Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 10 de
juny de 2009.
Comença la sessió a les 10 hores i 38 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora María
Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària
número 50.
Primera reunió.

Proposició de llei, de tramitació
especial d'urgència, sobre la necessitat d'incloure el
suport al sector industrial com una de les línies
estratègiques de la pròxima presidència espanyola del
Consell de la Unió Europea, presentada pel Grup Parlamentari Popular
(RE número 36.
145, BOC número 151)

La senyora presidenta:

Presa en consideració de la Proposició
no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la
necessitat d'incloure el suport al sector industrial com una de les
línies estratègiques de la pròxima presidència
espanyola del Consell de la Unió Europea, presentada pel Grup
Parlamentari Popular.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Señora presidenta, muchas gracias.

Señoras y señores diputados, muy buenos
días.

Si hacemos un pequeño balance de las
últimas tres décadas, la situación de nuestra comunitat, la Comunidad
Valenciana, que está situada en el denominado arco
mediterráneo europeo de desarrollo, ha experimentado una importante
transformación económica.

Tras el proceso de industrialización impulsado
por la industria manufacturera valenciana y apoyada por la entrada de
grandes empresas multinacionales, los años setenta y ochenta fueron
los protagonistas de un significativo proceso de terciarización, alcanzando el
sector servicios un peso del 60% del PIB, en detrimento del sector agrario
y del sector industrial.

Como hemos mencionado en diversas ocasiones, el tejido
empresarial valenciano está caracterizado por el predominio de la
pequeña y mediana empresa.
Tanto es así que más del
90% de las empresas que albergan nuestro territorio son microempresas o
están constituidas por autónomos.
De esta forma, el tejido
industrial valenciano está integrado por numerosos establecimientos
de pequeño y mediano tamaño, junto con algunas empresas de
mayor envergadura, en su mayoría de capital foráneo.

Señorías, en estos momentos los sectores
industriales de nuestra autonomía afrontan una problemática
de fondo que tiene que ver con la propia especialización productiva,
puesto que se trata de sectores que, en general, experimentan un
crecimiento relativamente débil de la demanda, según la
caracterización hecha por la OCDE, y con la evolución de las
ventajas competitivas a nivel global, que hacen que los países
recientemente industrializados de Asia y, en especial, China, se hayan
convertido en grandes productores de este tipo de bienes.

Sobre este telón de fondo de una demanda
mundial con crecimiento relativamente débil y una oferta en
rápida expansión que compite ventajosamente en precios, los
sectores industriales de la comunitat estaban dando pasos importantes para diferenciar sus
productos y posicionarse en segmentos de mercado de mayor valor
añadido.

Sin embargo, la crisis económica en la que nos
encontramos inmersos, originada en el entorno financiero internacional, se
ha extendido a todo el mundo y se ha trasladado a la economía real,
ha generado desconfianza, ha provocado una brusca devaluación de los
activos, ha reducido el crédito y todo ello ha retraído la
demanda y las fuentes de financiación de las empresas, provocando a
su vez desempleo, nuevas retracciones del consumo, menor estímulo a
la inversión y mayor reticencia a la concesión de
crédito.

Además, puesto que el conjunto de la
economía mundial se ha visto afectado por la crisis, la
contracción del mercado afecta tanto a la demanda interna como a las
posibilidades de exportación, lo cual afecta también de
manera importante a los sectores industriales tradicionales de la comunitat altamente
exportadores.

De este modo, conscientes del difícil momento
económico que atraviese nuestro país y, por ende, nuestras
comunidades y nuestra comunitat, y de los retos que se plantean para nuestro sector
industrial de cara al futuro, desde el gobierno valenciano que preside
Francisco Camps se viene realizando una firme apuesta por la defensa de
este sector, que recientemente se ha visto reforzada con la
aprobación del plan especial de apoyo a los sectores productivos;
una iniciativa que establecerá medidas que permitirán que
nuestra comunitat se
coloque en una posición óptima en el momento en que la actual
coyuntura económica mejore.

Pero esto se acabó ahí y el gobierno
valenciano, un gobierno valenciano previsor, vale por dos.

Cabe señalar que la Conselleria de Industria,
Comercio e Innovación ya está desarrollando planes
sectoriales de competitividad, entre cuyos beneficiarios destacan los
sectores industriales tradicionales y como todos ustedes ya conocen, La
Generalitat cuenta con un gran acuerdo estratégico para la
competitividad de la economía valenciana con el consenso de los
agentes sociales.
Es el Pacto valenciano por el crecimiento y el empleo,
Pavace, que ya alcanza su segunda edición para el período
2009-2013.

Sin embargo, para llevar a nuestros sectores donde se
merecen, es necesario el apoyo y el respaldo por parte del ejecutivo
central, así como que resulta inaplazable que el gobierno del
señor Zapatero intervenga de modo firme en el marco de sus
competencias.

Por eso, y en vísperas de regentar la
presidencia española del Consejo de la Unión Europea,
instamos a que el Gobierno de España sea plenamente consciente y
defienda firmemente los retos y las reivindicaciones que demanda nuestro
tejido productivo industrial, incluyendo el apoyo al sector industrial como
una de las líneas estratégicas en el futuro mandato europeo
con la aprobación de una nueva normativa comunitaria en la que se
armonicen y se aborden, entre otros, los siguientes aspectos: la
armonización fiscal, con una mayor armonización de la base
del impuesto sobre sociedades en el conjunto de la Unión Europea; la
reducción de la presión fiscal para las pymes que
estén dispuestas a invertir en innovación,
internacionalización y formación; la creación de un
marco normativo más sencillo que reduzca las trabas
burocráticas para los empresarios en la aplicación de la
legislación ambiental.

Nada que no hayamos reivindicado anteriormente, ya que
las propuestas de reducción de presión fiscal de las pymes
constituye una iniciativa que el gobierno valenciano viene apoyando desde
hace tiempo y que constituye uno de los elementos programáticos
fundamentales de la política fiscal del Partido Popular, junto con
el objetivo de recuperar e incluso aumentar los incentivos fiscales
perdidos en el período de gobierno socialista, en relación
con el esfuerzo de las empresas en los campos de la innovación, la
investigación y el desarrollo, como elemento fundamental para
cambiar el sistema productivo e incrementar la presencia en él de
sectores con mayor valor añadido.

Señorías, este grupo parlamentario les
tiende la mano una vez más para trabajar juntos por el crecimiento,
por el bienestar y la proyección que quiere seguir manteniendo esta comunitat.
Por eso, nos
gustaría que el resto de grupos parlamentarios apoyasen esta
proposición no de ley que les estoy presentando en estos momentos.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per part de Compromís, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Molt bon dia.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

La veritat és que, quan el nostre grup
parlamentari va conéixer la iniciativa del Grup Popular en
matèria d'Europa, en matèria europea, ens vam alegrar.
Hem passat unes eleccions i una campanya europea que s'ha parlat de
tot menys d'Europa i després de la campanya electoral calia
parlar d'Europa.
Per tant, ens hem alegrat de vore una iniciativa
parlamentària que té com a objectiu un objectiu compartit, i
és que en el marc del procés de construcció europea i
en el marc de la presidència espanyola el pròxim semestre, el
primer semestre de 2010, quines mesures, des del nostre país, des de
la nostra autonomia, podem llançar al govern central per a millorar
l'eficàcia d'uns sectors productius, i bàsicament
els industrials.
Per tant, ens vam alegrar.

Ens vam alegrar perquè considerem que és
estratègic, per a superar la gravíssima crisi
econòmica i social que patim al País Valencià, tindre
com a referència el marc europeu.

I compartim en gran mesura l'exposició de
motius, però clar, hi ha una frase que no deixa d'indicar el
moment en el qual s'ha instal·lat el Grup Popular i el govern
de la Generalitat valenciana, que ens preocupa perquè estem encara
en una fase d'autobombo que jo crec que seria convenient que
anàrem desplaçant pel rigor, l'anàlisi i les
mesures a dur endavant.

I diu que el Consell, «en l'àmbit
de les seues competències, realitze un ferma aposta en la defensa
del sector industrial».

Miren vostés, si per una cosa s'ha
caracteritzat el govern del Partit Popular en els últims anys
és per apostar per un model improductiu, no basat en la
productivitat, un model basat en la construcció desordenada que ens
ha portat al desastre econòmic catastròfic que tenim
ací, al País Valencià.

Perquè efectivament la crisi és global,
la crisi és europea, la crisi és espanyola, però al
País Valencià té uns efectes més
dramàtics, derivats d'un model econòmic basat
pràcticament en el motor de la construcció com a gran eix de
la política econòmica del govern valencià, i
això ens ha portat a una situació catastròfica i per
això tenim una taxa de desocupació més alta de la que
tenen altres comunitats autònomes.

Per tant, el que podem assenyalar és que si una
cosa ha fet el govern valencià és que no s'ha preocupat
del sector industrial, els sectors manufacturers, els sectors productius,
els que generen riquesa any rere any.
Més bé ha sigut una
política basada en allò que alguns dirigents esportius van
denominar com a «pelotazo urbanístico», i això ha
merescut per part de la Unió Europea una actuació i una
decisió molt condemnatòria, el que ha representat eixe model.
Seria bo que aprofitaren la nova conjuntura per a canviar el model
productiu.

Per això ens vam alegrar que el Partit Popular,
-pensàvem, pensàvem- per una primera vegada,
anava a buscar complementarietats, sinèrgies, cooperació amb
el govern central.
Creiem que, passada la pàgina de les eleccions,
el Grup Popular hauria fet una proposta més sensata, però
quan hem vist el conjunt de les propostes que fa el Grup Popular, ens hem
tirat les mans al cap perquè denoten una política, primer,
que no saben què és Europa; i segon, d'una dreta
comparable a les posicions més extremistes de la Unió
Europea, i m'explicaré.

Vostés no entenen bé com funciona la
Unió Europea i un grup parlamentari tan important com el Grup
Popular, que defensa i dóna suport a un govern com el govern del
senyor Camps, hauria de tindre més rigor, perquè plantegen
unes coses que no són competència de la Unió Europea.

Vosté planteja, com a primer punt, a nivell
fiscal, una proposta d'harmonització, al conjunt de la
Unió Europea, sobre l'impost de societats.

Senyors del Grup Popular, no és
competència de la Unió Europea este punt.
No és
competència de la Unió Europea.
Han pixat fora de test.

Parlen de la reducció de la pressió
fiscal.
D'acord, però és que no és
competència de la Unió Europea.
Això és
competència del govern central i també, en el marc de les
nostres competències, del govern autònom.

Jo no sé què s'han pensat
vostés què és Europa, què és la
Unió Europea, però la Unió Europea funciona amb uns
paràmetres que són la seua competència.

Per això, la nostra proposta, que és
més assenyada i més acurada, parla de la reducció de
l'IVA en uns productes sanitaris, productes culturals,
etcètera, etcètera.
Això sí que és
competència de la Unió Europea, no l'impost de
societats, no l'impost de societats.

Estem parlant de la nostra proposta
d'estímuls fiscals i estem parlant, en la nostra proposta,
d'una cosa que és essencial i que vostés
s'haurien d'aplicar, com és la reducció de la
despesa pública.

Per tant, eixa primera proposta ja està fora de
lloc perquè faríem el ridícul com a poble si estes
Corts Valencianes aproven una proposta de resolució per a demanar-li
al govern central que demane una cosa a la Unió Europea que no
està a les seues competències, senyor Betoret.

Per altra banda, vostés fan una proposta molt heavy, molt dura.
Vostés.
.
.
Diu taxativament en la seua proposició no de llei:
«flexibilitat del mercat laboral».
Ho diu vosté i, per
tant, el Grup Popular.

Què vol dir això, senyor Betoret?
Acomiadament lliure?
És que vostés no arriben ni a les
posicions d'una dreta més civilitzada, que estan parlant de
conceptes a nivell europeu com el de flexiseguretat.
Ni tan sols arriben a eixe concepte.
Vostés estan
parlant de flexibilitat del mercat laboral.
Però, què
s'ha pensat vosté que és la Unió Europea?

Ja sabem que les dretes europees no han volgut apostar
per l'Europa social.
Ho sabem i, per tant, eixa tampoc és una
competència de la Unió Europea, senyor Betoret.

De què està parlant en la seua
proposició no de llei?
Vol que fem el ridícul com a poble i
com a govern central demanant a la Unió Europea coses que no
són de la seua competència?

Mire, la Unió Europea és competent en
aspectes socials perquè les forces progressistes i avançades
hem avançat en la definició d'una Europa social que,
per culpa de les dretes europees, no s'ha pogut dur endavant.

Hem parlat de formació del fons social europeu,
si efectivament es podia millorar el fons social europeu, però
és un pas endavant per a ajudar els països membres i les
regions europees en la formació dels seus professionals, els seus
treballadors i -per què no?
- dels seus directius.

Hem parlat de polítiques actives del mercat de
treball.
Això és competència de la Unió Europea
i també és competència del govern valencià.
Què fan vostés en les polítiques actives laborals?
No
estem fent res.

Són competència de la Unió
Europea mesures per a combatre la sinistralitat laboral que, per
desgràcia, el País Valencià som líders en atur
i en sinistralitat laboral.
Segurament, si aplicaren vostés
conceptes de la Unió Europea, ens aniria a tots millor.

La Unió Europea ha promogut mesures per a
l'accés al mercat laboral dels discapacitats, senyor Betoret,
o per a evitar discriminacions, però el que no farà la
Unió Europea és el que fan vostés ací amb la
Ford, per exemple.

És una autèntica vergonya la
política laboral que estan fent vostés en la Ford,
però és conseqüent amb el que demanen que faça el
govern central, que diu flexibilitat del mercat laboral.

Vostés acaben d'aprovar un quart ERO, un
quart ERO -i m'agradaria que haguera estat present el
vicepresident econòmic-, contrari a la posició dels
sindicats, per a acomiadar 1.
100 treballadors de la Ford, senyor Betoret.
¿És eixa la seua política laboral, quan dels
pressupostos de tots els valencians i valencianes, en un capítol que
diu innovació i desenvolupament, li hem entregat a la Ford 6 milions
d'euros?
¿És aixina com la planta, que, per altra
banda, considerem estratègica en la nostra economia, paga el que
suposa la planta de la Ford més productiva d'Europa, i amb el
seu suport d'un ERO d'acomiadament de 1.
000 treballadors i
treballadores?

I, per altra banda, no estan pagant, no estan
complementant en eixe ERO el que paga l'INEM, la qual cosa ens sembla
una autèntica presa de pèl als diners que li paguem tots els
valencians.

I, ¿sap el que està passant, senyor
Betoret, amb eixe concepte de flexibilitat laboral que vostés
defensen per a Europa?
Que la Ford, que és una planta competitiva a
nivell europeu, està contractant treballadors per a fer hores
extraordinàries, i fins i tot a prejubilats.
Per una banda, li
autoritzen un ERO en contra del que diuen els sindicats majoritaris de la
Ford i, per altra, s'estan contractant treballadors prejubilats o per
a fer hores extraordinàries.

¿És eixa la seua política social
europea?
Això és la política més dretosa de
totes les polítiques de la Unió Europea.
S'ho han de
fer vore, senyor Betoret.
Els camins d'Europa no van per ahí,
no van per estes polítiques.
Van per altres polítiques que
vostés no han contemplat en la seua proposició no de llei.

I, bé, i el que ja és de nota són
les seues mesures en matèria de sostenibilitat.
Això ja
és de nota total.
Perquè, senyor Betoret,
¿vosté i el seu Grup Popular han sentit parlar d'una
cosa que es diu sostenibilitat, o canvi climàtic o el que és
el motor de l'economia, que ha de ser l'economia verda?
¿D'això han sentit parlar?
Perquè el que
plantegen ací són les polítiques de dos segles enrere.
El que estan plantejant ací és contrari a tots els principis
en matèria de medi ambient que estan impulsant des de la Unió
Europea i que s'estan impulsant des dels estats membres.
Persones
que, en teoria, haurien de ser homòlegs seus, en teoria,
perquè vostés s'han homologat amb les tesis del partit
de la independència britànica, o del partit conservador o
altres partits que estan en l'extrema dreta europea.

Vosté parla ací d'una cosa que
és de nota.
Vosté planteja que la Unió Europea
faça -¡atenció, atenció!
- un nou
marc normatiu per a reduir les traves burocràtiques, és a
dir, més lleis per a reduir burocràcia.
Senyor Betoret, es
nota que vosté encara està amb la ressaca electoral,
perquè no s'ha treballat bé esta proposició no
de llei, no se l'han treballada bé.

És a dir, més directives o més
reglaments europeus per a reduir traves burocràtiques, senyor
Betoret.
¿Per què no s'apliquen vostés el conte,
si eixes competències en matèria ambiental són
competència de la Generalitat valenciana?
¿Per què no
s'ho apliquen vostés?
És que, clar, vostés
demanen molt, però no fan els deures ací a casa nostra.

Per altra banda, senyor Betoret, efectivament, des del
nostre partit, des del Bloc, des del Grup Compromís volem ajudar a
la indústria ceràmica valenciana, però no
l'ajudarem fent uns processos productius que contaminen més.
Vaig a donar-li una idea, a vore si li la pot donar al president Camps.

Mire vosté, el càlcul que s'ha fet
des de la Unió Europea per adaptar a la indústria
ceràmica bàsicament de Castelló, de les comarques de
Castelló, adaptar-les als processos productius necessaris per a
complir la directiva sobre emissions a l'atmosfera i el protocol de
Kyoto són 80 milions d'euros.

El que passa és que el seu govern va preferir
fer un circuit de fórmula 1 urbà, quan tenim un circuit
perfecte, el circuit Ricardo Tormo en Xest.
Amb 80 milions d'euros
podien vostés haver ajudat la indústria ceràmica a
adaptar-se als requisits ambientals de la Unió Europea.
I aleshores,
tindríem una indústria més competitiva del que
és ara.
Però vostés van preferir gastar-s'ho en juerga, i aixina ens va.

I ara vosté demana, en la seua PNL, que es minoritzen, que s'atenuen.
.
.
-és que quan ho vaig llegir, no m'ho podia creure-
revisió de la directiva d'emissions i de la nova proposta
sobre prevenció i control integral de contaminació.
Per
ahí no van els tirs, senyor Betoret.
Per ahí no va la
Unió Europea.
Al contrari, si som l'estat europeu que
més contamina, que més emissions tenim a l'atmosfera!
El que ens haurem d'adaptar és a processos productius
ambientals, sostenibles, eficaços, incorporant I+D, incorporant nous
filtres, nous processos de combustió, però demanar
revisió de la directiva d'emissions per a continuar
contaminant de la forma que s'està contaminant, senyor
Betoret, per ahí no van els tirs.
És que esta
proposició no de llei és d'un atemptat ecològic
manifest.

I, per altra banda, mos diu ací una cosa que ja
és de nota total.
I és que plantegen harmonització
dels mercats regulatoris i procediments necessaris per a la posada en marxa
de plantes noves de producció elèctrica.
¿Està
parlant vosté de l'energia nuclear?
¡Diga-ho!
Si eixe
debat s'està obrint en tota Espanya i en tota Europa.
¡Diga-ho vosté!
¿És partidari de l'energia
nuclear?
Nosaltres no, ja li ho dic.

Considerem que els temps del món del segle XXI
va per la implementació de les noves tecnologies i l'energia
renovable en les processos productius, cosa que no s'ha fet de forma
suficient.
I eixe és el camí a seguir, no el del passat.
Però si vosté està a favor de l'energia nuclear,
ho diu ací i aixina mos aclarim tots.

No li ho negaré que hi ha alguna cosa
interessant, no li negaré que hi ha alguna cosa interessant -i
si vol, mos podem posar d'acord sobre la nostra proposta-, com
és allò de les mesures antidúmping.
D'acord,
senyor Betoret.

Aleshores, li podem preguntar: ¿què han
fet els serveis de La Generalitat en matèria de consum i de control
de productes provinents de tercers països que no complixen amb la
legislació europea?
¿Què han fet vostés?
Perquè he revisat el que han fet a nivell de consum o de control
d'estos productes.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer,
senyor Antonio Clemente Olivert)

El senyor vicepresident primer:

Señor Morera, vaya finalizando, por favor.

El senyor Morera Català:

.
.
.
i he vist que realment es podia haver fet millor.

En la segona part de la meua intervenció li
presentaré la nostra proposició no de llei, que trobe que
és més efectiva, més europea i més útil
per als nostres sectors productius.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Morera.

Señor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

La veritat és que m'ha deixat
sorprés, perquè vosté pujava ací a presentar
una esmena, i en estos quinze minuts no ha parlat en absolut de
l'esmena.
S'ha dedicat a fer eixe discurs transversal que tenen
vostés per a tot, que és el mateix siga quina siga la
circumstància.
I trau per damunt la taula la fórmula 1, ho
trau per damunt la taula tot, ho mescla, parlant de coses que res tenen a
vore amb la proposició no de llei que jo plantege.

Mire, li vull contestar algunes coses.
Vosté
diu que el govern valencià no s'ha preocupat pels sectors
productius, per les nostres indústries tradicionals.
No sé si
vosté no estava ací o estava de viatge quan
s'aprovà el primer Pavace, quan s'ha aprovat el segon,
quan he parlat jo o quan.
.
.
Vosté supose que s'haurà
adonat que hi ha un pla de suport als sectors productius, supose que
haurà sentit parlar dels plans de competitivitat.
M'imagine
que això li sonarà d'alguna cosa.
Si no és
aixina, bé, ja l'informe jo, i després, si vol, li ho
conte amb més detall.
Però em dóna la sensació
que vosté ha estat vivint fora, o ha estat vivint fora o no ha
volgut escoltar les mesures que per part del govern valencià es
plantejaven.

Jo pense que vosté no ha entés, o no ha
volgut entendre tampoc, el que diu la proposició no de llei, quan
parla d'harmonitzar els impostos.
Evidentment, que l'impost de
societats és una competència de l'estat, evidentment.
Però del que estem parlant és d'harmonitzar-lo,
posar-lo al nivell del que tenen els nostres socis.
Perquè, per
exemple, hi ha una dada interessant.
No sé si vosté sap el
que ha fet el president del país veí nostre, de Portugal, amb
l'impost de societats: l'ha reduït del 20 al 12,5%, per a
fomentar la competitivitat i per atraure inversió i empreses.
Del
que es tracta és que l'harmonitzem.
Si tots estan baixant els
impostos, estem parlant d'això, de baixar l'impost de
societats.
No estem parlant que li demanem a la Unió Europea que
harmonitze, estem parlant que l'estat es pose en línia
respecte de la resta de socis.

En relació al que vosté parla de la
flexibilitat laboral, vosté ha tret ací altra vegada.
.
.
, i no
sé per què, perquè al final eixe discurs a
vosté.
.
.
Si vosté li pega una llegideta als resultats del
diumenge, no els ha anat massa bé eixe discurs, el discurs de la
por, del despido libre.
.
.
Però ¿qui està parlant de despido libre?
Ningú en el
Partit Popular ha parlat de despido libre.
Això és una cosa que vostés
s'han inventat en eixe continu discurs de la por per als
treballadors.
Ningú ha parlat d'això.
Estem parlant de
crear aquelles mesures, d'acord amb els agents socials, evidentment,
no de manera unilateral, per a flexibilitzar el mercat laboral, per a
d'alguna manera posar-lo en marxa i evitar que diàriament
vagen 6.
000 o 7.
000 persones al desempleo.

En relació a allò de les
polítiques de sostenibilitat, mire, està clar.
.
.
Si
vosté ha llegit la PNL, mosatros estem parlant de revisar les
directives europees en matèria d'emissió per a no
complicar-los, en una situació ja de per si prou complicada,
l'existència als nostres sectors productius, entre altres, a
la indústria taulellera de Castelló, entre altres.
Perquè, evidentment, si en un context de crisi, si en un context de
serioses dificultats, anem complicant-los un poquiniu més
l'existència, la veritat és que la cosa li la posem un
poquiniu massa difícil.

Però, a més, vosté podria
agarrar-se de la mà amb mosatros i anar a defensar estes
polítiques, açò que estem plantejant, a Europa, si
vosté realment està defensant els sector productius
industrial.
Ara, si vosté el que està fent és una
política de demagògia, de defenem la sostenibilitat,
però també defenem.
.
.
Però ¿qui està
dient que revisar la directiva d'emissions comporte practicar una
política que atempte contra la sostenibilitat?
No estem parlant
d'això.
Estem parlant de revisar-ho, però, evidentment,
sent escrupolosament respectuosos amb el nostre medi ambient.

I mire, al final, li he de dir que si vosté
haguera plantejat una esmena d'addició, possiblement
haguérem pogut arribar a acords, perquè a pesar que
vosté no ha parlat ací del que vosté parla en la seua
esmena, en moltes de les mesures que vosté planteja podem estar
d'acord, podem estar d'acord en quasi totes.
Ara, el que
sí que no podem admetre, i vosté ho entendrà
perfectament, és que vosté vinga ací i presente una
esmena de modificació que substituïx absolutament
l'esperit, substituïx absolutament el text de la nostra PNL,
evidentment.

Per tant, ja li anuncie que mosatros anem a rebutjar
la seua proposició no de llei.
I sí que li demanaria que en
pròxims debats intente plantejar una esmena de.
.
.
, en compte de
substitució, una esmena d'addició, podrem raonar i
estic convençut que podrem arribar a acords.
Però,
evidentment, el que no anem a admetre que esta esmena, ja dic, estant
d'acord en bona part del que diu, no podem admetre que
substituïsca el tenor litoral de tot el que és la
proposició no de llei.

I res més.
Després, si tenim
oportunitat, continuarem parlant sobre el tema.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Per al torn de rèplica, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Betoret, estem fent-li un favor, estem fent-li
un favor al Grup Popular, perquè no podem anar fent riure ni a
Espanya ni a Europa.
I de veritat li ho dic, la proposició no de
llei que vostés presenten és un popurri, no afecta les
competències de la Unió Europea, és un brindis al sol
i és tirar balons fora.

Si de veritat volen que ajudem els sectors productius
valencians -i mosatros estem d'acord amb eixa filosofia-
el que hauríem de fer és donar suport a la nostra esmena de
modificació, efectivament, perquè modifica el que no se pot
aprovar en estes Corts, perquè farem riure, farem riure i quedarem
com a la zona, el país, més allunyat del que són les
polítiques d'avanç, democràtiques, ambientals
que s'estan produint per governs de tot tipus a la Unió
Europea.
No podem quedar com els últims del pelotó, demanant flexibilitat
laboral, que és acomiadament lliure, demanant modificació de
la directiva d'emissions, etcètera, etcètera.

Si de veritat volem donar un suport a l'economia
productiva i al sector industrial valencià el que vostés
haurien de fer és recolzar la nostra esmena pels motius
següents.

Miren vostés, una de les coses que més
està esperant el sector productiu és liquiditat, tindre
recursos del sistema financer per a poder actuar en el seu procés
productiu.
És a dir, el que demanem és que s'inste el
govern central perquè ho faça a nivell de la Unió
Europea per a una millor regulació i control del sistema financer.
Amb quin objectiu?
Que el sistema financer garantesca la liquiditat
necessària per al funcionament ordinari d'empreses i
particulars.
Eixe és el punt neuràlgic que ha fet que fallara
el sistema.
El que ha passat és que la falta de control,
supressió de directives d'emissions, no sé quants, no
sé.
.
.
que vostés plantegen, flexibilitat.
La falta
d'ordre és com si els donaren cotxes, ferraris, a xiquets de
dotze anys, i per tant l'accident estava garantit.
És el que
li ha passat a l'economia.
I nosaltres demanem un control part de les
institucions europees perquè els diners arriben a l'economia
productiva.
Primer punt.

Després, un fons europeu per a rescatar
empreses i institucions financeres i donar suport als sectors industrials
estratègics.
Això és fer que arriben els diners a la
nostra economia.

Una cosa que vostés han oblidat i que seria
convenient tindre-la en compte, i és un control i regulació
dels paradisos fiscals existents a Europa.
I hauran de coincidir amb mi que
no està bé que un govern regional o central pague, pague, a
través de paradisos fiscals.
Veritat que no estem d'acord amb
això, senyor Betoret?
I, per tant, s'hauria de controlar
específicament que això no passe.

Reduir l'IVA per a productes i serveis
educatius, culturals, de salut i sociosanitaris.

Un cinqué punt, que jo crec que és molt
convenient que vostés se l'apliquen, promoure un Pla de
racionalització de la despesa pública a nivell europeu per a
evitar endeutaments públics que frenen el futur creixement
econòmic.
És un punt molt important.

I des del nostre punt de vista -i esta vesprada
faré una pregunta al conseller sobre esta matèria-,
creiem que és molt important per a millorar la situació
econòmica que el comerç de ciutat, el comerç de venda
al detall, el comerç detallista, tinga un paper en el futur
econòmic del nostre país i del nostre estat.
I en eixe
sentit, tenint damunt la taula una directiva de serveis, i no he vist per
part del govern valencià que inste al govern central perquè
la seua aplicació se faça de forma correcta i no ens passe
com en la directiva sobre el foc.
No ens passe com ens pot haver passat en
la directiva sobre.
.
.
, que se faça bé.

I a més aprofitem la directiva de serveis, no
per a entregar-li el sector del comerç a les grans
superfícies multinacionals, sinó conscients amb un model
urbà, amb un model d'empresa familiar, puguem que la directiva
de serveis s'adapte a la nostra realitat com a societat
mediterrània.
I en eixe sentit no he vist actuació per part
del seu govern.
I, per tant, podíem aprofitar eixa directiva per a
potenciar el nostre comerç de ciutat, el nostre comerç
detallista i aprofitar per a la renovació d'establiments i
l'urbanisme comercial.

I, per altra banda, senyor Betoret, els 6 milions
d'euros que s'han donat a la Ford i no sabem si s'han
utilitzat per a innovar, però sí s'han aprofitat per a
fer un ERO de més de mil treballadors, aprofitem per a demanar que
la Unió Europea, i vostés també, posen el 3% del PIB,
el 3% del PIB en recerca i desenvolupament.
Crec que són mesures
sensates que, sens dubte, ajudaran molt més el sector productiu
valencià que el popurri que vosté ha plantejat ací i
que en gran mesura no és ni competència de la Unió
Europea.

De veritat li ho dic, que si volem ajudar els sectors
productius valencians, la nostra PNL és més encertada,
més europeista i més útil que el que plantegen
vostés.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Por la parte de la Agrupación de Diputados no
Adscritos, tiene la palabra el ilustre diputado señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, malgrat inscriure's en.
.
.
, com
quasi sempre, en esta cambra, però sobre les propostes per part del
govern i del grup majoritari, malgrat inscriure's en eixe marc de
confrontació permanent del Partit Popular amb el govern de Madrid,
entenem que la problemàtica que s'aborda és oportuna,
eh?
, encara que el seu contingut, i sobretot la part propositiva, ens fa
que votem finalment en contra perquè no estem d'acord amb les
mesures, o una bona part de les mesures que es proposen.

L'any que ve serà determinant en la
construcció política d'una Unió Europea que ha
vingut.
Esta construcció política ha vingut trufada
d'una sèrie de sonors fracassos en els darrers temps.

En primer lloc, el fracàs del projecte de
Constitució, que no era sinó la pretensió de
constitucionalitzar una enorme quantitat de preceptes neoliberals i que va
encallar als referèndums francés i holandés.

El segon fracàs, el del seu substitut, el
substitut de la Constitució, el famós Tractat de Lisboa, que
no sols ha fet aigües al referèndum irlandés; un
referèndum que volen repetir per tal de tractar de resoldre aquesta
qüestió, sinó que ha fracassat estrepitosament en els
objectius que s'havia marcat per al 2010.

Per tant, davant de la conjuntura, creem que és
important que el govern, el govern de Madrid sobretot, definisca criteris
objectius per a la presidència que es va a abordar a partir del
primer semestre de 2010, i sobretot quan tenim un molt greu i molt
preocupant context econòmic, els països que es troben
actualment en recessió a la Unió Europea suposen el 70% del
seu producte interior brut, hi ha una incapacitat rotunda d'abordar
la crisi des d'una perspectiva europea, atesa la debilitat sobretot
institucional, el dèficit democràtic i molt especialment el
dèficit democràtic i d'intervenció de les
principals institucions econòmiques, com és el Banc Central
Europeu, que només té com a objectius delimitats el de la
inflació i no de l'ocupació com ocorre en altres llocs.

Conclusió, per tant: estem.
.
.
, si volem eixir
de la crisi caldrà una revisió profunda de les
polítiques neoliberals desreguladores i no intervencionistes que han
patit fins ara.
I, precisament, una part de les propostes que es plantegen
no van en eixa direcció.

La crisi industrial valenciana sembla que sols
preocupa al Partit Popular quan es tracta d'enfrontar-se al govern
central.
La crisi industrial valenciana no arranca al 2007, sinó que
ve de molt arrere, com a mínim des de 2005, i ens demostren que en
la darrera dècada el PIB de la indústria, de la
participació de la indústria hagués caigut del 20 al
15%, l'ocupació ha passat de més d'un terç
a menys d'una cinquena part, inclús han tingut decreixements
en determinats períodes de la productivitat que no ha passat mai
d'un creixement d'un 1%, molt lluny del 3% que marcava
l'estratègia de Lisboa.

I davant d'això hem vist com el Consell
s'ha inhibit absolutament promovent un model basat en la
construcció i en la privatització de serveis públics,
que és tan important com açò, i que s'ha
caracteritzat per la inexistència de les polítiques
industrials, com demostren els seus pressupostos raquítics, se
tracta bàsicament d'una política industrial
d'escaparata.

L'esmena que havíem presentat i que no
hem pogut substanciar anava precisament en la missió de corregir les
propostes que plantejava el Partit Popular.

Estem d'acord amb la necessitat d'una
política industrial coherent, però els criteris han de ser de
la racionalitat, el de l'equilibri territorial, el de la
sostenibilitat ambiental i el de l'equilibri sectorial, cosa que no
es demostra en les propostes del Partit Popular.

Creguem que la política energètica ha de
partir del criteri de suficiència, sobirania energètica,
aposta per les energies renovables i aposta per la reducció
d'emissions, en compliment dels límits que marcava el protocol
de Kyoto.

Estem d'acord amb una harmonització
fiscal?
Sí, però precisament en la direcció oposada a
la que planteja al Partit Popular, perquè pensem que
l'harmonització fiscal és, en general, no limitar-se a
determinats impostos, ha de suposar un increment d'ingressos, tant
per als diferents estats, com també per a la pròpia
Unió Europea, per a incrementar la seua capacitat de despesa, encara
que ara només està en l'1% del PIB.
I també
perquè s'incrementen els impostos directes progressius,
arrimant-se als països més desenvolupats, disminució
dels indirectes i introducció, sobretot, també, de les
ecotaxes.

També estem d'acord amb el tema que hem
de parlar del marc laboral, però també en la direcció
oposada que planteja el Partit Popular, no la direcció de
flexibilitzar, que no significa més que abaratir
l'acomiadament, disminuir els drets dels treballadors i els salaris i
incrementar les jornades laborals, sinó, com la direcció
oposada, és a dir, equiparar drets laborals, equiparar condicions de
treball, equiparar salaris i equiparar-los, evidentment, als països
més desenvolupats i no als menys desenvolupats, com han
pretés algunes directives recolzades, entre d'altres, pel
Partit Popular i també pel Partit Socialista, com per exemple la
directiva Bolkestein.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Por parte del Grupo Socialista, tiene la palabra la
ilustre diputada señora Marco.

La senyora Marco Gual:

Gracias, señora
presidenta.

Señorías.

Señor Betoret, quisiera, en primer lugar, dar
la enhorabuena al Partido Popular, enhorabuena por despertarse del
sueño de la especulación y del sueño del fácil
dejar hacer.

Enhorabuena también por despertarse del
sueño de que las economías no eran cíclicas y de que
los desequilibrios estructurales económicos pasan siempre factura.

Enhorabuena también por reconocer los errores
cometidos durante tantos años, señor Betoret, por reflexionar
por primera vez sobre las necesidades de la industria valenciana, porque
eso es lo que viene a ser esta iniciativa parlamentaria.

Enhorabuena porque por primera vez en muchos
años el Partido Popular trae aquí, a esta cámara, una
iniciativa que habla de la industria.

Por lo tanto, reconocen ustedes por primera vez la
existencia de la industria en esta comunidad.
Porque esta iniciativa,
señor Betoret, esta iniciativa que usted ha defendido hoy,
aquí, es eso, reconocer la precariedad de nuestra economía,
de la economía valenciana, y el desamparo en el que se ha visto
sometida la industria valenciana durante todos los años de gobierno
del Partido Popular.

También es dar la razón a los grupos de
la oposición, que desde hace años, desde que empezó a
caer el IPI y las exportaciones, y eso no era en el año 2008, y no
era en momentos de crisis económica mundial, veníamos
reclamando en esta cámara medidas de apoyo a la industria
valenciana.

Pero con ese despertar realmente, se lo he de
confesar, señor Betoret, no sé si es un despertar o
qué es lo que ustedes pretenden con esta proposición no de
ley.

Realmente, ¿están ustedes interesados en
la industria valenciana?
Y si lo están y creen que las medidas que
ustedes aquí proponen para que las apoyemos todos aquí como
si fuera Fuenteovejuna todos a una, si esas son las medidas que ustedes
creen que necesita la industria valenciana, podrían explicarnos
ustedes a estos diputados, a ésta que no sabe leer, según un
alto dirigente de su partido, ¿por qué esas medidas no
están en el programa electoral del Partido Popular para las
elecciones europeas?
(Aplaudiments)

Y no están en el programa electoral, y no
están en el programa electoral, ni en el extenso, ni en el
abreviado, ni en el del Partido Popular para la Comunidad Valenciana,
¿nos quiere explicar por qué?

