara la il·lustre diputada representant de l'Agrupació de Diputats No Adscrits, senyora Marina Albiol, per a defensar la seua esmena
de totalitat.

La senyora Albiol Guzmán:

Bon dia.

Bé, senyor conseller, vosté justifica aquesta llei en l'aplicació de la directiva de serveis de mercat interior del Parlament Europeu, una
directiva que cal dir que és extremadament neoliberal i desreguladora i que té conseqüències funestes per a les nostres pimes i els nostre autònoms.
Però cal dir que per a aquest objectiu de liberalització i desregulació del comerç, no els fa falta aquesta llei, perquè cal dir que per a aplicar la directiva de serveis europea no ens fa falta
tampoc aquesta llei, perquè ja ho han fet vostés amb la llei d'acompanyament dels pressupostos.
Ja han reduït vostés els marges de protecció del xicotet comerç local, ja han afavorit les grans superfícies i cadenes de comercialització, com dic, en la llei d'acompanyament.
Tot això ja està fet, això de desregular, liberalitzar, ja ho han fet tot.
Per tant, aquesta llei no els
calia.

A més, la nostra antiga llei del comerç de la comunitat, la del 1986, ja era pionera, i més papista que el papa, en afavorir la implantació i el creiximent de les grans superfícies comercials, que, per cert, després es van copiar a nivell estatal en la llei del 1996, ¿val?
, també implantant la desprotecció del comerç autòcton i entregant els mercats a la grans distribució.

El que vull dir, per tant, és que aquesta llei no és urgent, que és pel procediment per la qual ens l'han colat, ¿val?
, i no és urgent perquè, com dic, el que pretén ja està fet en la llei d'acompanyament dels pressupostos.

I a més que no és urgent, a més, aquesta no és la llei de comerç que necessita el País Valencià, perquè aquesta llei, a més, és una llei que no legisla, ¿val?
, és una llei que en compte de legislar, reglamenta, i que, per contra, allò que sí que té d'estar en la llei, no està.
Vull dir, està el que no ha d'estar, i el que ha d'estar, no està.
Això és el que és aquesta llei.

Aquesta llei deixa fora importants qüestions que tindrien de quedar clares en la llei per un tema de seguretat jurídica i de transparència.
Deixen fora de concreció en la llei una de les grans preocupacions del xicotet comerç, el tema dels horaris comercials i de la llibertat d'horaris.
Es deixa al desenvolupament posterior, per a establir els supòsits i les condicions, quan és aquesta llei la que hauria de donar seguretat jurídica sobre este important aspecte dels horaris i, per tant, de la competència.
Es parla en aquest projecte d'horaris comercials més amplis, d'obrir més festius, perquè diu que és preferència dels consumidors, però en ningun moment establix les limitacions que han de ser i que són absolutament necessàries.

Vostés, el Partit Popular, pareixen oblidar que tots i totes són consumidors i consumidores, alhora que som ciutadans i ciutadanes i com a tals
hem de saber que els drets d'uns estan limitats pels drets d'altres, que els petits comerços no tenen els mateixos interessos que els grans, ¿val?
, les mateixes possibilitats, que també els treballadors i treballadors tenen els seus drets i els seus interessos i
que el que cal.
.
.
, i moltes voltes tot açò és contradictori, els uns amb els altres, i que, per tant, el que cal és regular i harmonitzar per part de l'administració en benefici de l'interés general.

I l'interés general vostés moltes voltes el confonen amb l'interés del més fort, del que més mana o del més gran.
Però això no és l'interés general, això és l'interés dels més forts, dels que més guanyen, dels que més tenen, però no el general.
Ahí vostés se confonen.
I en això també vostés el que fan és oblidar interessadament, s'obliden que el xicotet comerç és garantia de lliure competència, és garantia de llocs de treball, de beneficis socials, que suposa el tindre comerços en proximitat, i amb açò sembla que vostés volen acabar, volen destruir el comerç local afavorint les grans superfícies comercials.
Aquesta llei suposa un nou atac al xicotet comerç i als autònoms.

I un altre aspecte notable al qual vostés no donen resposta és el del títol IV, que hauria de regular les vendes fora d'establiment i que deixa fora el tema de la venda domiciliària i el tema de la venda per Internet, cosa que ja estaria funcionant si es
regulara i si es donara confiança i seguretat jurídica a eixes transaccions.
Però açò queda fora d'aquesta llei, perquè estan vostés un poquet obsolets, la veritat.

I és eixe títol IV, el de fora d'establiment comercial, el que, evidentment, efectivament, pot deixar en el
carrer el sector de la venda ambulant.
Amb aquest títol IV, amb el títol de fora d'establiment comercial, el que estan portant, el que estan posant damunt la taula
és un problema social i laboral molt important per al sector de la venda
ambulant.
Perquè per a mantindre els seus llocs de treball cal una certa estabilitat i garantia
d'amortització de la seua inversió.
Això és el que cal i això és el que no dóna aquesta llei.
I és molt important.
I per a vostés seria molt fàcil.

En altres comunitats autònomes s'han arribat a acords i a compromisos.
Per exemple, un dels més amplis, el de Madrid, on governa el seu partit i amb el que compartix este Consell moltes coses,
algunes, com el Gürtel, que no els agraden tant, però compartixen moltes coses amb Madrid.
En Madrid s'ha arribat a un acord sobre el tema de la venda ambulant.
Nosaltres els proposem
una esmena per a arribar també a un acord en el tema de la venda ambulant i a més una esmena plantejada en els mateixos termes que el que s'ha plantejat a Madrid.
Esperem que ahí hi haja voluntat de consens.
A més, aquesta és una de les qüestions que serà decisiva en el nostre vot, el tema de la transmissibilitat de les
autoritzacions i de la seua prorrogabilitat per als titulars en un període que almenys garantisca l'estabilitat del seu treball.
I ho posem, com dic, en una esmena.

Parlàvem abans de qüestions que haurien d'estar en la llei, però que no estan, que es queden fora.
Una de les més greus, el tema de l'impacte ambiental.
Cal dir que les instal·lacions de macrocentres comercials causen un gran impacte ambiental, causen un
gran impacte sobre la mobilitat, però, sorprenentment, en aquesta llei no es determina ningun tipus de restricció i és una qüestió que tornen a deixar al reglament, sorprenentment.
De totes maneres, a vore, ja
hem vist com actuen vostés per exemple amb el tema d'Ikea, volen captar-la a qualsevol preu.
Esta llei és un poquet el reflex d'això, d'a qualsevol preu, passe el que passe hem de tindre eixos macrocentres comercials
que se carreguen, com dic, o que impedixen el desenvolupament del xicotet comerç.
I està clar que si no els importen els impactes sobre les persones i si no els
importen els impactes sobre els negocis locals, menys encara els importen els
impactes ambientals.
I així ho demostren, així ho demostren.

I se deixen fora moltíssimes qüestions ambientals en aquesta llei, perquè el comerç com tota activitat humana té una incidència mediambiental considerable i açò està fora de la llei.
En el desenvolupament de les ciutats té gran importància el comerç i perquè el seu desenvolupament siga sostenible cal regular els seus aspectes específics i alguna cosa s'hauria de dir, però no es diu res.
No es diu res tampoc de les bones pràctiques que hauria de fomentar la llei.
I no ens estranya perquè pareix que vostés sempre que pensen en protecció mediambiental sempre pensen com si fóra una trava i mai pensen en el tema mediambiental com a una oportunitat per a
millorar, mai.
Mai pensen en parlar de qüestions mediambientals com oportunitat per a millorar la competitivitat.
Però la forma d'actuar dels comerços sobre els residus, sobre el consum d'aigua, sobre la contaminació atmosfèrica, acústica, el consum d'energia, tot açò pot ser positiu o pot ser negatiu.
I tot açò depèn de la forma d'actuar dels comerços, però sobretot depén de les polítiques que es facen des de l'administració pública per al foment de les bones pràctiques.
I d'això, com dic, res diu aquesta llei.

No entenc per què no volen vostés des del Partit Popular aprofitar els avantatges per als comerços que es poden derivar dels conceptes mediambientals, de les activitats que
realitzen.
Però no, no ho fan.
I és funció del Consell utilitzar les seues competències, en lloc de les seues incompetències, que també en tenen i moltes més, per millorar l'eficiència, l'ús de recursos naturals d'energia, per a disminuir riscos de la salut, etcètera.
Eficiència és també reducció de costos, senyories, ¿val?
Consumidors i treballadors es beneficien d'un millor ambient laboral i tot això repercutix en el compte de resultats.
Però, clar, evidentment, d'eficiència, de reducció de costos i de tot això en el Partit Popular en saben ben poc.

Les bones pràctiques comercials i ambientals, la promoció de l'ecoetiquetatge, el reciclatge, l'eficiència energètica, la gestió de l'energia, de l'aigua, dels residus, la necessitat de reduir en embalatges, de reduir en residus
d'origen, tot açò s'hauria de parlar en la llei de comerç, tot açò, però no ho fan, no ho fan perquè supose que els dóna igual.

De totes maneres, per anar acabant, sobre moltes d'aquestes qüestions hem presentat esmenes, hi ha esmenes parcials.
Esperem poder consensuar
alguna qüestió, però això, evidentment, com sempre, depén de la voluntat del Partit Popular per arribar a aquestos acords.
Tanmateix,
aquesta llei, en els termes en què està ara, des d'Esquerra Unida és completament inassumible.
La inclusió dels autònoms i aturar els atacs d'aquesta llei a la venda ambulant són algunes de les qüestions per a Esquerra Unida de les més importants.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Torn en contra a les dos esmenes de totalitat.
En representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat i portaveu adjunt, senyor Vicente Betoret, té la paraula.

El senyor Betoret Coll:

Senyor president.

Senyor vicepresident i conseller d'Indústria.

Senyores i senyors diputats.

Volguera començar la meua intervenció saludant els representants del sector comercial que avui han tingut l'amabilitat de voler acompanyar-mos en este debat de l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Compromís i el grup de no adscrits.

En la comunitat, tal i com referia el vicepresident, hi ha més de 70.
000 comerços que donen treball a més de 300.
000 persones i generen el 13% de la riquesa del nostre territori o, el
que és el mateix, més de 25.
000 milions d'euros.
Tenim un teixit comercial dinàmic, emprenedor, que no es queda parat enfront de les dificultats que es
presenten en el marc d'una crisi globalitzada per la qual travessa Espanya i gran part del món.

Ara bé, la situació és crítica i els comerços valencians mereixen una regulació que facilite el seu objectiu de traure a flotació l'economia.
Per això, per adaptar el marc legal a les circumstàncies econòmiques i al nou marc legislatiu de la Unió Europea, naix esta nova llei.
A més pretén evitar que els empresaris valencians perguen competitivitat per haver de
regir-se davall d'una normativa antiga, obsoleta.
Amb este projecte, La Generalitat, la Conselleria d'Indústria, ha actualitzat una llei que porta en funcionament més de vint-i-cinc anys.

El projecte de llei que hui tractem en este parlament té un esperit molt clar: millorar el context normatiu a què s'enfronten els emprenedors de la nostra comunitat a l'hora de crear una empresa.
És a dir, facilitar la labor d'aquells que amb el seu esforç, el seu treball, la seua tenacitat i corrent riscos continuen donant
oportunitats d'ocupació i desenrotllament al nostre territori.
Eixe és l'esperit d'este projecte, eixe és l'esperit que vostés manifesten no compartir.
I dubte molt que diputats responsables com vostés no vulguen donar suport a l'objectiu d'esta llei.
Tal vegada pese més la proximitat a les eleccions i d'un nou objectiu complit per al Partit Popular que la voluntat de treballar des d'este hemicicle pel present i futur de milers de famílies valencianes.
Tal vegada és que els moleste que este text es regisca pels principis del diàleg, del treball en equip i la voluntat per superar-nos.
Tal vegada el que no
els vinga bé és que el Consell siga capaç d'arribar a acords socials cada vegada que posa una proposta damunt la taula.

La veritat és que la nova llei de comerç ubica a la Comunitat Valenciana en el segle XXI, en les regions europees, en la
punta de llança de les relacions comercials i actualitza normes fetes per a altres temps i
altres circumstàncies.
Volem que els nostres emprenedors continuen creant empreses i llocs de
treball.
Per això esta llei facilita enormement la burocràcia que fins ara ralentitzava projectes fins a setze mesos.
Es diu prompte, més d'un any perquè un empresari comence a obtindre resultats; més d'un any perquè les persones que es queden sense prestacions a la desocupació tinguen una oportunitat.
Amb esta norma el temps d'espera es dividix per quatre.
En només quatre mesos una idea es pot fer realitat i no serà el govern valencià qui pose traves.

Al mateix temps es protegix, i dic bé, es protegix el xicotet i mitjà empresari.
En primer lloc perquè estos avantatges administratius beneficien únicament els locals de menys de 2.
500 metres i, en segon lloc, i entre altres qüestions, es regula al marge dels períodes de rebaixes que es poden fer un altres tipus d'oferta, de manera que les grans empreses no facen perdre competitivitat a les
xicotetes en matèria de preus, per exemple.

Amb la mateixa finalitat d'ajudar els xicotets i mitjans comerços es regulen els centres comercials urbans, és a dir, els comerços d'una zona o d'un sector que puguen agrupar a l'hora de realitzar certs tràmits com la petició de subvencions.
Esta nova norma té, a més, un marcat accent liberalitzador, pretén deixar fer als qui saben i volen fer dels seus projectes un benefici social
per a tots.
Per això reduïx l'intervencionisme de l'administració autonòmica a la mínima expressió.
El més just per assegurar el respecte al medi ambient, a l'ordenació del territori i al patrimoni històric i cultural sense condicions politicosocials ni econòmiques.

A més, esta llei naix amb una clara voluntat de col·laboració entre les administracions de nord a sud de la comunitat.
Per això es complementa amb un Pla d'acció territorial del comerç per a rendibilitzar al màxim les possibilitats que oferix el nostre territori i els seus ciutadans.

Este projecte de llei no s'ha creat de la nit al matí, no és fruit de la improvisació, ni de les preses.
S'emmarca en un projecte major, el projecte de La Generalitat i de la Conselleria
d'Indústria, gràcies als quals entre altres èxits durant l'últim semestre de 2010 en la comunitat es va incrementar la creació d'empreses en un 6%, quatre punts per damunt de la mitjana nacional, i es va
generar més ocupació que en el conjunt del país i es van reduir, per tant, les taxes de desocupació.

I encara i així no anem a caure en l'autocomplaença.
Cal continuar treballant i molt per aplanar el camí dels nostres emprenedors i crear un context favorable per al creixement de l'economia.
I això s'aconseguix amb projectes i normatives com esta nova llei de comerç, que reflectix la sensibilitat de la conselleria, amb el conseller Rambla al
front, cap a les noves necessitats dels diferents sector productius, la
capacitat per a detectar els seus problemes, la voluntat per a dialogar amb els
seus implicats i la iniciativa per a portar les solucions a este parlament i
convertir-les en llei.

Senyories, com deia, dubte que no compartisquen els principis i l'esperit d'este projecte, com deia en l'escrit de les seues esmenes de totalitat.
Si així fóra, han de fer-s'ho mirar, perquè el lloc que vostés ocupen, vostés ho saben, implica l'obligació de preocupar-se pels ciutadans i de tindre empatia amb ells, fer els seus
problemes i de tots les solucions.
I això, senyories, suposa compartir l'esperit i els principis d'esta norma.
Per això, el Grup Popular, ja els anticipe, votarà en contra de la seua esmena a la totalitat, perquè el grup al que represente no compartix ni l'esperit, ni els seus principis, sinó els dels ciutadans que volen treballar i tirar endavant l'economia d'esta comunitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Betoret.

Per a rèplica al senyor Betoret, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

La veritat és que ens sorprén perquè esta llei és molt important, molt important per a un sector comercial i creiem que no està a l'altura de les necessitats.
Des del nostre grup parlamentari, tot el que siga millorar el context normatiu de la xicoteta i mitjana empresa
dels autònoms per afavorir la seua capacitat de treball, reduir traves burocràtiques, les seues, estem d'acord.
Per això no ens expliquem per què fan esta llei.
Perquè esta llei el que fa és perpetuar o incrementar el desequilibri que hi ha entre la gran superfície i el xicotet comerç.
Vostés van entregar el negoci dels xicotets als grans.
I això és el que estem parlant ací i en joc.

Vosté ha dit una frase que l'ha revelat: «esta llei protegix el xicotet propietari».
Però mentre vostés estan protegint-lo dient-li que no es menege, que estiga quetet, estant
afavorint la gran superfície.
I vostés saben que en un mercat i en un sistema que el gran es menja al xicotet si té a més les facilitats que li atorga un govern que només procura pels grans.
.
.
Vosté sap que és aixina.
I que poc a poc els grans estan menjant-se el terreny, la quota de
mercat de l'economia familiar, dels autònoms, del que representen el comerç de ciutat, sense que vostés facen res.
Si el senyor Rambla ho ha dit, en el tema dels horaris
comercials.
.
.
A qui estan enganyant vostés?

Nosaltres estem a favor de crear unes condicions possibles, òptimes, per a que el comerciant, el professional, l'autònom, el xicotet comerç puga lluitar en condicions d'igualtat davant el gran, que té milers d'advocats, que té empreses poderoses i que té com a objectiu menjar-se el peix xicotet.
I un govern responsable, que
defensara un govern de ciutat, un model de comerç de proximitat, de ciutat, social, autònom, com hem impulsat des del Bloc, des de Compromís i alguns ajuntaments socialistes en algunes ciutats.
.
.
Eixe és el model que pot fer buscar unes societats més sanes, més equilibrades, més socials.
Perquè darrere d'un negoci n'hi ha una família.
I darrere d'una gran superfície n'hi ha una empresa que no té ni cor ni ànima i que explota els treballadors.
Eixa és la realitat.

Mire, vosté, que és un diputat molt treballador i que és alcalde d'una ciutat, no pot vindre ací a defensar esta llei, no pot vindre.
Vosté s'ha de llegir, per exemple, l'article 32, per posar un exemple.
L'article 32, normes per al tractament de l'activitat comercial en el planejament urbanístic.
I diu: «En la planificació urbanística del sòl, segons (inintel·ligible) .
.
.
es tindran en compte els següents criteris: procurar-ne -procurar-ne-, preferentment, en trames urbanes consolidades.
.
.
-no sé què-».
Diu: «Evitar la proliferació -diu, però diu, però després.
.
.
- sense que n'hi haja una justificació raonada», és a dir, facilitar la instal·lació.
«Impulsar la implantació».
Són desideràtums, paraules buides, retòriques, la tècnica legislativa florística del Partit Popular.
Perquè després sabem el que sí que suposa això.
«Procurar la limitació, preferentment.
.
.
».
Senyors del comerç, els estan furtant la cartera.
Els estan furtant la cartera perquè esta llei al que va és a afavorir.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Morera, dirigisca's a la cambra, per favor.

El senyor Morera Català:

Clar, només l'article 32, però és que la resta dels articles van per eixa línia, van per eixa línia.

Vostés han aplicat les pitjors hipòtesis de la directiva de serveis.
I vostés estan continuant en un model de desordenació del territori, que tan mal resultat econòmic ens ha dut en altres àmbits.
Jo crec que si de veritat vostés volen ajudar -no protegir, ajudar- que el comerciant puga tindre un futur digne, puga incrementar vendes i puga
desenvolupar la seua activitat per a aconseguir poder viure del comerç, esta llei no aprofita.
Esta llei només aprofita als grans, a les grans superfícies.
I pareix mentira que, sent vosté alcalde de Vilamarxant, vinga ací a plantejar-nos açò, que deixarà Vilamarxant sense un comerç, sense un comerç.
Se n'hauran d'anar a la gran superfície.

Però, és que n'hi ha més.
Bé, ací n'hi ha més.
Per exemple, en el mateix article 32 diu: «Els projectes comercials preveuran una dotació d'aparcaments.
» I no parla de transport públic, senyories.
No saben el que està passant en el nord d'Àfrica?
No saben com està el preu del petroli?
No saben que el futur no va per ahí?
¿No saben vostés que la mobilitat del ciutadà va a buscar una proximitat en el comerç, de qualitat, òptim, ben fet, com han fet sempre els nostres comerciants?

I la pregunta és: ¿per què el Partit Popular li vol furtar la cartera al comerç de ciutat i al comerç de proximitat?
Eixa és la pregunta.
I esta llei és una furtada de cartera en tota regla, per a posar les rendes del comerç a la gran superfície comercial.
I això és una vergonya impròpia d'aquells que diuen que defensen els autònoms.
Nosaltres sí que defensem els autònoms.
I açò és una llei.
.
.
, una barbaritat.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Per a rèplica al senyor Betoret, senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí, senyor Betoret, ¿com s'atrevix vosté a pujar ací a dir que aquesta llei el que fa és protegir el xicotet comerç?
Com s'atrevix?
Però si aquesta llei és tot el contrari, és tot el contrari.
I, a més, afegix que aquesta llei protegix el xicotet comerç perquè només afecta als de menys de 2.
500 metres quadrats.
Per favor!
, però si la gran majoria de xicotet comerç dels nostres barris, dels nostres pobles, de les nostres ciutats, no tenen
superfícies de més de 300, 400,.
.
.
; 500 metres quadrats és pràcticament el màxim.

Això és el xicotet comerç, això són els autònoms.
No les superfícies de 2.
000 o 3.
000 metres quadrats.
Això, senyor Betoret.
No.
.
.

Aquesta és una llei feta, exclusivament, per a que les grans superfícies devoren el xicotet comerç.
I, damunt, vosté diu que aquesta llei el que fa és reduir la intervenció de l'administració a la mínima expressió.
És cert.
Això és el que fa aquesta llei, reduir la intervenció de l'administració.
I és que això és molt perillós, senyor Betoret.
Perquè si l'administració no intervé i no actua, el que fem és desprotegir el dèbil, el que fem és donar via lliure als grans per a que es mengen els menuts.

Des d'Esquerra Unida apostem per una administració que protegisca el petit comerç, el dels nostres pobles i el de les nostres ciutats.
No una administració que no actue i que no intervinga.
Si vostés volen una administració que no intervinga, que no actue i que no faça res, no sé per què estan en el Consell, sincerament.
No ho sé.

Vostés, amb aquesta llei, el que volen és entregar el sector a les grans superfícies.
Perquè vostés el que practiquen és el darwinisme comercial, en què el fort es menja el dèbil.
I açò és el que es plasma en aquesta llei.

I, per cert, no m'ha dit res de la venda ambulant, que ha sigut una de les claus de la meua
intervenció.
Perquè la seua intenció és que les paradetes se subhasten cada any.
Inseguretat per als venedors
ambulants, que són treballadors i treballadores i que tenen treballadors i treballadores; i que
necessiten un temps per a amortitzar les seues inversions.
Nosaltres li ho
diem: 15 anys per a amortitzar; tres renovacions cada quatre anys és el mínim.
Però vosté, de la venda ambulant no m'ha dit absolutament res.
I són uns dels que eixiran més perjudicats amb aquesta llei, uns dels més perjudicats.

I vostés, senyor Betoret, a més confonen participació ciutadana amb la participació de les cambres de comerç.
I no és el mateix.
Unes coses són les cambres de comerç i una altra cosa és la participació ciutadana real en el tema del comerç.

I, per cert, a vostés sempre se'ls ompli la boca parlant dels autònoms, però en aquesta llei deixen fora els autònoms -igual que deixen fora la venda ambulant- de molts dels articles: del 16, del 39 o del 94, etcètera, etcètera, etcètera.
Val?
Els deixen fora.

Per tant, jo crec que el que cal és que es retire aquesta llei; que és una llei que el que fa és -com dic- donar el sector del comerç a les grans superfícies; i que, per suposat, eixirem perjudicats, no només el xicotet comerç, sinó tota la ciutadania del País Valencià.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Molt bé.

Moltes gràcies, senyor president.

Per anar per parts, primer, per contestar-li al senyor Morera.
Vosté fa una sèrie d'afirmacions que o bé no les ha pensades o bé no ha llegit la llei.
Jo vull pensar que no les ha pensades.
Però jo sé que vosté també li dedica molt de temps i no me crec que no haja llegit la llei.

Vosté parla que és una llei on s'entrega el sector a les grans superfícies; que les grans superfícies es poden instal·lar on els dóna la gana; que els nou dies són per a tots, però els xicotets van a eixir perjudicats.
.
.
Mire, li vaig a contestar a alguna de
estes cosetes.
Primer, això que s'entrega el comerç a les grans superfícies, això, vosté no ho pot haver llegit en la llei.
I si ha tret eixes conclusions, torne-la a
llegir, perquè jo pense que l'ha llegida mal.

Si vosté parla que les grans superfícies es poden instal·lar on volen.
.
.
Escolte!
, i els ajuntaments per a què estem?
Després, els ajuntaments tindrem alguna cosa a dir ahí.
O és que la gran superfície fa el que li dóna la gana -segons diu vosté- en la llei?
Això és rotundament fals.
Les grans superfícies no s'instal·len on els dóna la gana, s'instal·laran on toque.

En relació als nou dies, he de dir-li que això s'ha consensuat amb l'Observatori del Comerç, que és l'òrgan on es parla d'estes coses.
No és un capritx de ningú.
En qualsevol cas, li he de dir que huit dies és el mínim que establix la normativa estatal.
Però, a més, li he d'afegir, els xicotets, els de més de 150 metres, poden obrir quan vullguen.
Per tant, on està perjuí?
Per això li dic que llija-ho bé, perquè pense que ha confós els termes.

I.
.
.
, i poquet més.
En relació a l'article 32, al qual vosté es referix, jo pense que vosté fa una interpretació un poc exòtica, per no dir equivocada.
Perquè, al final, jo no interprete el mateix.
Però bé, tindrem oportunitat de discutir-ho en les esmenes parcials.

Senyora Albiol, la directiva li agradarà més o li agradarà menys.
Però la directiva és d'obligat compliment.
Per tant, caldrà fer la transposició de la directiva i complir la legislació.

I vosté també fa una sèrie d'afirmacions, també, o equivocades o, directament, que no són certes.
Per exemple, que no es parla de l'horari, la llibertat d'horaris; que no es tracta el tema de l'obertura dels festius, sense pensar en els treballadors.
A això li vaig a contestar.
Dels horaris vosté té replegat ahí quins són els dies que es pot obrir.
Evidentment, l'horari comercial al minut, això ho tindrà en el desenrotllament de la llei.

Pel que diu que no es pensa en els treballadors, escolte, estem regulant l'activitat comercial.
Els drets dels treballadors es regularan en els diferents
convenis col·lectius.
El que no podem fer és una norma que parle de comerç i que pretenga regular-ho tot.
Ahí, evidentment, això dels treballadors es regularà en el convenient conveni comercial.

I que el xicotet comerç és l'oblidat?
Li dic el mateix que al senyor Morera.
Jo no me crec que vosté haja llegit, amb deteniment, la llei i siga capaç de fer una afirmació com esta.
Perquè esta llei dóna suport al xicotet comerç com el comerç vertebrador de les ciutats.
Per tant, crea, per primera vegada, una figura com
les de centres comercials urbans.
En els centres comercials urbans no n'hi ha grans superfícies.
Són els xicotets comerços.

Al final, parla també de la venda domiciliària i de la venda en Internet, que vosté diu que no està.
També està; pegue-li una llegideta i vorà com està.

I en relació a la venda no sedentària, he de dir una cosa, vosté diu que mosatros, en esta llei, anem a condemnar.
.
.
Anem a vore, per si no ho
coneix -jo crec que sí, i que vosté no ha volgut dir-ho; jo estic convençut que ho coneix-, l'article que parla de la venda no sedentària és còpia literal del que està en la llei estatal del comerç.
Per tant, estiga o no estiga, obliga.
Per tant, no sé vosté que està dient ací de que no es protegix el xicotet comerç, si és una norma estatal.
És legislació bàsica de l'estat.
Això obliga sí o sí.
Ací podem canviar-ho, però no servirà per a res.
Perquè és normativa bàsica de l'estat.

Per tant, dit tot açò, jo pense que vostés deurien reflexionar-ho; deurien pensar exactament el que han fet; retirar, en
interés de tots, les dues esmenes a la totalitat; i que ens dediquem a enriquir eixe
text que pense que és, normativament, un bon text, en el període de tramitació d'esmenes parcials, que estic convençut que arribarem a acords i millorarem la llei per a benefici de tot el sector
comercial de la nostra comunitat.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Betoret.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Amparo Marco té la paraula.

La senyora Marco Gual:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Quisiera.
.
.

Señor conseller.

Quisiera, en primer lugar, pues saludar a los representantes de las
asociaciones de comercio, que hoy nos acompañan en el debate de esta ley.

El Grupo Parlamentario Socialista no ha presentado enmienda a la totalidad de
la ley del comercio, presentada hoy aquí por el señor conseller, porque entendemos que era una imperiosa necesidad que la ley de comercio se
presentara, ya de una, en esta cámara.
Y porque entendemos que este texto puede ser perfectamente mejorado con
enmiendas parciales, que es lo que ha hecho el Grupo Parlamentario Socialista.

Ello no significa que nuestro grupo esté de acuerdo con todo el contenido de la ley, con el texto de la ley, ni con el
fondo y, todavía menos, con las formas con las que ustedes entienden, con las que el Partido
Popular entiende el consenso en esta comunidad.

Y, por lo tanto, anuncio ya que el Grupo Parlamentario Socialista se abstendrá a las dos enmiendas a la totalidad presentadas por el Grupo Parlamentari Compromís i pel grup de diputats i diputades no adscrits.

Señor conseller, ¿se ha leído usted los 110 artículos de la ley?
Señor conseller, ¿se ha leído usted las dos disposiciones finales?
¿La última?
(Veus) ¿La última?
¿La única derogatoria?
¿La única disposición derogatoria?
¿Seguro que las tiene usted en la cabeza, señor conseller?
¿Seguro?
¿Seguro que usted las tiene en la cabeza o solamente ha venido aquí a leer un papelito que le han preparado en la conselleria?
¿Y a verme a mí?
Pues, muchísimas gracias, señor conseller, muchísimas gracias.

Si usted si hubiera leído la ley y se hubiera leído la directiva de servicios, señor conseller, la directiva de servicios, seguramente usted no hubiera presentado hoy aquí la ley que ha presentado, esta ley del comercio.
Vayamos por partes, señor conseller.

Mire, esta ley que usted ha presentado tiene títulos y capítulos propios de una ley, son total y absolutamente generales, y, sin embargo,
señor conseller, tiene otros títulos y otros capítulos que bajan hasta tal nivel de detalle que son propios de un reglamento.
Y
le estoy hablando del título III, capítulos II, III y IV; y, por otro lado, incluso llega a recoger cuestiones total y
absolutamente obvias que no proceden en una ley.
Mírese usted el artículo 36.

El senyor vicepresident primer:

Señora Marco, me permito recordarle que su señoría o su grupo no ha presentado enmienda de totalidad, y se supone que está fijando posición con respecto de la devolución del proyecto que piden los grupos de oposición.
(Veus) Por lo tanto, céntrese en la cuestión.
No, no, usted tiene que referirse, fijar posición con respecto de las dos enmiendas de totalidad, puede continuar.

La senyora Marco Gual:

Gracias, señor presidente.

