Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 18 de de-sembre de 2002.
Continuació de la sessió del dia 17 de desembre.
Comença la reunió a les 10 hores i 7 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 87.
Tercera reunió.**

 

 

 

***Debat de totalitat del Projecte de llei de pressupostos de la Generalitat Valenciana per a l'exercici 2003.
(Continuació).***

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Correspon el debat de les esmenes 1.
150 a 1.
241, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, a la secció 08, Obres Públiques, Urbanisme i Transports.
Té la paraula la il·lustre diputada senyora Sanchordi.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyors i senyores diputats.

El dret a una vivenda digna és un dret reconegut per la Constitució Espanyola, constitució que també assenyala que als poders públics els correspon promoure aquelles condicions necessàries perquè la igualtat entre els ciutadans i les ciutadanes siga real i efectiva.

La gestió del govern del Partit Popular en matèria de vivenda i del sòl ha esdevingut ineficaç, és més, ha esdevingut nefasta, nefasta perquè no ha tingut més resultat que un increment, un encariment del preu de la vivenda en general i un descens en la construcció de vivendes de protecció oficial.

I fa uns segons parlava de promoure la igualtat entre els ciutadans i ciutadanes.
En certa manera el PP sí que ha aconseguit que els ciutadans sigam més iguals.
Per què?
Perquè cada vegada a més ciutadans els resulta més difícil accedir a la propietat d'una vivenda.
I hi ha una sèrie de dades incontestables.

En primer lloc, el preu mitjà de la vivenda nova en la Comunitat Valenciana ha creixcut en la dècada dels noranta quasi al doble de ritme que han augmentat els salaris.
Respecte al sòl, el preu del sòl s'ha duplicat en la Comunitat Valenciana, des de l'any 2000 s'ha duplicat.
En canvi, també he de dir que, no obstant, este augment, esta duplicació en dos anys del preu del sòl, són valors mitjans, perquè n'hi han zones especialment sensibles.
Per exemple, en el centre de València l'augment del preu del sòl ha assolit un 160% en els últims anys.
O en l'avinguda de França, en què un terreny costa ara deu vegades més que fa molts poquets anys.

La relació entre el preu del sòl i el preu de la vivenda és molt gran per una qüestió de mera lògica.
Evidentment, a major quantitat de sòl en venda menor és el cost del metre quadrat.
No obstant, este factor no explica del tot els motius de la pujada del preu del sòl, més encara quan una de les primeres iniciatives legislatives del govern del Partit Popular en l'any 1996 va ser precisament canviar la Llei del sòl per a abaratir el preu.
Han aconseguit precisament tot el contrari.

Hem parlat del preu de la vivenda, hem parlat del preu del sòl.
La quantia de les hipoteques, està també pels núvols.
Està pels núvols perquè des de l'any 1998 fins ara, és a dir, des de fa dos dies, l'import mitjà d'una hipoteca s'eleva anualment en més de 8.
000 euros.
Més de 8.
000 euros és quasi milió i mig de pessetes.

Tots estos factors impliquen un major esforç econòmic per a les famílies per a comprar una casa.
Hui per hui, una família mitjana està obligada a aportar el 52% dels seus ingressos per a tal propòsit, per a comprar i per a poder pagar una vivenda, el 52% només per a tindre una vivenda digna, que és una cosa que està contemplada com un dret fonamental en la nostra Constitució.
Hui per hui, el dret constitucional que és la vivenda s'ha convertit d'esta manera en un autèntic problema per a molts ciutadans de la nostra comunitat.

Per un altre costat, en la construcció de vivendes concretament de protecció oficial, és a dir, precisament aquelles dirigides a persones amb menys ingressos, aquelles on els governs han de demostrar quina és la seua sensibilitat social i l'esforç que volen dedicar a polítiques socials, conforme diem, en la construcció de vivendes de protecció oficial, de les poques que se fan, cada vegada menys, cada vegada menys, se tarda cada vegada més en cobrar les ajudes.
Una altra dada seria que en els anys 1992 a 1996, de cada tres vivendes que se construïren en la Comunitat Valenciana una era de protecció oficial.
Hui per hui, enguany només una de cada deu de les vivendes que se construïxen són de protecció oficial.
No com les vivendes de renda lliure, que cada vegada se'n construïxen més i cada vegada més cares.

En eixe sentit, i davant d'esta situació, i donat que els plans de vivenda aprovats pel Partit Popular no han resultat eficaços i no han aconseguit els objectius que almenys en la teoria i sobre el paper pretenen, el Grup Socialista, en les seues esmenes, planteja una sèrie de mesures complementàries, una espècie de pla complementari o de pla de xoc annex al Pla de vivenda 2002-2005.

En eixe sentit, proposem una sèrie de mesures dirigides a tots aquells col·lectius que tenen més difícil l'accés a una vivenda.
Estem parlant dels jóvens, estem parlant de la tercera edat i també d'aquelles famílies que tenen una problemàtica específica, com per exemple les famílies monoparentals.

D'un altre costat, demanem en les nostres esmenes que s'incremente la dotació de l'actual pla de vivenda, un augment de la dotació a través de la qual puguen acollir-se almenys 65.
000 famílies valencianes.
I d'eixes 65.
000 famílies almenys 10.
000 puguen ser en règim de lloguer, dotant estes vivendes bàsicament per als jóvens.

Quant al que és ja no els col·lectius sinó el lloc físic, parlem també en les esmenes d'actuacions concretes que facen incidència en una sèrie de reurbanitzacions dels nuclis històrics de la major part de municipis de la Comunitat Valenciana, tant de Castelló com de València com d'Alacant.

Havem, a més a més, concretat xifres que consideraríem necessàries per a afrontat este pla en una esmena que en este cas s'ha plantejat en la secció 20, esmena que havem presentat dotant de diners este pla de xoc perquè considerem inadmissible que estigam minvant la possibilitat d'accés a la vivenda de molts valencians i que, per un altre costat, l'administració estiga invertint els diners de tots els valencians i valencianes per a amortitzar el dèficit espectacular ­d'espectacle­ de Terra Mítica i de Cacsa, en esta confusió de papers que hi ha des que governa el Partit Popular, esta confusió de papers entre allò que és l'àmbit públic i allò que és l'àmbit privat, confusió entre allò que és una empresa pública i una empresa privada i confusió, en definitiva, entre allò que és el benestar de molts i el benestar de pocs.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Sanchordi.

Té la paraula, per al torn en contra, l'il·lustre diputat senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Senyora Sanchordi.
Ja veig que vosté s'ha adonat que l'oferta pública que ha fet el senyor Pla, de la qual ja parlarem més endavant, d'un hipotètic pla de la vivenda, en què ell prometia 7.
000 vivendes en lloguer per als jóvens, vosté ara l'ha modificat i l'ha ampliat a 10.
000.
Clar, vosté sap que estem garantint-ne 10.
000, per això ha rectificat.
Me pareix molt bé.
Rectificar, si s'encerta, me pareix molt bé que rectifique vosté.

Mire, la política de vivenda és una altra de les polítiques estel·lars del Partit Popular al front de la Generalitat i de la qual mos sentim enormement orgullosos.
És la segona amb major quantitat de recursos, 203 milions d'euros complementada amb 69,32 milions d'euros més de l'Institut Valencià de la Vivenda.
Este nivell d'inversió permet mantindre el creixement que se ve realitzant des de 1996 per aconseguir els objectius marcats, i que són: ajudes als ciutadans per a l'adquisició i rehabilitació de la vivenda, promoció de la vivenda social, col·laborar amb els ajuntaments en el medi urbà, desplegar normatives tècniques i de control de qualitat.

El Partit Popular destina a la política de la vivenda 272 milions d'euros, més de 45.
000 milions de pessetes, i les actuacions més destacades són: Ajudes per a l'accés a la vivenda, o siga, el Pla de la vivenda, que té 100,9 milions d'euros per a este any i que en el seu conjunt el Pla de la vivenda té 400 milions d'euros; actuacions en àrees urbanes, 77,4 milions d'euros; actuacions en centres històrics; actuacions d'infraestructures i equipament urbà; conservació patrimoni vivendes Generalitat; promoció vivenda i sòl urbanitzable.

Amb el Pla de la vivenda, la Generalitat, des de 1996 al 2001 ha aconseguit ajudes destinades a l'adquisició de vivendes a més de 106.
000 famílies, més de 106.
000 famílies valencianes s'han beneficiat de la política de la vivenda del Partit Popular al front de la Generalitat, i ha pagat més de 112.
000 milions de pessetes en subvencions; senyoria, més de 112.
000 milions de pessetes en subvencions.

El Decret 92/2002, de 30 de maig, pel qual s'aprova el Pla de la vivenda.
.
.

Senyora presidenta.
No se pot continuar.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Senyories, per favor, pregue silenci.

Continue, senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Dia, senyoria, que el Pla de la vivenda 2000-2005, que té una dotació de 400 milions d'euros, regula les condicions per a la concessió d'ajudes destinades a l'adquisició de la vivenda o a la rehabilitació, i centra la seua atenció en els sectors que suporten majors dificultats per a accedir a una vivenda digna, com són els jóvens, els grups de menys ingressos, i a més, assenyala mesures específiques en favor.
.
.
(Remors)

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyora, és impossible continuar, pregue empara, és impossible.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

És que està el galliner ja rebolicat de molt de matí.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Maluenda.

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

I pregue que se'm compense el temps.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Maluenda, se le descontará el tiempo.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

És que hi ha falta d'educació en esta Cambra.
Sí, sí.
Falta d'educació en eixa banda de la Cambra.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.
(Remors) Senyories, per favor, silenci.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Vaig a intentar-ho, senyora presidenta.

I dia que estan destinades estes ajudes als jóvens i als grups de menys ingressos, i a més, s'assenyalen mesures específiques en favor de les dones maltractades i també per als discapacitats, qüestions totes estes que ja estan arreplegades en l'objectiu bàsic 1.
2 del programa 431.
10.

Amb estes actuacions es pretén afavorir les condicions necessàries per a desplegar una política protegible en matèria de vivenda dintre d'este pla, d'acord amb allò establit pel Ministeri de Foment; impulsar la figura de la vivenda jove i integració social dins del marc actual del Pla de la vivenda; crear a curt termini sòl urbanitzat a baix cost per a edificacions de vivendes protegides; rehabilitació de barris desfavorits, i la millora del medi urbà en àrees degradades.

El Pla de la vivenda també crea instruments adequats perquè els ajuntaments puguen impulsar polítiques de foment de vivenda en lloguer, bé directament o a través de l'Ivvsa.

Per altra banda, la Coput i la Conselleria de Benestar Social tenen en marxa un pla denominat Elaia, que promociona la construcció de vivendes tutelades en règim de lloguer per a atendre les necessitat de distints col·lectius socialment desfavorits, i especialment per a la tercera edat.
En este sentit, més del 80% dels beneficiaris de les ajudes públiques per a l'accés a la vivenda tenen uns ingressos familiars que no superen en 2,5 voltes el salari mínim interprofessional, ja que precisament estes actuacions estan encaminades a ajudar els sectors econòmicament més dèbils.

Amb este nou pla de la vivenda l'atenció als jóvens està garantida, i contempla com a actuacions protegides el programa de lloguer de vivendes destinades a universitaris i d'integració social, més de 10.
000 vivendes destinades a estos jóvens estan garantides en el pla.
Però en realitat, les ajudes en favor dels jóvens de menys de 35 anys són el 80% de l'objectiu del pla.

Respecte les persones discapacitades, l'article 75 del Decret 92/02 establix que en les promocions de vivenda pública és obligat fer una reserva de vivendes sense barreres arquitectòniques destinades a persones que tinguen alguna discapacitat; aixina, en promocions de 33 a 66 vivendes se reserva una vivenda; de 67 a 99 vivendes, dos, i entre 100 i 200, tres.

Al marge de les ajudes del Pla de la vivenda, la Conselleria de Benestar Social té a disposició dels discapacitats altres ajudes per a les seues vivendes i per a condicionar-les.

El Pla de vivenda també concedix, com he dit, ajudes als discapacitats per a adaptar la seua vivenda, i a més, els eximix de l'observança d'alguns requisits.

El programa Elaia, que preveu la construcció de vivendes tutelades noves destinades a lloguer per a col·lectius desfavorits, entre ells els de la tercera edat, sense que implique renúncia alguna als drets del Pla de la vivenda, està fent actuacions en Castalla, Picanya, l'Alcora, Castelló i altres poblacions, per un import de 9,85 milions d'euros per a l'any 2003.

La Generalitat, en la promoció pròpia de vivendes a través de l'Ivvsa, destina 69,22 milions d'euros, dels quals 34,77 són per a actuacions en Castelló, Alacant, València, Paterna, Guadasséquies, Quesa, Redován, Benicàssim, Llíria, Gavarda, Onil, Torrent, Carcaixent, Sant Vicent del Raspeig i Manises.
En actuacions en centres històrics es destinen 18,3 milions d'euros per a l'adquisició i rehabilitació de vivendes en les àrees del pla Riva en València ­en València, no en Alacant, com diuen vostés en les seues esmenes­ i en el pla Racha en Alacant.
A més, l'Ivvsa continuarà finançant altres actuacions en centres històrics.

Tenen els socialistes valencians alguna alternativa a este pla?
Jo crec que sincerament no la tenen.
El seu candidat a cap de l'oposició en les Corts Valencianes, Joan Ignasi Pla, ha llançat.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
un missatge.
.
.
(Protestes)

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, senyories, per favor.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
Jo comprenc que no vulguen sentir açò, els comprenc perfectament.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Té la paraula l'orador.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
però hauran d'escoltar-ho, si volen, si no, se n'hauran d'eixir.

Dia que el seu candidat a cap de l'oposició en les Corts Valencianes, Joan Ignasi Pla, ha llançat un missatge electoralista i una sèrie de promeses als jóvens en allò que a la vivenda es referix que s'ha quedat curt, molt curt, no arriba, ni molt menys, al que és l'actual pla de la vivenda, per això la senyora Sanchordi ha hagut de rectificar a l'alça allò de vivendes en lloguer per a joves.

El senyor Pla ha copiat el pla de la vivenda de Bulgària i oferix als jóvens (protestes) valencians.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
7.
000 casetes de 50 metres, diu, "no sé si de 50 o de 60", diu, i vol que la Generalitat siga el caser, que l'administració faça de caser, sí, sí, el mateix que hi havia en l'antiga Urss.
.
.
No s'haurà enterat que ja ha caigut el Mur de Berlín?
És possible que no.

És el model de Xina i de Corea del Nord i de Cuba, les tres úniques dictadures comunistes que queden en el món i que ell se sent tan identificat amb eixos postulats pel que veem.
Ara m'explique el perquè de les esmenes que el Grup Socialista ha presentat a este programa.

Jo he quedat molt decepcionat, perquè pensava que en estos quatre anys els socialistes s'haurien ensenyat a presentar esmenes als pressupostos, però he vist que no, s'ha acabat la legislatura i han tornat a suspendre.
El que és trist és que no podran tornar a examinar-se en setembre molts d'ells.

Han presentat 92 esmenes, de les quals 25 són de competència municipal.
Demanen actuacions urbanístiques i de rehabilitació en distintes poblacions, sense que els respectius ajuntaments hagen sol·licitat cap actuació.
Absurdes, se n'han presenta huit: demanen en diverses d'elles actualització dels barris perifèrics, i la veritat siga dita, hem consultat experts tècnics en matèria de vivenda i ningú ha sabut aclarir què vol dir això.

N'hi han altres que demanen que es prioritze l'arrendament en cessió de vol.
Adivina adivinanza, tampoc m'he trobat ningú que sàpia què és això.

Continuen sense entendre el pressupost.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Mestre!

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
ja que hi ha 11 esmenes que demanen la inclusió de línies d'actuació que figuren ja en el programa que correspon.
.
.
, per exemple, programes específics d'habitatge per a la tercera edat: ¿no coneixen que existix el programa Elaia i que estes actuacions estan en l'objectiu 1.
2 i línies d'actuació 1.
1.
2 i 1.
1.
3?

Les esmenes 1.
166 a 1.
169, demanen actuacions en centres antius, en Muro, Villena, Cocentaina, Castelló, Benferri, etcètera, sense enterar-se que figuren en el capítol VII d'este programa pressupostari.
Tres són descabdellades, agarren el rave per les fulles i diuen que l'abandonament del camp és degut a la inexistència de vivendes adequades, i jo pense que el problema deu ser al contrari, no sé.

Cinc no tenen trellat, cinc d'elles.
En la 1.
183 demanen que es cree una nova línia d'actuació en el programa d'arquitectura i habitatge que diga: 4.
1.
27, "Neteja i actuacions dels barrancs del voltant de Benidorm".
.
.
En el pla de la vivenda, ho entenen vostés?
Doncs, jo no.

En la 1.
206, com a objectiu bàsic volen crear els instruments administratius per a promoure la participació ciutadana amb l'actuació in situ: ni sabem què és això, ni entenem què vol dir "els instruments administratius".
Seran normes jurídiques?
Seran recursos econòmics?
Seran impresos i material de papereria?
Qualsevol ho sap!

En la 1.
208 i 1.
209, demanen que se potèncien les figures de l'edificador i del rehabilitador en el desenrotllament de la RAU: no sabem quines són eixe figures i, per descomptat, la RAU en ningun cas es referix ni a la figura de l'edificador ni tampoc del rehabilitador.