Y si son medidas que realmente necesita la industria y
la economía valenciana, nos quiere decir usted si no están,
¿por qué las proponen?
¿Para qué las proponen
si no están en su programa?
¿Qué es lo que quieren
ustedes realmente?
¿Armar lío?
¿Generar
confusión?
¿Desinformación al ciudadano, al
empresario?
¿Qué es lo que realmente ustedes pretenden?
Lo de
siempre, señor Betoret, acusar al señor Zapatero y al Partido
Socialista de todos los males de esta comunidad y no asumir absolutamente
ninguna responsabilidad.

O, ¿es que su peso político, porque es
la única opción, ya la única que nos queda, o es que
su peso político ha caído tanto a nivel nacional que ni
siquiera sus propuestas, las propuestas del PP valenciano, no entran ni en
el programa electoral del Partido Popular, señor Betoret?

Sí, es cierto, es cierto que la industria
valenciana necesita apoyo, es cierto.
Es cierto que necesita apoyo, y
mucho, ya sea de la Unión Europea, del gobierno central, pero por
encima de todo, necesita el apoyo de la Generalitat valenciana.

Y vamos a la iniciativa que usted ha presentado, y
déjeme que le diga que esta iniciativa aboca a la confusión
desde la misma exposición de motivos.
Mire, ¿es que no han
tenido ustedes ninguna responsabilidad durante los catorce años que
han gobernado esta comunidad?
¿Es que no han tenido ustedes ninguna
responsabilidad en la composición económica valenciana?
¿Es que se ha producido por generación espontánea,
señor Betoret?
O, ¿es que no tienen ustedes ninguna
responsabilidad en la situación actual de la industria valenciana, a
pesar de tener competencias exclusivas en materia de investigación,
de innovación, en materia de industria, de acuerdo con el
título IV del Estatuto de autonomía valenciano?

¿Es que la precariedad y los malos datos de la
industria valenciana han surgido por generación espontánea
desde que existe la crisis financiera y la crisis económica mundial?
Y es que antes del año 2008, ¿la industria valenciana iba
viento en popa a toda vela, señor Betoret?
No, no iba viento en popa
a toda vela, señor Betoret, y usted lo sabe.

El Partido Popular de la Comunidad Valenciana es
responsable de la situación en la que se encuentra la industria
valenciana después de catorce años de «no»
política industrial.
Los datos sobre la producción industrial
y las exportaciones así lo dicen, no lo dice esta diputada ni este
grupo parlamentario.

El PP es responsable de la diversificación de
lo que se conoce como cartera de sectores y de su peso dentro de la misma,
porque mientras surgía el milagro económico del ciclo
expansivo más largo de toda la historia, ustedes miraban hacia otra
parte y se colgaban las medallas del pleno empleo, toda vez que se
atrevían a decir, para el mayor hazmerreír de los
círculos académicos, que era obra ese ciclo expansivo, obra
de un tal Rodrigo Rato y de un tal Juan Costa.
¡Vaya!
, hay que
oír determinadas, determinadas barbaridades.

Y se atreven incluso a decir que el Consell ha
realizado una firme apuesta por la defensa del sector reforzada con un plan
especial de apoyo a los sectores productivos.
¡Pero, señor
Betoret, señor Betoret, ni siquiera la señora consellera, el día que
presentó delante de los empresarios ese plan de apoyo especial a los
sectores productivos, sabía de dónde iba a venir el dinero!
Ni siquiera lo sabía, porque he preguntado por ahí y ella
dijo que no lo sabía.
¿Qué pensaba, que le iba a tocar
la lotería, señor Betoret?

Señorías, aquí, al igual que con
los planes de competitividad, hemos visto como La Generalitat ha utilizado
todo tipo de subterfugios habidos y por haber para negar el tan deseado
maná a la industria valenciana.

Recordemos algunos despropósitos, señor
Betoret, planes de competitividad -usted los ha nombrado
aquí- 2005-2007, prometidos por 300 millones de euros,
presupuestados por 100 y ejecutados solamente por 100, un tercio de lo
prometido.
Los actuales planes de competitividad también
están presupuestados en los ejercicios 2008 y 2009 por debajo de lo
que les corresponde.
Y el Pavace II, ni se le ve, ni se le espera.

Y, ¿quiere que continúe?
Pues
continuamos.
Mire, ante la crisis, la base fundamental son dos cosas:
Keynes y conocimiento.
A Keynes ni lo conocen, ni lo han leído, y
prueba de ello es el plan Confianza: cero euros para cero municipios.
Y en
cuanto al conocimiento, innovación y formación,
fundamentalmente, ¿qué quiere que le diga de
innovación?
Objetivo europeo, Lisboa, 3% del PIB para I+D+I en el
año 2010, a la vuelta de la esquina; no llegamos ni al 1% en esta
comunidad donde ustedes gobiernan, en esta comunidad donde ustedes
gobiernan.

Y hoy que en España, lamentablemente, se
superan, lamentablemente, se superan los cuatro millones de parados y en
nuestra comunidad, lamentablemente, somos el motor del crecimiento del
desempleo; hoy que cada vez existen más familias al borde de la
exclusión social, 30.
000 familias, señor Betoret, sin
ningún tipo de ingresos en esta comunidad; hoy que se destruyen los
empleos más precarios, los de los jóvenes, las mujeres y los
inmigrantes; hoy al igual que ayer sus recetas, señor Betoret,
saben, saben a rancio; saben a contigo, pero sin ti; saben a que asuman
responsabilidades de todas las crisis los de siempre, los humildes, los que
siempre se aprietan el cinturón, los trabajadores, señor
Betoret, los trabajadores.
Y esas son sus magníficas recetas para
salir de la crisis: que lo pague el que menos debe de esta crisis
económica.

Hoy esperaba leer en su proposición no de ley,
señor Betoret, algo para mejorar la vida de los ciudadanos de esta
comunidad, de España y de Europa, y no es así; medidas
destinadas a reforzar los derechos de los trabajadores mediante la
adopción de protocolos de progreso social; medidas para un pacto
social ante la crisis económica que genere pleno empleo y empleos de
calidad, una política social europea más fuerte.

Esperaba leer en esa propuesta acuerdos justos sobre
tiempo de trabajo.
Esperaba leer mayor protección contra el aumento
del trabajo precario y a favor de los trabajadores.
Esperaba leer una
estrategia europea industrial basada en la innovación, en la
innovación, en la investigación, en el desarrollo del
conocimiento.
Esperaba leer la igualdad de oportunidades para luchar contra
discriminación, sobre todo, la salarial, sobre todo, también
teniendo en cuenta sus eslóganes de campaña que decían
que las mujeres eran las que más sufrían la crisis
económica.
Pero no, no, ustedes a lo de siempre, flexibilidad del
mercado laboral, despido libre -que ya existe- y gratuito, que
es lo que es mercado laboral flexible.
Esa es su apuesta de futuro.
Eso es
lo que ustedes piden que apoyemos, en lugar de pedir otro tipo de medidas.

Mire, señor Betoret, piden ustedes medidas que
no son competencia de la Unión Europea, se lo ha dicho antes del
señor Morera.
Piden ustedes que neguemos el cambio climático,
será para ser caso al primo de Zumosol, éste del señor
Rajoy.
Piden ustedes absolutamente todo lo que no es asumible por este
grupo parlamentario.

Señorías, no podemos dar apoyo a una
proposición no de ley en la medida en que está redactada esta
proposición no de ley.
Desde el Grupo Parlamentario Socialista
siempre hemos apoyado y apoyaremos el diálogo y no apoyaremos
jamás la crispación.
Y esta proposición no de ley es
una proposición no de ley para generar crispación en el
ámbito político, señor Betoret.
No la vamos a apoyar,
porque no apoyaremos medidas que para beneficiar a unos, perjudican a
otros.
Y por eso nuestro voto va a ser en contra de esta proposición
no de ley.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene la palabra el ilustre diputado señor
Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Marco, nos ha dado usted la enhorabuena
por todo, menos por aquello por lo que debía.
(Aplaudiments) Yo creo que esto,
esto no pone más que de manifiesto la ceguera permanente en la que
usted, no sé si el resto de su grupo, está inmersa.

Yo no sé si lo del domingo a ustedes no les ha
sonado a escuchita o a mensaje luminoso.
Yo creo que deberían
hacérselo mirar.
Con esa actitud, la verdad es que no les auguro que
les vaya a mejorar la situación.
La verdad es que, ya digo,
debería hacérselo mirar.

Mire, el que usted venga aquí y se atreva a
subir aquí a la tribuna a hablar de que el gobierno del Partido
Popular no ha hecho nada por los sectores productivos, que nos acabamos de
acordar.
Pero, ¡vamos a ver!
Pero, ¡qué está
diciendo usted!
Le tengo que decir lo mismo que al señor Morera, yo
pensaba que usted estaba en la política valenciana y que no
había estado de vacaciones los últimos catorce años.

En cualquier caso, le tendré que recordar lo
del Pavace, lo del plan de competitividad, los planes de apoyo a los
sectores productivos con dinero montante y sonante.
Y también le
tendré que recordar que ese dinero sería mucho mayor si el
gobierno de José Luis Rodríguez Zapatero abordase, de una vez
por todas, después de tres mentiras continuadas, el tema de la
financiación; seguramente, seguramente, sería mucho mayor.

Pero bueno, le tengo que decir que estas medidas,
estas medidas a las que se refiere la proposición no de ley no nos
las hemos sacado de la chistera.
Si usted, como parece, sigue tan atenta a
la política del Partido Popular y lee nuestro programa y
demás, se debería dar cuenta de que nosotros hace un tiempo
publicamos un decálogo, un decálogo para pymes y
autónomos, entre otros.
Y ahí es donde están gran
parte de las medidas que proponemos en la proposición no de ley que
hoy abordamos.

Y mire, usted habla de que si.
.
.
, ZP no es el
culpable de los males de la comunidad, no sólo de la comunidad,
¡de la comunidad y del resto de comunidades!
(Aplaudiments) Porque, al final,
él es el responsable de haber sumido a este país, comunidad
por comunidad, en la mayor crisis económica, en la mayor crisis de
confianza y en el mayor descontrol de la historia reciente de
España.
Por lo tanto, el responsable lo tiene dentro de su partido.

Y, ¿que me hable usted de la responsabilidad de
la situación económica, usted que es compañera de
partido, como le digo, del señor Rodríguez Zapatero y del
señor Solbes, ese que parecía que tenía la receta
mágica para sacarnos de la crisis y que no sólo no ha hecho
eso, sino que ha conseguido hundirnos un poquito más si
cabía?

Pero bueno, no sé cómo usted se atreve a
poner en entredicho las políticas que practicaron en la época
de mayor prosperidad de este país, que fueron los gobiernos del
Partido Popular.
Yo no sé como usted se atreve a hablar del
señor Rato o del señor Costa.
Yo no sé cómo
usted, representando al gobierno -como le digo- que mayor tasa
de paro, porque Felipe González creó todavía un
poquito más, ha generado en este país y mayor
preocupación.
.
.
(Veus) ¿Más empleo?
Será en casa de algunos,
será en casa de algunos, (aplaudiments) será en casa de algunos, en el país no,
en el país no.

El generador de la mayor tasa de paro en este
país ha sido el gobierno, primero, de Felipe González y,
ahora, el de Rodríguez Zapatero.
(Aplaudiments) Y el que reconsiguió rebajar tasas de paro del 24% al
10%, el gobierno de José María Aznar con Rodrigo Rato y con
Juan Costa.
Es.
.
.
, obras son amores y no buenas razones.
(Veus)

Y mire, al final, al final, lo que.
.
.
, y por no
alargarme mucho más.
Mire, lo que tienen que hacer es plantear
alternativas serias y no plantear la política del miedo, como le
decía antes al señor Morera.

Flexibilizar el mercado laboral, nadie ha
dicho.
.
.
, y dígame si usted a oído a alguien, a
algún representante del Partido Popular que haya hablado del despido
libre.
(Veus) Por eso
no, no le puedo admitir que usted hable de.
.
.
, o que usted asimile la
flexibilidad del mercado laboral al despido libre.
Porque eso es otra de
las mentiras que ustedes cuentan en su, (veus) en su espiral en caída libre para intentar,
intentar rascar votos.

Pero ya le digo, lo del domingo, lo del domingo es un
recadito que los españoles le han mandado al señor
Rodríguez Zapatero y le han mandado al Partido Socialista del
País Valenciano en esta comunidad.

Yo no soy quién para darles consejos, pero yo
creo que deberían reflexionar sobre el tema y deberían poner
un poco de atención a las cosas que ustedes proponen, porque parece
que están muy alejadas de lo que piensan los españoles y de
lo que piensan los valencianos.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la ilustre diputada señora
Marco.

La senyora Marco Gual:

Gracias, señora
presidenta.

Señorías.

Señor Betoret.

Yo sí que le puedo dar la enhorabuena,
señor Betoret, y es porque a usted se ve que no le aprieta la sisa
del traje.
Por lo menos a usted parece ser que no.
(Veus) Enhorabuena porque no le
apriete la sisa del traje.
Eso, enhorabuena.

Me ha dicho usted que no es quien para darnos
consejos.
Pues, justamente usted no es quien para darnos consejos,
señor Betoret, (veus) ¿eh?
, no es quien para darnos consejos.
Ah, y me ha
comentado usted que es que si yo he estado catorce años de
vacaciones.
.
.
¿Catorce años de vacaciones?
(Veus) ¿Catorce años
de vacaciones he estado yo?
Si quiere le cuento mi currículum desde
los catorce años.

También podría explicarnos usted su
currículum durante esos «catorce años» y por los
cuales me parece que se ha sentado en el banquillo de los imputados (aplaudiments) en un juzgado,
cosa que no he hecho yo, señor Betoret.

En tercer lugar, señor Betoret, ¿dice
usted que Zapatero tiene que abordar la financiación esa tan
necesaria?
¡Sí, señor!
, señor Betoret, sí
que es (veus) verdad,
señor Betoret, que tiene que abordar la financiación, porque
va a ser Zapatero el que va a abordar la financiación innecesaria
para esta comunidad, que fueron ustedes quien pactaron, siendo presidente
de esta país el señor Aznar y presidente de esta comunidad el
señor Zaplana.
Y fueron ustedes los que establecieron que la
población tenía que ser la de 1999 ¡no revisable!
Fueron ustedes, no el Partido Socialista.
Y va a ser ahora el Partido
Socialista el que va a solucionar el tema, (veus) y les van a dar a ustedes más dinero del que han
pedido.
(Aplaudiments) ¡Más dinero del que han pedido!
¡Más!
¡Más!
¡Más!
(Veus) ¿No?
, ¿cuándo?
:
«Cuándo» se lo tendría que decir usted a Aznar
antes de haberse ido, no ahora.
¡A Aznar, antes de haberse ido, no
ahora!
, ¡no ahora!
(Veus i aplaudiments)

Y, además, de todas formas, no nos
engañemos, con una deuda del 11,5% del PIB, el incremento de la
financiación es el chocolate del loro, señor Betoret,
¿eh?
Háganselo mirar ustedes.

Ha dicho usted que Zapatero es el responsable de la
crisis, que es la mayor crisis económica que existe.
.
.
¡Sí, señor!
, es la mayor crisis económica
financiera, la mayor crisis financiera y económica que ha existido,
ni los expertos saben cuánto durará ni cuán profunda
será esta crisis.
.
.
¡Sí, señor!
, nadie lo sabe, (veus) pero que Zapatero no es el
responsable, lo dice absolutamente todo el mundo, excepto el Partido
Popular, ¡excepto el Partido Popular!
(Aplaudiments)

¿Y nos puede decir el señor Betoret
dónde están aquellos que se colgaban aquí, en esta
tribuna, las medallas del pleno empleo cuando el crecimiento
económico?
, ¿dónde están?
¿Dónde
están los que venían y decían, «gracias a las
políticas de Camps, estamos en pleno empleo», «gracias a
Fabra, lideramos el crecimiento del empleo en Castellón»?
.
.
.
Será por el mercado cautivo, ¿no?
, o por Orange Market,
porque por otra cosa, no lo sabemos.
¿Dónde están
ahora?
, ¿dónde están?
Esa medalla, la han guardado en
el cajón y ahora han sacado otra medalla y se la han colgado al
señor Zapatero.
Eso se llama desvergüenza política,
¡desvergüenza política, señor Betoret!
(Aplaudiments)

Me dice usted que pongo.
.
.
, ¡que no me permite!
,
es que usted hoy no me ha permitido ¡absolutamente nada!
, ni que
fuera usted aquí no se sabe qué, ¿que no me permite
que ponga en entredicho los planes de Camps, los planes del Partido Popular
en materia industrial?
No es que los pongo, ¡es que los pongo
constantemente desde hace seis años!
, ¡desde hace seis
años!
¿Cómo no voy a poner en entredicho unos planes
de competitividad que están presupuestados por menos de la mitad de
lo que prometieron ustedes en campaña electoral?
¿Cómo
no quieren que pongamos en entredicho la política industrial de esta
comunidad, si no ha existido política industrial en esta comunidad
desde hace catorce años?
¿Cómo no quiere que ponga en
entredicho los planes de competitividad, si fuimos nosotros, el Partido
Socialista, el que puso aquí, encima de la mesa, la necesidad de
planes de competitividad para la industria y ustedes lo negaron?
, porque,
por cierto, votaron en contra de esa proposición no de ley, y.
luego, lo retomaron y se lo acuñaron ustedes, como si fuera una idea
brillante suya, cuando se debatió aquí, en esta
cámara.
¿Cómo no quiere que ponga en entredicho los
segundos planes, si no están dotados con lo que ustedes han
prometido a la industria valenciana?
¿Cómo no quiere que
ponga en entredicho su política, si tienen una política
económica total y absolutamente desequilibrada, basada en un pilar
único, la construcción, y cuando el pilar se ha venido abajo,
se ha venido abajo la economía valenciana, señor Betoret?

Lo puedo poner en entredicho y lo pongo en entredicho,
señor Betoret.

Y, luego, me dice usted que no me permite tampoco que
hable de que flexibilidad laboral ¡es despido libre!
¡Pero si
es que el despido libre ya existe!
, ¡si ya existe!
Yo digo que es
libre y, además, quieren que sea gratuito, «gratuito», (aplaudiments) es lo que
ustedes quieren, y quieren que paguen la crisis y la situación de
sus malas políticas los de siempre, los trabajadores, los que lo
sufren siempre.
Eso es lo que ustedes quieren, en lugar de hacer medidas de
protección de las personas.

Lo que tienen que hacer ustedes es hablar menos y
poner en puesta en marcha la ley de la dependencia, que con la ley de la
dependencia se generan trabajo y se protege a los ciudadanos, a esos
ciudadanos que el domingo a ustedes les dieron la mayoría en esta
comunidad.
¡A trabajar por los ciudadanos, señor Betoret!

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Marco.

Señores diputados, vamos a.
.
.
(Veus) Perdón.
(Algú diu: «¡Ara un altre torn!
»;
veus) Señor Betoret.
.
.

El senyor Betoret Coll:

Señora presidenta, no sé si es
así, pero me ha parecido oír que la señora Marco
decía que yo estaba imputado en algo, no sé si es así,
no sé si la he entendido yo mal.
(Veus) ¿Lo ha dicho usted así?
(Veus) Si es así, le he de
decir que yo no estoy imputado en ningún asunto, afortunadamente, y
no tengo nada de lo que responder delante de la justicia.
Por lo tanto, le
pediría que en aras a la verdad y en aras a.
.
.
, yo creo que a la
honorabilidad de este diputado, le rogaría que, si usted lo ha dicho
así, le pediría que lo retirase.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora Marco Gual:

Sí, gracias, señora presidenta.

Quizá sí me ha entendido mal.
No
sé si a lo mejor me he referido a usted, yo.
.
.
, a lo mejor, en lo
que es el propio debate y por el tiempo reducido y tal, no me quería
referir a usted, sino a los imputados de su partido, o a los catorce
años de gobierno que ha hecho que determinada gente de su partido
esté sentada en los banquillos de los imputados en algún
juzgado.
Nada más.

Y si se ha sentido ofendido y yo me he expresado mal,
que.
.
.
seguramente, pues, habrá sido así, lo retiro, porque
no me refería a usted exactamente.
(Veus)

La senyora presidenta:

Señores diputados, vamos a proceder a la
votación.
Comienza la votación: (veus) votos a favor, 48; votos en contra, 38.
Queda aprobado
el primer punto del orden del día.

Proposició de llei, de tramitació
especial d'urgència, sobre la presentació d'un
pla de suport als mitjans escrits valencians, amb la inclusió de
mesures per a augmentar la lectura, la modernització
tecnològica i la potenciació de l'ús del
valencià, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE
número 37.
814, BOC número 156)

La senyora presidenta:

Y pasamos al segundo punto: «Presa en
consideració de la Proposició no de llei de tramitació
especial d'urgència sobre la presentació d'un pla
de suport als mitjans escrits valencians amb la inclusió de mesures
per a augmentar la lectura, la modernització tecnològica i la
potenciació de l'ús del valencià, presentada pel
Grup Parlamentari Socialista.
»

Per a la seua presentació i defensa, té
la paraula l'il·lustre diputat senyor Puig.

El senyor Puig i Ferrer:

Moltes gràcies, presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Abans de res, començar esta intervenció
felicitant a totes i tots els diputats del Partit Popular pel seu triomf
electoral, el del seu partit, en les recents eleccions europees.
I
felicitar els eurodiputats valencians, els tres diputats valencians, que
ens representaran, tot i esperant que tant el senyor Margallo como els meus
companys Andrés Perelló i Pepa Andrés, siguen
defensors dels interessos dels valencians i també del
rellançament europeu que tant necessita Europa.

Passat ja l'equador de la legislatura i sense
cap convocatòria prevista, si el president no ens sorprén,
abans del 2011 seria bo intensificar propostes d'esta cambra per a
resoldre els problemes greus que travessa la nostra societat i, en la
mesura de la responsabilitat que cada u té dins d'esta cambra,
intentar arribar a acords adreçats per tal de trobar la millor via i
la més ràpida per a l'eixida de la crisi.

El Grup Socialista continuarà complint la seua
missió democràtica de fiscalitzar l'acció de
govern, tal com li correspon a l'oposició, i també
proposant iniciatives, com li pertoca a l'alternativa.
Massa vegades
en massa moments de la història els arbres no ens deixen vore el
bosc.
Més de trenta anys de Constitució i més
d'un quart de segle d'Estatut d'autonomia ens haurien
d'ajudar a vore amb major temprança, amb major
tolerància, amb major obertura, els reptes de fons que té el
nostre país i als quals hem de donar resposta superant barreres,
arreglant espais comuns, marginant maniqueismes estèrils.

Superats, per tant, ja estos dos anys de legislatura,
i malgrat que tenim problemes ben reals que afecten la qualitat de la
nostra democràcia i que no absolen cap elecció, i que, a
més, sensatament i democràticament no hem de defugir, caldria
aprofundir en allò que ens fa hui i ens farà demà
més forts com a societat socialment avançada.

Si entenem que la democràcia és el
paradigma suprem, si defensem que la convivència no és un mal
necessari sinó la voluntat de compartir un territori vital de
confluències i diferències, no serà difícil
assumir que la llibertat d'expressió representa el nucli dur
del basament cívic que ha de projectar l'horitzó dels
valencians i de les valencianes.
I en eixa disjuntiva, el paper dels
mitjans de comunicació és cabdal.
Sense un entramat plural de
canals, sense una arquitectura tan potent com diversa de veus que exploren
informacions i opinions, no advertim una crisi econòmica si no estem
davant una crisi del mateix sistema.

Els socialistes no volem donar lliçons a
ningú.
Només volem aportar propostes per a obrir un debat en
el que tots hem de participar i, finalment, arribar a les millors
solucions.
El que segons el meu parer és indubtable, el que no
és discutible, és la necessitat d'intervenir a favor de
la promoció de la lectura, d'incentivar la pluralitat
informativa i de reafirmar el suport de les institucions
autonòmiques al conjunt de les indústries culturals de la
comunitat.

Esta proposició no de llei que els presentem
per a esta discussió, avui està concretada en els mitjans
escrits, però forma part d'una plataforma d'iniciatives
que abordarà tots els mitjans (ràdio, televisió,
mitjans electrònics), per garantir un sistema de comunicació
integral, potent plural, innovador i competitiu.
La premsa, que ha
acompanyat la transició, i, en la immensa majoria de casos, ha
participat en primera línia en la recuperació de les
llibertats, la premsa, que ha estat clau en el desplegament de
l'autogovern, continua sent a hores d'ara un factor central per
a garantir el dret a la informació.

Sense llibertat d'expressió no hi ha
democràcia.
Sense premsa lliure, no n'hi ha llibertat.
Ben
segur, senyores i senyors diputats, que compartiran aquesta
qüestió.
Però, ¿com en la dècada primera
del segle XXI podem propiciar i garantir estos principis?
La
recessió econòmica ha agreujat la situació ja
prèviament de crisi a la premsa, sotmesa com està a canvis
profunds derivats d'allò que ha significat el món
llegit a través d'Internet.

La nova definició del mapa mediàtic al
si de la societat d'informació i el coneiximent, el creiximent
espectacular dels diferents canals, la incertesa del mercat publicitari,
han situat en serioses dificultats un sector transcendent en termes
cívics i també rellevant, no ens n'obliden,
econòmicament.
És una crisi global que ha de tindre
també respostes locals.
Les institucions valencianes no podem
constatar les dificultats del sector, els acomiadaments, la pèrdua
de competitivitat, com si res passara.
La supervivència d'uns
mitjans professionals rigorosos, independents i de qualitat, és una
condició indispensable per a garantir els drets dels ciutadans i
l'exercici cívic de la democràcia.

Per això, que les Corts Valencianes siga el
primer parlament d'Espanya que òbriga este debat, ens sembla
esperançador, i seria certament encoratjador que puguérem
arribar a acords.
Compartim els socialistes amb les associacions
professionals dels periodistes, que les regulacions d'ocupació
que s'estan produint en l'actualitat, a més del greu
problema laboral que generen, acaben afectant la indispensable qualitat
dels productes per la descapitalització professional.

Compartim amb els sindicats la preocupació
perquè les alternatives de viabilitat es centren exclusivament en
els acomiadaments i les jubilacions anticipades, quan, com em referia
abans, el principal valor afegit és el talent i
l'experiència dels professionals.
Compartim també amb
els editors el necessari i urgent compromís de les administracions
en la defensa d'un sector estratègic del qual depén la
qualitat de la democràcia.
Cal implementar ajudes públiques,
transparents, objectives i sense cap forat negre d'opacitat i
d'arbitrarietat.

Senyores i senyors diputats, hem de propiciar un
escenari de pactes on es puga fer possible la viabilitat de les empreses
editores com a argument central de la seua independència, on es
garantisquen les condicions laborals dignes dels professionals i on es
preserve la qualitat de la informació com l'element
determinant de la funció social dels mitjans.

La Generalitat a soles no pot abordar tota la
qüestió, però sí que responsablement ha
d'iniciar un procés que acabe donant els fruits desitjats.
Fins ara, l'única iniciativa, el programa Premsa Escola,
s'ha mostrat francament insuficient, i no gaudix dels criteris
d'objectivitat, equitat i transparència que allunyen qualsevol
temptació clientelar, tot i posant en perill la independència
dels mitjans.

És pertinent, per tant, establir un marc de
cooperació estable, no sotmés a vel·leïtats de
cap de les parts i mai instrumentalitzat en termes partidaris.
Proposem la
definició d'un pla de suport a la lectura i a la
difusió que establisca amb absoluta claredat la
correspondència de contraprestacions en sintonia amb allò que
estan impulsant països del nostre entorn.

La situació de la lectura de premsa escrita i
de la lectura en general, entre nosaltres, és francament preocupant.
Si Espanya llegix, en les seues xifres globals, menys de la meitat de la
mitjana europea, la Comunitat Valenciana està entre les darreres
comunitats d'Espanya en lectura de diaris i en lectura de llibres.

Per això, hem d'impulsar un pla
ambiciós que incloga mesures, com ara, la subscripció
gratuïta durant un any a tots els joves valencians, en complir 18
anys, al diari que ells lliurement decidisquen.
La mesura propiciarà
l'hàbit lector i amb ell la connexió dels joves amb la
realitat de la comunitat.
A més informació, més
llibertat; a més opinions, més capacitat crítica; a
més coneixement, més compromís amb el seu país.

El Pla de suport a la premsa també ha de
contemplar la distribució a biblioteques, centres socials, centres
cívics i centres educatius, on ja en part es fa, però sempre
atenent criteris d'objectivitat i de transparència que, en
definitiva, garantisquen la pluralitat.
Han de ser les xifres dels
organismes, com ara l'oficina de justificació a la
difusió o l'estudi general de mitjans, que garantisquen la
neutralitat en l'assignació de recursos i mai les afinitats
amb el govern de torn.

En el cas del món educatiu, i d'acord amb
el partenariat social i econòmic, cal propiciar un veritable
programa d'iniciació a la premsa, molt més enllà
de la simple difusió.
I en este àmbit, molt especialment,
però també en tots aquells que afecten els centres
públics i hi hagen convenis amb les empreses editores, este acord ha
de significar la necessària exclusió de les pàgines
que publiciten la prostitució.
Entenem la premsa com una escola de
valors i l'esclavització de les dones no pot formar part
d'eixe ideari.

En tant que considerem el sector dels mitjans de
comunicació un sector estratègic, cal obrir unes
línies específiques per al finançament de la
modernització de les indústries editorials, per propiciar la
innovació i possibilitar la comercialització de productes de
qualitat capaços de competir en un entorn -com he dit
abans- sotmés a múltiples canvis.

Senyores i senyors diputats, som l'única
comunitat amb llengua pròpia d'Espanya que no té
establert un potent ventall d'ajudes a l'ús del
valencià en els mitjans.
Només hi ha establerta una
cooperació molt reduïda des de l'Acadèmia Valencia
de Cultura que cal, en qualsevol cas, augmentar.
En el Pla de suport als
mitjans que proposem cal contemplar la singularitat i ser conscients
d'una realitat gens favorable a l'ús del
valencià.

Com vostés saben perfectament, no tenim cap
diari en valencià i només en alguns diaris hi ha una
presència quasi bé testimonial.
Per tant, és
inexcusable el recolzament a totes les publicacions periòdiques en
valencià.
Poden escollir vostés qualsevol model: el basc, el
català o el gallec, o un propi, però l'ús de la
llengua, l'ús del valencià als mitjans, per a la nostra
llengua, per al valencià, és simplement una
qüestió de supervivència.

D'altra banda, el Consell ha de materialitzar el
compromís d'ajudar decisivament perquè tots els diaris
que així ho estimen, dins de la seua capacitat de decisió,
publiquen l'edició digital també en valencià.
Esta és una promesa del govern valencià que no ha complit.

Senyories, la proposta que els faig arribar, jo, hui,
ací, en nom del Grup Socialista, és una proposta oberta,
és una proposta sotmesa al consens, que vol participar de
l'acord i que vol que se faça entre tots.
Segur que hi ha
moltes altres mesures que vostés poden plantejar, que podrien
arribar a confluir en una capdavantera i moderna defensa d'un sector
estratègic per a la Comunitat Valenciana.
No cal dir la legitimitat
de l'incentiu públic en la difusió i promoció
dels mitjans de comunicació.
La legitimitat d'este incentiu
públic se sustenta en la pròpia salut democràtica del
país.

Saben vostés, de vegades, la turmentosa
relació que existix entre la política i els mitjans de
comunicació.
Sabem tots que ni uns ni altres encertem sempre, ni els
mitjans ni els polítics, però tots soms conscients que sense
premsa lliure, sense premsa que siga capaç de denunciar les
arbitrarietats del govern, o de l'oposició si pertoca, no
existix un país lliure, sense premsa lliure no existiu un
país lliure.
I ara, més que mai, al nostre país,
l'enfortiment de la qualitat de la democràcia és
estrictament una prioritat.

Espero, senyories, que puguem discutir esta
proposició no de llei amb un tarannà obert i pensant el que
estem jugant-nos, que no és altra cosa que la qualitat del nostre
sistema.
La no-presentació d'esmenes me fa pensar en el pitjor
dels escenaris, però jo crec que si el parlament té alguna
legitimitat, que en té moltes, entre altres és per a intentar
fer entre tots possible que l'esperança d'un sector avui
tinga molta més dimensió que tenia ahir.

Res més, agrair-los la magnífica
atenció prestada i espero que, de veritat, puguem, entre tots, fer
possible que el sector dels mitjans de comunicació del nostre
país tinga futur i que la nostra llengua tinga futur, cosa que en
estos moments, realment, és molt complicat en el camp dels mitjans
de comunicació.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer,
senyor Antonio Clemente Olivert)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Puig.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies.

Bé, anunciem la nostra posició favorable
a la proposició no de llei, com no podia ser d'altra manera,
perquè en realitat és una proposició molt ajustada al
que cal en uns moments com els que estem patint, especialment, en el cas
dels mitjans escrits.

És evident que hi ha una situació de
crisi, una crisi important, crisi de la premsa en què, a més,
confluïxen, a banda de la crisi general que provoca, sobretot, una
disminució dels ingressos per publicitat, i influïx els canvis
tecnològics que han propiciat l'aparició dels mitjans
de comunicació, anem a anomenar-los entre cometes, virtuals,
perquè no tenen res de virtuals, són molt efectius i potents,
el fet de tota l'enorme quantitat de coses que apareixen i que es
poden trobar per Internet, que no cal vore-ho tampoc com una
qüestió -diguérem- negativa, perquè
també té un aspecte positiu, i és la
democratització de l'accés a la informació.
Però, el que és cert és que això perjudica un
tipus d'informació que és molt important mantindre;
són els mitjans de comunicació escrita, que mantenen un
contacte permanent amb el públic i, sobretot, que ajuden
moltíssim al foment de la lectura i també a la creació
o al foment d'un esperit crític.

Per tant, entenem que les institucions no sols tenen
un compromís, sinó que haurien de reforçar eixe
compromís amb la premsa escrita i que, a més, també
té una funció molt important, que és la
transmissió de l'activitat i la producció de les
mateixes institucions.

Per tant, jo crec que això queda fora de tot
dubte el fet de la necessitat de mantindre i potenciar aquest fet.
La
situació, a més, es manifesta més dramàtica en
el sentit que a la premsa també ha arribat i, especialment, a la
premsa escrita i als mitjans escrits, ha arribat la situació
d'expedients de regulació d'ocupació, de comiats,
etcètera, etcètera.
Jo compartisc les afirmacions que ha fet
abans el portaveu del Partit Socialista en el sentit de la pèrdua
importantíssima de recursos humans, especialment des del punt de
vista de la crítica i de la cultura que representa tot
açò i, sobretot, una qüestió que em sembla molt
important, que és la qüestió del valencià.
També s'han exposat arguments molt contundents i, per tant, no
vaig a reiterar específicament el que s'ha dit ací
perquè és innegable, però no es pot entendre com no
existix una línia de suport concreta per als mitjans de
comunicació en valencià.

Cal dir una cosa molt important.
Al 2007 -segons
estudis recents- la premsa informativa en valencià, que no
és diària perquè no té capacitat suficient per
a poder mantindre's d'aquesta manera, tenia una tirada
d'eixida d'un 100.
950 exemplars, mentre que la difusió
dels principals diaris en castellà superava els 689.
400 exemplars.
Una situació de manifesta superioritat de la premsa escrita en
castellà enfront de la valenciana que cal alterar, perquè no
és possible que eixa situació es mantinga durant més
temps perquè, a més, no està reflectint la realitat
sociològica de l'ús de la llengua, no sols des de
l'àmbit de l'expressió oral, sinó,
inclús, des de l'àmbit de l'expressió
cultural o escrita

Per tant, eixa és una qüestió que
cal canviar i cal establir mecanismes, no sols per a ajudar els mitjans de
comunicació en valencià, sinó també, a
més, perquè els mitjans de comunicació escrita, que
hui en dia són totalment o predominantment en castellà,
també vagen introduint el valencià.
I, per tant, són
qüestions que s'arrepleguen en la proposició no de llei
que nosaltres compartim plenament.

I, per acabar, sobretot, reflexionar sobre una
qüestió que em sembla especialment important.
I és que,
al final, des de les institucions i amb el pressupost a la mà, es
tendix lògicament a ajudar directa, o més bé,
indirectament, uns mitjans o uns altres, en funció de determinades
circumstàncies, sobretot a través de les campanyes i la
propaganda institucional.
I això és una ajuda efectiva que
arriba discriminadament a uns mitjans sí, a altres, no o, a altres,
menys que a la resta.

Per tant, entenem que la proposta inclou mecanismes
per a establir criteris clars, transparents i objectius perquè els
diners públics arriben a eixos mitjans de comunicació i
això és necessari -jo diria-, imprescindible,
fer-ho per a tindre una societat democràtica i per a tindre uns
mitjans de comunicació lliures i independents del poder.

Per tant, evitar la discrecionalitat en estes
qüestions, com pràcticament en totes les que afecten a la cosa
pública, és imprescindible.

I, per totes aquestes raons, recolzem la moció
presentada pel Partit Socialista.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula l'il·lustre diputat,
senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, comence ja avisant del nostre recolzament
incondicional a la proposició que el Partit Socialista ha presentat,
que ara acaba de defendre el senyor Puig.
I damunt intentarem argumentar
encara més.

És necessària l'ajuda a tot el
sector, a tot el sector.
.
.
, tant pel que fa a l'edició de
llibres com a l'edició de premsa escrita.