Bueno, pues esta ley no realiza la transposición de la directiva de servicios y sí una interpretación total y absolutamente torticera e interesada burocráticamente de la misma, va contra la propia directiva de servicios en dos
aspectos fundamentales: la libertad de establecimiento y la simplificación administrativa de los procedimientos, lo que es la ventanilla única recogida en la propia directiva de servicios.
De hecho, el proyecto ha
recibido descalificaciones, no solo de los grupos parlamentarios de la oposición sino de instituciones muy autorizadas, como el Consell Jurídic Consultiu, que dice que esta ley va en contra de la libertad de
establecimiento y del Comité Económico Social de la Comunidad Valenciana por intervencionista y burocrático.
Pero, también, del Tribunal de Defensa de la Competencia, ese que depende de un amigo del señor
conseller Rambla, el señor Camps, y de otro de Castelló, que es el director del Tribunal de Defensa de la Competencia, y dice que esta
ley limita la competencia de los mercados.
Pero, ¿alguien en la Conselleria de Industria, Comercio e Innovación se ha leído la directiva de servicios?
¿Alguien ha hecho una mínima investigación de cómo otras comunidades autónomas han aplicado la directiva de servicios en sus correspondientes leyes?

Por otro lado, la planificación ya fracasó en el pasado, el Pateco, ya fracasó en el pasado, y la geografía comercial valenciana -como bien ha dicho algún compañero de otro grupo parlamentario- se ha llenado de grandes superficies, sin orden, sin concierto, sin criterio,
sin método, e, incluso, de dudosa legalidad, en contra del documento inicial y sin
tener en cuenta el comercio urbano, el de proximidad, el de ciudad que se dice
que se pretende defender en este documento.

Si los nuevos criterios para la autorización de grandes superficies son medioambientales, urbanísticos, de ordenación del territorio y de defensa del patrimonio histórico, de acuerdo con una reiterada jurisprudencia europea, ¿a qué vienen criterios comerciales de planificación territorial?
Además, si leen ustedes bien la ley, no existe ni un solo contenido habilitante de
carácter comercial para autorizar o no una gran superficie.
Todos, absolutamente
todos son extracomerciales.
Con lo cual, sin son extracomerciales, ¿qué competencias tiene la Conselleria de Comercio con respecto a la autorización de grandes superficies?

Por otro lado, se ha aprobado una estrategia, recientemente, una estrategia de
política territorial en la Comunidad Valenciana.
Entonces, la llamada planificación territorial sectorial, comercial -que hoy ha nombrado aquí el señor conseller- ¿es igual o distinta a la planificación territorial?
Y, si es igual ¿qué sentido tiene la comercial?
Y, si es distinta, ¿cuántas estrategias territoriales tenemos en esta comunidad?
La planificación, gran invento de racionalización de las actividades públicas y privadas, resulta que solo se aplica en el sentido territorial, porque
no se aplica para las inspecciones, las sanciones, la formación, la innovación, el asociacionismo comercial o los centros urbanos abiertos.

Este proyecto de ley, también, consagra la canonización de las AFIC, una estructura total y absolutamente clientelar -como ya ha denunciado el Grupo Parlamentario Socialista en esta legislatura- y que va en contra de los propios servicios de la administración autonómica, de las cámaras de comercio, e, incluso, del tejido asociativo comercial.
Los deseos de
los centros comerciales urbanos abiertos como estrategia competitiva ante
nuevas fórmulas comerciales no son más que cortinas de humo, porque ni tan siquiera tienen financiación, ni gerentes, ni absolutamente nada.

Tenemos, señorías, el dudoso mérito de ser la última comunidad, la última comunidad en aplicar, en trasponer la directiva de servicios.
Desde que la
primera vez se anunciara la adaptación de la normativa valenciana, la directiva de servicios, por el entonces conseller Justo Nieto, han pasado seis años, seis años; cuatro años desde que la entonces consellera, en su primera intervención en estas Cortes, Belén Juste, lo dijera, allá por el año 2007, y, pasó el día de los inocentes, del año 2009, el último día para poder trasponer la directiva, y, como los últimos, como los malos estudiantes, tuvimos que subirnos a la ley de acompañamiento para poder hacer esa trasposición.
En esa ley de acompañamiento, que mandataba la realización de un plan territorial, dos años más tarde, ¿dónde está ese plan territorial?
Una Ley de acompañamiento que, también, contenía un mandato sobre el reglamento de autorizaciones.
Catorce meses después, ¿dónde está?
Seis años, tres
consellers, y, en el último segundo, del último minuto, y por el córner, entran ustedes en esta cámara una ley, una ley por procedimiento de urgencia para ser aprobada.
Dos años más tarde.
(Veus)

También se comprometieron ustedes -como siempre hacen- a traer una ley de horarios comerciales.
Nunca más se supo.
Es algo habitual en ustedes.
Y los nueve días, los nueve días que están recogidos en el artículo 17.
2, son totalmente ilegales porque nunca hubo jamás una habilitación concreta para hacerlos.
Y los consensos, a pesar de lo que se dice, jamás pueden ser ilegales.

Seguro que se amparan ustedes a justificar el retraso de la presentación de esta ley en el consenso conseguido, un consenso que es una herramienta
propagandística, realmente, un paripé, porque díganme ustedes qué clase de consenso se puede conseguir con el comercio por la mañana, a las diez de la mañana, cuando los comerciantes tienen sus comercios abiertos.
¿Qué clase de consenso?
O, simplemente, era un paripé, una puesta en escena, en donde no se dejaba a la gente ni tan siquiera hablar,
o cuando hablaba se le reñía por poner encima de la mesa sus preocupaciones.

Por último, después de tantos años sin hacer absolutamente nada en materia de regulación del comercio, esta ley simplemente es un mal remix de la ley socialista del año 1986, la Ley del comercio del año 1986.
Y, veinticinco años después, esta ley ni tan siquiera incorpora las mejores prácticas internacionales, nacionales y de otras comunidades autónomas.

Supongo que no se podía esperar nada -y el sector lo sabe-, o supongo que se podía esperar bien poco de una ley que ha sido encargada a un agrónomo y a un sociólogo.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Gracias, señora Marco.

Señorías, vamos a proceder a la votación de forma separada de las enmiendas a la totalidad.
En primer lugar, votamos la
enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7; votos en contra, 50; abstenciones, 35.
Queda desestimada la
enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Y, ahora, continuamos votando la enmienda a la totalidad presentada por la
Agrupación de Diputados y Diputadas no Adscritos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7; votos en contra, 50; abstenciones, 35.
Queda desestimada la
enmienda a la totalidad presentada por la Agrupación de Diputados y Diputadas no Adscritos.

Projecte de llei, de La Generalitat, de biblioteques de la Comunitat Valenciana.
Esmenes a la totalitat presentades pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 72.
656, BOC número 288), per l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits (RE número 73.
024, BOC número 288) i pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 73.
040, BOC número 288)

La senyora presidenta:

Continuamos con el punto tercero de este pleno: debate de totalidad del Proyecto
de ley de La Generalitat, de bibliotecas de la Comunidad Valenciana.
Enmiendas
a la totalidad presentadas por el Grupo Parlamentario Socialista, por la
Agrupación de Diputados y Diputadas no Adscritos y por el Grupo Parlamentario Compromís.

Para la presentación del proyecto de ley por el Consell, tiene la palabra la consellera, señor Miró.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

En primer lugar, quisiera saludar a los representantes del sector de
bibliotecas y del libro que han tenido a bien acompañarnos en el día en el que vengo a presentar el proyecto de ley de La Generalitat, de
bibliotecas, de la Comunidad Valenciana, una nueva iniciativa legislativa de la
Conselleria de Cultura y Deporte, que, junto a la Ley del deporte y la
actividad física -que presenté la semana pasada- forman un nuevo marco legal para estos dos importantes sectores de nuestra
sociedad, dos proyectos de ley fruto del trabajo de los profesionales de la
conselleria, y, también, de la aportación de los colectivos implicados, que ha servido para enriquecer los textos y dar
respuesta a las expectativas de la sociedad en estos ámbitos.

Señorías, el sistema bibliotecario valenciano está integrado por 568 centros, de los cuales 554 son bibliotecas de titularidad
municipal.
Estos datos muestran claramente que la regulación del marco bibliotecario es un elemento fundamental en la cultura de nuestra
sociedad.
Los distintos espacios físicos o virtuales, a través de los cuales los ciudadanos tienen acceso a fondos bibliográficos o documentales, son unos ejes para fomentar el ámbito de la lectura como pilar básico de la formación, desarrollo y educación del individuo.

El proyecto de ley que hoy presento en esta tribuna pretende, en primer lugar,
establecer las bases fundamentales del sistema bibliotecario valenciano.
La Ley
de organización bibliotecaria de 1986 ha quedado obsoleta.
Y la Conselleria de Cultura y
Deporte ha preparado un nuevo texto que recoge toda la normativa precedente y
los cambios y experiencias de los últimos veinticinco años relacionados con el mundo de las bibliotecas y la lectura, algunos de los
cuales han cambiado radicalmente determinados aspectos del sistema
bibliotecario valenciano.
La experiencia en la gestión de la organización bibliotecaria y el análisis técnico de las necesidades del sector nos han hecho ver la conveniencia de que una
norma específica revise el actual sistema bibliotecario para adecuarlo a los tiempos
actuales.

Este proyecto de ley no se entiende sin contar con los profundos cambios que
han ocurrido en nuestra sociedad en los últimos años; las nuevas tecnologías de la información y la comunicación han transformado radicalmente la concepción de la lectura y del libro y ha obligado a las bibliotecas a cambiar una buena
parte de las funciones y de su relación con los usuarios.
La lectura, actualmente, se concibe como herramienta básica para desarrollarse a nivel personal y social en la nueva sociedad de la
información.
Las tecnologías de la información tienen que permitir la obtención de los medios y recursos adecuados destinados a una prestación de servicios bibliotecarios más plena y eficaz.

En este sentido, existe una gran preocupación por dotar a esa prestación de servicios de una renovada gestión en defensa y protección de los derechos de propiedad intelectual que se activan crecientemente en el
quehacer diario de las bibliotecas.
Así, el formato digital se convierte en protagonista del nuevo concepto de
bibliotecas, lo que supose un cambio radical respecto a los procesos de selección, conservación y difusión realizados por las bibliotecas hasta la fecha.

Por tanto, la situación actual exige la aprobación de una ley que regule de manera global el sistema bibliotecario valenciano,
que permita potenciar los instrumentos que proporciona la sociedad del
conocimiento y que ponga los recursos bibliotecarios al alcance de todos en
condiciones de igualdad.

De esta forma, el sistema bibliotecario valenciano se va a adecuar también a las indicaciones establecidas en diversos manifiestos, pautas y
recomendaciones internacionales sobre los servicios de bibliotecas, como el
Manifiesto de la Federación Internacional de Asociaciones de Bibliotecarios y de Bibliotecas Unesco para
la biblioteca pública, las directrices IFLA para el desarrollo del servicio de bibliotecas públicas o las resoluciones del Parlamento Europeo sobre el papel de las
bibliotecas en la sociedad moderna.

La Comunidad Valenciana ha sido pionera en algunos de estos temas, ya que ha
sido la primera comunidad autónoma en desarrollar una red electrónica de lectura pública, un hecho que ha transformado el trabajo de los profesionales y las
relaciones de las bibliotecas con los servicios bibliotecarios de la
Conselleria de Cultura.

El proyecto de ley se estructura en torno a cuatro títulos que contienen 50 artículos, 3 disposiciones transitorias, 1 derogatoria y 3 disposiciones finales.

El título I especifica el objeto, el ámbito de aplicación de la ley y los conceptos básicos que se van a ir mencionando a lo largo de toda la normativa legal.

En concreto, establece que el objeto de esta ley es el establecimiento de las
bases y las estructuras fundamentales necesarias para la planificación, creación, organización, funcionamiento y coordinación del sistema bibliotecario valenciano.
Junto a ello, la ley busca garantizar
los servicios que faciliten el funcionamiento de las bibliotecas y el derecho
de los ciudadanos a la lectura y el acceso a los medios y contenidos
informativos.

El título II regula el sistema bibliotecario valenciano, su estructura y
competencias, así como los efectos de la integración en el mismo.
En este apartado aparece la Biblioteca Valenciana como cabecera
del mencionado sistema, centro superior bibliotecario y depósito bibliográfico básico de la Comunidad Valenciana.

La regulación de la red de bibliotecas públicas de la Comunidad Valenciana, los centros de lectura públicas municipales, las bibliotecas de centros públicos de enseñanza, las bibliotecas especializadas y centros de documentación y las bibliotecas privadas de interés público completan un amplio bloque de la ley que abarca la práctica totalidad de centros públicos en los que los ciudadanos puedan tener un acceso directo a la bibliografía y documentación que estimen oportuna.

Mención destacada merece el apartado de las bibliotecas especializadas, ya que, tal y
como apunta el Consell Valencià de Cultura, la creación de una red de bibliotecas de estas características introduce un marco bibliotecario de gran trascendencia, en especial para
los servicios y usuarios de las instituciones de La Generalitat y para los
investigadores.

El título III define el Consejo Asesor de Bibliotecas de la Comunidad Valenciana como
órgano colegiado, consultivo y asesor de la conselleria competente en materia de bibliotecas, y establece una revisión de su composición y funciones con el fin de dotarlo de una mayor eficacia.
Entre otras
funciones, este órgano asume la dirección, coordinación técnica e inspección de las bibliotecas del sistema bibliotecario valenciano y su planificación.

El título IV, por último, establece un sistema de infracciones y sanciones que se añaden a las que establece la Ley de patrimonio cultural valenciano.

Señorías, con esta ley pretendemos establecer el marco idóneo para lograr unas infraestructuras y servicios bibliotecarios modernos,
coordinados y de plena accesibilidad al conjunto de la sociedad, de la ciudadanía, partiendo de la optimización de los recursos económicos, culturales, de información, de equipamiento o de personal que el conjunto de las administraciones públicas destinan a estos centros.

Me gustaría reseñar algunos aspectos que aún no he mencionado de la ley, como la elaboración del mapa de bibliotecas públicas de la Comunidad Valenciana, como instrumento que recoge información de todo tipo de bibliotecas y centros de lectura de nuestro territorio, o el
plan de fomento de la lectura de la Comunidad Valenciana que llevará a cabo el Consell y que servirá como planificación de las actuaciones sobre la lectura pública.
Además, se regulan, por primera vez, los servicios bibliotecarios móviles y las bibliotecas digitales.

Señorías, en esta ley se enumeran los requisitos mínimos que se han de cumplir para poder contar con bibliotecas de primer nivel y
se establecen de una manera nítida las respectivas responsabilidades que en este ámbito van a tener que asumir, tanto La Generalitat como los ayuntamientos.

La conveniencia de la ley viene establecida por numerosos aspectos que mejoran
la normativa vigente.
El nuevo texto garantiza unas prestaciones que hasta
ahora no estaban reguladas por la ley anterior, como, por ejemplo, un mínimo de personal especializado, unos horarios de atención al público determinados, así como unas instalaciones bibliotecarias adecuadas.

La ley establece también la necesidad de que estos centros ofrezcan servicios de información de tipo cultural, educativa, recreativa y social, con especial atención al desarrollo de proyectos de fomento de hábito lector, objetivo prioritario en la Conselleria de Cultura.

La ley de régimen local, aprobada el pasado 23 de junio, introdujo una novedad
significativa, la obligatoriedad de que todos los municipios tengan como mínimo una agencia de lectura.
Ahora, la nueva ley de bibliotecas establece los
requisitos para garantizar al ciudadano, que el servicio que se van a prestar
en estas bibliotecas y agencias de lectura sea de la máxima calidad.

Durante toda esta presentación estamos hablando de la regulación que esta normativa va a tener en el sistema bibliotecario valenciano.
Un
entramado cultural que se está viendo beneficiado por la importante labor de construcción, remodelación y ampliación de bibliotecas, agencias de lectura, archivos y centros culturales que están llevando a cabo La Generalitat, a través del plan de infraestructuras culturales y del plan de inversión productiva en municipios, más conocido por el plan Confianza.

Cerca de un centenar de recintos están viendo cómo se modernizan sus infraestructuras para dar cabida a un servicio
bibliotecario moderno, eficaz y acorde a las nuevas tecnologías.

Si la Comunidad Valenciana quiere un sector bibliotecario fuerte, potente y
puntero necesitamos una ley moderna y vanguardista.

Nuestra intención ha sido, desde el primer momento, hacer partícipes de la elaboración de esta ley a todos los colectivos vinculados al sector bibliográfico para que aportaran sugerencias y modificaciones con la finalidad de crear
una ley lo más rica y diversa posible.

Así, hemos ido incorporando las recomendaciones del Consejo Asesor del Libro, de
las organizaciones profesionales del sector, del Consell Valencià de Cultura, del Consell Jurídic Consultiu y todos aquellos organismos que han colaborado en la redacción de este texto que hoy les presento.

Desde La Generalitat estamos apostando de manera firme y decidida por la
lectura, el libro, los archivos y las bibliotecas.
La ley de bibliotecas debe
ser una norma de todos.
Solo así tendrá vigencia en el futuro y atenderá a las necesidades del sector.
Estoy segura de que con la ayuda de todos
conseguiremos contar con un sector puntero a nivel nacional.
Queda, pues, el
texto a disposición de sus señorías.

A partir de hoy, empieza un camino parlamentario que debe terminar con la
aprobación de esta importante ley, ya que una mejora en el acceso a la cultura supone un
beneficio para toda una sociedad.
Por este motivo, emplazo a los grupos
parlamentarios que han presentado una enmienda a la totalidad a retirarla y, al
mismo tiempo, realizar todas las aportaciones que consideren oportunas para
mejorar un texto que la evolución de la sociedad ha convertido en imprescindible.

Confío en la buena gestión de sus señorías que van a trabajar en este consenso y espero que dentro de unas semanas
podamos felicitarnos por haber aprobado una ley que propicie que todos los
centros bibliotecarios valencianos sean centros de referencia y de calidad como
merecen todos los valencianos.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para la defensa de la enmienda a la totalidad del Grupo Parlamentario
Socialista, tiene la palabra la señora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Muchas gracias, señora presidenta.

Mire, señora consellera, el debate que hoy vamos a hacer aquí sobre esta ley no es si la ley es necesaria -que sí que lo es, y sería muy interesante tener una buena ley de bibliotecas-, sino si es creíble.
Que ese es el primer problema que tenemos encima de la mesa, si va a usted
a poner en marcha una ley, o si simplemente esta ley que trae es para cubrir
las lagunas de gestión por no haber realizado otras cosas en materia de bibliotecas.

Porque cuando las leyes vienen aquí como papel mojado, cuando no se piensan cumplir, eso genera muchísima frustración en los sectores implicados y, además, genera mucho descrédito del trabajo que usted realiza y que realiza su gobierno.

¿Usted se lo cree?
¿Se cree la ley que trae aquí?
¿Se las cree exactamente igual como todas las leyes que está acumulando la Conselleria de Cultura?
¿Se acuerda usted de leyes que no han servido para nada, la de la música, la de artes escénicas, la de deportes, la de archivos, por ejemplo, en el 2005 que se aprobó la ley de archivos y está prácticamente inmaculada y sin tocar?
¿O la del libro?
Porque esta comunidad tiene una ley del libro, aprobada por
unanimidad -si no recuerdo mal- en el 2002.
Una ley que nadie lo diría, ¿verdad?
, que la tenemos, que se ha hecho vieja -claro que se va a hacer vieja- sin prácticamente estrenarla o sin desarrollarla: ni decretos, ni planes, ni
inversiones, ni voluntad legislativa.
Y esa ley era básica para esta que viene ahora, la de los libros es básica para la de las bibliotecas, porque no solamente se trata de hacer los
contenedores, sino los contenidos.
O, ¿qué hacemos?
, ¿colocamos las estanterías y no ponemos los libros, señora
consellera?

Mire, tengo la impresión de estar reproduciendo el debate de hace cinco años, pero el que hice con el señor Font de Mora.
Es como si estuviéramos hablando más o menos de lo mismo.
Porque yo entonces le decía al señor conseller: ¿va usted a desarrollar la ley del libro que no tiene nada, ni decretos, ni
planes, ni nada?
Y está exactamente igual, como le digo.
Pero además me dice el señor conseller: «En el 2006 el Consejo Asesor del Libro ha aprobado algunas medidas que vamos a
poner en marcha.
»

Le voy a leer algunas: vincular a los niños en el momento del nacimiento con la biblioteca local.
Un programa que podía haber estado muy bonito, pero que ha quedado en nada, se hizo en plan piloto,
y al final, oiga, ni libros, porque se ha quedado sin fondos.

Mire, si quiere haga un convenio con el conseller Serafín Castellano y, al menos, el libro este que él acaba de escribir, igual lo regalan a los niños.
¡Algo!
Nada, se ha quedado sin fondos.

Dijo también: «Vamos a elaborar un diccionario de autores valencianos, y a difundirlo.
» Se ve que como tenemos que ir tachando los autores valencianos que tienen que
emigrar a otro lado para poder escribir, pues, el diccionario no se termina
nunca.
Porque usted misma se comprometió hace dos años a: «En la página web colgaremos el diccionario.
» ¿En qué página web?
¿Qué diccionario?
¿Cuántos autores?

Por supuesto no le voy a decir nada de los programas de televisión que Canal 9 iba a hacer para fomentar los planes de lectura, porque, hombre,
Canal 9 no está para estas cosas.
Si tal y como está el patio, con que no la privaticen pronto ya tendríamos bastante.

Dígame una sola cosa positiva de su gestión, ¡una sola!
, una sola que el sector del libro pueda recordar.
Una que los señores que nos acompañan del libro digan: «Ah, pues es verdad.
» Porque mire que la he buscado y yo no las he encontrado.
Una sola cosa
positiva.

Se lo voy a decir de forma elegante, ha sido usted tan discretamente invisible
que creo que el sector del libro no se acuerda que usted es la consellera.
Pero es más, ni la directora general del Libro.
Yo tengo la impresión de que a la directora general del Libro le han dicho: «Oye, bibliotecas está también dentro de la dirección general.
» «Ah, sí, ¿no me digas?
Pues voy a hacer una ley.
» Y más o menos así surge esto.

Porque además la ley sale en un momento donde la Dirección General del Libro está desmantelada.
Porque el cap de servei del Llibre ha acabado ya su comisión de servicios, o el cap de secció del Llibre se ha ido ya de la conselleria.
¿Quién va a poner en marcha esta ley?
O ¿con qué efectivos quiere usted ponerla?

Mire, una ley cuando se presenta se tiene que avalar con una gestión y poner la gestión encima de la mesa.
Usted tuvo una oportunidad de hacer una gestión brillante en materia del libro, y la echó a perder.
Fue cuando el Ministerio de Cultura del gobierno de José Luis Rodríguez Zapatero puso en marcha el plan extraordinario para comprar libros en
bibliotecas.

¿Qué hizo usted?
Lo primero, indignarse.
Se indignó y dijo: «A mí nadie me va a hacer el presupuesto.
Yo no pongo mi 50%.
» Esas palabras suyas son las que evidenciaron que usted no pensaba poner dinero
para comprar libros.
¡Hombre!
¡Faltaría más!
¡Iba a poner ella el 50% para comprar libros!

Y ¿qué ha ocurrido?
Que en los cinco años que el programa ha estado en marcha, cuatro ha rebajado usted sus
aportaciones y uno, ni siquiera llegó a ponerlo.
¿Qué significa esto?
Pues que la Comunidad Valenciana ha perdido casi diez millones
de euros.
.
.
Sí ya sé que esto no tiene nada que ver, porque las bibliotecas se harán sin comprar libros.
¿Quiere decirme usted eso por las caras que me pone?
Mire, la Comunidad
Valenciana ha perdido casi diez millones de euros, diez millones de euros en
compra de libros en las bibliotecas.
¿Tiene esto consecuencias en la gestión?
Claro que sí.

Mire, señora consellera, su gestión.
Vamos a hablar de su gestión.
En el 2004, la ratio de libros por habitante.
.
.
, -porque el plan de Zapatero se hizo justamente para subir la ratio de libros por
habitante y poder acercarnos a Europa y tener tantos libros por habitante como
tenía la media europea- en la Comunidad Valenciana, en el 2004, estábamos en 1,20 libros por habitante, y la media española, en 1,24.
Dices, ¡ay, casi los alcanzamos a España!
Pues no, la gestión de la
consellera ha sido que en el 2010, mientras España está en 1,64, nosotros en 1,31.
Hacemos más grande el foso y la separación de distancia de tener libros en las bibliotecas por habitante.

Esa ha sido su gestión.
Pero, claro, esa media todavía es mucho más preocupante cuando comparamos con otras comunidades autónomas.
Castilla-León tiene ya en estos momentos, gracias a haber puesto su aportación en el plan de Zapatero, dos libros y medio por habitante.
O Castilla-La Mancha
3,06.
O Navarra, 2,84.
O Extremadura, 2,65.
Nosotros, vuelvo a repetir, 1,31.

¿Qué pasa?
¿Que los valencianos no se merecen libros?
Los valencianos a los que usted dice
querer y defender tanto tan sólo de boquilla y con un patriotismo que queda en nada, en leyes frustradas, ¿no merecen tener libros como el resto de España?

Si usted hubiera puesto el dinero que tocaba en ese plan ahora mismo tendríamos casi 800.
000 documentos más en las bibliotecas.
Es decir, podríamos hablar de una ley de bibliotecas porque tendríamos libros con las que llenar las bibliotecas.
Y los valencianos se lo merecían.

Pero no solamente ese convenio es el que no se ha puesto en marcha debidamente
como corresponde.
Porque usted, que en su ley menciona las bibliotecas
escolares, tendrá que girarse al señor Font de Mora cuando esté en el asiento y decirle, Alejandro, ¿qué hacemos con el convenio que el Ministerio de Educación ha firmado para las bibliotecas escolares?
.
Porque en el año 2007 el ministerio puso 950.
000 euros para bibliotecas escolares, La
Generalitat 200.
000.
¡Eh!
Las diferencias.
.
.
Y eso que las bibliotecas escolares es competencia de La Generalitat.
200.
000.

Pero es que la línea de bibliotecas escolares La Generalitat ya la ha suprimido.
Ya no hay línea presupuestaria de La Generalitat para bibliotecas escolares.
¡Nada!
Repartamos el libro de Serafín Castellano.
Vuelvo a darles ideas, a ver si al menos así podemos llenar algo.

¿Quiere que le saque otras estadísticas?
¿Las suyas?
¿Quiere que hablemos de su gestión?
¿Qué es de lo que tendría que haber presentado aquí?
Sus estadísticas.

Mire, del 2009.
Esto es de la Generalitat valenciana.
Esto son los hábitos de lectura de su conselleria, los que usted saca.
Se los voy a leer: «En la Comunidad Valenciana el porcentaje de lectores en el 2009 ha sido igual al
de 2008 y menor que en el 2007, porque resulta que nos han crecido los lectores
que casi nunca leen.
»

Pero tiene gracia también cuando sacamos sus mismos hábitos de lectura, el mismo informe del 2009, y vemos cómo se ha ido haciendo la evolución de los libros y en qué idioma leemos.
Porque, claro, como nos ha entrado este fervor de defensa del
valenciano, donde las inversiones que hacen todas las consellerias, la Educación, la de Cultura, por el valenciano, el valenciano, es tanto que lo van a quitar
de las escuelas perquè tot el món parla valencià ja, no hi ha xiquet que no llisca i parle en valencià, aleshores ja no fa falta.

Resulta que hemos aumentado la lectura de nuestros libros en castellano, hemos
reducido a más de la mitad la lectura de libros de valenciano, hemos reducido a casi la mitad
la lectura de libros en inglés, en inglés, ojo, con los colegios plurilingües que existen en esta comunidad.
Y eso sí, lo único que ha subido es el de otros, que será el del chino, claro, digo yo.
El de «otros», será otros idiomas, el del chino.

Mire, como conclusión, señora consellera, venir aquí a traer una ley que no piensa ni llevarla adelante, porque no tiene ninguna
voluntad legislativa, porque además no piensa desarrollar decretos, porque además no piensa cumplir ni siquiera con las mínimas condiciones de inversión para superar la situación, es cuanto menos grave y engañoso.

Su política ha tenido consecuencias nefastas para el sector del libro.
Ustedes nunca se
han creído el papel profesional del bibliotecario.
Por eso, cuando ha estado en su mano
y ha tenido la competencia, los bibliotecarios que contrataban, aquel que le
sobraba en cualquier conselleria que no sabía que hacer con él, o que lo contrataba a tiempo parcial a un 50%, o que, oiga, total para estar
en una biblioteca prestando libros, qué más me da.

Usted no se ha creído lo que ha significado fomentar hábitos de lectura, ni en los pequeños ni en los mayores.
Usted no cree en la importancia que tiene justamente el
libro en el mundo de la cultura valenciana.
Usted piensa que la biblioteca, y
supongo que esto será lo que vendrán a decir ahora, que es que han construido muchas bibliotecas, es algo más que un almacén de libros.
¡Eso cuando hay cajas de libros!
Porque, si tal y como estamos en la producción de libros, ni siquiera los compramos.
No han ayudado ustedes a los escritores
ni en castellano, ni en valenciano, ni en chino.
No han promocionado justamente
al sector de libro.
¿Usted sabe la angustia que vive cada año la feria del libro?
Por cierto, una feria del libro que tiene ya cuarenta años de antigüedad, y que cada año, cada verano, tiene que vérselas y deseárselas para saber si cobra la inmensa cantidad de 50.
000 euros de subvención que recibe.
Van a empezar la feria del 2011.
¿Ha pagado usted ya el 2010?
¿Cuándo pagó el 2009?
Pasado ya este verano.
¿Ha pagado usted las deudas que tiene inmensas de 50.
000 euros con la feria del
libro?

Ha desmantelado usted una parte importante del sector editorial de esta
comunidad.
Editoriales que han tenido que cerrar o que no han podido sacar
producción de libros porque ustedes no han estado.

No hace falta que se anote todas las cosas que le digo.
Luego, si quiere -no escriba tanto-, luego, si quiere, le pasan mi intervención por escrito y se la puede estudiar.
Pero la veo a usted muy entretenida con el
teléfono móvil, supongo que es anotando todos los datos que le estoy diciendo.
Pero le
puedo pasar la intervención luego, por escrito.

No han ayudado ustedes a la creación de empleo cultural.
¿Cuánto empleo cultural en el sector del libro, gracias a la gestión de su conselleria, se ha podido crear?
Ninguna.

Pues solamente le voy a pedir una cosa: que intente convencerme de que esta ley
viene a corregir el desaguisado que ustedes han puesto en marcha durante estos
años.
Que esta ley viene de verdad a paliar este desaguisado.

Porque lo primero que me encuentro es que cuando ustedes hacen una ley ponen:
memoria económica.
.
.
No.
No.
No hay memoria económica.
No, ninguna.
No le acompaña memoria económica.
Es una ley gratis.
Vamos a hacer bibliotecas, vamos a contratar a la
gente, vamos a comprar los libros, vamos a exigir gratis, gratis, la gente lo
hará porque es que los valencianos tienen el sentimiento patriótico de que van a ir todos a la biblioteca gratis.
A lo mejor, mire, yo hasta.
.
.
, si quiere, le dono los libros para la biblioteca, gratis.

No hay memoria económica.
Pero no sólo es que no hay memoria económica, sino que ponen un artículo en la ley -eso es lo más divertido de todo, esto es divertido-.
El artículo 30 dice: «Obligaciones de La Generalitat».
La única obligación que ustedes se ponen de la ley que ustedes hacen.
«La Generalitat -y entonces se curan en salud-, dentro de sus disponibilidades presupuestarias, «depende» -como dice la canción, de qué depende- de que la
consellera tenga dinero o no decir.
Es decir, lo único que tiene que hacer La Generalitat, que es justamente financiar la ley y
hacerla cumplir, dice «no, si la ley está bien; pero, oiga, yo la cumpliré si puedo, yo la hago, pero hombre, no me diga encima que la ponga en marcha».