Per últim, la 1.
163, no sabem si és un acudit afegir una nova línia Pla Rache de rehabilitació del centre històric d'Elx.
En Elx estan fent-se diverses rehabilitacions en el marc del pla de la vivenda.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Maluenda, vaja finalitzant.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

­Acabe, senyora presidenta­ .
.
.
però el Pla Rache no existix.

Altres esmenes, finalment, demanen línies sobre VOP i VPT, que són figures que ja no existixen en el pla de la vivenda, són del pla antiu.

I, per últim, tres són incoherents: la 1.
238, 1.
239 i 1.
240.
Demanen línies sobre I+D+I en habitatge rural i quantifiquen en 60.
000 euros, i altres 60.
000 per a revisió d'edificis de més de 50 anys.
Saben què fan?
: fan una minoració del 75%, que obligaria a paralitzar eixe tipus d'investigació que per altra banda demanen.
Per tant, també s'han equivocat, no solament al plantejar-les, sinó al detraure una volta que fan la deducció, resulta que la fan mal.

Ara m'explique per què no s'atrevixen a fer-ho en la resta d'esmenes.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda

Per a rèplica, té la paraula la senyora Sanchordi.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Senyor Maluenda, hi ha hagut un moment en la seua intervenció que he estat a punt d'alçar el puny, però a punt!
, i no l'he alçat per una raó: simplement perquè este no és el fòrum adequat, no per una altra cosa.

Canviem de tema, anem a vore, també li recomane que quan se lligga les propostes del Partit Socialista, almenys que se les lligga bé, perquè després passa el que passa.
Però, bé, com vosté mateixa diu, rectificar és de savis i, bé, quan se les torne a llegir, s'adonarà de l'error.

Senyor Maluenda, n'hi han coses que no les entenc.
Anem a vore, no m'ha contestat a ninguna de les dades que li he aportat, i que li torne a repetir, perquè segurament li alegraré l'orella: primer, el preu de la vivenda nova puja al doble de ritme que els salaris; segon, s'ha duplicat en dos anys el preu del sòl; tercer, han augmentat les hipoteques; quart, és escandalós el descens en la construcció de vivendes de protecció oficial; i quint, una família mitjana valenciana ha d'ocupar més de la mitat dels seus ingressos en pagar una vivenda, en pagar el sostre a on està vivint eixa família.

Clar, no se pot contestar, perquè estes dades les han donat associacions i societats com per exemple la societat de taxacions immobiliàries, Insa, patronal del sector, l'As-sociació Hipotecària Espanyola, la Universitat d'Alacant, el Banc d'Espanya, la Generalitat Valenciana, i, clar, si això és cert, doncs, astò no és el país de les meravelles.
Aleshores, com pot ser que vosté isca ahí i donant per bo, perquè no té més remei, les dades que jo li he donat, vosté diga que vivim, doncs, com Alícia en el país de les meravelles, vivim com Alícia, del Partit Popular, conforme m'han comentat, en el país de les meravelles, i resulta que tenim una política de vivenda completament continuista, un pla de vivenda 2002-2005 amb una dotació econòmica semblant a l'anterior pla.
.
.

Bé, però anem a vore, si resulta que vosté me diu que vol augmentar els col·lectius, augmentar-ho tot, i els diners són els mateixos?
, els diners són els mateixos?
Doncs, tocarem a menys, tocarem a menys, ja és prou cachondeo que les ajudes se cobren quan se cobren, que no vull tornar a contar l'anècdota de l'any passat del Consell de Ministres en el mes de juny mirant a vore a quin ministre habilitava perquè pagara les vivendes, perquè se'ls havia oblidat ficar-ho en pressupostos.
.
.
Per l'amor de Déu, eixes és l'interés que tenen vostés, en el Partit Popular.

Mire, o una cosa o l'altra, o el que vosté diu o el que jo dic, o més paregut al que jo dic, i, si no, el que diuen vostés que també és aixina: senyor Maluenda, estos gràfics estan trets d'un informe que ha fet la mateixa Coput, i estos, que estem lluny, però vorà que pugen cap amunt, és l'evolució del preu de la vivenda en les tres capitals de províncies i les àrees metropolitanes d'Alacant i de València, cap amunt!
, no com esta, que és tot el contrari.
Sap què és açò, senyor Maluenda?
Açò és la construcció de VPO, este és ni més ni menys el resultat de la gestió del Partit Popular en política de vivenda, este i no un altre.
Això pel que respecta al pla de vivenda.

Pel que respecta al pressupost total del programa d'arquitectura i vivenda en la Conselleria, doncs, com tots els anys, va baixant, cada any baixa un 1%, no n'hi ha un major esforç pressupostari, n'hi han partides repetides, n'hi ha incompliment de compromisos, n'hi ha un Pla Riva i un Pla Racha que fa anys i anys i la consignació pressupostària és la mateixa i s'avança molt molt poquet, no és admissible que un tema tan important per a esta comunitat com són els problemes d'edificis amb aluminosi, que fins ara vostés tenien una partida xicoteta, però una partida, i després d'este any, que hi ha hagut accidents, que hi ha hagut queixes, que s'han hagut, per desgràcia, de lamentar morts, que l'associació d'afectats ha vingut ací a reunir-se amb tots mosatros i a reunir-se també amb el Govern!
.
.
.

I què fan?
En resposta a eixe problema que realment existix en esta comunitat, què fan?
Els pocs diners que hi havien els lleven i no són capaços ni tan sols d'acceptar l'esmena que proposa que se dote d'ajudes aquelles vivendes afectades d'aluminosi.
Però, perquè açò és el mateix de sempre, açò és la piconadora popular, ací és: esmena de l'oposició, no per sistema; a l'oposició, ni aigua.
Ací, ni millorar els pressupostos ni sumar ni consensuar ni enriquir, no, ací és simplement que no.

Mire, senyor Maluenda, l'única cosa certa és que vostés continuen amb la mateixa marxa, negant la realitat, negant la major, i amb una política continuista i amb uns resultats nefastos.

Vosté m'havia recomanat a mi que rectificàrem, que rectificar és de savis: senyor Maluenda, rectificar és de savis, vosté vorà.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Sanchordi.

Té la paraula per a rèplica el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyora Sanchordi, jo no sé si a vosté la il·lusiona o no alçar el puny, això és problema de vosté, jo no alce ni el puny ni el braç, eixe és el seu problema.

Mire, comence per això de l'aluminosi.
Este és l'única govern que ha concedit ajudes per a l'aluminosi!
Ahí estan els diaris de sessions i ahí estan els butlletins de les Corts que demostren que quan este grup era oposició, este diputat demanava constantment un pla per a combatre l'aluminosi i resulta que mai me feen cas.
I este és el primer govern que ha concedit ajudes per a això, ajudes importants.
Vosté, pegue's una volteta pel barri d'Orriols, ahí pel barri d'Orriols, ací en València, i pregunte, i pregunte i vorà si han fet per l'aluminosi o no.

Mire, objectius complits del pla de la vivenda que vosté desconeix: el pla de la vivenda per al 2002, concretament, tenia previst un objectiu de 10.
040 vivendes, al 30 de novembre, dades molt recents, ja s'han finançat 11.
857 vivendes; vivendes qualificades, també al 30 de novembre, en disposició d'obtindre el finançament, n'hi han 17.
357; grau de compliment, al 30 de novembre, si prenim la referència de vivendes qualificades, el 175%; si prenim la referència de les que han obtingut ja el finançament, el 118%.
La Comunitat Valenciana ja està aplicant la reserva d'eficàcia, que és un 25% sobre els objectius inicials, prevista per a les comunitats que millor complixen el pla, i això està reconegut a nivell de tot l'Estat espanyol.

El pla de la vivenda i les comparacions que vosté dia de si s'augmenten o no s'augmenten les xifres.
Mire, durant el període de 1996 al 2001, ja he dit abans, en la primera intervenció, que s'han donat ajudes a 106.
000 famílies valencianes, que significa una inversió de 112.
000 milions de pessetes.
Mire vosté, en el pla 1996-1998, 18.
042 vivendes en Alacant, 5.
873 en Castelló, 28.
568 en València; total: 52.
483.
1998-2001, 20.
633 en Alacant, 5.
256 en Castelló, 28.
002 en València; total: 53.
891.
En el 1996-2001, 38.
000 en total: 675 en Alacant, 11.
129 en Castelló, 56.
570 en València, que fan 106.
374, a les quals m'he referit.

El 80% dels beneficiaris han segut ajudes a jóvens fins a 35 anys.
El 58% tenen ingressos familiars inferiors a 1,5 milions de pessetes anual; el 89% d'ingressos són inferiors al 2,5 en el conjunt de les actuacions.
El volum de recursos econòmics posats a disposició dels ciutadans que necessitaven una vivenda, tant en préstecs hipotecaris qualificats com en subvencions directes a les famílies, ha segut, entre el 1996 i el 2001, molt superior al que posava el govern socialista.
Vegem-ho: any 1992 a 1995, pressupostats 16.
700 milions de pessetes, van concedir 4.
175 milions de pessetes, encara que després en van pagar 5.
249; 1996 al 2001, en compte de 16.
700 milions, senyoria, el Partit Popular, 94.
894 milions, dels quals 15.
816 milions és la mitjana anual, 15.
816 milions contra 4.
175, que tenien vostés quan governaven.
Pagades, 18.
679 milions, contra 5.
249 que en van pagar vostés.
L'increment és en les concessions del 279% sobre el període 1992-1995 i del 256% quant a les pagades sobre el període del 1992 al 1995.

La Comunitat Valenciana ha segut durant els últims anys la primera comunitat espanyola en compliment dels objectius del pla de la vivenda, tant en nombre d'actuacions finançades com en préstec concedits.
En el pla 1992-1995, el 14% dels préstecs qualificats concedits en Espanya corresponien a la Comunitat Valenciana, quan vostés governaven.
En el pla 1998-2001, les dades fins a l'any 2000, últim any facilitat pel Ministeri de Foment, que han segut del 24% de tot el conjunt d'Espanya, són els objectius més elevats i el percentatge molt més elevat, per tant, se quadruplica el que vostés havien fet.

El preu de la vivenda, que vosté ha comentat, en la Comunitat Valenciana és molt favorable en comparació amb la resta de comunitats autònomes espanyoles, és inferior a la mitjana nacional i només en quatre comunitats autònomes la vivenda és més barata.

L'esforç de les famílies valencianes per a accedir a la vivenda, la relació entre la quota de préstec hipotecari a pagar i la renda familiar disponible, era el 51% en 1992, ara en el 2001 és el 35%.
Sense comentaris.

Mire, i les ajudes del pla de la vivenda.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Maluenda, acabe.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

­Acabe.
­ .
.
.
són infinitament millors a les que vosté van posar en pràctica.
Per això m'explique que quan el senyor Pla fa un missatge electoralista per oferir un pla de la vivenda alternatiu al de mosatros, copie eixe sistema de Bulgària i dels països comunistes.
Per això m'ho explique.

Per tant, com no té arguments alternatius als de mosatros, el senyor Pla el que deu decidir és si vol ser cap de l'oposició en les Corts Valencianes o vol acceptar l'oferta que li ha fet el senyor Maragall, de ser governador dels Països Catalans en la Comunitat Valenciana.
(S'escolten veus que diuen: "!
Muy bien!
".
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

Res més i moltes gràcies.

 

 

Secció 09, Cultura i Educació

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Finalizadas las enmiendas de la sección 08 y su debate, antes de pasar a la sección 09, quiero comunicar que el Pleno de las Cortes se interrumpirá esta mañana a las doce en este debate de presupuestos para guardar cinco minutos de silencio en repulsa del atentado cometido ayer, que causó la muerte del guardia civil Antonio Molina.

Continuamos con el debate de la sección 09, Cultura y Educación.
Defensa de las enmiendas 1.
257 a 1.
299 del Grupo Mixto.
Tiene la palabra el señor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Presentem les esmenes que ha fet el Grup Mixt a la Conselleria de Cultura i Educació, als pressupostos, partint que és una conselleria que incrementa els pressupostos de 2003 per sota de l'increment mitjà dels pressupostos de la Generalitat Valenciana.
I, en canvi, quan solament incrementa el 4,31% els seus pressupostos, els capítols de concerts de primària augmenta el 15,8% o els capítols de la concertació de l'ensenyament secundari augmenta el 22%.

És a dir, que està clar que augmenta menys que la mitjana del conjunt de la Generalitat Valenciana i desvia molts recursos als concerts de primària i de secundària.
En canvi, per exemple, partides com la de biblioteques, arxius o promoció editorial baixa, baixa, en pessetes reals, el 8,95%.

És a dir, són unes esmenes que parteixen d'eixe anàlisi i de l'anàlisi que nosaltres considerem que l'esforç que s'ha de fer en matèria d'ensenyament en les etapes obligatòries ha de ser sobretot públic i de manera complementària a la concertada.
És a dir, no igual en la pública que en la privada, com es desprén d'eixe esforç pressupostari, sinó que cal assegurar la xarxa pública i de manera complementària en la privada.

A partir d'ahí, hem fet una sèrie d'esmenes que detrauen diners d'eixes dos grans borses pressupostàries de la concertació, de la primària i de la secundària, en els centres privats per a reforçar el finançament de la formació permanent d'adults; per a reforçar als ajuntaments i institucions que atenen escoles infantils de menors de quatre anys; als programes de garantia social, que els sindicats ens diuen que estan insuficientment dotats i que s'estan incomplint també en garantia social els acords sindicats-Generalitat Valenciana, tant per als seus equipaments com el desenvolupament.
També hi hagut un retall en el que són les pràctiques formatives, les pràctiques de la formació professional en els centres de treball, i pensem que també cal donar un important impuls.

I hi ha una sèrie de centres d'ensenyament especialitzat de secundària que estan oblidant-se, com són les escoles oficials d'idiomes.
Això no està ahí previst en Ciegvsa, no està previst en Ciegvsa, no està previst en el capítol d'inversions reals.
I justament quan s'aposta per una indústria del turisme claríssima i rotunda, és molt sorprenent que els pressupostos no contemplen la reivindicació de les escoles oficials d'idiomes.
Per exemple, la de Torrevella, que no està prevista en els pressupostos de la conselleria.

I després nosaltres entenem.
.
.
És cert que hi ha molt de patrimoni referit.
.
.
patrimoni lligat a l'església, hi ha molt de patrimoni eclesiàstic, però no entenem que estiga tan sesgada, és a dir, que estiga tan tombada la inversió que es fa en defensa del patrimoni.
La recuperació del patrimoni històrico-artístic està clarament centrada en el patrimoni eclesiàstic i molt poc centrada en el patrimoni civil, molt poc centrada en el patrimoni civil.
I després també està molt centralitzada en el ciutat de València.

No entenem com, per exemple, s'abandona a la seua sort i s'impedeix la seua rehabilitació i adquisició, per exemple, per al patrimoni com a bé públic, del monestir de Sant Jeroni de Cotalba o s'abandona la restauració.
.
.
Tan que es parla de l'aigua, tan que es parla de l'aigua, resulta que el pla d'arquitectura d'aigua està ahí dormint els somni dels justos, clarament insuficientment valorat, insuficientment dotat, mentres es desplomen, mentres es desplomen aqüeductes de l'època romana.
I, per tant, nosaltres pensem que caldria derivar tota una sèrie d'inversions al patrimoni ­torne a dir­ civil o a altres monestirs que no estiguen tan proper de la ciutat de València o el tema del pla de l'arquitectura de l'aigua.

També caldria reforçar moltíssim les escoles de música.
I després, sobretot, hem fet tota una sèrie d'esmenes de foment de la promoció dels llibres en valencià, que és el gran abandonat.
És ridícula la quantitat que la Generalitat preveu de foment a les editorials que editen en valencià, i que, efectivament, per això no calia fer aquella llei del llibre, que ací tant s'omplien la boca els portaveus del PP "que hem fet una llei del llibre valencià".
Resulta que està clarissímament infravalorat.

I també pensem que seria hora d'intentar subvencions també a altres entitats de les que es distingeixen per la lluita seriosa, coherent, racional en defensa de la llengua, i no seguir donant a diners a reials acadèmies, que reials i acadèmies poquet i que simplement se dediquen a actuar realment contra la llengua valenciana.

I el que ens sorprén moltíssim és que dels pocs diners que es dediquen a la promoció del valencià, justament a la Ciutat de les Arts i de les Ciències, i que està dilapidant els diners dels valencianes i valencianes, haja de ser la Con-selleria de Cultura la que li ajuda perquè faça els rètols en valencià.
Això ja és ridícul.
És a dir, que Cacsa haja de rebre una subvenció des de Conselleria de Cultura per a promocionar el valencià en Cacsa, quan és una empresa pública i està obligada per la Llei d'ús i ensenyament, ja ens sembla ridícul.
I pensem que eixa línia pressupostària és evident que cal que s'abandone perquè això no té cap trellat.
Que Cacsa, amb els diners que està dilapidant, damunt, per posar-se en valencià algun cartellet, damunt li ho haja de pagar la Conselleria de Cultura i Educació.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor Gómez, té la paraula per al torn en contra.

 

**El senyor Gómez Fernández:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Peris.

Mire, si algo ha caracterizado a este Gobierno, al Gobierno del Partido Popular, es la apuesta decidida e incondicional que ha tenido el Gobierno con las políticas de educación y cultura durante estos últimos años, señor Peris.
Y mire, ni son palabras ni son dineros, ni son cosas así nada extrañas; son auténticas realidades.