Senyories, quant a l'edició de llibres,
percentatge a nivell de l'estat, Madrid, en primer lloc, amb el 32%
de les publicacions; Catalunya, en segon lloc, amb el 29,8 de les
publicacions; Comunitat Valenciana, el nostre país, el 6,1% de
publicacions escrites, de publicacions.
.
.
d'edició de llibres.

Miren, a mi m'agradaria sentir-los ara
també dir que som un milió de persones més, que som el
10% de la població, que superem el 10% de la població, i
arribar, com a mínim, a equilibrar eixa mitjana i ser el 10% de la
producció en llibres.

I ho dic perquè cada any, des de que estic
ací, quan ha arribat el moment de discutir el pressupost de Cultura,
hem marcat moltíssim la necessitat de reforçar eixe sector.
I
sempre se'ns ha contestat amb glòries i falòries, amb
res més, glòries i falòries, amb mentides que no estan
reflectides en una consignació pressupostària perquè
arribem a dir també en llibres, també som un milió
més.
Senyories, no ho som, no ho som.

I, ¿en valencià, i els llibres en
valencià, senyories?
2004, 1.
072 edicions; 2007,
l'última dada de què dispose, 938.
Per a estar
orgullosos.
Som un milió més, però som un milió
menys per l'altre costat.
La nostra cultura, la nostra, la
pròpia, resulta que amb el nostre recolzament, fem que
disminuïsca, que avui siga el 13% menor que fa quatre anys.
13% menor
que fa quatre anys.

I la protegim moltíssim, i quan pugen ens diuen
que la promoció de tot allò que se fa en valencià
és magnífica, però quan parlem de promoció de
la música en valencià, voten «no»; quan parlem de
promocionar els llibres en valencià, vorem el que votaran.
Fins ara
sempre han dit que no.
Fins ara vostés sempre ens han dit que no.

Mitjana de lectura dels periòdics.
País
Valencià, 32,8%.
No parle en valencià, que seria
pràcticament el zero, perquè no tenim publicacions
pràcticament.
Mitjana de lectura de periòdics, repetisc,
País Valencià, 32,8%.
No estem a la cua.
Múrcia, el
31; Extremadura, el 30; i Castella-la Manxa encara menys, estan per darrere
de nosaltres.
Som la quarta.
El milió més tampoc es veu per
cap costat.

La mitjana de l'estat, senyories, 41%.
En primer
lloc, Navarra, amb el 61,5%.
Per cert, si recordem aquell famós
estudi que es va fer sobre educació, ¿recorden quina era la
comunitat autònoma que estava al cap?
¿No era Navarra?
¿Tindran alguna cosa a vore els resultats també educatius amb
els hàbits de lectura que tenen en una comunitat i en altra?
Nosaltres estàvem a la cua, nosaltres estem a la cua.
Ells estaven
al cap, i ells estan al cap també amb aquesta mostra que he fet.

Per tant, totalment d'acord.
Indubtablement
estem d'acord que cal incrementar totes les ajudes al sector, totes
les ajudes a la lectura, tant pel que fa a l'edició de llibres
com a l'edició de premsa escrita, i més encara en este
moment.
Un moment especialment delicat per la crisi.

En este moment no dispose de dades jo quant a
l'edició de llibres, dades editorials, però sí
quant a la premsa.
I, bé, tots nosaltres sabem, perquè
coneixem, estem en continu contacte amb la premsa, les reduccions de
plantilla que està fent la premsa de manera continuada, de manera
continuada, de manera progressiva i continuada.
No estaria de més
que tinguérem una ajuda forta i decidida al sector, que
l'acceptaren en quantitat, però també en qualitat,
senyories, també en qualitat.

Una cosa molt important que el senyor Puig ha dit
ací, i que consta a la seua proposta, és molt clara: com es
seleccionen, com es seleccions també totes estes.
.
.
, la premsa, com
es seleccionen totes aquelles ajudes que van.

Miren, no podem ara ser sectaris.
I jo no vaig a
demanar que la premsa siga objectiva.
Fa pocs dies un gran professional de
la premsa defenia la seua capacitat de ser subjectiu i declarar-se
obertament com a tal.
Simplement el que demanava era que ningú
enganye, perquè l'objectivitat està en la pluralitat.
L'objectivitat no està en un diari, l'objectivitat
està en la multiplicitat de diaris, en la multiplicitat dels diaris.
Ahí existix.
.
.
I saber cadascú la tendència que
té, i saber llegir-los i saber interpretar-los.
I això seria
la qualitat, eixa seria la qualitat.

I la qualitat, ho dic perquè la
crítica.
.
.
Vosté sap com se reben o com s'han rebut en
els centres educatius la premsa que vostés han seleccionat.
I me
consta.
.
.
¿Quants centres educatius han dit: «No volem este, o
en volem un altre.
»?
I me consta la contestació des de la
conselleria que se'ls ha donat a eixos centres, me consta.
No ho han
dit amb eixes paraules i.
.
.
Nosaltres paguem, nosaltres decidim.
Senyories,
vosaltres no pagueu, paguen tots i cadascun dels valencians i les
valencians.
I la decisió s'ha de prendre en favor, com he dit,
d'eixa pluralitat, i li dic que arriben diaris, no deu exemplars
d'un mateix diari que nos arriben, dos d'un, dos d'un
altre, dos d'un altre i dos d'un altre.
Aixina sí que
serem realment.
.
.
donarem una imatge de com és el nostre
país.

I acabaré parlant de l'apartat en
valencià.
Miren, cal fer una promoció específica de
tot el que són les publicacions, d'eixe 13% menor que
l'any 2004 que tenim en este moment.
Hem de fer la promoció de
diaris, de publicacions en la nostra llengua.

I si m'ho permeten, i si no ho permeten
també, perquè vaig fer-lo, els faré un retret
també a vostés, a vostés no directament, sinó
al partit que vostés representen.
¿Per què he pogut
dir jo amb seguretat que en valencià tenim 13% menys?
Perquè
la base de dades del ministeri diferència el que són les
publicacions en llengua catalana de les publicacions en valencià.
I
així no es defensa la llengua, fragmentant-la, dividint-la, fent-la
que la parle no 10 milions, sinó 3 milions, o 2 o 5, perquè
la fragmentem en trossets.
Eixa no és la defensa que cal esperar.

I, per tant, els demane, al marge d'això
també, que vostés tinguen una actuació decidida que
allò que conste oficialment es corresponga realment amb
l'oficialitat.
I l'oficialitat ens diuen que és una
única llengua, amb denominacions diferents, amb denominacions
distintes que podem utilitzar territorialment i que totes són
correctes, però que és una única llengua.

I, per tant, una cosa: jo no he mirat les publicacions
en la Comunitat Valenciana i les publicacions a Catalunya, sinó he
vist publicacions en valencià i publicacions en català.
Error
en el qual crec que no devem caure.

Per tant, senyories -acabe recopilant-,
dades, n'he donat.
No són inventades, estan extretes dels
estudis que s'han fet, tant pel que fa a l'edició de
llibres en general, edició de llibres en valencià, com la
utilització del periòdic.
Vostés mateixos hauran de
decidir si volen ser una país avançat dins de l'estat
espanyol i avançat dins d'Europa o volen seguir estant a la
cua en el que representa la base més important del que és la
nostra cultura, la cultura d'un poble, que és la capacitat i
la voluntat d'accedir a la premsa i d'accedir a la literatura
escrita.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Peral.

El senyor Peral Villar:

Presidenta.

Señorías.

Señor Puig, no me voy a andar por las ramas y
ya le anticipo que el Grupo Popular no va a respaldar una
proposición que, a nuestro entender, recoge medidas redundantes,
contradictorias, en algún caso disparatada, y yo creo que fuera de
lugar por el momento parlamentario que en este momento nos ocupa y que no
tiene más pretensión que generar ruido mediático,
confundir a la opinión pública y, probablemente, con suerte,
a algún grupo editorial valenciano al que ustedes seguramente
pretenden reconfortar con su medida.

Yo, señorías, creo que usted ha
participado en las mismas reuniones que el resto de los parlamentarios
cuando confeccionamos los presupuestos, y en estas, usted sabe
perfectamente que el Consell ya realiza una apuesta importantísima a
favor de los medios editoriales valencianos, de su modernización
tecnológica, por supuesto para el aumento de la lectura y la
potenciación del uso del valenciano.
Y usted lo sabe porque, como ya
le he dicho, ha participado en estas reuniones donde se analizan y
enmiendas las partidas económicas a través de las cuales se
financian estos programas objeto de su plan de apoyo.

Pero voy a tener el gusto de recordárselo en
esta intervención y de extenderme a todos estos programas que el
Consell está desarrollando con cargo a los presupuestos de 2009, e
incluso otros que se están estudiando para su realización
inminente.

Respecto a la propuesta de apoyo a la
producción editorial, la Conselleria de Cultura mantiene
líneas de ayuda tanto en valenciano, 350.
000 euros, como en
castellano, 230.
000.
De igual modo, estas empresas se pueden beneficiar de
subvenciones destinadas a la edición del libro profesional por
importe de otros 70.
000 euros.

Existe también una línea de ayuda a las
asociaciones de editores, tipógrafos, ilustradores, escritores y
libreros para la realización de sus actividades.
Cabe destacar las
ayudas específicas dirigidas a la difusión y promoción
del sector del libro y empresas editoriales en las ferias españolas,
así como facilitar su participación en ferias
internacionales, por importe de 234.
000 euros.

Además, señoría, todas las
empresas editoriales que tengan su sede en la Comunitat Valenciana pueden
optar al concurso que premia los mejores libros editados en nuestro
territorio por importe de 27.
000 euros.

Hasta ahora, en este primer grupo de ayudas directas a
los medios editoriales valencianos, ya se consignan más de 900.
000
euros.

En cuanto al fomento de la lectura que la
proposición pretende impulsar, le recuerdo que los ayuntamientos y
entidades locales disponen de ayudas para la adquisición de
colecciones bibliográficas publicadas por editoriales valencianas
por importe de 300.
000 euros, así como para la dotación
bibliográfica de los centros de lectura de nueva creación por
otros 108.
000 euros.

Mención aparte merece el apoyo a los
ayuntamientos para el incremento bibliográfico de bibliotecas y
agencias de lectura, partida que cuenta con una consignación de
910.
000 euros, y las ayudas que también reciben para impulsar los
proyectos innovadores de fomento de la lectura en las mismas, por importe
de 120.
000 euros.
Y en particular, para el desarrollo del programa
«Benvinguts a les biblioteques públiques», con otros
120.
000 euros.

Para el fomento de la lectura existe, asimismo, una
línea de subvención de 150.
000 euros, destinada directamente
a las bibliotecas y agencias de lectura, y son conocidas las distintas
campañas de publicidad encaminadas a favorecer la adquisición
de hábitos de lectura.

En este punto, cabe recordar también que los
ayuntamientos de la Comunitat Valenciana disponen de ayudas para la mejora
del mobiliario de las bibliotecas y agencias de lectura municipales por
230.
000 euros y del equipamiento informático de las mismas por
150.
000 euros.
Por lo tanto, para el fomento de la lectura, el Consell
tiene consignado en sus presupuestos 2009 más de dos millones de
euros, señor Puig.

Para favorecer una mayor presencia del valenciano en
la creación literaria, la Conselleria de Educación dirige un
conjunto de ayudas a las empresas editoriales, por un importe que supera
los 40.
000 euros, para la traducción y edición de obras
literarias al valenciano o del valenciano a otros idiomas.

Existen también actuaciones conjuntas en esta conselleria con los medios de
comunicación destinadas al aumento de lectores de la prensa en las
escuelas.
De este modo, el programa llamado «Prensa-escuela» ha
llevado a la suscripción de varios contratos con la prensa escrita
para distribuir diarios y revistas en todos los centros educativos no
universitarios, públicos y concertados, con la periodicidad
convenida en los mismos.

Respecto a la distribución de prensa en las
bibliotecas públicas que también plantea en su
proposición, los ayuntamientos deciden acerca de las publicaciones
puestas a disposición de los usuarios.

Con relación a favorecer la lectura de prensa
por parte de los jóvenes, convendría, antes de abordar
medidas como la propuesta por el Grupo Socialista, consultar al Consejo de
la Juventud de la Comunitat Valenciana sobre cómo desarrollar
más y mejores iniciativas que contribuyan al logro de dicho
objetivo, sin duda loable.

Aquí quiero hacer especial mención sobre
su medida propuesta en cuanto al.
.
.
, -y cito textualmente-
«suscripción gratuita durante un año a todos los
jóvenes que cumplan 18 al diario que ellos mismos decidan.
» Me
parece, en primer lugar, cuanto menos contradictoria con sus propuestas de
modernización y uso de las nuevas tecnologías, si tenemos en
cuenta que la tendencia es a la reducción en el uso de papel o eso
por lo menos defiende su grupo.
A mayor abundamiento resulta, a juicio de
este parlamentario, completamente temerario, desmesurado.
.
.
, e
ilógica dicha propuesta.
Permítanme recordarles o
quizá informarles si no están al corriente, que absolutamente
todos los medios de comunicación, y no uno a su elección, se
encuentran de forma gratuita en Internet, sin olvidar el disparate
económico que podría suponer suscribir al periódico
que elijan a todos los que cumplieran 18 años.

Me permito exponerles la repercusión
económica que su propuesta conllevaría: (veus) de acuerdo con los datos
actualizados de la población para 2009 serán aproximadamente
50.
800 los jóvenes que cumplirán en este año la
mayoría de edad, y teniendo en cuenta el coste de los diarios en
domingo, comportaría un gasto aproximado de 27.
750.
000 euros.
Esta
es la propuesta que formulan en su plan de apoyo a las editoriales
valencianas, algo disparatado, se mire por donde se mire, y medida cuyo fin
no se entiende al no ser en absoluto necesario y completamente
prescindible.

Aprovecho en este punto para pedirle que justifique
sucintamente dicha propuesta y explique a este grupo de qué partida
del presupuesto social han pensado ustedes detraer esta importante cifra
que, me permito insistir nuevamente, es completamente innecesaria.

Pasando a otro plano y en relación con el
objetivo de modernización de la empresa editorial valenciana
incluido en su proposición, cabe recordar, entre otras ayudas, que
en 2008 la Conselleria de Industria, Comercio e Innovación puso en
marcha el programa Cheque Innovación, del que este año se ha
publicado la correspondiente convocatoria y está provisto conceder
1.
400 cheques de 6.
000 euros cada uno.

El Cheque Innovación contribuye a que las
empresas de cualquier sector puedan contratar los servicios que prestan los
14 institutos tecnológicos y otros centros de innovación
tecnológica para fomentar la innovación en ámbitos
tecnológicos de logística y distribución,
sostenibilidad y energía, entre otros.

Sin duda, las empresas editoriales valencianas se
encuentran en la mejor situación para optar a estas ayudas.
En esta
misma línea, el programa Innoempresa del Impiva, dotado con 13,2
millones de euros, ofrece a las pequeñas y medianas empresas de
todos los sectores productivos la posibilidad de realizar planes de mejora
tecnológica con la ayuda igualmente de la red de institutos
tecnológicos de la Comunidad Valenciana.
(So
d'un telèfon mòbil) Voy
terminando.

En todo caso, hay que apuntar que la conselleria finalmente.
.
.
,
la Conselleria de Educación subvenciona los costes de
elaboración, del dominio y de alojamiento de las páginas web
de ayuntamientos y mancomunidades en referencia a este punto.

Y, en definitiva, señor Puig, le reitero
nuestro rechazo a la proposición no de ley presentada por el Grupo
Parlamentario Socialista, ya que, conforme con los motivos esgrimidos, el
plan que presentan es extemporáneo, innecesario e ilógico en
algunos de sus planteamientos y, además, las empresas, editoriales y
medios de comunicación escritos valencianos cuentan ya con ayudas de
apoyo por parte del Consell.
Medidas que, aun no formando parte de un plan
explícito como plantea la proposición no de ley, muestran ya
la suficiente coherencia interna.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Peral.

El senyor Peral Villar:

.
.
.
como para alcanzar los objetivos que
tendría el mencionado plan.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra, para el turno de réplica, el
señor Puig.

El senyor Puig i Ferrer:

Moltes gràcies, presidenta.

Senc profundament que no n'hi haja cap tipus de
possibilitat en el Partit Popular de plantejar almenys una certa
reflexió sobre les qüestions i plantejar una certa capacitat
d'anàlisi de les propostes.

Moltes vegades ens diuen que nosaltres soles estem
criticant, que no tenim propostes.
Bé, ara, avui com molts altres
dies, tots els dimecres presentem propostes d'allò que faria
una alternativa.

En este cas, el més sorprenent és que la
desqualificació del senyor diputat ha estat des del principi fins al
final sense arribar a entendre pràcticament res.
Perquè,
clar, que estiga plantejant la mesura dels 18 anys com una cosa
extemporània, absurda, ridícula, quan és una mesura
que s'està aplicant en països d'Europa, entre
altres, a iniciativa del president Sarkozy, amb gran èxit per altra
banda, i que se desqualifique aixina obertament sense, sense la més
mínima reflexió.
Però, ¡qui li va a dir que tot
ho ha de pagar La Generalitat!
¡No!
Si és que són
contrapartides, són qüestions que cal adequar-se a
través d'un acord.

Realment, jo crec que és bastant difícil
poder-li plantejar a vosté cap qüestió, perquè
realment no ha plantejat res.
L'únic que ha plantejat
és, vosté està dient que està tot
magnífic, que no hi ha cap tipus de problema.

Mire, les propostes que nosaltres hem fet avui les
recolzen les federacions de periodistes d'Espanya; les recolzen els
gremis d'editors d'Espanya i de la Comunitat Valenciana, i
recolzen, en certa mesura, també els sindicats i la patronal,
¡perquè és necessari intervindre!

Però, anem a vore, me diu: «No, si en els
pressupostos ja està.
» I en els pressupostos, està la
mesura de suport a l'adquisició de cotxes?
¡No estava!
,
i s'ha fet, i si se pot ajudar els cotxes, per què no se pot
ajudar els diaris?
Quin és el problema?
Quin és el problema?

Per cert, a mi m'agradaria que me diguera,
perquè vostés tenen tants de circuits morals de vegades, que
m'agradaria que em diguera si li pareix raonable que la premsa que se
distribuïx als col·leges estiguen les pàgines dedicades
a la publicitat de la prostitució.
Això, també li
pareix que és una cosa que no té sentit?
Això,
també li pareix que és una proposta extemporània?
O,
li pareix que en la nova dinàmica això està bé?
Que mos hem de clavar en la píndola del dia després i tot,
però això no, eh?
, ahí no passa res, i que els xiquets
juguen allí fent ximpleries, això no passa res.
A la millor,
és que és cert, jo no vull dir-li res.

En definitiva, senyoria, me pareix preocupant que el
Partit Popular acabe este període de sessions i comence este
postelectoral, sense assumir que la democràcia no és
només una veu, sense assumir que entre tots podem fer millor les
coses, que el parlament servix per a proposar i per a discutir, i hi han
altres propostes, segur.
Però vindre ací a dir que tot el que
proposem és absolutament invàlid, que no té cap
sentit, doncs, efectivament, el que no té cap sentit és la
seua posició, una desqualificació general sense trellat.

Perquè, mire, jo ací he vingut a
defensar l'ajuda a la premsa escrita i que me diga vosté que
ajuden al mobiliari de les biblioteques.
Escolte, si me pareix
magnífic, ¡clar que sí!
, però eixa no és
la qüestió.
La qüestió en estos moments com
s'estan plantejant els governs d'Europa i el nostre país
és un país que està descentralitzat i que nosaltres
tenim competències clares en estos aspectes culturals i hem de
definir-mos, doncs és, què passa amb la premsa escrita?
I,
per cert, no sé d'on ha tret que el Grup Socialista ha estat
en contra del paper, no sé d'on ho ha tret.

Efectivament, jo crec que cal recolzar i hem de
recolzar al màxim tot el que són les edicions digitals, entre
altres coses, fent allò que va prometre l'exconseller
González, quan va dir-los, als mitjans, que els ajudaria i que totes
les edicions en valencià dels diaris de la comunitat se farien pel
suport de La Generalitat.
¿On està, on està eixa
promesa de ja fa uns quants anys, perquè el senyor González
Pons ja fa temps que no està?
En definitiva, jo crec que,
òbviament, hauríem de buscar un altre tipus d'espai
d'encontre, i, per descomptat, nosaltres no anem a desistir en esta
qüestió.

El que li vull dir és, si a vosté li
pareix bé que la Comunitat Valenciana estiga a la cua en lectura de
mitjans de comunicació escrits, si a vosté li pareix
bé, les dades són irrefutables, estem huit punts per baix de
la mitjana nacional.
És aixina.
Però és que a banda
d'això, en relació a Europa ja és una
autèntica vergonya la situació nostra, i si a vosté
això li pareix bé, li pareix normal i que no cal fer res,
doncs escolte, jo no sé si realment mos mereixem este tipus de
representació política.

En qualsevol cas, si n'hi han mitjans de
comunicació lliures, estic segur que, més prompte que tard,
sabran donar-li a cada u el lloc que li correspon.

Gràcies.
(Aplaudiments
i protestes)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Para finalizar el turno de réplica, tiene la
palabra el ilustre diputado señor Peral.

El senyor Peral Villar:

Sí, sí, lo he
pedido, he levantado el dedo y la presidenta me ha.
.
.
me ha visto.

Señor Puig, en ningún caso, desde el
Grupo Parlamentario Popular, se le ha dicho que no apoyemos a la prensa
escrita.

Lo que le he venido a decir con mi intervención
es que el Consell ya apoya de muy diversas formas a la prensa, a los grupos
editoriales valencianos.
Se lo he justificado con las partidas
presupuestarias en las que se incluyen todas estas ayudas.
Le he desgranado
su proposición no de ley, en la que usted realiza una serie de
medidas que a mí personalmente me parece.
.
.
, la del reparto a
los mayores de 18 años me parece extemporánea, cuando vivimos
en un mundo donde las nuevas tecnologías permiten abaratar, permiten
ofrecer este servicio gratuito a todos los jóvenes, que
además es su medio fundamental de acceso a la información,
como usted me imagino que debería saber, que es en ese sentido en el
que le hablo de que es extemporáneo.

Que en este momento incorporar una serie de medidas
presupuestarias de ese calado, pues no me parece o no nos parece apropiado.
Y esa medida concretamente, cuando usted está por otro lado pidiendo
la modernización y el uso de las nuevas tecnologías, que base
usted su plan de apoyo en el reparto de prensa escrita para que se
suscriban los menores de 18 años, pues me parece fuera de lugar.
Sinceramente, es en ese sentido y no en otro en el que se lo he dicho.

Que, evidentemente, la prensa escrita valenciana y las
editoriales valencianas precisan de ayuda, y esa ayuda se la está
dando el Consell desde hace mucho tiempo y, concretamente.
.
.
, que se
puede mejorar, por supuesto que se puede mejorar.
De hecho, la
Dirección General de Promoción Institucional está en
este momento elaborando un plan de ayuda que será presentado, yo
creo que, de forma bastante inminente para ayudar a la confección de
páginas web y del uso del valenciano en estas páginas.
De eso
también le puedo informar, en este momento, que se está
haciendo y que se va a hacer con toda la fuerza, tanto desde esta
dirección general como de las consellerias de Educación y Cultura, que se viene haciendo
desde hace mucho tiempo.

Siento y le insisto.
.
.
, informarle que tenemos que
rechazar su plan de apoyo, porque entendemos que ese plan de apoyo ya se
encuentra recogido, no como un plan de apoyo tal y como usted lo configura,
pero sí en las medidas y en los programas que distribuidos por
distintas consellerias ya están apoyando de forma decidida a los grupos
editoriales valencianos, el fomento de la lectura, la modernización
tecnológica y el uso del valenciano.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señores diputados, vamos a proceder a la
votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 41; votos en
contra, 48.
Queda desestimado el punto.

Proposició de llei, de tramitació
especial d'urgència, sobre l'elaboració
d'una llei de comerç que reculla específicament els
productes peribles, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 38.
560, BOC
número 156)

La senyora presidenta:

Seguimos con el punto número tres: «Presa
en consideració de la Proposició no de llei de
tramitació especial de urgència sobre
l'elaboració d'una Llei de comerç que reculla
específicament els productes peribles, presentada pel Grup
Palamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds i Izquierda Republicana:
Compromís.
»

Per a la seua presentació i defensa, té
la paraula l'il·lustre diputat, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, disposen vostés d'una
proposició no de llei que té dues parts claríssimes i
diferenciades: una es dirigeix al govern de l'estat, aquell que
té la competència normativa general quant al comerç;
l'altra, la segona part, es dirigeix al Consell, qui també
té competències en comerç interior i en defensa del
consumidor.

Les motivacions són clares.
Serien clares si
tenim en compte la situació dels productors d'aquest tipus de
productes, bàsicament productes agrícoles, ramaders i
pesquers.
Una de les primeres motivacions es la situació que estan
passant els productors del camp valencià.

Senyories, el valor de la renda agrària, que
està disminuint d'una manera alarmant, les dades de
l'Institut Valencià d'Estadística marquen una
disminució del 17% entre el 2002 i el 2006 -són les
dades que tenen exposades-, però sabem també que,
inclús, el 2008 representa una davallada del 8% sobre
l'anterior.
Si en lloc de la renda general mirem la renda, el valor
de la producció citrícola valenciana, la minva en tot este
mateix període és del 28%.
No és prou això.

El valor de la producció ramadera, quant a
productes animals, ha aconseguit mantenir-se en 2006, aproximadament, amb
el mateix valor que tenia tres anys abans.
No obstant això,
problemes específics d'estos dos darrers anys han fet
també que eixa renda disminuïsca.

El producte pesquer presenta una lleugera i
progressiva disminució també del valor del seu producte,
pràcticament un 2% en tot este període.
Clar, direm, no
és molt, no és molt però totes les dades són
negatives.
I si pensem un poquet, vorem que encara és pitjor.
Senyories, en aquest període el producte interior brut global del
País Valencià ha crescut per dalt del 25%.

Per tant, allò que m'ha anomenat ara com
a dades significatives del descens de la renda agrària, el descens
de la renda del sector primari, és més greu perquè
és un descens quan el producte interior brut ha tingut un gran
augment.
I, a més, en aquestes dades no està corregit el que
seria l'augment de l'IPC, que en tot este període
representa la mitjana anual superior al 3%.
Això ens indicarà
clarament la gravetat de la situació en què està
movent-se tot el sector primari valencià.

Tenint en consideració totes aquestes
variables, podem considerar que la situació d'aquells que
són els productors dels productes peribles, tan agrícoles,
ramaders, pesquers, és crítica, més encara si, com hem
dit, els afegim els increments de costos que suposen
l'aplicació de normativa europea sobre fitosanitaris, el que
suposa una competència deslleial, però oficial, reconeguda i
aprovada dins de la Unió Europea.
Però, si tot
açò no és prou, la gravetat de la situació
encara augmenta després de la intervenció de la consellera de
Comerç ací, en este mateix fòrum.

Ho dic perquè esta proposició no de llei
ve a conseqüència d'una interpel·lació
presentada al respecte a la consellera i que ens va explicar molt clarament
la política de la conselleria al respecte, o, millor diria jo, la
inexistència de cap tipus de política des de la conselleria
al respecte, la inexistència de cap tipus de política
diferenciada en relació a la comercialització dels productes
peribles, la inexistència d'un programa específic
d'ajuda i control de la comercialització dels productes
peribles.
Ens va explicar que la política de la conselleria al
respecte consistia en la promoció dels edificis dels mercats,
millores que van consistir en una inversió d'un milió
d'euros, repartits en 22 projectes, en el projecte d'un segell
de qualitat perquè siguen accessibles i en allò que va
anomenar «un encuentro nacional de mercados».
Ho va dir, ho va
dir ací i es va quedar tan ampla.
Per acabar, va dir que la majoria
d'ajudes no distingeixen el producte que es ven, «como no puede
ser de otra manera».

Senyories, jo crec que sí que pot ser
d'una altra manera, pot i ha de ser d'una altra manera.
I
és responsabilitat seua, és responsabilitat seua, del partit
majoritari i del govern valencià, arbitrar les polítiques
necessàries per tal d'intentar que l'actual
situació de crisi no maltracte més els nostres productors,
els productors valencians del sector primari, especialment els que
relaciona amb l'actual proposició no de llei, aquells que es
basen en els productes peribles, els productes que no es poden emmagatzemar
i que, per tant, queden indefensos davant la falta d'una normativa
previsora de les pràctiques comercials abusives.

Vull recordar dades que vaig dir el dia de la
interpel·lació, però que són massa importants
com per a no recordar-les.

En aquest moment de crisi, les MDD, les marques de
distribuïdor, estan creixent, creixent desmesuradament.
Han augmentat
un 76% les seues vendes en aquell moment, per damunt de les marques de
fàbrica que han experimentat una davallada del 40%.
En este moment,
les MDD representen el 30% del valor total del comerç
d'alimentació.
I això -ja ho digué
l'altre dia i vull recordar-ho- no és un problema
perquè porta una millora de preus, però sí que
és un problema per al productor, perquè és qui el
paga, l'agricultor, el ramader, els pescador, que pressionat per la
internalització, globalització del comerç i la
facilitat d'arribada de productes d'arreu del món, per
una part, i per les grans cadenes comercials, per una altra, es veuen
obligats a donar el seu producte a preus, senyories, a preus indecents,
moltes vegades per sota del preu de cost.

I això és el que cal evitar.
I no
és fàcil.
Tenim diversos processos: la normativa europea, la
llibertat del comerç, la llibertat de preus.
.
.
Però, cal
actuar exactament igual.
Hem d'actuar si no volem acabar amb els
nostres llauradors, pescadors i ramaders, si no volem passar a ser
dependents del comerç exterior en tots aquells productes, no en el
comerç, en la producció, dependents d'allò que
és la producció exterior.
Miren com han evolucionat
-posant un exemple- els preus del petroli.
Nosaltres som
totalment dependents en matèria energètica.
Doncs, miren les
incontrolables conseqüències que han tingut els augments de
preu.
Crec que cal actuar, crec que és el moment de començar
a actuar.

La primera dificultat, a l'hora de proposar els
canvis normatius, és la distribució de competències,
competències sempre compartides amb l'estat, derivades
d'un model d'estat paternal que ha de controlar sempre
allò que fan les seues filles, les comunitats autònomes, les
organitzacions territorials que sempre estan considerades davant
d'una eterna minoria d'edat, que depenen econòmicament
d'allò que son pare els vol donar i que depenen també
orgànicament d'ell, mitjançant una sèrie de
competències compartides que originen massa vegades que no
sàpiga de qui és la responsabilitat, i, altres vegades, que
tots la vullguen tindre i nosaltres que ningú les vullga assolir.

Quines competències tenim?
A nosaltres
l'Estatut d'autonomia, el títol IV estableix que tenim
competències en el comerç interior i en la defensa de
consumidors i usuaris, amb les excepcions de la política general de
preus, la lliure circulació de béns, la defensa de la
competència i la legislació estatal.
Doncs, després de
definir el marc legal, en base a eixe marc legal, hem organitzat la nostra
proposició.

Quant a la política comercial general, proposem
instar el govern de l'estat per a fer les gestions oportunes, per a
crear un marc legislatiu adequat, procedint a l'elaboració
d'una llei de comerç en què es contemplen
específicament els productes peribles i en què es regule que
hi haja una major participació dels productors en la cadena
agroalimentària i dels consumidors en la informació general
d'aquests productes.

Que conste també la introducció
d'uns índexs, com el preu de referència de venda al
públic, el valor de mercat incorporat del productor i
l'índex de costos de la distribució comercial.

Que conste la bonificació, que faça
evident la bonificació de les bones pràctiques comercials
dels agents de la distribució comercial.

Que conste també la creació de la
comissió d'examen de pràctiques comercials per
controlar la utilització de les pràctiques abusives, com
és la venda a pèrdua i el sistema de pagament als productors.

Que busque el control de les importacions amb la
garantia de la no-utilització de productes prohibits en la
Unió Europea.

I vull remarcar, senyories, este punt.
Oficial i
legalment, legalment la Unió Europea permet el comerç
d'altres països, dels productes importats d'altres
països, que no complixen les condicions que se'ns imposen als
països de la Unió Europea, i, particularment, a nosaltres.

Això no ho podem permetre.
Això
és una competència deslleial, que no beneficia els
països productors externs tampoc, sinó que beneficia
països de la Unió Europea que pretenen tindre un producte a
menor preu, comercialitzat ací, encara que no complisca les
obligacions.
I, per tant, eixes obligacions que ens imposen a nosaltres no
les assumixen com a necessàries, perquè l'únic
que fan és un sistema de control del comerç dels productes
valencians, en este cas.
I això és el que no podem permetre
de cap manera.

Si eixe és el model d'Unió
Europea, caldrà dir-li que mosatros creem en la Unió Europea,
però no la creem amb aquests models.

Demanem que se tinguen en compte el control de les
importacions -com he dit-, per tant, de tots els productes, amb
la garantia de la no-utilització de productes prohibits per la
Unió Europea.

Demanem que s'implante en eixa llei el doble
d'etiquetatge i que es faça un control del dumping comercial, mitjançant el
qual algunes empreses realitzen pràctiques comercials de venda de
productes peribles per sota del cost de producció o
adquisició.

Demanem també, al marge, a més,
d'esta llei de comerç, una llei que faça les gestions
ja per a iniciar la creació d'una llei d'organitzacions
interprofessionals que incremente la transparència del mercat, una
llei de contractes tipus per a aconseguir relacions equitatives entre els
productors i la resta d'agents.

Però, tenim un segon apartat, que seria el del
comerç interior, defensa del consumidor i de l'usuari, que
serien les competències que tenim al País Valencià,
que té el Consell sobre el comerç.

I, per tant, instem el govern de La Generalitat a
crear una sèrie de programes específics per a la
promoció del control del comerç dels productes peribles i que
contemple mesures específiques per previndre i eliminar les
pràctiques comercials abusives i que suporten els productors dels
productes peribles, davant la pressió d'alguns sectors del
comerç, mesures específiques que servisquen
d'informació clara de l'evolució dels preus
d'aquest producte en tota la cadena comercial; entre elles, demanem
que es revitalitze l'observatori de preus.

Demanem mesures que possibiliten al consumidor obtenir
una informació de la procedència geogràfica
d'aquests productes; que informe i regule, fins allò que la
llei permet, la correspondència de l'evolució del preu
final d'aquests productes davant del preu inicial,
-insistim- en la informació, sobre la qual sí
tenim competències totals; que apareguen en els etiquetatges dels
productes que es venen als nostres comerços i que estiga la
informació del preu adquirit, a més de la del preu de venda.

Mesures demanem també que garantisquen que el
preu pagat als productors d'aquests productes cobrisquen el que
són els costos de producció i els facilite una vida digna
basada en el seu treball, totalment imprescindible per la societat
valenciana.
Mesures que controlen i ordenen la possibilitat de realitzar
ofertes d'aquests productes en plena campanya, i vull insistir en
aquest fet.

Quantes vegades de manera reiterada, cada campanya
citrícola, se'ns aboquen productes d'oferta que
l'única cosa que fan és rebentar en un moment
determinat els preus del mercat i, per tant, deixar sense defensa els
productors?

Demanem que s'apliquen les mesures de control de
qualitat i altres que impliquen la promoció dels punts de venda dels
productes típics valencians directament o mitjançant les IGP,
les indicacions geogràfiques protegides, o les denominacions
d'origen.

Senyories, se'ns va dir per un diputat el dia
que presentàrem la sol·licitud ací de la
interpel·lació que havíem encertat en la necessitat de
tractar aquest punt; que era vital que tractàrem aquest punt,
perquè és vital, i més en este moment de crisi, que
protegim fins on puguem, fins on legalment i econòmica puguem, tot
el sector agrari; i dic «agrari» en el sentit ample, que inclou
el que és l'agricultura com la ramaderia com la pesca.

Ningú anem a discutir la situació
difícil que estan passant.
Crec que ningú va a
qüestionar això.
Per tant, tenim un punt de partida
comú.
Crec que ningú discutirà que fa falta prendre
decisions en favor d'este sector.

M'agradaria que les intervencions estigueren
basades en la reflexió crítica, però reflexió,
sobre els punts proposats i no en un plantejament posicional que no entre a
criticar un a un els punts que he proposat.

Pot tindre raó.
Poden estar altres amb
més raons que jo, però estes són les mesures que se
proposen.
Estes mesures serien positives.
Espere que si se rebutgen siga a
canvi de proposar-ne unes altres de millor.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta, pels deu
segons.

La senyora presidenta:

Té la paraula, per part de
l'Agrupació de Diputats No Adscrits, l'il·lustre
diputat senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, com no podia ser d'altra manera, anem
a recolzar la proposició no de llei, no?

La realitat és que el sector agrari -ja
ho hem comentat en més d'una ocasió- és
dels sectors amb una situació més precària i
més delicada.
Si pensem que a més d'això, el
sector agrari potser siga un.
.
.
«potser», no, amb tota
seguretat, és un dels sectors econòmics que més
depén de la intervenció de l'estat, dels governs de la
comunitat europea, sobretot a través de la PAC, ens donarem compte
que realment alguna cosa està fallant de forma molt greu,
perquè si tenim un sector molt intervingut que està realment
mal, -els llauradors han perdut més la meitat de la renda en
15 anys- ahí és evident que les polítiques que
estan fent-se no són les adequades.

I estem parlant sobretot de qüestió.
.
.
d'altres coses també, però sobretot de
qüestió de preus.

Hem vist com en els darrers.
.
.
el darrer decenni,
fonamentalment, les grans cadenes de distribució han passat a
controlar pràcticament tot el mercat alimentari.