La Generalitat, dentro de sus disponibilidades presupuestarias.
.
.
¿Y qué disponibilidad presupuestaria es la que usted nos ha traído durante estos años?
¿Quiere que se lo diga?
Pues, mire, yo como estoy haciendo últimamente el repaso de la gestión del faraón, del 2003 al 2011, se lo voy a decir.

En el 2003, las ayudas, inversiones, becas, tanto para el sector como para las
transferencias corrientes a los ayuntamientos era de casi cinco millones de
euros.
En el 2011, en este presupuesto que usted gestiona y con el cual viene a
traernos esta ley, todas esas transferencias, inversiones y ayudas son de
3.
200.
000 euros.
Es decir, ha rebajado usted la ayuda al sector del libro en un
40%, usted y el faraón.
Eso sí, cada dinero que se haya ahorrado de aquí, supongo que ha ido a pagar el canon de la fórmula 1.

Mire, señora consellera, hacer leyes es muy serio.
Este parlamento es muy serio.
Este parlamento genera
mucha expectativa en la sociedad valenciana.
Y tenemos que cumplirla y que
cubrirla.

Venir aquí a hacer leyes que usted misma no se cree, y por eso yo no puedo retirar mi
enmienda a la totalidad porque usted ni se la cree, y encima no la piensa ni
cumplir, es realizar publicidad engañosa.
Y eso encima con dinero público y la ilusión de muchos que están esperando o intentando creer que usted de verdad va a hacer algo antes de irse
de esta conselleria.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para la defensa de la enmienda a la totalidad por parte del Grupo Parlamentario
Compromís, tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Començaré fent una salutació als representants del Col·legi Oficial de Bibliotecaris i Documentalistes que estan presents ací, en este debat de l'esmena a la totalitat que hem presentat a la proposició de llei de biblioteques.

Mire, hem presentat una esmena a la totalitat, conforme diu, perquè no la considerem oportuna, perquè no compartim els principis ni l'esperit de la llei.

A esta llei s'han presentat, hem presentat nosaltres 59 esmenes parcials, però que debatrem supose jo en la comissió, perquè no s'acceptarà hui esta esmena a la totalitat.
Estes esmenes parcials afecten l'objecte de la llei, les definicions de la llei, inclús el vocabulari, a part d'altres esmenes dirigides a un articulat específic.

La senyora consellera ha dit en la presentació de la llei que necessitem una llei moderna i avantguardista.
Coincidisc al cent
per cent amb esta apreciació que ha fet la consellera ací davant.
El que passa és que esta llei no és aixina, ni moderna, ni avantguardista.

Per tant, esperem que del debat seriós que intentem portar a esta cambra, el que se desprenga és, no la retirada de l'esmena a la totalitat, sinó la retirada de la llei.

He dit que no compartim l'esperit de la llei.
No el compartim perquè és una llei anacrònica.
No és una llei moderna, sinó anacrònica.
Es una llei del segle XX.
Senyories, no sé si vostés se n'han adonat, perquè no fa molt, però fa onze anys que estem al segle XXI.
Segle XXI!

És una llei que se justifica simplement per eixe irreflenable desig que té l'actual govern, el govern del Partit Popular, de batre records contínuament en l'aprovació de noves lleis.
I, per tant, ens porta una contínua presentació de lleis a este final de legislatura, que l'única cosa que demostra és que, o bé no han sabut fer els deures i s'ho deixen tot per al final, o bé l'únic que volen és el nombre, la quantitat de lleis aprovades per a presumir d'això.

Realment el que estan aconseguint és que tota l'oposició puga presumir del nombre d'esmenes a la totalitat que presentem a cadascuna de les lleis que vosté està presentant, que casualment, casualment, en este final de legislatura, serà perquè les han fet de pressa i malament i sense pensar en el moment en què estem, resulta que l'únic que aconseguixen és la unitat de tota l'oposició presentant esmenes a la totalitat.

Com vostés mateixa diuen, ja ahí existia la Llei 10/1986, de 30 de desembre de La Generalitat, la que va
estructurar el sistema de biblioteques i que tenia entre les seues finalitats,
o té encara que està vigent, fomentar la lectura mitjançant la creació d'una infraestructura bibliotecària adequada en un primer lloc, protegir el patrimoni bibliogràfic i posar-lo al servei de tots els ciutadans, promoure la formació i actualització professional del personal adscrit als seus serveis bibliotecaris i millorar
aquests serveis.

Escolten, esta llei reitera això.
La llei que avui presenten fa el mateix.
Incorpora algunes novetats, no vaig a
dir que tota la llei incorpora novetats, i novetats positives.
Però vostés comencen perquè no són capaços de remodelar ni el concepte de biblioteca.
Vostés esmenten les noves tecnologies.
Faltaria més que no hagueren recordat que avui en el segle XXI s'ha de tindre en compte les noves tecnologies en la biblioteca.
Parla de la
informació, però simplement la consideren vostés, com Internet, com una ferramenta més que incorporen.

Nosaltres pensem que ahí s'equivoquen, pensem que ahí s'equivoquen.
Pensem que el concepte de biblioteca d'avui havia d'estar molt més actual, molt més actualitzat.
La base d'eixa biblioteca ha de ser en eixa facilitat de comunicació, sense tindre la presència real i física dins de la mateixa biblioteca.
Cosa que està considerat d'una manera totalment secundària.

Vostés pràcticament no tenen més que referència -perquè clar, faltaria més!
- al que són els llibres digitals, per exemple.
No fan ni referència, s'obliden que per a utilitzar un llibre digital s'ha de tindre el lector, s'ha de tindre tot allò necessari.
I no se fa referència a préstec, per exemple, amb això.
I això, que se pot esmenar, efectivament, i espere que ho esmenen, perquè esmenes tenen presentades al respecte, senyories, resulta que ja definix eixe
concepte de biblioteca del segle XX, tampoc diré el segle XVI, però el segle XX.
I no és el que toca hui.

Si vostés se decidixen a fer una llei, han de fer una llei actual, una llei moderna.
Per
exemple, no se preveu com és la possible connexió amb altres bases de dades fonamentals, de documents del nostre país, com, per exemple, la filmoteca o, per exemple, l'Institut Valencià de la Música -que també té la direcció la mateixa consellera-, en altres aspectes patrimonials.
Tot això vostés no ho tenen en compte.
I no ho tenen en compte perquè la seua visió seguix sent la visió de la mateixa biblioteca que teníem abans, però, però, simplement li introduïm alguns elements perquè tinguen vostés presents.
Però vostés no partixen d'un concepte del segle XXI de biblioteca, que és l'únic que justificaria fer una nova llei de biblioteques.

Mire, la llibertat intel·lectual és la llibertat de cada persona a tenir i expressar les seues opinions.
No ho dic
jo, ho diu la IFLA, la Federació Internacional d'Associacions de Bibliotecaris i Institucions, que vostés esmenten en la seua llei.
Buscar i rebre informació ha de ser la base de la democràcia i el fonament del sistema bibliotecari.

I miren vostés, la llibertat d'accés a la informació sense que importe el suport ni les fronteres és responsabilitat total de qualsevol govern democràtic.
Açò hui té una importància cabdal.
Avui -en el fets històrics, i esperem que siga per a bé el que està passant en el nord d'Àfrica i Orient Mitjà-, demostren el poder de les noves tecnologies en la transmissió de la informació, així com la seua capacitat de convocatòria.

Per això, les diferents dictadures, tant la de Ben Alí a Tunísia, Mubàrak a Egipte, Gaddafi a Líbia, el primer que fan és prohibir i tancar Internet, tancar la telefonia mòbil, eixes autopistes de la informació ràpides i instantànies.

Però el problema no és eixe.
El problema és el paper que han tingut eixes tecnologies en la modificació de la societat, en l'evolució de la manera de pensar, principalment en l'evolució de la manera de pensar de les persones més joves d'aquests països i, cal dir, també en el nostre.

L'accés a la informació, a les obres escrites que no es podien adquirir en el seu país, eixa ha estat la vertadera revolució, eixa ha estat la revolució que ha tombat els faraons del segle XXI.

Segurament tots estem d'acord en este últim paràgraf que jo he dit, ningú me'l discutirà.
El problema serà quan l'apliquem al nostre país, quan l'apliquem ací.
No ho estarem tant segurament.
El poble valencià també té el seu faraó.
Realment, el faraó que posa límits a les ones perquè no li interessa que arribe la informació a tot el país.
Alguns tallen Internet, altres tallen ones de televisió.
Per què?
Perquè no estan filtrades, perquè allò que no controla li fa por, perquè hi ha un dèficit, un dèficit de funcionament democràtic en el nostre país.

Per tot això, jo crec que és per la qual cosa la nova llei de biblioteques no té com a centre d'ella l'accés a la informació i a les obres utilitzant la xarxa.
Em diran que sí que està contemplat.
Sí, m'ho diran.
Jo els advertisc: si vostés me contesten això, no demostraran altra cosa que la seua ignorància respecte a allò que estic jo dient.
No estic parlant que s'incorporen, estic parlant que siguen part bàsica de la biblioteca i del sistema bibliotecari valencià.
I, per tant, o bé és ignorància o bé seria falta de voluntat.
Greu seria la ignorància, més greu la falta de voluntat.

Hauria de ser així per tal de contribuir a la consolidació de la igualtat de les persones, l'accés a la informació de manera lliure i gratuïta, perquè per a algunes persones seria una manera de superar precisament les barreres
causades per les diferències socials.

La llei del segle XXI, a més de comptar amb els mitjans necessaris, hauria de formar, formar els usuaris
per a oferir-los un entorn adequat per a poder utilitzar lliurement i de manera
confidencial eixes noves fonts d'informació.

On estan, senyories, les possibilitat de préstec de material informàtic que els dia abans?
On estan les possibilitat de préstec al suport de llibres digitals que, per exemple, biblioteques d'algunes universitats, com la Jaume I de Castelló, ja tenen?
Tampoc es demanar-los el cel, quan estan practicant-lo ja en altres
llocs.
No proposa un sistema bibliotecari del present ni s'implica en els problemes del passat.

La senyora Noguera ha fet una introducció també a un tema que jo portava, al pla de foment de la lectura, molt interessant.
Perquè què diu la llei?
Que s'elaborarà, que s'elaborarà.
I no serà, consellera, eixa la prioritat que tenim avui?
No serà la prioritat que tenim avui, la de creació del pla de foment de la lectura, que podia fer-lo l'anterior llei, més que fer una modificació de llei, que, ja dic, no respon més que a uns interessos de publicitat, de publicitat i res més?

La mostra -també ho ha dit la senyora Noguera, no vull insistir-, la pèrdua de les subvencions de l'estat per a la promoció del pla de foment de lectura, per a la promoció de la lectura, la pèrdua dels fons bibliogràfics que podien haver anat a les nostres biblioteques.
Això no és fer una llei.
Fer una llei és fer paper.
Això és ficar diners, això és fer funcionar la llei.
I ahí és on trobem el problema.
Són vostés incapaços, per manca de voluntat, de fer funcionar les lleis que tenim -i perden el temps; i dic «perden el temps» perquè no pensen aplicar-les-, fent nova paperassa, fent nova llei, que tampoc pensen vostés desenvolupar.

Sap quantes persones diuen vostés que no lligen mai, que no lligen mai ací?
El 10,4%.
Doncs mire, li vaig a donar unes pautes, si les vol acceptar.
Qui
està per damunt d'eixe 10,4%, consellera?
Les dones, amb un 12,7%; els majors de 55 anys, amb un
19,2%; les que només tenen estudis primaris, amb un 14,1%; aquells que viuen en poblacions de més de 10.
000 habitants, amb un 14,5%; les ames de casa, amb un 12,6%; els
jubilats, amb un 21%.
Mire, ací tenen definit els camps prioritaris per a organitzar vostés el treball.

Una altra prioritat, si estan convençuts de la importància del coneixement de la nostra llengua, seria fomentar, fomentar la lectura
en valencià.
El 3,2%, el 3,2% dels lectors diuen que la lectura habitual és en valencià.
El 3,2%.
És poquet, però és que l'any anterior era el 3,7.
Tenim el dubtós honor d'haver fet baixar un 0,5%, encara que un 0,5 pot dir una cosa que no és molt, però quan el nivell és del 3%, imagine's.

Puc preguntar-los: quina és la seua política de promoció lingüística, quina és la seua política de promoció de la lectura?
Ahí és on jo crec i demane que fiquen vostés tot el seu interés.
Mire, entre aquells que llegeixen, i són xifres seues, només acudixen a la biblioteca a fer un préstec el 4,6%, 4,6%.
I en el darrer any, el 26%, només el 26% de la població ha entrat alguna vegada a una biblioteca.
I li done una altra dada.
La gent que
més té, la gent major, els majors de 55, perquè era eixe el límit que posava, el 91,4% declaren mai haver entrat en una biblioteca.

Amb estes dades, senyories, el que fa falta és una llei?
Estan segurs que el que fa falta és redactar una nova llei?
El que fa falta és el foment, el foment de la lectura.
I això es fa amb recursos.
Quina és la diferència, senyories?
Molt fàcil.
La llei és gratis, la llei és debades, aparentment, perquè mosatros estem ací i també estem consumint un temps i, per tant, un temps del nostre treball.
Però fer la llei és debades.
Fomentar la lectura costa diners, i vostés, pel que han demostrat, pel que han demostrat fins ara, no estan disposats,
gens ni mica, a ficar diners per al foment de la lectura.
Conseqüentment, a fer lleis, a fer lleis.
És la forma de no fer res més.

Miren, jo davant esta situació un suggeriment podria fer.
La consellera periòdicament ens ha demostrat que va perdent competències.
Quan n'hi han problemes en l'esport, la pilota valenciana la passa a Governació, quan n'hi han problemes en la música, totes les relacions amb les societats musicals les passa a Governació.
No sé si Governació encara té lloc per a alguna cosa més, però li podíem passar ja biblioteques i foment de lectura, que segurament, segurament seria
molt més pràctic que vosté, senyora consellera, en allò que està fent, en allò que està fent, que és perdre el nivell, el poquet nivell que teníem quant a la lectura en el nostre País Valencià.

Miren -tornant.
.
.
-, hi han referències, hi han referències.
Si volen fer lleis, hi han referències de lleis fetes abans de les nostres i molt més modernes que les nostres.
I les poden buscar, per exemple, en el Regne Unit,
la iniciativa «Pregunta-li a un bibliotecari»; servei en línia de busca de referències electròniques vint-i-quatre hores al dia i tot a l'any; consultes remeses a la llei, que passen automàticament a la biblioteca corresponent, a la qual el bibliotecari contesta
directament a qui va formular la pregunta.
Una mesura tenen ahí.
O en Estats Units, on l'accés al servei d'informació de biblioteca d'Internet, independentment del lloc on es troben o de les circumstàncies econòmiques; subministra productes i serveis en línia a tot l'estat; informació del govern estatal; una guia amb llocs d'Internet seleccionats i vincles amb les altres biblioteques.

Vostés sí que fiquen la biblioteca digital.
Sí, però la biblioteca digital és un element parcial.
Vostés no han tingut en compte ni tan sols, ni tan sols la quantitat de llibres per
persona que menciona l'IFLA precisament en els seus informes necessaris per a nosaltres.

Per tant, vostés, com he dit, han fet una llei del passat, entre altres coses, perquè no sabien què fer.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

¿El turno en contra?
Señor Ballester, tiene la palabra.

El senyor Ballester Costa:

Muchas gracias.

Señora presidenta.

Saludar al presidente del Colegio de Bibliotecarios de la Comunidad Valenciana.
No iba a empezar mi discurso así, de verdad, pero después de oído lo oído, los señores sobre todo de la tribuna se van a ir con la sensación de que han venido a ver una película determinada y han escuchado, en el mejor de los casos, algún sueño, algún chascarrillo o alguna otra cosa.

Yo sí voy a hablar de la ley, yo sí voy a hablar del proyecto que ha tenido a bien el gobierno presentar -y para eso estamos hoy aquí en esta tribuna- a través de la Conselleria de Cultura y Deporte.
Y digo que subimos aquí a esta tribuna hoy a presentar y demostrar, una vez más, cómo el gobierno del presidente Camps vertebra una sociedad como la sociedad
valenciana, dotándola de instrumentos como esta ley para dar un mayor servicio y mejores
posibilidades a los ciudadanos de esta comunidad.

Esta ley nace con el espíritu de ampliar la calidad del mundo de la cultura, nace, y será sin duda un reforzamiento intrínseco de la cultura valenciana, nace como un instrumento útil del desarrollo y preparación de las mujeres y los hombres valencianos, nace, en definitiva, para
engrandecer nuestra cultura, aumentar las posibilidades de formación de todos y cada uno de los habitantes de nuestro territorio, generando más oportunidades e igualando las mismas para todos y cada uno de nuestros
representados.

Esta ley quiere -y es una ley realista que desarrolla sin estridencias los servicios
bibliotecarios de nuestra comunidad-, esta ley quiere ser posibilista, porque puede aplicarse en la totalidad de los
municipios de nuestra comunidad.
Esta ley quiere ser contemporánea, vanguardista, como decía la señora consellera, y de futuro, abarcando los cambios que las nuevas tecnologías han supuesto dentro de la comunicación escrita en el mundo de la lectura y la información.

Esta ley nace con su componente de ser una ley transversal que, junto con el
desarrollo de la educación, posibilite a los ciudadanos su desarrollo intelectual más cualificado y contemple todas las posibilidades de la expansión de los hábitos de la lectura en todas las circunstancias y en todos los territorios.

Señoras y señores diputados, el Grupo Popular presenta en este hemiciclo una ley que
implementa de forma clara y rotunda un mejor servicio, más ordenado y de mayor calidad dentro del sector de la biblioteca valenciana.

La pretensión del gobierno y de este grupo parlamentario presentando y avalando este
documento legislativo es dar una respuesta nítida de mejora de la situación en la que viven en la actualidad las bibliotecas valencianas y, al mismo
tiempo, ofrecer a los representantes del pueblo valenciano la posibilidad de
participar con su redacción aportando, si así lo entiende la mayoría, las mejores al texto que se puedan negociar.

Está en el espíritu de nuestro grupo que esta ley, al igual que todas las leyes que nos han
precedido en su aprobación en esta cámara, sea motivo de trabajo mediante el diálogo y el debate y no descartaremos nunca el que sus aportaciones a este
documento lo haga susceptible de mejoras, incorporando a las mismas llegado el
caso.

Pero visto lo visto y escuchado lo escuchado, con sus enmiendas a la totalidad,
en las cuales, y con reloj en mano, 14 minutos en algunas de las
intervenciones, 14 minutos de la intervención, no se ha hablado para nada de la ley de bibliotecas, para nada.
.
.
No sabemos
si es que cuando se estudiaron anteriormente otras leyes aún les queda el recuerdo o, como parece que están algunos en la historia, con sus insultos de faraones, etcétera, etcétera, parece que solamente se han quedado en ese lado de la historia.

Pero visto lo visto, con sus enmiendas, como decía, a la totalidad y la argumentación tan pobre que de ellas se hace de forma y tan sucinta en la presentación de las mismas, este diputado tiene la impresión que lo que pretenden es justo lo contrario, es que no se haga nada.
Esperemos
que quede solo en una impresión y su disposición a lo largo del debate en esta cámara y en la comisión sea la misma que pretendemos desde nuestro grupo, que no es otra que tener la
mejor ley posible que regule la realidad del mundo actual de la biblioteca en
la Comunidad Valenciana.

Esta ley pretende, y así lo recoge, un objetivo importantísimo, que no es otro que el fomento de la lectura de nuestra población desde los llamados «centros de lectura pública» municipales, y hace incidencia sobre lo importante que resulta, desde la posición de los ponentes de esta ley, en la creación y fomento de los hábitos de lectura de los ciudadanos.

Fomento de este hábito, que entendemos necesario para el enriquecimiento de la capacidad
intelectual de las personas, con lo que ello conlleva a la hora de desarrollar
la sociedad y la convivencia de las mismas en claves de pluralidad y libertad.
Por todo lo dicho y expuesto, esta ley servirá para ofrecer más y mejores oportunidades para, a su vez, seguir mejorando y corrigiendo al alza
indicadores que todos conocemos y que entre todos debemos procurar el mejorar.

Por ello, este nuevo documento que sustituirá a la Ley 10/1986, de 30 de diciembre, de organización bibliotecaria de la Comunidad Valenciana, dará soporte a todas las transformaciones y cambios producidos en estos tiempos, en
estos nuevos tiempos, como son la aparición de nuevos modelos de soporte, como el electrónico, que han variado posibilidades y dimensiones del libro y la información gracias a las nuevas tecnologías informáticas del nuevo mundo.

Los profundos cambios operados en nuestra sociedad en los últimos años han comportado un cambio muy importante en las funciones y servicios que
deben ofrecer y asumir las bibliotecas.
En este nuevo anteproyecto de ley, si
cabe, es aun más ambicioso en su formulación e introduce novedades que no me resisto a enumerar.
Regula de manera detallada
el sistema bibliotecario valenciano, definiendo en su artículo 4 los distintos tipos de bibliotecas y centros de información; establece los servicios que deben prestarse y como se articularán las relaciones entre los miembros del sistema; incorpora la obligatoriedad de
disponer de un mapa de bibliotecas, en su artículo 9, como instrumento básico para conocer la realidad del sistema bibliotecario de la Comunidad
Valenciana.
En este sentido, hay que apuntar que el concepto «mapa de bibliotecas» ya aparece en aquella ley del año 2002, del libro.

Incorpora la necesidad de elaborar un fomento de la lectura, básico a la hora de la creación del hábito de (inintel·ligible) .
.
.
por parte de los jóvenes; articula la estructura y funcionamiento de la red de bibliotecas públicas de la Comunidad Valenciana bajo la coordinación de la Conselleria de Cultura.
Introduce el concepto de «red electrónica de lectura pública valenciana» y regula su funcionamiento en el artículo 17; regula de manera muy detallada los parámetros básicos que han de cumplir los centros bibliotecarios municipales, lo cual implica
la incorporación a la ley en los aspectos que regulaba con anterioridad el Decreto 119/2005, de
24 de junio, del Consell de La Generalitat, por el que se dictan las normas
para la creación de centros de lectura pública municipales en la Comunidad Valenciana, con la finalidad de que se
disponga de una única norma básica reguladora.

A fin de agilizar la tramitación, otra novedad es el cambio en el proceso de integración de las bibliotecas municipales a la red de bibliotecas públicas.
Si hasta el momento se realizaba a través de la firma de un convenio, a partir de la vigente ley se integrarán por resolución de la Conselleria de Cultura y Deporte.

Se enumeran, asimismo, los derechos y obligaciones de los propios usuarios de
las bibliotecas en su artículo 22.
Se dedica un extenso capítulo a la Biblioteca Valenciana, artículos 13 y 14 del proyecto de ley, regulándose de forma detallada las funciones y servicios que desarrolla, incluyendo la
Biblioteca Valenciana Digital.
Se incorporan en el articulado las nuevas
tecnologías como herramientas de trabajo de los bibliotecarios y también como parte de los servicios que se deben de ofrecer.

Una novedad interesante que contempla este proyecto de ley es la incorporación a la ley de los centros de documentación, junto con las bibliotecas especializadas, y viene reseñado esto en los artículos 35 al 39.
Las bibliotecas de centros de enseñanza tanto universitaria como no universitaria, estarán presentes, pero no se entra en detalle, ¿verdad?
, toda vez que existe una normativa específica aplicable a este tipo de servicios y regulada, en algunos casos, por otra
conselleria.

Se introducen algunos cambios en la composición del consejo de bibliotecas, se incrementa el número de profesionales bibliotecarios, se suprime la obligatoriedad de contar con
el beneplácito de este órgano asesor para la resolución de las ayudas, por entender que en la función de los órganos asesores no debe incluirse su participación en los procedimientos administrativos ordinarios, por cuanto resta celeridad a
los mismos, y se considera suficiente informar de las resoluciones adoptadas.
Se incluye también un título específico, el cuarto, para regular infracciones y sanciones.

Todas estas novedades son por lo que hoy estamos presentando, entre otras
cosas, por lo que hoy se está presentando este proyecto de ley.
Todas estas novedades configuran eso que
queremos llamar ley de bibliotecas valencianas.
En definitiva, la Ley 10/1986,
de 30 de diciembre, de organización bibliotecaria de la Comunidad Valenciana, había quedado obsoleta e insuficiente debido a los grandes cambios acaecidos en la
sociedad durante los años de su vigencia y al nuevo papel que entendemos deben de jugar las
bibliotecas.

La sociedad nos exige que el centro bibliotecario garantice el acceso a la
información que se genera en soportes variado y cambiantes, y las bibliotecas deben
adaptarse a todas esas transformaciones, garantizando en condiciones de
igualdad de oportunidades el acceso de todos los ciudadanos al pensamiento y a
la cultura.
El sistema bibliotecario valenciano está integrado por 568 centros, de los cuales, 554 son bibliotecas de titularidad
municipal y conforman la red de bibliotecas públicas.

Las bibliotecas públicas municipales dependen de los respectivos ayuntamientos.
La Ley 8/2010, de
23 de junio, de La Generalitat, de régimen local de la Comunidad Valenciana, establece en su artículo 34 que todos los municipios deberán prestar, como servicio mínimo obligatorio, el de agencia de lectura, y, de más de 5.
000 habitantes, el de biblioteca.
Desde La Generalitat se ha realizado
una fuerte apuesta por el servicio de biblioteca pública mediante el apoyo continuado a la red de bibliotecas públicas a través de la convocatoria de ayudas para la adquisición de lotes fundacionales, renovación de colecciones bibliográficas, equipamiento informático, mobiliario y desarrollo de campañas de fomento del hábito lector.

Además, merece una especial atención el fuerte impulso que desde La Generalitat se ha realizado en los proyectos de
informatización e introducción de nuevas tecnologías en las bibliotecas públicas.
En concreto, destaca el proyecto ya consolidado de la red electrónica de la lectura pública valenciana, en marcha desde el año 2001 y que cuenta en la actualidad con 270 bibliotecas de 169 municipios,
siendo una de las pioneras a nivel español en este tipo de proyectos.

Como bien recoge el artículo 44 de la Constitución española, los poderes públicos promoverán y tutelarán el acceso a la cultura, a la que todos tienen derecho, y, así también, nuestro Estatuto de autonomía dispone en su artículo 2 que corresponde a La Generalitat, en el ámbito de sus competencias, promover las condiciones para que la libertad e
igualdad de los ciudadanos y los grupos que se integran, sean reales y
efectivas, eliminar los obstáculos que dificulten su plenitud, fomentar el desarrollo de las peculiaridades
del pueblo valenciano y facilitar la participación de todos los valencianos en la vida política, económica, cultural y social.

El artículo 49 del Estatuto de autonomía es donde se refleja las competencias que La Generalitat tiene en clave de
archivos, bibliotecas, museos, hemerotecas y centros de depósito que no sean de titularidad estatal.
Las tecnologías de la información y la comunicación, así como la progresiva incorporación de los instrumentos que le proporciona la sociedad del conocimiento, deberán permitir la obtención de los medios y recursos adecuados destinados a una prestación de servicios bibliotecarios plena y más eficaz.
Existe, además, en relación con ello, una gran preocupación por dotar a esa prestación de servicios de una renovada gestión en pro de la defensa y protección de los derechos de la propiedad intelectual, que, día a día, debido a un mayor gama de servicios ofertados y a la aparición de una diversidad de soportes, se activan crecientemente en el quehacer diario
de las bibliotecas.

Este mandato, tanto de la Constitución española como el de nuestro Estatuto, es el que lleva a este gobierno a presentar
esta nueva ley de bibliotecas para la comunidad y que así se desarrollen todas las inquietudes que reflejan las leyes orgánicas.

En vista de que no nos va a dar tiempo.
.
.
Señoras y señores diputados, esta es una ley necesaria, moderna, real, avanzada, de futuro y
que pone a esta comunidad en la avanzadilla de igualdad de oportunidades para
sus vecinos bajo el prisma que la cultura conseguirá elevar la capacidad de los mismos.

Yo les pediría que a estas intenciones se sumara la de los votos de esta cámara y retirasen ustedes su enmienda a la totalidad y trabajaran con nosotros,
tanto en comisión como en el debate en esta cámara, en conseguir la mejor de las leyes, que no es otra la finalidad que este
gobierno y esta conselleria se han propuesto con esta nueva ley.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Turno de réplica.
(Veus) ¿Que primero quién va?
(Veus) ¿Ella también quiere?
¿Ella también quiere?
(Veus) Para réplica.
.
.
(Veus)

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor diputat, vaig a començar per una de les coses que se m'ha comentat ara.
Ha parlat el senyor Ballester d'insults.
.
.
Jo, si algú considera que la paraula que he dit és un insult, no tinc cap problema en retirar-la, perquè la idea no era d'insult.
.
.
Per a mi.
.
.
, (veus) per a mi, això, no és més que una figura literària, passat al llenguatge habitual, en la qual se convertix en una metàfora de.
.
.
, per la similitud, per la similitud de comportaments entre una
persona i una altra, que els dos han actuat restringint el dret a la comunicació i, per tant, per això he fet eixa.
.
.
Si algú ho considera un insult, no tinc cap problema en retirar-lo.
Jo simplement done
explicacions, que la meua voluntat no és la d'insult.

Però també tinc de dir que tenen la pell molt fina, tenen la pell molt fina, senyors
diputats i diputades del Grup Popular, perquè, realment, ací els únics que hem patit.
.
.
, els únics que hem patit.
.
.
, de l'únic lloc on han procedit a vegades insults directes, directes, assenyalant i
tal, i sempre sense micro, perquè no en quedara constància, ha segut del seu grup.
Per tant, espere també que, si alguna vegada se produïx això, tinguen la mateixa sensibilitat de, també, fer a les persones.
.
.
, sí, sí, fer a les persones que ho hagen dit que ho retiren.

Mire, és.
.
.
, és.
.
.
, després de la seua intervenció ens quedem exactament igual.
¿Que no hem parlat de la llei?
Perdone, vosté no m'ha escoltat.
Jo (inintel·ligible) .
.
.
, vosté no m'ha escoltat: les meues primeres paraules han sigut que no compartíem l'esperit de la llei.
Tota la meua intervenció.
.
.
Si no diferencia, jo me tinc de sentir.
.
.
, si no diferencia, jo me tinc de
sentir al·ludit: tota la meua intervenció he estat parlant de la llei, i dels motius pels quals vostés fan una llei.
Després de la seua intervenció, me ratifique.

Vosté ha parlat de foments d'hàbit de lectura, i jo també, efectivament, i ahí tenim el nostre dèficit, i ahí tenim el nostre dèficit, el dèficit que vostés, que tenen la responsabilitat, com a grup que dóna suport al Consell, ¿eh?
, d'instar, com reiteradament nosaltres fem, que fagen les coses ben fetes, que no
perga un cèntim, ¡ni un cèntim!
, de les subvencions que vénen per a comprar llibres.
Perquè vostés diuen: «és que tenim de ficar el 50%».
.
.
El mateix que fem amb els ajuntaments, ¿o no?
, ¿o les dotacions que se'ls dóna als ajuntaments són lliures que ells posen una altra quantitat per a comprar?
(Veus) Doncs, exactament el mateix, ¡el mateix!
Perquè estem fomentant, en este cas, l'adquisició de materials bibliogràfics nous perquè aixina estiguen més actualitzades les biblioteques i aixina, d'esta manera, puguen accedir també més persones a la lectura o a l'accés, tingues accés a estos llibres que posem allí.