Y estos presupuestos, con este incremento del 5,6% de su presupuesto hacia estas políticas educativas y culturales, ese importante incremento va dirigido a favorecer la calidad del sistema educativo.
Y eso incluye, señor Peris, inversiones en educación de adultos, mayores prácticas formativas, mayor número de programas de garantía social y muchísimos más incrementos en muchas más partidas.

Y mire usted, en ejercicios anteriores especialmente, y sobre todo en los dos últimos años, el esfuerzo inversor que ha realizado este Gobierno en centros educativos ha sido muy importante.
Y ello ha permitido, y va a permitir, que en el año 2003, a finales de 2003, tanto por Ciegvsa como por la conselleria, las infraestructuras educativas, la licitación de 265 nuevos centros escolares sean una realidad.

Y mire, eso incluye esas enmiendas que usted aquí ha presentado, por ejemplo, como las de Torrevieja, que no es que no estén en.
.
.
Es que ya está redactándose el proyecto y muy pronto saldrá a licitación ese colegio de Torrevieja.

Y mire, a mí hay algo que me ha llamado mucho la atención, que es cuando usted habla de escuelas oficiales de idiomas.
Y cuando yo voy a esas enmiendas, yo cuando las estudio digo: "Me parecen unas enmiendas coherentes y sensatas".
Pero es que usted solicita dos, dos escuelas oficiales: la de Torrevieja y la de Gandia ­la de su ciudad.
Y, mire qué casualidad, cuando uno se documenta, la de Torrevieja, no es que.
.
.
­usted la solicita­ no es que no esté funcionando, sino que hace ya tres años, tres años que está funcionando la escuela oficial de idiomas, señor Peris.
Y luego resulta que la de Gandia, la de Gandia, la que usted solicita aquí ­mire qué casualidad­, la Conselleria de Educación y Cultura hace más de un año que está esperando la cesión de los terrenos por parte del ayuntamiento de Gandia.
(Remors) Creo que esa enmienda, señor Peris, debería presentársela a la alcaldesa de Gandia para que se preocupe un poco más por la educación de sus ciudadanos.
(Remors)

Y mire, con estas enmiendas que usted presenta, ¿qué haría?
Se cargaría la educación concertada, dejaría de atender 743 unidades de educación primaria, dejaría de atender 59 unidades de ESO, dejaría a muchos jóvenes sin tener una educación de calidad.

Y mire, usted habla del libro.
La Ley del libro, señor Peris, es un ejemplo de consenso al que usted se marginó en estas Cortes.

Mire, y usted podrá quitar dinero de aquí o podrá ponerlo allá, si algún día gobierna en esta comunidad.
O querrá quitarle todo el dinero destinado a la basílica de Valencia, pero lo que no podrá quitar nunca, señor Peris, serán los sentimientos de la mayoría de los valencianos.
¿Por qué?
Porque la basílica de la Virgen de los Desamparados, señor Peris, no solo es un signo de la mayoría de los valencianos, un signo religioso.
Es más, es un signo de identidad cultural de un pueblo, de este pueblo, al que usted quiere demagógicamente manipular al no tener en cuenta, como representantes suyos, sus sentimientos religiosos ni la cultura valenciana nacida de este hecho y de su cultura.

Y mire, porque el monasterio de la Valldigna, señor Peris, este Gobierno ha invertido dinero, continúa invirtiendo dinero y seguirá invirtiendo dinero porque cree en la historia de esta comunidad.

Y mire, ¿por qué cree?
Porque cree que invertir en cultura es invertir en progreso.
Porque querer quitar recursos que van destinados a la recuperación de nuestro patrimonio, como es la exposición de La luz de las imágenes, creo, señor Peris, que es un error histórico no sólo de usted, sino también de otros grupos de estas Cortes.

Y mire, no es que no apoyemos la lengua valenciana, es que duplicamos las cantidades desde el año 1995 hasta ahora en líneas y en alumnos.
Y además, hemos conseguido algo mucho más importante, señor Peris, mucho más importante.
Hemos recuperado.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Gómez, vaja finalitzant.

 

**El senyor Gómez Fernández:**

 

Y acabo, presidenta.
.
.
.
hemos recuperado la dignidad de nuestra lengua como hecho diferenciador.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Gómez.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Gómez, qui li haja informat que Gandia no ha posat el sòl a disposició de l'escola oficial d'idiomes l'ha enganyat a vosté.
La Conselleria d'Educació té a la seua disposició fa molt més d'un any el sòl posat a la seua disposició.
I en Gandia també hi ha escola oficial d'idiomes funcionant com la de Torrevella.
Clar!
Si eixe és el problema.
El problema és que a l'escola oficial d'idiomes de Gandia, quan és un ensenyament obligatori especialitzat, està catorze anys funcionant perquè l'Ajuntament de Gandia paga els baixos a l'escola oficial d'idiomes, quan passen per allí 2.
000 alumnes.
Si eixe és el problema!
El problema és que la seua política educativa és, o concertar amb la privada o que els ajuntaments assumisquen, amb diners dels ajuntaments, les matèries educatives.
Eixe és el problema.
Clar que n'hi ha escola oficial d'idiomes a Torrevella i a Gandia.
Nosaltres estem parlant de la construcció d'un institut nou d'escola oficial d'idiomes, perquè li toca, que és la Con-selleria de Cultura i Educació, senyor Gómez.

I després vaig a dir-li una xifra, set milions d'euros per a l'exposició de La llum de les imatges, 69.
000 euros per a les ajudes de promoció del llibre en valencià.
Faça vosté la comparació.
Eixe és el suport a la promoció del llibre en valencià que fan vostés.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Peris, acabe.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
quan es gasten, ho torne a dir, set milions d'euros en l'exposició de La llum de les imatges a Sant Mateu i a Oriola.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Gómez.

 

**El senyor Gómez Fernández:**

 

Señora presidenta.

Mire, señor Peris, los terrenos del Ayuntamiento de Gandia para la Escuela oficial de idiomas no están cedidos a la Generalitat.
No están cedidos.

Y mire, lo mejor que podía hacer usted con sus enmiendas sería retirarlas, porque perjudican seriamente, señor Peris, a la educación y la cultura de esta comunidad.
Y perjudican, como perjudica la enmienda que usted presenta aquí en la que prefiere no apoyar a una entidad de derecho público, como es la Real Academia de Cultura Valenciana, y sí prefiere apoyar una entidad privada, usted que ama tanto lo público, a una entidad privada, como es Acció Cultural del País Valencià, un grupo radical, catalanista y que no respeta nuestra cultura ni nuestra historia, señor Peris.
Pues nosotros le decimos que no.
(Remors) No vamos a apoyar ese tipo de acciones ni ese tipo de entidades.
Nosotros apoyaremos siempre lo genuinamente valenciano, señor Peris.
(Se senten veus: "muy bien".
Remors)

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, señor Gómez.

Defensa de les esmenes del Grup Parlamentari Socia-lista-Progressistes a la secció 09.
Defensa de les esmenes de la 1.
300 a la 1.
569.
Té la paraula la senyora Amorós.

 

**La senyora Amorós Fillol:**

 

Bon dia, senyories.

Senyora presidenta.

Anem a parlar una miqueta de cultura.
Anem a parlar del que entenem nosaltres com a, o qué suposen eixos pressupostos en matèria de cultura per a la nostra comunitat.
Com van a afectar als nostres ciutadans i ciutadanes.

En primer lugar, entendemos que los presupuestos en materia cultural demuestran un proyecto totalmente agotado, si es que alguna vez han tenido proyecto cultural.
No aportan nada novedoso, y entendemos que incluso son deudores con la sociedad valenciana.
Son deudores porque hace siete años que ustedes vienen prometiendo en sus programas electorales, todavía recuerdo un debate no demasiado lejano en el que ustedes venían a defender su programa electoral, programa electoral en mano de las últimas elecciones.
Decían que estaba todo cumplido.
Bueno eso es absolutamente falso.
Y no es que yo crea que su programa electoral es un programa, o lo que prometían y los planteamientos que hacían en torno a la cultura yo pueda coincidir con ellos.
Pero es que ustedes, que deberían de coincidir, porque para eso lo han realizado, no lo han cumplido.
Son tan incoherentes que, bueno, ahí está la muestra.

Y decía que son deudores no solamente por el tema del programa electoral que lo han incumplido, son deudores porque durante casi ya ocho años ustedes están intentando llegar a acuerdos con la sociedad cuando se ven muy apuraditos, con el agua al cuello, cuando ven que la gente, bueno, pues se manifiesta en la calle, se expresa a través de los medios de comunicación; entonces los llaman, les prometen, y al final nada de nada.

Por lo tanto, entendemos que son deudores, no solo con la gente que trabaja para la cultura, sino también con los ciudadanos y las ciudadanas valencianos, porque entendemos los socialistas que la cultura es un elemento fundamental para el crecimiento intelectual y personal de los individuos.

Evidencian también la deslealtad al Parlamento valenciano.
Crean leyes en materia de cultura sabiendo de antemano que no están dispuestos a cumplirlas.
Se burlan sistemáticamente del legislativo valenciano.
Le voy a poner un par o tres ejemplos, por ejemplo, la Ley de patrimonio, absolutamente incumplida.
Cuando ustedes al finalizar la pasada legislatura crean aprisa y corriendo la Ley del instituto de restauración y conservación de los bienes culturales valencianos, a finales de la legislatura anterior.
Debo entender a estas alturas que no se ha puesto en marcha.
Lo digo yo y lo dice el conseller Tarancón.
No se ha creado después de cuatro años el instituto de restauración de bienes culturales.
Debo entender que era una medida únicamente electoralista, únicamente.
Es decir, si eso no es burlarse del Parla-mento, y con ello burlarse de la ciudadanía, explíquemelo por favor, señores y señoras del Partido Popular.

Bueno, pues con estos presupuestos nos están diciendo al resto de grupos políticos, que siguen sin creer en la sociedad valenciana, en las personas que vivimos aquí.
Desco-nocen las necesidades reales de esta comunidad en materia cultural.
Lo único que les importa es la resonancia mediática y la foto.
No les interesa en absoluto crear redes que aseguren las bases mínimas de la igualdad de oportunidades para las personas que trabajan por la cultura en esta comunidad.
Son expertos vendedores de humo.
Y han vendido tanto que nos han intoxicado.
Ya no se puede respirar culturalmente en esta comunidad.

Cuando digo que no les importan las personas que trabajan por la cultura, me refiero a que las utilizan como mano de obra barata, como becarios.
Mire, el tema de la precariedad laboral no solamente se da en el tema de la investigación, investigación y desarrollo, también se da en el mundo cultural que ustedes propician.
Y para decir esto, para ahondar en esto, entendemos que la precariedad laboral es el común denominador de los que quieren trabajar en esta comunidad en el ámbito cultural, no solo a nivel de investigación como decía antes.

Por ejemplo, todas las personas que trabajan en el CTR, en el sector de las artes escénicas.
Personas a las que engañan constantemente, prometiendo acuerdos de mínimos que nunca cumplen, y a los que les dan migajas para que no les revienten los premios Max.
Y ni así lo consiguieron.
Las personas que trabajan en el coro de la Generalitat, haciendo más horas que un reloj, con un contrato que no se corresponde con las horas de trabajo realizado, y así, suma y sigue.

Entendemos que ustedes propician la cultura del incumplimento, la deuda y la mentira.
Y cuando compareció el señor conseller en la comisión de Presupuestos, para explicarnos cuáles iban a ser las medidas económicas y por tanto qué políticas se iban a desarrollar en materia cultural durante este año.
Yo le pregunté, porque él vino, explicó muy correctamente, y yo le pregunté por lo que no se veía en los presupuestos.
Le pregunté y le dije que, bueno, que no veía el Teatro Nacional, tan anunciado a bombo y platillo, y que no veía el Instituto de Restauración y Conservación de Bienes Culturales por ningún lado.

Pues bien, en ese momento no le pude contestar.
Y ahora lo voy a hacer.
Lo voy a hacer porque me gustaría denunciar la situación en la que se encuentran las personas que trabajan en el CTR, Centro Técnico de Restauración, que está haciendo las veces de lo que debería ser ese instituto que se aprobó en estas Cortes, en esta Cámara, hace cuatro años y no se ha creado.
Lo digo yo y me lo dice el conseller en la respuesta a mis preguntas, que si quiere luego les pasaré, o si no me creen, de 11 de diciembre de 2002.

Bueno, como decía, el CTR se supone que es el embrión de ese futuro Instituto de Conservación y Restauración.
Por lo menos eso es lo que nos anuncian en los vídeos divulgativos, en la prensa, en las entrevistas televisivas, en las radios, en las presentaciones, porque en eso sí que son absolutamente buenos.

En cuanto a los espacios, les diré que no existe ningún edificio ni centro que lo albergue y unifique.
Y de hecho usted no tiene más que poner ese nombre en un buscador de Internet y le remite directamente a Campanar.
Lo que funcionan son varios espacios físicos o talleres, repartidos por diferentes lugares de la ciudad de Valencia, todos ellos en precarias situación.

Por ejemplo, para el tema de pintura, se encuentran en el espacio anexo al Museo de Bellas Artes, de unos 200 metros cuadrados aproximadamente; en el que trabaja una media de veinte personas entre doradores, carpinteros, tallistas y restauradores de pintura, hacinados y rodeados de obras almacenadas y sin medios que garanticen en muchos casos la integridad de la obra.
Para trabajar el papel, por ejemplo, se utiliza el espacio anexo al Museo del Siglo XIX, de las mismas medidas aproximadamente, en el que trabajan también varias personas.
El textil está situado en la nave situada en el Palacio del Arte Mayor de la Seda.
La escultura en el taller de restauración de escultura, que la conselleria presenta como un espacio perteneciente al CTR, y que no es otra cosa que el departamento de restauración de escultura del propio museo donde se encuentran.
Y así, pues, suma y sigue.

El hecho de que se contraten profesionales.
.
.
Bueno, es que se me va a acabar el tiempo.
Vamos a ver, en cuanto a los presupuestos y las condiciones laborales en que trabajan estas personas.
CTR no existe como entidad jurídica ni tiene un presupuesto fijo anual, por lo tanto, la forma de funcionar económicamente es traspasar una cantidad de dinero de otro apartado o capítulo, y rápidamente los profesionales son llamados a facturar para poder asignar ese dinero a CTR, de este modo el restaurador se ve forzado a facturar o aceptar un trabajo sin tener la posibilidad de ver la obra.
Lo que acarrea que si la pieza tiene más trabajo que el presupuestado, pues, lo asume el profesional.

Ninguno de estos supuestos centros de restauración tienen personal laboral contratado.
Todos los restauradores son autónomos, contratados por obra y cuando finaliza la obra y no queda presupuesto se van a su casa.
Esto no evita que cada año se convoquen las becas de formación para el CTR, cuando no existe personal ni medios para formar a nadie.
Estas becas no son más que contratos laborales encubiertos, con los que se mantiene a un profesional trabajando sin cotización de seguridad social, por un sueldo que corresponde a menos de la mitad de lo que correspondería por realizar restauraciones de obras importantes del patrimonio, sin dirección y asumiendo responsabilidades que no le competen.
Pero los restauradores, en ocasiones, con muchos años de experiencia, se ven obligados a aceptar estas becas por ser la única forma de poder recibir un sueldo mensual aunque sea pequeño.

Otro apartado a mencionar son las becas de formación en el extranjero.
¿Usted quiere que le cuente cómo son esas becas de formación en el extranjero?
Lo primero es que llega Consuelo Císcar y se hace la foto con todos ellos.
Eso sí.
Luego los mete en un avión, que se supone que les pagan el viaje, y la estancia allí y su mantenimiento se lo pagan ellos.
Hasta que la conselleria considere oportuno, después de varios meses, poder pagarles esa estancia.
No van becados de formación para nada, van allí a restaurar las obras de patrimonio de otras ciudades, de otros países.
Sí, señor Serra.
Es así.
Así son las becas de formación en el extranjero.
Así es como entienden ustedes la cooperación.

Oiga, muy bien, si nosotros estamos a favor de la cooperación.
¿Ustedes entienden que hay que hacer cooperación en materia cultural?
Nosotros también, totalmente de acuerdo.
Pero sáquenlo del dinero de cooperación, que vayan nuestros cooperantes a formar allí a la gente.
No los llevemos becados, como si fueran becados porque van a formarse, porque no van a formarse, van a trabajar, van a currar pero muchísimo.
No van a formar a nadie ni se van a formar, van a trabajar.
No solamente son mano de obra barata para la Generalitat Valenciana sino que son mano de obra barata para otros gobiernos de otros países.
Así tratan ustedes a la gente que trabaja por la cultura en esta comunidad.

Criterios y medios para ejecutar las obras de restauración.
Pues mire, no existe ningún plan riguroso de intervención como debería de ser.

El grave estado de conservación, importancia histórica y/o artística de la obra o colección.
Prima la cantidad recuperada sobre la calidad de la intervención y la conservación de la obra.
Esto viene siendo un detonante de toda la política cultural del gobierno del Partido Popular.
A peso, todo a peso, como le gusta a su subsecretaria de Cultura, Consuelo Císcar.

Se tratan las obras de patrimonio histórico artístico con una política de exposiciones de arte contemporáneo en las que el comisario decide sin ningún criterio conservacionista qué obras van a ser expuestas y por tanto restauradas independientemente de las necesidades de intervención de las obras, por lo que se interviene sobre obras que podrían esperar un tratamiento futuro en detrimento de otras obras que necesitan una intervención más urgente.