Si prenem com a referència la Unió
Europea quinze, s'ha passat d'un 21,7% a més d'un
70% el que controlen aquestes cadenes alimentàries i, per tant,
això és un dels problemes que estan darrere d'eixa
caiguda en picat de la renda agrària que, evidentment, no acaba de
ser sostinguda amb unes ajudes de la PAC, que cada vegada és
més procliu, aquesta PAC, als interessos dels grans propietaris de
l'agroindústria i també de les grans cadenes
distribuïdores.

Hem assistit a fenòmens curiosíssims.
La
productivitat del treball de l'agricultura ha crescut de forma
exponencial, molt més ràpidament que el increment dels costos
de producció i, sorprenentment, això no s'ha
traduït en una caiguda dels preus, sinó que a
l'inrevés.
La caiguda dels preus als consumidors, sobretot en
els últims darrers anys, llevat d'esta conjuntura actual, ha
tendit a créixer.

A això també ha contribuït
d'una forma espectacular l'especulació que s'ha
desencadenat sobre determinats mercats agraris a través dels
mecanismes dels mercats de futur.

Aleshores tenim un altre.
.
.
Un altre efecte sorprenent
és el fet que fins la tardor de 2008 pràcticament, ha hagut
un increment sostingut dels preus finals, mentre que els llauradors han
patit totes les fluctuacions possibles en els seus preus, una cosa que
evidentment açò no funciona.
És a dir, que és
imprescindible establir un nou marc de política general
agrària.
Cal canvis radicals a la PAC.
Cal canvis a la seua
política d'ajudes.
Cal canvis a la política que
s'aplica des del govern central i especialment també,
perquè és el que ens toca ací parlar, des del govern
autonòmic.

Caldrà pressionar perquè es canvien els
subsidis; s'apliquen altres tipus de criteris econòmics
socials i ambientals; redistribuir el pressupost cap els xicotets
llauradors i les zones desfavorides, cosa que no es fa ací.
No sols
que no es fa, sinó que es nega, i ahir vam estar en una
comissió de medi ambient on es van negar radicalment, canvis en
aquesta qüestió.

Bé, estem davant d'un mercat
mundialitzat, d'una forma d'integració dels mercats i
uns mercats en els quals el pes de l'agroindústria cada vegada
és més gran i castiga el xicotet llaurador.

Aquest model és insostenible
ecològicament i és socialment molt injust i entenem que les
polítiques, les propostes que es proposen en la PNL, sense ser la
solució de tots els problemes, evidentment van.
.
.
o si
s'aplicaren, ajudarien a alterar o canviar algunes d'estes
coses.

Vaja, per qüestió de temps no les
tractaré totes, però algunes de les que són
especialment importants, sobretot el tema del doble etiquetatge, que
és una de les qüestions més fàcils
d'establir, que no té cap repercussió aparent ni sobre
costos ni sobre res i que, en canvi, no evitaríem les
pràctiques comercials abusives, però almenys les posaria en
evidència davant dels consumidors i voríem com, en
determinats productes agraris, pot haver unes distàncies abismals
entre el preu que se li paga al llaurador i el preu que se li paga al
consumidor.
Hi ha productes en els quals el preu o la part que siga del
llaurador pot arribar a ser del 7% o menys del producte total, la qual cosa
és extremadament injusta.

I, sobretot, una qüestió important, que
és acostar la producció al consum.
No es tracta
d'evitar el consum raonable de productes peribles a llarga
distància.
Això és una comoditat a la qual
possiblement no estem disposats a renunciar.
Però cal acabar amb la
irracionalitat del consum indiscriminat de recursos, especialment
energètics, innecessaris.
Dur una poma de Xile té un consum
que no es nota en el preu, però un consum extraordinari en petroli
per a poder transportar eixa poma, quan eixa poma es pot fer al costat de
casa amb preus raonables, amb una major qualitat i amb un benefici per al
consumidor, per la seua qualitat, i per a llaurador per la seua renda.

Per tant, protecció als consumidors, millora de
les condicions i de les rendes dels llauradors i una protecció al
medi ambient que, en definitiva.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer,
senyor Antonio Clemente Olivert)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Torró.
Vaya finalizando.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
es pot començar a cavil·lar a
través de proposicions com la que considerem hui.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Torró.

En representación del Grupo Socialista, tiene
la palabra el señor Lozano.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

El Grup Socialista va a votar a favor la
proposició no de llei que presenta el senyor Pañella del Grup
Compromís perquè, al nostre entendre, arreplega les demandes
que fan les organitzacions representatives del camp valencià.
És una proposta que, a través de les seues demandes, ve a
reflectir la tremenda debilitat que tenen els xicotets i mitjans
llauradors, ramaders i pescadors dintre de la cadena comercial.

És tremendament paradoxal que en la
piràmide comercial, qui sustenta la base, qui fa el producte, siga
el que menys capacitat té d'influir en la configuració
del preu final.

Anem a recolzar esta resolució perquè,
al nostre entendre, és justa, ja que en aquests moments de crisi
global, agreujada per la crisi estructural que des de fa molts anys patix
el camp valencià, contempla peticions als dos governs en la mesura
que si el matèria de legislació bàsica comercial, la
competència la té el govern de l'estat d'Espanya,
les transferències en agricultura, ramaderia i pesca, així
com les competències en desenvolupar la normativa comercial, la
tenen les comunitats autònomes.

Per altra part, la debilitat en què se troben
els xicotets i mitjans productors és el que justifica fer lleis que
els defensen dels atacs dels que tenen més poder de
negociació en la cadena comercial, abusant de la seua posició
que els dóna la seua concentrada cartera de clients.

Senyories, si és necessari fer lleis que
defensen els més dèbils amb l'objectiu de fer
més justa la societat en què vivim, és més
necessari fer front a les causes que influïxen en què els
llauradors, ramaders i pescadors cada dia siguen més vulnerables,
perquè serà d'esta manera, enfortint la seua
posició, com portarà a la no-necessitat d'ajudar-los.

I en eixes causes, són les comunitats
autònomes, amb les competències d'agricultura
transferides, les que han o hauríem d'haver actuat per
eradicar el fons de la qüestió, que no és ni més
ni menys que haver fet polítiques encaminades a aconseguir una major
fortalesa dels que sustenten la cadena comercial, en definitiva, la
fortalesa dels hòmens i dones del camp valencià.

Senyories, no val tancar els ulls als greus problemes
estructurals del camp valencià excusant-se en que la culpa la
té l'altre, el de fora.
Nosaltres tenim problemes
específics en el camp valencià, fruit de la nostra
pròpia història.
Hem sigut els primers exportadors
citrícoles en 1906, amb una estructura de producció basada en
el minifundisme i en la parcel·lació i amb un gran nombre
d'agents comercialitzadors, i mentre que els preus eren elevats, eixa
forma de produir i vendre donava els seus fruits, en definitiva, donava per
a tots i no hi havia problemes.

Mosatros, ací, a la Comunitat Valenciana, no
hem canviat.
Seguim tenint les mateixes estructures productives i, com a
conseqüència, els majors costos de producció de tot el
món en matèria de citricultura.

Seguim tenint més de 700 operadors oferint els
nostres productes, amb la diferència, senyories, que en aquest any
la demanda de productes peribles del camp i de la mar s'han
concentrat de tal forma que moltes vegades les condicions que imposen
són innegociables perquè «o lo tomas o lo dejas»
i el fruit final d'eixa injusta transacció comercial se veu
reflectida, per exemple, en què aquest any, després que tota
la cadena -collidors, transportistes, fabricants d'embalatges,
assentadors, comissionistes, comerciants i venedors- hagen cobrat el
que els correspon, el que queda -si és que queda alguna
cosa- se repartix entre els productors.

Així, les clementines, aquest any s'han
liquidat a 10 cèntims; les taronges, a 6; i les llimes, en molts
casos, ni tan sols han tingut preu, i ací, a la nostra comunitat, no
tenim excusa.

No val a dir, com una i altra vegada s'escolta
en aquesta cambra, «la culpa la té Madrid», i no val a
dir-ho perquè amb les mateixes lleis estatals i amb les mateixes
normes comunitàries i reglaments europeus -insistisc-,
amb les mateixes, amb idèntiques, altres comunitats autònomes
ens passat per tots els costats.

Han avançat, fonamentalment, fomentant
explotacions més grans de tamany, aconseguint abaratir els costos de
producció.

Ens han avançant fomentant estructures
cooperatives i privades; fent organitzacions de productors de fruites i
hortalisses, OPFH de major tamany, que han concentrat la producció
i, per tant, han concentrat l'oferta.

Ens han avançat fomentant una major
presència representativa de les organitzacions agràries, fent
eleccions al camp.

Ens han avançant planificant les produccions,
donant una millor resposta a les necessitats de la demanda.

Mos han avançat, senyories, amb un llarg
etcètera.
I ens han avançat senzillament perquè tenien
clar quin futur volien i han utilitzat les competències que els
dóna l'estat de les autonomies per aconseguir-ho, per a fer
polítiques.
.
.
, en este cas s'haurien d'haver fet
valencianes, per aconseguir tindre un sector molt més preparat del
que en este moment teníem.

Senyor Pañella, en estos moments
s'està elaborant una llei de comerç ací, a la
comunitat.
Caldria que li demanaren també al Consell que assumisca
la seua responsabilitat, que exercisca les competències en
matèria de comerç i introduïra en eixa llei gran part de
les demandes que també se li fan al govern central i que hem de
seguir, i mosatros al seu costat, per a fer-li-les.

No estaria de més, senyor José Maria,
que la Conselleria d'Agricultura no donara cap ajuda a les
interprofessionals sense condicionar-les als objectius que marquen els seus
principis fundacionals.
Perquè vosté demana una llei
d'interprofessionals.
I eixe no és el problema.
El problema
és que les interprofessionals estan regulades en este país a
nivell de l'estat.
Però ací s'està
subvencionant una interprofessional que no complix els objectius per a la
qual cosa va ser creada.
I si damunt des de l'administració
autonòmica se la fomenta, la sensació que tenen és que
estan fent-ho de meravella, quan és una de les causes principals del
que està passant.

Per acabar, senyories, anem a recolzar esta
resolució perquè creguem que si hem contribuït
perquè siguen els més dèbils de la cadena, just
és que els recolzem perquè recuperen la força que
necessiten per parlar de tu a tu amb les fortes organitzacions de la
distribució comercial.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Lozano.

En representación del Grupo Popular, tiene la
palabra la señora Iranzo.

La senyora Iranzo Martín:

Gracias, señor presidente.

Señorías, intervengo en nombre del Grupo
Parlamentario Popular y quiero, porque hoy no podía ser de otro
modo, en primer lugar felicitar al pueblo valenciano por su comportamiento
cívico el pasado domingo en las elecciones.
(Aplaudiments) Y, ¿cómo
no?
, también felicitar de una manera muy especial al president Camps por el
respaldo que nuevamente le han dado los ciudadanos en las urnas.

Estamos en este momento en un momento de crisis,
claramente de crisis.
Y en este momento de crisis el presidente Camps ha
hecho una política de apoyo continuo a los sectores productivos
-lo hemos visto antes con la intervención de mis
compañeros-, pero a uno de ellos de una manera muy especial,
al que hoy hablamos en esta proposición no de ley, el de los
productos perecederos.
Un apoyo que ha dado confianza en el momento actual
de crisis económica que afecta a todos y a todo, también al
comercio, al consumo y a los productores.

En este marco usted, señor Pañella, en
nombre de su grupo parlamentario nos propone ahora una proposición
no de ley con el fin de reactivar este sector económico como sector
productivo que es.

Yo le digo de verdad, no dudo en ningún momento
de su predisposición, pero reconozca que es difícil
conseguirlo con propuestas fuera de contexto y algo confusas.
Y
especialmente en un sector tan amplio como el comercio de productos
perecederos que abarcan productos que contienen programas
específicos que se llevan a cabo por varias consellerias del gobierno
valenciano, varias y diferentes, programas consensuados y trabajados con
los productores y los consumidores.

Y le digo que es confuso.
Y ya es confuso, por
ejemplo, el planteamiento, cuando insta al Consell a iniciar las gestiones
oportunas ante el gobierno del estado para crear un marco legislativo
adecuado; le digo de verdad que no queda muy claro a quien corresponde la
redacción de las leyes que usted plantea, porque hay cosas que es al
estado, otras a La Generalitat o a ambos.

También le digo una cosa.
Ustedes mismos
presentaron prácticamente lo mismo, tras una moción
subsiguiente a la Conselleria de Industria y Comercio, a la consellera.
Y tengo que decirles
que en ese momento ya cometieron la primera contradicción, porque
por normativa parlamentaria una moción subsiguiente a una
interpelación a la política general del Consell no debe
proponer iniciativas al gobierno central.
Es, como su propio nombre indica,
moción al gobierno autonómico.
Ya ahí se refleja la
primera confusión que aparece.

En cualquier caso ha de recordarse, y yo creo que
usted lo ha mencionado también aquí mismo, que si bien el
Estatuto de autonomía atribuye a la comunitat la competencia exclusiva en materia de comercio de
interior, lo es sin perjuicio de la política general de precios,
libre circulación de bienes, la legislación sobre defensa de
la competencia y la legislación del estado.
Y en esto es el
artículo 49.
1.
35 del Estatuto de autonomía de la Comunidad
Valenciana.
Y además ha de tenerse también en cuenta la
doctrina del Tribunal Constitucional de un nuevo título competencial
a favor del estado, la ordenación general de la economía, que
incide especialmente en el ámbito material de los títulos
relativos a materias económicas sectoriales, entre ellos el comercio
de interior.

Ello supone que el estado asume todo lo que sea
absolutamente indispensable para lograr el mantenimiento del principio de
unidad económica, definiendo las líneas de actuación y
adoptando las medidas necesarias para asegurar la realización de los
objetivos de la política económica global o sectorial fijados
por la propia Constitución Española, mientras que las
comunidades autónomas conservan las facultades de ordenación
comercial que no tengan trascendencia extraterritorial y no distorsionen
dicha política económica.

De todo ello resulta, por tanto, que el ámbito
del comercio de interior incide la capacidad normativa, tanto del estado
como de las comunidades autónomas, y también, por supuesto,
de las directrices europeas.

La primera de las propuestas, una de ley de comercio,
parece, y yo lo entiendo así, que va dirigida a garantizar los
derechos de los consumidores y de los productores.
Pues bien, desde la
perspectiva de los consumidores, es conveniente considerar que estamos en
un mercado único, el de la Unión Europea.
Y me voy a remitir
a lo que dice el Libro verde sobre la protección de los consumidores
en la Unión Europea, donde literalmente, literalmente podemos leer
lo siguiente:

«El principal problema que se plantea para
garantizar la protección de los consumidores en el mercado interior
radica entre legislaciones nacionales, las diferencias que existen sobre
prácticas comerciales entre empresas y consumidores.
Por el momento,
ni unos ni otros se benefician del potencial del mercado interior.
La
solución contemplada se orienta hacia una simplificación de
las normas nacionales y una garantía más eficaz en la
protección de los consumidores.
La simplificación de las
normas puede incluir una armonización de la legislación
comunitaria en este ámbito.
»

Pues bien, la simplificación de las normas
-también lo sigue diciendo- es la solución que
ellos aportan.
Y, como dice este libro, en la medida de lo posible la
desregulación puede beneficiar tanto a los consumidores como a las
empresas.
Éstas incrementarían su competitividad al reducir
sus cargas y los consumidores se beneficiarían de una mayor oferta
de productos a precios más bajos.

En relación con la defensa de los productores
de productos perecederos, que creo que también es importante en este
tema, se plantea que por ley los productores participen en el precio de
venta al público.
Pues bien, nosotros entendemos que esto es posible
en el primer escalón comercial, cuando ellos venden sus productos a
sus clientes, y no porque se imponga a través de una ley, sino por
la relación oferta-demanda.

Sin embargo, no se puede regular como puede el
productor intervenir en el precio de venta.
Es cierto que interesa
garantizar que la diferencia entre los precios recibidos por los
productores y los pagados por los consumidores sean los mínimos
posibles.
Pero esto sólo se consigue a través de la
reducción en el número de operadores.

Tengo que decirle que en cuanto a la exigencia de
prohibir las importaciones de productos agrarios en cuyo proceso productivo
se hayan utilizado los productos prohibidos en la Unión Europea, que
usted ha hecho mención, es una competencia de la Unión
Europea.
No se puede imponer por ley estatal.
Por este motivo, el programa
electoral del Partido Popular para las elecciones europeas lo contemplaba,
y además existen propuestas que ya están contempladas, como
la prohibición de la venta a pérdida, la defensa de la
competencia, la competencia desleal, las normas de calidad, que le tengo
que decir que la procedencia geográfica del producto ya está
prevista en el actual sistema del etiquetado.

Y tengo además que decirle, en cuanto al
programa de promoción y control de los productos perecederos, que
para prevenir las prácticas comerciales abusivas que soportan estos
productos, condicionando la concesión de las ayudas a la industria
agroalimentaria que realice buenas prácticas comerciales, entendemos
que puede ser una estrategia válida, pero en un mercado cerrado en
el que no exista competencia.

También tengo que decirle que ya el
observatorio de precios está dotado de una herramienta para captar y
analizar la información y validado por los diferentes operadores que
han tenido acceso al mismo y va a pasar a realizar.
.
.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

La senyora Iranzo Martín:

.
.
.
la función para la que se creó.

Termino simplemente diciendo que a través de la
Conselleria de Agricultura se realizan además acciones de
promoción importantes.

Por todo esto, por lo que le he dicho, porque en
algunos casos hay incompetencia legal.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Iranzo.

La senyora Iranzo Martín:

.
.
.
y en otras ya se están haciendo, les
vamos a rechazar la proposición no de ley.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el ilustre diputado señor
Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, començaré donant les
gràcies, tant al senyor Lozano com al senyor Torró, i
lògicament als seus grups, perquè mos han comunicat el
recolzament i els comentaris, la coincidència realment,
bàsicament els comentaris que, tant un com l'altre, han fet a
la proposició presentada.

Senyora Iranzo, jo no sé si s'ha de
felicitar el president Camps -que, per cert, no se presentava a estes
eleccions- pel resultat que ha tingut, no ho sé.
Però,
però.
.
.
, aquí, lògicament, no vaig a felicitar el
president Camps pel recolzament al sector productiu, especialment al dels
productes peribles, entre altres coses perquè no sé si
recordarà que el primer conflicte que van tindre vostés,
especialment als productes peribles, el primer problema que vam tindre va
ser definir productes peribles, perquè no se sabia què volia
dir.

El segon problema que hem tingut és la.
.
.
, la
contestació.
.
.
, la.
.
.
, la intervenció de la seua consellera,
ací, en la interpel·lació, que no sabia de què
parlava.
I eixa consellera l'ha posat el senyor Camps, i no sabia en
absolut de què estava parlant.
Perquè va parlar d'un
programa de manteniment dels edificis de mercat com una de les
contribucions més importants que estava fent al comerç dels
productes peribles, a l'edifici, a l'edifici, presumint de la
despesa d'un milió d'euros.
Què li pareix a
vosté?

Eixa és la gran defensa del sector que el
Partit Popular està fent.
Eixa és la gran defensar del
sector, la gran defensa de l'agricultor que veu que cada dia, que no
pot subsistir, eh?
, i vostés els neguen les ajudes.
Com li les
neguen?
Doncs mire, ara me parla de la unitat econòmica.
Escolte,
que els concessionaris de cotxes estaven en un altre estat, fora de la
Unió Europea?
O no estan a l'estat espanyol?
Perquè la
unitat eixa de criteris no la veig en cap lloc, en la promoció
precisament que se fa instigada, per una part, des del govern de
l'estat i, per l'altra, contestada positivament des de les
diverses comunitats autònomes.
No aporta cada comunitat
autònoma allò que vol?
Això és la unitat de
criteri comercial en tot l'estat espanyol?

Mire, de la seua intervenció només
desprenc una conclusió: no els importa en absolut què
passa.
.
.
, què els passa a tot el sector.
No els importa en absolut.
I estan disposats a deixar que poc a poc vaja morint.
Perquè si
- com el senyor Lozano dia abans- és veritat que en el
camp valencià hi ha uns problemes estructurals que, per cert, la
no-solució d'eixos problemes estructurals avui, en este
moment, només la tenen vostés, que són qui governen,
exclusivament vostés, i parlem de minifundisme i parlem de programes
que vostés, encertadament, i ho he repetit ací, encertadament
han posat en programa, però que després no han dotat
pressupostàriament, perquè cada vegada vostés estan
jugant a deixar el pressupost d'agricultura.
Al final va a
desaparéixer, va a desaparéixer el pressupost
d'agricultura del Consell.

Com me pot dir, com me pot dir, eh?
, que si ja
són programes confeccionats en diverses conselleries, quan li estic
dient que la seua consellera quan va pujar ací dalt no sabia de
què parlava?
Vostés no han fet absolutament res pel
comerç i vostés estan desviant.
I vosté me diu que si
en una moció no se pot fer.
.
.
Escolte!
No, no, si jo ací
sé les competències que tinc, i ací no dic res que
haja de fer el govern de l'estat.
Però, si ja li dic, escolte,
en nom de Les Corts, li demanem al senyor president del Consell que actue
davant de, perquè ell és qui representa els valencianes i
valencianes, que actue davant del govern de l'estat per a demanar-li
alguna cosa que nosaltres, la llei, ens impedix fer, i és eixa llei
de comerç que abasta tot això.

I ja he dit que hi ha problemes competencials.
I he
fet la crítica que vosté no farà, estic segur, al
sistema amb el qual estem treballant.
És un sistema que ací,
reitere, som una comunitat autònoma eternament menor d'edat,
que depenen de la «setmanada» que mos donen des de
l'estat.
Vosté no entrarà en això, perquè
a vosté ja li agrada que siga aixina.
L'únic problema
que té en este moment és que vostés no manen en el
govern de l'estat, sinó ja els agrada que siga aixina, que no
tinguen competències, que les competències les tinguen tots
des de l'estat i quan més mínimes les tenim,
perquè vostés renuncien a elles, renuncien fins i tot a les
que podien tindre.
Renuncien dient: «és que la política
constitucional.
.
.
».
Ja li he posat un exemple.
Vol dir que
serà aixina?
Vol dir.
.
.
I si és aixina, per què no ho
intenta igual?
(Inintel·ligible) .
.
.
ho intenta.
Home!
li he dit una cosa.
Marquen camins.
Diga'm, està equivocat perquè el camí que
mosatros anem a proposar en este.
Vosté simplement ha vingut
ací, com he dit, i lamente, en una predisposició, en un
posicionament fix de no reconeixement dels problemes que hi ha.
I el que
és més greu: un govern que no governa, un govern que
només és, i només vol ser, només aspira a ser
l'oposició del govern Madrid, i que s'oblida de les
seues competències i s'oblida totalment de les seues
competències, i s'oblida que haurà de donar comptes un
dia o altre.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Pañella Alcàcer:

I no s'escuden, i no s'escuden en el
resultat d'unes eleccions que no tenen res a vore amb el tema que
estem parlant.

La senyora presidenta:

Té la paraula la il·lustre diputada
senyora Iranzo.

La senyora Iranzo Martín:

Señor Pañella, yo creí que en
esta parte íbamos a discutir de las propuestas.
Pero no, pero,
bueno, hemos cambiado.
Le voy a decir varias cosas.

Primera, le duela o no le duela, el presidente Camps
es el presidente del Partido Popular de la Comunidad Valenciana que ha
arrasado en estas elecciones.
(Aplaudiments) Y claro, cómo me puede usted decir, creo que ha
dicho usted, «ustedes tienen que "donar compte"».
Justo me lo dice ahora, a tres días de unas elecciones en las que
hemos ganado, ha ganado el Partido Popular de la Comunidad Valenciana y han
votado los ciudadanos.
¿Cómo que «donar compte»?

Pero además hay cosas que me han sentado
francamente mal que usted dijera, francamente mal.
Dice que no nos importan
los agricultores, que al gobierno del presidente Camps no le importan los
agricultores, que está trabajando continuamente.
Que al Grupo
Popular no nos importan los agricultores.
¿Eso es lo que ha querido
decir?
Les voy a recordar que a quien no les importa nada los agricultores
fue a ustedes, que cuando presentaron esta moción la dejaron que
decayera por atacar a las instituciones valencianas saliéndose de la
cámara, (aplaudiments) a ustedes.

¡Claro!
Es a ustedes.
¡Hombre!
¡Es
que no se puede consentir!
Hay cosas que es increíble.
Y
además le voy a decir otra cosa, señor Pañella.

Señor Pañella, usted se ha puesto
nervioso.
Yo me he dado cuenta de que usted se ha puesto nervioso.
Pero,
bueno, si no hay nadie que le oriente, pues le voy a orientar yo.
(Remors) Le voy a orientar
yo, señor Pañella.

Es que usted esta moción, esta
interpelación se la hizo a la consellera de Industria y Comercio sobre agricultores.
Pues,
evidentemente, a la consellera de Industria y Comercio, una consellera que trabaja todos los días por su ámbito
competencial, le contestó con medidas de industria y comercio.

Y además le voy a decir, le voy a decir, que a
lo mejor le duele oírlo, pero desde la Conselleria de Industria,
Comercio e Innovación ya se están desarrollando las mejores
políticas de apoyo al comercio de productos perecederos, que desde
luego muchas de ellas fueron expuestas aquí.

Pero le voy a decir además, por ejemplo, que
existe un plan de modernización de pymes comerciales, que
también influye, y un programa específico de apoyo al
comercio minorista.
Y, por supuesto, el Plan de competitividad del comercio
minorista, que va a guiar la actuación de La Generalitat en el
período 2008-2013, con una inversión inicial en torno a los
100 millones de euros, que se incrementarán en 12 millones de euros
adicionales (remors) en
2009 del Plan especial de apoyo a los sectores productivos.

Y también aquí, y yo sé que les
duele oírlo, influye el plan Confianza del presidente Camps, que va
directamente dirigido a los sectores productivos.

Y si tanto le interesan estos sectores -que yo
no lo dudo, pero a nosotros también- le voy a decir que hay
una cosa que influye directamente, y que ahora que estamos hablando de
Europa es fundamental, la negociación de la OCM de todos los
productos.
Y eso creo que es fundamental que se negocie bien, y espero que
se negocie bien por un nuevo gobierno, señor Pañella.

Y tengo que decirle además que estamos en una
situación terrible de crisis económica que afecta
absolutamente a todos.
Crisis económica, señor
Pañella, que ha quedado claramente demostrada quien nos ha llevado a
ella, y desde luego no ha sido el gobierno de esta comunidad, sino el
gobierno central y el señor Zapatero.
(Aplaudiments)

Y lo que es peor.
.
.
¡Claro!
Pero es que
además, lo que es absolutamente peor, es que todos o una inmensa
mayoría de los españoles somos conscientes que en este
momento no va ser posible con este gobierno salir de esta crisis, que la
situación está fatal y que sólo se podrá salir
de esta crisis actual tomando las medidas adecuadas por otro gobierno que
desde luego no es el actual.

Muchísimas gracias, y hasta luego, señor
Pañella.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señores diputados, vamos a proceder a la
votación.

Comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos
en contra, 47.
Queda desestimado.

Moció subsegüent a la
interpel·lació pel procediment especial
d'urgència al Consell sobre la política general del
Consell amb el sector audiovisual valencià, presentada pel Grup
Parlamentari Socialista (RE número 38.
635, BOC número 155)

La senyora presidenta:

Continuamos.
«Moció subsegüent a la
interpel·lació pel procediment especial
d'urgència al Consell sobre la política general del
Consell amb el sector audiovisual valencià, presentada pel Grup
Parlamentari Socialista.
»

Per a la seua presentació i defensa, té
la paraula la il·lustre diputada senyora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Muchas gracias,
señora presidenta.

El 20 de mayo, señora consellera, tuvimos, usted, la
ocasión de realizar una interpelación sobre la
política del audiovisual, y hoy presenta mi grupo una moción
de 15 puntos con el fin de ver si ha habido algún avance durante
este tiempo que pueda, o respondernos a algo, o al menos aprobar alguna
cuestión.

Yo le agradezco mucho que esté aquí
sentada, aunque sea mirando el recull de prensa, pero reconozco que con usted siempre tengo un poco
la sensación de ser como un poquito Calimero, porque cuando
normalmente interpelo con usted, como me lleva hasta la
contrarréplica escrita, tengo la impresión de que me da igual
de lo que hable, que usted me contestará lo que usted quiera.
Y
ahora yo también intento hacer esfuerzos de ver si podemos llegar a
algún acuerdo y tengo la impresión de que como esto de que
electoralmente van tan sobrados, bueno, no sé si usted en Alcoy, me
parece que no, pero van tan sobrados que da igual lo que los demás
podamos decir.

Pero lo cierto es que yo recuerdo que en aquella
interpelación, la primera que tuvimos de política audiovisual
usted y yo, la primera vez que usted hablaba del audiovisual, y que yo
también, me decía que le resultaban repetitivos mis
argumentos y era la primera vez.
Supongo que esta segunda como ya se lo
sabe, pues terminará tranquilamente de leer el recull de prensa.
Pero no se
preocupe.

Mire, yo, repetitivamente, en el audiovisual por
segunda vez le diré, yo la impresión que tuve, sobre todo
cuando leía su intervención y la revisaba, es que usted lo
que hizo fue echar balones fuera y ganar tiempo, ganar tiempo intentando
marear y comentarme algunas cosas y decirme que yo no me enteraba, que yo
enredaba, pero no contestó a nada, nada, nada de lo que yo le
pregunté, como tampoco sé si hoy la portavoz del Partido
Popular podrá contestar alguno de los 15 puntos que planteamos.

Pero yo voy a resumirlos, sobre todo, en tres
cuestiones.
La primera, hablábamos de la ley -y me voy a
remitir a algunas de sus anotaciones que me comentó-, yo le
preguntaba que por qué la ley no estaba en marcha todavía, la
famosa ley del audiovisual del año 2006, y usted me dijo:
«Está en desarrollo, la estamos realizando, es que ustedes nos
critican por no ir con la celeridad que queremos.
» ¡Hombre!
,
esto es como el chiste aquel que se protesta un día y hace:
«Cama dura».
Y dice: «¡Caray, siempre estás
protestando!
»

¡Hombre!
, que tres años y medio
después se me ocurra plantear que por qué no está la
ley en marcha y me diga usted que es no.
.
.
la están haciendo.
.
.
Y para ello, usted me remitió y me sacó declaraciones del
sector para demostrar lo contento que el sector del audiovisual estaba con
la ley, me sacó declaraciones que pertenecían a finales del
año 2005 y 2006.

Yo le pregunto, señora consellera, desde entonces ahora,
¿le ha preguntado usted al sector si le parece bien que la ley siga
paralizada?
Porque.
.
.
bueno, a lo mejor, podría usted actualizar
usted también las informaciones que tiene respecto al sector.

En segundo lugar, le pregunté por las ayudas
justamente al sector del audiovisual.
Le pregunte por qué el punto
8.
3 de la ley del audiovisual, que es la ayuda directa a taquilla, no se
realizaba; le pregunté por qué en la Ciudad de la Luz no
habían salido las ayudas del 2008 y por qué todo se lo
llevaba la misma productora, y le pregunté por las ayudas a
Presidencia.
Y usted me dijo, dice: «Como usted no se entera yo le
voy a contar cuáles son las ayudas.
»

Voy a hacer repaso, si me permite, señora consellera, de esas ayudas.
Ya
sé que efectivamente no me va a responder la señora consellera porque no tiene notas
que tomar.
Bueno, si me respondiera tendría la intervención
preparada previamente.
Me hablaba la señora consellera y decía: «Ayudas
a la producción de obras audiovisuales que se hayan rodado total o
parcialmente en la Comunidad Valenciana, -esta es la más
importante- 17 millones de euros hasta el 2011.
» (Remors) Y yo pregunto,
¿éstas son las ayudas de las cuales se ha comido ya 12
millones de euros el cineasta favorito del señor Camps, Miguel
Perelló?
Porque si es así, poco, poco parece que vayamos a
hacer.

Convenio de colaboración con
Radiotelevisión Valenciana, -aquí ya bajamos las
cantidades y ahora hablaremos de Radiotelevisión Valenciana-
1.
700.
000 euros.
Ayudas a pequeñas y medianas empresas,
-aquí es donde tienen que concursar las 100 productoras y
empresas de audiovisual de la Comunidad Valenciana- un poquito
más de un millón, aquí ya tenemos sólo un
poquito más de un millón de euros.
Eso sí, 800.
000
euros a ocho producciones de largometraje.
Éstos creo que no compran
ni un foco, el señor Camarasa que conoce más o menos el
sector audiovisual y fuerte, yo creo que con lo que le toca a cada
largometraje no compran ni un foco para el rodaje.

Pero claro, lo que ya es alucinante son las ayudas a
los documentales de creación que usted me dijo, 72.
000 euros a
repartir entre cuatro proyectos.
Y luego usted dice que yo no me entero o
que me enfado, pero es que todas las ayudas que me plantea ni siquiera
llegan a una de las que ustedes han pagado a base de talonario, como los
tres millones de Su majestad Minor o los cuatros millones de la película de
Astérix.

¿Sabe qué me parece?
Pues aunque le
resulte cansino, se lo vuelvo a decir, cuando usted me dice estas ayudas me
parecen desequilibradas, injustas, partidistas, discriminatorias, que
sí hay ayuda para los amigos afines al PP y, desde luego, no las hay
para quienes concurren libremente a las ayudas míseras y
tacañas que ustedes ponen en sus presupuestos.

Y para demostrar lo hábil que era la consellera de Cultura, me
dice: «Fíjese, -y además me advierte- usted
que siempre acusa de favoritismo al PP, hay una señora -y hace
con habilidad- de nombre Ángeles y apellido
González-Sinde que es que ha cobrado, durante tres años, para
siete películas, dos millones y medio.
» Claro, yo hago la
cuenta y digo, a menos de 800.
000 euros al año, a menos de 350.
000
euros la película; cuando ustedes están dando el dinero
gratuito, a manos llenas, y mucho más de estos dos millones y medio
de euros, no a que produzcan películas, sino a, simplemente, a que
les estrene en el Palau de les Arts, para así para poder lucir
ustedes el palmito y ahorrarse al menos la taquilla del cine en la
proyección.

Si le parece que eso no es desequilibrado, (aplaudiments) injusto y
partidista, señora consellera, intente subir, desde luego, el nivel de la crítica
frente al ministerio.

Y Radiotelevisión Valenciana, que era lo
último que usted me decía, con las ayudas y el convenio al
sector, me plantea: «Radiotelevisión Valenciana, pese a las
críticas constantes que ustedes hacen, es el papel dinamizador y
más importante del audiovisual valenciano.
» ¡Toma y
tanto!
No sólo como medio de comunicación, sino como medio de
manipulación.
Eso lo podemos asegurar, desde luego, todos los
valencianos, Radiotelevisión Valenciana se lleva la palma.

Pero, fíjese, ¿cuál es el papel
de Radiotelevisión Valenciana en el audiovisual valenciano?
Pues
desde que hicimos el debate hasta ahora, yo se lo voy a decir, no
sólo la acumulación de deudas que está teniendo en
estos momentos, sino la asfixia económica que está haciendo
vivir a determinadas empresas importantísimas del sector como las
empresas de doblaje.

Las empresas de doblaje hace un año que no
cobran de Radiotelevisión Valenciana, ¡un año!
Hace
ocho y diez meses que los actores de doblaje de la Comunidad Valenciana
trabajan en Canal 9 sin cobrar, gratuitamente, sin percibir un duro, porque
ellos resulta que ya no tienen ni siquiera papel y liquidez de
Radiotelevisión Valenciana para ir al banco y poder cobrarlo.
Ese es
el sector dinamizador de Radiotelevisión Valenciana.

Pero, fíjese, y se lo digo a usted, consellera de Cultura, el doblaje
es mucho más que un sector industrial o laboral, es el
corazón de la cultura, justamente de la normalización de
nuestra lengua.
Usted debería de cogerse de la mano al conseller de
Educación, porque tan importante o más es la
Radiotelevisión Valenciana para normalizar la lengua en este
país, como el colegio público y concertado donde se tiene que
impartir la asignatura.

Porque es Radiotelevisión Valenciana la que
tendría que darnos tal normalidad, que oír a Richard Gere
hablar en valenciano no nos sonara todavía, o cómico, o
gracioso, o extraño.
Pero eso es lo que usted ni sabe hacer, desde
luego, de la industria, ni tampoco desde la cultura.

Radiotelevisión Valenciana en estos momentos se
ha convertido en la principal empresa pública morosa del audiovisual
valenciano.
Tanto es así, que le pregunto.
.
.
, y les voy a hacer
tres preguntas para saber si podemos al menos desentramar lo que ocurre en
el audiovisual de la Comunidad Valenciana.

El Ministerio de Cultura, primera cuestión, en
la ley del cine, tiene unas subvenciones y ayudas de fomento de las lenguas
autóctonas al audiovisual que sube dos millones de euros y que se
reparten entre el catalán, el euskera, el gallego y el valenciano.
La Generalitat valenciana recibe dinero directamente del Ministerio de
Cultura para fomentar la producción y el cine valenciano.
Y yo le
pregunto: ¿Dónde está el dinero?
No en la
producción de cine valenciano, no lo está, porque no llega,
porque esas ayudas no están, porque además no se invierte
directamente.

¿Sabe lo que le contestan de su conselleria extraoficialmente
a las empresas productoras que reclaman poder producir en valenciano?
Les
dicen que ese dinero está sirviéndose para pagar las deudas,
o del IVAC, o de la Ciudad de la Luz, ni siquiera las deudas a los actores
de doblaje que probablemente este mes no acaben, ni reciban su
nómina.
Esa es la crisis económica de la que ustedes se
encargan también un poco.