Per tant, primera, foment de lectura, primera, adquisició de llibres, ¡no (inintel·ligible) .
.
.
tornar a perdre ni un cèntim!
.
.
.
Això és el que vull sentir jo, que no van a tornar a deixar perdre ni un cèntim, ¿eh?
, que anem a fer un programa de foment de la lectura, jo ja li he dit uns.
.
.
Poden ser estos, però deia.
.
.
 un dels àmbit a qui ha d'estar dirigit i no ho veig, el problema és que no ho veig.
El problema és que li reitere el mateix que li he dit: estan fent lleis vostés, perquè fer lleis no els costa diners i no estan fomentant la lectura, perquè fomentar la lectura requerix un pressupost i ahí sí que es veu si realment tenen voluntat o no tenen voluntat de fer-lo.

M'ha parlat de les novetats.
Quan entrarem, i vosté sap que tenim les esmenes parcials presentades, ja discutirem article per
article i tot.
Jo sí que li he dit: me mantinc en la meua primera intervenció, després de la seua no he canviat absolutament res.
Per què?
Perquè hi ha novetats, clar que sí, a més jo recorde que li ho he dit, que hi ha novetats que no considere negatives.
L'únic que considere que és una pèrdua de temps és fer una llei com esta, que no aportarà més que coses puntuals, que igual podien fer-se sense modificacions de la llei,
que igual es podien fer.
I que l'únic que podia, l'única cosa que podia justificar un canvi legal seria haver fet una veritable
revolució, en el bon sentit de la paraula, no de la inestabilitat sinó de crear eixe nou concepte de biblioteca amb un concepte molt més ample, eixa biblioteca en la qual puga ser presencial i pugues també des de ta casa, perquè cal pensar en la gent que no té la capacitat de desplaçament, des de casa accedir als serveis de la biblioteca, a tots els serveis.
Esta no ho garantix, no, no.
.
.
No me diguen això, perquè si me diuen això és que no.
O no he sabut jo explicar-me o no me volen entendre.
Home, faltaria més que feren una nova llei de biblioteques i ni tan sols constara, ni tan sols
costara el format digital i ni tan sols constara el que és la comunicació per Internet.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
Estem parlant de coses diferents.
I crec que després de la meua intervenció encara no mos hem pogut entendre.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Senyora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Señora consellera, mire esta ley que usted nos trae empezó siendo un borrador que se llamaba «ley de bibliotecas y fomento de la lectura», pero, claro eso es lo mismo que están haciendo en todas las otras comunidades autónomas: fomentar la lectura con planes de lectura, porque compran libros y luego
fomentan la lectura.
Aquí no compramos libros, no hace falta fomentar la lectura.
Supongo que alguien le
dijo: «Oiga, que eso de fomentar la lectura es muy complicado, porque es un compromiso
muy serio con lectores, con escritores, con editores, con ilustradores, con
distribuidores.
.
.
» Y entonces, ay, ay, ay, quitaron lo de fomento de lectura.

Ella está documentándose ahora mismo con la biblioteca andante, que es el señor Maluenda, está documentándose.
(Aplaudiments) Este es el interés, esto es cuando dicen que quieren consensuar con la oposición, es el interés de la consellera consensuando con la oposición, pero, bueno.
.
.

¿Qué le interesa a usted de esta ley?
Supongo que presentarla en plan campaña electoral de que han hecho una ley de bibliotecas, quizás, a lo mejor, porque haya alguna biblioteca que habrán financiado ustedes con el plan Confianza, si la hay.
Le puedo asegurar que en
el plan Zapatero yo conozco muchas, la primera la de mi pueblo, al de Bétera, pagada con el plan Zapatero.
Entonces, bueno, pues vamos a ver si sacamos
los espacios.
Importante.
Porque los espacios es la primera cuestión de las bibliotecas.
Y ya podría decirle a lo mejor a su alcaldesa de Valencia que no puede tener bibliotecas públicas en algunos barrios que tienen más población que un municipio pequeño o grande y que son simples agencias de lectura.
Por tanto, bien está el espacio.

Pero luego el espacio hay que dotarlo de algo, de alma, de contenido, de
libros, de fuerza.
¿Qué es lo primero que ha hecho la consellera ahora mismo en las bibliotecas?
Recortar la prensa.
Porque el primer acceso
para una biblioteca es ir a leer la prensa y lo que acaba de hacer es quitar prácticamente todos los periódicos de las bibliotecas públicas.
Después del periódico viene el trabajo de asesorar, de enseñar lecturas en grupo, de presentar libros.
Eso es lo que hace un bibliotecario.
¿Y eso cómo se hace?
¿Con qué dinero, señora consellera?
¿O es que ahora resulta que me va a decir usted que es moderno y vanguardista no
poner dinero en las leyes?
¿Cómo hacemos ahora mismo leyes que se dé respuesta nítida, clara y comprometida?
¿Sin dinero, con trueque?
Que hemos inventado otra fórmula, porque no creo que sea usted tan purista ahora mismo que no quiera poner
dinero en las leyes.
¿Que ha inventado usted algo?
No.
Es que usted no piensa cumplir la ley.

Porque, mire, yo he hecho creo que más de setenta enmiendas, todas ellas importantes en mi opinión, pero estoy dispuesta a cambiársela por una memoria económica que detalle qué dinero va a poner usted en esa ley, se las cambio.
Haga usted una memoria económica y no nos tome más el pelo.
Diga efectivamente qué va a hacer en esa ley y cómo lo va a poner.
Porque resulta que esta consellera está viviendo del cuento y del victimismo que hace de la gestión de Zapatero.
Zapatero sí pone el dinero para libros y ella se los ahorra.
(Aplaudiments)

Porque esta ley no es la primera trampa que quiere hacer a las bibliotecas.
La consellera pillina, que pillina es un rato, saca las subvenciones de la siguiente manera.
Ella nunca sabe cuándo va a convocar las ayudas de bibliotecas para que los ayuntamientos compren
libros, no lo sabe, y entonces los mantiene a todos en asfixia permanente.
Los
ayuntamientos no se fían, porque no tienen dinero y dicen: «Yo no compro, porque luego no me paga.
» Porque como depende, depende de la disponibilidad presupuestaria, los
ayuntamientos no compran.
Entonces, llega y la saca el 26 de agosto y dice: «Antes del 8 de octubre tienen que estar.
.
.
Ya no se vale.
» Entonces, todos los ayuntamientos corren a comprar libros.
Como no les da
tiempo, no gastan la subvención.
¿Qué partida se ahorra?
La que pone ella.

Eso es lo que hizo usted en el presupuesto de 2010.
De todas las ayudas que
usted convocó, que subía en ayuda a biblioteca, editorial valenciana o fondos, renovación de fondos, 2.
400.
000 euros, resulta que dejó de entregar más de 500.
000 euros, el dinero que ella pone.
Esta es la trampa primera que usted
hace en las bibliotecas.
Es decir, tiene usted tanta desfachatez y poca vergüenza que lo primero que hace es ahorrarse el dinero que usted debería de poner.

Mire, señora consellera, los representantes de la Asociación Profesional de Ilustradores y de la Asociación de Editores del País Valenciano dijeron ya este verano que suspendían todas las actividades programadas hasta final de año por no tener las ayudas de la conselleria.
La feria del libro todos los años, y se lo he dicho antes, no sabe si podrá realizarla, porque no dispone de la ayuda de la conselleria.
El Colegio Oficial de Bibliotecarios y Documentalistas llora y se queja porque
no cumple usted el convenio del ministerio para comprar libros.

¿Sabe cuál es su gestión?
Pues la gestión del Partido Popular como siempre es, en primer lugar, utilizar en vano el
nombre de los valencianos.
Utilizarlos como excusa a los valencianos,
intentando decir que les va a prometer y a regalar leyes que usted misma no
piensa cumplir.
Los valencianos no merecen haberse quedado a la cola de toda
España en libros por habitantes, no merecen no tener el acceso a una lectura pública, ni merecen tampoco, como profesionales del sector del libro, no tener
capacidades en esta comunidad para desarrollar lo que la industria del libro se
merece.
Esa es su gestión, señora
consellera.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Ballester, para finalizar este turno de réplica.
Marga, luego fijas tú posición.
Finalizamos el turno de réplica.

El senyor Ballester Costa:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Pañella, me voy a dirigir a usted para que entienda claramente.
Hoy solamente hemos
subido tres personas a esta tribuna, una por su grupo, que es usted, otra por
el Grupo Socialista, que es la señora Noguera, y un servidor.
Más tarde subirá el otro grupo a fijar posición.
De la ley, de la ley hemos hablado dos, dos, en masculino, dos.
Otros u otra,
señora diputada, ha venido aquí a contarnos algo que se preparó en la época evidentemente de Tutankamon, algo que debe de conocer profundamente porque
lleva muchos años en esto, pero nada que ver con la ley que hoy aquí se presenta.

¿Y sabe usted cuál es la primera conclusión que yo saco?
Que a diferencia que usted, que sí que la ha hojeado por encima, encima, hay algunas cosas que se ha saltado, que
ahora se lo diré, ella no ha leído ni una sola página, ni un solo artículo.
O sea, que en realidad lo que ha hecho ha sido venir aquí a contarnos una serie de chascarrillos, a insultar, que ha sido ella la que
insulta, insultar a la señora consellera, etcétera, etcétera, y a contar una película y a faltar el respeto de alguna forma a unos señores que están ahí arriba y señoras, que han venido a escuchar cuál era la postura del Partido Socialista sobre la ley de bibliotecas, que la
vamos a aprobar en esta cámara, y ella se ha dedicado a hablar de su libro, de su libro.
Ni una sola mención.

Y ha llegado a hacer la siguiente afirmación, señor Pañella, dice: «¿Qué nos interesa, que les interesa -mejor dicho- sacar a ustedes de esta ley?
» Pues, mire, le voy a responder.
Al Grupo Popular le interesa sacar de esta ley
algo para generar nuevas, mejores, mayores oportunidades para los valencianos y
para las valencianas.
¿Y sabe a usted lo que le interesa a ella?
Nada, de eso, nada.
A ella le interesa
hablar de otras cosas, pero de esto nada, justamente lo contrario que interesa
a este grupo: el tener hoy, el debatir hoy, de forma específica una ley de bibliotecas, no hablar de faraones, ni de procesados, ni de si
me van a poner o si me van a quitar.
De eso se trata, hablar de ley de
bibliotecas para dar un servicio mejor a todos y cada uno de nuestros vecinos.

Ya en su primera intervención estuvo catorce minutos que duró, tuve a bien controlarlos, y no llegó a decir ni una sola palabra.
¿Qué quiere que piense yo, señor Pañella?
Yo creo que es que no se lo ha leído.
No se ha molestado.
Ha tirado de ordenador, ha buscado en el archivo de los
faraones y han sacado un papelote y ha subido aquí a vender una película que no tiene nada que ver con lo que hoy nos ocupa.

Mire, señora Noguera, es de esas personas que cuando sube a esta trona les gusta
escucharse, le gusta escucharse cuando habla e incluso le pasa como a los malos
toreros, se adorna y se gusta pidiendo palmas, (aplaudiments) se adorna y se gusta pidiendo palmas.
Pero yo le voy a hacer una reflexión: hágaselo ver, hágaselo ver porque todo no está en el insulto y en contar aquí lo que a uno le pase.
Yo creo que debería de hacérselo ver por una sencilla razón.
Cada vez que usted ha ido a buscar la respuesta en el pueblo, en los
votantes, en los que te quitan y en los que te ponen, a usted puerta como a los
malos toreros por el callejón, puerta como a los malos toreros.
Es más, sígaselo haciendo ver porque cada vez que sube aquí, cuando nos viene a dar una clase de dicción, de sabiduría y de conocimiento, de esas que a usted le gusta y se pone ahí en su tema.
.
.
(Remors) No lo he oído, pero, bueno, es igual, ahora cuando suba me lo comenta.

Decía que esa forma que ella tiene, pues son las que la gente no le va a perdonar.
Y
desde luego no le van a perdonar nunca los valencianos algo, señora Noguera, ni a usted, ni al Partido Socialista, y es que estén de espaldas a esta comunidad en cosas tan importantes como es la ley de
bibliotecas.
Eso no se lo van a perdonar nunca.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Ahora sí, para fijación de posición, por parte de la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos, habiéndose retirado la enmienda presentada por los mismos, tiene la palabra la señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señora presidenta.

Bien, para que quede claro cuál va a ser la posición de Esquerra Unida.
Nosotros nos vamos a abstener en las dos enmiendas a la
totalidad.
Aunque tengo que decir que, vistas las defensas y las intervenciones
y los estilos de quien está defendiendo desde el Partido Popular este proyecto de ley, dan ganas de volver
a recuperar la enmienda a la totalidad presentada.
Pero, bueno, seguiré, seguiré con la explicación.

Vamos a ver.
Nosotros tenemos serias dudas de que esta ley, este proyecto de
ley sirva realmente para completar la organización o articular la organización del sistema bibliotecario valenciano, serias dudas.
Sin embargo, vamos a
tratar de ajustar una serie de enmiendas para ver si es posible la mejora de
esta ley.
Y, en este sentido, por eso tomamos una abstención, una posición inicial de abstención respecto a las enmiendas a la totalidad.

Pero sí que quiero plantear algunas de nuestras posiciones respecto a este texto y, lógicamente, derivado de eso, pues respecto a las posiciones que se han mantenido
en las enmiendas a la totalidad.

Esquerra Unida comparte la necesidad de una ley que complete la organización del sistema bibliotecario valenciano, incluyendo todas las realidades que
dicho sistema debería ir incorporando, realidades nuevas del patrimonio documental, en producción libraria y en ciudadanos lectores.

Realmente, nuestras reservas van, en primer lugar, porque da la sensación de que La Generalitat, que tiene asumidas competencias plenas en materia
bibliotecaria, excepción hecha de las titularidades que el estado se reserva en la Constitución, no acaba de asumir dichas competencias, con lo que el articulado de la ley
decae en algunas responsabilidades de La Generalitat; por ejemplo, en cuanto a
centros de documentación y bibliotecas especializadas.

Que en la actualidad no exista un órgano expresamente dirigido a la coordinación de dichos centros, no exime que sean regulados por ley, independientemente del
desarrollo reglamentario correspondiente.
Para decirlo claramente, que la
Conselleria de Cultura y Deporte no asuma, en la actualidad, la organización de dichas bibliotecas no exime a La Generalitat, en su conjunto, de
organizarlas y coordinarlas.
Y para ello debería establecer, al menos, los cauces oportunos.

Nos parece que, en ese sentido, la ley queda bastante parca.
Y nosotros hemos
propuesto, en ese sentido también, algunas enmiendas que van abundando en esos términos.

Por otra parte, la necesidad de elaborar un texto legal, aunque se justifique
con su actualización y puesta al día, no debe basarse únicamente en los parámetros tecnológicos.
La oportunidad de mejorar un texto que en más de veinte años no ha podido adaptarse a una realidad cada vez más rica en novedades en el terreno de la información y la documentación, aderezadas o adornadas por las tecnologías, no parece tener límites.
Parece obvia.
Y, sin embargo, no es la única motivación respetable para hacer una modificación o un cambio en profundidad en un proyecto de ley que debe organizar todo el
sistema.

En el fondo también hay otras realidades, otras motivaciones que creemos que son importantes e
interesantes.

El gobierno de La Generalitat debería haber aprovechado la oportunidad para, de una vez por todas, apostar por las
bibliotecas y centros de documentación.
La infraestructura técnica está en marcha.
Y cabe destacar los avances que se están haciendo en términos puramente técnicos.
Pero no se puede elaborar una ley intentando ignorar el terrible vacío cultural, al que las bibliotecas no son, por desgracia, ajenas.

Creemos que el Consell debería haber aprovechado este proyecto de ley para dar un paso hacia la gestión cultural integral, potenciando el uso de las bibliotecas públicas como órgano de difusión, dinamización y animación, no sólo lectoras -que ya lo intentan hacer con los pocos recursos que cuentan-, sino también de la cultura más ampliamente entendida.

La biblioteca como centro de la vida cultural de los municipios y de los
barrios es un papel que entendemos, perfectamente, desde la heroica etapa -y me remonto ahí- de los bibliotecarios de las misiones pedagógicas de nuestra segunda república.
María Moliner y Juan Vicens son exponentes clarísimos.

A diferencia de aquellos tiempos, hoy disponemos de tecnologías de difusión de la información y el conocimiento que deberían ser tratadas con óptima eficacia.
Y nadie mejor que los profesionales del sector documentalista y
bibliotecario para ponerlas en funcionamiento, como perfectos transmisores de
conocimientos y también tecnológicos.

Pero una ley que parte sin dotación presupuestaria, que no se acompaña de una memoria económica -a parte de las exiguas líneas de subvenciones y becas, líneas que no han sido incrementadas en décadas-, es una ley condenada a no ser cumplida.

El texto presentado, este proyecto de ley, a parte de su articulado poco
equilibrado, con un desarrollo especialmente prolijo en algún tipo de bibliotecas, pero muy parco en otros, aunque ha sido -y nos consta- enriquecido por buenos profesionales, como tenemos en esta comunidad, tiene una
dolencia básica.
Y, una vez más, se ignora la inversión necesaria; se ignoran las carencias de personal en las redes que se intentan
levantar.
Redes que tendrán que ser gestionadas y atendidas por profesionales que, dicho sea de paso, jamás han tenido tantos, jamás hemos tenido tantos y tan bien formados en nuestras universidades como en
estos momentos, pero que no van a tener ofertas de plazas que ocupar.
Profesionales que no van a poder gestionar bibliotecas que no van a tener
fondos suficientes para atender a los usuarios y usuarias.
Y usuarios y
usuarias a quienes no se les encuadra en un plan más amplio de atención cultural, en donde las bibliotecas puedan desarrollarse, desde su plena
gratuidad, como base de la actividad cultural, de la vida de cada barrio y de
cada localidad, y siendo un factor para la promoción de la lectura y para la normalización del valenciano.

El proyecto de ley puede ser la base que complete la organización del sistema bibliotecario valenciano.
Pero necesita mejorarse, completarse,
equilibrarse y presupuestarse.
Y para eso se necesita voluntad del Partido
Popular.

Esquerra Unida, por tanto, tomará su posición definitiva en función de las enmiendas que se asuman al final del debate.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sanz.

Señorías, vamos a proceder a la votación, de forma separada, de las enmiendas.
Y teniendo en cuenta que la enmienda
presentada por la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos ha sido retirada, pues votamos, en
primer lugar, la enmienda presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.
Comienza la votación.
¿Votos a favor?
38.
¿Votos en contra?
48.
¿Abstenciones?
2.
Queda desestimada la enmienda presentada por el Grupo
Parlamentario Socialista.

Y ahora votamos, señorías, la enmienda presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
¿Votos a favor?
39.
¿Votos en contra?
48.
¿Abstenciones?
1.
Queda desestimada la enmienda presentada por el Grupo
Parlamentario Compromís.

Señorías, esta tarde el pleno se reanudará a las cinco de la tarde.

Se suspende la sesión.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 40 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 1 minut)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

Pregunta 1.
097 al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre el cost de la publicació anomenada «Els 400», que formula la diputada senyora Ana Isabel Noguera Montagud (GP Socialista)
(RE número 72.
739).

El senyor vicepresident primer:

Es reprén la sessió.

Passem a les pregunte de control al Consell.

Primera pregunta, que és la 1.
097, que formula la il·lustre diputada del Grup Parlamentari Socialista, senyora Ana Noguera Montagud,
a l'honorable senyor conseller d'Educació sobre el cost de la publicació de l'anomenada «Els 400».

Per a la seua formulació, té la paraula la senyora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Señor conseller, en una cena que celebró usted recientemente con miembros de su partido, una cena orgánica de partido, donde estaba el presidente Camps y usted mismo, entregó un folleto publicitario de los cuatrocientos, los cuatrocientos centros que
entiende usted que se han construido.

Entendiendo que es una cena de partido y pagada la publicidad por la
Conselleria de Educación, ¿puede decirnos cuánto ha costado a las arcas públicas?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Noguera.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Señora Noguera.

En primer lugar, informarle que el folleto al que usted hace referencia -que tengo aquí en la mano- es un documento que es accesible a todo el público, por ejemplo, y como tal, ha sido remitido a todos los alcaldes de la
Comunitat Valenciana, que son 544, a todos los diputados de estas cámaras -espero que usted lo haya recibido-, a los medios de comunicación y a todo el que francamente lo solicita.

Es un documento de carácter informativo, y usted misma en su pregunta dice por qué tiene que ser informativo.
Porque usted dice: «Los centros que dice usted haber construido.
» ¡Fíjese usted!
Usted misma está pidiendo que le digan o que le ratifiquen si, efectivamente, se han construido
o no se han construido.

En definitiva, también hemos habilitado un correo electrónico a través del cual se puede hacer, cualquier particular o institución, este tipo de iniciativa.

Decirle que han sido 4.
200 ejemplares los que se han editado con un importe
total de 4.
100 euros.
De manera que los datos que usted me pide están aquí reflejados, menos de un euro por folleto en cuestión.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.
(Aplaudiments)

Senyora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Señor conseller, usted sabe perfectamente que esto, efectivamente, es una publicidad engañosa, tan engañosa como aquellos carteles que usted hizo en el año 2006-2007, en la anterior campaña electoral, donde ponía «Ací tens el teu col·legi», y la mayoría están oxidados en el solar donde el colegio no está.
Por cierto, aquello se hizo en el mayor esplendor de la época de la trama Gürtel en esta comunidad autónoma.
Es engañosa porque estos cuatrocientos colegios no son -como usted da a entender- nuevos.
Nuevos hay ciento treinta y uno; lo otro son reformas, ampliaciones, un
gimnasio, un aulario.
.
.
Muy importante, por cierto, aquí el único que tiene complejos es usted, y, por lo visto tiene turbia la conciencia y
necesita sacar este folleto.

Pero, es engañosa, además, porque usted dice que son 1.
800 millones de euros lo que ha invertido.
Lo
cual, si la deuda significa que está en 2.
500 millones, una de dos, o usted no ha pagado nada -cosa que es difícil de creer-, o hay un desfalco en las cuentas de 700 millones de euros que no está en colegios, porque, si no, aparecería.

Lo cierto es que esta publicidad que usted dice que, efectivamente, ha
repartido por todas partes a ayuntamientos y demás, se ha hecho con dinero público, y con algunas cosas difíciles de explicar como, por ejemplo, que en estos cuatrocientos centros están algunas de las empresas -en estos momentos sentadas en el banquillo judicial por posible financiación ilegal- como Sedesa, Lubasa y Piaf, contratos algunos de ellos muy polémicos, que están aquí en los cuatrocientos; por la Sindicatura de Cuentas, que se dieron a dedo, de
forma amiguísima, con sobrecostes y ocultando algunas cosas como, en el caso de Piaf, el
informe de la policía judicial decía que se pagó facturas de cierre de campaña del PP en Castellón en 2008 de trabajos realizados por Orange Market.
¿Les suena, Orange Market?
Todo eso está aquí en los cuatrocientos que usted no ha puesto.

Pero, es más, esta publicidad engañosa -que usted ha mandado a todo el mundo- supongo que, como aporta publicidad, de la misma manera este grupo
parlamentario podría -la conselleria- financiarle los cuatrocientos que faltan y que están en barracones, que también sería una buena forma de informar.
Porque, ¿cuántos folletos institucionales ha hecho desde que usted es conseller hablando del fracaso escolar, del abandono, del absentismo, de cuestiones
importantes para prevenir justamente lo que importa en educación?
¿Cuántos folletos ha hecho usted desde que es conseller de materia educativa justamente para ayudar a la formación y a la educación de los jóvenes?
Y, en cambio, sí hace esto que es publicidad.

Pero, mire, hay una duda que tengo en la cabeza: ¿qué diferencia hay entre una campaña, una posible campaña ilegal o irregular -que ahora mismo está investigando el juez, pagada por Orange Market o por la trama Gürtel- y esto pagado a cara descubierta por la Generalitat valenciana?
¿Qué diferencia hay?
¿Me lo podría usted explicar?
¿Qué pasa, que ahora ya, como la trama Gürtel está sentada en el banquillo, tenemos que hacerlo a cara descubierta y con dinero público de la propia Generalitat valenciana?
Porque, lo que no tiene nombre, ni
perdón, ni judicial ni político, es que usted esté recortando todas las actas educativas de dinero público, que esté haciendo un agujero, un enorme socavón en la educación pública porque no puede pagar becas ni de comedor, ni de ayudas a libros, ni
transportes universitarios, ni siquiera las de educación especial que salen a la puerta a protestar, y sí tenga dinero público para hacer eso.
Eso es lo que no tiene ningún tipo de perdón.

Yo creo que ustedes no han entendido todavía por qué el vía crucis judicial del señor Camps y de su gobierno está siendo algo más que un peldaño, un ratito.
Ustedes no han entendido todavía que si su gobierno está en estos momentos en el banquillo sentado judicialmente es porque realizan
publicidad engañosa, manipuladora, con dinero público.
Es decir, están sentados en el banquillo justo por esto, señor conseller.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Noguera.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Señor presidente.

Señora Noguera, como vemos todos los que le hemos oído a usted, a usted lo que menos le importa son las infraestructuras educativas.
Hemos tenido que hacer esto porque, ¡fíjese usted!
, aquí están todas las fotografías, todas, de cada uno de los centros, físicamente están los centros fotografiados.
Y usted, en lugar de decir mentiras, en lugar de
decir mentiras y falsedades, usted puede ir a cada uno de los de las lista que
están aquí o los de la foto que están aquí, y ver, y hablar con los profesores, con los directores, con los alumnos y las
alumnas a ver si la obra se ha hecho o no se ha hecho.

Señoría, más claro, ¡agua!
Esto es un folleto informativo, porque todo lo que hay aquí se ha hecho.
Concretamente, de los cuatrocientos, trescientos setenta y uno, o
es obra nueva totalmente o adecuación integral y reposición del centro nuevo completamente, nuevo completamente.
(Aplaudiments) O usted me dirá, o usted me dirá.
.
.
Gracias.
O usted me dirá, señoría, que se tira todo un centro porque está viejo y se vuelve a hacer nuevo y ya no es nuevo.
(Veus) Pues, vaya usted al pueblo o ciudad donde se ha hecho y pregunte usted.
.
.
-no me aplaudan que me quitan tiempo-, pregunte usted, señoría, pregunte usted.

Mire, esto es un folleto informativo, pero esto, señoría, esto que tengo aquí, esto, es lo que hicieron ustedes.
Esto, ¡fíjese!
Esto es un folleto informativo, porque todo lo que hay aquí son centros hechos.
Y esto es un mamotreto de propaganda hecho dos veces antes
de las elecciones de 1995 (veus) por el Partido Socialista.
.
.
(Aplaudiments) Un momento, un momento, que aquí, aquí, lo que usted tiene marcado en azul ni siquiera son obras, son.
.
.
No, no,
son.
.
.
, aparte de las de Elche, que las hemos hecho todos nosotros, señor ex alcalde, son cosas que ni siquiera están hechas, están en mapas, en mapas y simplemente en maquetas.
Y, ustedes, con los mapas y las
maquetas se gastaron el dinero de los valencianos haciendo todo esto, dos meses
antes de las elecciones.
Y es que ustedes no ven, no ven la viga en su ojo, la
viga, por cierto, de construcciones, señor Luna, y reformas, de construcciones y reformas
(aplaudiments), la viga en el ojo propio.
Sí, sí, tóqueme usted la cara.
Mire, así la tienen ustedes la cara, señoría, así, así de gorda, así, señoría.
(Aplaudiments) ¿Qué les duele a ustedes?
¿Qué les duele?
Que hemos hecho cuatrocientos centros, nuevos o renovados
integralmente, que hemos invertido 1.
811 millones de euros.

Y, señora Noguera, tantos años de estudiar y no se entera usted de nada.
Mire, usted, es que CIEGSA, además de construir, dota a los centros; tiene que comprar el mobiliario, los
ordenadores, el equipamiento, etcétera, etcétera.
Y sepa usted, señorías, señora Noguera, porque se lo dice la auditoría correspondiente, que el patrimonio de CIEGSA supera la deuda.

Por tanto, todas las falsedades, todas las mentiras, todos los mamotretos no
les van a ustedes a servir de nada.
Ustedes, con su rollo, con su denuncia, con
su constante falsedad, con su constante calumnia.
Nosotros, colegio a colegio,
ciento.
.
.
(Veus) Ciento no, 1.
811 millones, cuatrocientos centros educativos.

Aquí está la verdad, señorías, aquí está la verdad.
Y, si tienen dudas, yo les invito.
Vayan del 1 al 400.
Y me lo
comprueban, del 1 al 400.
¿Verdad?
El señor Luna sabe muy bien, y él, que es entendido en construcciones, sin duda, sabrá perfectamente que están bien hechos.
(Veus)

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
022 al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre l'eliminació d'unitats d'Educació Primària, que formula el diputat senyor Josep Maria Pañella Alcàcer (GP Compromís) (RE número 71.
325).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyor conseller.

Senyories, passem a la pregunta 1.
022, que formula l'il·lustre diputat Josep Maria Pañella, a l'honorable senyor conseller d'Educació sobre l'eliminació d'unitats d'educació primària.

Per a la seua formulació, té la paraula el senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, en la proposta de reglament escolar per al present curs
2011-2012 hi ha una previsió d'eliminació de 128 unitats.
Li pregunte per la justificació d'estes 128.
.
.
¿Per què?
¿Per què se suprimixen estes 128 unitats?

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Pañella, per la seua pregunta, però me dóna lloc a aclarir-li una cosa que no sé d'on l'ha tret.
¿D'on ix eixa xifra que vosté dóna de 128 unitats que no se van a suprimir?
No és cert.

En este sentit, li he de dir que se va realitzar una primera proposta, que se
va remetre, d'arreglament escolar, al consell escolar, per a la seua valoració.
Se van presentar les corresponents al·legacions, i el balanç general d'unitats -per favor, prenga nota, si és tan amable- és la següent.
.
.
No prenga nota perquè ja ho té contestat per escrit fa temps.
O siga que, si me pregunta açò, és perquè vosté.
.
.
No sé per què.

En fi, però recorde vosté l'escrit que jo li vaig enviar en una pregunta.
Son 216 unitats creades enfront de
73 unitats suprimides.
En definitiva, la diferència entre les unitats creades i suprimides fa un balanç positiu de creació de 143 unitats.
Eixa és la realitat.
Eixa és la meua resposta per escrit, i, ara, perquè vosté vol, també oral, cosa que faig amb molt de gust.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies per contestar-me amb molt de gust, i, amb molt de gust, jo, també, li faig la rèplica.

Indubtablement, poden haver-hi modificacions, perquè açò se fa en la proposta que vosté passa en desembre -si no m'equivoque, si no ho tinc malament-, lògicament, doncs, estem en el segon plenari que fem i la pregunta oral havia d'eixir avui, no podia eixir en desembre.
No és altra cosa.

Però, vosté me diu d'on ho he tret.
Doncs, sí, ho he tret de la proposta que vostés fan, la proposta era eliminar 63 unitats de primària, 34 d'ESO, 29 d'infantil, 2 d'educació especial, totes elles.
.
.
, no, rectifique, la majoria d'elles en zones rurals de l'interior.
¡Clar!
I vosté me diu: «I les que hem creat.
» ¡No!
¡I les que hem suprimit!
És que açò no és un suma i resta.
On fa falta, cal crear-les.
I vosté, n'ha llevat de llocs que feien falta amb l'excusa que me diu ara, amb l'excusa de crear-ne a altres llocs, que se suposa que també li fan falta, la qual cosa és un dèficit.
¡Clar!
¡És un dèficit!
¡No és un superàvit!
En este moment tenim un dèficit inicial de la mateixa quantitat que li havia dit.
¿Eh?
Ara, vosté me diu que no.

Doncs, mire, li diré: la previsió -i, si s'ha modificat, me donarà vosté la informació- a Castelló, als aularis del Toro, Catí, Xóvar, Atzeneta i Geldo.