Se utiliza la conciencia ciudadana sobre la importancia de conservar el patrimonio como propaganda política, y se trata de restaurar cuanto más mejor de cualquier manera.
Los ciudadanos no son tontos, y las ciudadanas menos, señores y señoras del Partido Popular.
No queremos un patrimonio restaurado a 200 por hora, no queremos que nuestro patrimonio se restaure a peso, queremos que se restaure con la calidad y la dignidad que merece nuestro patrimonio, los que nos estimamos nuestro patrimonio cultural.
Lo queremos en condiciones mínimamente dignas.

Hemos hablado de la precariedad laboral en la que se encuentran las personas que trabajan por la cultura, y deberíamos de hablar de la formación que reciben nuestros artistas en esta comunidad o nuestros futuros artistas, para ver si realmente estamos tejiendo esa red de igualdad social para todas las personas.
Y lo que no se puede consentir, lo que no se puede consentir es que a través de las universidades públicas valencianas donde se van a formar nuestros futuros artistas, concretamente en la Facultad de Bellas Artes del Campus de Altea, se dé la situación que se está dando.
No se puede consentir.

Y aquí nadie dice absolutamente nada.
Nadie.
Nadie da la cara.
Hay un pacto de silencio respecto al fraude que se está acometiendo en esa facultad.
Alumnos que pagan matrícula por asignaturas, alumnos que nunca reciben la docencia por la asignatura que han pagado.
Podemos llamarlo de muchas maneras.
Yo creo que cada uno que lo llame como bien entienda, pero cuanto menos, no es ya una cuestión de ética, porque no es una cuestión de ética, es una cuestión de que no son capaces de garantizar la igualdad de oportunidades, la educación superior en esta comunidad.
No son capaces.

En una carrera que tienen trescientos y pico créditos dejan de darse 216, díganme ustedes qué formación están recibiendo nuestros estudiantes, nuestros futuros artistas, porque yo creo que es nefasta.
Cuando intentan denunciarlo se les impide que pasen por registro sus denuncias en esas facultades, y no podemos olvidar, no podemos olvidar que esa universidad está tutelada, tutelada por el Gobierno de la Generalitat Valenciana.
Son absolutamente responsables de lo que está pasando en esa facultad y en cualquier otra de esa universidad, absolutamente.
Y si no, haber dejado que se celebraran las elecciones democráticas cuando correspondía, no haber alargado el período de elecciones democráticas.

Bien, hay mucho de lo que hablar en cultura, pero, bue-no.
.
.
Vamos a ver, ustedes, por retomar un poco el tema por donde empezaba, de la burla al parlamento, por ejemplo hemos hablado antes de la Ley de patrimonio, de la Ley del instituto de restauración, y este año se creó, se promulgó la Ley del libro valenciano.
Muy bien, pues llegan aquí ustedes con un proyecto de ley que anuncian a bombo y platillo, que dicen que va a ser el gran revulsivo para el libro, para las bibliotecas, para el archivo en la Comunidad Va-lenciana y de repente llegan con sus presupuestos y lo reducen un 9% respecto al año anterior.
Sí señor, una gran política, muy acertada, ¿de verdad se lo creen?
¿De verdad se creen que ustedes pueden hacer una ley hoy y mañana reducir el presupuesto en esa materia?
No tiene ningún sentido porque si ahora gozamos de un instrumento que va a dar un soporte legal, que va a permitir un desarrollo, si es que es así, si es que esa ley va a permitir el desarrollo de lo que va a ser el sector del libro, digo yo que deberemos de ser coherentes e incentivar económicamente esas políticas en materia del libro.
Digo yo, si queremos ser mínimamente coherentes.

Pues cuando esto se le dice al señor Tarancón contesta que para qué va a dar más dinero si San Miguel de los Reyes ya está hecho.
¿Qué quiero, qué es lo que queremos los socialistas, volver a dotar de infraestructuras a San Miguel de los Reyes?
Pues no, no queremos eso.
Pero es que con San Miguel de los Reyes no se soluciona el problema de lectura, el problema del bibliotecario, el problema del libro.
No, no, señores, no.
Con San Miguel de los Reyes no se soluciona, ¿por qué?
Pues sencillamente porque nuestra comunidad es bastante larga y hay muchos lugares donde las bibliotecas simplemente no existen, donde la Generalitat, por ejemplo, en una ciudad como Alicante que tiene 300.
000 habitantes, solo hay una biblioteca de la Generalitat Valenciana y tiene muchísimas salas cerradas, los bomberos han hecho un plan diciendo que ahí no pueden entrar, que por ahí no pueden salir.
.
.
Bueno, es una catástrofe, pero aquí seguimos hablando única y exclusivamente de San Miguel de los Reyes.
Pues eso, San Miguel de los Reyes y cierra Valencia.
Como si el resto de ciudadanos y ciudadanas, allá donde vivan, al norte, al sur, en las comarcas centrales, donde sea, no tuvieran derecho al acceso a la lectura, al acceso a una sala en condiciones.
Pues no, señores, no, ustedes van y reducen un 9% sobre el presupuesto anterior porque San Miguel de los Reyes ya está hecho.
Sigan así, estupendo.

El Consell Valencià de Cultura, lo siento por ustedes, porque me gustaría que fuera de otra manera los resultados de ese Consell Valencià de Cultura, esos informes, porque si fuera así yo estaría bien contenta como lo estaríamos todos los socialistas de ver que la capacidad de crecimiento intelectual de nuestros ciudadanos, de nuestros conciudadanos crece y se potencia.
Pero no es así.

El Consell Valencià de Cultura está haciendo informes absolutamente demoledores, absolutamente demoledores sobre el estado cultural en esta comunidad, absolutamente.
Ustedes ignoran sistemáticamente que el Consell Valencià de Cultura es el máximo órgano consultivo en materia de cultura.
Por ejemplo, cuando ustedes hablan de la demolición del Teatro Romano de Sagunto, ni siquiera consultan con este órgano, cuando creemos que es de la suficiente envergadura como para poder no solamente ser consultado sino hacerle caso.
Porque si no, ¿para qué estamos eligiendo a las personas que componen el Consell Valencià de Cultura?
¿Realmente nos creemos que esas personas.
.
.
­nosotros sí, les hago la pregunta a ustedes­, realmente se creen cuando ustedes llevan allí a equis personas o proponen a equis personas para formar parte de ese Consell Valencià de Cultura, realmente le dan la importancia que tiene?
Pues si se la dan, si ustedes creen que son los hombres y las mujeres buenos para estar allí, como lo creemos nosotros, háganles caso.

Lo que no se puede es.
.
.
, bueno, si se puede porque como han perdido la capacidad de diálogo absolutamente.
.
.
, es decir, a ustedes se les ocurre una idea, un proyecto, un atisbo de proyecto y dicen en un despacho: "Hala, este proyecto", sin medir consecuencias, sin consultarlo con el sector al que van a afectar directamente y que ha de participar de esas decisiones y, por supuesto, cómo va a afectar a los ciudadanos.
Lo hacen en un despacho y ¿para qué van a consultar con el Consell Valencià de Cultura?
¿Para qué?
Si total, nos va a molestar lo que va a decir.
O a lo mejor nos va a apuntar a determinadas tendencias que deberíamos de corregir y es que "como no me apetece porque si no no salgo en la foto, porque si no no hago la política de escaparate.
.
.
"

 

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señora Amorós.

 

**La senyora Amorós Fillol:**

 

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Tiene la palabra por el Grupo Popular el señor Serra.
(Pausa) Señor Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Amb la vènia de la Presidència.

Senyories.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

La tiene su señoría.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Il·lustre diputada, permeta'm que li diga al principi de la intervenció que no he acabat d'entendre res del que vosté ha volgut dir ací en este debat en ple de pressupostos sobre el model cultural que se deu aplicar per part del Govern valencià.

I no entenc res perquè en el conjunt del que són les matèries que configuren la cultura vosté s'ha centrat únicament i exclusivament en dos qüestions puntuals i ha deixat ben clar que tant les esmenes demostren que no n'hi ha alternativa en estos moments a la política cultural del Govern valencià com, per altra part, demostren que una vegada més s'obliden de camps tan importants com és l'esport, com és el propi patrimoni i com són parts importantíssimes de la cultura valenciana.

Mire, senyoreta Amorós, en la llei pressupostària per excel·lència, en una llei econòmica com esta, quan parlem de cultura estem parlant de 137 milions d'euros.
Sap vosté quantes modificacions planteja a la llei econòmica?
No arriba a cinc milions d'euros.
No arriba al 3,5% del pressupost.
Què vol dir això?
Que vostés no són capaços de definir en què se deuen gastar els recursos dels ciutadans d'una manera alternativa en la cultura en la Comunitat Valenciana.

Mire, les seues esmenes creen inquietud i incertesa en la societat valenciana.
Les seues esmenes no responen a les necessitats de les persones.
Les seues esmenes no responen a les necessitats dels pobles i de les comarques.
I hui veem com no n'hi ha alternativa econòmica al pressupost de la Generalitat en la secció IX, en matèria de cultura.
I el que està demostrat una vegada més és que no n'hi ha alternativa política per part del senyor Pla a la política cultural que està fent i definint el Govern valencià en estos moments.

Mire, vaig a donar-li algunes referències concretes i puntuals.
Al que vosté més temps ha dedicat, l'Institut Valencià de Conservació i Restauració dels Béns, li dic que en la plana 489 del pressupost té la seua creació, 1.
1.
2 en les línies generals, dotat amb més de 50 milions de pessetes per a posar-lo en funcionament.
Compromís concret.

Vaig a dir-li, vosté en la seua intervenció ha dit que no aportàvem res nou en este projecte de pressupostos.
Mire, senyoreta Amorós, la fundació de la Comunitat Valenciana de la Ciutat de les Arts Escèniques, línia nova; l'Institut Valencià de Conservació i Restauració de Béns Culturals; la celebració de l'Any Max Aub, i aixina li podria estar dient en les diferents direccions generals.
El programa de patrimoni etnològic, el programa de patrimoni de l'aigua de la Comunitat Valenciana, el programa de patrimoni arqueològic dels ajuntaments de Villena i d'Alzira.

Infraestructures esportives: el compromís de la Ciutat de la Pilota, que està en marxa i que serà una realitat.
I aixina li podria estar dient realitats concretes que s'estan fent i que s'innoven cada any perquè sabem que la cultura no para.

Mire, vostés han perdut molts trens en esta vida, i vostés han perdut el tren de la cultura, i l'ha perdut el Partit Socialista.
I el tren de la cultura és el tren de la llibertat i el tren de la creació.
I vostés el veuen passar, i el veuen passar perquè quan parlen de diàleg no entenen el que és el diàleg.
Des d'una visió tan sectària com la de vostés, des d'un posicionament ideològic del que vostés partixen on l'intervencionisme és la clau de la creació cultural, no poden entendre el que és el diàleg amb els creadors, amb els creadors culturals d'esta terra.
I eixe diàleg, en què se manifesta?
En consensuar projectes de llei, en consensuar polítiques actives de promoció de la cultura, en consensuar el creixement, el creixement cultural, el que vostés ni quan governaven, ni quan han estat en l'oposició han sabut fer.

I vaig a demostrar-li-ho.
Mire, ací hem dut una Llei del llibre en este Parlament, on hem demostrat capacitat de diàleg i de consens, on el grup majoritari ha consensuat amb un grup que està molt més a l'esquerra que vostés, amb el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, i estem molt orgullosos d'haver arribar a eixe acord.
I vosté s'automarginaren d'eixe projecte de llei.

L'any passat i enguany tornen a presentar esmenes on demanen consensuar l'esperit de la llei.
Vostés, quan tenen oportunitat de consensuar no consensuen, perquè estan en les antípodes del diàleg, perquè estan en les antípodes del consens i perquè estan en les antípodes de l'acord.
I això és una fórmula de treballar que ens ha anat molt bé al grup majoritari d'esta Cambra.
I és una cosa que anem a continuar fent en els pròxims anys.

Mire, les seues esmenes, senyoria, enguany, enguany, la veritat, és que donen encara menys resposta a les necessitats de la societat cultural que anys passats.
I vaig a dir-li algunes qüestions concretes.
Vostés han presentat algunes esmenes que de manera genèrica creen certa incertesa i certa preocupació en el conjunt de la societat valenciana.
Quan vostés parlen que s'ha de crear estructures i circuits de cooperació cultural en les comunitats autònomes de la nostra àrea lingüística, vostés estan ja parlant d'eixos federalismes asimètrics que a altres els interessa més que a mosatros els valencians.
I amb eixes esmenes vostés caminen en una direcció molt equívoca que la societat valenciana no recolza per a res i dóna l'esquena de manera constant.

Mire, vostés han presentat, dins de l'aspecte de promoció cultural, una sèrie d'esmenes que jo crec que són molt, molt, molt intencionades per a confondre els ciutadans.
I això és una falta de respecte per a les dones i homes de la nostra Comunitat.
Quan vostés vénen i demanen obres concretes i puntuals i les claven com a principals línies d'actuació dels pressupostos de la Generalitat han de ser conseqüents.
I hui vostés vénen i demanen que en municipis com Xeraco, en municipis com Paiporta, en municipis com Ador, demanen inversions que estan fent-se, algunes estan a punt d'acabar-se i altres han firmat convenis amb els ajuntaments.
I això què demostra?
Això demostra que vostés tenen un desconeixement real, això demostra la desvertebració i la desmembració que vostés tenen com a organització i formació política, que no són instruments vàlids per a vehiculitzar i canalitzar propostes de ciutadans.
I això al final què és?
La separació, la llunyania cada vegada més del poble i dels ciutadans.
Vostés estan en altres dinàmiques.
I què els obliga a això?
Això els comporta a fer propostes que estan totalment allunyades de la realitat.

Mire, vostés fan unes, que ja les feren l'any passat, que jo crec que ja formalment i per decoro a la Cambra caldria cuidar molt.
Vostés parlen de l'exili cultural dels nostres artistes.
En democràcia, en democràcia no existeixen eixos exilis i vostés ho saben i vostés ho saben.
I com ho saben, com ho saben, no tenen més que eixir ací a fer este paperot que jo crec que és, de veritat, molt, molt, molt delicat.

A mi m'agradaria que la senyora Amorós ens contestara a algunes coses en la rèplica i que diguera de forma clara per què les seues esmenes de manera directa van a impedir el que existisca la ciutat del teatre de Sagunt?
Per què no volen els socialistes valencians que eixe projecte existisca?
Per què els socialistes valencians no volen que existisca la Fundació de La llum de les imatges i es puga dur endavant l'exposició d'Oriola o de Sant Mateu?
Per què els socialistes valencians donen l'esquena a eixos projectes puntuals i que saben que fan falta a la nostra societat.
Per què?
Això no té resposta, això no té resposta política ni té argumentació per a mantindre's.

Mire, igual com dins de l'àrea de promoció cultural vostés han fet, han fet i han proposat qüestions que jo crec que estaven totalment allunyades de la realitat: la Direcció General de Patrimoni.
En la Direcció General de Patrimoni vostés no plantegen ni una sola esmena econòmica, ni una, no plantegen la modificació de cap partida, de cap obra o de cap intervenció.
Això els desautoritza, els desautoritza en esta llei economicista, en esta llei econòmica per excel·lència per a plantejar moltes alternatives.

Miren, vostés plantegen ací i demostren, com he dit abans, un desconeixement absolut del que s'està fent, obres que estan treballant-se o que estan acabades.
Vostés parlen, sense anar més lluny, de quan Cocentaina les obres i les inversions en el Palau Comtal.
Estan fent-se les dos esmenes que vostés estan plantejant.
Vostés plantegen obres en les esglésies del Boixar i del Coratxar i estan fetes en dos anys anteriors, i vostés ho saben.
Vostés plantegen ací obres i actuacions clares, com és el Molinar d'Alcoi.
El Pla nacional de patrimoni industrial l'arreplega com a la primera actuació.
I hui esta treballant-se en eixa direcció.

Eixes situacions puntuals què és el que trauen a les clares?
Que hui els socialistes valencians viuen més desconnectats del carrer que fa set anys.
Vostés cada any que passen en l'oposició se separen més dels ciutadans.
Vostés cada any que estan en l'oposició se separen més de la realitat del carrer i xafen menys i xafen menys i senten menys als ciutadans.
Vostés hui amb estes esmenes han demostrat que no han escoltat a les dones i als homes de la Comunitat Valen-ciana.
Vostés no han donat una resposta a les demandes que hui té la societat valenciana.

I, mire, ahí podríem parlar moltíssim més, ahí podríem parlar moltíssim més.
Però vaig a dir-li, senyoreta Amorós, en la Direcció General del Llibre, Arxiu i Biblioteques, vostés plantegen una sola esmena econòmica, una, i és per augmentar els fons de la Fundació Max Aub.
Mire, el fons de la Fundació Max Aub estan pressupostats els que saben que es necessiten.
I el pròxim any, que és l'any dedicat a Max Aub, hi ha recursos extraordinaris dins els pressupostos per a eixa acció, per a eixa matèria.
I això, al final, l'únic que demostra és que no han sigut capaços de presentar cap proposta ni cap alternativa econòmica.