Segunda cuestión.
Si yo les preguntara ahora
mismo, ¿se está cumpliendo la ley del audiovisual?
La
señora consellera, si fuera sincera, tendría que decir «no».
Porque una de las cuestiones que la ley obliga es a que todas las
televisiones públicas o privadas compren el 20% del contenido de las
productoras independientes.
¿Lo hace alguna?
No.
Ni Canal 9,
señora consellera, ni Canal 9 cumple en estos momentos aquellos contenidos de la
ley.

¿Podría usted ahora mismo hacer una
reunión con el sector y preguntarle qué le parece eso?
Y
cuando suba a esta tribuna, en lugar de sacarme las declaraciones de
finales del 2005 diciendo: «Bienvenida será la ley cuando se
apruebe», me dice qué les parece, casi cuatro años
después, que, efectivamente, ni siquiera Canal 9 cumpla con la ley
del audiovisual.

Y si hablamos ya de la Ciudad de la Luz, le voy a
hacer la última cuestión.
Mire, no se trata la Ciudad de la
Luz que se haya convertido sólo en el caserío de los amigos,
de las productoras afines, de aquellas que sólo trabajan en Ciudad
de la Luz porque no se sacan las ayudas para que los demás puedan
competir.
Ya no estamos hablando sólo de amiguismo o partidismo,
sino también de errores y de mala gestión.

La Ciudad de la Luz financió a la empresa Kodak
la creación de un laboratorio de cine.
Me gustaría saber
cuánto costó, porque se dice por ahí que,
probablemente, más de cuatro millones de euros para revelar
películas.
Pero mi pregunta sobre todo es: ¿es verdad que,
porque no hay películas que revelar en el laboratorio Kodak y pese
al enfado de la propia empresa que tiene allí a sus trabajadores, se
van a cerrar las instalaciones el mes que viene?
¿Es eso cierto para
el sector de la Ciudad de la Luz y el audiovisual?

Por tanto, cuando nosotros presentamos la
interpelación a la consellera de Cultura de la materia audiovisual, habíamos
visto anteriormente cuáles eran las respuestas que se hacía
por la Conselleria de Industria.
Y tanto monta, monta tanto, -y me
entenderá la compañera diputada de Compromís-
porque si una se regía estrictamente a sus competencias, «y yo
no sé nada más que aquello que me encargaron decir que el
audiovisual era un sector industrial estratégico», la otra, ni
siquiera me pudo decir que el sector audiovisual era culturalmente potente
y fuerte.
Tanto monta, monta tanto, Industria y Cultura, que la casa se
queda por barrer.

Pero lo cierto es que 15 días después, o
más, elecciones por medio o no, señora consellera, la ley sigue en desarrollo y
sin ponerse en marcha, las ayudas siguen siendo nominalistas y privativas
de aquellos que se llevan las amistades del Consell de la Generalitat
valenciana y la Ciudad de la Luz ya no solo es que se haya convertido
lamentablemente en un núcleo prácticamente cerrado de coto,
sino que además los errores de gestión y la falta de
previsión hacen que probablemente el mes que viene empecemos a ver
cómo se cierra y se despide personal de la Ciudad de la Luz.
Esto es
lo que hoy tendríamos que estar hablando aquí, señora consellera.

Supongo que está tomando buena nota de lo que
le estoy diciendo para poder consultarlo y para poder darme una
explicación.
Supongo que a lo largo de toda la intervención
no ha podido ni siquiera mirarme, porque está tan ocupada en tomar
notas de lo que al sector audiovisual valenciano le interesa, que
mañana mismo usted será la encargada de reunir al sector, de
poner en marcha la ley, de poner en marcha las ayudas y de evitar todo
favoritismo para que hayan algunos que se sientan en motos de imputados,
que no sigan cobrando el dinero de la Generalitat valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula la il·lustre diputada
senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

La veritat és que el Partit Popular en el
sector audiovisual valencià ha aplicat exactament la mateixa
fórmula que en la resta de sectors productius, és a dir,
deixar morir la indústria per substituir-la per megaloprojectes.

L'anunci de Francisco Camps on deia que el
Consell del Partit Popular abandonava definitivament la indústria en
general i, vist el que hem vist, també la indústria
audiovisual, es va fer aquest anunci davant d'una foto que el molt
honorable s'havia fet amb Obèlix.
Una ironia, no?
Aquesta foto
va ser la il·lusió que tenia des de petit, segons va
confessar Camps, una foto que als valencians i valencianes ens ha costat de
les nostres butxaques 340 milions d'euros.

La Ciutat de la Llum, es va estimar el seu cost
inicial en 100 milions d'euros, després va passar a 270
milions i la tercera fase 340 milions d'euros, un sobrecost del 240%.
I ja sabem què és açò dels sobrecostos, o
bé que són uns gestors pèssims o bé que els
diners se'n van cap a un altre lloc que no sabem.

La Ciutat de la Llum és un d'aquestos
grans projectes -projectat en el seu moment per Zaplana, em
pense- que anava a representar el llançament del sector
audiovisual valencià i, sobretot, que anava a representar una font
d'ingressos.

Ara bé, el resultat avui en dia és ben
diferent, com el de tants altres projectes del Partit Popular.
El resultat
és que la Ciutat de la Llum és també una sagnia per a
les arques públiques.
Aquestes instal·lacions, com ja ha
explicat molt bé la senyora Noguera, no s'ha trobat millor
fórmula per a atraure rodatges que la de pagar directament les
productores perquè vagen allí a rodar.
Ho ha dit també
la senyora Noguera, la pel·lícula d'Astèrix,
més de 4 milions d'euros; Su
majestad Minor, quasi 3 milions d'euros,
per posar dos dels exemples més escandalosos, però n'hi
ha molts més.

I aquestes subvencions, cal dir que estan també
qüestionades directament per la Sindicatura de Comptes, a causa del
seu obscurantisme i a la poca rendibilitat.
La sindicatura reconeix que als
contractes de patrocini no queda justificada la necessitat de la despesa ni
la determinació dels preus contractats i que tampoc està
justificada la no-aplicació dels principis de publicitat i
concurrència en l'entitat patrocinada.
És a dir, la
Ciutat de la Llum firma expedients i contractes sense que queden clars els
seus objectius o inclús sense que se sàpia per a què o
per què.

La Ciutat de la Llum es caracteritza, com quasi tots
els grans projectes i esdeveniments que posa en marxa el Partit Popular,
per la falta de transparència i per l'obscurantisme en els
contractes.
I el resultat és ben clar: la Ciutat de la Llum continua
hui per hui sent un pou sense fons.
Per exemple, el 2007 va tancar amb 22
milions de pèrdues i amb un deute acumulat que ronda els 130 milions
d'euros.

Mentre açò passa a la Ciutat de la Llum,
a l'altre món, al món que no és el de la
ciència-ficció, al món del sector audiovisual
valencià, el panorama és desolador, amb una llei aprovada en
2006, i que tres anys després continua sense desenvolupar-se,
perquè no hi ha ni el consell, ni el consorci de
l'audiovisual, ni mecanismes perquè els professionals del
sector puguen acollir-se a les ajudes, no hi ha absolutament res.

Ahí tenim a les productores demanant un
compromís valencià amb la Mostra, major projecció i
millor qualitat en la selecció de les pel·lícules,
així com que el sector del País Valencià participe de
veritat en la Mostra i no en una secció fora de l'oficial.
Ahí tenim Cinema Jove, que ha hagut d'eliminar del seu
programa el mercat internacional de curts, a causa d'un retall de
quasi 100.
000 euros en les ajudes que rep de l'IVAJ.

Este mercat, el mercat internacional de curts, cal dir
que és l'únic que es fa en l'estat espanyol, que
es ve fent a València des de 1984, però que ara, a causa del
retall en les ajudes, no s'ha pogut celebrar.

Els professionals del sector en el País
Valencià estan denunciant la falta de polítiques i de
voluntats per part de les institucions públiques valencianes per tal
de promoure la innovació i internacionalització de
l'audiovisual valencià.

Els membres del Consell Valencià de Cultura
qualifiquen la llei audiovisual valenciana com a un cúmul de
despropòsits i d'incompliments, com la no-creació del
consell audiovisual que estàvem comentant abans.

La llei del sector valencià audiovisual
és en estos moments ciència-ficció perquè no hi
ha mecanismes necessaris perquè es puga complir, perquè no
s'ha desenvolupat, perquè no s'ha fet absolutament res
en tres anys, senyora consellera.

Eixa és la realitat.
Per tant, deixen de fer-se
pel·lícules i deixen de fer únicament política
per a les grans produccions.

I he de dir que el més vergonyós, com ja
ha dit la senyora Noguera, passa a casa nostra, passa a
Radiotelevisió Valenciana.
No vaig a entrar ni a parlar de la
manipulació, ni la falta de programació pròpia, ni el
menyspreu a la nostra llengua, però el tema que no s'estiga
pagant els treballadors i treballadores del doblatges és
absolutament vergonyós.
No se poden gastar.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
-termino-, no se pueden gastar 4
millones de euros.
.
.
, 4 milions d'euros en la foto amb Obèlix
i no estar pagant els treballadors i treballadores, perquè
ahí és on demostren quines són les prioritats del
Partit Popular.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Por parte del Grupo Compromís, tiene la palabra
la ilustre diputada señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Nosaltres, lògicament, el Grup Parlamentari
Compromís votarà a favor d'aquesta moció del
Grup Socialista.

Em sembla una llàstima que no haguérem
pogut debatre les dues mocions que hi ha en el dia de demà, les dues
mocions seguides, perquè, en definitiva, venien a dibuixar un mapa
que fa menys d'un mes que ja els grups de l'oposició vam
dibuixar en aquesta cambra, quan vam interpel·lar tant la consellera
d'Indústria com la consellera de Cultura.
En estes dues
setmanes consecutives que vam poder interpel·lar sobre el sector
audiovisual, vam deixar, jo crec, l'oposició ben palesa la
situació crítica que viu aquest sector.

I si en un vessant més industrial, el Grup
Parlamentari Compromís vam enfocar el nostre debat en el que haurien
de ser els pilars bàsics a desenvolupar les polítiques
audiovisuals, com és la llei pròpia del sector, a la
següent setmana vam poder visualitzar les problemàtiques
més particulars, més puntuals que se viuen amb les inversions
que s'estan fent per part del Consell en el tema audiovisual.

Així, jo crec que l'oposició vam
poder visualitzar, ja dic, una situació difícil per aquest
sector, una situació que manca de voluntat política per part
del govern autonòmic, i una situació que havia de retombar-se
de forma urgent.

Nosaltres, ja dic, és una llàstima,
perquè jo tampoc gastaré massa temps en parlar d'este
tema.
Jo crec que demà ja els diputats i diputades podran sentir els
nostres arguments, Ja dic, és coincident jo crec que la línia
argumental de tota l'oposició en aquest punt.
I, per tant, me
quedaria sense arguments i, per tant, no tindria sentit la moció de
demà.

Perquè sí és cert que
coincidixen, i coincidixen en la part bàsica.
.
.
ja dic,
Compromís volíem desenvolupar-los més puntuals els
articles de la llei, que creem que són molt necessaris posar en
marxa com a mecanismes urgents, ja dic, per a establir les bases del que ha
de ser el desenvolupament posterior.

És una errada de fons, nosaltres considerem que
és errada molt important de fons, que el Consell, estos pilars
bàsics que hauria ja de tindre consolidats, que són articles
de la llei, que fa tres anys que està aprovada i que a dia
d'avui són una utopia.
.
.

Doncs bé, és una llàstima que
açò estiga així, perquè serien les bases per a
desenvolupar després estes particularitats que també
s'especifiquen en la moció socialista i que se plasmen en
problemàtiques existents, i són i vénen de
l'arrel del problema, que és el que discutirem demà.
I
jo, per això, no vull donar-li massa argument.

En la moció socialista, ja dic, està una
altra part, i són les particularitats de les problemàtiques
que viu el sector, que es focalitzen quasi en la seua totalitat en la
gestió de la Ciutat de la Llum.
I jo crec que és
perquè el Partit Popular, amb la manca de polítiques en el
sector audiovisual, el que sí que ha fet és dipositar, doncs,
el punt de mira -almenys direm el punt de mira, perquè no unes
polítiques coherents i raonables-, el punt de mira en la
Ciutat de la Llum.
I en base a la Ciutat de la Llum, pretén fer
creure a la societat que està desenvolupant unes polítiques
efectives, immediates, unes polítiques que siguen beneficioses per a
tot el sector.
Doncs bé, en el poc que fa la Ciutat de la Llum ja
volen compensar tota esta manca de polítiques cap al sector
audiovisual.

I jo entenc per això que la moció
socialista centra molts dels seus punt en parlar de la Ciutat de la Llum, i
és justament perquè el Partit Popular, de les poques coses
que fa i que jo considere que la majoria estan malament fetes -no
estan establerts els pilars bàsics, ja dic-, són en la
Ciutat de la Llum.

La Ciutat de la llum, no anem a descobrir res nou
l'oposició quan venim a dir que la gestió ha estat
descontrolada i poc transparent, no solament en la fiscalització
dels comptes, no solament en la mateixa gestió de les persones que
havien de gestionar-ho d'una manera raonable, sinó
perquè no ha servit de plataforma per a promoure el sector
audiovisual valencià, sinó, ja dic, tot el que s'ha
exposat: pagar a produccions estrangeres unes quantitats enormes de milions
d'euros i després deixar de la mà d'algú
el sector audiovisual valencià, que és el que veritablement
ens hauria de preocupar.
I jo crec que això és el que el
Partit Popular ha oblidat des de fa ja massa temps.

Això serà el que nosaltres direm
demà.
Jo done per fet, sóc crec que conscient, que
l'oposició estarem en la mateixa línia, perquè
ve a respondre a unes mateixes necessitats i a unes mateixes
problemàtiques.

I, en eixe sentit, en eixe esperit, ja dic,
perquè compartim l'esperit, perquè compartim les
particularitat que s'esmenten, nosaltres, el Grup Parlamentari
Compromís, com no podria ser d'una altra manera, votarem a
favor d'aquesta moció.

I jo crec que el grup parlamentari hauria de
reflexionar de per què en l'últim ple, suposadament,
d'aquesta legislatura, els grups de l'oposició volem
incidir en al necessitat de trobar altres polítiques cap al sector
audiovisual.
Jo crec que coincidir d'esta manera, com hem coincidit
els grups de l'oposició, en posar el dit, en posar el dit en
aquest sector, és perquè considerem que és molt
important.

I jo crec que el Grup Parlamentari Popular hauria de
vore que la meitat d'aquesta cambra, este sector de la bancada que
representa a molts valencians i valencianes, està demanant canvis en
el sector audiovisual, i no pot, no pot el Partit Popular tornar a donar
l'esquena a estes necessitats que s'han de cobrir, a estes
problemàtiques que deixem plasmades l'oposició i a
estes mesures concretes que vindrien a retombar aquesta situació.
No
podem vostés donar l'esquena sense parar, amb un govern que,
ja dic, que no fa els deures i que, per tant, ha de ser esta cambra, els
diputats i diputades d'esta cambra els qui els recordem quines
haurien de ser les seves prioritats.

Amb eixa voluntat, esperem que el vot avui surta de
forma unànime, igual que esperem que demà la nostra
moció siga recolzada també de forma unànime per
aquesta cambra.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Té la paraula la il·lustre diputada
senyora De Miguel.

La senyora De Miguel García:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora diputada, viven ustedes en la más
absoluta inopia.
Es que no escarmientan.

Mire, es muy poco serio y muy poco rigurosa su
interpretación -y digo bien,
«interpretación»- del trabajo que ha hecho el
gobierno valenciano, el gobierno del Partido Popular en pro y fomento del
sector audiovisual de la comunidad desde el año 1995.

Porque no es cierto, señoría, una vez
más, lo que usted dice, y otra vez su moción se sustenta en
intentar enviar una imagen de catástrofe, por supuesto, en general
de la Comunidad Valenciana y, en particular, del sector audiovisual.
Y por
eso, señoría, como eso no cierto, porque no es así,
ustedes se la pegan y tienen muy poco éxito una y otra vez.
Y esa es
la realidad, aunque les duela.

Y es precisamente a partir del año 1995, cuando
por primera vez en esta comunidad se comienza una política seria y
rigurosa del sector audiovisual, como muy bien dice el propio sector, si es
que ustedes se molestaran en hablar con ellos.

Y es por primera vez a partir del 1995, cuando se
comienza a dar toda una serie de posibilidades y oportunidades al sector, y
no antes.
Porque el sector audiovisual, cuando gobernaba el Partido
Socialista también existía, y Canal 9 también
existía, y había un señor que se llamaba Amadeu
Fabregat, que públicamente decía que el sector audiovisual de
la Comunidad Valenciana le importaba un bledo, y de eso me acuerdo yo
perfectamente.
(Aplaudiments)

Y es partir del año 1995 -y le voy a
poner varios ejemplos, señoría, que sustentan lo que estoy
diciendo-, por primera vez se firma un protocolo, precisamente cuando
es el hoy presidente del Consell, señor Camps, conseller de Educación y
Cultura, se firma por primera vez un protocolo del audiovisual que hace
historia en el sector, donde las todas subvenciones y las ayudas se
conjuntan de una manera muy positiva e importante.

Y un segundo hito en la historia del sector
audiovisual de la comunidad es hacer un libro blanco, de la mano
también del sector, señora diputada.
Por lo tanto, no me
venga usted aquí a contarme guiones malos, guiones malos en una
moción, desde mi punto de vista, deslavazada y absurda.
Guiones
malos que ni siquiera acaban en una buena película, porque a ustedes
su película no se la compra ni la propia ministra, esa que ha
colocado, para hacerle la pelota a algunos del sector del audiovisual, el
Gobierno de España.
Y usted sabe que estoy diciendo la verdad,
señora diputada.
(Aplaudiments) La verdad.

Pero no acabo aquí, señora diputada, el
siguiente hito muy importante en lo que es un modelo global de
política del sector audiovisual es la ley del audiovisual, que se
hace en consenso con el sector, y esa que dicen ustedes que no se
desarrolla.
Pues tampoco es cierto, señora diputada.
Se está
desarrollando.
Y una muestra muy importante es el incremento de ayudas, es
lo que se ha hecho en el Instituto Valenciano del Audiovisual, que ustedes
votaron en contra, lo que representa el conjugar todo lo que es de este
sector en el instituto.
Y lo que se representa, señora diputada,
digan ustedes la verdad, aunque sea por una vez, el que esté este
gobierno en estos momentos destinando más de siete millones de euros
anuales al sector audiovisual de la Comunidad Valenciana.

No me venga aquí con mociones de chicha y nabo,
sacadas de no sé qué mercado negro de papeleo, y no nos
vengan con cuentos porque aquí, cuentos, señora diputada, ya
no nos tragamos ni uno más.
Se ha acabado.
(Aplaudiments)

Señora diputada, su moción está
plagada de lugares comunes, de chascarrillos.
No ha presentado usted
aquí un modelo alternativo, que es lo que nos hubiera o me hubiera
gustado debatir, un modelo alternativo, si es que ustedes tienen un modelo
de algo, cosa que desde luego parece que, en estos momento, no es
así; un modelo alternativo de la política del sector
audiovisual.

Pero es que me viene usted aquí a hablar de
amigos.
Pero oiga, pero ¿qué están ustedes haciendo en
el gobierno de Madrid con la ley del audiovisual, que se está
trabajando a espaldas del sector solamente con unos cuantos amiguetes,
entre los que están la Cuarta, la Sexta, Roures, Milikito, Fofito o
Emilio Aragón -en fin, no sé cómo se llama ese
señor que antes era payaso- y Globomedia y
compañía?
Pero si está indignado el sector.
Si la
señora vicepresidenta está cocinando esa ley a espaldas de
todos.
¿Qué me vienen aquí a contar de amiguitos?

Oiga, por favor, un poquito más de seriedad,
que se ha acabado ya aquí la fiesta.
¿Pero de qué
vamos?

Mire, señora diputada, (aplaudiments) mire usted,
señora diputada, la señora vicepresidenta -que no le ha
sido concedido el don de la dicción ni de la palabra ni de, en fin,
la capacidad de comunicación, porque vaya papelito que hizo la otra
noche de las elecciones, que el ministro Rubalcaba le tenía que
estar ahí diciendo lo que tenía que decir- está
en estos momentos -y se lo digo porque lo sé- cocinando
una ley del audiovisual a espaldas del sector, y es todo lo contrario de lo
que hace el gobierno del Partido Popular en esta Comunidad Valenciana; todo
lo contrario.

Va de la mano del sector porque, aunque usted diga lo
que quiera, diga lo que quiera en ese intento y en esa persistencia de
senda en la que están ustedes inmersos y no saben salir de
ahí.
.
.
No seré yo la que le dé consejos, porque mire,
oiga.
.
.
No vaya a ser que aprendan ustedes algo de esto y, en fin, entonces
tendríamos un problema.
No, no seré yo la que le dé
consejos, señora diputada, no.

Pero evidentemente, no diga usted y no pretenda contar
aquí una película que no existe.
No existe.
No quiera hacer
un guión de algo que está en su imaginación.

Es que ustedes están empeñados en que la
realidad es la que a ustedes les gustaría que fuera.
Claro, como la
realidad es otra, pues luego pasa lo que pasa, que es lo que les
pasó el domingo, que mire, se han quedado ustedes, señores
diputados, en una situación realmente delicada, y no voy a ser yo la
que meta más el dedo en la llaga.
Ustedes mismos, con su propia
música.

Pero yo soy la portavoz de Cultura de el Grupo
Parlamentario Popular y, por lo tanto, mi obligación es poner los
puntos sobre las íes y decirle a usted, señora diputada, y a
ustedes, señoras y señores diputados, que lo que nos
gustaría, aunque fuera por una vez, es que salieran aquí a
presentar un modelo alternativo de política del audiovisual y no a
contar aquí historias que no van a ninguna parte, peliculitas que se
montan ustedes en su cabeza y que no tienen ningún sentido y a
darnos aquí lecciones de moral al Partido Popular.

Pero, oiga, ¿qué se han creído
ustedes?
¿Al Partido Popular, ustedes, lecciones de moral?
No, no,
no, no son ustedes capaces de darnos lecciones de moral.
(Aplaudiments) No, señora
diputada, porque mire, le voy a decir una cosa y no se confunda.

El Partido Popular, el Partido Popular está
compuesto por personas que nos hemos dejado la piel durante muchos
años por trabajar por un ideal, por algo que nos creemos, que es
nuestro modelo social y nuestro modelo político, que consideramos el
mejor para esta tierra, señora diputada.
(Aplaudiments)

No se confundan ni por un minuto.
Y es por eso por lo
que la ciudadanía nos da su confianza, porque somos capaces de
generar confianza y de merecerla y porque sólo estamos en
política para trabajar día y noche y dejarnos la piel como
-insisto- nos la hemos dejado y nos la vamos a seguir dejando,
para mejorar nuestra tierra y nuestra gente, y también en el sector
audiovisual, y también en el sector audiovisual.

Y por eso le doy un consejo.
Pregunte al sector,
pregúnteles a todos.
Yo los conozco bien.
Trabajé con ellos
el libro del audiovisual, el libro blanco.
Lo conozco, el sector,
perfectamente.

Y evidentemente que todo es mejorable.
Oiga, pues
vamos a seguir hacia delante.

Porque, ¿sabe cuál es la diferencia
entre el partido que usted representa y nosotros?
Que nosotros no nos vamos
a dejar acoquinar, ¡oiga!
, de ninguna de las maneras.
Lo han
intentado ustedes aquí arduamente durante un tiempo y les ha salido
mal, y vamos a seguir adelante y seguiremos adelante de la mano del sector;
y seguiremos adelante trabajando con ellos; y seguiremos adelante sabiendo
que hacemos cosas que, efectivamente, en ese sector hay que mejorar y lo
intentaremos e incrementaremos la inversión.

Pero no me venga usted aquí a ponerse de
ejemplo o a ponerse ustedes de ejemplo ni de moral ni de amiguetes ni de
inversiones, porque, mire, el Gobierno de España y del señor
Zapatero es un desastre.
Es un desastre de gobierno.
Gestionan
pésimamente, pésimamente, y en el sector audiovisual,
también.

Y tienen un presidente, y tenemos un presidente del
gobierno, que es muy triste, que es incapaz de salir a dar la cara el
día de las elecciones.
No sale a dar la cara y para ustedes
será todavía más triste, que es el secretario general
de su partido.

Oiga, señora diputada, mire, de verdad, sabe
usted que le tengo un aprecio personal y se lo seguiré teniendo,
pero estamos en un debate político y ustedes, señores del
Partido Socialista, no están en estos momentos capacitados, para
mí, de ninguna manera para dar clases de política de
audiovisual en la Comunidad Valenciana al gobierno del Partido Popular y al
gobierno del presidente Camps, que lleva trabajando en el sector
audiovisual muchos años y lo lleva haciendo muy bien.

No, señor, porque yo he sido la consellera portavoz y he
estado trabajando en el libro blanco y sé de lo que estoy hablando.

Por lo tanto, señora diputada, haga usted
mociones que no sean entelequias, lugares comunes e historietas y guiones
malos.
Venga usted aquí, presente un modelo alternativo y entonces
podremos debatir algo que tenga sentido y que tenga sustancia.

Muchas gracias, señoras y señores
diputados.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora De Miguel.

Tiene la palabra la ilustre diputada señora
Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Señora De Miguel, yo sigo en la inopia, si es
que ser así y hay.
.
.
a veces, una, fíjese, no escarmienta.
Pasan las elecciones, como usted dice, y no escarmienta.
Seguimos
aquí.

Pero es que, a ustedes, ganar les hace también
levitar y ha venido usted aquí hoy bajando y pisando fuerte.
Ahora
veremos por qué, porque a mi me parece que hay algunos movimientos
de filas que a lo mejor los entenderemos un poco más adelante.
Porque esto ha sido una sorpresa; desde el aprecio que le tengo yo
también, personal, pero esto, efectivamente, es un debate
político.

Yo le he presentado una enmienda.
.
.
-ahora lo
diré-.
Yo le he presentado una enmienda de 15 puntos, no lo
suficiente para presentar un modelo alternativo del audiovisual, pero
humildemente, yo, desde allí, no creo que me tocara a mí
presentar, a lo mejor, un modelo alternativo del audiovisual porque van
sobrados.

¡Si ustedes van sobrados!
Lo hacen todo tan
perfectamente bien que de 15 puntos, ni uno solo ha mencionado usted si le
parece bien o le parece mal; ni uno solo.

Entonces, claro, yo, modestamente, no tengo, a lo
mejor mimbres para realizar un modelo alternativo del audiovisual.

Pero me dice usted que se reúne con el sector.
Se reunió en sus buenos tiempos cuando aún estaba en el
gobierno y era consellera, efectivamente, e hizo el libro blanco y consensuaba.

Tendrá que reciclarse y, a lo mejor, los
consejos se los tiene que dar esta señora, que ella sí que no
se ha reunido «nunca» con el sector del audiovisual.
(Aplaudiments)

A usted, aquello le queda lejos, lejos; tan lejos que
no sabe ahora que Radiotelevisión Valenciana es la primera que
arruina empresas del sector audiovisual no pagando.
Las arruina,
señora consellera, (aplaudiments) que a mí me lo ha dicho el sector del audiovisual.

Y dice usted: «Consensuamos la ley.
»
Hombre, claro que la consensuamos.
Por eso se quedaron allá.
Allá se quedaron, consensuando la ley.
Lo que ya no han consensuado
es lo que no han hecho, que es aplicar y desarrollar la ley.

Y no ha habido incremento de ayudas, señora De
Miguel.
Míreselo bien antes de ser consellera.
Míreselo bien.
No ha habido incremento de ayudas.
Ha
habido suma de todas las ayudas de todos los sectores, y encima se ha
rebajado frente al año pasado.

Y es más, con 7 millones de euros me dice usted
que ayudan al audiovisual.
¿Y cuántos se dan a dedo?
¿De esos 7, cuántos recibe el cineasta de casa?
Porque aquel
señor Miguel Perelló, en el año 1999, cuando era
presidente de las productoras, decía «no deben de existir las
subvenciones en el audiovisual», hasta que amablemente ustedes
consensuaron y dialogaron tanto que lo convencieron para que se dejara la
presidencia y pasara a recibir las subvenciones.
Eso es lo que hicieron
ustedes.
¿Ese es el consenso?

Mire, voy a decirle a la ministra de Cultura cuando
siga con la negociación de la ley, que se le ha olvidado llamar a
José Luis Ulibarri.
Lo que pasa es que está imputado y no
sé si tendrá que sentarse en la mesa a negociar, porque ese
es el único nombre que ustedes podrían poner en la mesa para
el consenso.

¿Quiere que se lo diga a la señora
ministra de Cultura?
Le digo: «Les ha faltado el consejo de los
valencianos, de José Luis Ulibarri, amigo que se llevó todas
las TDT.
Ese es el único que falta.
»

Me habla del libro blanco del audiovisual, de la ley
que se consensuó en el año 2006, de la Ciudad de la Luz, que
hace diez años que está pululando y que no ha tenido ni un
-en estos momentos- acuerdo por parte del sector.

Y me dice: «Yo no me reúno con el sector.
Yo no me he reunido con el señor Ulibarri.
» Es verdad.
Yo no
me he reunido con el señor Miguel Perelló.
Yo me he reunido
con el sector del audiovisual.
Los mismos que me han dicho que,
efectivamente, no se han reunido con la Conselleria de Cultura; o los que
no se reúnen con la Conselleria de Industria para negociar y para
dialogar, porque no hay para sacar las ayudas adelante.

Pero no me dé a mí los consejos.
Tiene
razón.
No pierda tiempo en eso.
No me dé los consejos porque
nosotros, creo que tenemos mal aprender algo, al menos yo, que soy muy
cabezota.
A mí, no me dé los consejos.
Déselos a la
señora consellera de Cultura, porque si mala ha sido la gestión de la
Conselleria de Cultura, peor ha sido el resultado electoral, porque mira
que han ganado ustedes, pero no en Alcoy.

Por tanto, si quiere, hacemos un acuerdo.
Yo pido la
dimisión de la consellera de Cultura por mala gestión y usted
pídala por los malos resultados electorales.

Y, señora De Miguel, creo que pronto la
veré, a lo mejor, en uno de los asientos azules.

Enhorabuena por la intervención.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Noguera.

Tiene la palabra, para finalizar este punto, la
ilustre diputada señora Alicia de Miguel.

La senyora De Miguel García:

Señora presidenta, señoras y
señores diputados.

Señora diputada, yo no le he mencionado.
Ha
sido usted.
¿Habla usted de pueblos donde hemos perdido o hemos
ganado?
¿Qué ha pasado en Alaquàs?
¡Qué
cosa más curiosa, mire usted!
(Aplaudiments)

Es probable.
.
.
Mire, le voy a echar una flor, de
corazón, y usted lo sabe.
Es posible.
.
.
Yo pienso que es posible que
si en vez de estar quien está en estos momentos al frente del
Partido Socialista en la Comunidad Valenciana hubiera estado usted,
posiblemente los resultados no hubieran sido tan malos.
Es más que
posible.
Fíjese lo que le digo.
Sí.
(Aplaudiments)

Yo apuesto por usted, mire.
Apuesto por usted.
Pero
no, no voy a dar ideas.
No voy a dar ideas, no voy a dar ideas.

Y hablamos de empresarios.
Eso también es
curioso.
Mire, es bonito esto.
Habla usted de Ulibarri.
Mire, yo a este
señor no lo conozco.
No sé si lo he visto alguna vez en mi
vida, pero creo que es un empresario de cabecera en los lugares en donde el
Partido Socialista gobierna, en distintas comunidades autónomas, y
hasta del Gobierno de España.
Fíjese qué cosas.

La vida tiene curiosidades, ¿verdad?
Y
también habla usted de la ministra de Cultura.
Otra cosa curiosa,
porque entre una de las cosas que dice usted en este enmienda así
que ha presentado.
.
.
es de no sé qué.
.
.
es que no
sé.
.
.
de una productora que creo que ha hecho, ha producido esa
película tan estupenda que ha hecho.
.
.
la guionista ha sido la
ministra y es la misma empresa y productora.
O sea, que yo ya llevo un
lío aquí, mire usted, que no me aclaro.

Porque claro, que somos, que no somos; que estamos,
que no estamos; que empresa, que empresario.
Oiga, llevo un lío.

Pero mire, da igual.
Da igual porque aquí, de
lo que se trata, señora diputada, es de trabajar por un sector que
debe de ser cada vez más competitivo y en esas estamos; es de haber
sido capaces de generar suficiente confianza en el sector para, todos a
una, ser cada vez mejores y que cada vez sea una seña de identidad
mayor, de nuestra Comunidad Valenciana, el sector del audiovisual.

La Ciudad de la Luz, señora diputada, usted
sabe -y si no, se lo digo yo- que tiene una extraordinaria
importancia y peso en el sector audiovisual de la comunidad y de
España, le guste o no le guste.

Y hay informes del IVIE, -que parece, en fin,
que es un instituto serio- donde están dando una excelente
puntuación a lo que la Ciudad de la Luz supone para el sector, tanto
desde generación de empleo como para, en estos momentos, ser una
seria realidad ya y una seria consolidación y, sobre todo, para el
futuro del sector de la Comunidad Valenciana.

Y Canal 9, pues mire, desde que se hacen TV movies, cosa que al
señor Amadeu Fabregat -insisto- le parecía
aquello una cosa espantosa, desde que este gobierno, desde que este
gobierno comienza con el sector una política de TV movies, hay una que se llama, creo, L'Alqueria Blanca,
¿verdad?
, que se hace en La Ciudad de la Luz, oiga, ¡esto que
no va para nada!
Es que, al final, claro, es que a ustedes no se los cree
nadie, es que, claro, ¡dicen unas cosas!
¡Pero cómo se
atreven a decir que La Ciudad de la Luz es un desastre y no sirve para
nada!
¡Hombre!
¡Y que no hay política del audiovisual y
que esta no sirve para nada!
, y que no hay inversión en el
audiovisual.

Claro, es que ustedes, de verdad, ¡es que
están equivocados de camino totalmente!
Es que están en esa
persistencia de senda en la que no salen de ahí y, ¡hala!
,
¡y otra vez!
, ¡y venga!
, vendiendo una historia que, como no es
real ni es cierta, pues, es que nadie se identifica con ella.
Es que
ustedes no son capaces de generar confianza en absoluto.
¡Hombre!
, de
verdad se lo digo, cambien el disco, (aplaudiments) porque con este que tienen, pues, no van para adelante.

Y, mire, señora diputada, no se equivoque
tampoco, no se equivoque tampoco, yo creo que en un partido político
es bueno que no se esté de acuerdo siempre en todo, porque esto del
pensamiento único creo que es como de muy poco progresar,
¿vale?
A mí me parece normal, pero normalísimo, que
exista en un partido distintas maneras de entender una situación o
incluso de opinar sobre un tema.
Pero, no se equivoque usted, un partido
político, y yo así lo entiendo y mis compañeros
también, es un compromiso libremente elegido, y cuando uno
está en un partido político y tiene ese compromiso libremente
elegido, tiene muy claro también lo que tiene que hacer, y yo lo
tengo muy claro y mis compañeros también, y es estar a las
maduras y a las duras, señora diputada, y es saber (aplaudiments) que cuando vienen
las dificultades, ¡las filas se aprietan!
, y estamos todos
ahí.
Y, eso, ustedes, ustedes, (veus) lo tendrían que haber sabido.

Y, ustedes.
.
.
, señora diputada, no venga
aquí con no sé qué historia que cuenta o no sé
qué comentario ha hecho, (ininte­l·ligible) .
.
.
no sé qué de filas, de que ya
veremos.
.
.
No, señora diputada, se equivoca usted.
Esto es porque
nosotros, en el Partido Popular, somos gente decente, coherente y que
sabemos lo que tenemos que hacer en cada momento.
Y en el sector
audiovisual también, por estar en esto de.
.
.
, por estar en el tema.
Y yo creo que ustedes, pues, eso lo ven, se lo hacen ver de otra manera.

Pero no se equivoque usted ni un duro, ni un minuto,
señora diputada: en el Partido Popular, la gente nos da su confianza
porque nos la merecemos, y vamos a seguir trabajando para
merecérnosla muchos años.

Muchas gracias.
(Aplaudiments
i veus)

La senyora presidenta:

Señores diputados, comienza la votación:
votos a favor, 41; votos en contra, 46.
Queda desestimada la moción.

Les recuerdo a los señores y señoras
diputados que el pleno se reanudará a las cinco de la tarde.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 18
minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 10
minuts)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer,
senyor Antonio Clemente Olivert)

Pregunta 495 al conseller d'Immigració i
Ciutadania, senyor Rafael Blasco Castany, sobre mesures per a prevenir el
racisme i la xenofòbia, que formula el diputat senyor Manuel Miguel
Bustamante Bautista (GP Popular) (RE número 36.
470).

El senyor vicepresident primer:

(Inoïble) .
.
.
por el diputado Manuel Bustamante al conseller de Inmigración y
Ciudadanía.

El senyor Bustamente Bautista:

Sí, gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor conseller, la Comunitat Valenciana ha sido tradicionalmente un
espacio de tolerancia donde han convivido durante estos últimos
años diferentes grupos y etnias que han podido ser objetivo de
discriminación o de actos racistas o xenófobos.