Reducció.
En València: Alborache, Atzeneta d'Albaida, per exemple, o Caudete de las Fuentes; en Alacant: Algorfa, Almoradí, Beniarrés.
.
.
¿S'han suprimit o no s'han suprimit?
Però, açò no és un suma i resta, suma i resta serà en el balanç de creació de places escolars i més, però jo li pregunte per estes supressions, supressions en zones rurals, en zones amb
problemàtiques específiques, en zones on cal tindre una dedicació especial i un interés especial per la importància que té crear una escola en eixos llocs.

Per tant, potser tinga les dades equivocades -vosté em corregirà-, però eixes són les meues dades, eixes són.
I li done el nom de poblacions on ha passat això.
No totes elles.
Li done el nom d'algunes perquè sàpiga.
.
.
Estem parlant de reduccions en zones rurals.
Això és una part més de l'arreglament escolar, els criteris del qual per a fer la proposta no han sigut
negociats, estaven per primera vegada.
Vull dir, passant, passant dels
sindicats.
.
.
I vosté ha fet la seua proposta de manera individual.

La pregunta: si s'atendrà la demanda que estan fent els sindicats de negociació, no a posteriori, sinó prèvia per a determinar quines són les places que fan falta en cada lloc.
Estic utilitzant les paraules dels
mateixos sindicats, a la millor resulta que tampoc és aixina i mentixen, però bé.
L'arreglament escolar suposa la creació, l'habilitació i la supressió, el que vosté ha dit ara, i és importantíssim perquè a partir d'ell se determinen les plantilles dels centres docents.

D'esta manera, vosté està procedint a una habilitació continuada durant anys de gran quantitat de places escolars.
Això té una conseqüència que està denunciada pels mateixos sindicats del sector educatiu, que és que no se pot fer una previsió estable de professorat.

Per tant, dins d'ahí, que són dos aspectes molt.
.
.
i tot parlant de l'arreglament escolar, és veritat que hi han hagut estes supressions?
És veritat o no?
No me les compense amb altres, jo pregunte per les supressions.

Segona, és veritat que esta vegada vosté ha fet unilateralment la proposta sense consultar als sindicats del que és l'arreglament escolar?

És veritat que fer l'arreglament escolar en estes condicions significa la provisionalitat de molts
professors sense poder tindre una estabilitat en els centres?

És veritat que li estan demanant que es reunisca la mesa sectorial per a fer una
planificació de futur real, atenent les necessitats que arriben de cada un dels pobles?
És veritat tot açò, senyor conseller?

És veritat que hem dit que s'han reduït places d'Educació Especial amb la importància que té?

És veritat que tenim un fracàs escolar que li'l reitere cada vegada perquè ningú pareix ser que tinga interés encara en donar solució del 40% dels nostres.
.
.
?
No és veritat.
Doncs, mentixen tots els que ho diuen.
L'estadística pareix ser que és aixina, però bé, pot ser que siga mentira.

Totes estes coses que li he dit, des de les noves formes de l'arreglament escolar, que dic que no s'havia fet mai aixina com està fet, fins als resultats de fracàs escolar, que dirà que no són aixina, però precisament tenim problemes per a saber-ho perquè no vol participar en el PISA, en una fórmula.
.
.
Ja saben que el PISA no és la solució.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
és la detecció, una forma de detecció.
Me vol contestar tot açò, senyor conseller?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Senyories.

Senyor president.

Senyor Pañella, jo li hauria de fer, però no ho faré perquè sóc un demòcrata, el mateix que ha fet el senyor Zapatero: hui és 23-F, i com vosté sempre em pregunta el mateix, no li contestaré.
No, no, no, jo li contestaré.

Però, clar, és que és molt complicat.
M'ho posa vosté molt complicat.
Comença per fer-me una pregunta: «Diga'm vosté les que hi ha suprimides, de les 128.
» Jo li dic: no, és que no són 28, és que no són 28, en absolut.
Li done les dades -fixe's vosté-, li done les dades, li dic que el balanç és positiu, perquè només n'hem suprimit 73 i n'hem creat 216.
.
.
i li done les dades.
I vosté continua insistint: «Per què ha suprimit les 128?
» No, és que no les he suprimides, senyor Pañella.
És que vosté diu.
.
.
(Veus) No, clar, el que té vosté.
Clar, però el que té vosté.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Pañella, respecte la intervenció, per favor.

El senyor conseller d'Educació:

.
.
.
no és el que jo li dic.
I per tant, senyor Pañella, jo li he contestat amb tota claredat, i vosté continua tenint les dades equivocades.
Li donaré un exemple més perquè veja vosté.

La supressió en rurals.
En rurals, al principi hi va haver una primera proposta que era de
suprimir 34 unitats.
I després de les al·legacions, d'eixe procés de negociació i de consulta amb els centres educatius i amb tot el sector, després d'això, les 34 unitats que s'anaven a suprimir se van quedar reduïdes a 19 en rurals, 19, només que 19.
I vosté diu: «No, la majoria de les supressions, de les 128, són a l'interior.
» Bé, només que s'han suprimit 19, que són exactament el 26% del total de les suprimides.
Per tant, ni la majoria, ni la
mitat; ¡un quart!
, un quart de les suprimides són en
(inintel·ligible) .
.
.
.
Però no són la majoria.
No me menege vosté el cabet, no són la majoria, senyor Pañella.
Per tant, que ho sàpiga vosté.

I a banda d'això, per què se suprimix una unitat rural?
, per què se suprimix?
Perquè té menys de cinc alumnes.
Si vosté creu que amb quatre, tres, dos o un alumne les hem de mantindre, a mi m'agradaria que vosté fóra el conseller d'açò i després mirara l'economia, i mirara l'interés general i mirara el que cal mirar.
Cinc alumnes és una ràtio molt raonable per a mantindre eixa condició.
Per tant, jo li torne a insistir i vull acabar amb açò.

L'elaboració de l'arreglament escolar s'estructura en tres fases ben conegudes, que és l'estudi tècnic -primer- i elaboració de propostes que fa el servici de planificació educativa i el servici d'inspecció; segon, se presenta això a la comunitat escolar i n'hi ha al·legacions per part dels consells escolars o d'altres instàncies en representació dels distints sectors que configuren la comunitat educativa dels centres i de
les localitats, i després se resol l'expedient amb les modificacions definitives.
I això és el que hem fet exactament.

I encara que se preveia una supressió de 97 unitats, torne a dir-li, tècnicament se preveia inicialment una supressió de 97, al final, atenent les observacions que ens ha fet la gent, se van
acceptar 24 al·legacions i va quedar finalment la xifra en 73 unitats suprimides.
I com se van
crear 216, reste vosté i, diguem, la ràtio ahí, la diferència, és de 143 unitats creades més, que hi han més l'any actual.

I per tant, senyor Pañella, pot pegar-li vosté voltes a açò, al final es fa el que creuen els tècnics, matisat després per l'opinió dels responsables dels centres, dels consells dels centres, dels responsables
municipals i d'aquella gent que té què dir en este tema.

Mosatros continuarem aixina, continuarem treballant, i la gent entén perfectament el que estem fent.
I per això valora l'obra educativa d'este govern.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
084 al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre el Col·legi Públic Pare Manjón Cervantes d'Alacant, que formula la diputada Mireia Mollà Herrera (GP Compromís) (RE número 72.
640).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Pregunta 1.
084 que formula la il·lustre diputada senyora Mireia Mollà Herrera a l'honorable senyor conseller d'Educació sobre el Col·legi Públic Pare Manjón Cervantes d'Alacant.
Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, després de passejar la sábana santa, que és la publicitat de los 400, voldríem parlar d'aquells col·legis que no tenen la sort d'aparéixer en eixes fotografies de les quals vosté tant se vanaglòria.

En febrer de 2009, una empresa realitza, a instàncies de la Conselleria d'Educació, un informe sobre l'estat del Col·legi Públic Padre Manjón Cervantes.
I com a conseqüència del seu resultat, en març de 2009, els responsables de la conselleria i de l'Ajuntament d'Alacant anuncien als pares i mares i la comunitat educativa d'este centre l'abandó immediat i urgent del centre per les deficiències d'este.

Any i mig després, l'alcaldessa d'Alacant encarrega a una altra empresa un altre informe per analitzar la situació del centre, argumentant que «Castedo señaló que la conselleria nunca le ha facilitado el informe de ruina técnica del centro, pero añadió que en una visita al centro pudo constatar que el inmueble no estaba en ruina».
El criteri tècnic de l'alcaldessa jo tampoc vaig a discutir-lo.
Però bé, aquest informe nega la gravetat de les deficiències que certificava l'informe que vosté va pagar i va encarregar.

Per tant, en l'actualitat, quina opinió li mereix al Consell que l'alcaldessa d'Alacant encarregue, al marge de l'autoritat competent en educació, un informe que contradiu l'encarregat per la conselleria?
I quin informe de tots dos és el que avala la conselleria per a determinar la situació del Col·legi Públic Padre Manjón Cervantes d'Alacant que no té la sort d'aparéixer en les fotografies de los 400?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora Mollà, vosté fa burla de 400 obres educatives, fa burla i se riu.
A mi m'agradaria que fóra vosté a les 400 comunitats educatives que gaudixen en este moment d'estes obres, que vaja vosté allí i que se riga, (aplaudiments) que se riga, a vore el que li diuen.
Riga's vosté.

Perquè, torne a dir, vosté dirà que açò és una sábana santa.
Açò, sap el què és?
Açò és una mostra d'eficiència i de bon govern.
(Aplaudiments) Perquè cap comunitat autònoma, cap comunitat autònoma ha aconseguit fer açò, cap comunitat autònoma, comprén?
I quan governaren els socialistes -que van governar tres legislatures- feren 77 obres, 77; mosatros en dos legislatures, 400.
Vaja vosté amb la sábana eixa que diu i vaja amb el llençol a estos centres educatius i parle vosté.

I en referència concreta al que m'ha preguntat, he d'afirmar-li que, com no pot ser d'altra manera, esta conselleria mostra tot el respecte i tota la consideració cap a qualsevol informe pericial avalat per tècnics i experts d'altres administracions públiques.
Per tant, una cosa que vosté no té massa, primer, respecte a un informe tècnic.

És per això, que al ser presentat per part de l'Ajuntament d'Alacant un informe pericial que aportava conclusions diferents a l'estudi realitzat per esta administració, s'estan duent a terme tots el tràmits pertinents, a fi de prendre aquella decisió que garantisca per damunt de tot la seguretat dels alumnes.
Tant és així, que des del servici de projectes i construccions s'ha analitzat la proposta de l'Ajuntament d'Alacant, citant-se pròximament amb dos organismes a una reunió de treball per a adoptar les decisions pertinents i dirimir la decisió final respecte de la qüestió que ens ocupa.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor conseller.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, una té per costum ordenar-se la intervenció, pensant que vosté serà prou sincer com per a contestar que a vosté l'Ajuntament d'Alacant l'ha ningunejat, l'ha ningunejat i s'han rigut de vosté.

I l'alcaldessa d'Alacant s'ha declarat insubmisa a l'autoritat competent en matèria d'educació.
Perquè vosté a dia d'avui en la seua contestació, sap el que ha fet?
Declarar-se incompetent.
És a dir, mos gastem els diners.
.
.
, la Conselleria d'Educació en encarregar un informe a una consultora que fan prospeccions i fan
mesuraments, i fan totes estes coses, que valen molt cares, molt cares, perquè el següent serà preguntar-li exactament què ha costat, fins a l'últim cèntim.

I vosté ara diu que és que l'ajuntament en un moment donat se pot declarar insubmís, pagar un altre informe, que també costa diners a la gent del municipi d'Alacant, que diu tot el contrari, és a dir, un diu «ruïna tècnica», en prospeccions, en totes les mesuraments, etcètera, i l'altre, que només que va fer una visita i féu fotografies i que se basa en les prospeccions del primer, diu: «No, no hay ruina técnica.
» I diu que la conselleria respecta este informe i que, damunt, van a analitzar
la proposta de l'ajuntament.
Doncs, per què hem pagat un informe?
Però vosté ha tirat els nostres diners, senyor conseller!
Però home, però com pot dir estes coses?
, s'ha declarat incompetent.

És a dir, vosté, a dia d'avui, ha declarat incompetents tots els informes que encarrega la conselleria a
nivell tècnic.
Perquè pot vindre qualsevol ajuntament insubmís, en este cas de mans de l'alcaldessa Sonia Castedo, encarregar un altre informe al marge de l'autoritat competent que diga el contrari al que vostés diuen, que són l'autoritat competent, i vostés, a tragar.

I sap què passa?
Que quan vostés feren sortir els xiquets del col·legi amb urgència, d'un dia per a altre, primer, els instal·laren en un institut i, després, els clavaren en uns barracons.
I ahí porten dos anys.
I ara vosté està diguent que han estat dos anys inútilment en barracons, podent haver des del principi començat amb la rehabilitació que, pel que es veu, és el que vostés ara estan contemplant.

En dos anys se podia haver rehabilitat este centre?
, és la pregunta.
Mos haguérem estalviat dos anys els xiquets en barracons i el cost d'almenys un dels informes?
, el seu, clar, perquè és que no val.
Que ara mateix ja tots els informes que tinguen vostés de la conselleria que sàpiguen que no valen per a res.
Demanen informes, i que contradiguen i ja està.

Mos podíem haver estalviat tot açò?
Vosté ara els està diguent als pares i mares que quan els cridaren i es reuniren i, d'un dia per a altre, els feren sortir amb urgència els xiquets, perquè dien que hi havia una ruïna tècnica i funcional en eixe centre, se'ls està diguen que en un informe que no té prospeccions, que se basa en les prospeccions de fa dos anys, que només que s'han dedicat a fer fotografies del centre, tenen seguretat de tornar a eixe
centre perquè l'alcaldessa, que s'ha declarat insubmisa, té alguns criteris tècnics, que no sabem quins són, i té competència per a declarar que un edifici declarat en ruïna pot ser rehabilitat perfectament?

Jo, sincerament, senyor conseller, poques coses rendibles, beneficioses i
coherents podia esperar de la seua persona, sincerament, poques coses.
Després de saber que vosté lidera el friquisme polític del Consell del govern.
(Remors) Però, ara, ara, el que vosté acaba d'assumir, i s'acaba d'obrir la porteta de la conselleria per a ocupar altres llocs on estiga més còmode, és que és un incompetent per a les tasques del govern i d'una conselleria tan sensible com la d'educació.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Quina pena.

El senyor vicepresident primer:

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyor president.

Senyora Mollà, vosté qualifica molt fàcilment la gent.
I quan un qualifica molt fàcilment la gent, sobretot desqualificant-la, deu fer-s'ho mirar.
Perquè vosté el discurs que fa és una miqueta intolerant i és una miqueta maximalista.
Ha qualificat vosté a alcaldes o alcaldesses d'insubmissió o d'insubmises.
Jo no sé, d'insubmissió entén vosté, que és d'extrema esquerra.
Mosatros ni insubmisos ni submisos, som més bé normalets.
I no volem ser altra cosa, normalets, normalets.
(Veus)

Per tant, hem de reiterar-li a sa senyoria.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà!

El senyor conseller d'Educació:

.
.
.
que la Conselleria d'Educació.
.
.
reitere el màxim del respecte cap a qualsevol informe.
Respectar un informe, que és el que vosté no fa.

Vosté, que jo sàpiga,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà, respecte la intervenció, per favor!

El senyor conseller d'Educació:

.
.
.
que jo sàpiga, no és tècnica en construcció.
Se permet opinar sobre si les cates són d'enguany o les cates són de l'any passat o de fa dos anys, sobre si n'hi han fotografies o no n'hi han fotografies.
Vosté és la perita i l'experta.
Vosté és la perita total.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà!

El senyor conseller d'Educació:

Per tant, vosté és una perita universal.
I clar, com és vosté una perita, se permet fer opinions i fer coses que no tenen cap de sentit.

Jo he de tornar al meu fil argumental, que és la Conselleria d'Educació, basant-se en l'informe realitzat en eixe moment per la Unitat Tècnica de Construcció de la Direcció Territorial d'Alacant, va rebre una notificació que indicava un perill per a la comunitat educativa i va procedir immediatament
a desallotjar el centre.
O és que vosté volia que no es desallotjara?
O és que vosté volia que davant d'un informe d'eixa naturalesa no el desallotjaren?
Perquè m'ha criticat perquè els hem desallotjat, eh!
No faltaria més!
Vosté.
.
.
, hi ha un risc, per mínim que siga, i vosté pren les mesures més adients per a salvaguardar la integritat física d'alumnes i del professorat.

I, a continuació, la Conselleria d'Educació immediatament va incorporar a la seua programació d'obres la construcció per reposició del Col·legi Públic Pare Manjón Cervantes.
Se va licitar l'assistència tècnica de redacció del projecte i licitació d'obres, se va publicar en el Diari Oficial de la Unió Europea el dia 23 de febrer de 2010.

Bé, el consistori alacantí, en ús, en ús de la seua capacitat i en ús de la seua responsabilitat, va informar el 6 d'octubre de 2010 a esta conselleria, de la petició per la seua banda d'un estudi propi de peritatge sobre les instal·lacions del centre.

En este moment, i atés que existixen dos informes tècnics realitzats per pèrits distints que argumenten criteris i opcions diferents, en estos moments s'està duent a terme, com li hem dit adés, una labor coordinada entre les dos administracions, a fi de dirimir la millor
opció i establir el procediment pertinent en matèria d'infraestructures educatives del Col·legi Públic Manjón Cervantes.

En definitiva, esta administració és una administració responsable i es troba en contacte directe amb altra administració responsable, que és l'Ajuntament d'Alacant, la corporació local, per a prendre aquella decisió més adequada per a la comunitat educativa de la ciutat d'Alacant, i en concret d'eixe col·legi Manjón Cervantes.

Però per a la seua tranquil·litat -i acabe, president-, en Alacant, en set anys i mig, 129 centres educacions, nous o íntegrament renovats, amb una inversió de 667,2 milions d'euros.
Això és també el que vosté diria una política friqui?
Doncs no, senyoria, no, de friqui res, normalet.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
067 a la consellera de Cultura i Esport, senyora Trinidad María Miró Mira, sobre la rehabilitació del Museu de Belles Arts Sant Pius V, que formula el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa (GP Popular) (RE número 72.
118).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Passem a la pregunta 1.
067 que formula l'il·lustre diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa a l'honorable senyora consellera de Cultura i Esports sobre la rehabilitació del Museu de Belles Arts Sant Pius V.

Per a la seua formulació, senyor Ballester.

El senyor Ballester Costa:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora consellera, el Museo de Bellas Artes San Pío V, de Valencia, es una de las pinacotecas más importantes de España, y así lo demuestran tanto los fondos que alberga en su sede como el número de visitantes que recibe anualmente.

La gestión del recinto está transferida a La Generalitat, mientras la titularidad continua siendo estatal.

El Ministerio de Cultura ha ido retrasando sistemáticamente la quinta fase de rehabilitación del museo San Pío V, y los presupuestos generales del estado 2011 han reafirmado el
incumplimiento de los plazos inicialmente previstos.

Como consecuencia de ello, las obras todavía no se han iniciado y, lo que es peor, la desidia del gobierno central, del señor Rodríguez Zapatero, ha provocado que no tengamos ningún tipo de información respecto de la finalización de esa importante actuación, fundamental para el desarrollo del propio museo.
(Inintel·ligible) .
.
.
de la consellera.

El Ministerio de Cultura no cuenta con la Comunidad Valenciana.
Esto no es algo
nuevo, es algo sabido y conocido ya por todos los miembros de esta cámara.
Los presupuestos generales del estado para 2010 confirmaban que la quinta
fase de rehabilitación y ampliación del Museo de Bellas Artes de Valencia iba a tener un coste de algo más de 17 millones de euros y que las obras iban a finalizar en el 2012.
Un año después, el mismo ministerio, el mismo ministerio que preside el señor Rodríguez Zapatero, nos sorprendió más si cabe aún anunciando en sus presupuestos que las obras iban a costar poco menos de 2
millones de euros y que hasta el 2015, o sea, cuando él pase a mejor vida política, como pronto no iba a aportar ni un solo euro más.

Por tal motivo, con los antecedentes que tenemos, con la forma de discurrir de
este gobierno y para conocer directamente los datos que respecto a la quinta
fase de rehabilitación del Museo de Bellas Artes San Pío V de Valencia le pregunto: ¿qué información del Ministerio de Cultura ha recibido la Conselleria de Cultura y Deporte
respecto a los plazos en los que se va a acometer la mencionada obra, si así se produce?

Gracias, señor presidente.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Ballester.

Honorable señora consellera de Cultura.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Muchísimas gracias, señor presidente.

Señor Ballester, la Conselleria de Cultura y Deporte no tiene el calendario de
financiación de las obras que usted menciona porque el Ministerio de Cultura no nos ha
informado del mismo, o lo que es peor, no dispone de él, ya que el que tenía previsto en 2010, tal y como usted dice, ha desaparecido de sus previsiones.

La única información de la que disponemos es la que figura en los presupuestos generales del estado
para el año 2011, que indica que la obra se ha reducido drásticamente y que no existen previsiones de finalización.

Desde la Conselleria de Cultura y Deporte hemos exigido un calendario real y
fiable de las obras y que los casi dieciocho millones de euros en los que está presupuestada la actuación se hagan efectivos a partir del próximo y en un plazo de tiempo no superior a los tres años.

Frente a esta realidad, sólo hemos obtenido que el olvido por parte de la ministra de Cultura, como
siempre, y el desprecio de los representantes del gobierno central que llegaron
a decir que la casi desaparición de las obras de los presupuestos generales del estado había sido realizada para picar o provocar a alguien.
Ese es el gobierno que tenemos
en España, señorías.

Mientras que La Generalitat ha invertido en este museo 26,5 millones de euros en los últimos cuatro años, y mientras los visitantes han aumentado en un 5% en 2010, el Ministerio de
Cultura ha dejado de invertir 2,4 millones de euros que había asignado a esta pinacoteca.

Los datos demuestran que, mientras La Generalitat está asumiendo su responsabilidad, el gobierno de Zapatero, una vez más, está incumpliendo, año tras año, las promesas de inversión en este recinto, y además perdiendo muchísimo dinero.

Las obras en el San Pío V están paralizadas.
Ésta es la realidad que vivimos en estos momentos, porque no tenemos ni un solo
indicio que demuestre lo contrario.
Y para el gobierno socialista el Museo San
Pío V es totalmente secundario, y no existe ningún tipo de interés por reactivar esta iniciativa.
Todo lo contrario, lo que ha ocurrido en
lugares de España, como por ejemplo los 18 millones que va a invertir el Ministerio de Cultura
en tres años para el Museo de Bellas Artes de Sevilla o los 10 millones para el Museo de Málaga.

Señoría, el ministerio no ofrece más información, y su ineficacia afecta a la realidad de un museo que necesita esa ampliación para aumentar su espacio expositivo o simplemente para poder recibir y
almacenar nuevas donaciones.

Desde la Conselleria de Cultura y Deporte hemos reiterado hasta la saciedad que
estamos cansados de demoras, de engaños y de desprecios a los valencianos.

Por ello, y ante la falta de contestación, una vez más, de la ministra González Sinde a estas reivindicaciones, nos hemos puesto en contacto con diputados y
senadores del Partido Popular de la Comunidad Valenciana para que pregunten en
las Cortes Generales por éste y otros temas de discriminación que están afectando a nuestros principales proyectos culturales.

Señorías, convendrán conmigo que uno de nuestros emblemas culturales es el Museo de Bellas Artes
San Pío V, y supongo que nadie duda de esa afirmación, y por tal motivo insto a todos los miembros de esta cámara a apoyarnos en estas justas reivindicaciones.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
070 a la consellera de Cultura i Esport, senyora Trinidad María Miró Mira, sobre els objectius de la targeta esportiva, que formula la diputada
senyora Yolanda García Santos (GP Popular) (RE número 72.
121).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyories, també a la honorable senyora consellera de Cultura i Esport, la diputada il·lustre senyora Yolanda García Santos formula la pregunta 1.
070, sobre els objectius de la targeta esportiva.

Senyora García.

La senyora García Santos:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera, en el programa electoral con el que el Partido Popular se presentó a las pasadas elecciones autonómicas, uno de los compromisos fue la creación de la tarjeta del deportista como documento acreditativo de la condición de deportista, con el fin de que sus poseedores tuvieran ciertas ventajas y
beneficios.

El pasado jueves usted presentó el Proyecto de ley del deporte y la actividad física, texto en cuyo artículo 11.
2 figura la creación de la tarjeta del deportista, que es un documento identificativo de la condición de deportista, que tiene carácter voluntario y que conllevará importantes beneficios.

Como no podía ser de otra forma, la Conselleria de Cultura y Deporte empezó los trámites para la implantación de esta tarjeta, para dar cumplimiento a su promesa electoral y de esta manera
mostrar una vez más que la Comunidad Valenciana es pionera en la puesta en marcha de iniciativas
vinculadas al mundo del deporte.

El pasado 27 de diciembre, en el Palau de La Generalitat, y con la presencia de
los principales deportistas de nuestra comunidad, el presidente Camps presentó esta iniciativa que otorga derechos y ventajas a los deportistas, y que en
apenas dos meses está consiguiendo una gran aceptación entre la población de la Comunidad Valenciana.

Por este motivo y con el objetivo de conocer las ventajas que disfrutarán los poseedores de este nuevo documento, me gustaría saber qué objetivos se ha marcado el Consell con la implantación de la targeta esportiva en la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora García.

Honorable senyora consellera.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Moltes gràcies de nou, senyor president.

Señora García, uno de los compromisos que el Consell asumió, como decía usted, en el área de deportes fue la creación durante la presente legislatura de la targeta esportiva.
Una apuesta que hemos iniciado, con el deseo de que miles, miles de
valencianos puedan acceder a ella y así beneficiarse de las ventajas en las que estamos trabajando desde la Conselleria
de Cultura y Deportes, y más concretamente desde el Consell Valencià de l'Esport.

La targeta esportiva tiene como principal objetivo garantizar servicios a los usuarios y titulares
para fomentar la práctica del deporte en cualquiera de sus vertientes: recreativa, competitiva o de
mantenimiento.

Este documento no está pensado únicamente para los deportistas federados o aquellos que practican deporte de
competición.
Está ideado para todas las personas que viven en nuestra comunidad y que deseen
obtenerla.

Por ese motivo, los poseedores de esta tarjeta disfrutan, por ejemplo, de
entradas gratuidas o descuentos para acontecimientos deportivos, beneficios en
el acceso a instalaciones deportivas, ventajas comerciales en material
deportivo y tarifas especiales en medios de transporte de la Comunidad Valenciana.

Todo ello gracias a los convenios que hemos ido firmando, y muchos más que firmaremos con la conselleria, con entidades adheridas como prestadoras de productos, como instituciones públicas, establecimientos comerciales o entidades deportivas.

La Comunidad Valenciana cree en el deporte como parte esencial de una sociedad
potente, moderna y de vanguardia.
Y, por tanto, esa tarjeta está concebida como un elemento que nos identifica como ciudadanos de esta comunidad
y como amantes del deporte.

Señorías, este Consell apoya el deporte en todas y cada una de sus manifestaciones,
desde el practicado por deportistas de elite, hasta el que generan todos los
aficionados en cada polideportivo de nuestra comunidad.

Por este motivo, somos el primer gobierno autonómico, y lo decimos además con la cara bien alta, que pone en marcha un servicio que conjuga la oferta de
infraestructuras con la práctica deportiva.

La Conselleria de Cultura y Deporte, señora García Santos, ha realizado esta legislatura el mayor esfuerzo inversor de la
historia en instalaciones deportivas, el mayor esfuerzo inversor.

En 2012 se habrán invertido 244 millones de euros en 1.
098 actuaciones que llegarán a la práctica totalidad de municipios de la comunidad.
Esa disponibilidad de recintos va
a multiplicar la actividad deportiva en nuestro territorio y la targeta esportiva, sin duda, va a contribuir a ello.

Además, con el objetivo de extender el conocimiento y el uso de este documento, hemos
llegado a acuerdos con las cajas de ahorros valencianas para la creación de dos modalidades de este tipo de targeta esportiva: una meramente identificativa y, otra, financiera, que además se podrá utilizar como medio de pago.

La targeta esportiva es un producto, por tanto, diseñado para los dos millones de personas que hacen deporte en nuestra comunidad,
con el objetivo de facilitarles la actividad que vienen desarrollando, y un
proyecto que intentará acercar al ámbito deportivo al resto de los ciudadanos.

Creo sinceramente, señorías, que la targeta esportiva es una muy buena noticia para el mundo del deporte y un nuevo impulso para que
la gente joven, para que nuestros niños, para que la gente mayor, para que todo el mundo, en definitiva, practique el
deporte, que entendemos que es muy saludable y muy sano.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
066 a la consellera de Turisme, senyora Belén Juste Picón, sobre el Pla operatiu del turisme 2011, que formula el diputat senyor Ricardo
Martínez Rodríguez (GP Popular) (RE número 72.
117).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Pregunta 1.
066, que formula l'il·lustre diputat senyor Ricardo Martínez Rodríguez a l'honorable senyora consellera de Turisme sobre el pla operatiu de turisme 2011.

Per a formular la pregunta té la paraula el senyor Martínez.

El senyor Martínez Rodríguez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, miembros del gobierno, buenas tardes.

Honorable consellera de Turismo.

Bien.
A juicio del diputado que le formula la pregunta, una de las cuestiones
fundamentales en cualquier proyecto político es sin duda la planificación, la búsqueda de unos objetivos y establecer una estrategia para conseguir que esos
objetivos puedan materializarse.

De hecho, y también a juicio del diputado que le formula la pregunta, uno de nuestros graves
problemas ahora mismo como país, honorable consellera, es que nuestro gobierno central -que también es nuestro, a nuestra desgracia- planifica mal, resuelve mal y no se anticipa a los acontecimientos,
especialmente a los económicos.
Y por eso, sin duda, nos encontramos en la debacle económica en la que nos encontramos como nación.
Sin duda, esa política de hoy corregir lo que se hace mal ayer y mañana establecer un criterio nuevo sobre lo que se hizo mal anteayer, no es buena.

Y por eso la felicito, porque ustedes como gobierno, y especialmente usted como
consellera de Turismo, ha tenido la oportunidad y la valentía política de anticiparse a los acontecimientos.
Y para eso, ha diseñado su gobierno, desde la Conselleria de Turismo -pero como el turismo es transversal, desde todas y cada una de las consellerias que forman parte del gobierno valenciano-, un plan estratégico global de turismo para la Comunidad Valenciana, que va a abarcar diez años.
Es decir, creo que es un documento fundamental para poder saber dónde vamos a estar en un período importante de tiempo.

Y dentro de esa estrategia, que yo creo que es, como le decía, fundamental para poder saber hacia dónde queremos dirigir nuestra política turística -y ahí intervienen sin duda la política medioambiental, la política de infraestructuras.
.
.
, en fin, todas las cuestiones que hacen referencia
al turismo como eje transversal, generador de puestos de trabajo y de economía en la Comunidad Valenciana-, le formulo la siguiente pregunta, honorable consellera.

Dentro del plan estratégico -que además tuve la oportunidad de regalarle a mi compañera, la portavoz del PSOE en un magnífico pen drive, al poco tiempo de haberlo presentado ustedes-, está sin duda el plan operativo previsto para el 2011.
Y mi duda es: ¿podría explicarnos las líneas de estrategia de ese plan operativo?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Martínez.

Honorable senyora consellera de Turisme.

La senyora consellera de Turisme:

Presidente.

Señorías.

Gracias, diputado.

En efecto, señoría, el pasado 14 de enero tuve la ocasión de presentar el Plan operativo de turismo de la Comunitat Valenciana 2011.