Mire, vostés en la Llei del llibre, com he dit abans, s'automarginaren i foren un grup que es queda fora d'una llei que jo, el que dic, si políticament Esquerra Unida i el Partit Popular vam ser capaços de posar-nos d'acord, vostés no van estar perquè no van voler, no perquè no van poder.
El text políticament era assumible i vostés demostraren una vegada més que no apostaven per consensuar, que no apostaven per dialogar i que no apostaven per traure una llei de tots.

Mire, en la Direcció General del Llibre vosté presenta accions puntuals en municipis i confon totalment on han d'anar.
Les infrastructures culturals van integrades les obres en altres direccions generals.
Vosté confon totalment les competències que tenen els municipis en les biblioteques, en arxius i en eixes inversions, ho confon totalment.
I ací es demostra de manera clara en les esmenes que vosté fa.
I em dóna igual parlar de Monforte del Cid, on vosté demana una catalogació que ja està feta per la Generalitat i la tornen a demanar que es torne a fer.
Vostés demanen a Gandia, a Benidorm, a Muro, a Alcoi, a l'Orxa.
Vostés demanen infrastructures en el món de les biblioteques i dels arxius ací, que no corresponen a esta direcció general, que corresponen a infrastructures culturals i confonen totalment el que és un debat pressupostari i un debat on s'ha d'anar amb compromisos concrets i clars.
I això, al final, es nota.

Mire, noves actuacions, que vosté diu que este pressupost no aporta, mire, línies noves, restauració del patrimoni documental de nova creació en este pressupost, l'adquisició de patrimonis bibliogràfics puntuals, com el de Rafael Lapesa, o la mateixa biblioteca de Berta Singerman, que està pressupostada en este pressupost.
El premi a la labor dels llibrers de la Comunitat Valenciana, el mapa de llibreries, la guia dels llibre, que això és el desenrotllament de la Llei del llibre de manera pràctica i vostés no ho diuen; les ajudes als tipògrafs de la Comunitat Valenciana per primera vegada; les beques del personal tècnic de les biblioteques públiques, posat per primera vegada.
I vostés diuen que no hi ha res nou.
No hi ha res nou en vostés, no hi ha res nou en les seues propostes, no hi ha res nou en la il·lusió dels socialistes valencians que no aporten res, res, a esta secció en el debat de cultura.
Això és el que s'està veient en este debat.

Però, mire, si eixes qüestions són delicades, vosté no ha dedicat ni un minut de la seua intervenció a parlar de l'esport en la Comunitat Valenciana, ni un minut.
I vaig a dir-li, conteste també a esta pregunta, senyoreta Amorós, per què no volen que funcione, per què no volen que funcione el circuit de Xest?
Per què no volen que funcione?
Per què detrauen els recursos necessaris per al funcionament dels circuit de velocitat Ricardo Tormo?
Vostés li donaren l'esquena al circuit en el seu moment i hui d'on detrauen diners és del circuit de velocitat.

Mire, en els pressupostos de la Direcció General d'Es-ports, vaig a dir-li-ho, fan una part dedicada a l'esport adaptat.
I ahí vull deixar-li-ho molt clar.
Nosaltres quan parlem d'esportistes parlem de tots els esportistes, dels esportistes i dels esportistes adaptats, tots són esportistes.
Quan vostés ens demanen en algunes esmenes que incorporem en el llistat d'esportistes d'elit als esportistes adaptat, li he de dir que en l'últim informe oficial que hi ha 71 esportistes adaptats apareixen reconeguts com esportistes d'elit.
Això està fent-se des de fa quatre anys i vostés ho saben.
No té sentit ni es poden mantindre eixes esmenes.
I vaig a dir-li més.
Mire, hem fet un sistema de funcionament que creem que és vàlid, que és la coordinació, la coordinació entre la Generalitat, les diputacions i els ajuntaments.
Hi ha un pla d'instal·lacions esportives, que en la primera fase ha donat un resultat fabulós i en esta segon va a donar-lo.
Les resolucions ja estan aprovades des del mes d'agost i d'octubre.
I vostés plantegen en el mes de desembre obres, infrastructures esportives en els municipis que estan aprovades, que estan aprovades en eixe pla d'instal·lacions.
Vaig a posar-li, si fa falta, alguns exemples.

Demanen en Benidorm que hi hagen uns vestuaris en la pista d'atletisme.
Això està aprovat, això està aprovat en el Pla d'instal·lacions esportives de la província d'Alacant.
Demanen una pista de padle en Cortes d'Arenoso i també està aprovada.
Per a què vegen vostés que caminem també en eixa direcció, que a vostés també els agrada eixe tipus d'esports autòctons.
Però aixina podríem anar parlant de moltíssimes esmenes.

I, després en la ciutat de València, comenten un error històric.
En la ciutat de València s'han fet per l'esport en els últims vuit anys apostes importantíssimes.
Mire, vosté parla d'algunes piscines i del Pla director d'infrastructures esportives.
Fa dos anys que està aprovat per l'Ajuntament de València i el tornen a dur.

I després plantegen una instal·lació es portava en la pista d'Ademús.
Mire, un poc de respecte i de prudència en el debat.
Vaig a dir-li-ho.
Jo crec que en els últims anys esportivament la Comunitat Valenciana no va mal, tot el contrari de fa uns anys.
A la millor ha sigut casualitat o a la millor ha sigut un poc d'influència de tot el que ha sigut l'esplendor que en els últims set anys ha tingut esta comunitat i també s'ha reflectit en la matèria esportiva.
Alguna cosa haurà de vore de forma colateral, no dic que directament, però un poc.

Vostés haurien de ser un poc responsables.
El projecte de la pista d'Ademús està començant a consensuar-se amb tots els agents implicats.
En compte de demanar inversions puntuals ja, pose's vosté al costat del diàleg, parlen amb les persones implicades, escolten als clubs d'elit i els clubs federats de la Comunitat Valenciana i escolten les necessitat que es tenen, perquè volem una gran infrastructura, però volem que siga de tots i que tot el món l'assumisca i dialogarem i consensuarem, perquè volem tindre, volem continuar, almenys des d'este Parlament farem el possible per a continuar tenint l'éxits esportius que hem tingut en els últims anys.

Per anar acabant vaig a fer-li algunes qüestions, que li ho dit al principi.
Vostés generen inquietud i vostés generen, amb les seues esmenes, una certa incertesa que jo crec que és molt important.
Quan vosté parla d'establir bases d'igualtat d'oportunitats entre la ciutadania, en la Llei de pressupostos, vosté està parlant d'obvietat, vosté està parlant d'obvietats, vosté està parlant de què esta llei complisca la Constitució i l'Estatut d'Autonomia, normal que es fan, normal que es fan totes les llei.
És que quan vostés governaven la Llei de pressupostos no contenia bases d'igualtat?
És que quan vostés diuen que la sanitat és per a tots no és per a tots?
És que quan vostés diuen que la cultura o l'educació és per a tots, no és per a tots?
Ara és tant per a tots com abans.
I, mire, ara és més per a tots, perquè ara hem facilitat les infrastructures i la xarxa d'infrastructures culturals al llarg de tota la comunitat.
I hi ha més diferències.
Ara hi ha més coses per a tots perquè hi ha més possibilitats laborals.
I els nostres artistes hui tenen una igualtat d'oportunitats perquè els nostres artistes poden treballar i viure del seu art i poden viure de les seues possibilitats.

Mire, en el conjunt de les esmenes que vosté presenta, li ho dic de veritat, hi ha coses que no tenen credibilitat.
Quan vosté diu que actuem sobre una problemàtica que és la inexistència de la indústria cultural valenciana, això no és seriós, això no és seriós.
I això crea inquietud en el sector cultural.
Els agents culturals diuen: "Si els socialistes diuen que no existim, que no existim, mal anem, mal anem".
Perquè, vaig a dir-li, mire, l'oposició té dos missions sent oposició i té dos possibilitats: o ser una bona oposició i poc a poc anar convertint-se en alternativa de govern, o ser una mala oposició i eternitzar-se en l'oposició com a vostés està passant-los.

En estos moments, que vostés diguen que estem parlant de la desestructuració del sector de les arts plàstiques, mire, hem posat en marxa el consorci de museus de la Comunitat Valenciana, ha donat un gran resultat, i això ha eixit bé i funcionarà bé.
I això mostra grans diferències en el que és entendre una cultura de la participació, una cultura del diàleg i una cultura en la que tots tenen part i en la que tots poden estar.
I això mostra una diferència entre vostés i mosatros.
I és el sectarisme.
El nostre compromís polític és liberal i obert.
El seu és un altre.
El seu prové de molt allà, molt sectari i molt tancat.
I això es nota a l'hora de fer polítiques.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat senyor Serra.

Ii·lustre diputada, senyora Amorós, té la paraula per un temps de cinc minuts pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Senyora Amorós.

 

**La senyora Amorós Fillol:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyoret Serra, sap vosté per què no m'entén, per què no m'ha entés res del discurs o del que jo he vingut a dir hui ací?
Perquè nosaltres estem parlant de les persones, parlem dels ciutadans, parlem de les ciutadanes.
Vostés no, vostés únicament parlen de la promoció personal.
D'això sí que saben parlar.
Saben parlar i, a més, saben transmetre-ho a la societat.

Per exemple, per posar un cas, i és absolutament constatable el que vaig a dir.
El senyor Ramón de Soto, el Govern Valencià l'anomena vocal de la junta gestora de la creació de la Universitat Miguel Hernández.
Després, l'anomena degà.
Després, el porten al Consell Valencià de Cultura.
I, després, treballa o forma part del que és el consell d'administració de l'empresa pública d'Altea.
O siga, si això no és promocionar.
.
.
Això és el que entenen vostés per promoció, promocionar persones, compra de voluntats.
Aixina, aixina és com fan vostés la cultura.

Nosaltres parlem.
.
.
De què parlem?
De persones, de ciutadans i de ciutadanes.
Sap que passa, senyoret Serra?
Que el diàleg sense compromís, que és el que fan vostés, es trenca si no es realitzen les accions acordades.
I això és el que fan vostés.
Per tant, el diàleg es converteix en un engany, l'engany al que han portat vostés a esta comunitat.
La gent ja no creu en vostés en absolut.
I en el sector cultural menys, menys.

Nosaltres no és que no vulguem la Ciutat del Teatre.
Açò és una cosa que vostés deuran aclarir-se.
Vull dir, vull dir, vostés fins al 2006 no van a fer la Ciutat del Teatre, veritat?
Perquè ho han dit vostés, ho han dit vostés, ho han dit vostés.
La Ciutat del Teatre és la ciutat de nunca acabar.
Si el propi alcalde està dient: "Que em porten una ciutat, siga la que siga".
"Que em porten una ciutat".
No li fa falta cap ciutat a Sagunt, perquè Sagunt per si mateixa és un gran potencial.
El problema és que com vostés no cuiden ni s'estimen el nostre patrimoni, no intervenen eixe patrimoni que és peça fonamental del desenvolupament d'eixa ciutat.
Tot un conjunt històric.
Però, això no volem vore-ho.
Molt bé.

Respecte a la Llei del llibre, disculpe'm, senyoret Serra, però, però, als dos dies de la promulgació de la llei, als dos dies, els editors i els escriptors estaven dient que eixa llei no solucionaria, no desenvoluparia el sector del llibre, als dos dies, als dos dies.
I permeta'm que nosaltres puguem diferenciar-nos del seu pensament, del pensament del Partit Popular, perquè tenim un altre pensament.
No convertirem mai al pensament únic que propugnen vostés.

Per exemple, perquè abans no he pogut parlar, és a dir, no és que estiguen esgotats, és que han de furtar-li els projectes a l'oposició.
I ho han de furtar, absolutament.
Sí, senyor Serra.
Mire el Diari de Sessions, i mire des de quan este grup parlamentari està dient que és necessària la creació d'un teatre nacional valencià.
Mire des de quan.
Mire des de quan.
I mire des de quan ho diu la seua subsecretària en matèria de cultura dient que vol fer un teatre nacional.
No té ni idea del que volem dir els socialistes valencians quan parlem de teatre nacional.
Ni idea.
Ella agafa el nom, el buida de contingut i diu: "De Teatres de la Generalitat farem una obra, una producció que es dirà Teatre Nacional".
Això no és teatre nacional!
Ni molt menys!
Ni de lluny!
Però, com no tenen ni idea de què volem dir quan parlem els socialistes, quan parla el sector de teatre nacional, no tenen ni idea, se li inventen i el buiden de contingut.
Eixe és el problema.
Eixe és el problema.

Com és un problema que la seua política siga donar-li a Irene Papas 400 milions de pessetes, que és molt més, molt més, que tots els diners que es donen per a Teatres de la Generalitat quant a la producció de les persones que fan teatre a esta comunitat.
Eixe és el veritable problema, la promoció de les persones.

Així que jo pense que esta etapa, estos quatre anys poden resumir-se como la política cultural del desconsuelo.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Pel Grup Popular, senyor Serra.
(Pausa) Cuando quiera, señor Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Amb la vènia de la presidència.

Senyora Amorós, rectifique el tractament de senyoreta perquè la seua condició és una altra i li demane mil disculpes.

Mire, vaig a dir-li una cosa.
Els degans no els nomenen els governs.
I això vosté ho sap.
I alguns que ací s'han omplit la boca parlant d'autonomia universitària deurien recomanar-li al senyor Pla que eixa gran idea que han tingut vostés de la macroconselleria d'universitats a la millor no siga el millor element i el millor instrument per a democratitzar i participar d'eixa autonomia universitària que vostés entenen.

Mire, no ha contestat al que li he dit.
Per què no volen que es faça l'exposició de La llum de les imatges?
Per què no volen?
Vostés no volen que es faça.
I aixina ho diuen les seues esmenes quan retiren quasi al 50% dels diners que es dediquen per a rehabilitar, restaurar i recuperar el patrimoni arqueològic i arquitectònic dels valencians.

Segona cosa.
Per què no volen la Ciutat del Teatre?
Vostés eliminen tots els recursos de la Ciutat del Teatre, perquè no la volen, ni en el 2006 ni en el 2005 ni en el 2004.

I vaig a dir-li una cosa.
Vosté parla de pensament únic.
Si el pensament únic de la Llei del llibre és al que hem arribat Esquerra Unida i el Partit Popular, segur que és un pensament molt plural, molt obert i molt participatiu, i que vostés no participen d'eixe, perquè vostés tenen un altre pensament, que és que no volien que eixa llei isquera.

Mire, quan mosatros donem passes seriosos en matèria de cultura a vostés se'ls desgarra el cor, perquè és això de dir: "És que això és nostre".
"És que a la bandera de la cultura estem agarrats i ningú la pot.
.
.
".
No, no, no, això ha canviat.
És que això ha canviat, senyora Amorós.
És que esta societat és moderna.
És que esta societat és del segle XXI.
És que la cultura és de tots.
És que la cultura la fem tots.
I això vostés no ho entenen.
I quan parlem d'una comunitat de tots parlem d'una Comunitat Valenciana de totes i de tots els homes.

Vostés diuen que els furtem idees.
Vostés és veritat que tingueren la idea del circuit abans que mosatros.
La tingueren.
I la tingueren molts anys guardada en els calaixos.
I posarem tres pedres, tres pedres.
I no feren res.
Sap ara què demana vosté en esports?
Sap què demanen?
Li ho recorde per si no ho saben.
Un circuit de motocros a Benidorm.
Si fa set anys tancaren vostés el de la Vila!
Tancaren vostés el de la Vila!
I ara em demanen fer un de motocros a Benidorm.
Eixa és la seua proposta d'esports per a la Comunitat Valenciana.
No han dedicat ni deu se-gons a parlar de l'esport.
És que no es mereix la Comunitat Valenciana eixe àmbit, eixe àmbit que afecta a tants milers de persones?
No han dit ni dos segons, ni gràcies, ni si falta alguna cosa.
No han dit res.

Mire, ja li ho he dit.
Vostés generen incertesa i vostés generen inquietud en la societat valenciana, perquè no tenen un projecte polític, perquè no creuen en l'entitat territorial en la que conviuen i perquè tenen clar, perquè tenen clar, que poden proposar ací el que vulguen perquè no són alternativa de res, no són alternativa de res.
Vostés hui configuren un projecte polític que no pensa en les persones, pensa en els càrrecs, pensa en la quota, pensa en quants cabrem en este vagon que va a eixir que cada vegada està més apretat.
I eixa és la gran diferència de quan uns governem per als ciutadans, quan uns governem per als pobles i per a les comarques perquè sabem que hi ha necessitats, perquè cal atendre a les persones amb noms i cognoms, amb problemes puntuals a cada sector.
Cal parlar amb els llibrers.
Cal parlar amb els artistes.
Cal parlar amb la gent del cinema, amb la gent del teatre.

Mire, jo li dic a vosté una cosa.
Mosatros hem fet del diàleg l'únic instrument que entenem per arribar a acords.
L'únic, l'únic.
Vostés saben que han fet del diàleg?
Una pilota, un pilota que la guardaren fa molts anys.
I el diàleg no l'han votat ja més perquè no han cregut en ell.
Mosatros en el diàleg fem cistelles de tres punts tots els dies.
I volem continuar fent-ho.

Mire, hi havia un equip de futbol que configurà una alineació, el Barcelona, que era el dream team.
Nosaltres volem ser el dream team de la societat valenciana.
Volem ser el dream team que ens duga a les majors cotes de benestar i de cultura.
I ahí anem a estar.
I ahí anem a dedicar els nostres esforços, els nostres recursos i la nostra il·lusió, perquè eixa és la gran diferència.
.
.