Considerando que el racismo, la discriminación
racial y la xenofobia son fenómenos que constituyen una grave
amenaza para la convivencia y para los valores democráticos y la
cohesión social de los colectivos con mayor riesgo de
exclusión social, ha sido preciso la adopción de medidas
preventivas, tal y como se están llevando a cabo desde La
Generalitat y que están dando un resultado óptimo.
Entre
otras, el plan para la prevención del racismo y la xenofobia
encaminado a prevenir y erradicar aquellos actos que puedan producirse y
que atenten contra la dignidad de las personas por el simple hecho de ser
miembros de una comunidad, raza, religión o sexo.

Tradicionalmente, en la Comunitat Valenciana han
existido grupos poblacionales que han necesitado de una mayor
protección por tratarse de grupos minoritarios, y, por lo tanto, con
menores posibilidades de intervenir en la vida pública.
Entre estos
grupos, se ha encontrado la comunidad gitana y los minusválidos,
pero desde los principios de la presente década, el fenómeno
de la inmigración ha instaurado un nuevo grupo que, por su origen o
raza, puede ser objeto de acciones racistas o xenófobas, de
ahí la aprobación de la ley de integración de
inmigrantes de la Comunitat Valenciana y el plan de prevención del
racismo y la xenofobia por la Conselleria de Inmigración y
Ciudadanía.

No obstante, en el momento actual, en el que sufrimos
una de las crisis más severas de todas las épocas, unas
crisis que llevan a España a alcanzar los cinco millones de parados,
de los cuales, las personas que más rápidamente lo padecen
son las personas inmigrantes, y una crisis a la que el Gobierno de
España no sabe enfrentarse ni toma medidas eficaces, requiere
establecer iniciativas y acciones encaminadas a evitar brotes de racismos y
de xenofobia, porque, señorías, el empleo o la falta de
trabajo es el primer hacia la desestructuración familiar.

El empleo es el bien más preciado de toda
persona, es el elemento de integración social más, eficaz,
pero, a la vez, cuando el desempleo alcanza unas cifras tan sumamente
elevadas como las que se están alcanzando en España, puede
generarse cierto sentimiento erróneo y negativo con respecto a
quien, siendo extranjero, aún mantiene su puesto de trabajo, hecho
que ha de evitarse a toda costa desde las instituciones públicas.

Señor conseller, en este sentido, y ante la actual situación de
crisis económica y aumento constante de la desocupación, que
afecta de una forma más intensa a la población inmigrante
residente en la Comunitat Valenciana, ¿ha adoptado la Conselleria de
Inmigración y Ciudadanía algún tipo de medida para
prevenir posibles brotes de racismos y de xenofobia?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Bustamante.

Señor conseller.

El senyor conseller d'Immigració i
Ciutadania:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyors diputats.

Senyories.

Vullc agrair-li la seua intervenció i
també l'interés del Grup Parlamentari Popular per
abordar una qüestió com la integració dels immigrants i
de les persones en la nostra comunitat, sobretot en una comunitat com esta
que té unes característiques especials i que jo crec que amb
eixe interés pel seu grup, i me consta que també del senyor
diputat, s'expressa al mateix temps la sensibilitat per estes
qüestions.

Efectivament, com vosté assenyalava, estem en
una comunitat que té unes particularitats específiques que la
fan tindre una demografia singular en el context d'Espanya.
En els
últims anys, des de l'any 2000 fins a hui, en la nostra
comunitat, el fenomen de la immigració ha creixcut un 445%.
Tenim en
estos moments censats 882.
879 immigrants i estrangers, cosa que representa
el 17%.
Ninguna altra comunitat d'Espanya ha tingut un flux
immigratori d'estes característiques, exceptuant les Illes
Balears, que tenen una població molt més menor que la nostra.

Això fa necessari que se tinguen molt en compte
polítiques actives encaminades a la integració i a fer del
nostre marc de convivència una cosa on tot lo món se senta a
gust.
I, en eixe sentit, el govern de La Generalitat ha vingut actuant
d'una forma jo crec que molt correcta en els últims anys.

La primera consideració que jo crec que
és encertada sobre este particular, va ser la creació per
primera vegada en Espanya d'un departament que la seua
competència se centrava fonamentalment en els processos migratoris i
en la necessitat de propiciar la seua integració.

Després, crec que hem pogut també, en
l'últim temps, fer una sèrie de.
.
.
, crear un marc
normatiu que ha fet possible que les regles del joc estigueren perfectament
estipulades des del primer (ininte­l·ligible) .
.
.
.
La llei a què vosté ha fet
referència, d'integració dels immigrants a la nostra
comunitat, és la primera llei en Espanya d'estes
característiques, que ha continuat amb un pla director sobre la
immigració per a esta legislatura, en el que ha segut també
posar en marxa el fòrum valencià de la immigració i en
el que va ser la creació de la comissió interdepartamental de
la immigració per a intentar coordinar les distintes activitats dels
distints departaments de la Generalitat valenciana sobre este particular.

La creació de la conselleria i tot este marc
normatiu, i, al mateix temps, l'impuls d'estes
polítiques actives, jo crec que és l'expressió
clara del que ha segut el compromís del govern de La Generalitat per
a atendre, des d'un punt de vista solidari i des d'un punt de
vista humanitari, el que representa este fenomen demogràfic.

També dir-li que estes polítiques les
hem fet amb un ampli consens.
M'agradaria també fer
referència ací a la firma per primera vegada en Espanya del
primer pacte sobre la immigració, que van signar els sindicats
majoritaris en companyia de la representació de la patronal
valenciana i del mateix govern de la Generalitat valenciana.
I,
també, el pacte local per a la integració, que va ser
subscrit igualment, recentment, per la Generalitat valenciana, les tres
diputacions de la nostra comunitat, els tres principals ajuntaments i la
federació valenciana de municipis, a on hem volgut donar-li una
vessant estrictament municipalista a este fenomen i al que s'estan
adherint la resta de municipis de la nostra comunitat.

També assenyalar que estes polítiques
les estem procurant dur a terme en companyia i de comú acord amb els
agents econòmics i socials, ja que estem davant d'un fenomen
que requerix també de la societat valenciana en el seu conjunt.

I acabaré assenyalant el que és
també l'apropar estes consideracions de polítiques
concretes al fenomen a on més radica, que és en
l'àmbit municipal, que son les agències de
mediació per a la integració i la convivència social.
Tenim en estos moments la xarxa més important de tota Espanya amb
quaranta-cinc creades en quaranta-cinc municipis capçaleres de
comarca i en els principals municipis.

I volia acabar parlant del que vosté ha
assenyalat que enfront d'este fenomen demogràfic i dels fluxos
migratoris, les possibilitats que se puguera donar en la nostra comunitat
algun fenomen de racisme o de xenofòbia.
Tinc d'assenyalar
que, afortunadament, en la nostra comunitat no s'ha donat ningun
símptoma que siga destacable sobre este particular, i això
és mèrit, fonamentalment, de la societat valenciana, que
té molt arrelada en la seua forma de vore les coses, una
concepció molt tolerant, molt participativa, molt respectuosa amb la
diversitat tècnica i amb la diversitat cultural, i també per
les polítiques actives que hem pogut desenrotllar en els
últims temps.

I no obstant això, hem procurat també,
en totes estes polítiques que hem consensuat, ficar sempre un
apartat encaminat fonamentalment a previndre qualsevol indici de
polítiques o d'actuacions que anaren en contra d'este
model de convivència.
L'última d'elles, que jo
crec que ha representat un gran esforç, és també, per
primera vegada en Espanya, que hàgem firmat un acord que significa
un compromís per a previndre el que són la
discriminació interètnica i també el racisme i la
xenofòbia.
L'he firmat en companyia de la judicatura
valenciana, concretament, amb la fiscalia encarregada en el TSJ
d'estes qüestions, i amb una ONG, que és el Moviment
contra la Intolerància, que està especialitzada precisament
en la denúncia i en adoptar també actituds en contra
d'estes qüestions.

Per tant, estem parlant d'unes polítiques
que hem pogut desenrotllar en el marc.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señor conseller, vaya finalizando.

El senyor conseller d'Immigració i
Ciutadania:

.
.
.
de la nostra política, i també en
què hem previst les possibilitats que sorgira això, que,
afortunadament, no se dóna.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 496 al conseller d'Immigració i
Ciutadania, senyor Rafael Blasco Castany, sobre iniciatives per a fomentar
la participacio ciutadana, que formula el diputat senyor Salvador Cortes
Llopis (GP Popular) (RE número 36.
471).

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor conseller.

Pregunta número 496, formulada por el diputado
Salvador Cortes al conseller de Inmigración y Ciudadanía.

El senyor Cortes Llopis:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

La participación ciudadana es uno de los
elementos fundamentales de un estado democrático, entendiendo esta
como un elemento de comunicación, de información y de
colaboración con las instituciones públicas y con sus
representantes democráticamente elegidos.

Para el Partido Popular y para el gobierno de La
Generalitat, la participación ciudadana está considerada,
además, como una herramienta del desarrollo democrático.
Prueba de ello es que en esta legislatura el presidente Camps creó
la Conselleria de Inmigración y Ciudadanía que usted dirige
con tanto acierto y solvencia.

Una democracia viva y en constante desarrollo y en la
que lo que impera es la voluntad de los ciudadanos, ha de
instrumentalizarse no solo mediante los representantes políticos
legítimamente elegidos en sus distintos ámbitos, no solo con
las instituciones públicas conformadas al efecto, sino
también con aquellos colectivos ciudadanos interesados en la
constante mejora del entorno político-social en que desarrollan su
vida ellos y sus familias.

La participación ciudadana es esencial para la
buena gobernanza.
Usted lo sabe muy bien, porque es uno de los grandes
defensores de ella.
Más aún, incluso defiende el incremento
de las cuotas de participación directa con respecto a los colectivos
ciudadanos en políticas municipales.
Usted, conseller, propuso al Consell, e
impulsó, una de las leyes pioneras en España, la Ley 11/2008,
de 3 de julio, de La Generalitat, de participación ciudadana en la
Comunidad Valenciana, ley que ha dejado en la cuneta a todos los gobiernos
de izquierdas que alardean de sensibilidad social, porque, conseller, usted sabe muy bien que
la sensibilidad social no es, ni mucho menos, patrimonio de la izquierda.
Más aún, la izquierda aliena a los movimientos sociales
interfiriendo en ellos y adiestrándolos con doctrinas
políticamente decimonónicas que no tienen sentido y los
alejan del día a día de los ciudadanos elección tras
elección.

Para la izquierda, señorías, todo ha de
ser partido y todo, en su caso, ha de ser gobierno, alineando a la persona,
al individuo, y mediatizando los colectivos y las asociaciones ciudadanas
con el único fin de convertirlos en un puro instrumento para una
causa partidista y sectaria.

La izquierda tiene como máxima y premisa el que
los colectivos ciudadanos trabajen para un ideario político con un
único fin y objeto de utilizarlos en su ya conocida campaña
de agitación y propaganda.
Ya ven los resultados de esta idea
trasnochada y propia del siglo XIX, se han visto una vez más en los
resultados electorales del pasado domingo.

Señorías, los ciudadanos del siglo XXI
son libres, se sienten libres y tienen capacidad de análisis.
Además, son ellos los que deciden y los únicos que tienen la
soberanía para decidir sus representantes.
Es por todo esto por lo
cual le hago la siguiente pregunta: ¿podría decirnos
qué iniciativas se está impulsando desde su conselleria para fomentar la
participación ciudadana en el ámbito municipal?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Cortes.

Señor conseller.

El senyor conseller d'Immigració i
Ciutadania:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor diputat, moltíssimes gràcies
també per la seua intervenció i, sobretot, per la claredat
amb la qual vosté ha exposat les seues posicions, (veus i aplaudiments) cosa que li (inoïble) .
.
.
.
(Aplaudiments i veus)

Estos aplaudiments que vosté acaba de rebre,
perquè són generalitzats, són l'expressió
(veus) de la finura
amb la qual vosté ha sabut expressar-se i la grandea de mires que
té este grup que tinc a la meua esquena, que el recolza a
vosté perfectament.
(Veus i aplaudiments)

I això que ha fet una referència molt
curteta a això d'este diumenge passat, que pareix ser que
encara algú no ho ha entés, (veus) però, bé, (ininte­l·ligible) .
.
.
estos crits que fan ací darrere acostumen
normalment a fer el soroll que se desprén sempre de totes les
actuacions democràtiques quan u creu en la democràcia,
¿no?
, (veus)
que és molt respectuosa amb este tipus de coses.
Continuen fent
l'ona en una expressió clara del que representa (aplaudiments) la
intervenció que vosté ha fet.

Anem al tema.
Doncs, efectivament, jo crec que este
govern, el govern de la Generalitat valenciana, que està recolzat i
suportat fonamentalment pel Partit Popular, està fent des del primer
dia l'expressió del que té de ser la voluntat
d'ampliar el funcionament de la nostra democràcia i fer
possible que els ciutadans tinguen el protagonisme que els correspon en la
gestió dels assumptes públics.

No hem segut únicament innovadors en un marc
normatiu que és únic en Espanya, la llei de
participació ciutadana, que vam poder arreplegar el que eren els
criteris establerts per totes les directives més avançades
d'Europa, entre elles el llibre de la governança, de la bona
governança, de la Unió Europea, que l'hem incorporat al
que és les polítiques actives en matèria de
participació ciutadana a la nostra comunitat, sinó que hem
també desenrotllat un pla director de participació ciutadana
que compta amb huit àrees i amb més de setze activitats
concretes encaminades a fomentar la iniciativa dels ciutadans en la
intervenció dels assumptes públics.
I hem ampliat en una
sèrie d'assumptes relatius al que és
l'audiència ciutadana, els fòrums de consulta, els
jurats ciutadans, els programes de formació, la participació
ciutadana, les mateixes campanyes informatives, la creació
d'una xarxa d'entitats ciutadanes, que tenen com a objectiu
fonamental el, des de l'autonomia i la independència,
continuar treballant perquè els assumptes públics cada vegada
formen més part dels interessos i dels compromisos solidaris dels
ciutadans de la nostra comunitat.

En eixe sentit, també vullc dir-li que el pla
de ciutadania que tenim establert per a esta legislatura, està
desenrotllant-se gràcies també a les aportacions i el consens
de les més de huitanta entitats cíviques que formen part del
que és el marc en què s'està treballant en este
tipus de polítiques.

I dir-los també que n'hi ha una
consignació pressupostària important en el govern de La
Generalitat que està encaminat específicament a fomentar este
tipus d'actuacions.

Hi ha una última cosa que també volia
assenyalar, perquè jo crec que és una cosa inèdita en
allò que és el funcionament de les institucions espanyoles, i
ha sigut que la carta de bones pràctiques, que aprovà la
Generalitat valenciana, ha sigut consensuada en els principals ajuntaments
de la nostra comunitat, han sigut ja en més de cent-huitanta
ajuntaments aprovats en sessions plenàries, i això
està fent que hi haja una intervenció directa per part dels
ciutadans en allò que és el control dels pressupostos, en
allò que són les intervencions de les sessions
plenàries, i en allò que és, també, en les
aportacions, suggeriments i propostes per a enriquir el funcionament de la
vida municipal a la nostra comunitat.
En ninguna part d'Espanya
s'ha donat el fenomen que hi ha quasi dos-cents ajuntaments que hagen
assumit esta carta de bones pràctiques, que està inspirada en
les normatives europees, i que a la nostra comunitat està
generalitzant-se al conjunt dels ajuntaments de la nostra comunitat.

I acabar, dient-los, que també estem fent un
esforç perquè les noves tecnologies puguen estar
introduint-se per ampliar el que és la participació dels
ciutadans en els assumptes públics, la mateixa bústia del
ciutadà, la mateixa pàgina web i el portal de
l'immigrant estan fent possibles que de forma directa les persones,
els ciutadans, estiguen intervenint de forma directa suggerint propostes
perquè, després, tant els municipis com
l'administració autonòmica la puga recollir i passar a
formar part de les propostes que se fan des de
l'administració.

Per tant, jo crec que estem millorant la salut
democràtica de la nostra comunitat, estem incentivant i impulsant el
que és la participació ciutadana i això és el
que correspon a un govern, com el govern del Partit Popular, que
està absolutament convençut que a més de la
fórmula magistral on la participació se concreta, que
és en les eleccions -i este diumenge hem tingut una bona prova
d'allò que representa la sobirania popular-,
també estem incentivant perquè creguem que entre
elecció i elecció és molt important que els ciutadans
participen en la solució de tots aquells assumptes que els afecta
directa o indirectament en la seua vida.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 512 al conseller d'Infraestructures i
Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre la conversió en autovia
de la N-340, que formula el diputat senyor Jaime Mundo Alberto (GP Popular)
(RE número 38.
147).

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor conseller.

Pregunta número 512, formulada por el diputado
Jaime Mundo al conseller de Infraestructuras y Transporte.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Honorable conseller.

Senyores i senyors diputats.

Fa uns mesos, s'ha obert un debat i una
polèmica respecte a una de les carreteres que estan incloses dins
del protocol de carreteres del ministeri, que vam signar la conselleria i
el ministeri, respecte la conversió en autovia al seu pas pel terme
municipal de Castelló, d'allò que és el
traçat de l'actual 340.

Eixa proposta que, en un principi, se va debatre fa
uns mesos, va tindre el rebuig per part de la societat castellonenca
respecte el seu traçat i l'afecció que representava a
l'entorn d'allò que era l'ermita de la Magdalena
de Castelló.

Per tant, posteriorment hi han hagut unes converses i
la conselleria ha treballat en un pla per a aconseguir estudiar quina era
una possible nova alternativa per a eixa conversió d'autovia,
i, sobretot, pensant en altres servicis que podia prestar.
És
importantíssim el que parlem últimament sobre el tema
d'allò que és el corredor Mediterrani, amb una
infraestructura important, com és el port de Castelló, port
de Castelló que s'ha solucionat en un accés per la part
sud, i, en este moment, en l'accés per la part nord no estava
solucionat, tenim un ramal que se quedava sense solució.

I en la proposta o en el tema que estem estudiant en
este moment, d'alguna forma tractem, fonamentalment, de donar-li
solució amb eixe accés d'allò que és
l'accés al port de Castelló i connexió amb
allò que són una nacional 340 cada vegada més
vinculada a un trànsit de mercaderies des del port fins el que
serà el corredor Mediterrani, fins el que siguen infraestructures
com l'autovia de la Plana i altres connexions importants per al
desenrotllament i el treball de la nostra economia.

Últimament, ha aparegut la proposta per part de
la conselleria, i, indubtablement, ha rebut el recolzament per part de
l'Ajuntament de Castelló, per part de la diputació, i,
últimament, estem veient dia a dia que la societat civil i la
societat econòmica, les entitats econòmiques com la Cambra de
Comerç, recolzen la proposta de la conselleria en eixe aspecte.

Per tant, davant la tramitació que puga tindre
en un futur, ja que és una obra que correspon fer al ministeri, ja
que està -repeteixo, el que dia al principi- dins
d'eixe protocol de carreteres signat amb el ministeri i la
conselleria per a l'any 2005, des d'este grup li volem
manifestar i volem que se'ns done compte de per què la
Conselleria d'Infraestructures i Transports ha elaborat eixa
alternativa a la conversió de l'autovia, de la nacional 340,
al seu pas per Castelló, (inintel·ligible) .
.
.
pel ministeri.
Què ha sigut, per tant, el
que ha motivat la conselleria per a poder-la realitzar i quins són
els motius que, en definitiva, impliquen que siga eixa proposta adequada
per als interessos de la província de Castelló?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Señor conseller.

El conseller d'Infraestructures i Transport:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señoría.

La alternativa parcial de trazado para la
conversión en autovía de la nacional 340 -a la que se
refiere su señoría- tiene su origen en un estudio
preliminar que se ha elaborado, por parte de la Conselleria de
Infraestructura y Transporte, para un acceso al puerto de Castellón,
el acceso norte concretamente, al que hacía usted referencia.

Su señoría sabe que el Consell tiene
competencias de planificación sobre la red viaria de la Comunidad
Valenciana, con independencia de quién sea la administración
titular de las vías o la encargada de llevar las obras a cabo.

Asimismo, es conocido el esfuerzo de la conselleria que está
desplegando para que la estrategia logística en referencia, a la
estrategia logística de la Comunidad Valenciana, una política
que tiene como elementos clave la potenciación de los puertos de
interés general valencianos y la mejora de accesos y conexiones,
tanto viarias como ferroviarias, procurando una mayor interrelación
de las infraestructuras de transporte y la entrada y salida de
mercancías.

En este contexto, hemos estudiado las conexiones
viarias actuales del puerto de Castellón y apostamos por un nuevo
acceso al mismo por el norte.
Así, estimamos que el lugar donde
dicho acceso norte enlazaría mejor y daría mayores opciones
de servicio a la red viaria es la actual nacional 340.

Al mismo tiempo, todos sabemos que el ministerio
-como muy bien ha dicho usted- está trabajando en la
redacción de un proyecto de conversión en autovía de
la nacional 340, cuyo trazado genera controversia en los sectores de la
sociedad civil de Castellón por su proximidad a la ermita de la
Magdalena.

En este sentido, el estudio de la conselleria de un acceso norte al
puerto de Castellón y de su mejor conexión con la red viaria
de la zona, ha traído como derivación su entronque con la
Nacional 340 en una zona que permitiría desdoblar en autovía
un tramo de la actual carretera como alternativa del trazado al proyecto
del ministerio.
El proyecto del ministerio, en ese tramo, es un proyecto de
15 kilómetros y nosotros estamos hablando de un proyecto de 4
kilómetros que afectaría a este proyecto.

Con este estudio preliminar que hemos realizado, hemos
llegado a la conclusión de que se potencia la accesibilidad al
puerto de Castellón -que es lo que pretendíamos-,
se mejoran las comunicaciones con la AP-7, con la autopista de peaje y con
la zona norte de la ciudad, habría una nueva entrada a la ciudad por
la zona norte, desde la nacional 340, se minimiza el impacto sobre el
territorio, ya que la solución que vamos a proponer, o que se ha
propuesto al ministerio, aprovecha también la actual nacional 340 en
mayor medida que la opción que plantea el estado.
También se
mejora la capacidad del enlace, del acceso, al puerto con la nacional 340,
que se podría ampliar fácilmente en el futuro si lo
incrementara así, si se incrementara o hubiera más demanda de
tráfico por parte del puerto, también el trazado de la
autovía de la nacional 340 se alejaría del entorno de la
ermita de la Magdalena, que es la que le inquieta a la sociedad civil,
principalmente.
Y, finalmente, el coste de ejecución de la nueva
alternativa es muy similar a la alternativa actual del ministerio, incluso
podría ser menos costoso.

En síntesis, el acceso norte estudiado por la conselleria no solo supone
una clara mejora a las conexiones portuarias, sino que conectaría
con la nacional 340 un sector que permitiría convertir en
autovía el tramo que discurre al este de la AP-7, desde el enlace de
la autopista hasta más allá de la Magdalena donde
volvería a conectar con el trazado inicial de la nueva
autovía del ministerio al oeste de la AP-7.

Dadas estas circunstancias, a partir del
espíritu de colaboración que mantiene el gobierno valenciano
con todas las administraciones públicas, en este caso con la
administración del estado, y, teniendo en cuenta, también,
que se está haciendo refiriendo al protocolo de carreteras del 2005,
y esta carretera volvería a ser de titularidad nuestra una vez
ejecutada la obra, pues, le hemos trasladado al ministerio esta nueva
alternativa para que estudie técnicamente nuestra propuesta.

También he aprovechado, en la última
visita mantenida con el secretario de estado para explicarle esta nueva
alternativa, y me ha dicho que la estudiarán con todo
interés.

Esperemos que sea aceptada por ellos.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 513 al conseller d'Infraestructures i
Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre el desenvolupament de les
infraestructures gasistes, que formula el diputat senyor Antonio Lorenzo
Paredes (GP Popular) (RE número 38.
148).

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor conseller.

Pregunta número 513, formulada por el ilustre
diputado señor Lorenzo al conseller de Infraestructura y Transporte.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Honorable conseller.

Dentro del sector energético de nuestra
comunidad es de vital importancia el gas.
Éste supone uno de los
más importantes motores dentro de la economía y el consumo en
los hogares, como por su influencia en los demás sectores
económicos y productivos de nuestra región, fundamentalmente
en la industria, el servicio y el transporte, siendo estos los mayores
consumidores de esta energía y, por supuesto, generadores de riqueza
en esa misma medida.

Igualmente, el desarrollo de proyectos impulsores, que
tanto las compañías suministradoras como la propia Agencia
Valenciana de Energía, vienen poniendo en marcha y suponen un gran
apoyo y un gran servicio a disposición de todos los sectores
beneficiados -y anteriormente citados-, teniendo en cuenta que
los flujos energéticos de la comunidad, tanto en energías
primarias como en las finales, el gas supone un gran porcentaje del total
de las mismas.
Entendiéndose como una de las energías
más importantes y sobre la importancia que nos consta y el buen
hacer e impulso que por medio de esa conselleria,
que usted representa, se viene haciendo, dentro
del apartado energético, nos podría también indicar lo
relativo a las infraestructuras gasistas que nuestra comunidad, como en
pocas, muchas, se viene haciendo.

También nos consta el interés de la conselleria en facilitar los
medios necesarios dentro de su responsabilidad y poder así facilitar
todos los procesos y servicios, tanto para el transporte como para la
distribución del gas, teniendo en cuenta, en todo momento, que su
distribución se pueda llevar a cabo en las zonas más
desfavorecidas.

Por todo lo anteriormente indicado, y,
entendiéndose el gas en estos momentos como una fuente de
energía de las más importantes para el desarrollo
económico de la Comunidad Valenciana, conscientes de esta
relevancia, honorable conseller, ¿nos podría usted indicar qué
estrategia y actuaciones está llevando a cabo la Conselleria de
Infraestructuras y Transportes para el desarrollo de las infraestructuras
gasistas en la Comunidad Valenciana?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Señor conseller.

El senyor conseller d'Infraestructures i
Transport:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señoría, el gas natural es una fuente de
energía cuyo desarrollo cuenta con el firme respaldo del Consell,
este respaldo tiene su fundamento en las ventajas cualitativas del gas
natural, más limpio y respetuoso con el medio ambiente, frente a
otros combustibles fósiles.

Conscientes de su importancia, La Generalitat ha
impulsado puntos de entrada de gas natural en nuestro territorio.
Así, en los últimos años hemos pasado de contar con
dos puntos de entrada de gas natural, a través de las plantas
regasificadoras de Barcelona y Cartagena, y su transporte por el gaseoducto
del eje del Mediterráneo, a disponer de cuatro puntos de entrada,
dos nuevos.
Y estos dos nuevos puntos de entrada son, en concreto: la
conexión del gaseoducto procedente del Magreb con la comunidad, a
través del ramal de Alcázar de San Juan-Montesa, que se
inauguró en el 2008; y la planta regasificadora de Sagunto, que se
puso en funcionamiento en el 2006.
Por cierto, esta planta con las
ampliaciones previstas, tendrá capacidad para regasificar el 20% de
todo el consumo de gas en el estado.

El hecho de duplicar el número de puntos de
entrada de gas a nuestro territorio garantiza el abastecimiento de este
combustible que representa el 28% del total de energía demandada en
la Comunidad Valenciana.
Este porcentaje, por cierto, es muy superior a la
media española, que está alrededor del 21%.

En este sentido, la comunidad presenta una estructura
energética más parecida a la Unión Europea que al
conjunto español, ya que utiliza fuentes de energía menos
contaminantes.

Por otra parte, se va a duplicar el actual ramal
Paterna-Tivissa, con lo que reforzará de forma muy significativa el
suministro principalmente de la zona de Valencia y Castellón.
Asimismo, con la construcción del gaseoducto Denia-Ibiza se
posibilitará el suministro de gas natural a las Islas Baleares.

Otro de nuestros objetivos prioritarios, de La
Generalitat, en materia gasista, es extender el suministro de gas natural a
aquellas áreas de nuestro territorio que no disponen de esta
energía.
A través del Plan de gasificación 1995-2007,
La Generalitat ha favorecido el acceso de los municipios de la comunidad al
gas natural.

En este periodo y en colaboración con la
empresa Gas Natural, se han construido 36 gaseoductos de
distribución; en la actualidad son 167 municipios de la comunidad
los que disponen de gas natural y más de 3.
300.
000 habitantes tienen
la posibilidad de utilizar este combustible.

Con el objetivo de continuar extendiendo el gas
natural de una forma ordenada y facilitar su acceso al mayor número
de ciudadanos y empresas valencianas, la Conselleria de Infraestructuras y
Transporte aprobó a finales del 2008 una orden de ayudas para
impulsar entre las empresas gasistas la presentación de nuevas
propuestas sobre infraestructuras que resulten prioritarias y adecuadas
para el desarrollo eficiente de la distribución en transporte de gas
en el ámbito de al comunidad.

Entre las propuestas presentadas a La Generalitat
hemos seleccionado un total de nuevos gaseoductos prioritarios, cuya
construcción va a suponer una inversión total de alrededor de
36 millones de euros.
En total se van a desarrollar cinco nuevos
gaseoductos en Alicante, dos en Castellón y otros dos en Valencia.

Estas actuaciones posibilitarán el acceso al
gas natural de nuevos 37 municipios con una población de más
de 470.
000 habitantes; en total, sumando los 3.
300.
000 más
éstos, estaremos cerca.
.
.
, en condiciones de abastecer a casi
3.
800.
000 habitantes aquí en la Comunidad Valenciana.
Como ven, un
altísimo porcentaje.

Por tanto, señorías, estamos impulsando
las infraestructuras necesarias para que los valencianos podamos disfrutar
de una fuente de energía económica y limpia como es el gas
natural, cuyo uso, tanto en el sector doméstico como en el sector de
servicios -y me refiero a hoteles, comercios y restauración,
etcétera-, se ha incrementado en torno al 25% en los
últimos años.

Nada más.
Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 329 al conseller de Sanitat, senyor Manuel
Cervera Taulet, sobre les directrius de l'Estratègia nacional
de salut mental, que formula la diputada senyora Rebeca Soler Cejudo (GP
Socialista) (RE número 29.
577)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor conseller.

Pregunta número 329, formulada por la diputada
Rebeca Soler al conseller de Sanidad.

La senyora Soler Cejudo:

Gracias, señor presidente.

Señor Cervera, en sus últimas
comparecencias en esta cámara a propósito de ser interpelado
en materia de salud mental, usted se ha referido a la estrategia nacional,
sabe que es la estrategia elaborada por el Ministerio de Sanidad y
consensuada y aprobada por todas las comunidades que están
representadas en el consejo.

Usted sabe que todos los planes y programas que
impulsa la administración central vienen acompañados de
financiación para ejecutar acciones y facilitar a las consellerias implicadas el
cumplimiento de los objetivos marcados.

A finales del año pasado, el ministerio libraba
una transferencia económica de un importe de unos 542.
000 euros
-unos 90 millones de las antiguas pesetas- para ejecutar unos
proyectos muy concretos.

La pregunta es: ¿de qué manera se
está aplicando dicha estrategia?
Y, ¿qué concreciones
nos puede aportar sobre la ejecución de estos proyectos?

Muchas gracias.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Soler, como sabe su
señoría, la Estrategia nacional en salud mental del sistema
nacional de salud fue aprobada en el consejo interterritorial en el 2006,
diciembre, y se estructura en seis grandes líneas.
Voy a intentar
ser lo más concreto posible, y me va a servir de hilo conductor para
ir explicando lo que usted me ha preguntado.

La primera línea, la primera (inintel·ligible) .
.
.
promoción de la salud mental, prevención de la enfermedad y
erradicación del estigma social a las personas con trastorno mental,
la conselleria ha
impulsado varias iniciativas en esa sintonía con las directrices
marcadas por la OMS.
Debo destacar la promulgación de dos
órdenes correspondientes al ejercicio 2007 y 2008, (so per interferència d'un mòbil) que recogen ayudas por valor de 520.
000 euros.

Además, la Conselleria de Sanidad va a seguir
impulsando el proyecto de detección e intervención precoz del
trastorno de la conducta alimentaria, DITCA, que ofertamos a todos los
centros educativos en la ESO.
Y también quisiera referirme a los dos
foros de participación de salud mental que se han orientado a
pacientes, familiares y profesionales bajo los lemas «Estoy cerca de
ti», uno, y «Salud mental y medios de
comunicación», otro.

La segunda línea de esa estrategia, por lo que
respecta a ella, atención a los trastornos mentales, le digo que,
186 unidades de todo tipo destinamos para atender a medidas asistenciales
de salud mental: 70 unidades de salud mental a adultos, 20 unidades de
salud mental a infantil y adolescentes, 39 en conducta adictiva, 19
unidades de hospitalización psiquiátrica, 8 hospitales de
día, 5 unidades de alcohología y 3 de media y larga estancia.

Nuestra dotación en camas de hospitales de
agudos son 322, a las que habría que añadir 116 de media y
larga estancia y 20 disponibles en unidad de trastornos de conducta
alimentaria, UTCA, y 19, las unidades de ingreso hospitalario a infantes y
adolescentes; en total, 477.
Por último, mencionar las 143 plazas
disponibles en nuestros ocho hospitales de día.

En lo que concierne al proceso de transferencia e
integración de los recursos humanos, he de destacar que los.
.
.
,
2007 y 2008 hemos podido culminar dicho proceso, se han transferido 245
efectivos humanos, de los cuales 62 son psiquiatras y dos, médicos
de conductas adictivas.

En la actualidad, la plantilla de psiquiatras asciende
a 314, mientras que hace años eran solamente 100.
Y en materia de
ayudas, el esfuerzo económico realizado también ha sido
notable, este esfuerzo se cifra en más de tres millones de euros que
se reparten entre 2007 y 2009, en concreto, 3.
444.
700 euros.

La tercera línea de estrategia que se orienta a
la mejora de la coordinación intrainstitucional e
interinstitucional.
En él es básico el papel
desempeñado por el Consejo Asesor de Salud Mental compuesto por
sociedades científicas, representación de la salud mental,
administración sanitaria, colegios, profesionales y otras
instituciones representativas.

Gracias a ese consejo asesor en el 2008 se
inició la cartera de servicios, se está en estrecha
colaboración con la Conselleria de Bienestar Social, con el objetivo
que las personas con enfermedad mental se beneficien de una sinergia y
coordinación entre ambos sistemas, sanitario y social.

Y, próximamente, le anuncio, el día 18
de junio vamos a presentar el protocolo de actuación para el ingreso
involuntario en unidades de psiquiatría, que lo vienen demandando
asociaciones de pacientes y familiares, y un documento de
coordinación de servicio sanitarios y sociales para la
atención a personas con trastorno mental grave de curso
crónico.

La cuarta línea de la estrategia,
formación del personal sanitario, atiende a esa formación en
la Conselleria de Sanidad a través de la Escuela Valenciana de
Estudios para la Salud.

La quinta línea, en lo que se refiere a
investigación en salud mental, la conselleria ha creado dos líneas de subvención por
valor de 116.
100 euros, destinadas a financiar la investigación y
realización de estudios de carácter práctico con el
fin de mejorar la salud mental.

La sexta línea, sistema de información y
evaluación, a fecha 1 de mayo de 2009, el 64,15% de las unidades de
salud mental tienen ya implantado el sistema de información
asistencial, SIA, el sistema de información ambulatorio.
Dicho
sistema integra, por ejemplo, la citación de pacientes o historia
clínica única electrónica, considerando al enfermo
mental igual que otro tipo de patología.
Nuestra intención es
que antes de que termine el ejercicio, dicha implantación haya
culminado.

En definitiva, señoría, el Consell se ha
propuesto mejorar a lo largo de esta legislatura todos aquellos
estándares que determinan calidad y eficiencia a un servicio
público que todos consideramos esencial como es la atención a
las personas con problemas de salud mental.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Señora Soler.

La senyora Soler Cejudo:

Gracias, señor conseller.

Desde luego, es absolutamente comprensible que usted
venga aquí, cada vez que se le exige su comparecencia, para
ofrecernos un estadillo de cuestiones realizadas, de nuevos dispositivos,
de.
.
.
, En fin, ¡faltaba más!
, usted administra el
patrimonio de cinco millones de valencianos y, por tanto, sería
escandaloso que usted pasara por aquí y no diera cuenta de una sola
inversión, de un proyecto nuevo.
.
.
, aun así podría
recriminarle, no sólo con uno, sino con -yo
diría- muchos argumentos, que no hace todo lo que puede, ni
mucho menos todo lo que debe.

Y sólo voy a destacar el nulo interés de
su gobierno en salud mental en base a que presupuestan mal, se
autoenmiendan sus cuentas, ni tan siquiera son capaces de cumplir esos
presupuestos enmendados, porque no completan su ejecución y, para
mayor gloria, los desnaturalizan con continuas y despiadadas modificaciones
de crédito, partidas que se esfuman y si te he visto no me acuerdo.

Pero no estamos aquí para hablar de una
interpelación en materia de salud mental, sino para hablar de una
cuestión muy concreta, de una cuestión extraordinaria, que
precisamente promueve el estado, porque está demostrado que sus
políticas autonómicas en la materia no han mejorado la
situación de los enfermos que padecen trastornos mentales graves en
esta comunidad los últimos 14 años.

Señor conseller, usted me ha leído, me ha leído a la
perfección una carta que se le fue requerida a la directora de
Asistencia Sanitaria, una carta que le fue requerida por el Síndic
de Greuges, y usted me ha leído literal el contenido de esta carta.

Desde luego, si vemos y lo analizamos, nos damos
cuenta de que usted no ha gastado un sólo euro en programas
relacionados con esa estrategia y se ha limitado a mencionar esas
líneas presupuestarias ordinarias aquí, en este documento,
líneas de su conselleria, incluso remontándose -y lo ha dicho usted en
su intervención- a anteriores legislaturas, como el proyecto
de detección de trastornos de la conducta alimentaria, un programa
que -como bien ha enumerado usted- tuvo lugar en el 2002.