Lo presentamos, en primer lugar, al consejo de turismo y a todos los agentes
del sector turístico.
Un instrumento operativo que emana del plan estratégico, como bien decía, global del turismo de la Comunitat Valenciana 2010-2020, que va a ser nuestra
hoja de ruta para los próximos diez años.

Nuestra política turística tiene un enfoque global, donde la colaboración y las actuaciones de todas las consellerias convergen en beneficio del turismo, y es una política siempre compartida con todo el sector.

El plan estratégico no es un documento teórico, ha sido concebido para guiar la acción de la conselleria y de los diferentes agentes turísticos en un escenario marcado por cambios estructurales que plantean nuevos
desafíos para la competitividad de los distintos turísticos.

Por esta razón, en el mismo mes de enero ya contábamos con un instrumento operativo que define 86 líneas de acción que nos permitirán alcanzar las metas señaladas en el plan estratégico.
Y lo haremos en términos de fidelización de demanda, diversificación de mercados y segmentos, reducción de la estacionalidad e incremento del gasto medio.
Metas que se enmarcan en un
objetivo básico para 2011: consolidar la recuperación turística iniciada en el 2010 respecto a los efectos de la crisis económica en el turismo sufridos en el año 2009.

El plan operativo contiene una agenda de trabajo muy exigente y muy
planificado, acorde con el carácter estratégico del turismo para la Comunitat Valenciana, que cabe sintetizar en diez
grandes retos de gestión.

El primero es consolidar el enfoque global de la política turística, maximizar la coordinación administrativa en beneficio de nuestro turismo.

El segundo persigue rentabilizar la mejora de la conectividad externa, en
particular la renovación de los aeropuertos, la puesta en marcha del comité de rutas, el nuevo aeropuerto de Castellón y la llegada del AVE de momento solo a la ciudad de Valencia.

El tercero, conseguir las condiciones más favorables para la mejora y el mantenimiento de la competitividad empresarial.

El cuarto, afianzar la diversificación de la oferta y priorizar el enfoque de producto, un enfoque segmentado y con
clara vocación comercial.

El quinto reto consiste en reforzar la gestión estratégica de los destinos y contribuir a una gestión turística más eficiente en la escala local.

El sexto objetivo aspira a convertir la formación y la atracción de talante en un valor diferencial de nuestro turismo.

El séptimo se orienta a construir un marco de innovación abierto y colaborador que maximice la generación y transferencia de conocimiento al sector turístico.

El octavo radica en fortalecer el posicionamiento turístico nacional e internacional mediante una comunicación global y eficiente y con una óptima relación coste-impacto.

El noveno aspira a situar a la Comunitat Valenciana como un destino de
referencia internacional en el márquetin online.

Y, por último, el décimo reto se basa en el desarrollo de la plataforma de comercialización online Travel Open Apps y el aprovechamiento de sus utilidades para la mejora
competitiva de empresas y destinos.

El desarrollo de este plan-objetivo nos va a permitir generar confianza en el
sector turístico y asentarnos sobre una base sólida, una nueva senda de crecimiento para el turismo en la Comunitat Valenciana.

Nuestra apuesta es firme.
Tenemos una dirección estratégica clara, un plan operativo perfectamente definido, un enfoque verdaderamente
global de la política turística y el máximo nivel de colaboración y corresponsabilidad con el sector.

Por tanto, la Comunitat Valenciana está preparada para considerar y consolidar su liderazgo turístico.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
073 al conseller de Governació, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre les actuacions en relació amb la pilota valenciana, que formula el diputat senyor Rafael Ferraro Sebastià (GP Popular) (RE número 72.
124).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Passem a la pregunta 1.
073, que formula l'il·lustre diputat senyor Rafael Ferraro Sebastiá a l'honorable senyor conseller de Governació sobre les actuacions en relació a la pilota valenciana.

Senyor Ferraro.

El senyor Ferraro Sebastiá:

Moltes gràcies, senyor president.

Bona vesprada, senyores i senyors diputats.

Senyor conseller.

L'esport de la pilota va ser amplament pràcticament en l'antiga Grècia i va ser introduït en la península Ibèrica pels romans, que es varen expandir a altres regions de l'imperi, com les actuals França, Bèlgica, Holanda o Itàlia, quan encara perduren diferents varietats.

En aquella època es jugava a pilota amb unes normes semblants a l'actual joc valencià de llargues.
En els estats de la Corona d'Aragó, el joc de pilota va ser un esport molt popular, practicat també per membres de la noblesa i inclús pels reis.

Des de finals del segle XIX, moment en què el nostre esport autòcton per excel·lència va viure la seua època daurada i es va consolidar en el nostre territori, la pilota valenciana, en
les seues diverses modalitats d'escala i corda, galotxa, galotxetes, llargues, perxa, pilota grossa, raspall,
inclús frares i frontó, ha sigut l'esport per antonomàsia dels valencians.

Els jugadors eren autèntics herois populars, destacant pilotaris com Roquet de Penàguila, Bandera, Melero, Bota, el Xiquet, el Paler o el Pilotero.

Després d'una època difícil durant el segon terç del passat segle, la pilota va tornar a ressorgir a mitjans dels anys sixanta,
i es pot dir que va ser gràcies a la figura d'un home, Francesc Cabanes el Genovés, que va atraure nombrosos aficionats de tornada al trinquet i als carres.

Molts anys han transcorregut des de llavors i moltes han sigut les figures que
han congregat milers de seguidors en els nombrosos trinquets repartits al llarg
de la comunitat.
Però lluny de ser un esport del passat, la pilota cada dia es practica més i compta amb més aficionats.

Això és així perquè no hi ha dubte del profund arrelament d'este esport, que s'ha convertit en un motiu d'orgull per a tots els valencians.

Des del Consell del president Camps, s'ha recolzat de manera decidida l'esport de la pilota i s'han posat en marxa nombroses iniciatives i projectes per a potenciar-lo, la qual
cosa demostra la ferma voluntat de preservar les nostres tradicions, la nostra
cultura i de fomentar tot allò que ens identifica com a poble.

Per tot això, i tenint en compte, honorable senyor conseller, que la seua conselleria va
assumir fa uns mesos les competències sobre esta matèria i coneguent com conec la seua afició a l'esport de la pilota, del qual vosté té a gala i dóna testimoni constantment, li formule la següent pregunta: quines actuacions està impulsant la Conselleria de Governació en relació a la pilota valenciana?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Ferraro.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller de Governació:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyoria, vull començar agraint-li la pregunta perquè el nostre esport autòcton i per excel·lència, com és la pilota valenciana, puga ser també motiu de debat seriós ací en estes Corts.

Tinc de dir-li i agrair-li també les referències històriques que ha fet per a donar-li la importància i la dignitat que té la pilota, però dir-li que per als valencians més allà del que és un mer joc, sinó que forma part de les nostres arrels, forma part de la nostra idiosincràsia, forma part de les nostres tradicions i forma part també de la nostra cultura.

Per això, des del govern del president Camps, volem donar-li un impuls important
qualitativament i quantitativament per a millorar el seu present i el seu
futur.

Dir-los que en el projecte que vosté me preguntava més important que estem treballant en estos moments és el pla director de la pilota 2011-2016, que esperem en unes setmanes, després de diverses reunions i diversos mesos que estem treballant en ell, en el qual
estan participant absolutament tots aquells que de manera directa o indirecta
tenen alguna cosa a vore amb el nostre joc autòcton, tant els jugadors professionals com la federació de pilota, com les empreses que estan treballant, com els trinqueters.
.
.

És a dir, tot el col·lectiu que d'una manera directa o indirecta té alguna cosa a vore estem fent diverses reunions per a fer este pla director, en
el qual es vol consolidar un marc normatiu que potencie el nostre esport de
cara al futur, millorar la qualitat i la formació dels nostres professionals, millorar i augmentar també les infraestructures de pilota i també expandir este esport no a soles en l'àmbit de la nostra comunitat, sinó també en l'àmbit nacional i internacional.
Vol també promocionar, sobretot des de les bases, la pilota valenciana potenciant la seua
pràctica des de la infància i millorar també les condiciones econòmiques i esportives de tot el sector professional.

Dir-li unes dades del que estem fent en estos moments.
Dir-li amb satisfacció que la quinta edició de pilota a l'escola, en estos moments ha tingut un bot importantíssim per a este nou curs, ja que fins ara havien segut 135 els col·legis que havien fet eixa petició fins al curs anterior.
I per a este curs hem tingut peticions de més del 200%, ni més ni menys que de 409 col·legis.
La qual cosa és un símptoma molt important d'eixa progressió i d'eixa aposta que estem fent.

La pilota a l'escola el que pretén és difondre entre els escolars i, sobretot, donar coneixement de les diferents
modalitats, de les normes de joc, a tots els xiquets i jóvens de la nostra comunitat.
Estem creant també un registre d'alumnes de tots i cada un dels xiquets participants en eixes escoles.
Se va a
ficar en marxa també una competició intercomarcal de La Generalitat.
I reforçant les escoles de pilota i centres de tecnificació també a través de la Federació de Pilota Valenciana.

Dir-li també.
.
.
, destacar que en el mes de setembre inaguràrem el trinquet de la Ciutat de la Pilota, i algunes també de les seues instal·lacions annexes, amb una inversió de més de 5,5 milions d'euros, el qual ja fou la seu del octau campionat de pilota a mà, Europilota 2010, que fou un èxit a nivell també internacional.
I que estem treballant ja en la segona fase d'este projecte, que va a tindre les instal·lacions més modernes i més tècnicament correctes de la pilota a mà en tot el nostre entorn internacional.

També dir-li que un dels projectes molt importants és la posada en marxa del Cespiva, que en el mes de març se ficarà i començarà el primer curs.
El Cespiva el que vol és fer esportistes d'elit en el món de la pilota, busca l'especialització i el perfeccionament dels pilotaris amb la màxima qualitat tècnica, donar el màxim alt rendiment.
I fica a disposició de tots els alumnes els mitjans materials i tècnics i els professionals més qualificats i les millors instal·lacions per a, en este cas, que ja estan, i estem en procés d'adjudicació, 20 beques per a.
.
.
, que seran els primers 20 alumnes que va a tindre el
Cespiva, que va a ser com la universitat de la pilota, per a entendre-mos gràficament.

Per tant, n'hi han també altres ajudes que hem obert per primera vegada en estos pressupostos.
I en eixe
sentit, el que volem és comptar amb el màxim consens de tot per al que és una senya d'identitat que dic que va més allà del que és sols un joc per als valencians, sinó que és una cosa que forma part de les nostres raïls, doncs, puga ser consensuat, puga ser participat i, sobretot, li garantim no
només el present sinó un millor futur.
Això és el que estem fent amb el pla director, i això és el que en les pròximes setmanes, doncs, tindrem la satisfacció, dins d'eixe consens i dins d'eixa negociació de totes les parts implicades, poder-lo presentar a tota la societat
valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
063 al conseller de Sanitat, senyor Manuel Cervera Taulet, sobre la situació econòmica de la Conselleria de Sanitat, que formula el diputat senyor Juan Ignacio
Subías Ruiz de Villa (GP Socialista) (RE número 71.
802).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Pregunta 1.
063, que formula l'il·lustre diputat senyor Juan Ignacio Subías Ruiz de Villa a l'honorable senyor conseller de Sanitat sobre la situació econòmica de la Conselleria de Sanitat.

Senyor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor conseller, ¿qué medidas va a tomar la conselleria ante la crítica situación económica en que se encuentra el departamento?

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Subías.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Subías, el presupuesto de la Conselleria de Sanitat, que son 5.
515 millones y que
supone el 40,2% del presupuesto total de La Generalitat es el presupuesto más amplio que cualquier comunidad autónoma dedica a la sanidad en estos momentos.

Las medidas no se empiezan a tomar ya, sino que se llevan tomando desde los últimos años, y le voy a poner una serie de ejemplos.
En farmacia, hemos pasado de ser la
comunidad número 18 a la cuarta en reducción de gasto farmacéutico, una disminución del 4% y un ahorro de 80 millones de euros.
Somos, en indicador de calidad
asistencial punteros, con una estancia media de 6,6 días, una de las menores, una demora quirúrgica de (inintel·ligible) .
.
.
días y una cirugía ambulatoria por encima del 50%, y una hospitalización domiciliaria de 1.
500 camas hospitalarias en equivalencia.

Tenemos una central de compras que provoca un ahorro mínimo del 20% en valor de mercado, y que en estos momentos solamente en
medicamentos hemos producido un ahorro de más de cincuenta millones de euros el año 2010, y pensamos que el 2015 el 60% de los medicamentos como las vacunas se
adquieran a través de este sistema.
Apostar por las tecnologías de información y comunicación permite la desburocratización de las consultas, con un ahorro de 65 millones, y también la accesibilidad por parte del ciudadano.

Y, por último, el modelo concesional es otro ejemplo de la colaboración público-privada para reducir costes que llegan casi al 27%.

Como digo, y como he dicho algunas veces, con menos, hacemos más.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, el sistema sanitario va a quebrar, hay que hacer algo, el sistema es
insostenible, debemos renunciar a la inclusión de nuevas prestaciones si no hay un consenso nacional.
Todas estas
afirmaciones no las hace el diputado que suscribe, sino han sido suyas en
algunas declaraciones en medios de comunicación.
Ante las mismas, uno esperaría que se fueran a tomar medidas, decisiones, algo que, evidentemente, no
solamente le corresponde a su departamento, sino a toda La Generalitat.
Tendrían que priorizar y tendrían que decidir.

Usted me ha dicho que el 40% del presupuesto de La Generalitat va a sanidad.
Bueno, algo está fallando, evidentemente, y lo que está fallando es que, entre otras cosas, ustedes no priorizan con los servicios públicos, ni en sanidad ni en educación ni en dependencia.
A ustedes lo que les va son los grandes eventos, mediáticos a ser posible, la fórmula 1, Terra Mítica, Mundo Ilusión, Ciudad de las Lenguas, parque temático Ferrari, y estamos viviendo las consecuencias de años donde ustedes han llevado adelante una administración de los recursos públicos poco realista, y no es exagerado decir que la situación de las finanzas públicas, y de la Conselleria de Sanidad, en particular, son críticas, sin que ustedes hayan reaccionado adecuadamente.
Siguen escondidos,
esperando a ver si alguien les soluciona los problemas, esperando a ver si
pasa, si esto pasa, y, como les he dicho en otras ocasiones, lo que pretenden
es llegar a las elecciones y después ya veremos, lo cual es una irresponsabilidad.

La situación que tenemos, señor conseller, y no lo digo yo, lo dice el síndic de Comptes, la deuda contabilizada en sanidad, más de mil quinientos millones de euros; obligaciones no reconocidas, más de mil seiscientos millones de euros; gasto comprometido con cargo a
ejercicios posteriores, más de seis mil setecientos millones de euros; pendiente de pago al final del
ejercicio del 2009, 684 millones de euros.
Si sumamos todo ello, estamos ante más de diez mil millones de euros.

Y, señor conseller, cuando se analizan los presupuestos, se ve que las grandes diferencias están, básicamente, en el capítulo II, donde, además de los gastos de funcionamiento, estamos hablando de todo aquello que ustedes
pagan a esas UTE que gestionan los departamentos privados, y en el capítulo IV, donde la gran diferencia está en farmacia, porque, a pesar de lo que usted dice que ahorran, tenemos un problema muy serio: cualquier parecido con la realidad es mera
coincidencia, entre el presupuesto y el gasto.

Le voy a poner varios ejemplos.
2008, presupuestan ustedes 1.
159 millones de
euros, gastan 1.
569; 2009, presupuestan 1.
163, gastan 1.
824; 2010, presupuestan
1.
164, gastan.
.
.
, no lo sabemos todavía, pero estaremos alrededor de los mil seiscientos y pico, por lo menos, o mil
setecientos; 2011, vuelven a presupuestar 1.
163, es decir, lo mismo que en el
2010, que en el 2009 y prácticamente que en el 2008.

Así, señor conseller, es muy difícil, y, de hecho, usted sabe que los colegios farmacéuticos han tenido que pedir préstamos para poder pagar a las farmacias porque ustedes pagaban tarde y mal.
Todo
ello, a pesar de que, en cambio, en inversiones únicamente llevan ustedes adelante el 50% de lo que presupuestan, y, por cierto,
como seguro que se quejará del gobierno central, le recuerdo que en año 2003, de los fondos de compensación recibíamos el 6% del total de fondos; en el año 2009, recibimos el 10% del total de fondos; en el año 2009, ustedes pagaron solamente de lo que obligaron en inversiones, 50
millones de euros, pero de esos 50 millones de euros, 20 fueron de fondos de
compensación que transfirió el estado.
Es decir, el 40% se pagó gracias a las trasferencias del estado y el resto ustedes no lo pagaron.

Y para que vean una muestra de su mala gestión, en el año 2010, de los fondos de compensación, en sanidad, 2 millones y medio de euros no fueron capaces ustedes de
ejecutarlos, que iban a sanidad, y dejaron ustedes sin realizar 2,5 millones de
euros.
Se quejan, y son incapaces de hacer ni lo que les transfiere el estado.
Siguen pagando tarde y mal, a más de quinientos días.
Solamente con lo que han pagado de intereses de demora, señor conseller, se hubieran podido contratar a más de mil seiscientas personas o hubieran podido realizar treinta centros de
salud o hubieran podido realizar dos hospitales comarcales.

En fin, señor conseller, espero que no me vuelva a contestar con generalidades, con inconcreciones: ¿qué van a hacer ustedes ante la situación que estamos viviendo?
, ¿van a realizar una evaluación de las tecnologías sanitarias que tenemos actualmente?
, ¿van a intentar mejorar la productividad?
, ¿van a desarrollar un modelo de atención a crónicos adecuado?
, ¿van a desarrollar un espacio sociosanitario adecuado?
, ¿van a invertir en promoción y prevención?
, ¿van a priorizar en atención primaria?
, ¿van ustedes a reordenar la medicina del tercer nivel?
, ¿van a mejorar la coordinación primaria especializada?
, ¿van a dar más protagonismo a los profesionales?
, ¿van a profesionalizar la gestión?

Lamentablemente, señor conseller, ustedes siguen preocupados en otro tipo de problemas, en si proclaman o no.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

.
.
.
proclaman al señor Camps, pero se olvidan de los problemas de los ciudadanos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Subías, usted dice que tenemos un problema muy serio.
Efectivamente, lo dice también el informe de McKinsey-Fedea que dice que la sanidad pública española, que es un referente internacional, superará los 50.
000 millones de euros en diez años de déficit si no se toman medidas.
El informe Vilardell de Cataluña nos dice también que con el encarecimiento de los tratamientos, el envejecimiento, la exigencia
creciente de los ciudadanos, pone en riesgo la viabilidad financiera.
Y el
informe de un señor que se llama Bernat Soria dice que la sanidad española necesita una intervención quirúrgica y no meros retoques para mantener la sostenible en el tiempo.

Por supuesto que nos preocupa el sistema sanitario español, la sostenibilidad del sistema, pero usted no podrá, por mucho que lo repita en este foro, hacer concreto el problema en la
Comunidad Valenciana, cuando es un problema a nivel nacional.

La Sindicatura de Cuentas, que usted menciona, en su informe de este año nos dice que a pesar de que somos la comunidad que más presupuesto dedica a la sanidad, somos una de las que menos gasta por
habitante, y la razón fundamental es el déficit de financiación autonómica por parte del estado, que nos cuenta por 4 millones cuando somos realmente
5 millones, y por mucho que usted lo repita, aquí le dejo el informe para que usted lo (inintel·ligible) .
.
.
.

Y, además, dice que esa financiación insuficiente provoca un volumen de gasto que es superior.
.
.
, no puede ser de
otra forma, al presupuesto que tenemos.
Y la comisión de expertos nos dice, además, que el déficit crónico de financiación es la causa principal a la que achacar el desfase económico entre la población teórica que protege La Generalitat y la que financia el estado, y necesitaría esta comunidad medidas compensatorias para adecuar el modelo de financiación.

Pero si eso no le es suficiente a usted, porque cada vez que se lo repito usted
no se lo cree, o sí se lo cree, pero no lo dice, decirle a usted que ha mencionado una serie de
factores.
Pregunte usted a los colegios farmacéuticos si hemos hecho un esfuerzo superior al de otras comunidades autónomas para pagarles durante este año.
Me dice usted en crónicos.
En crónicos nos hemos convertido en la comunidad referencia, como usted bien sabe, y
no lo dice a sus compañeros, a nivel nacional.

Habla usted de productividad variable, y somos una de las dos comunidades autónomas que valora por objetivos la acción de los profesionales, y, además, como usted bien sabe, somos pioneros en tecnología de información y comunicación.
Por mucho que usted lo repita, no podrá dejar de reconocer, como reconocen todos los valencianos, que somos una
comunidad maltratada, y que si tuviéramos los 1.
500 millones o 2.
000 millones más de presupuesto al año que nos correspondería por población, tendríamos muchísima más cantidad de dinero para invertir en servicios públicos, en carreteras y en otro tipo de inversiones que necesita nuestra
comunidad.
Pero mientras siga gobernando el gobierno de Rodríguez Zapatero, esta comunidad seguirá siendo maltratada y tendremos que utilizar la imaginación para gestionar más eficientemente, como nos reconocen en otros gobiernos autonómicos.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
103 al conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, senyor Gerardo Camps Devesa, sobre les dades del balanç econòmic regional publicats per Funcas, que formula el diputat senyor Víctor Jiménez Bueso (GP Socialista) (RE número 72.
745).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Pregunta 1.
103, que formula l'il·lustre diputat senyor Víctor Jiménez Bueso al honorable senyor vicepresident segon del Consell i conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, sobre les dades del balanç econòmic regional publicat per Funcas.

Senyor Jiménez, té la paraula.

El senyor Jiménez Bueso:

Doncs, moltes gràcies.

Muchas gracias, señor presidente.

Honorable conseller, permítame que comience diciéndole que creo que no tiene usted motivos hoy para hacer un análisis triunfalista de los logros económicos de su Consell, ni los tiene hoy ni parece ser que los han tenido ustedes
durante los últimos diez años, porque las cajas de ahorros, a través de su fundación Funcas, han dejado muy a las claras cuál es el papel que ha jugado su gobierno durante la última década, un papel, pues, lamentablemente, mediocre, que nos sitúa en el decimotercer lugar de las comunidades autónomas de España en convergencia con la Unión Europea, concretamente, estamos a una diferencia de 8,32 puntos de la media
del conjunto del estado español, insisto, en convergencia con la Unión Europea.

Mire, en concreto, la provincia de Alicante figura como una de las diez
provincias que registraron el menor índice de convergencia europea durante el año 2009.
Insisto, Alicante está entre las diez provincias que menor renta interior bruta ha registrado durante
la última década, siempre según el informe de las cajas de ahorros.

Sí es cierto que esta provincia aparece en el cómputo general en una posición posiblemente irreal, porque, como usted sabe, la tasa de población inmigrante que vive de las rentas transferidas desde el exterior y que, lógicamente, no computan como renta española, son tenidas en cuenta a la hora de procesar este dato, pero si aceptamos el
criterio de corrección que las propias cajas de ahorros introducen en este sentido, la provincia de
Alicante se sitúa en el puesto 28, muy alejada de la media española, concretamente, 5,86 puntos por debajo de la media española.

La provincia de Valencia se sitúa en el puesto número 25, también a mucha distancia del conjunto de la media de las provincias del estado español, casi tres puntos por debajo, y la provincia de Castellón nuevamente aparece por debajo de la media española.

También por debajo está la Comunidad Valenciana, que está en el puesto 14, o, lo que es lo mismo, solo 5 de las 19 comunidades autónomas, contando a Ceuta y Melilla, tuvieron peores niveles de convergencia real
europea que nuestra comunidad en el año 2009.
Creo que este dato ilustra muy a las claras el empeoramiento en la
calidad de vida de los valencianos y de las valencianas por culpa de su errática política económica, de la errática política económica de los gobiernos del Partido Popular durante la última década, y me gustaría, por tanto, conocer cuál es su opinión al respecto y saber qué valoración efectúa el Consell de estos malos datos.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Honorable senyor vicepresident segon.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Señor presidente.

Señorías.

Señor Jiménez, el mundo al revés.
.
.
Usted es el que pregunta y yo soy el que respondo, usted pide valoraciones,
yo las hago.
Ya sabemos la suya, y yo aún no había tomado el uso de la palabra.
Ha puesto calificativos en mi boca que igual yo
no pronuncio, se ha puesto usted la venda sin que aún se haya producido la herida.
Y le tengo que decir una cosa, y es verdad,
cuando leí la pregunta sentía verdadera curiosidad por saber, después de ocho años de
conseller de economía y hacienda, por qué el Grupo Parlamentario Socialista me preguntaba por primera vez la valoración de un informe que, por cierto, se publica cada año, o sea, se han publicado ocho desde que tengo esta responsabilidad, con un
avance a principio de año, Cuadernos de revista económica, ocho desde que tengo esta responsabilidad, y con otros avances a lo largo del
ejercicio, más de ocho desde que tengo esta responsabilidad.
Sentía curiosidad y decía, bueno, habrá cambiado el informe, habrá cambiado el Grupo Parlamentario Socialista, será el señor Jiménez que llega con unas nuevas maneras de debatir de política económica en estas Cortes.
De su primera intervención ya deduzco claramente que no.
Sigue usted con los mismos defectos que ha
heredado de su propio portavoz.
Lee las cosas a medias y luego se las voy a
leer yo completas.
Adjetiva lo que no pone uniforme, arrima el ascua a su
sardina sin razón.

Y yo, contestando literalmente a su pregunta, porque los informes no se
valoran, se comparten o se discuten, porque los indicadores son indicadores y
ahí están, le leo literalmente lo que respecto.
.
.
Por cierto, solamente uno de ellos, ha hablado solamente de convergencia real y
nominal con Europa, yo hablaré de más.
Dice el informe y exactamente dice: «Hay un grupo de cuatro comunidades autónomas -Galicia, Comunidad Valenciana, Extremadura y Castilla-La Mancha- con un desarrollo aceptable entorno al 90, 84%, de la media española.
» De Alicante luego hablaremos, si su señoría quiere, pero usted critica triunfalismo sin que lo hayamos dicho, habla de
mediocridad.
Yo me creo con aceptable, que es lo que dice el informe de Funcas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Señor Jiménez.

El senyor Jiménez Bueso:

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, por no dar los datos a medias.
No solamente suspendemos estrepitosamente
en renta interior bruta.
La provincia de Castellón aparece en el ranquin de las diez provincias españolas que registraron el mayor descenso real del producto interior bruto a los
precios básicos en el año 2009, con un retroceso del 4,51%, muy por debajo de la media española que quedó situada, como usted sabe, entorno al 3,83%.
Solamente siete provincias del
total de España registraron para dicho año resultados peores que el de la provincia de Castellón.
Y es cierto que los datos de la provincia de Valencia para ese período son buenos, como ha referido usted, pero cabría preguntarse porqué se producen estos desajustes tan severos entres las distintas provincias de la
Comunidad Valenciana.

Mire, yo creo que los datos de este informe sí que deben ser objeto de una valoración por parte del gobierno y por eso le hemos elevado esta pregunta.
Señor conseller, estos desajustes, estos pésimos datos, que efectivamente están en el informe, se corresponden con los años de gobierno del Partido Popular en la Comunidad Valenciana durante la última década y por eso hemos planteado esta pregunta.
Se producen, precisamente, porque
su política ha generado durante la última década, la última década, señor conseller, un deterioro sin precedentes de nuestras finanzas públicas.
Ustedes han propiciado un crecimiento cortoplacista basado
exclusivamente en la coyuntura inmobiliaria y no están siendo capaces de encontrar un sector que sustituya al de la construcción para alcanzar tasas de crecimiento que puedan generar empleo neto.

Señor conseller, su política económica bien puede resumirse en estas cinco palabras: la culpa la tiene Zapatero.
Pero los datos demuestran que ustedes perdieron un tiempo precioso durante los
años de la bonanza económica y que esa mala situación de partida, unida a la parálisis de los últimos años, han sumido a la Comunidad Valenciana en un caos del que solo ustedes son
responsables.
Yo creo que usted debería, en fin, hacerse un favor y sobre todo hacerle un favor a los valencianos y a
las valencianas y reconocer el fracaso económico de su endeudado gobierno y aceptar, por cierto, la mano que le tiende la
oposición para salir de la crisis en vez de empeñarse en perpetuar un modelo económico que se ha demostrado que está fracasado y que lleva años, una década, empobreciendo a los valencianos y a las valencianas.

Yo creo que solamente ustedes son responsables de no haber aprovechado el
viento a favor de los años de bonanza y, por tanto, de haber dejado a la Comunidad Valenciana en una
mala posición de partida para afrontar la crisis.
Y solamente ustedes son responsables de
estar ahogando a nuestra comunidad con sus excentricidades y sus desmanes situándonos en los peores niveles de crecimiento y de bienestar según analistas independientes.
Y también solamente ustedes.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

El senyor Jiménez Bueso:

.
.
.
son responsables de los severos desajustes que se producen entre las comarcas
del interior y de la situación de abandono y desaliento que atraviesan miles y miles de familias en nuestra
comunidad.

Señor conseller, deje ya por tanto de escurrir el bulto y procure hacer un poco mejor su
trabajo.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Respecte el temps, per favor.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Señor presidente.

Señorías.

Señor Jiménez, en una cosa le tengo que dar la razón.
Puestos a tener estos debates se ha dado cuenta su señoría que le ha faltado tiempo.
Tal vez hubiera sido mejor una interpelación que una pregunta de cinco minutos en este pleno.
Aunque ha nombrado usted al
señor Rodríguez Zapatero.
.
.
Señor Luna, usted ya tiene bastante con lo que tiene (rialles) no hace falta que haga chascarrillos que yo aún no sé por qué sigue sentado en esa silla y aún no ha dimitido, aún no lo sé y son las seis y veinticinco de la tarde y son las seis y veinticinco de la
tarde.

Pero hablando de economía, y con el señor Jiménez.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

.
.
.
en este 1 minuto 51 que me queda, ha equivocado usted el día, cierto es que no lo podía prever.
Ha nombrado usted al señor Rodríguez Zapatero.
¿Y sabe cuál es la máxima socialista de hoy?
Señor Rodríguez Zapatero dixit: «Hoy es 23F y no se habla de economía.
» Se lo ha contestado así esta mañana al señor Rajoy en el Congreso de los Diputados.
Y usted viene aquí y me pregunta justamente por la valoración de un informe económico en las Cortes Valencianas.
Yo soy del PP, no tengo riesgo alguno de jugarme
ni el puesto en este gobierno, ni el puesto en mi partido.
Pero usted hoy ha
incumplido claramente con el dogma socialista del día: es 23F y no se habla de economía.
Es verdad, y si me permite le defiendo, que cuando usted hizo esta pregunta
no se sabía que hoy iba a ser el día que no se hablaba de economía.
Tenemos el gobierno que tenemos, es tan previsible como todos sabemos y tan
predecible como todo el mundo imagina.
(Remors)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor, respecten la intervenció.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

.
.
.
Pero en 52 segundos.
.
.
Veo a sus señorías más animados que antes que hablara yo.
Pero en 52 segundos le voy a leer literal,
porque usted ha puestos muchos adjetivos y yo le voy a leer literal lo que pone
aquí: «En cuanto al consumo privado las autonomías más consumidoras con relación a la renta inferior bruta en 2009 fueron Murcia, Cantabria y Aragón; las menos Navarra, Extremadura y el País Vasco.
Gasto público, las que más, Extremadura, Castilla-León y Andalucía; el menor gasto público Baleares, Madrid y Cataluña.
En inversión para la formación bruta y capital, el mayor esfuerzo inversor Extremadura, Castilla-La Mancha y
Galicia; el más bajo, Navarra, País Vasco y Cataluña.
En conjunto, la demanda interna más elevada en Extremadura, Castilla-La Mancha y Castilla León; una demanda relativa menor en Navarra, Baleares y Madrid.
La mayor apertura
al exterior -también se la puedo nombrar- igual que lo puedo hacer con las relativas de bienes y servicios foráneos, Canarias, Cataluña y Galicia y los menores reactores Baleares, Canarias y Extremadura.
Las
autonomías con un mayor saldo positivo: Navarra, Baleares, Madrid y País Vasco; las menores: Extremadura, Castilla-La Mancha y Castilla León.
» Ni una vez la Comunidad Valenciana, porque estamos justamente en la media
desarrollo aceptable, lo dice el informe de Funcas, su señoría no se atreve a leerlo en el estilo Luna.
Y si quiere usted tener debates de
economía serios y rigurosos, desde luego, esta tarde no ha empezado bien.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
087 al Consell, que respon el conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, senyor Gerardo Camps Devesa, sobre la privatització de les caixes d'estalvi, que formula el diputat senyor Enric Xavier Morera Català (GP Compromís) (RE número 72.
643).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Pregunta 1.
087, que formula l'il·lustre diputat senyor Enric Xavier Morera Català, al Consell, sobre la privatització de les caixes d'estalvi.
I correspon contestar al vicepresident segon del Consell i conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació.