 

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Serra, vaja finalitzant.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

.
.
.
eixa és la gran diferència, que mosatros tenim il·lusió, que mosatros sabem que anem a tindre l'oportunitat de governar i volem continuar millorant quatre anys més, com hem fet en els últims huit anys.
I estem convençuts, estem convençuts que vostés hui no representen més que la incertesa i la inquietud per a les dones i homes d'esta terra.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Comença la intervenció de les esmenes defensades del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes pel senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Moltes gràcies, senyories.

Jo voldria, primer que tot, agrair-los als diputats i les diputades que estan ací en l'hemicicle sentint el debat i, per atenció a vostés, fer-los algunes consideracions prèvies per a centrar-los una miqueta de què anem a parlar.

Hem presentat 173 esmenes als pressupostos de la Generalitat, de les quals 33 són de menejar, diríem, diners, amb uns 80 milions d'euros, i això devien saber vostés que el tema de les partides ho fem així perquè, com ja estan tancades les partides, no podem traure d'un altre lloc, que seria el nostre interés.

Hem fet 40 esmenes per a centres i 100 esmenes per a línies, allò que en l'argot parlamentari es diuen, diríem, literatura.
En les 40 esmenes de centres hem fet 190 actuacions, 129 de primària, educació especial, EPA, etcètera, i 50 per a secundària.

Què volem en totes estes esmenes?
Miren vostés, senyories, són els últims pressupostos de la Generalitat i, per tant, nosaltres creguem que són uns pressupostos que d'alguna manera necessiten una miqueta de balanç.
Són uns pressupostos antics, són exactament igual com els dels altres anys, és més del mateix.

Són uns pressupostos que estan absolutament esgotats, que no tenen cap tipus d'il·lusió, com correspon a un govern interí.
I que quan jo dic això pose només dos exemples, en podria posar més però en pose dos.
Si vostés miren la fitxa FP4, de l'Institut Valencià per al Desenvolupament de l'Educació a Distància, voran que el primer que diu és que el Decret 105/2001, de 12 de juny, del Govern Valencià crea l'Institut Valencià del Desenvolupament de l'Educació a Distància, i en l'exercici pressupostari 2002 serà l'engegada de l'institut.
Però estem parlant del d'enguany.
Han copiat exactament la mateixa pàgina de l'any passat al d'enguany.
Saben vostés per què, senyories?
Perquè ni han fet res l'any passat ni pensen fer res enguany tampoc amb l'institut este.

Però és que és la mateixa cosa en el tema de l'Institut Valencià d'Avaluació, que inclús arriben a dir coses que són absolutament falses, com que l'Institut Valencià d'Avalua-ció aplicarà el model de qualitat en els centres, quan tot el món sap que els instituts són per a desenvolupar, per a investigar, però mai per a aplicar polítiques, que les polítiques les apliquen precisament els governs.

Dit això, jo me vaig a centrar fonamentalment en esta primera part de la intervenció en una sèrie de qüestions.
Miren vostés, què és el que volem?
Les nostres esmenes van encaminades a aconseguir un ensenyament de qualitat, un ensenyament de qualitat que estiga en funció d'una escola moderna.
La inspecció que vostés han creat en estos quatre anys és una inspecció farcida de familiars, farcida d'amics del govern del PP i que en absolut funciona, en absolut.
I nosaltres tenim una sèrie d'esmenes que van encaminades precisament a democratitzar el funcionament de la inspecció, perquè la inspecció és l'instrument que la Constitució dota a l'educació per a garantir els drets de l'educació.

I des d'eixe punt de vista, nosaltres pensem que el tema de la formació del professorat és un altre dels elements que és precís reforçar, perquè vostés no creuen en la formació del professorat.
El mateix que passa amb elements importants, com el tema de la informàtica, etcètera.

El Pla de la lectura, que diuen vostés que va en el de qualitat, tots els països europeus estan en el tema del Pla de la lectura.
Però saben vostés, senyories, que el Pla de la lectura nosaltres hem ficat ací dos milions d'euros i que tampoc l'han aprovat?

L'educació per a la igualtat d'oportunitats.
Senyories, la igualtat de sexe és imprescindible que ocórrega, i això encara no passa en les nostres escoles.
Però hem fet una esmena, la 1.
574, que parla del tema de la igualtat del tractament dels mitjans de comunicació, que repartisquen els diaris per a tots.
I a la millor, si no tingueren la mania de tindre uns diaris que els agraden més i uns altres que els agraden menys, si feren açò que nosaltres diem, segurament no passaria això d'Aigües de València i segurament l'expresident de la Gene-ralitat i ministre no tindria estos problemes a l'hora d'enfrontar-se amb problemes mediàtics i coses per l'estil.

L'escolarització equilibrada.
Senyories, no costa ni una pesseta, ni una pesseta, fer que l'escola concertada siga una escola que estiga per a tot el món, perquè està subvencionada amb fons públics.
Això vol dir que repartim els xiquets amb problemes, amb necessitats educatives especials, per a uns i per a altres.
Però no, senyories, no volen.
Saben vostés per què no volen?
Perquè l'escola concertada no només no és per a tots, és que ha de ser per als amics.
Nosaltres hem demanat una comissió d'investigació.
Saben per a què?
Per a poder explicar a la gent què és el que fa el PP posant a dit xiquets sense complir el Decret d'admissió d'alumnes als centres concertats.
Però això, senyories, no ho aprovaran, i no costa ni una pesseta, només és un problema de voluntat política.
I ací és on es veu quina és la voluntat política d'un govern que vol realment estar a l'altura de les circumstàncies o no.

Volem, a més, una escola que siga transparent i no opaca, i per tant, demanem que el Servei d'Avaluació faça precisament una avaluació d'una cosa que diu la Llei d'ús: Podríem saber si els xiquets i xiquetes d'este país, quan acaba l'escolarització obligatòria tenen el mateix coneixement del valencià que del castellà, que està marcat en la Llei d'ús?
Per què no se fa un estudi?

Per què no se fa un estudi sobre quina és la necessitat real de zero a tres anys quant al tema d'escolarització de xiquets i xiquetes de tres i quatre anys en este país?

Eixe tipus d'elements són els elements que d'alguna manera configuren una sèrie d'esmenes amb què nosaltres hem vullgut dir al Partit Popular que el seu model és un model esgotat, que ja no aprofita per a res i que, per tant, és un model que d'alguna manera allò que ha de fer és canviar, i esperem que la propera legislatura canvie.

Moltes gràcies, senyories.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vives.

Senyories, se suspén la sessió pels cinc minuts de silenci en condemna de l'assassinat perpetrat per ETA.

Se suspén la sessió.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 57 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 9 minuts)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, continua la sessió.

Senyora Barrieras, té vosté la paraula.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Bé, senyor Vives, primer, també vull fer-li una miqueta d'introducció, com ha fet vosté, i jo li diria que de les 173 esmenes que vosté ha presentat, les que són de línies i les que són de moviment de diners són exactament les mateixes, però no.
.
.
, és que em dóna, de veritat una miqueta de llàstima, que no les de l'any passat ja, sinó les mateixes del primer any d'esta legislatura.

Aleshores, clar, vosté diu, "no hem pogut menejar molts de diners, perquè les partides estan tancades".
.
.
No, les partides se tancaran quan s'aproven els pressupostos, per a això estan les esmenes, per a poder.
.
.
El que no es pot fer, com vosté sabrà, és canviar de secció, portar uns diners d'una secció a una altra, però, evidentment, menejar dins de la mateixa, del mateix capítol i de la mateixa conselleria, per a això estan presentant-se esmenes, i les que, evidentment, s'aproven, són per a menejar eixos diners.

Ara, clar, en realitat, si vosté, el que ens fa és menejar 180 milions d'euros, crec que ha dit, i no s'adona en realitat que l'única cosa que vosté vol amb eixes disminucions no és res més que disminuir els concerts ­que veig que no n'ha parlat, que ho ha passat molt per alt, però jo sí que en vull parlar­, que vosté distribuiria els concerts d'ESO, d'ESO!
, ja no parle del tram que no és obligatori, les d'obligatori, vosté lleva diners per a 85 unitats d'ESO!
, quan els concerts sap vosté que és una cosa que va iniciar el govern del Partit Socialista.

Després, ens lleva també, el d'infantil i primària i educació especial, 381!
, que també crec que se quedarien a muntó de xiquets sense tindre escolarització.
I, després, de tres a cinc anys, també ens lleva tots els diners.
I, bé, i després desmunta La llum de les imatges.
Jo, això de la La llum de les imatges ja li ho ha comentat el meu company abans, jo crec que l'única cosa que en realitat volen és que la recuperació del patrimoni cultural, historicoartístic de la nostra comunitat, no siga una prioritat per al nostre govern, i açò, doncs, no ho aconseguiran, senyor Vives, no ho aconseguiran.

La llum de les imatges ha sigut per a 200.
000 persones de visitants en Sogorb.
Per tant, jo crec que si vosté parla als sogorbins si ha valgut o no ha valgut la pena eixa inversió, i a tota la gent que ha anat a vore.
.
.
, a eixes 200.
000 persones, crec que no hi hauria ni discussió.

Després, vosté ens parla que són uns pressupostos antics, antics i esgotats d'un govern interí.
Antics, perquè són quatre anys els mateixos pressupostos, per tant, si el govern diu que és interí, que han segut els quatre anys el govern interí?
No!
, el que és és un govern coherent.

Coherent, perquè pareix que els pressupostos no sabem el que són.
Jo me n'adone quan a vegades escolte les intervencions, que els pressupostos, no ens adonem que són els objectius del programa electoral presentat per un govern a unes eleccions, i que eixe programa electoral es vota i eixos pressupostos, durant els quatre anys de legislatura, són per a complir eixos objectius del programa electoral del govern, no per a canviar cada any i per a fer el que en realitat vostés haurien de fer.

Per què?
Perquè vostés són l'oposició, senyor Vives.
Per tant, si vostés són l'oposició, el que deurien fer, si les seues propostes no han il·lusionat els valencians i les valencianes, intentar durant eixos quatre anys fer unes propostes que en realitat tingueren, doncs, un al·licient perquè el govern poguera incloure-les dins dels seus objectius dels pressupostos.

Però és que en realitat vostés només fan que repetir les esmenes any rere any i aixina no aconseguiran il·lusionar els valencians i les valencianes.
Per tant, jo el que sí que crec és que el que és en realitat antic i esgotat és l'oposició en estos moments, senyor Vives, i és una llàstima.

Després, vosté em parla de la inspecció.
Bé, la inspecció, també estic contenta, perquè, d'alguna manera, vosté sap que la inspecció que tenia en algunes esmenes, tot això ve regulat per la llei de qualitat, doncs, bé, m'està dient que eixa llei de qualitat fea falta, anem a esperar que s'aprove eixa llei de qualitat i quan ara s'ha aprovat eixa llei de qualitat, nosaltres, nosaltres, desenrotllarem segons la normativa de la llei de qualitat.

Després ens parla vosté també d'una comissió d'investigació, senyor Vives, una comissió d'investigació vol d'estes Corts.
Vostés és que demanen comissions d'investigació per a tot!
Vosté va demanar una comissió d'investigació perquè n'hi ha un alumne de 617.
000 alumnes de la Comunitat Valenciana que ha portat al tribunal una admissió d'un alumne.
Per l'amor de Déu, sap vosté que l'admissió d'alumnes és alguna cosa que els pares tenen la seua picaresca, l'han tinguda sempre, però el que ha de fer el govern, evidentment, és donar possibilitats per a l'elecció de centre, que crec que és el que està fent el nostre govern.

Bé, vosté ha parlat d'informàtica.
Vosté, quan ha parlat d'informàtica, jo ja li ho vaig dir l'altre dia, estic molt contenta amb això de l'Infocole, perquè vostés, quan al principi es parlava d'Infocole, doncs, vostés ho tiraven molt per terra.
Ara estan convençuts que ja és necessari fins en l'infantil.
Vull dir, una cosa que jo els done la raó, se n'han adonat tard, però s'han adonat que era una gran iniciativa la que es va prendre amb el tema d'Infocole.

I, després, ja el que me va paréixer una miqueta fort, senyor Vives, és que em presente una esmena per a compra d'ordinadors portàtils per al professorat i per a l'alumnat.
Senyor Vives, jo estic encantada que tingueren.
.
.
, ja li ho vaig dir, no ordinadors portàtils, no, i telèfons d'última tecnologia, però, si, a més, és que seria ideal, perquè aixina ja sabríem tots com funciona el món tan apassionant de la tecnologia, de les noves tecnologies.

Però, per l'amor de Déu, s'està fent un esforç importantíssim perquè eixa tecnologia arribe a totes les escoles, les aules d'informàtica que estan fent, que són una meravella, en els centres nous, de nova construcció, i que vosté, després d'este esforç, que jo crec que s'hauria de felicitar, que diga que no, que vosté vol diners per a compra d'ordinadors portàtils al professorat i a l'alumnat.

Senyor Vives, és que, clar, és que em desmoralitza quan veig estes esmenes, la veritat és que em desmoralitza.

Després, vosté també ha parlat del tema de.
.
.
, bé i si no ha parlat hui, va parlar l'altre dia, del tema del bibliotecari.
Clar, és que fan esmenes vostés, senyor Vives.
.
.
Dotar tots els centres d'educació d'un bibliotecari documentalista, i ja està.
I aixina, aixina!
No posa ahí Direcció General de Personal sense comentar, ni.
.
.
, no, no, no.
.
.
O siga, vosté ho posa, els diners ja els trauran vostés d'a on voldran!
Açò no és una carta als reis mags, açò ha de ser una concreció, que per això són els pressupostos.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Barrieras, vaja finalitzant.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Sí, ja finalitze, senyora presidenta, ho deixarem per a la rèplica el que quede, però, en realitat, m'agradaria que les esmenes tingueren una miqueta més de serietat, en realitat foren esmenes a uns pressupostos i que alguna se poguera aprovar per a poder aplegar, a la millor, a una oposició com deu mana.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Té la paraula per a rèplica el senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyora Barrieras, diu vosté que són les mateixes esmenes.
.
.
Mire vosté, n'hi han dotze menys, dotze que vostés han integrat en els seus pressupostos, no perquè no n'han admés ninguna, sinó que a l'any següent les havien agafades de les que havíem dit mosatros i vostés n'han agafat dotze.
Però és que a més a més, esta, per exemple, dels portàtils, no serà també vella, eixa l'he feta enguany, i tant que sí, però n'hi ha alguna més que he fet enguany.

Per exemple, enguany n'hi ha una que diu que n'hi havien dos milions d'euros per a un pla de lectura, perquè després diuen.
.
.
, vostés han dit que en este país la gent no sap pràcticament ni llegir ni escriure, que el fracàs escolar és.
.
.
Home, això ho ha dit fins.
.
.
, jo crec, he vist al president del Govern que dia que en este país, poc més o menys, els xiquets i les xiquetes no saben llegir i escriure i que havien de saber llegir i escriure com fa trenta anys, com si fa trenta anys n'hi haguera més gent que saber que ara: ara saben moltíssims més que sabien!
No només saben més de quantitats, sinó també de qualitat.
N'hi han molts més xiquets i moltes més xiquetes que estúdien, n'hi ha molts més xiquets i moltes més xiquetes que.
.
.

El que passa és que vostés no volen que vaja tanta gent a la universitat, perquè han de saber, ma non troppo, perquè si uns han de saber, que són els que governen, i els altres han de treballar a les fàbriques, i per a treballar a les fàbriques no fa falta massa saber.

Però, bé, també dia que el tema de la informàtica no és només un tema que s'han d'augmentar les tecnologies.
Jo plantejava que s'ha d'informatitzar els centres.
Som l'única comunitat de tot l'Estat espanyol que tenim un programa d'informàtica de gestió que no hi ha manera que els instituts puguen funcionar amb ells, no hi ha ninguna manera, gasten quatre pessetes vostés o quatre euros, i facen un programa d'inversions que possibilite el que els centres de secundària tinguen un programa d'informàtica com cal.

Però vosté, a més, me dia que n'hi ha un xiquet.
.
.
, i un pare que han demanat que siga admés el seu xiquet, un només.
Mire vosté, si hi ha alguna cosa que és absolutament assumida per tot el món, i només ho ha de preguntar vosté a qui vullga, és que per a entrar a un col·lege concertat, si no tens un amiguet o amigueta, i si és possible una amiguet o una amigueta del Govern, no entres.

I per què és això?
Perquè ni tan sols es complix el que diu el decret d'admissió d'alumnes que vostés han canviat, ja no és el que era anteriorment, sinó que vostés l'han canviat.
Ho he explicat unes quantes vegades, però me van a permetre que ho torne a explicar.

L'admissió d'alumnes se fa en juny, i en juny se fa la baremació, i els centres fan les vacants i diuen tantes vacants per als que n'hi han i se baremen, i se baremen segons el que diu el decret.
Val?
Quan estàs baremats entren els deu o dotze que caben, però ne queden trenta o quaranta en la llista d'espera.
Eixos trenta o quaranta, diu el decret, senyories, per si no ho saben, que després entraran, si es produïx alguna vacant, entraran segons el que diu la llista d'admesos i exclosos i la llista d'aspirants.