Y de nuevo tengo que mencionarle una carta
también del señor Rosado, su secretario autonómico,
una carta del 3 de marzo de 2009 que tampoco tiene desperdicio.
Desde
luego, preguntado por el tema, se limita a enumerar proyectos sin
más, que curiosamente coinciden con la literalidad en que viene
el.
.
.
-perdón- la estrategia nacional.
Y yo tengo
que decirle, señor Cervera, que esto pinta mal.

Le pedimos aquí que explique esas
contradicciones y que explique cómo se han ejecutado esos proyectos
que le piden desde la estrategia nacional; cuándo y quiénes
los ha desarrollado.
Desde luego, yo creo que no es tan difícil
esto.
Le pido que explique de qué manera se han aplicado las
directrices de la estrategia, porque esta información va a resultar
esencial para poder realizar una evaluación en condiciones, una
evaluación de cómo se está desarrollando en esta
comunidad.

Me consta que esa evaluación les ha sido
requerida por el ministerio, les han pedido que complementen un
cuestionario.
Desde luego, me preocupa mucho la forma en que habrán
cumplimentado dicho cuestionario, si usted aquí es incapaz de
ofrecer más información al respecto, toda la
información que le estamos solicitando.

Sólo puede haber una explicación: que
tiene esa información y que no nos la quiere dar o que no la tiene.
Y si no la tiene, podemos afirmar que usted está estafando, ya no
sólo al ministerio, sino a todos los valencianos y valencianas y, en
especial, a aquellos que sufren en sus carnes el problema de la enfermedad
mental.

Fíjese, hace escasas semanas, el 27 de mayo,
este grupo parlamentario pedíamos la comparecencia de la directora
general de Asistencia Sanitaria, precisamente, la que firma esta carta que
le he mencionado, y a la que usted se ha acogido en su intervención,
para que diera explicaciones precisamente de ésta y de otras
cuestiones importantes que afectan a la problemática de la salud
mental.

Sus colegas de grupo parlamentario, sus colegas del
Grupo Popular lo impidieron con sus votos, aunque sin explicar el
porqué de la negativa.
Por eso es importante que usted, hoy,
aquí y ahora, informe como toca de esta cuestión que le
plantea esta diputada, explique y concrete cada uno de los proyectos,
cuándo, cómo, dónde, quién se ha beneficiado de
ellos y -lo más importante- qué importe les ha
costado y qué han financiado a costa de este dinero que viene del
ministerio y que ustedes, desde luego, aquí no han ofrecido ninguna
explicación.

Muchas gracias.
(Aplaudiments
i protestes)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias,
señora Soler.

Señor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, presidente.

Lo primero que quiero concretarle es que yo no estafo
a nadie, señora diputada, lo primero.

Lo segundo, que me haga usted una pregunta sobre
estrategia y le he concretado línea por línea, pero usted es
lo mismo que le concreten, que no.

Pero si usted habla de evaluación, le
diré que el informe de evaluación de Estrategia en salud
mental del Sistema Nacional de Salud del ministerio, que actualmente recoge
datos provisionales de 2008, dice, esa evaluación del ministerio,
que somos la comunidad que más intervenciones de promoción en
salud mental estamos realizando en toda España, de las pocas que
realizan intervenciones de promoción de salud mental en medios de
comunicación, la comunidad que más intervenciones de apoyo
realiza en atención primaria y la segunda que más proyectos
de investigación financia, según la fuente que acabo de citar
del ministerio.
Pero a usted eso le es igual.

Señoría, no me puede negar el esfuerzo
que estamos realizando.
Y algún dato le voy a dar.
Cuando ustedes
estaban en 1995 gobernando sólo había 10 unidades de salud
mental y ahora hay 70; ninguna infantil y ahora hay 20, y ningún
hospital de día.
.
.
, 2, perdón, y ahora hay 8.

Si nos comparamos con otras comunidades, según
los datos del Ministerio de Sanidad, se desprende que la Comunidad
Valenciana está por encima de la media nacional en dispositivos
sanitarios ofertados para la atención de pacientes con enfermedad
mental.

Señoría, todo este esfuerzo, no
sólo en recursos, sino también en organización y
coordinación, denota, ni más ni menos, el alto nivel de
compromiso que la actual (inintel·ligible) .
.
.
asumir en materia de salud mental y que a usted le
es igual, y que además usted replica independientemente de lo que yo
le vaya a contar.

Muchísimas gracias.

Pregunta 402 a la consellera de Cultura i Esport,
senyora Trinidad María Miró Mira, sobre despeses de vehicles
de la Conselleria de Cultura i Esport, que formula la diputada senyora Ana
Isabel Noguera Montagud (GP Socialista) (RE número 31.
213).

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor conseller.

Pregunta número 402, que formula la ilustre
diputada señora Noguera, a la consellera de Cultura y Deporte.

La senyora Noguera Montagud:

Sí, buenas tardes.

Señora consellera, ¿cuántos vehículos comprados o
alquilados existen en los distintos departamentos o secciones de la conselleria?
¿Y qué
otros gastos extraordinarios se han efectuado en estos departamentos o
secciones?

Gracias.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta segona,
Isabel Escudero Pitarch)

La senyora vicepresidenta segona:

Cuando quiera, señora consellera.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Gracias, presidenta.

Señora Noguera, la Conselleria de Cultura y
Deportes no ha comprado ni alquilado con uso regular ningún
vehículo para sus departamentos y secciones.

Respecto a los vehículos que utilizamos los
altos cargos de la conselleria, hay uno para uso propio de la consellera y otros tres para el resto de los altos cargos que,
como bien sabe, son seis personas.
Estos vehículos se solicitan
cuando las necesidades del servicio lo requieren y son asignados para ese
servicio en concreto.

Y esta misma pregunta se la he contestado ya en dos
ocasiones por escrito.

Y respecto a los gastos extraordinarios que usted
menciona, pues lamento la extrema ambigüedad con que lo formula.
Por
lo tanto, no le puedo responder con exactitud.

Muchísimas gracias.

La senyora vicepresidenta segona:

Señora Noguera, cuando quiera.

La senyora Noguera Montagud:

Sí.
Señora consellera, la verdad es que
esperaba cualquier cosa menos esa respuesta, porque dice que ya me la ha
contestado por escrito, pero no coincide ni siquiera con lo que me ha
contestado por escrito.

Mire, a mí empieza a preocuparme mucho las
formas y el fondo de su conselleria.

En primer lugar, dice usted que no hay coches ni
alquilados ni comprados.
El 17 de febrero nos enteramos, y además
usted así lo ratifica también en una respuesta, que la
Dirección General de Libros y Archivos alquiló un coche de
lujo, un Mercedes con chofer, para los desplazamientos de la directora
general, que además se pagaban con gastos a la caja fija, una caja
fija que usted misma me contestó que no tienen consideración
de gastos a justificar -lo pongo entre interrogantes porque no
sé qué quiere decir- y que ascienden a más de
300.
000 euros los gastos que una directora general del Libro tiene a su
disposición.
Contestado por usted.

La segunda cuestión.
El 18 de febrero,
día siguiente, nos enteramos que Teatres compra un Mercedes para los
viajes de la directora general.
Usted misma dice, y así lo dice
públicamente y me lo contesta, que esto es una inversión.
Supongo que cualquier compañero de Economía le habrá
dicho que comprar un coche no es ninguna inversión.
Y además
no creo que lo hiciera con intención de colaborar con el sector del
automóvil.

Pero es que esto lo enmarcamos en la denuncia que
presentan los conductores sobre la mala utilización que los altos
cargos hacen y el exagerado número de horas extras.
Denuncia que
está en manos de Inspección de Trabajo.
Y ahí nos
enteramos de que la directora del IVAM encabeza el uso, ya ni de alquiler
ni de compra, sino el uso de un vehículo y chofer a tiempo completo,
no sé si para darle vueltas alrededor del IVAM, sinceramente.

Pero, claro, yo le pregunto cuántos más
hay en esa situación y qué es lo que usted no ve o no conoce.
Y me dice que no los conoce.
¿Pero de quién copian el
ejemplo?
¿De usted?
Porque cuando sale la denuncia de los propios
conductores sobre el mal uso y abuso del coche oficial, resulta que usted
está a la cabeza, sobrepasan el doble la media de las horas extras
del resto de sus compañeros.

¿Y por qué viajan tanto?
¿Y me
dice usted que no alquilan coches, que no compran coches, que no utilizan
coches?
¿Para qué viajan tanto?
Supongo que tendrá que
ser alguna cuestión de gestión.
No, no me digan que es para
visitar bibliotecas y archivos, que puedo asegurarle que para eso no es.
Hasta tan tonta no soy, ¿eh?
, que no acabo de nacer, tanto no es.

Mire, la directora del IVAM lo que merece es un
rapapolvo por la agonía en la que ha situado al IVAM y no un coche
oficial de uso personal.
La directora de Teatres está remodelando el
área -dice ella-.
Remodelar el área es acusar que
según la crisis económica no tiene dinero y tiene que cerrar
salas, porque no puede pagar el alquiler, pero compran Mercedes.
Resulta
que no se ha podido celebrar el Día Mundial del Teatro, que
significaba una gala en el Teatro Principal, porque no había dinero
para pagar a los premiados.
Supongo que eso lo sabe usted.
Por cierto, eso
sí que fue un ridículo enorme, la única
institución de todo el mundo que no ha celebrado el Día
Mundial del Teatro.

Pero vamos a la directora general del Libro, la
joya de su corona.
No tiene dinero para comprar libros en bibliotecas.
No
tiene dinero para firmar el convenio con el Ministerio de Cultura.
No tiene
dinero ni siquiera para pagar las deudas de la Feria de Libro antes de su
inauguración.
Y cuando ahora se publican, la semana pasada, las
ayudas al sector, a editores, escritores, libreros, resulta que en el
presupuesto de 2009, que usted se comprometió con una cantidad nada
extravagante ni exorbitada de 900.
000 euros, se rebaja un 50% en las ayudas
que usted acaba de publicar, 463.
000 euros.
Un 50%.
Fíjese, casi,
casi lo que la señora directora general se gasta en la caja fija,
que son los gastos que yo le pregunto y que me gustaría que usted
detallara.
¿Cómo es posible que haya dinero para gastos de
caja fija y no los haya para las ayudas al sector?
Supongo que usted no
habrá consensuado este recorte con el sector ¿verdad?
¿No tendrá tanta cara dura de decirme que eso también
lo concensúa, los recortes de un 50%?

Porque las ayudas a la producción editorial en
valenciano, lo digo por si le suena el valenciano esta mañana, han
sido de un 71%.
Los escritores han presentado un manifiesto público
de denuncia contra su conselleria.
Los editores han hecho una nota de prensa diciendo que las
ayudas llevan una década congelada.
Ésta es su
gestión.

Mire, señora consellera, el presidente Camps la puso ahí para tener una conselleria propia, no en
coma permanente.
Así que a ver si después del triunfo
electoral viene la tan anunciada remodelación de gobierno, y usted,
sinceramente, creo que merece un descanso.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer,
Antonio Clemente Olivert)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Noguera.

Señora consellera.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Muchas gracias.

Señora Noguera, continúa usted en la
política de difamación continuamente, y así le va, y
así le va.
Y como además usted no ha gobernado nunca ni
aquí, ni allá, ni allá y en ninguno de los sitios
donde ha estado, no sabe lo que es trabajar y no sabe lo que es hacer
kilómetros recorriendo la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Y si trabajase un poquito más formularía
las preguntas como es debido, ¿eh?
, afinando y no preguntando cosas
ambiguas.
Y después quiere que le conteste lo que usted quiere que
le conteste.
Y mezcla, como siempre, unas cosas con otras.

Pero, bueno, si usted lo que quiere es tener
información sobre los organismos dependientes de esta conselleria pregunte eso
única y exclusivamente, y fíjese ahí.

Yo le tengo que decir que todos estos organismos
tienen consejos rectores, consejos de administración, patronatos,
que aprueban todo y que hay un control absoluto y riguroso.

Las ayudas al sector editorial esté usted bien
segura que la Dirección General de Libro va a destinar a estas
ayudas el cien por cien de lo que tiene presupuestado.

La fijación que tiene usted con la directora
general del Libro, que no sé a qué es debido, le tengo que
decir que, por ejemplo, en el año 2008 realizó 43
desplazamientos de actos oficiales, de los cuales 37 fue con su coche
particular y 6 tuvo que alquilar un coche.
Porque, como le he dicho en mi
primera intervención, hay 6 altos cargos para 3 coches.
Y usted
debería de saber que los alquileres de coches con conductor para los
altos cargos, que se tienen que alquilar en algunas ocasiones, requieren
por ley unos requisitos.
Si son coches grandes, no todas las marcas de
coches disponen de coche con conductor.
Por lo tanto, no tergiverse las
cosas y confunda a la opinión pública una vez más.

Desde luego Zapatero no utiliza.
.
.
, no le hace
falta alquilar coches, porque utiliza el Falcon para ir a viajes privados y
viajes de trabajo, es decir, (remors) que él no tiene problemas con esto.
Pero usted vaya
difamando, vaya difamando.
(Remors)

También le tengo que decir que este tema,
señora Noguera, como muchos de los que usted trae aquí, no le
interesan en absoluto a los ciudadanos.
A los ciudadanos lo que les
interesa es que trabajemos, es vernos trabajar, que es lo que está
haciendo el gobierno valenciano y todos los diputados que han estado
durante mucho tiempo de arriba a abajo por toda la comunidad trabajando
codo con codo con los ciudadanos de esta comunidad y diciendo el trabajo
que se está desarrollando a través de este gobierno y con el
presidente Camps a la cabeza.

Mientras tanto ustedes han estado difamando y echando
por tierra todo nuestro trabajo.
Pero le tengo que decir que así les
ha ido en las urnas.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 511 al conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, sobre l'abocador del Garrut, que formula el diputat
senyor Francesc Signes Núñez (GP Socialista) (RE
número 38.
003).

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora consellera.

Pregunta número 511, formulada por el ilustre
diputado señor Signes al conseller de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda.

Señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Sí, senyor conseller, si li pareix,
vosté i jo no anem a parlar de Zapatero ni de les eleccions del
diumenge, anem a parlar de residus.

La fiscalia, a través d'un auto, ha demanat set anys de
presó i huit d'inhabilitació per a càrrec
públic al vicepresident de la Diputació de Castelló,
vicepresident segon, per permetre presumptament en la seua etapa
d'alcalde de la Vall d'Uixó el vessament de residus
perillosos en el Garrut.

Senyor conseller, quines accions de control va
efectuar la Conselleria de Medi Ambient sobre l'esmentat abocador del
Garrut de la Vall d'Uixó durant el període referit a
l'esmentat acte de la fiscalia?

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Signes.

Señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Signes, como usted sabe, el vertedero del
Garrut está clausurado y sellado.
La Conselleria de Medio Ambiente,
con una inversión de 1,7 millones de euros, ha restaurado
ambientalmente toda la zona en la que durante décadas ha estado
funcionando este vertedero.

También usted sabe perfectamente que este
vertedero ha estado funcionando durante muchos años, ha estado
funcionando bajo la autoridad de diferentes gobiernos locales y gobiernos
autonómicos, tanto del Partido Socialista como del Partido Popular.
Incluso ha estado funcionando, si no recuerdo mal, durante el
período en el que usted fue secretario general de Medio Ambiente.

El funcionamiento de este vertedero es muy anterior a
la entrada en vigor del Real decreto de 2001, de 27 de diciembre, por el
que se regula la eliminación de residuos mediante su depósito
en vertederos, y también es anterior a la Ley de 1998 de residuos y
a la Ley del 12 de diciembre de 2000, de residuos de la Comunidad
Valenciana.
A partir de 1999, con la directiva europea sobre vertidos de
residuos es cuando empezamos a tener una regulación concreta sobre
esos vertederos, requisitos técnicos, obligaciones de gestión
después de su clausura, etcétera.

Y este nuevo régimen se concreta en
España con el Real decreto 2001 que incorpora al derecho interno esa
directiva.
Y esto supone un régimen novedoso y una pauta concreta de
actuación que no existía anteriormente.

Paralelamente, La Generalitat con los ayuntamientos y
las diputaciones están poniendo en marcha la nueva política
de residuos definida en el Plan integral del año 1997.
Con él
se abren nuevas perspectivas, nuevas formas de gestión de los
residuos, y los ayuntamientos ya no están solos para gestionar sus
residuos, sino que se agrupan con otros municipios y se adoptan soluciones
supralocales.
Y eso es también una cuestión fundamental para
poder solucionar adecuadamente el problema del Garrut.

En concreto, es en febrero de 2002 cuando se publica
la orden que aprueba el Plan zonal de residuos de las zonas 3, 7 y 8, y que
incluye el municipio de la Vall d'Uixó, junto con otros 58
municipios.
Y en mayo de 2002 se constituye el consorcio para la
ejecución de las previsiones de este plan zonal.
El proyecto de
gestión se adjudica en el año 2005 y se inician los
trámites para las autorizaciones ambientales integradas de las
instalaciones, plantas y vertederos y ecoparques previstos en este plan
zonal.

En el marco de esta nueva normativa y de esta nueva
política de residuos, la Conselleria de Medio Ambiente y el
Ayuntamiento de Vall d'Uixó, así como la
Diputación de Castellón, hacen todas las gestiones necesarias
para determinar qué solución es la más adecuada para
este problema.

Se consideraron, como yo creo que usted conoce, muchas
posibilidades, incluso la posibilidad de legalizarlo
acondicionándolo y adaptándolo a la normativa.
Sin embargo,
hubo de descartarse esa posibilidad y pusimos en marcha el proyecto de
sellado, proyecto de sellado que usted conoce, que está totalmente
terminada la obra, con la restauración ambiental y se empiezan las
obras para sellar ese vertedero, que se finalizaron recientemente con un
coste total de 1,7 millones de euros.

Usted sabe también, cuando me pregunta por las
actuaciones de la conselleria durante el período al que se refiere el auto de la
fiscalía, que nosotros no tenemos ese auto.
No sé a
qué período concreto se refiere, pero sí le puedo
decir que durante la etapa que el actual vicepresidente de la
Diputación de Castellón fue alcalde de Vall
d'Uixó, el ayuntamiento, la diputación y La Generalitat
estuvieron trabajando, buscando soluciones y definiendo cuál era esa
solución más adecuada y esa solución que ya
está totalmente realizada.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Sí, gràcies, president.

Senyor conseller, el problema no és com es
troba ara l'abocador del Garrut.
El problema tampoc és la seua
existència, evidentment.
El problema és el que jo li he
preguntat, és a dir, quines actuacions de control varen fer
vostés durant el període a què se referix l'auto.

Vosté diu: «No sé quin
període és.
» Està clar.
La pregunta diu
«el període durant el qual el senyor Vicent Aparici,
vicepresident segon de la Diputació de Castelló, va ser
alcalde de la Vall d'Uixó».

Senyor conseller, la Comunitat Valenciana compta en
este moment -i això són dades del pla integral de
residus de 2009, són seues- amb 128 autoritzacions per a la
gestió de residus perillosos; 128 autoritzacions en tota la
Comunitat Valenciana.

Però com alguns centres tenen més
d'una autorització en funció del tipus
d'operacions de tractaments que fan, el nombre de centres
-senyor conseller, i això ho sap vosté perfectament i
molt millor que jo- autoritzats per a gestionar este tipus de residus
perillosos és de 104.

Per tant, a pesar que hi ha 104 centres en este moment
en la Comunitat Valenciana per a fer eixe tractament de residus, el senyor
vicepresident segon de la Diputació de Castelló presumptament
va autoritzar que durant el període de mandat seu com alcalde de la
Vall d'Uixó, va autoritzar l'abocament de residus
perillosos en l'abocador del Garrut.

Precisament, senyor conseller, una persona que hui
és president del consorci de residus del pla zonal 367, sud de
Castelló i nord de València, i al mateix temps també
és vicepresident segon i responsable -que és el
més important- de medi ambient de la Diputació de
Castelló.
Durant la seua etapa com alcalde de la Vall
d'Uixó va permetre -com dic- este tipus
d'abocament.

Això ha provocat, senyor conseller, que la
fiscalia li demane set anys de presó i huit
d'inhabilitació per a càrrec públic.

Però, senyor conseller, és a dir,
vosté no ha contestat a la pregunta i vol dir que la seua
funció, la seua obligació era fer les inspeccions de control
d'eixe abocador i, com no m'ha contestat, previsiblement no les
van fer i això és absolutament inexplicable i inacceptable,
senyor conseller.

I a més de ser inacceptable és
inexplicable que la denúncia l'haja hagut d'interposar
una entitat de defensa del medi ambient, com és GECEN, i no la seua
conselleria, que és la que havia d'haver posat la
denúncia davant la fiscalia o, en qualsevol cas, haver exercit algun
tipus d'actuació administrativa contra eixe tipus
d'abocaments, en una clara deixadesa, senyor conseller, de
l'exercici de les seues competències, que no sé, no
sé o no sabem si la practica per a tots els que incomplixen la
legalitat, cosa que s'anomenaria ineficàcia, o solament en
determinats casos, cosa que obtindria, senyor conseller, un altre nom.
En
qualsevol cas, el procediment judicial dirà el que haja de dir.

Vosté, senyor conseller, té mecanismes
per a propiciar el cessament fulminant del senyor Aparici com a president
del consorci de residus.
Té mecanismes.
Vosté té el
25% de presència en el consorci de residus, en el qual el senyor
Aparici és, en este moment, president.
La Diputació de
Castelló té l'altre 25% i els ajuntaments del seu
partit tenen pes suficient i també del Partit Socialista.
Perquè que este senyor continue com a president del consorci de
residus de la zona sud de Castelló i nord de València, senyor
conseller, vosté coincidirà amb mi que és com passar
la rabosa a cuidar les gallines.

Sí, sí, senyor conseller, és
aixina, és aixina.
És a dir, president del consorci de
residus una persona que infringix la reglamentació en tema de
residus, és aixina.

Però a més, demanar-li al senyor Fabra
que cesse a Aparici seria com demanar-li figues a la prunera.
Això
és una cosa que.
.
.

Però un senyor com este, senyor conseller, no
hauria de seguir ni un minut més al front, almenys, de
l'àrea de medi ambient de la Diputació de
Castelló i, pense jo, en qualsevol cas tampoc al front de la
vicepresidència de la Diputació de Castelló.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Signes.

Señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gràcies, president.

Me pareix impresentable l'actitud de
vosté, senyor Signes, demanant a un senyor que pot estar imputat,
però que encara no té cap responsabilitat jurídica o
judicial -encara no en té cap-, demanant tot el que
vosté està demanant.

Jo crec que si açò ho férem a
tots, segurament vosté no estaria demanant eixes coses,
perquè pot haver de tot tipus de colors, gents que estiguen
imputades i que després no tinguen cap responsabilitat i estan fent
la seua funció.
Per tant, jo li demanaria un mínim de
respecte.

Però a mi me dóna la sensació que
no va tenir-lo.
Vostés fa temps que van començar amb un tipus
de política.
Ha hagut unes eleccions pel mig, els ha estat igual el
que passe en estes eleccions i van a continuar en eixe tipus de
política.

És lamentable haver de vindre aquí i
estar contestant sempre a eixe tipus de preguntes i de la forma que
vostés ho fan.
Me pareix lamentable.
Sempre busquen qualsevol excusa
per a anar per un lloc que jo crec que seria millor no anar.

Jo li he de dir que mosatros no estem en eixe
procés judicial i no coneguem l'auto de la fiscalia.
No anem a ficar-nos en un assumpte
judicial, però me consta que l'Ajuntament de la Vall
d'Uixó va actuar segons la legalitat en eixa situació.
No va haver passivitat absoluta per part dels responsables municipals,
sinó que van estar buscant solucions a la situació en
què se trobava l'abocador.

Però el més important de tot:
vosté sap que açò està solucionat; que
l'abocador està perfectament solucionat i perfectament clos.
A
què ve tot açò ara?

Gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 521 al conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, sobre irregularitats urbanístiques a la platja de la
Patacona, que formula la diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP
Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 38.
601).

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Pregunta número 521, formulada por la ilustre
diputada señora Mollà al conseller de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, quina posició té la
Conselleria de Medi Ambient en relació amb les irregularitats
urbanístiques denunciades a la platja de la Patacona a Alboraia?

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Mollà.

Señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Senyor president.

Senyors diputats.

Senyora Mollà, contestant a la seua pregunta,
quina és la meua posició en relació a les
irregularitats urbanístiques denunciades en la platja de la Patacona
d'Alboraia, he de dir-li que les dos possibles irregularitats que jo
he tingut notícia no són precisament irregularitats
urbanístiques.

Per un costat, tinc coneixement d'un escrit de
maig de 2007 dirigit a la Conselleria de Turisme, encara que se va
presentar en l'aleshores Conselleria de Territori i Vivenda, en
què un ciutadà va denunciar que estaven construint-se uns
apartaments turístics incomplint la normativa aplicable en
matèria de turisme.
Eixe escrit, lògicament, se va remetre a
la conselleria competent.

Per un altre costat, també tinc notícia
que la Conselleria d'Infraestructures i Transport va rebre, entre
2005 i 2006, un escrit de la demarcació de costes i alguna
denúncia ciutadana sobre una possible infracció de la llei
per obres en execució junt al passeig marítim a la platja de
la Patacona.
Me consta que en octubre de 2006, el servici de costes de la
Conselleria d'Infraestructures es va dirigir al promotor,
advertint-lo que alguna de les obres podia estar afectant la zona de
servitud de protecció, la tutela de la qual correspon a La
Generalitat, que no tenien autorització de la conselleria i que
això podria constituir infracció greu de la llei de costes.

Quina és la meua posició enfront
d'eixes dos possibles irregularitats?
Doncs com no pot ser
d'una altra manera, la meua posició és de total i
absoluta confiança en tots els departaments de La Generalitat i en
la capacitat dels seus funcionaris per a exercir, amb plena
responsabilitat, les funcions que li corresponen.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, jo crec que s'escapa en la
cosa tècnica, perquè dir que hi ha un promotor que
està construint i està incomplint la llei de costes i no
qualificar-lo com a irregularitats urbanístiques, em sembla una
miqueta agosarat i d'anar-se'n en la cosa tècnica.

Però bé, jo crec que vosté coneix
perfectament els antecedents, perquè ha estat -ja dic-
informat.

A la platja de la Patacona, a Alboraia, a
continuació de la platja de la Malva-rosa, hi ha una primera
línia d'edificis de luxe promoguts, a més, per un
important i conegut constructor i que són, presumptament,
il·legals segons l'àmplia documentació
recopilada pels veïns i les entitats ciutadanes que han demandat els
fets.
Una cadena d'errors -diguem així- ha
permés que s'alcen els edificis sobre el que, sembla ser,
és zona de protecció de domini públic marítim
terrestre; uns errors que costa molt de creure que siguen innocents, que
siguen casuals.

De confirmar-se la informació disponible,
podrien haver-hi delictes, il·legalitats i l'obligació,
fins i tot, de tombar els edificis, encara en construcció alguns
d'ells.

Jo crec que, per tant, no estem parlant d'una
minúcia, sinó d'una qüestió prou greu que
l'ha de preocupar a vosté.

En la cadena d'errors han participat diverses
institucions -això no ho negarem-: Ajuntament
d'Alboraia, conselleries i departaments dependents del Ministeri de
Medi Ambient.

Els errors s'han acabat plasmant en
l'actual PGOU d'Alboraia, que estableix una línia de
protecció que sembla no estar d'acord amb la llei de costes.

No sols ho diuen els denunciants, sinó fins i
tot ara el Ministeri de Medi Ambient s'ha fet ressò de les
denúncies i ho està investigant.

Una conselleria valenciana ha obert un expedient i a
la seua conselleria li han reclamat altres administracions valoracions i
documents.
De fet, la seua conselleria, jo voldria que m'explicara
perquè tarda mesos i, fins i tot, anys en contestar i quan contesta
s'equivoca, fins i tot, de la zona que específicament se li
demana la documentació.

La cadena d'errors s'hagués trencat
si la seua conselleria hagués actuat amb rigor, però
-ja dic- es va tornar a equivocar, sembla ser.
Tots aquests
errors són anteriors -els que donen legalitat a esta
situació- a l'exercici del seu càrrec,
però els endarreriments i els errors actuals són
responsabilitat seva i vosté ho sap.

Jo, per això, li demane la màxima
concreció en les seves respostes, perquè vosté pot
admetre i corregir els errors del passat, o pot tapar-los, confirmar-los i
assumir-los.

Per tant, jo li pregunte: què preferix fer
vosté?
Perquè jo li vull preguntar unes coses i voldria
contestacions concretes.
Per què el seu departament va aprovar
definitivament un PGOU amb greus errors, quan tenia elements per
detectar-los i exigir la correcció o denegar
l'aprovació?

Per què el seu departament encara no ha
contestat amb precisió i exactitud les preguntes del ministeri?
No
eixa que fa que s'equivoca de zona, sinó de la zona
específica que li demana el ministeri i que la petició li
aclarix.

Per què va dir en resposta parlamentària
escrita que en 1988, data d'entrada en vigor de la llei de costes, el
terreny afectat era urbà, quan disposa d'elements de sobra per
concloure que això és fals.

Vosté sap que aquest és el punt crucial
per donar cobertura o no a eixa cadena d'errors.
Vosté afirma
que és urbà, però la documentació disponible,
que vosté també té al seu abast, ho contradiu.

Es ratifica?
Jo voldria preguntar-li: es ratifica
públicament davant d'aquesta cambra del que m'ha dit
també per escrit?
Continua afirmant que els terrenys afectats eren
urbans segons la legislació vigent en aquell moment?
En aquell
moment?

Jo li puc dir que tinc a disposició
documentació i la puc posar a la seua disposició.
Tinc
documents que proven que la qualificació urbanística de la
zona esmentada, a l'any 1988, no podia ser ni urbana ni urbanitzable
programada.
Era, en tot cas, urbanitzable no programada i, per tant,
afectada en el límit de 100 metres.
Per tant, en el moment de
l'entrada en vigor -ja dic- no havien de ser de 20, com
està en l'actualitat, sinó de 100 metres.

Documents, a més, que proven que havien estat
detectades presumptes irregularitats en la tramitació del PGOU
d'Alboraia i que s'instava la seva correcció.
Malgrat
açò, no es van corregir i departaments dependents de la seva
conselleria van emetre informes positius i van aprovar definitivament el
PGOU amb errors que eren solucionables.

Documents -ja dic- que proven que, a
instàncies de departaments dependents del ministeri, ha estat
requerida la seva conselleria per a aportar aquestes informacions i dades
rellevants i la seva conselleria ha tardat molts mesos, fins i tot un any,
a fer una resposta, i equivocar-se, d'una zona que estava
específica en les demandes del ministeri.

Jo crec que vosté hauria hui d'aclarir.
.
.
És una pregunta que potser haguera sigut susceptible d'una
compareixença, fins i tot d'una interpel·lació,
perquè hi ha poc de temps i hi ha massa coses a explicar,
però jo crec que estes preguntes concretes.
.
.
jo vull que me les
conteste.

¿Ratifica vosté com a conseller de Medi
Ambient que eixe sòl abans de 1988 era urbà?
Això
és el que jo necessite saber per a saber si li vol donar viabilitat
a una irregularitat urbanística com aquesta.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gràcies, presidenta.

Senyora Mollà, no sé si em trobe en Les
Corts o davant un lloc on he de ratificar d'una cosa que vosté
té per escrit d'una forma claríssimament contestada.
I
li ho dic -no sé- amb tota la sinceritat i amb tota la
reflexió que puc fer sobre este tema.

Jo crec que vosté també devia fer el
mateix, devia reflexionar sobre eixe tema.
No devia tindre.
.
.
És
jove, jo ho sé, però eixa seguretat que dóna sobre els
temes dient «açò és aixina perquè
m'ho han dit a mi, i jo explique que això és aixina i
ja està», no, no.
I sobretot en temes urbanístics, que
vénen des de l'any 1966 produint-se actuacions d'una
forma determinada i d'una forma claríssima.

Mire, vaig a comentar-li sols algunes coses.
.
.
Si me
diu si ratifique si açò és urbà o no, li
ratifique que és urbà sense ningun problema de ningun tipus,
i pot anar on vullga, i jo també, jo també.

No hem enganyat a ningú, no hem ocultat res a
ningú en absolut, ni al ministeri ni a ningú de ningun lloc.
No estem incomplint res.
Eixe sòl és urbà abans
d'entrar en vigor la llei de costes, com ja li vaig explicar en el
mes de febrer.

Però és que, a més, era
urbà en la pla general de 1966, en la llei del sòl de 1956.
És que va seguir sent urbà en la llei del sòl de 1976
i en la modificació del pla de 1983.
No se riga, tinga la
consideració.
.
.
, almenys la reflexió que és molta gent
la que ha preparat estos papers.
Gent que alguns pensen com jo, i altres
pensen com vosté, però coincidim en esta forma de fer
açò.
Sí, siga un poquet humil, sols una miqueta
d'humilitat.
(Veus) Sí, un poquet d'humilitat.
(Veus)

I la modificació del pla de 1983.
I seguia sent
urbà en 1988, quan es va aprovar la llei de costes.

Això és perquè les lleis de 1956
i 1975, l'existència de sòl urbà depenia de la
realitat fàctica d'un determinat sòl, de si estava o no
consolidat per les edificacions o comptava amb una sèrie de serveis
urbanístics.

La modificació del pla de 1983 se va fer
conforme a eixa llei de 1975, i va ser aprovada pel Consell, en un moment
en què La Generalitat no estava governada encara pel Partit Popular.

Abans de 1983, la zona situada junt a la platja de la
Patacona d'Alboraia, entre el límit amb València i la
séquia de Camí del Mar, per a no equivocar-mos ningú,
ni jo ni vosté, estava ja consolidada per l'edificació.
I en la modificació.
.
.
Mire, sí, sí, (veus) les fotos.
Sempre,
sí.
Mire, una altra foto.
Esta és l'ocupació de
l'any 1980.
I eixe és el lloc, no el que vosté indica,
que a la millor no és eixe.
(Veus) ¡Home!
, és que aquí està reflectit
perfectament.
I no ho dic jo a soles, ho diu tota la gent,
l'Ajuntament d'Alboraia, els tècnics d'ara, els de
1966, de 1975, de 1983, de 1991, de 1994, de 1996.
.
.
¿Tot el
món s'ha equivocat?

Vosté s'encabota en dir que el sòl
era urbanitzable i que mai se va desenrotllar en plans parcials, per la
qual cosa seguia sent sòl urbà en 1988.
Però no
és cert, perquè vosté s'encabota a insistir que
mosatros estem enganyant la gent perquè pogueren edificar en la
Patacona.
I vam fer una conspiració planetària, perquè
ha de ser planetària en el temps i en el món, (rient) perquè
estaríem enganyant a tot el món: a l'ajuntament, als
alcaldes del Partit Socialista com als del Partit Popular, Unió
Valenciana.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

També estaria mentint La Generalitat,
però tant el govern del PSOE com el del Partit Popular.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

També estaria mentint el Ministeri de Medi
Ambient, que té ordre ministerial de 1991 dient que és
sòl urbà i que a 20 metres, i aquí tinc la.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)

Pregunta 524 al Consell, que respon la consellera
d'Indústria, Comerç i Innovació, senyora
Belén Juste Picón, sobre la Directiva de serveis del
Parlament Europeu 2006/123/CE, que formula el diputat senyor Enric Xavier
Morera Català (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís)
(RE número 38.
667).

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.
(Aplaudiments)

Señores diputados, por favor.

Continuamos con el turno de preguntas.
Pregunta
número 524, formulada por el diputado señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Continuem parlant d'Europa.
(Rient) Ha acabat la campanya
europea, no hem parlat d'Europa, i en acabar la campanya europea,
sí que parlem d'Europa.

Bé.
La pregunta la té per escrit.
Ha
causat molta inquietud en sectors del nostre comerç, un
comerç important que aporta un gran percentatge del nostre PIB, la
transposició de la directiva de servicis, la Directiva 2006/123, de
la comunitat europea, pel que pot suposar, si se compleixen les
prerrogatives i l'informe de la Comissió Nacional de la
Competència, de la destrucció del comerç de ciutat.

I en eixe sentit, mos interessa conéixer al
nostre grup parlamentari quina és l'actuació de la
Conselleria d'Indústria, Comerç.
.
.
per a defensar les
competències autonòmiques en matèria de comerç
per a evitar el dany que la transposició esbiaixada o
transposició incorrecta de la directiva podia ocasionar a este
sector productiu valencià.

La senyora presidenta:

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Indústria,
Comerç i Innovació:

Presidenta, buenas tardes.

Señorías.
Diputados.

Señor Morera.

Puedo garantizarle, señoría, que para
este gobierno es prioritario que se respeten nuestras competencias en
cualquier ámbito, y muy especialmente en el comercial, por su gran
repercusión sobre el tejido social valenciano.

La transposición de la directiva de servicios a
la legislación nacional se está realizando, en primer lugar,
mediante la nueva ley del comercio minorista o ley paraguas, que
trasladará a la normativa española los principios de la norma
europea.
Y en segundo lugar, la ley Ómnibus, que modificará
46 leyes, porque la directiva afecta a otros muchos sectores además
del comercio.

Y le recuerdo a su señoría que la
materia de comercio interior no hay que considerarla como competencia
exclusiva de las comunidades autónomas, sino como una materia
compartida con éstas y el gobierno central.