Per a formular la pregunta, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Si em permet, senyor Rafael Ferraro, s'ha oblidat vosté al Nel de Murla, ja que li preguntem a un conseller que és Benidorm, recordar amb emoció a una persona que va fer molt per la pilota valenciana Vicent Pérez Devesa.
Però anem al cas, anem al cas.

Mire vosté en el primer round en la constitució de les SIP, les fusions fredes, tots els sectors econòmics valencians ja han lamentat la pèrdua del centre de decisió de Bancaixa i la CAM i hem perdut la direcció de les nostres caixes d'estalvis.
Este mes passat Bancaixa, i també ho ha fet la CAM, ha traslladat els seus actius i passius al banc fruit de la
fusió que estan liderats, en el cas de Bancaixa pel senyor Rato, que quan li vaig dir
van tirar del fons monetari internacional per incompetent, li ho vaig dir i
després ha eixit la notícia, i en el cas de la CAM per Cajastur.

En eixe sentit ara hi ha una segona envestida, estem KO, hem perdut la direcció estratègica de les nostres caixes d'estalvi, però ara hi ha una segona envestida.
I jo vull ajudar-lo i vull demanar-li, per a
que en eixa segona envestida no acabem en un KO total, que va a fer el govern
valencià per a impedir la privatització dels SIP.
I, és més, en les competències que ens han quedat, si ens n'ha quedat alguna, després de l'aprovació per part del PSOE i del PP, del Reial decret 4/2010, ¿podem mantenir l'obra social de Bancaixa i de la CAM?
¿S'han respectat les competències autonòmiques?

Eixos són les tres preguntes que a mi m'agradaria que formularen per a preveure l'escenari que mos pot vindre.

Moltes gràcies, senyor conseller.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Morera, su pregunta exactamente era qué me parecía el proceso de privatización o la valoración del Consell del proceso de privatización de las cajas valencianas.
Se puede compartir o no se puede compartir la
expresión, pero tal vez deberíamos concretar algo más.
Porque en estos momentos, después de la última reforma legislativa que ha hecho, por cierto la sexta, llevamos seis
reales decretos que afectan al sistema financiero en su conjunto y
especialmente a las cajas de ahorro hecho por el Gobierno de España, en estos momentos estamos más cerca de una pseudonacionalización de las cajas que de una privatización de las cajas.

Yo puedo imaginar que a su señoría la privatización de las cajas de ahorros es algo que le parece mal y que puede resultar crítico y entonces valoraría positivamente la nacionalización de las cajas de ahorro, que es algo que se puede producir con cierta
inmediatez.
Yo le voy a decir que al gobierno de La Generalitat ni una cosa ni
otra merece una valoración positiva ni negativa sino que lo más importante es que fluya el crédito y llegue a las pequeñas y medianas empresas.

Hoy Bancaja y CAM, dentro de los sistemas integrados de protección, los SIP, que en estos momentos están constituidos, tienen mayor capacidad, mayor solvencia, y por lo tanto mayor
posibilidad de que el crédito llegue a las pequeñas y medianas empresas valencianas de lo que lo tenían con anterioridad.
Soy crítico con el proceso, tal como lo está haciendo el gobierno .
Creo que no es bueno que semana tras semana o mes tras
mes se produzcan variaciones en lo que tiene que ser la normativa legislativa
que atañe a todo lo que tiene que afectar a las entidades financieras en su conjunto y a
las cajas de ahorro en particular.

Creo que se están dando bandazos, que hay improvisaciones.
Pero, desde luego, apoyaré al Gobierno de España, y así lo hace mi partido y así lo hacemos desde el gobierno de La Generalitat, en todo aquello que suponga
mayor solvencia de las entidades en nuestro sistema financiero.
Y muchas veces,
señor Morera, y con ello acabo esta primera intervención, se critica a los poderes autonómicos o a los gobiernos autonómicos diciendo que son aquellos que quieren mantener entidades financieras para
que decida el presidente de turno como si fuera un rey de las antiguas taifas dónde se tiene que invertir, cómo se tiene que invertir, a dónde tiene que ir determinado dinero o cómo tiene que dejar de hacerlo.
Y justamente cuando un gobierno, como el de La
Generalitat, toma una decisión, la contraria, de integrarse en un sistema mucho más fuerte, que hace mucho más solventes las cajas de ahorros y que permite que haya mucho más crédito para las empresas valencianas, algunos, y usted entre ellos, vienen y dicen
que hemos dejado escapar el control que antes criticaban teníamos sobre las entidades financieras.

Nosotros estamos en el mismo sitio, este gobierno sigue en el mismo sitio.
Ni
había control sobre las entidades financieras, ni tiene por qué haberlo en el futuro.
Las entidades financieras están para servir a la Comunidad Valenciana y a sus pequeñas y medianas empresas.
Y al gobierno de La Generalitat en el marco de sus
funciones, y usted lo ha preguntado, lo único que le preocupa es que esto siga siendo así.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor vicepresident.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Descompten temps, perquè açò no anava.
Ha posat primer el rellotge que el micro.

El senyor vicepresident primer:

Crec que no, senyor Morera, que encara no li l'he posat.

El senyor Morera Català:

No, m'ho havia posat abans.
(Remors)

Moltes gràcies, senyor president, i la seua magnanimitat.

Mire, senyor conseller, nosaltres també volem que arribe el crèdit a les famílies i a les empreses, però eixe crèdit serà més fluid, hauria sigut més fluid si les entitats de les caixes hagueren estat pròximes als ciutadans, si no haguérem perdut el control estratègic d'eixes caixes, en definitiva haver fet el que va fer el senyor Núñez Feijóo a Galícia.
Vostés no van estar hàbils, havien de fer-se perdonar moltes coses, són un govern dèbil que està tutelat des de Madrid i que es va entregar alegrement a l'aplaudiment del PP i del PSOE les nostres caixes, a eixos SIP, dels quals ara no controlem res.

Però, efectivament, nosaltres volem que arribe ràpidament el crèdit a les famílies i a les empreses i en estos moments no arriba, no està arribant.
Però a mi el que em preocupa, vosté diu que no li preocupa ni privatització ni nacionalització, és que ací vinga un senyor, pot ser vosté el conega, de nom Aznar, vingué ara fa uns pocs dies, el 3 de febrer i per això vaig fer esta pregunta.
I el senyor Aznar, que mana molt, que cobra diners públics i diners privats una milionada, va dir que demanava una privatització completa de les caixes d'estalvis, privatització completa el senyor Aznar, Partit Popular.

I com que vostés han de fer perdonar moltes coses em preocupa eixa passivitat del govern
valencià davant el que ens pot vindre damunt.
I em preocupa molt i sap per què?
Perquè entre altres coses qui li va muntar l'acte al senyor Aznar perquè vinguera ací a dir-los a vostés el que han de fer, és una entitat que es diu Fundación Cultura Pública de la Comunidad Valenciana.
Sap qui dirigix esta entitat?
Un tal senyor
Javier Gutiérrez Minguélez.
Sap que este senyor està implicat en el cas Brugal?
Doncs, també està ahí.
És que, pegues una patada i te'ls trobes de seguida.
(Rialles)

Ja sé que és un tema col·lateral.
Però em preocupa, sobretot tirant al gra, i em preocupa, perquè podríem parlar de les històries que té este senyor i el que ha fet i com impulsa al cas Brugal.
Em preocupa moltíssim.
.
.
Sí, li puc donar ací les dades de l'empresa seua al consultor d'advocats, Salvetti Abogados, que està implicat, i sembla que amb negocis en el germà de l'alcaldessa d'Alacant; però, bé, eixe és un tema.

Com que vostés no van estar hàbils, un govern dèbil, un govern que no defensa els interessos valencians, que no va defensar el
model de caixes, un model de caixes que, en estos moments, li he de dir, senyor
conseller, perquè vosté no ha dit res, que ja s'estan notant els efectes del que déiem.
I és que Bancaixa -el que queda de la marca, però la seua direcció està en Madrid- ha reduït un 64% l'obra social; de 60 milions d'euros d'obra a 21.
Eixa és la seua política, recolzada pel PSOE.
PSOE i PP deixen els valencians sense caixes d'estalvis i sense direcció estratègica.
I estem KO.
Però en el segon KO que mos pot vindre -i vosté pareix que no té ni idea- ha vingut ací un senyor a dir-los a vostés el que han de fer.
Eixe senyor és Aznar.
I diu -i estaven vostés allí- que s'han de privatitzar les caixes d'estalvis.
Aleshores jo.
.
.
, em preocupa esta situació.
Perquè clar, si fóra nacionalització, doncs, tira que te va, intentaríem buscar que el model d'èxit de les caixes d'estalvis, públic i d'obra social i de proximitat als empresaris, a les famílies, a les empreses, fóra una realitat.
Però vosté no està veient les coses,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
li van a fer el llit.
I, amb vosté, a tots els valencians.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor vicepresident segon.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Señor presidente.

Señorías.

Señor Morera.

Sí, conozco al señor Aznar.
Fui secretario de estado en un gobierno en el que era presidente.
.
.
Por cierto, el mejor Gobierno de España, y a los datos me remito.
Ya que antes hablábamos de cuestiones económicas, podemos recordar: crecimiento económico, paro, y cualquiera que a usted le venga a la cabeza.
Por cierto, también estabilidad del sistema financiero.
Es aquel que le dejamos (aplaudiments), que le dejamos al señor Rodríguez Zapatero, le dejamos al señor Rodríguez Zapatero.
.
.
; recuerde usted que hace tres años estábamos en la champions league del sistema financiero y hoy nos va como nos va.
Y eso ya no es culpa nuestra.
Nosotros lo dejamos bien.
Son otros los que lo han hecho mal.
(Remors)

No conozco al señor Gutiérrez éste, al que ha nombrado,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señora Moreno, por favor, guarde silencio.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

.
.
.
me decían y me apuntaban desde detrás.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Por favor, señorías.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

.
.
.
, no estoy seguro de que sea verdad, no estoy seguro de que sea verdad, que don
Javier Gutiérrez -al que usted dice que trae aquí al señor Aznar- era concejal socialista en el Ayuntamiento de Alicante.
Me dicen que era
concejal socialista en el Ayuntamiento de Alicante.
Es normal que yo no lo
conozca.
Usted sí que lo conocería y.
.
.
Pero, de todas maneras, el señor Luna, por ejemplo, nos puede ratificar si lo era o no era.
Pero, vamos, que
diga usted que un concejal socialista trae al señor Aznar para decir lo que es doctrina del Partido Popular, es para nota, si me
lo permite.
Es para nota.

Pero si usted hubiera leído algo más, si hubiera leído algo más, después, de las declaraciones del señor Aznar, hubiera leído -por cierto, lo dice en Alicante- que yo no compartía las declaraciones del señor Aznar.
Es que, en mi partido no hay esa manía del control que usted tiene.
Y puede haber distintos pareceres y
sensibilidades.
Y se opina libremente.
(Remors) Y cada uno, en el ámbito de sus responsabilidades, lo dice y no pasa nada.
(Remors) Usted sólo se queda con unas y no se queda.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Per favor, senyories.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

.
.
.
con las mías cuando dije que el señor Aznar tenía su parecer, pero cada caja de ahorros, en virtud del camino que tenía que recorrer, podría capitalizarse al 100% o no hacerlo.

En el caso de las valencianas, nadie le ha robado la cartera a nadie.
Ustedes
quieren seguir estando ahí, como si tuvieran una manía por ese control, que se acerca a la pseudonacionalización.
Nosotros somos liberales, no creemos en eso.
Creemos en la libertad, en la
decisión y que el crédito llegue a los pequeños y medianos empresarios que son los que lo necesitan.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
116 al Consell, que respon el conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer, sobre la contaminació atmosfèrica, que formula la diputada senyora Mónica Oltra Jarque (GP Compromís) (RE número 73.
214).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Pregunta 1.
116, que formula la il·lustre diputada, la senyora Mònica Oltra Jarque, al Consell sobre la contaminació atmosfèrica.
I que serà contestada per l'honorable senyor vicepresident tercer del Consell i conseller de Medi Ambient,
Aigua, Urbanisme i Habitatge.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

És de deveres que la llibertat d'expressió en el Partit Popular és tan gran que el senyor Parra, després d'enviar un SMS -que tots vam conéixer-, ja no ha tornat a parlar.
Li han cosit la boca.
Però, en fi.
.
.

La meua pregunta és: ¿quines mesures pensa prendre el Consell davant el greu problema de contaminació atmosfèrica en les grans ciutats del nostre territori?

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Honorable senyor.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Moltíssimes gràcies, senyor president.

Senyora diputada.

En primer lloc, dir-li que no n'hi ha, en la Comunitat Valenciana, ningun greu problema en contaminació de l'atmosfera.

La setmana passada n'hi hagué una reunió dels consellers del ram, de totes les comunitats autònomes, en el Ministeri de Medi Ambient.
El Ministeri de Medi Ambient se va estar
repassant quina era la realitat, les dades que el ministeri disposava.
I se
reafirma el que jo li estic dient, no n'hi ha un problema greu, en la Comunitat Valenciana, respecte al problema de la
contaminació atmosfèrica.
Hi ha algun dia, i en algun punt, que, de vegades, els paràmetres no són els normals.
Com ocorre en la resta d'Espanya.

El Govern d'Espanya ha publicat una ordre, un decret, el passat dia 29 -si no recorde mal- del mes de gener, en què marca unes noves directrius respecte al plantejament de l'atmosfera.
Se va a crear una comissió de treball, en la qual, la Comunitat Valenciana estarà present, per a aplicar eixa normativa europea i variar, si és que fa falta, alguns dels paràmetres de medició que actualment existixen en el conjunt de la Comunitat Valenciana i en el
conjunt d'Espanya -no solament per a la Comunitat Valenciana, com pot comprendre.

I, per tant, si n'hi ha alguna cosa a canviar, en el seu moment, i adequar-se a alguna directriu
que el Govern d'Espanya marca, segons la Unió Europea, ens adequarem a ella.

Però, en les directrius actuals, s'està complint la normativa i està, podríem dir, sense ningun problema com el que vosté manifesta.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Mire, dir que no hi ha cap problema de contaminació atmosfèrica al territori valencià només pot estar motivat per dues coses, la ignorància o la mala fe.
Vosté triarà quina de les dues.

Perquè, mire vosté, l'aire que respirem els valencians i valencianes està molt contaminat.
Provoca malalties cardiovasculars i diferents tipus de càncers mortals.
Segons estimacions de la Universitat Politècnica de Madrid -no li vaig a anomenar les estimacions d'associacions ecologistes, sinó de la Universitat Politècnica de Madrid-, el 75% de la població de tot l'estat espanyol està sotmés a elevades concentracions contaminants.
Al nostre territori no tenim dades
fiables i verificables, degut a la seua malsana i malaltissa opacitat.
Perquè l'opacitat del Consell no només afecta els comptes públics i el tema de la corrupció, també afecta les dades objectives de contaminació.

Malgrat això, ens podem fer una idea de la situació mitjançant les avaluacions del Ministeri de Medi Ambient i Rural i Medi Marí, que afirma que les conseqüències de la pol·lució se traduïxen en 16.
000 morts prematures anuals en Espanya.
La Societat Espanyola de
Pneumologia i Cirurgia Toràcica coincidix en la xifra del ministeri, i recorda que són set vegades més que els que moren en accidents de trànsit.

L'Agència Europea de Medi Ambient assenyala que la contaminació de l'aire pot reduir l'esperança de vida dels europeus fins a tres anys.
La Comissió Europea calcula, en termes de salut humana, que causa a l'economia europea una despesa entre 427.
000 i 790.
000 milions de euros anuals.
I
un recent estudi publicat en el Journal of Epidemiology and Community Health oferix dades similars sobre mortaldat prematura i contaminació de l'aire, que corroboren els estudis dels citats organismes.

La Conselleria de Medi Ambient -o de «Mig Ambient»; clar, el problema és que és de «Mig Ambient» i no de Medi Ambient- lluny de parar esta contaminació, complint la Directriu europea de qualitat de l'aire 2008/50, el que fa és manipular les dades replegades per la xarxa de vigilància, que consta, només, de 50 estacions de mesurament, que, vés per on, tenen l'estrany costum de quedar-se en blanc durant llargues parts del dia.
És a dir, estes estacions, n'hi ha una part del dia -sobretot la part del dia on més trànsit rodat n'hi ha- on se queden en blanc.
I, a més, moltes d'elles no mesuren les partícules PM10 i PM2,5 que són les més letals per a la salut per ser cancerígenes i desenvolupar efectes a llarg termini.

Els gasos nocius, com el diòxid de nitrogen i el diòxid de sofre i l'ozó, no se mesuren amb precisió.
I, de fet, la xarxa de mesuradors no s'ajusta a la directriu europea que abans anomenàvem, que diu que el 90% de tots els dies de l'any ha de ser mesurat.

Però n'hi ha més.
Perquè la picaresca valenciana, duta a terme en les alcaldies més emblemàtiques del PP, esta és la de València, la de Castelló -la senyora Barberá i el senyor Fabra, absents, com és normal, en esta cambra-, el que fan és la següent martingala, i és canviar les estacions de mesurament a llocs menys conflictius.
És a dir, els han traslladat de Nuevo Centro, avinguda d'Aragó, carrer Linares creuant amb l'avinguda del Cid, a uns emplaçaments -diguem- molt més amables, com és el parc de Capçalera, Vivers -el jardí de Vivers-, i el cementiri general.
Clar, en el cementiri, és de deveres que dintre del cementiri, trànsit rodat -el que es diu trànsit rodat- no n'hi ha molt, veritat?

No obstant, han canviat vostés les estacions de mesurament a llocs més amables i més verds, en les últimes setmanes els límits s'han superat en dues de les estacions, tot i que estan ubicades en parcs i
jardins, quan no en el cementeri, i en punts amb menys tràfic de vehicles.

El mateix ha passat en Castelló.
Ja ho ha denunciat el grup GECEN.

Per tant, estos mesuraments fraudulentes, estos mesuraments que s'han canviat de lloc, estan sent investigats pel fiscal de Medi Ambient, Antoni
Vercher, que ha obert una investigació sobre estes coses que fan vostés.

Nosaltres, des de Compromís, li proposem un control rigorós de la contaminació de l'aire, millorant la ubicació de les estacions; informació puntual i rigorosa, a la ciutadania, de la situació de contaminació; control i millora per l'ajuntament de les ITV dels vehicles contaminants; plans de mobilitat sostenible
que augmente el pes del transport públic, l'anar caminant i l'anar en bicicleta, enfront del cotxe particular; incentivar, fiscalment, la
compra de vehicles amb baix o nul nivell de contaminació; plans d'emergències i control d'emissions.
I això hauria de ser la seua prioritat, senyor conseller.
Ja sé que vosté té unes altres prioritats en este moment.
Té unes altres espúries prioritats.
Però jo crec que la seua prioritat hauria de ser la qualitat ambiental i la qualitat
de salut dels valencians i valencianes.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, estem acostumats a estes soflames.
Però jo crec que les dades estan en Internet, pot vosté entrar en la pàgina de hui mateix.
I té vosté, per exemple en la zona de l'horta de València i àrea metropolitana, totes les estacions que segons els informes tècnics deuen estar col·locades en els llocs que els tècnics han dit que s'ha de fer.

I jo li puc contar hora a hora, des de les zero hores fins les setze hores, que
és quan s'han tret els paràmetres.
I, per tant, li puc dir que cadascuna de les estacions, per exemple, el
Bulevar Sur: «muy baja, calidad excelente»; Pista de Silla: «baja, calidad buena»; Molí del Sol -on vosté deia adés-: «calidad baixa o bona»; avinguda de França: «muy baja y excelente»; en Politècnic: «muy baixa y excelente»; en Vivers: «baixa i bona».
.
.
Per tant, açò ho té vosté en Internet tots els dies i a totes les hores.
Tot el que vosté està dient és manipular una informació que no és verídica.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté.

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyor Juan
Gabriel Cotino Ferrer, sobre la política general de la conselleria en matèria de prevenció d'inundacions, que formula el diputat senyor Adolf Sanmartín Besalduch (GP Socialista) (RE número 71.
540, BOC número 282)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, donat que ha sigut retirada la pregunta 1.
026, per la diputada
formulant, passem al punt 10 que és: interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge sobre la política general de la conselleria en materia de prevención de inundaciones, que formula l'il·lustre diputat senyor Adolf Sanmartín i Besalduch.

Senyor Sanmartín, quan vullga.

El senyor Sanmartín i Besalduch:

Gràcies, president.

Com deia, com les seues senyories ja saben, el Patricova es tracta d'un pla d'acció territorial, de caràcter sectorial, que té com a objectiu evitar el risc d'inundacions aquí, a la Comunitat Valenciana.
Evidentment, és un tema reiteratiu, que l'hem parlat al llarg d'aquesta legislatura, inclús en l'anterior, vàries i diferents vegades.

Tanmateix, però, recordarem que aquest pla va ser aprovat l'any 2003, al gener de 2003, i, per tant, hem passat un període de temps -jo pense- més que suficient per a avaluar, avaluar els resultats d'este pla d'acció territorial, que, recorde, establia tota una sèrie d'obres de caràcter estructural aquí, a la Comunitat Valenciana, però també obres de restauració hidrològica forestal en llits i barrancs.

Jo recorde que el llavors conseller, el senyor García Antón, conseller d'Infraestructures, quan va presentar el pla, ens va recordar a tots que posava -és una casualitat, ¿eh?
, de veres, és una casualitat-, que posava com a límit l'any 2011 per a l'execució total d'almenys les obres més importants, les obres estructurals que establia, obres de canalització, que establia aquest pla.
¡Clar!
, ens trobem ja a l'any 2011, febrer de 2011, i els resultats no són els que va preveure el senyor García Antón; tot el contrari, tot el contrari, a penes s'ha executat una quarta part de les obres de caràcter estructural que preveia el pla.
Concretament, i d'acord amb una resposta signada per vosté, senyor conseller, al març de 2010, ens deia que s'ha executat un 28%, en projecte redactat un 30%, en fase d'estudi un 32%, i el 10% restant no diu res però m'imagino que es correspon amb obres que ni tant sols estan en fase d'estudi d'alternatives.

Per tant, la conclusió, senyor conseller, és que a penes s'ha executat un poquet més d'una quarta part del que es va pressupostar.
¡Clar!
La pregunta és que, i el més greu de tot, jo pense que és el més preocupant, el més preocupant, és que en la mateixa resposta ens assenyale vosté que de totes formes aquestes obres s'aniran executat d'acord amb la disponibilitat pressupostària del Consell.
I, clar, jo la reflexió que me faig ací és que -i voldria que la fes vosté, li ho dic de forma sincera- és que no es tracta solament d'una qüestió de tècnica, d'execució d'obres de canalització de barrancs o de condicionament hidrològic forestal d'un llit, es tracta de prevenció, prevenció, prevenció -i no estic parlant del PERI-, però de prevenció de possibles conseqüències tremendament catastròfiques, no solament per a vides humanes, sinó també per als béns materials, com les darreres que van succeir en Burriana.

Aleshores, clar, la pregunta que jo li faig és com és possible que vostés s'atrevisquen a dir que s'aniran executant d'acord amb la disponibilitat pressupostària del Consell quan paral·lelament s'han invertit determinades quantitats en qüestions que jo pense que no eren prioritàries.
Per exemple, jo li recorde que amb els vuitanta-nou milions d'euros de condicionament del circuit de fórmula 1 a València s'hagueren pogut executar la totalitat d'obres estructurals que preveu el Patricova i competència de La Generalitat per a la província de Castelló, o, per exemple, amb els mil dos-cents milions d'euros de deute que actualment té la televisió pública valenciana s'hagueren pogut executar la totalitat d'obres estructurals que preveu el Patricova per a tota la Comunitat Valenciana.
Per tant, jo pense que és un problema de voluntat política i, o, almenys, de priorització de les despeses, dels gastos, dins dels seus pressupostos.

A part d'això, em preocupe, també -li ho deixo damunt la taula perquè ho puguem debatre aquí i reflexionar- altres qüestions -jo penso- inclús més greus que la possibilitat o no d'inversió.
Perquè, clar, vosté em podria contestar que, d'acord amb la conjuntura econòmica actual, s'han de prioritzar les inversions, i, per tant, les despeses, igual que en tots
els llocs: en les famílies, en els ajuntaments, en les diputacions o en les conselleries.
Però, clar, el que em preocupa -i li ho dic- de forma greu és com és possible que la Conselleria de Medi Ambient, evidentment, mitjançant les comissions territorials d'urbanisme respectives, hagen aprovat determinats plans generals d'ordenació urbana amb l'informe negatiu del Ministeri del Medi Ambient, a través de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer per problemes d'inundabilitat, és a dir, en zones de domini públic hidràulic, problemes d'inundabilitat.
¡Clar!
Li dic la xifra concreta, la xifra concreta.
Entre el 2006 i 2009, les
comissions territorials d'urbanisme han aprovat vint-i-sis plans generals d'ordenació urbana amb l'informe negatiu de les confederacions hidrogràfiques respectives per problemes d'inundabilitat en domini públic hidràulic, és a dir, en llits i barrancs.

Això, de veres, li dic que pense que és preocupant, preocupant perquè.
.
.
¡adone's!
, ja no es tracta ni tan sols d'infraestructures, ja no es tracta ni tan sols d'inversió o de priorització pressupostària.
És una cosa que no costa diners.
El que no es pot entendre és que vostés donen bandera blanca en determinades qüestions.
Jo ahí tenia una relació dels vint-i-sis municipis, començant per Cabanes, San Rafael, Bejís, etcètera, les dades.
.
.
No vaig a dir-li-ho, però me preocupa, me preocupa.
.
.
-part d'elles, els recorde que estan al jutjat per a vore què passa-, però em preocupa especialment; de fet, li recordaré que, clar, el que no es pot dir -com altres preguntes que hem fet o iniciatives legislatives- que em diga: «¡Home!
, és que el govern central invertix el que invertix i nosaltres podem invertir el
que invertim.
» Inclús, ens han dit que el govern central invertix poc.
Jo, li recordaré una cosa.

Mire, en els vuit anys que va governar el Partit Popular des del Ministeri de
Medi Ambient, confederacions, a l'estat, des de l'any 1996 fins al 2004, vostés invertiren -el Partit Popular d'Aznar-, invertí una mitjana anual a la Comunitat Valenciana de mig milió d'euros, concretament -disculpe-, 564.
000 euros, de mitjana, entre 1996 i el 2004, és a dir, els vuit anys que va estar el Partit Popular.
Doncs, bé, del 2004 al 2009 -són les darreres xifres que tinc-, 2009 -que està governant el Partit Socialista a Madrid, i, per tant, a l'estat- la mitjana d'inversió en canalització de barrancs ha estat de 10,4 milions d'euros.
És a dir, de mig milió d'euros a 10,4 milions d'euros.
És a dir, multipliquem per dinou, en a penes sis anys, les inversions del govern
central en canalitzacions de barrancs.
Inclús, si vol que li concreto més les xifres, li diré que el darrer any que va governar el PP a l'estat espanyol.
.
.
-el 2003, finals de 2003-2004- s'invertiren a la Comunitat Valenciana per part de les confederacions, en
canalització de rambles i barrancs, 667.
000 euros.
Ni un més, ni un menys, 667.
000.
El darrer any -que és el que tinc la xifra-, el 2009, governant el Partit Socialista, s'invertí per part de confederació en canalització de rambles i barrancs a la Comunitat Valenciana, 25,8 milions d'euros.
¡Adone's!
¡De sis-cents mil euros a vint-i-sis milions d'euros!
Multipliquem per quaranta les inversions en a penes sis anys.
Jo pense
que la xifra, a banda de ser il·lustrativa, delata la voluntat política d'uns i la voluntat política dels altres, la disponibilitat o la capacitat de prioritzar inversions d'uns, i la capacitat de prioritzar les inversions d'uns altres.

En definitiva, jo el que li proposo i el que li poso damunt la taula és que, independentment, independentment de la conjuntura econòmica actual, independentment, inclús li dic, de la disponibilitat pressupostària que vostés puguen tindre, el que li demano és que tinguen en compte que, no solament és (inintel·ligible) .
.
.
un pla de caràcter sectorial d'ordenació del territori per a previndre les inundacions, no solament és un problema tècnic, és un problema de mitigar, de previndre hipotètiques i possibles inundacions que afectaran, no solament a vides humanes, no
solament a vides humanes, sinó també a béns materials.

Per tant, que prioritzen el que hagen de prioritzar, i, per tant, que el ciutadà, que el ciutadà no s'haja de preguntar: «¿Com és possible que gastem noranta-vuit milions d'euros en condicionar un circuit de fórmula 1?
».
 O, que el ciutadà se pregunte: «¿Com és possible -amb interrogant- que tinguem mil dos-cents milions d'euros de deute a la televisió pública valenciana, quan som incapaços d'executar unes infraestructures vitals, vitals per als municipis de la Comunitat
Valenciana, però, sobretot, per a previndre.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
per a previndre els danys materials i els danys humans.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté.

Honorable senyor vicepresident.

El senyor conseller de Medi Ambient, Urbanisme i Habitatge:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor diputat, senyor Sanmartín.

Certament, el Patricova, com vosté ha dit, és un tema important, important per al conjunt de la Comunitat Valenciana, i és important perquè, bé, perquè en esta zona d'Espanya, de vegades, les tempestes d'una forma, a voltes, torrencials, doncs, fan un malbé, a vegades, a les persones, en la qual ha hagut de sofrir -jo crec-, almenys, en l'últim any, doncs, el problema d'una mort per un problema d'una canalització d'un barrancs, en el cas concret, el tema que ocorrí en Verger, i que va arrastrar, doncs, bases, i que ha hagut de fer allí una sèrie de temes i.
.
.
Amb la qual cosa, vinc a referir-me que estem parlant sobre
una cosa seriosa, una cosa seriosa amb la qual el govern de La Generalitat està treballant i amb la qual crec que també l'administració central, en este cas concret, doncs, no se pot dir que no està treballant, també està treballant.
És que les coses cal dir-les, doncs, cada u en allò que correspon.

Per tant, crec que en eixe treball que cada u estem fent per a resoldre els
temes és negar una realitat, com dir que no s'està fent res o dir que s'està donant llicències a determinades aprovacions en la reserva del plantejament del Patricova.