Però saben vostés què passa?
Que quan arriba setembre, algun pare o alguna mare rep una cridada telefònica, que no se sap exactament de qui és, i diu: "Escolta, si vols matricular el teu xiquet i la teua xiqueta, passa pel col·lege i matricula'l".
Però va i resulta que no és el primer que està en la llista, no, senyories, no!
, pot ser el quart, el cinqué, o inclús pot ser algun xiquet o xiqueta que no estiga ni en la llista que havia presentat en juny.
Saben vostés per què?
Perquè és amiguet o amigueta d'alguna persona que està en el Govern, d'alguna persona del Partit Popular, i fins i tot d'alguna persona que el col·lege vullga, perquè ahí és un problema d'entente entre els col·leges, normalment col·leges religiosos, i l'administració.
I, aleshores, entre els dos, jo n'entre tres i tu n'entres quatre, i entre els dos n'entrem set, i el que més chifle.
.
.

Això passa en tot, el que passa que la gent no vol denunciar, senyories, i no vol denunciar-ho, perquè resulta que té por de denunciar.
Perquè en este país, encara, n'hi ha por pels pares de denunciar eixe tipus d'actuacions.
I què fan?
S'aguanten, i cada un se busca.
.
.

El que passa que hem tingut la mala sort que han pegat en un pare, i resulta que el jutge ja ha admés a tràmit, com a presumpta prevaricació, el comportament d'esta senyora.
I mosatros per què demanem una comissió d'investigació?
Perquè no és un problema d'un xiquet, és un problema que afecta a tots i cada un dels centres de la nostra comunitat, especialment la ciutat de València, però també la ciutat d'Alacant.
Sap a on no afecta?
A on no hi ha ningun problema d'escolarització, ahí no afecta, i nosaltres què di-guem, senyories?
Diguem, anem a vore, no n'hi han centres que estan sostinguts amb fons públics?
Doncs, si n'hi han centres que estan sostinguts amb fons públics, tots que siguen igual!

N'hi han xiquets i xiquetes amb necessitats educatives especials?
N'hi han xiquets i xiquetes que tenen algun tipus de discapacitat física, psíquica o sensorial?
Hi ha xiquets i xiquetes que pertanyen a algun tipus de col·lectivitat cultural, ètnica, religiosa, etcètera, que tinga algun tipus de problema d'integració?
Sí, senyories, n'hi han, veritat que sí que n'hi han?
Doncs, que no vagen a parar tots a la pública!
, repartim-mos per igual entre la pública i la privada, per què no se fa això?
Per què no se fa això?
Costa alguna pesseta això, senyories?
No costa ninguna pesseta, però el Partit Popular no vol.

Saben vostés per què no vol?
Perquè el Partit Popular no està per la igualtat d'oportunitats, no està per la llibertat d'elecció de centres, està perquè els que tinguen més, continuen tenint més, i els que tinguen menys, ja s'apanyaran!
Eixe és el plantejament que fa el Partit Popular, i per això nosaltres fem eixe tipus d'esmenes per a aconseguir la qualitat.

¿Saben vostés, senyories, que en este país ­bé, país, la comunitat, el País Valencià, la Comunitat Valenciana­ no tenim encara desenvolupat el tema del que significa tots els elements que possibiliten una major qualitat en els centres de secundària?
Com és el tema de la diversificació curricular i com és el tema de l'adaptació curricular, que és precisament l'element que no han.
.
.
, al no desenvolupar-se, al no fer possible això, evidentment el fracàs escolar és més.
Perquè el fracàs escolar vol peles!
A on està el fracàs escolar?
: a on n'hi ha més necessitats educatives especials, a on n'hi ha més problemes en els barris, ahí està el problema del fracàs escolar.

I per què no se fa més?
Per què no se fa més?
A on n'hi ha algun tipus d'ètnia diferents o n'hi ha algun tipus de problema diferent, ahí s'acumula el fracàs escolar, però ahí no se fa res.
I el tema de la diversificació curricular no existeix, i, aleshores, no passa això.
Però, clar, nosaltres, eixe tipus de plantejaments no és una cosa que fem tots els anys, és que és impressionant que durant huit anys estiga governant un partit polític i no siga capaç de fer una cosa tan senzilla, però que han fet altres partits, inclús de dretes, com és, per exemple, Catalunya, que govern Convergència i Unió, i ahí sí que ho ha fet, o com ho ha fet, per exemple, el senyor Ruiz Gallardón, que és del PP!
i també ho ha fet en Madrid, però ací no és possible, ací no és possible perquè no.

Home, serà difícil que en este país tots els mitjans de comunicació que existixquen, tots els diaris que n'hi han en este país, puguen realment arribar als centres amb absoluta normalitat?
Per quina raó, per quina raó.
.
.
?
Quin és el problema mediàtic que té este Govern, que ha de triar els mitjans afins i els mitjans que no són afins?
Els afins, totes les peles que facen falta.
Els que no són afins, ni una pesseta.
I resulta que els periòdics, alguns d'ells, els de major tirada d'este país, no arriben als centres, però arriben uns altres periòdics.
I mosatros el que diem és: "Senyors, el que es gasten, repartisquen-ho per igual".
No estem dient que li donen els diners a uns i altres.
No.
Repartisquen-ho per igual.
No senyor, no senyor.
Uns n'hi ha.

I què passa?
És tanta l'afició que el senyor Zaplana tenia al tema dels mitjans de comunicació afins, que volia crear un grup per a ell a soletes.
I va resulta.
.
.
i va i se veu.
I va i resulta que no sé qui trau un paperet, i ara no saben com dir que si jo no coneixia a eixe home, que si no sé què, que si no sé quants.
.
.
Però si el Ciudadano Kane ja fa molt de temps que ha passat.
Ara què vol ser algú el ciudadano Kane d'ací d'este país, d'esta comunitat?
Però, home, per favor!
Això és una cosa que està inventada.
Jo no sé si heu vist la pel·lícula, una extraordinària pel·lícula, de les millors pel·lícules que s'han fet.
Ja sabem el que li va passar.
Pitjor li va a passar a Zaplana, de bon tros.
Vull dir jo, no sols no se va a quedar sense mitjans de comunicació afins, sinó ni afins ni no afins.
Cap.
I eixe és el problema que mosatros volem evitar.
Si volem fer-li un favor a Zaplana!
Si mosatros el que estem dient-li és: "Escolte vosté, repartisca i no tindrà problemes".
Però si és que eixe és el problema que mosatros estem dient ací en estos.
.
.

I eixes són noves?
És que eixes no aprofiten?
Això no és una actualitat?
Eixe no és el problema que tenim mosatros en estos pressupostos?
Quin problema tenim?
Que isca vosté ací a dir-me que si he llevat 80 euros del tema de la concertada.
.
.
?
Però, escolte vosté, com es pot dir.
.
.
?
Però si ací s'ha tancat el debat d'esmenes ja.
El debat de totalitat ja no existeix.
Mosatros ja vam dir: "Tenim una altra manera de fer les coses, tenim una altra manera de governar".
Jo després li demostraré que tenim una altra manera de governar i hem governat d'una altra manera.
Després li ho demostraré en l'altra intervenció i vorà vosté com, quan fem una miqueta de balanç en el tema del que vostés han fet, no han fet res.
Han fet, sí, han destrossat l'escola pública.
Estan destrossant l'escola pública i estan ajudant d'una manera descarada a la privada, però no la privada concertada.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Vives, vaja finalitzant.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

­Acabe de seguida, senyoria.
­ .
.
sinó la privada, que es la privada d'elit i la privada que no necessita que l'ajuden perquè té molts diners per a viure perfectament a soles.

Moltes gràcies, senyoria.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vives.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Bé, senyor Vives.
Vosté ha començat dient que el fracàs escolar, que si hem dit que tot el món ha fracassat.
Açò no ho ha dit ningú.
És que, clar, ens posem a tergiversar les declaracions i és que al final.
.
.
L'únic que s'ha dit és el fracàs escolar, que és un dels països que està més malament quant a fracàs escolar, que estem al voltant del 28%, i creem que és una taxa de fracàs escolar.
Si n'hi ha més o n'hi ha menys que abans, ens dóna igual, però ara l'obligació és nostra per això poder-ho remeiar.
I això és el que s'està fent: intentar-ho remeiar i presentar una llei de qualitat de l'ensenyament perquè ho remei.
O siga, que no pose paraules que no ha dit ningú en boca, nada menos, del president, que no ho ha dit en cap moment el president Aznar, que ací no sabem llegir i escriure.
Això no ho ha dit ningú, i menys el president Aznar.

Després vosté ens parla de.
.
.
bé, en compte de pressupostos i educació, de qualsevol cosa que li passa pel cap, de qualsevol cosa.
Ara resulta que mos posem a parlar de la premsa, mos posem a parlar del president Zaplana.
Si vol que parlem de tot, també li podré dir "que el señor Puig pretende convertir las Cortes en su policía telefónica".
Tampoc no me pareix que siga molt relacionat amb educació, però a vore què farem amb el senyor Puig, a vore què farem.
O "el Tribunal de Cuentas denuncia que el Psoe tiene créditos impagados por 6,7 millones de euros".
Tampoc no crec que siga cosa.
.
.
però com és de diners, almenys alguna relacioneta tindrà.
Perquè, clar, és que ens posem a parlar d'unes coses que jo no sé si estem en el debat de pressupostos o estem, de veritat, en Ca la Quica.
Li ho dic seriosament, amb tots els respectes a la senyora Quica.
Li ho dic amb tot el meu respecte.

Estem parlant de pressupostos i d'esmenes.
I vosté sap quines esmenes ha presentat?
Vosté ha presentat unes esmenes, com, per exemple, dotar els conservatoris de professorat.
Eixa esmena, senyor Vives, no sé si és que s'oblida.
Els conservatoris superiors de música tenen les plantilles docents completes al cent per cent.
Per què demana vosté dotar els conservatoris de professorat?
És que açò és una obvietat.
Com han de funcionar els conservatoris sense professorat?
És que fa unes esmenes que són, de veritat, per a posar-les en un marquet.

Després parla: "Activar i millorar les substitucions del personal".
Quan parla de substitucions del personal, parla de.
.
.
?
I ací jo li diré que hi ha un acord de plantilles, en educació infantil i primària i en secundària, de 1996 i de 1999, i que eixos acords, eixos acords no han siguts denunciats per ningú.
Estan funcionant bé i no hi ha hagut cap queixa per part dels sindicats.
Però damunt li diré que és lògic que vosté es preocupe molt per les baixes, perquè sabrà, sabrà perfectament, perquè estava vosté en la conselleria, que quan es referix "a tener en cuenta especialmente, con el máximo rigor, las bajas de larga duración", evidentment li estarà traint el passat.
Perquè sap vosté que fins l'any 1995 estes eren les úniques baixes de docents que se substituïen, mentre que des de que governa el Partit Popular se substitueixen totes i cadascuna de les baixes: les de llarga duració i les duració curta.
Per tant, el subconscient de vegades pot ser que el traïsca a vosté.

Després tornem a les esmenes, que me sap mal tornar-les a repetir, però és que em pareix de tan mal gust, de veritat, senyor Vives, baixar a eixe nivell de concrecions en uns pressupostos, que ­torne a insistir­ no saben el que són uns pressupostos.
"Control d'esfínters o trastorns greus de la conducta".
Més educadors per a controlar això.
O "per al desenvolupament de programes d'higiene personal, en programes de dutxa.
.
.
" Xe, per favor, senyor Vives!
Hi ha línies generals que contemplen totes eixes concrecions.
Com es poden posar a posar en un pressupost, que ja li vaig dir un dia que pareixeria el Libro Gordo de Petete.
.
.
Per l'amor de Déu!
Programes de control d'esfínter, que si tenen mal de queixal.
.
.
Home!
, açò no són coses de pressupostos, senyor Vives.

Després vosté em parla que nosaltres no volem més que l'escolarització per als amiguets i per als riscs.
Xe!
, senyor Vives.
Si vosté m'està presentat esmenes ­és que no sé si se les ha mirat bé­, m'està presentant esmenes.
.
.
on?
Una vegada, una vegada s'acabe l'educació secundària obligatòria, senyor Vives, la secundària obligatòria, ve el batxillerat o ve la formació professional.
I vosté resulta que lleva els concerts per a eixa gent.
O siga, el xiquet, el xiquet, que segons vosté diu que no va a la concertada, es veu que no va a la concertada.
.
.
Però com mosatros sí que sabem que tota classe de xiquets, amb tota classe de necessitats educatives, van tant a la pública com a la concertada, eixos xiquets que estudien l'educació obligatòria en la concertada volem que puguen aplegar a la universitat.
Vostés no, senyor Vives.
Perquè vostés resulta que quan acaben l'educació secundària obligatòria, el que és la formació professional i el que és el batxillerat, que els ho pague Rita, que ho pague Rita.
Y nunca también dicho como.
.
.
No.
És que és un dicho molt valencià, es un dicho molt valencià.
I, per tant, me pareix de molt mal gust, de molt mal gust que vosté vulga privar a eixos xiquets de poder aplegar a la universitat, cosa que és el que demostren estes esmenes.
És que ho està demostrant amb estes esmenes.

Després vosté me diu: "I la infantil.
.
.
" La concertada infantil ­ja li vaig dir en la comissió­, la concertada infantil ací, ací n'hi ha des de 147, que ens vam trobar, a 1.
500 línies.
Crec que la diferència és abismal.
Però a banda que la diferència és abismal, quan nosaltres concertem, concertem, per a poder donar tota, tota l'oferta acord amb la demanda ­no ens enganyem,­ amb la demanda.
.
.
Perquè no ha d'anar tot el món d'eixe edat al col·legí, eh?
N'hi ha molts que no volen anar, volen quedar-se en sa casa i volen estar amb la seua família.
Me pareix molt bé.
Tota l'oferta ha d'estar d'acord amb la demanda.
Bé, això, senyor Vives, en la comunitat aragonesa, en la comunitat de Castella-la Manxa, i en la comunitat d'Andalusia estan concertant el tram d'infantil.
Per tant, no sé si és que en altres comunitats el Partit Socialista té una miqueta més mires de cara al futur o que vostés ací s'encaboten en la pública i la privada, la privada i la pública i d'ahí no saben eixir.
I, clar, aplega un moment que ni deixarien aplegar als xiquets a la universitat ni podrien tindre els xiquets de tram infantil en les escoles, tal com demanda la nostra societat.

Bé.
Després vosté ens parla de la compensatòria.
Clar, ens parla de la compensatòria, i després d'haver sentit, dic: "Mare de Déu, què malament ho tenim açò, que malament ho tenim, senyor Vives, que malament!
".
Però és que resulta que ­vull que sàpia­ en la compensatòria en este moment hi ha 143, 143 professors específics per això.
143, senyor Vives.
Els ha posat el Govern del Partit Popular.
Per tant, no em diga que si amb més de 161 milions, quasi 162 milions d'euros per a la compensatòria, pot estar la compensatòria desatesa.

I a banda, vosté me demana una sèrie de coses ­que no vaig a entrar en les esmenes, perquè en són moltes­, quan sap vosté que en l'ordre de 16 de juliol de 2001 es regula l'atenció educativa a l'alumnat amb necessitats educatives especials, i en l'ordre de 4 de juliol de 2001 es regula l'atenció a alumnat amb necessitats de compensació educativa.
Vosté creu que la conselleria fa estes dos ordres per a dictar el que s'ha de fer en eixes educacions, i ara resulta que açò no servisca per a res, perquè el senyor Vives vol que en el pressupost posen exactament la ràtio d'educació compensatòria.
No, senyor Vives, no.
Ja tenim això.
A nosaltres no ens agrada duplicar la faena.
Les coses d'ordre són d'ordre, les coses de pressupostos són de pressupostos, i no fem un batiburrillo que al final no servix per a res.
Per tant, nosaltres creem que el camí que s'està portant és el camí adequat, i aixina ho defenem des d'estes Corts.

Després vosté ens ha parlat altra vegada de la informatització, de la informatització.
I jo li diria, jo li diria que quant a la informatització, per si no ho sabia, educació acaba de posar una pàgina web en marxa, en funcionament, que pot entrar vosté quan vulga i tota la resta de valencians i valencianes.
Hem de tindre en compte que l'augment, l'augment d'immigrants des de l'any passat, senyor Vives, són un 139%.
Si un 139% d'augment d'alumnat, i el ressó que hi ha en la nostra comunitat és pràcticament no cap, voldrà, voldrà estar amb mi de dir que s'està fent prou bé, s'està fent prou bé.
Val.

Li diré, li diré que en eixa pàgina web està tota la informació relativa al col·lectiu d'immigrants.
Esta acció complementa unes altres que s'estan duent a terme, com li he dit abans, que són 143 professors més, i la dotació pressupostària que els ha augmentat quasi un milió d'euros de l'any passat, un milio d'euros, eh?
I després timbre també.
.
.
saber que es pot consultar des de les dades de l'observatori de la immigració, la informació per a la acollida dels alumnes immigrants, els mediadors culturals o les ajudes als ensenyants i els recursos didàctics elaborats pels professors perquè puguen ser consultats pels docents dels altres centres amb una problemàtica similar.
Cosa que ha fet el Govern del Partit Popular.
O també li diria que el Consell col·labora amb el Ministeri d'Educació, Cultura i Esport per al desenvolupament del programa Internet en la escuela.
Açò vol dir que el Ministeri d'Educació, Cultura i Esport i Ciència i Tecnologia, dins del pla d'acció Info21, també està posant en marxa un programa en el qual la conselleria també aportarà 352.
836 euros.
Per què?
Per això, perquè hi haja Internet en la escuela.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Barrieras, vaja finalitzat.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

­Gràcies, senyora presidenta.
­ .
.
.
en la part relativa a les actuacions sobre eixe col·lectiu.