Estas restricciones se han acentuado tras el
reconocimiento del Tribunal Constitucional de un nuevo título
competencial a favor del estado: la ordenación general de la
economía, que incide especialmente en el ámbito material de
los títulos relativos a materias económicas sectoriales,
entre ellas, el comercio interior.

La modificación de la legislación
básica estatal, actualmente en trámite de exposición
pública, es evidente que condiciona las posibilidades de la
legislación valenciana, que a su vez será compatible con los
principios de la directiva europea.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera, si no ens espavilem, el
comerç valencià passarà a dependre de medi ambient,
perquè els comerciants seran una espècie protegida o en
perill d'extinció.

I jo el que li demane és que tinga més
fermesa en la defensa d'un model comercial, un model
d'èxit, un model de ciutat compacta, un model de comerç
mediterrani, davant el que podria ser la imposició d'un model
uniformitzador emanat d'una directiva que està bé, i no
critiquem la directiva, però que en la seua aplicació pot
ocasionar greus perjudicis al nostre model comercial.

I és ahí on des del nostre grup
parlamentari, des del Bloc, des d'Iniciativa, des de tots els que
apostem por un model de comerç, li demanem més
ambició, més energia per defensar les nostres
competències autonòmiques i evitar el que des d'alguns
focus del centralisme, de la Comissió Nacional de la
Competència, pot ser interpretat com una amenaça al nostre
comerç detallista.

La supressió de llicència comercial
específica per a grans superfícies pot obrir la porta a la
implantació indiscriminada de les grans superfícies
multinacionals al nostre territori.
I no podem defugir d'esta
competència, que és una competència autonòmica.

Per altra banda, senyora consellera, la directiva de
serveis, que hem anomenat anteriorment, de cap manera exigeix la
modificació dels límits de superfície a partir dels
quals els establiment comercials tenen consideració de grans
superfícies.
I jo li demane, en nom d'eixos sectors
comercials, que representen un percentatge important del PIB
valencià, que actue vosté per a evitar que una
transposició d'una directiva comunitària es faça
de forma incorrecta i ens penalitze.

Hem tingut ja un exemple amb la directiva sobre la
pólvora.
I amb esta directiva potser ens està passant el
mateix, que arribem tard i mal als lloc.
Jo li demane que faça
vosté pinya amb aquelles comunitats autònomes que tenen un
model de comerç molt paregut al nostre per a aconseguir, primera,
defensar les nostres competències autonòmiques i, segona,
evitar una aplicació incorrecta del que és esta directiva.

Nosaltres entenem, des del nostre grup parlamentari,
que la directiva de servicis dóna capacitat al govern de La
Generalitat per decidir sobre el nostre model comercial, i que la norma
europea respecta les nostres competències exclusives en
matèria de comerç.

El que estem veient és que hi ha un lobby de les grans
multinacionals, de les grans superfícies comercials que dominen ja
el 50% del nostre comerç i que fan una política de preus,
entre altres, per exemple, en la taronja.
I que vosté, com a
responsable d'esta important àrea del sector econòmic
valencià, hauria d'actuar d'una forma més ferma,
més contundent perquè la transposició de la directiva
no se faça en base al que diu la Comissió Nacional de la
Competència, sinó el que les comunitats autònomes, de
diferent color polític, estan reclamant des de Catalunya,
País Valencià o altres comunitats autònomes, que tenim
un model comercial propi.

I per això li demane, consellera, quines
accions pensa realitzar vosté en el futur, tenint en compte que,
efectivament, hi ha una llei base, que s'està elaborant en
estos moments, però que mosatros no podem estar absents de
l'elaboració d'eixa llei base perquè pot afectar
competències i, el que és més greu, pot afectar a la
viabilitat del model de comerç detallista, de proximitat, de ciutat,
valencià, que dóna feina, dóna treball a tantes
famílies valencianes.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Indústria,
Comerç i Innovació:

Señor Morera, me gustaría aclararle un
par de cuestiones, centrándome, por ejemplo, en la supresión
de control de grandes superficies o centros comerciales.

El impacto de la directiva de servicios no se limita
al régimen de autorización de aperturas de grandes
superficies.
Va a suponer muchos cambios, y algunos muy positivos, aunque a
veces lo centremos exclusivamente en este.

En su pregunta, su señoría, cuando habla
de asegurarnos que, efectivamente, el estado no vulnere nuestra capacidad
de decisión, decirle que estamos interviniendo en la
adaptación de esta nueva normativa a través de la vía
habitual, trasladando al Ministerio de Industria, Turismo y Comercio
nuestra postura y transmitiéndole clara y repetidamente que deben
respetarse las competencias autonómicas.

El pasado 12 de mayo se presentaron alegaciones al
anteproyecto de ley de reforma de ordenación de comercio minorista,
con el objetivo de permitir que las comunidades autónomas conserven
instrumentos para determinar el modelo comercial en sus territorios y
lograr que el sector comercial no esté discriminado respecto al
resto de los sectores.

Y en esta línea estamos trabajando, siguiendo
los procedimientos y metodologías establecidos por el gobierno
español, único interlocutor ante las autoridades europeas.

La situación actual es: primero, ya hemos
evaluado la legislación de comercio interior afectada por la
directiva de servicios, tanto a nivel nacional como a nivel
autonómico, y estamos trabajando en la elaboración de la
nueva normativa.

Segundo, en la redacción de esta norma
autonómica hemos de ser respetuosos con los principios de la
mencionada directiva, que, como saben sus señorías, pretende
la liberalización del mercado en cuanto al establecimiento y
prestaciones de actividades de servicios, entre ellas, la
distribución comercial.

Una vez esté redactado el anteproyecto de
normativa, lo someteremos a la consideración del sector del
comercio, buscando el mayor consenso posible.

Y, finalmente, será presentado en estas Corts
para su aprobación, momento en que sea posible el debate y la mejora
de sus planteamientos legales.

El resultado es que la Conselleria de Industria,
Comercio e Innovación está trabajando en la redacción
de una nueva ley de comercio que determine el nuevo marco legal de
aplicación en la comunitat, una normativa autonómica, una nueva ley de comercio
que, dentro de los márgenes de maniobra establecidos por la
legislación europea y estatal, establecerá un marco normativo
que posibilitará la modernización del sector comercial
valenciano y su mejor adecuación a la realidad de los mercados.

Por ello, hemos convocado una conferencia sectorial el
próximo 2 de julio en la que se debatan y acuerden los principios de
la regulación comercial.
Están invitados todos los miembros
del Observatorio de Comercio  junto con todos los agentes
económicos y sociales del sector comercial.
Y pretendemos evitar que
la comisión de la competencia nacional informe negativamente, tal y
como se ha manifestado contra la ley de comercio presentada por el gobierno
central, rechazando la normativa por considerar que, lejos de aumentar la
libertad comercial, puede incrementar las trabas a la apertura de nuevos
establecimientos.

Señorías, seguiremos trabajando para que
los ciudadanos vean un claro reflejo en el día a día de
dónde se puede, de verdad, y constatar con sociedades que vean un
comercio moderno, activo, que dé respuesta a los retos del mercado y
que cumpla con las expectativas de los consumidores.

Muchas gracias.

Pregunta 527 al Consell, que respon el conseller de
Presidència, senyor Vicente Rambla Momplet, sobre la prova Global
Champions Tour, que formula la diputada senyora Mónica Oltra Jarque
(GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número
38.
679).

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Pasamos a la pregunta número 527, formulada por
la señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor vicepresident, si és vosté tan
amable de contestar la següent pregunta, i és: quant ha costat
el condicionament del complex de la Ciutat de les Arts i les
Ciències per al desenvolupament de la prova Global Champions Tour,
coneguda com la fórmula 1 de l'hípica.

En definitiva, el que volem saber és què
ha costat a l'erari aquesta prova.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller de Presidència:

Muchas gracias, presidenta.

Con tu tono amable de pregunta, mi respuesta espero
que sea tan amable.
Y le quería decir que el acondicionamiento de la
Ciudad de las Artes y de las Ciencias para la puesta en marcha de esa
Global Champions Tour no supuso ningún coste y La Generalitat lo que
hizo fue hacer una aportación -como ya dije aquí en la
Comisión de Industria en su momento- de 377.
000 euros, lo que
hizo que fuéramos un sponsor más de los que acompañaron en ese
proyecto.
Y todo lo que hace referencia al acondicionamiento del espacio de
la Ciudad de las Artes y las Ciencias corrió a cargo de la empresa.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor vicepresident.

Mire vosté, sí, sabem que el
cànon que vostés van pagar són 377.
000 euros i
també sabem que l'ajuntament va posar, estrenyent-ho, que en
total fa més de 700.
000 euros, però també sabem que el
condicionament del recinte ha comptat amb diners de l'erari.
Perquè la seua política de grans esdeveniments, que és
qüestionable des del punt de vista de la gestió dels diners
públics, i més qüestionable des del punt de vista de la
rendibilitat, ens consta sempre diners als valencians i valencianes.

L'hípica, que vostés no han
publicitat este últim esdeveniment, no l'han publicitat i ho
han fet amb la boca xicoteta, perquè anuncia un esdeveniment a bombo
i platerets sobre una competició -que vostés
saben- elitista, en els temps que corren de crisi, on a la nostra
comunitat ja ens acostem al mig milió de desocupats, doncs,
algú els ha dit, els ha xerrat, que no queda bé i que,
potser, no isqueren vostés molt ben parats i no era massa convenient
parlar molt de la prova, de la Global Champions Tour, quan la gent ho
està passant malament.

I jo vull que conteste i que conteste la veritat,
què li ha costat a l'erari, a banda del cànon, eixos
més de 700.
000 euros, què li ha costat tota la despesa que ha
comportat la celebració d'este esdeveniment, que no
només és el condicionament del recinte, sinó
també la neteja, sinó també tot allò que se
veu, evidentment, trastocat per una celebració en un lloc inadequat
d'una competició esportiva.
Perquè els seus
esdeveniments són això; poc importa l'esport que es
practique, poc importa la competició, el profit general o la
promoció de l'esport base, tampoc importa molt
l'interés general, el que importa és, efectivament, la
seua projecció pública, no la de València, sinó
la de vostés.

Per què triar l'hípica, per
exemple, de Valencià, que té dos pistes de competició
i una d'entrenament, que està condicionada per a això,
si podem emprar la Ciutat de les Artes i les Ciències, no pensada
per a competicions hípiques?

Per què emprar un recinte com
l'hípica que sí està pensant perquè
córreguen cavalls, si podem dessecar el llac de Calatrava?
Perquè, efectivament, com no està pensada la Ciutat de les
Arts i les Ciències per a l'hípica i els cavalls
-que jo sàpiga- fins ara encara no fan esquí
aquàtic, doncs, calia dessecar el llac que està enfront del
Museu Príncep d'Astúries.
I, a més, hem de
llevar l'aigua, hem de portar l'arena, no qualsevol,
perquè, clar, estos animalets que valen un milió
d'euros cada u no poden córrer sobre una arena normal, han de
dur-la de Lyon, 1.
800 tones d'arena de Lyon, hem de guardar-la en un
solar cedit per l'ajuntament de València -i això
supose que també correrà a càrrec de
l'erari-, i, a més, hem de condicionar una altra pista
d'entrenament i fer quadres, perquè, clar, per què anar
a l'hípica on ja hi ha quadres, perquè és on van
els animalets?
Si anem a les Ciutat de les Arts i les Ciències,
clar, en el museu quedava malament i en l'Umbracle quedava mal
guardar els cavallets, i, a més, se veu que com són cars
se'ls ha de guardar bé, anem a construir també les
quadres.

Com diria l'humorista d'Alcoi, Xavi
Castillo: «I tot açò, per a què?
Doncs,
perquè la senyora consellera de Cultura i Esports se faça la
foto, el senyor Cayetano Martínez de Irujo, comte de Salvatierra
-si no m'enganye, perquè jo açò de la
noblesa no m'ho sé molt bé-, perquè
l'alcaldessa pueda comer con las infantas, i així, de pas, doncs, emparentem, encara que siga
fotogràficament, amb la noblesa que queda, veritat, també.

Per què la premsa, a més, es faça
eco de la vinguda de gent tal humil, i amb tanta projecció i
admiració pública, com Athina Onassis, que va guanyar 175
euros en un premi que, supose, l'ajudarà a arribar a fi de
mes, i perquè la filla de Carolina de Mónica, la senyora
Carlota Casiraghi, també estiguera per ací muntant a cavall.

Què ha suposat tot açò per a.
.
.
-però, açò no és Mònaco, clar,
açò no es Mònaco-, què ha suposat per a
promocionar l'esport de base -li pregunte-?
Tothom sap
que qualsevol persona normal, fill de treballador, pot tindre, un cavall,
veritat?
, lligat al corredor de sa casa, de 80 metres, eixes cases que ara
la gent té problemes per a pagar la hipoteca.

Què ha suposat de benefici per als valencians i
valencianes, llevat dels 9.
000 que pogueren vore la competició in situ, però els cinc
milions que hem pagat la competició, si més no, el
cànon, el cànon de més de 700.
000 euros, que se poden
fer moltes coses amb eixos diners?

Què ha suposat per a l'esport escolar?
Què ha suposat per a les infraestructures de la gent que volem
emprar diàriament?
Doncs, no ha suposat res, més que despesa
pública en competicions elitistes.

I, finalment, els valencians i valencianes paguen,
paguem també l'adjudicació a Oxer Sport, i de pas
paguem la connivència d'Oxer Sport amb Doxa Consulting, que
és la que fa l'informe d'adjudicacions de les TDT
d'un amic d'estos imputats que tenen vostés per
ahí.
Aleshores, perquè quatre aristòcrates revinguts
vinguen ací a muntar a cavall i el Consell se puga fer la foto,
nosaltres ens gastem els diners dels valencians i valencianes.

Doncs, vagen guardant l'arena perquè me
temo que per al tennis que volen vostés organitzar a novembre
l'obra no estarà acabarà, i algun recinte hauran de
condicionar.
Doncs, vinga!
Vagen vostés guardant eixa arena.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Vicepresidente primero, señor Rambla.

El senyor conseller de Presidència:

Muchas gracias, presidenta.

Veo, señora Oltra, que no le gustan los
caballos.
Yo tampoco soy aficionado a los caballos.
Pero, quiero que sepa
usted que este gobierno no organiza las cosas para beneficio propio, sino
para el de los demás.
Yo no sé si lo publicitamos mucho o lo
publicitamos poco, pero se agotaron las entradas todos los días,
estaba lleno y acudieron 65.
000 personas.
Si lo llegamos a publicitar
más, no sé lo que hubiera ocurrido.

Mire, si le hiciéramos caso a usted
estaríamos aquí mirándonos en estas Cortes llenos de
tristeza y melancolía, porque es que nada le gusta de lo que
hacemos, nada le gusta.
Comprenda usted, comprenda usted, que en esta
comunidad no solo vive usted y sus pocos compañeros de partido.
En
esta comunidad vive mucha más gente y, afortunadamente, sí
que comparte buena parte de las iniciativas que ponemos en marcha.
Y, por
lo menos, así nos lo reconocen a nosotros y así se lo
reconocen a ustedes.

Y lo que quiero decirle en este caso es que usted ha
frivolizado, refiriéndose a dos o tres personas que estuvieron en
este acto, pero en este acto estuvieron -y yo no soy aficionado, se
lo reitero- los más importantes jinetes del mundo en este
deporte.
¿Qué quiere que le diga?
Aficionados había
porque se llenaron todos los días.
CACSA hizo un gran esfuerzo y se
convirtió en un sponsor vía especie, sin aportar recursos, dejando el lugar, y esa
fue su aportación.
377.
000 euros, La Generalitat, y, 3.
326, es el
coste que tuvo CACSA en una limpieza final.
Porque en lo demás, que
sepa usted que nos acompañaron sponsors como, por ejemplo: Repsol, Máximo Dutti, UPS
Hospitales, El Corte Inglés, Rólex, HNH Hoteles o Eurosport.
Eurosport, sepa usted que retransmitió también esta prueba.
Eurosport se ve en 59 países y tiene 240 millones de potenciales
televidentes.

Creo que eso no es despreciable, eso ha generado una
buena imagen de la Comunidad Valenciana, eso ha generado que aquí
hayan venido a ver esa prueba gente, no de Valencia, sino de otras regiones
de España y de otros lugares de Europa.

Esa política de proyectar nuestra comunidad es
la que creemos que es buena para nuestro turismo y para nuestra comunidad.
Ya sabemos que ustedes no nos van a apoyar en nada, pero, bueno, vamos a
tener que seguir haciendo esto solos.
No se preocupe.
Pero, también
le digo: no nos lleva al desaliento el que ustedes no nos apoyen, vamos a
seguir poniendo en marcha todos aquellos proyectos que los ciudadanos nos
respondan y que los ciudadanos estimen que son proyectos interesantes para
nuestra comunidad.

Ustedes, desgraciadamente, no se sentirán
orgullosos de ninguno de ellos, porque ya es pena que no se sientan
orgullosos de nada de lo que se hace en la Comunidad Valenciana.
Nosotros,
el gobierno, y el grupo que le sustenta, como la mayoría de los
ciudadanos, sí nos sentimos orgullosos de muchas de las cosas que se
hacen aquí.

Quisiera, por último, decirle que ese conjunto
de acontecimientos -a los que ustedes desprecian- han generado
un impacto económico total de 7.
848 millones de euros.
Y no lo digo
yo.
Lo dice el Instituto Valenciano de Investigaciones Económicas.
No lo digo yo.
Lo dice el Instituto Valenciano de Investigaciones
Económicas, que tiene mucho más prestigio que todos ustedes
juntos en el mundo económico.
Y creo que por lo menos
deberían valorar las opiniones del conjunto de la ciudadanía
y de quienes se encargan de auditar y de dar cuenta de la
repercusión económica que tienen las iniciativas que ponemos
en marcha.

Desgraciadamente, desgraciadamente, no contaremos con
ustedes, pero no es posible contentar a todo el mundo, pero sí es
posible contentar a la mayoría, y de eso nos sentimos muy
orgullosos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 531 al conseller d'Educació,
senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre el títol de
filologia catalana, que formula el diputat senyor Josep Maria
Pañella Alcàcer (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís) (RE número 38.
943).

La senyora presidenta:

Muchas gracias, vicepresident primero.

Pasamos a la pregunta número 531, formulada por
el ilustre diputado señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Jo no sé si em sent molt orgullós dels
cavalls que hagen vingut.
Em sentiria molt orgullós que la nostra
llengua, tret d'identitat nostre, es defenguera i s'utilitzara,
i, a més, se li fera el reconeixement que li correspon.
D'això sí que estic segur que em sentiria
orgullós.
I en eixa línia va la pregunta: quins són
els motius pels quals s'exclou el títol de filologia catalana
com a títol vàlid per a estar exempt de les proves de
coneixement de valencià en les oposicions docents del País
Valencià, incomplint de manera reiterada les diverses
sentències del Tribunal Superior de Justícia i del Tribunal
Suprem sobre esta matèria?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Honorable conseller d'Educació.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Pañella, des que els ciutadans
majoritàriament van atorgar la seua confiança a les
polítiques del Partit Popular, en cap moment hem deixat de treballar
per la protecció, recuperació i promoció de
l'ús de la llengua valenciana en tots els entorns socials,
educatius i culturals.

En este sentit, l'oficialitat del
valencià s'expressa de manera clara en l'article 6 de
l'Estatut d'autonomia, que literalment diu el següent:
«L'idioma valencià és l'oficial a la
Comunitat Valenciana igual que ho és el castellà, que
és l'idioma oficial de l'estat.
»

Per tant, una llengua, la llengua valenciana,
pròpia i oficial, que exigix el màxim i total respecte i
consideració per part dels governs i de les institucions per a
impulsar i fomentar totes aquelles mesures necessàries per a
l'enriquiment comú de tot el nostre poble.

És per això que este Consell, de forma
responsable, continuarà treballant i coordinant esforços
perquè la llengua valenciana seguixca present en cada un dels
sectors de la nostra societat a través del foment i desenrotllament
de totes aquelles accions de divulgació i formació en
benefici de l'ensenyança i ús de la llengua valenciana.

Per tant, tota aquella normativa que desenrotlla esta
conselleria complix de manera rigorosa allò que s'ha establit
en el text de l'Estatut, i puc assegurar-li que La Generalitat
respecta i complix la legislació vigent en la seua acció de
govern.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, presidenta.

Senyor conseller, lamente dir-li que puc estar
d'acord amb la primera part, però, al final, en total desacord:
vosté no complix la legalitat, i no ho dic jo, ho diuen els
tribunals.
¡Vosté la incomplix sistemàticament!

En relació.
.
.
, i li ho llegiré,
perquè, clar, les paraules meues.
.
.
, pot dir, «este diu el que
vol», però ho diu la sentència.
De totes les
sentències, de les setze sentències del Tribunal Superior de
Justícia i una del Tribunal Suprem, he elegit la del Tribunal Suprem
per allò de dir que és la més alta.
I, en
relació al que vosté diu, diu que declara contrària a
dret qualsevol interpretació de les bases a què se fa
referència que conduïxca al resulta de considerar que els
aspirants en possessió de la titulació de llicenciatura en
Filologia Catalana o altres homologades a esta, vénen obligats a
sotmetre's a la prova obligatòria i eliminatòria de
valencià, cosa que vosté ha tornat a incomplir en les bases
d'este any.

Però és que diu més, en
relació al que vosté mos ha dit, a vore si s'ho aplica.
Diu que el Tribunal Constitucional, en la Sentència número
75/1997, de 21 d'abril, ja va abordar el tema des de la perspectiva
de l'autonomia universitària de si la denominació
«llengua valenciana» empleada per l'Estatut
d'autonomia de la comunitat té un caràcter excloent i
impedix l'ús de qualsevol altra, i va arribar a la
conclusió negativa, analitzant la qüestió a partir de
les previsions del Reial decret 1.
988/1984, de 24 de setembre.
I
això corregix totalment el que vosté ha dit.

No parlem de si se pot dir «llengua
valenciana», ací no parlem.
.
.
, no parlem de si els valencians
tenim una llengua: estem parlant de si la titulació de filologia
catalana és vàlida i homologable a la que vosté ha
estat dient.
I no ho dic jo: el Tribunal Suprem i el Tribunal Superior de
Justícia diuen el mateix.
I això és el que dia la
sentència.
Vostés la van recórrer: ¿i
què li contesta la sentència que vostés recorren?
Mire:
«Ha de donar-se una resposta negativa a la qüestió de si
la denominació «llengua valenciana» empleada per
l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana té un
caràcter excloent i impedix l'ús de qualsevol altra amb
referència, òbviament, a la llengua catalana, coincident amb
la Sala Tercera del Tribunal Suprem en la sentència de 15 de
març de 2006.
» És que vostés ho recorren.
Torna
a dir exactament el mateix.

I en la segona idea diu que «la literalitat
d'estes convocatòries no és contrària a dret,
però sí ho és l'exclusió o el silenci que
en elles existix sobre l'equivalència que deu atorgar-se a les
titulacions i certificats de filologia catalana i filologia
valenciana».
Això diu el Tribunal Suprem, i vosté no li
fa cas, vosté seguix sense donar eixa equiparació a les dues
titulacions en les convocatòries que ha fet este any i això
es diu desobediència.
Però, a més d'això,
li diré, li diré.
.
.
, perquè la decisió diu:
«No hi ha lloc al recurs de cassació interposat per la
Generalitat valenciana i imposa a la part recurrent les costes
corresponents a este recurs de cassació.
» Unes coses
mínimes, perquè fa una reducció a 1.
500 euros.

Però, senyor conseller, jo sé que,
això, per a la seua conselleria no és res: 16
sentències a 1.
500 euros, són 24.
000 euros.
Sé que no
és res per a la conselleria, però si els pagara vosté
de la seua butxaca, segurament.
.
.
, si els pagara vosté de la seua
butxaca, (veus) ja
significaria alguna cosa, significaria alguna cosa més.

Des de la Universitat d'Alacant, senyor
conseller, (veus) se
li demana, per favor i per escrit, que acate la sentència del
Tribunal Suprem; el Sindicat de Treballadors de l'Ensenyament del
País Valencià li presenta una denúncia per presumptes
desobediències a les nombroses sentències judicials, per
desobediència; i en el procés selectiu d'este any, el
2009, ha seguit excloent la titulació de filologia catalana com a
acreditativa dels coneixements del valencià, ¿eh?
(Veus)

¿Va a acatar la sentència?
¿Va a
seguir plantejant-se la seua desobediència, desobediència com
a conseller?
¿És eixe l'exemple que ha de donar un
conseller?
¿És eixe l'exemple que dóna el
Consell valencià, desobeir el Tribunal Suprem?
¿Eixa
és la importància que vostés li donen?
(Veus) ¿És important
la justícia per a vosté, senyor conseller?
¿Va a
acatar o va a seguir fent cas omís?
(Veus) O vaig a dir-li el que pot ser la veritat: simplement,
s'està aprofitant vosté de la
no-anul·lació de l'acte administratiu de la
convocatòria, i, com no s'anul·la, diu, «mos diu
que no tenim raó, ens diu la sentència que no tenim
raó, però, com no l'anul·la, la torne a fer i,
si volen, els afectats, que protesten».
(Veus) ¿És eixa la seua postura davant de la
situació, senyor conseller?

Com a mínim, (veus) si és eixa, és molt poc digna i diu molt
poc en favor i del Consell al qual representa.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.
(Veus)

Té la paraula l'honorable conseller
d'Educació.

El senyor conseller d'Educació:

Senyor diputat, senyor Pañella, en la meua
primera intervenció li he mencionat que tota la normativa
desenrotllada per la Conselleria d'Educació complix de manera
rigorosa allò que s'ha establit en l'Estatut
d'autonomia, estatut que, torne a dir, declara l'oficialitat de
la llengua valenciana i preveu la presa de mesures per a la seua
protecció, recuperació i aplicació en tots els
àmbits.

A més, senyoria, permeta'm recordar-li
que Les Corts van aprovar la Llei 4/1983, de 23 de novembre,
d'ús i ensenyament del valencià, per mitjà de la
qual es va establir en el seu títol II l'aplicació del
valencià en l'ensenyança i les seues excepcions.

D'altra banda, he d'informar-lo que el
Reial decret 276/2007, de 23 de febrer, pel qual s'aprova el
reglament d'ingrés i accessos i adquisició de noves
especialitats en els cossos de docents, atribuïx a les administracions
autonòmiques l'establiment dels procediments adequats per a
acreditar el coneiximent de la llengua pròpia que tinga
caràcter oficial quan constituïxca un requisit per a
l'accés a places docents situades en la seua comunitat
autònoma, procediment que, a la nostra comunitat, s'ha regulat
a través del Decret 62/2002, de 25 d'abril, pel qual es regula
l'acreditació dels coneixements lingüístics per a
l'accés i la provisió de llocs en la funció
pública docent no universitària a la Comunitat Valenciana.

D'altra banda, el Consell de la Generalitat
valenciana, per mitjà del Decret 47/1989, de 4 d'abril, va
regular també les funcions de la Junta Qualificadora de Coneixements
de Valencià, la qual convoca les proves oficials per a
l'obtenció dels certificats administratius de coneiximent de
valencià, els expedix i proposa els criteris de les homologacions i
validacions corresponents.
Per tant, les ordres de convocatòria del
concurs oposició per a l'ingrés en el cos de mestres i
procediment per a l'adquisició de noves especialitats i els
procediments selectius d'ingrés, accés i
adquisició de noves especialitats als cossos docents de professor de
tots els graus i modalitats d'ensenyament dels anys 2002 a 2008,
ambdós inclosos, regulen els procediments de coneiximents de
valencià.

En l'annex VII de les ordres per a ingrés
al cos de mestres, i en l'annex X de les ordres d'accés
als cossos docents de professors dels anys esmentats, es relacionen les
certificacions oficials que eximixen de la realització del mencionat
procediment.
Totes les ordres mencionades, totes estan acompanyades dels
informes jurídics pertinents per part de l'advocacia de La
Generalitat, informes que no plantegen objecció ni impediment legal
a les mencionades ordres.

En definitiva, este govern, responsable de garantir la
protecció, recuperació i promoció de la nostra
llengua, de la llengua valenciana, en tot moment ha complit la legalitat
vigent fonamentada i emparada en l'article 3 de la Constitució
i en este Estatut, que és el nostre, senyoria, i no sé si
és el seu.

Moltes gràcies.

Pregunta 525 al conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, sobre l'abocador de Garrut, que formula la diputada
senyora Marina Albiol Guzmán (Agrupació de Diputats i
Diputades No Adscrits) (RE número 38.
670).

La senyora presidenta:

Passem a l'última pregunta d'este
ple, la número 525 formulada per la diputada senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bona vesprada, senyor conseller.

Encara que li moleste, jo també vaig a
preguntar-li per l'abocador de Garrut, i, bé, la veritat
és que no m'estranya que li moleste que li preguntem per
aquestes coses, perquè està clar que vostés tenen els
vots, però quant a ètica i honestedat, està clar que,
com a poc, en el Partit Popular aquestes coses estan en tela de juí,
i a pesar dels vots, doncs, això, encara els continua molestant.

Tal com ja ha explicat el senyor Signes, la fiscalia
de Castelló considera que almenys des de l'any 1998 fins a
2002, l'aleshores alcalde de la Vall d'Uixó, Vicent
Aparici, que actualment és el vicepresident segon de la
Diputació de Castelló, va permetre, va autoritzar
l'abocament de residus tòxics i perillosos en l'abocador
de Garrut.
Allí s'abocaven tot tipus de residus industrials i
domèstics.
Aquestos abocaments van alterar l'equilibri dels
sistemes naturals i van afectar també les persones, la salut de les
persones.
¿Què li sembla açò, senyor conseller,
què li sembla açò?

L'abocador no complia la legislació
vigent en eixos moments, però des de la seua conselleria no es va
fer absolutament res, i ha quedat molt clar quan li ha preguntat el senyor
Signes, ha quedat molt clar que vostés no van fer absolutament res,
i l'excusa no pot ser que eixe abocador ja fea molts anys que estava
i que ha estat mentres han estat governs del Partit Socialista i del Partit
Popular, perquè fins a l'any 1999 vosté ha explicat que
no n'hi havia una legislació que ho impedira, però des
de l'any 1999, em sembla que Aparici ja era l'alcalde de la
Vall, em sembla que vostés ja estaven en la Conselleria de Medi
Ambient, i des de l'any 1999 fins que es va tancar l'abocador,
tampoc des de la conselleria es va donar absolutament ningun pas per a
controlar aquest abocador.

Per tant, sí que n'hi ha una
responsabilitat de la seua conselleria, i no s'excuse que fea molts
anys que l'abocador estava obert.

Jo vull que em conteste per què no van fer res
des de la seua conselleria, ¿per què, senyor conseller?

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Señora presidenta.

Señorías.

Señora Albiol, como he explicado en mi anterior
intervención, la situación que sufrió el vertedero de
Garrut se ha solucionado.
Por tanto, la única valoración que
puedo hacer es la que se traduce en las actuaciones que la Conselleria de
Medio Ambiente ha desarrollado para proceder al sellado y
restauración ambiental del vertedero.

Este, como també he explicado, es un tema
antiguo que definitivamente se ha solucionado con la ejecución de
las obras del sellado y restauración ambiental.
Con carácter
previo a la ejecución de las obras, se realizó un estudio
exhaustivo para examinar los residuos que había depositados en este
vertedero y su volumen aproximado.
De este estudio resultó que los
residuos depositados eran principalmente residuos urbanos y no peligrosos.

Las obras han supuesto una inversión de 1,7
millones de euros, se ha rediseñado la topografía del
vertedero, se ha impermeabilizado toda la zona, se ha creado una nueva red
de gasificación, se ha creado una red perimetral para
captación de lixiviados y transporte hasta una balsa con capacidad
para quinientos metros cúbicos enterrada  y construida en
hormigón armado.

Señora Albiol, la valoración que puedo
hacer es la que hicimos en su momento y la que nos ha llevado a la
situación actual, y es que el proceso de sellado de este vertedero
de residuos urbanos era una actuación medioambiental necesaria y
beneficiosa para el medio ambiente.

Gracias.

La senyora presidenta:

Albiol.
.
.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Clar que era una actuació, la de segellar i
tancar l'abocador, completament necessària, ¡clar que ho
era!
Però aquesta actuació no es va fer fins que Esquerra
Unida va entrar i va assumir la regidoria de medi ambient de
l'Ajuntament de la Vall d'Uixó en l'any 2003.
Fins
que Esquerra Unida no va arribar i va informar que n'hi havien 224
empreses que el Partit Popular havia estat permetent que abocaren en eixe
abocador, fins a eixe moment, fins que Esquerra Unida no va entrar en el
govern de la Vall d'Uixó, no es va tancar i no es va segellar
aquest abocador.
Va fer falta que arribàrem nosaltres perquè
es fera.
Per tant, no m'ho explique, que jo ja sé que
l'abocador està tancat i segellat gràcies a Esquerra
Unida, perquè estava en la regidoria de medi ambient de la Vall
d'Uxó.

Perquè vostés, abans, no van fer res.
Abans, mentres Aparici era l'alcalde, vostés no van fer res, i
no hi ha cap dubte que la responsabilitat és d'Aparici, i per
això li estan demanant els set anys de presó i els huit anys
d'inhabilitació per a càrrec públic.
Set anys de
presó per al responsable de l'àrea de medi ambient de
la Diputació de Castelló i per al president del consorci de
residus, un poquet irònic, ¿no?
, tot açò.

I sembla que Aparici és un bon deixeble del seu
mestre, perquè els escàndols a la Diputació de
Castelló es multipliquen, però, afortunadament, serà
la justícia la que ha de posar a cadascú en el seu lloc, com
ja ho va fer inhabilitant l'exalcalde de Vila-real, Manuel Vilanova,
per prevaricació.
I ho ha de fer la justícia, perquè
la veritat és que poquet poden fer vostés ja.

És evident que Fabra no podrà fer cessar
Aparici, perquè li demanen set anys de presó a Aparici quan a
Fabra li'n demanen també un bon grapat, i és evident
que Camps no pot fer cessar Fabra per estar imputat quan ell mateix
també ho està.

Per tant, li dia que no hi ha cap dubte que Aparici
és el màxim responsable, que la justícia
determinarà en quin grau.
.
.
o si hi ha o no hi ha responsabilitat,
però és molt greu que des de la seua conselleria no es fera
absolutament res.
És molt greu.
I vosté encara no ha explicat
per què no es va fer res fins que nosaltres vam arribar al govern i
vam informar de com estava la situació.

I, per anar acabant, ha dit vosté que van
invertir 1,7 milions d'euros, després d'haver clausurat
nosaltres l'abocador, per descontaminar la zona.
Voldríem
saber exactament quines actuacions s'han fet amb eixos diners, quines
actuacions concretes s'han fet, a part de tapar-lo i tirar terra per
damunt.
M'agradaria que les comentara.

Perquè, bé, al final la conclusió
de tot este tema és la mateixa sempre, la conclusió potser
que en el Partit Popular de Castelló, en la Diputació de
Castelló, no sé si serà per açò dels
abocadors, però la veritat és que fa tot molt mala olor,
senyor conseller, molt mala olor.

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gràcies, presidenta.

Senyora Albiol, a mi no me molesta que me pregunten
per l'abocador de Garrut, ni me molesta que me pregunten absolutament
res que siga de la competència meua.
El que me molesta, si vol
dir-ho aixina, o el que no me pareix bé és que vostés
aprofiten qualsevol cosa per a agarrar un fil que no té res a vore
amb la pregunta que fan, i sempre van al mateix.

I jo li dic: bé, segurament allí en
el.
.
.
el regidor d'Esquerra Unida de la Vall d'Uixó va
ser el que va fer que es començara a posar en marxa esta iniciativa.
Ho desconec.
Però, per descomptat, la gent de la Vall
d'Uixó no se n'adonaria, perquè vostés no
estan governant ara a la Vall d'Uixó una altra volta.
O siga,
no ho haurien d'haver fet tan bé quan, després de
quatre anys, estan on estaven abans.

Però, mire, allí s'han fet moltes
coses, li ho he explicat abans, però vosté no ha estat atenta
al que jo li dia.

De totes formes, seguim treballant per a realitzar
actuacions com esta, estem redactant projectes i executant obres de
segellat dels abocadors on és necessari que actuem, prioritzant,
lògicament, les inversions en funció de la més o menys
que tinga la situació que es dóna en cada cas.

A part d'esta actuació concreta de
Garrut, que li he explicat abans, li puc dir que des de fa anys en els
pressupostos de La Generalitat hi ha partides destinades a actuacions de
restauracions d'àrees degradades, on es contemplen actuacions
de descontaminació de sòls, de segellat, de
recuperació ambiental dels abocadors.

En esta dècada hem realitzat inversions al
voltant de 100 milions d'euros, destacant algunes que li
anomenaré ara, la descontaminació de sòls de la Rambla
de la Viuda en Almassora, de l'avinguda de França a
València, el tractament de fangs en el llit del riu Túria.
.
.
Este any hem realitzat la retirada de pneumàtics a Moncada.
Està contractada la realització de projectes de tancament,
segellat i restauració dels abocadors d'Elda, Aiora de
Malferit, Llíria, Xàbia, Altura, Nules.
.
.
, i
pròximament s'iniciaren les obres.
Hem licitat la
contractació dels projectes de tancament i segellat de
restauració dels abocadors d'Ibi, Calles, Higueruelas i
Camporrobles.

Jo li dic: si m'haguera fet esta pregunta, li
haguera contestat açò, però com vosté
se'n va a vore de no sé què, de no sé quants,
que no té res a vore amb eixe tema, jo lamente que vinguem
aquí a soles a parlar d'això.

Gràcies.
(S'interromp
la gravació)

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 13
minuts)