Mire, jo no conec el detall que, possiblement, vosté ha estudiat, de cada u dels pobles, però jo -i vosté ho sap igual com jo-, qualsevol comissió d'urbanisme que aprova un pla general, un pla parcial o qualsevol tema, n'hi haurà una aprovació que, si falta algun plantejament determinat, eixa aprovació serà definitiva en la mesura que allò se solucione.
I, per tant, un tema és la problemàtica que allò pot tindre respecte a inundacions, i, un altre tema, són els informes negatius que, a vegades, la confederació, en una etapa determinada no ha donat per a resoldre el problema de l'aigua en molts dels polígons o en molts dels plans generals que s'han impulsat en el conjunt de la nostra comunitat.
Per tant, hem de saber
distingir un tema d'un altre amb tota claredat.

Mire, en esta legislatura que està concloent, la Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Vivenda ha
impulsat la inversió de 135 milions d'euros que ja estan executats, i, actualment, estan en tràmit per a adjudicar setze milions d'euros addicionals per al tema relacionat amb el Patricova.
Per tant, s'han fet sixanta actuacions d'infraestructures per a reduir el risc d'inundacions en municipis valencians, i, a més, vint-i-huit s'estan fent amb el pla Confiança.
Açò són dades, dades que li puc jo anar dictant poble a poble i li puc dir en quins
llocs s'estan fent, que el compromís polític en el seu moment poguera ser este d'haver conclòs tot el Patricova en 2011 i que tot eixe compromís polític, que era la voluntat de poder haver fet aleshores, doncs, no s'ha pogut desenrotllar.
Doncs, mire, possiblement, perquè altres inversions, i no precisament de la fórmula 1, que el govern també tenia previst fer aleshores, complementàries a les quals havia de fer La Generalitat, doncs, tampoc s'han fet.
Per tant, crec que és un tema molt seriós.

I és un tema molt seriós perquè en un problema d'una riuada, un problema de qualsevol tema d'este estil, bé, a vegades se juguen les vides humanes i els béns de les persones.
I crec que en eixa línia hem de treballar conjuntament el govern de l'estat i el govern de les comunitats autònomes.
I això és el que està fent este govern, sense mesclar -com se sol dir en l'argot popular- les xurres amb les merines.

Ací estem parlant d'unes obres d'infraestructura per a evitar problemes de pluges, i no estem parlant si s'han invertit els diners en este lloc o en l'altre.
Açò, quant a si els diners s'han invertit en la fórmula 1 o s'han invertit en el tema que vosté vullga, doncs mire, és un debat que esta cambra s'ha debatut moltes voltes.
Però hui estem parlant del Patricova i jo li dic a vosté que el govern de La Generalitat ha invertit, està invertint i seguirà invertint en la pròxima legislatura pel bé d'ordenar perquè els problemes d'inundacions no afecten a ningun ciutadà i a ningun bé d'eixos ciutadans.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Sanmartín.
Sí, senyor Sanmartín, li he donat la paraula.
Ah, des d'ahí, vol?
Perfecte.
Polse, per favor.
Doncs bé, vinga a la trona.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Almenys li reconec una cosa, conseller.
Li he de reconéixer que, per primera vegada, vosté em reconega que el govern central està treballant en la canalització de rambles i barrancs, en evitar danys materials i vides humanes per conseqüència de les inundacions.
Ho dic perquè és difícil que vostés ho reconeguen, però que conste en acta, i li agraïxo que em reconega l'esforç pressupostari que ha estat duent a terme el govern central.

Perquè clar, és que les xifres són contundents.
El darrer any que governava -li insisteixo- el senyor Aznar, invertiren a la Comunitat Valenciana 600.
000 euros, i el
darrer any que tinc comptabilitat, el 2009, governant el senyor Zapatero a
Madrid, s'han invertit 26 milions d'euros.
Clar, és que la multiplicació és per 40.
No és ni per 1,2, ni per 1,35; és per 40.
Per tant, en primer lloc, li agraïxo que reconega l'esforç del govern central en aquesta tasca.

En segon lloc, no me pareix correcte, no me pareix correcte que diga que vosté no coneix amb detall el tema o els pobles afectats.
No me pareix bé.
Perquè vosté, com a màxim responsable de la Conselleria de Medi Ambient, Urbanisme, Aigua i Habitatge,
hauria de saber, amb els assessors que té, quina és la problemàtica que té cada municipi.
Perquè és bàsic, és importantíssim.

Com és possible que vosté me diga això i paral·lelament me parle que hem de revisar el Patricova per adaptar la cartografia a
les noves necessitats?
Doncs, vosté s'ho hauria d'estudiar mínimament, mínimament.
Perquè clar, si vosté no sap els detalls, senyor conseller, li contaré jo els detalls.
Jo li'ls relataré, els detalls.

Mire, com és possible, com és possible que l'any 2000 es va construir la presa, la presa d'Algar de Palancia al Camp de Morvedre per a reg de Sagunt i no es posaren les
comportes?
És que clar, és que li estic comentant una cosa.
.
.
, li estic comentant una cosa d'a penes fa deu anys.
És a dir, l'any 2000 es va construir un presa però.
.
.
i com dia el nostre ambaixador emèrit al Senat la seua contestació.
.
.
, el senyor Matas va dir: «És que no hacen falta compuertas.
» I clar, van construir una presa, i resulta que estava inutilitzada totalment
perquè no tenia comportes.
Clar, això és tremendament surrealista.
I per tant, hauria de conéixer els detalls.
Este és un detall.

Com el detall hauria de conéixer que en la canalització del riu Sec a Castelló s'ha invertit quasi 31 milions d'euros.
Com en la canalització, en el cas concret d'Alcoi, del barranc de Barxell s'han invertit més de vint milions d'euros.

Per tant, clar, no me pareix correcte, li ho dic, conseller, que vosté me diga que no té els detalls.
Vosté els hauria de tindre, i m'hauria de dir: «Senyor Sanmartín, li passo un fitxa, li passo una fitxa amb el detall.
.
.
, les problemàtiques de cada un dels municipis.
» Perquè si no vosté, què ha estat fent a esta conselleria?
Clar, jo li ho dic sincerament, no me pot dir
que sóc catastrofista.
Li estic donant jo unes dades que no me les ha pogut rebatre.

Tercera qüestió, clar, me diu, no mescle xurres amb merines.
Jo no estic mesclant.
.
.
Perquè me diu: «És que ha mesclat el circuit de fórmula 1 amb el Patricoca.
» No, jo el que li estic dient a vosté i l'estic acusant de forma formal de falta de voluntat política, vosté com màxim responsable d'aquesta conselleria i el Consell, de forma global.

Perquè jo li dic, com pot entendre un ciutadà normal que es dediquen determinades quantitats en determinats esdeveniments i
paral·lelament no s'està invertint en qüestions que jo crec que són tremendament prioritàries, tremendament prioritàries?

Perquè clar, és que si estiguérem parlant de quantitats insignificants, jo diria.
.
.
Però jo li dic, el deute de Televisió Pública Valenciana, 1.
200 milions d'euros; l'invertit en l'adequació del circuit de fórmula 1, 89 coma i tants milions d'euros.
Clar, quines prioritats té vosté?
Jo li pregunte, com a màxim responsable de la seua conselleria.
.
.
Si jo fóra el conseller de Medi Ambient, el primer que faria quan m'assentara és quines són les prioritats arreu de la Comunitat Valenciana, i en base a això, confeccionaria un pressupost.
Clar, vosté me diu: «No, és que jo no sé els detalls.
» Doncs me pareix, me pareix molt.
.
.
, li ho dic sincerament, me pareix molt
incorrecte, perquè sí, clar, i tant.
No se riga, senyor conseller, no és demagògia, no és demagògia.

Vosté ha de portar, com a mínim, com a mínim, una fitxa amb les actuacions que s'han executat, quina és la problemàtica en cada un dels municipis i de quina manera pensa, perquè ho ha declarat vosté moltíssimes vegades, de quina manera pensa revisar el Patricova.

En definitiva, i se m'ha acabat el temps, senyor conseller, el que li demano és, no solament voluntat política, no solament capacitat de prioritzar despeses, sinó que tinga en compte que hi han unes necessitats tremendament urgents, i vosté, com a responsable de la seua conselleria, és el que les ha de prioritzar, no solament estes inversions, sinó la possibilitat que aquestes se duguen a terme.

Gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Senyora presidenta.

Senyor Sanmartín, me (inintel·ligible) .
.
.
per una raó que vosté sap quan estava dient-ho.
Quan jo m'he referit que no conec les prioritats o que no.
.
.
-perdó- que no coneixia els detalls, me referia als plans generals que s'han aprovat en un període determinat que vosté ha citat.
I no m'estava referint als pobles que tenen necessitat de resoldre un problema del
Patricova.
Vosté m'ha citat també abans una sèrie de pobles.
Per tant, el plantejament és que
(so d'un telèfon mòbil) la meua afirmació respecte eixe tema se referia al que li acabe a vosté d'explicar perquè quede clar.

Mire, el Patricova s'està complint.
I el millor que n'hi ha, com vosté ha fet una relació d'obres que.
.
.
, bé, que el govern ha fet i que.
.
.
, jo li vaig a fer una altra relació.
Vaig a intentar ser concís, perquè en són moltes.

Però mire, li conte obres que s'han fet, que s'han acabat o estan en marxa: pla contra inundacions de la ciutat d'Alacant, que està en servici; canalització dels barrancs de Juncaret i Orgegia en Alacant, que està en servici; canalització de desembocadura del barranc de les Ovelles en Alacant, licitada per a
iniciar-se les obres; canalització del barranc de Barceló i Foietes en Benidorm, que està en servici; millora de la xarxa de drenatge de la platja de Sant Joan, que està en servici; desviació i canalització del barranc de Pedreguer, que està en servici; defensa del barranc de Cocons en l'Orxa, que està en servici; canalització del riu Cervol en Vinaròs, que està en servici; actuacions en el pont de desembocadura de la rambla d'Alcalà en Benicarló, que està en servici; canalització del barranc de Fraga en Castelló, que està en execució; canalització del barranc de Juan Mora en Nules, que està en servici; canalització de la rambla de Capuchinos en Segorbe, que està en servici; canalització del barranc de Puçol i del Puig, en execució; nova xarxa de col·lectors d'auia pluvials i sanejament en Silla, que està en execució; canalització del barranc de Tramusser en Almussafes, Benifaió i Sollana, que està execució; canalització del pont de la rambla de San Nicolás en Beniopa en Gandia, que està en servici; cobriment del mur de contenció en el barranc del Collado d'Ador, que està en servici; canalització del pont sobre el riu.
.
.
, Benissa i Ròtova, que està en servici; defensa del barranc de
(inintel·ligible) .
.
.
en el casc urbà de Palmera, que està en servici; canalització de la séquia de Mare d'Oliva, que està en servici; canalització del barranc de Font d'Oliva, que està en servici; canalització de la rambleta de Catarroja, que està en servici; canalització del canal de Bovalar d'Estivella, que està en servici; canalització del barranc de les Monges de Riba-roja, que està en servici; canalització del barranc de Porxinos en Riba-roja, que està en servici; mur de defensa del marge esquerra del riu Sellent en defensa del
casc urbà del
(inintel·ligible) .
.
.
que està en servici.
.
.
Bé, me'n queden 43.

Res més.
(Aplaudiments)

Interpel·lació al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyor Juan Gabriel
Cotino Ferrer, sobre la política general de la conselleria al voltant de la gestió dels residus, que formula la diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP Compromís) (RE número 73.
227, BOC número 289)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, conseller.

Continuamos con la siguiente interpelación al conseller de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda sobre la política general de la conselleria respecto a la gestión de los residuos, que formula la diputada Mireia Mollà, del Grupo Parlamentario Compromís.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, el Grup Parlamentari Compromís presenta aquesta interpel·lació, sabent que una interpel·lació -la part fonamental de la interpel·lació- és d'alguna manera exposar els problemes que poden derivar d'una gestió prou discutible respecte al que vostés estan fent o el que entenem que s'hauria de fer.
Després està la part propositiva que ve derivada de la moció subsegüent a aquesta interpel·lació i que tindrem ja temps a tractar.

Però, malgrat això, jo voldria dir-li que la meua voluntat sincera, avui, ací en esta interpel·lació, no és tant criticar les gestions, que per a nosaltres són molt discutibles i no compartim, sinó visualitzar una realitat que jo crec que si veritablement volem superar estos
problemes, no tindrien per què tindre problemes en admetre'ls.
I a partir d'ahí, saber què és el que volem fer, quins són els objectius que pretenem complir entre tots i quins deuen ser els nostres
reptes.

I per tant, nosaltres.
.
.
, i jo li he volgut posar un lema a aquesta interpel·lació, jo li diria que volem passar del problema a l'oportunitat, perquè entenem que la gestió de residus pot ser un problema, però creguem que el que hem de tindre com a repte és l'oportunitat que genera una bona gestió de residus.

I jo li dic que, en base a estos principis que ja hem comentat moltíssimes vegades, que a més estan en el marc legislatiu, que és el principi de proximitat, d'autosuficiència, el compliment de les directives europees que regulen la bona gestió dels residus, és a dir, totes estes coses que poden ser la part filosòfica, ideològica o coherent, cada un en base a estos conceptes, jo crec que hi han problemes
prou importants i que nosaltres entenem que vénen de la mà de no voler afrontar-los amb valentia.

Vosté sap de sobra que els residus en l'actualitat en la nostra comunitat estan viatjant arreu de la comunitat, de dalt
cap a baix, incomplint els principis de proximitat.
No ho neguem.
Estan haguent
una circulació de camions de nord a sud, un turisme de basura -com alguns els qualifiquen- que a nosaltres ens espanta i ens preocupa.
Una altra realitat.

La construcció de les plantes de tractament en València i en Castelló ha segut deficitària.
Ho sabem.
Només que cal repassar el pla integral de residus que estava, saber què és el que falta per fer, i per tant, se veu que ha segut deficitària.

No s'han fet les plantes de biogàs.
Hi havien cinc planejades, no s'han fet.
Tot açò són realitats.
I ja li dic, sense cap tipus de crispació, perquè jo després d'haver parlat tantíssim sobre açò, jo ja crec que he de parlar aixina, i avisar-los que sincerament el nostre
objectiu és fer-li front al problema.
Totes estes coses estan passant.

El PIR anterior se va soterrar, igual que s'està fent ara amb els residus, s'elabora un altre PIR.
.
.
Nosaltres critiquem que entenem que no s'ha comptat amb les persones que estan assabentades més tècnicament dels problemes que té la gestió de residus, i a més dels implicats.
Disparitat de criteris.
No passa res.

Els plans zonals en el seu dia ja digueren que anaven a ser un caos.
Perquè nosaltres entenem que l'ordenació territorial que hi ha hagut en eixos plans anava a portar un desordre.
I
entenem que ens ha donat la raó la realitat.

Què és el que hem de fer a partir d'ara?
Anem a passar a les oportunitats.

Tenim un problema, i un problema important perquè afecta al dia a dia de les persones, a la gestió que han de fer els ajuntaments, que està ofegant en polèmiques a molts ajuntaments, i això també respon a criteris molt més enllà que el partit polític que governe en eixe ajuntament.
Vosté ho sap també, no?
Que hi ha governs del Partit Popular, del Partit Socialista, governs de
Compromís que estan criticant esta gestió.
També és cert.

Què és el que està passant?
Nosaltres volem passar del problema a l'oportunitat.
I què és el que creguem que està passant?
A dia d'avui, la gestió de residus s'està basant únicament i exclusivament en el transport, la recollida i transport i el
soterrament.
Punt.

Què hi ha darrere d'això?
Entenem que alguns negocis massa obscurantistes -que no vaig a entrar en esta interpel·lació- i problemes greus.
Per què?
Perquè només que en arreplegar, transportar i soterrar no s'està complint cap tipus de normativa, ni de lleis ni tampoc s'està solucionant el problema.

Vostés parlen de la valoració de residus.
Una altra cosa en què no vaig a entrar en crispació amb vosté.
La valoració de residus, fins i tot la directiva europea ho contempla quan se fan totes les
fases, de reducció, reutilització, reciclatge.
I, per tant, en tot cas està justificada quan passen totes estes fases, que vosté sap que és la font del problema.
I, per tant, a dia d'avui la valoració de residus, és a dir, la incineració, no està justificada que la pose en pràctica este govern.
I ho sap.

Quin és l'objectiu?
Anar veritablement a la bona gestió de residus.
La recollida del transport?
És part.
Però i el tractament, el bon tractament i el reciclatge d'eixe residu?
Ahí és on tenim el problema.
Perquè després hi haurà una part mínima que se soterre.
I, per tant, minimitzarem eixe problema del soterrament i
dels abocadors incontrolats, il·legals o que encara no estan fets i que han d'anar els residus d'un costat a un altre.

Doncs bé, què passa a dia d'avui amb este tractament?
Doncs que, anem a vore, hi ha un problema, hi ha un
problema d'enfocament.
Hi ha un problema d'enfocament perquè el que s'està plantejant per part del govern és, doncs a les empreses que se'ls pague per dur els residus a eixa planta, i eixa planta no se li està d'alguna manera incentivant ni penalitzant perquè facen bé el tractament.
I què és el que passa quan arriben les tones de residus a una planta de residus a una
planta de reciclatge?
Doncs que el cost del soterrament se calcula en 5 euros
per tona i el cost de tractament per 40 euros la tona.
Ahí està el problema.
I està el problema perquè com que el govern, els governs municipals i els consorcis, però el govern de La Generalitat, que és qui ha de regular els marcs normatius i legislatius per afrontar eixe
problema, no estan anant a una qüestió que jo li pose com a objectiu, i és incentivar i penalitzar el bon tractament o el mal tractament dels residus.

Quan a l'empresa que rep eixe residu, eixes tones de residu, no li isca més barat directament soterrar-lo, sinó que veritablement se'l penalitze per fer això i no passar per les bones fases del tractament; o que damunt tinga una
incentivació a l'hora del preu i que li puga costar més barat, doncs l'opció està clara, és un criteri empresarial pur i dur, que no tenim per què demanar diners a l'empresa, sinó el criteri empresarial opten pel soterrament, que és el que estan fent ara.

I el problema el té l'administració autonòmica.
I és que encara no ha posat damunt de la taula cap mesura d'incentivació i de penalització a una mala praxis que s'està estenent al llarg de les plantes de tractament de residus.
I és una evidència, i vosté ho sap, per la gran quantitat de residus que després s'han de soterrar.
I tot és perquè no s'està fent el bon tractament.
I un tractament que estan pagant els usuaris.

I, per tant, si no s'està fent eixe tractament, per què han de pagar els usuaris per eixe tractament?
És de lògica.
No haurien.
.
.
 Fins i tot haurien de retornar-li els diners.
I, per tant, és incomprensible.

Què està passant també?
Mire, senyor Cotino, hi ha plantes de tractament a dia d'avui que estan cobrant fins i tot 20 euros, al voltant de vint euros per
suposadament tractar la tona de reciclatge; quan demostradament val el doble.
Tractar.
.
.
, un bon tractament val al voltant de quaranta euros la tona.

Què està dient està planta de tractament?
Doncs que, sincerament, al final, després de tot, no va sortir rendible i el van a soterrar.
Aleshores, busquen vostés, perquè els coneixen igual que els conec jo i coneguem tots, quines són les plantes que estan fent este tipus de polítiques competitives per a poder gestionar estes plantes, però que no són rendibles i que al final l'empresa no estarà posant diners, sinó que estarà optant per l'opció de fer-los soterrar.
I, per tant, busque també eixes empreses.

I ja per acabar.
Tot el tema este al final del viatge del nord al sud, que s'està produint i que està conduent a molts problemes en molts municipis, té una base de problemàtica en la mancança d'infraestructures en Castelló.

I jo voldria preguntar-li coses concretes, ja dic, sense ànim de crispació.

Vostés en un moment donat, quan se tancà la planta de Vilafranca i anuncià que de moment s'anaven a dur els residus a la planta de Xixona, saben que han proposat com a
mesura, quan s'acabe d'executar, la planta de Cervera.

Voldria saber, i que vosté mos diguera, en quin estat està això.
Perquè nosaltres tenim els informes de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, que els quatre informes que ens ha fet arribar a vostés els diuen que està planta ni és adequada, ni està en el lloc convenient ni tan sols podrà tindre l'autorització ambiental integral que necessita per al seu funcionament.
Perquè si eixe problema continua estant, tota la resta serà un castell de naips que caurà pel seu propi pes.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Moltíssimes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Mollà.

És de veres, en el tema de residus i en la immensa majoria de coses la vida és una oportunitat, i per tant el tema estic d'acord que, més que vore el tema com un problema, hem de saber-lo enfocar com una oportunitat.

Jo crec que quan se va fer el pla zonal, dissenyat pels tècnics i creguem que per part de la immensa majoria dels municipis de la
Comunitat Valenciana, se pensà, i crec que adequadament, que eixa era la solució en aquell moment i en aquells tipus de servicis que havien de ficar-se en
marxa.

Eixos plans han tingut els seus procediments i el plantejament general dels
plans, com vosté sap, uns estan acabats, altres estan en obres en execució i altres estan adjudicats i no ha començat encara l'adjudicació d'eixe tema.

Crec que en alguns debats d'ací hem parlat en ocasions sobre la incineració, que és un dels temes que en les proposicions.
.
.
, en el tema legislatiu valencià estava previst, i que a data de hui no s'ha ficat ninguna planta en marxa, possiblement, no solament per un problema que
puga afectar a medi ambient, que a la millor és aixina, els informes que disposem i que a voltes hem debatut en este fòrum no diuen això.
Però poden haver-hi interpretacions diferents sobre un mateix tema, i és possible que baix el punt de vista dels tècnics de la conselleria que avalen la possibilitat de fer eixe tema, doncs n'hi haja una discussió en què jo, sense cap problema, estic disposat a parlar en profunditat per a buscar les
millors solucions.
Perquè, a la millor, la millor solució, i en això vosté ho ha dit, és la millor solució que li hem de donar a una realitat que al final és el ciutadà qui ha de pagar, qui ha d'entregar el fem, qui ha de fer la quantitat de coses que d'alguna manera hi ha.

Crec que el desenrotllament de canviar el fem d'un lloc a un altre, hui en dia les plantes que ja tenim en la Comunitat
Valenciana poden albergar tota la producció que mosatros podem fer.
Però la ubicació d'eixes plantes no estan desenrotllades encara en els temes zonals com està previst en el pla que en el seu dia se va aprovar.

Ha eixit en els mitjans de comunicació, i és una realitat, que per part de l'Ajuntament de Xixona ha tingut les seues reivindicacions respecte que se
transporta allí temes que puguen ser d'una altra província.
Bé, la realitat és que eixa part del nord de Castelló doncs queda la zona de Cervera, com vosté ha citat.
.
.
, bé.
.
.
, si jo la informació no la tinc mal a data de hui, la planta s'està realitzant, els informes són favorables, no hi ha ninguna dificultat per part de la confederació, en el termini de sis mesos estarà en funcionament, i per tant haurem resolt el trasllat que vosté m'indicava des del nord de Castelló fins la província d'Alacant.

Per tant, els acords respecte al tema de Xixona és que allí no ha d'entrar una tona més de la que està prevista dipositar allí.
Per tant, bé, això és el que s'ha parlat en l'ajuntament de Xixona i el que s'ha parlat en el consorci de la zona.
No tenim per què dur ni una sola tona més de la que en el seu moment s'acordà que s'havia de dur.
I a més, en el termini de sis mesos, que li dic, que estarà en ple funcionament el tema de Cervera, bé, no serà necessari transportar des d'allí fins a aquella zona.

En la província de Castelló, també s'ha ficat una planta en marxa fa pocs dies que agarra la part, podríem dir, de tot el que és la carretera de Terol a la dreta i a l'esquerra, eh?
, i que està en funcionament, i que funciona a la perfecció.
I crec que, en la mesura que se vagen desenrotllant les obres que estan en la
infraestructura pensada i aprovada, el problema se quedarà ubicat en cada un dels llocs.

Jo estic d'acord en un tema i en una reflexió que vosté ha fet, i que me brinde perfectament a sentar-se, on jo puc estar perfectament
en eixa reunió, respecte al tema de primar a aquells que ho facen millor.
Estic d'acord amb vosté, eh?
Crec que sempre en les persones que facen millor les coses, hem de
primar-les, i les que no, bé, no primar-les econòmicament, i això possiblement ho reconduïsca perquè facen les coses millor.
Vull dir que en eixe tema jo estic completament obert a
parlar, tant els tècnics de la conselleria en les persones que vosté indique, com, sense ningun problema, a nivell polític, si és necessari.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para el turno de réplica, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, jo sincerament m'alegre que almenys jo me'n vaja amb la sensació que podem arribar a certs acords.

Li vaig a dir que per a mi no és menys important un debat en què pugam apropar-nos, que aquell que pugam visualitzar-nos en dos punts molt
diferents perquè cadascú s'identifique.
Per a mi és important açò, els acords.
I en este tema més.

Perquè jo ja li he contat que per a mi un dels principals problemes que té a dia d'avui el tractament de residus és que d'alguna manera el rodatge d'esta mala gestió.
.
.
, jo entenc mala gestió, hi han hagut problemes i altres, doncs, no s'han solucionat a temps, altres probablement no s'ha tingut una perspectiva més valenta en certes decisions, i aleshores se va a entrar en una dinàmica que a dia d'avui ha creat i ha generat jo diria un caos en el tema de la gestió de residus.

Doncs bé, esta dinàmica ha fet que aquells que s'encarreguen, estan encarregats de fer el tractament del residu, trobaren este
benefici més ràpid de no fer eixe tractament i soterrar-lo que de fer-lo bé.

I, per tant, si trenquem eixa dinàmica del que és fàcil i aconseguim articular mecanismes que primen i que penalitzen a aquells que
estan fent un bon ús o mal ús, una bona gestió o una mala gestió del residu, que és el que tenen encarregat, doncs, per a mi serà una peça fonamental per a reconduir este caos que jo entenc que hi ha a dia d'avui en la gestió dels residus.

Per tant, un acord al que arribe amb vosté i que espere que tinga després un reflex real.

Però hi ha una qüestió que també cal replantejar-se.
I cal replantejar-se, perquè quan vosté deia que els plans zonals.
.
.
, doncs que hi havien alguns que estaven executats,
altres en millors condicions i altres que encara estaven en un procés difícil, doncs el problema que hi ha hagut és que eixos que estan en un procés difícil, s'han creat un quist, s'ha enquistat eixe problema i al final ha fet que esclate a tots aquells que en
el seu propi pla zonal estaven fent les coses relativament bé o fins i tot bé del tot.
I per això passa que aquells que estan en Alacant i que tenen ja les seves
infraestructures miren cap al nord i es pregunten: «I ara per què nosaltres tenim de tragar-nos una gestió que no està ben feta?
» És lògic, no?
Jo ho entenc perfectament.

I aleshores, hem de dir: «I per a quan se solucionarà això?
» Perquè jo crec que el que falta és que se li done la urgència i la dotació econòmica potent per a acabar amb eixe problema, perquè hem entrat en una dinàmica, ja dic, que aquells que tenen el problema de no tindre un pla zonal
desenvolupat estan creant un perjuí molt gran, molt gran, a aquells que estaven fent una gestió relativament bona, millorable, o aquells que veritablement estaven fent els
deures cent per cent.
I és un problema.

I per això, jo l'inste perquè.
.
.
, jo crec que esta conselleria, en estos temes, deuria gaudir de més recursos econòmics i de la potència governamental suficient per a executar-los amb la major brevetat possible.
Eixa serà una de les coses que jo crec que també vosté estarà d'acord.
I el problema és que les prioritats que a dia d'avui s'estan marcant per a mi són molt errades.

El tema de la incineració.
Diu vosté que poden haver interpretacions diferents sobre el dolent que pot resultar cap
al medi ambient i fins i tot l'agreujament de la salut de les persones.
Bé.
Hi ha interpretacions.
El que sí que està clar -i això és directiva- és que si vostés no estan complint les normes bàsiques d'un bon tractament de residus, la incineració no toca.
I, en tot cas, si ho fan, açò, l'impacte que tindrà, perquè ja el residu estarà minimitzat, potser no tinga.
.
.
I aleshores és quan entren les interpretacions.
El que no recomana ningú és no fer bé les coses i anar directament a la incineració, perquè ahí no hi han interpretacions.
Tothom concidix que crea un perjuí important tant al medi ambient com fins i tot a la salut de les persones.

I jo el que em tem és que si la bona gestió de residus no està en l'agenda política del president, la dotació econòmica per a mi és insuficient totalment i encara a dia d'avui tenim de posar-nos d'acord en moltes coses prioritàries, el que me tem és que d'alguna manera el govern vol justificar, com a la panacea de la gestió de residus, la incineració.
I aleshores, senyor conseller, ja sap vosté que en este cas, no ens tindrà a nosaltres, perquè l'impacte, i no hi han interpretacions, d'una mala gestió de residus que deriva en la incineració és molt greu cap al medi ambient i fins i tot cap a la salut de les persones.
I
no voldríem arribar a eixos temes.

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora diputada.

Mire, jo crec que hi ha un tema en què no dic jo que no ens pugam ficar d'acord, però sí que està clar que els plantejaments de vostés i els plantejaments que pot tindre el govern de La Generalitat respecte a la
incineració són diferents.
Si la incineració se té de fer algun dia, no cap ningun dubte que se té de fer amb la normativa europea que estiga en vigor.
No se pot fer d'altra manera.
Si no, això no funcionaria.

Per tant, el tema és que si algun dia se decidix eixe plantejament, tindrà de ser amb les normatives que en eixe moment estiguen en vigor, com no pot ser
d'altra manera.

Mire, és una realitat que s'han fet abans una sèrie de plans zonal en la província d'Alacant i també en la província de València, com s'han fet a Castelló, per temes diferents, per problemes a la millor d'ubicacions, com és el cas que vosté me preguntava abans en Cervera.
Però si això ha segut una realitat, no és menys realitat que hui això s'està executant.
I en eixa execució que s'està fent adequada i crec que per a fer una planta exemplar i de bon tractament, això suposarà que eixe tema que hui ha pogut ser una realitat durant un temps, deixarà de ser-ho d'ací sis mesos.

Per tant, si ubiquem el problema entre el que és la problemàtica en la província d'Alacant i el que és el tema de la província de Castelló, vosté me dirà: «Quan?
».
Mire, en el termini de sis mesos, segons tots els informes tècnics, el tema de la planta del nord de Castelló estarà fet.

Actualment, s'estan fent ja les obres en una planta de transferència, també en el nord de Castelló, que ha començant les obres fa quinze dies, que resoldrà en part la problemàtica del transport que vosté citava anteriorment.

Per tant, jo crec que en un tema que és important per al present i per al futur, que és un tema que és necessari resoldre hui i serà necessari resoldre'l sempre, d'una forma més quantitativa o menys.
Escolte, crec que el que hi hagen punts de vista sobre
la taula que a la millor puguen aportar solucions no a un problema sinó a una realitat, crec que això és bo.

Per tant, per part meua no n'hi ha ningun problema, la setmana pròxima o quan les agendes ho permeten, en tindre una reunió i parlar amb profunditat d'estos temes i canviar impressions, sempre en pla constructiu.
El plantejament de
dir: «No han fet res, tot està mal.
.
.
», això no mos conduïx a res.
El que està fet està fet.
El que jo li faça una relació, com he pogut fer-li adés, de les obres del Patricova, bé, vosté les coneix igual que jo.
S'ha fet?
Sí.
S'han fet moltes coses?
Sí.
Cal fer-ne més?
També.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

Comunico a sus señorías que mañana jueves, a la finalización de la sesión plenaria, se reunirá la Mesa i la Junta de Síndics i que el pleno se reanudará mañana a las diez.

Se suspende la sesión.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 39 minuts)