Bé, senyor Vives, no dóna temps de parlar de moltes esmenes, que m'agradaria que se saberen quines són les esmenes que presenta a la secció 09, d'educació i cultura, al pressupost, perquè crec que no el deixarien en molt bon lloc.

Sentit-ho molt, no li'n podem aprovar cap.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Correspon la defensa de les esmenes del Grup Parlamentari Socialista-progressistes, 1.
635, 37, 1.
648 a 1.
672, 1.
679, 81 a 87, 1.
715 a 30, 1.
732 a 37.
Té la paraula el senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyories.

En esta segona tanda anem a fer una miqueta el que díem del balanç del que ha sigut el Govern del Partit Popular en estos quatre anys.
I vaig a parlar de coses concretes: educació infantil, del tema de les despeses de funcionament i del que ha apujat el tema de la privada i del tema de les construccions escolars perquè no mos dispersem massa en l'assumpte.

Miren vostés, el tema d'educació infantil.
És de veres que el Govern de la Generalitat Valenciana ha subvencionat als centres d'infantil.
I la diferència entre concertació i subvenció és molt important, senyories, perquè la concertació és comprar un servei per part de l'administració que paga amb diners públics i exigeix que el servei siga exactament com vol l'administració, i la subvenció és donar pràcticament diners a fons perdut perquè un empresari guanye diners, però sense que això signifique cap tipus d'abaratiment per al tema dels pares.
Això és el que estan fent en el tema dels zero a tres.
No estan concertant, senyories, estan subvencionant.
I això què vol dir?
Que el que sí que fan és que els empresaris més diners, però no fan que els pares i les mares no tinguen.
.
.
I, per tant, la selecció de xiquets i xiquetes es fa, com abans, en funció dels diners que tenen els pares i les mares.
Els que tenen diners poden triar el col·legi que vulguen i els que no tenen diners.
.
.
I saben el que ha canviat?
Que abans, quan arribaven a primer curs s'havia de rematricular els xiquets.
Ara ja no.
Ara, el que està en educació infantil automàticament passa a primària, amb la qual cosa ja està clar quina és la selecció que es fa i quina és la selecció que vol fer el Partit Popular, una selecció que està en funció de la cartera i no una selecció que està en funció de la igualtat d'oportunitats i de la llibertat d'elecció de centres per a tot el món.
Primer element.

Però, saben vostés encara més?
En València hi havia un patronat d'escoles infantils públiques.
Saben vostés el que van fer?
El varen llevar.
I diuen que estan per la llibertat d'elecció.
Mentida.
Per la llibertat d'elecció privada però no pública.
La pública la varen llevar i ara qui vol en València ha d'anar necessàriament a la privada, no pot anar a la pública, senyories.
Per tant, mentira, mentira i mentira.

Però n'hi han més encara de mentires, senyories.
El tema de les despeses de funcionament, senyories.
És una cosa absolutament flagrant com està la situació.
Miren vostés, senyories, en l'any 1995, any 1995, un centre rebia, un centre que tinguera les unitats normals, rebia 8.
437 euros de totes les unitats en despeses de funcionament, 8.
400.
Saben vostés el que rep eixe mateix centre hui?
7.
465.
Hui, en el 2002, 7.
465.
Sap vosté el que és això?
L'11,5 menys en pessetes reals del que aniria en el 1995 a hui.
Però, senyories, saben vostés que l'augment de la vida ha segut del 26,52?
Si li posem l'11 i el 26, saben vostés el que passa?
Que quasi n'hi ha el 38% menys.
Vol dir que de cada cent pessetes que rebia un centre públic en el 1995, hui, hui només en rep 60.
Val?

Però no se creguen vostés tampoc que és igual per a tots.
No.
El valencià és allò més gran del món, això del valencià.
Saben vostés el que passa amb el valencià?
En el valencià, de cada 100 pessetes, només en tenen 30.
De cada 100, 30.
Però és més greu encara, és més greu encara.
En educació especial, en educació especial rebien 1.
885, una unitat d'integració.
Saben el que reben ara?
518.
Saben això el que és?
El 127% menys.
Menys de la mitat, senyories.

Això és quant al tema.
.
.
i això són dades que jo puc mostrar a tot el món que vullga dir-ho.
I m'agradaria, m'agradaria ­ja sé que no ho vaig a aconseguir­, que digueren també dades objectives que també es pogueren ensenyar.

Però, senyories, si mirem el tema de les despeses del que és el capítol IV per a transferències en el tema de privats, resulta que mosatros mos gastàvem 175.
291 milers d'euros en el 1995.
Saben vostés el que gasten ara?
358.
000 milers d'euros.
Saben vostés quin augment és?
El 104%.
És a dir, sobre un decreixement d'1,40% menys, un creixement en la privada de més d'un 100.
Eixa és la manera de governar del Partit Popular.
Tota la resta, podem estar ací discutint un dia o dos dies o tres dies, però eixe és el model del Partit Popular.
Donar més als que més tenen i anar llevant als que no tenen pràcticament res.

Però, senyories, si hi ha alguna cosa, si hi ha alguna cosa que realment és un fracàs estrepitós, és el tema de les construccions escolars en este país.
Saben vostés, senyories, que ací mos estan diguent: "Bé, açò de les construccions, açò de Ciegvsa, no sé què.
.
.
" Miren vostés, senyories, comencen a construir amb les unitats tècniques d'educació.
No poden fer ni un centre.
S'inventen el tema dels convenis amb l'Institut Valencià de la Vivenda.
Un desastre total.
Doncs, anem a fer convenis amb els ajuntaments.
Només n'hi ha hagut quatre d'ajuntaments que ha fet algun conveni i quasi tots socialistes, quasi tots socialistes, del Partit.
.
.
Home, mire el que ha passat a Alacant o mire el que ha passat a València.
Ni un col·legi, ni un col·legi.

Diuen: "Mire, ja està clar.
Anem a inventar-nos Ciegvsa, que Ciegvsa és la panacea universal.
" I comencen a fer el tema de Ciegvsa.
Però, clar, senyories, quan resulta que fan el tema de Ciegvsa, resulta que nosaltres el que estem observant és el següent: per una banda, n'hi ha una opacitat total amb el que passa en Ciegvsa.
A partir del moment que Ciegvsa ha començat a funcionar, estes Corts l'única cosa que ha tingut ha sigut una informació quan al conseller li ha vingut a bé, enviant-mos un paperet on diu una sèrie de qüestions, qüestions que ningú pot comprovar si són així o són el contrari.
Ningú.

Diuen unes pessetes però no sabem exactament quantes pessetes n'hi han.
No.
Perquè no podem comprovar fefaentment si eixe pessetes són aixina o no.
No sabem tampoc quan se liquida el pressupost, si és això el que se liquida o no és això el que se liquida.
I encara, saben el que passa?
Que després de tot açò, que diuen que si han fet més col·legis que mai.
.
.
, ara, això, sí, senyories, vostés no se preocupen, tots els dies si vostés posen la ràdio pel matí, en totes les ràdios n'hi ha unes quantes falques dient les bondats de construcció d'este país, que mai en la vida s'ha construït tant.
Jo no sé d'on ix això, jo no sé si ix de Ciegvsa o d'on ix.
Però, és que a més, si vostés miren els diaris, inclús els diaris nacionals, a tota plana i en colors ­que això deu costar com a mínim vint duros, almenys vint duros segur que costa­, doncs, escolte, això va i resulta que està sense ningun problema una vegada i una altra vegada en el tema de Ciegvsa.

Clar, jo me pregunte, si això és així com és possible que siguem la comunitat autònoma de totes les que n'hi han, que menys xiquets i xiquetes té escolaritzats en centres de secundària d'ensenyança obligatòria.
Saben vostés que encara el 40% dels xiquets i les xiquetes d'este país, que estan tenint ensenyança obligatòria encara estan ahí?
Doncs, no, senyories.
Encara estan fent l'ensenyament en centres de primària, la qual cosa vol dir que no reben un ensenyament de qualitat, la qual cosa vol dir que els catalans, els gallecs o els d'Euskadi o els de Madrid tenen més avantatges que els nostres xiquets valencians.
I per quina raó, senyories?
Per quina raó?
Doncs, perquè no s'han fet les inversions que calia i no s'ha fet com cal.

S'han fet alguns col·legis, és de deveres, s'han fet alguns col·legis; i s'estan fent alguns col·legis, que diuen que havien d'acabar tots en el 2003.
No, senyories, no van a acabar en el 2003.
Tampoc van a acabar en el 2004, no van a acabar en el 2005.
No se van a acabar, i no sabem, a més, com se va a pagar.
Perquè munten una empresa, munten una empresa que no només no té control sinó que, fins i tot, no sabem en quina legalitat es basa.
Jo ho he preguntat trenta vegades, senyories.
Mai m'han contestat.
Inclús al conseller Rambla, que estava ací alguna vegada i li he dit: "Anem a vore, com és possible que el text refós de la Generalitat plantege que han de ser quatre anys i en tot cas cinc, ­el mètode alemany, s'enrecorden del mètode alemany?
­ per a pagar, per a posar el termini de pagament, i resulta que Ciegvsa té quinze anys per a pagar, quinze.
En quina llei està això?
Doncs, ningú m'ha sabut contestar, senyories.

Però, clarament, a més, eixos diners de Ciegvsa ni servixen per a l'endeutament, ni servixen per a res.
És com si no existiren.
I clar, mos demanen a nosaltres que posem diners en els centres.
Però, quina poca vergonya, senyories?
És a dir, que vostés no posen ni un duro i està Ciegvsa fent el que li dóna la gana i nosaltres hem de ficar diners per a fer centres?
Però, on consignen vostés les quantitats que Ciegvsa es gasta?
M'ho volen contar?
On estan comptabilitzades?
Mosatros fem la mateixa fórmula.
Jo dic: "Mire, pose'm vosté en la llista que n'hi ha ahí, pose'm els meus també.
" Ja està, no n'hi ha ningun problema.

Per tant, no me diguen que jo he de ficar diners quan vostés són els primers que encara no mos hem pogut aclarir ­almenys este diputat, segurament serà per un problema de la seua pròpia incompetència­, on estan consignats els diners i quants diners hem de pagar els valencians l'any que ve, l'altre i d'ací quinze anys.
Això no ho sabem perquè no estan comptabilitzats en ningun lloc.

Senyories, jo crec que són raons més que suficients per a demostrar que el Partit Popular, l'acció que està fent en el tema de l'educació és una acció que, evidentment ha d'acabar perquè si no els qui ho pagaran, com estan pagant-ho, són els xiquets i les xiquetes valencianes.

Moltes gràcies, senyories.

 

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Senyora Barrieras.

Señora Montesinos, felicidades.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Vives, bé, vosté ha començat parlant en este bloc d'esmenes del funcionament de les despeses corrents.
I, clar, vosté diu una sèrie de dades que ja ens ha dit que ens els demostrarà, i jo li ho agrairia, li ho agrairia molt, molt, perquè jo agarre el pressupost, que estic quasi convençuda que deu ser un altre, que el seu i el meu deuen ser dos pressupostos diferents, i a banda d'agarrar el pressupost agarre la informació donada des de la conselleria, i en el capítol II referent a "gastos corrientes o de funcionamiento", que me crec que és el mateix que vosté vol dir, "administración educativa y centros docentes, se produce un incremento del 18,35%, con respecto a los gastos corrientes del 2002, ya que se pasa de 80.
266.
410 millones de euros en el presupuesto del 2002, a 94.
995.
520 millones de euros.
" Bé, li ho dic en pessetes per si m'haguera enganyat d'un zero.
De 13.
355 milions de pessetes a 15.
805 milions de pessetes.
Dins d'eixa quantitat que li estic dient i que són dades de la conselleria, el 63,8 del total del capítol II, és a dir ­li ho tornaré a dir en pessetes per si m'enganye­, 10.
086 milions de pessetes es destinen al funcionament dels centres públics docents de primària, secundària i règim especial.

Per tant, jo crec que les dades no són les mateixes, no són les mateixes i els pressupostos no els mirem, a la millor, de la mateixa manera, perquè si no, no ho acabe d'entendre, senyor Vives.

Després vosté hem parla de.
.
.
, "clar, és que vostés.
.
.
, la de tres anys.
.
.
, el que fan.
.
.
, després els deixen quedar al mateix.
.
.
" Home, els que estan concertats o subvencionats, diga-li vosté com vulga, eixos el que s'estan donant són facilitats als pares.
Vosté només vol posar dificultats a l'educació en esta comunitat.
Que quin mal és que si una persona té una plaça pagada per l'administració, pagada per l'administració ­per tant, és despesa pública, eh?
­, pagada per l'administració, i eixa persona entra en un col·legi, per què no ha de tindre la seguretat de poder continuar en primària?
És que em dóna la impressió que vosté només vol això, complicar la vida als valencians i a les valencianes.

Després, vosté em parla del creixement que n'hi ha hagut, el que vosté vol augmentar.
.
.
, clar, vosté vol augmentar el que vosté vol augmentar.
Però tampoc no ens parla, per exemple, d'una esmena de supressió que a mi em va cridar molt l'atenció on vosté fa desaparéixer el conveni de foment de l'esport escolar.
Ací, en educació, que no en cultura.
El fa desaparéixer.
Home, un dels objectius de la nostra ensenyança, de l'ensenyament bàsic és contribuir a conéixer i practicar modalitats esportives, individuals i col·lectives, i resulta que ací n'hi ha una línia que fomenta l'esport escolar i vostés la lleven del tot, la lleven del tot.
No sé el per què, no sé el per què, perquè no expliquen res, simplement suprimir codi línia tal, i ja està.
Ahí sí que podíem llevar diners?
Ai!
No m'havia dit que no se podien llevar molts diners d'un lloc a un altre.
Ací sí que els llevaven, sí.
Ací i als convenis perquè els educands de la nostra comunitat apleguen fins al final i fins a la universitat, això sí que ho pot llevar.
En canvi, altres coses no les pot llevar?
De veritat, no m'acabe d'aclarir.

O igual que en esta esmena, en una esmena on vosté l'any passat.
.
.
, ­perquè ja torne a repetir que vosté és repetitiu en les esmenes­, resulta que l'any passat ens demanava garantir l'escolarització del 60% de l'alumnat.
Ara, en un any, ha rebaixat del 60 al 30, senyor Vives.
No sé, este canvi, este canvi tan espectacular.
.
.
, és la mitat, eh?
, és la mitat.
Açò que voldrà dir?
Que cada vegada n'hi han menys de nanos.
.
.
?
És que està amb mi, està amb mi, que cada vegada com ho fem millor, vosté fa la mateixa esmena però la rebaixa una miqueta, la rebaixa.
.
.
Mire, perquè no dura més la legislatura, perquè si no, senyor Vives, l'any que ve ni la presenta.
Estic convençuda que esta l'any que ve ja ni la presenta.

I, després, ja, arriba quan es parla de les construccions.
Això de les construccions, ja és que ja pareix el cuento de nunca acabar, el cuento de nunca acabar.
Vosté, primer de tot ens diu que per què ha de llevar diners d'ací i posar-los allà.
Perquè, mire, una persona que sap el que és un pressupost ho veu claríssim, senyor Vives.
I la senyora Moreno, que és una gran entesa.
.
.
, sí, senyor, sí, entesa en el tema pressupostari, li ho explicarà.
Si vosté demana construccions en el programa 422.
20 i 422.
30, que és primària i secundària de direcció general de centres docents, està demanant en eixa línia que té uns diners per a construccions i adequacions.
No està demanant de Ciegvsa.
Per tant, si eixa línia té eixos diners no voldrà vosté fer totes les infraestructures de Ciegvsa perquè és impossible.

I açò no és res més que saber el que són els pressupostos, senyor Vives.
Vull dir, una cosa és Ciegvsa, que no té res a vore, i l'altra és el que vosté demana.
No mesclem les coses perquè si no al final, ací, és tal el desgavell que els valencians i valencianes no ens poden seguir.
Jo sé que quan parle parle de pressa, sóc complicada, però és que, damunt, clar, me fa dir un tall de coses que és que se perden els valencians i les valencianes.

Senyor Vives, estem en els pressupostos, i els pressupostos és 422.
20 i 422.
30, que és el que vosté ha esmenat, val?
, perquè les esmenes de Ciegvsa encara no les hem vistes, val?
Però clar, fem tal batibull que és que al final ja no sé si vaig o vinc.

Bé, després vosté diu la informació, que si Ciegvsa.
.
.
Mire, no.
No sé si l'altre dia en comissió li vaig dir que era la vegada 54 que ho dic.
Si era la 54, que no les he comptades, esta serà la 55.
El mapa escolar en la Comunitat Valenciana, jo no dic que vostés tingueren això de què mos acusen, "oscurantismo" i "falta de transparencia" i totes eixes coses que vostés diuen, però si estava, estava amagat baix d'un caixó, perquè no s'atrevien a traure'l, potser perquè eren les eleccions, tampoc no vull dir jo, eh?
, tampoc no vull dir, però no va eixir eixe mapa escolar, no va eixir, estava amagadet en el caixó.
Ara resulta que arriba el Partit Popular al Govern i ha de fer el mapa escolar, que potser a alguns no els va agradar tant, a uns altres els va agradar més, però el va fer el govern del Partit Popular, amb tot el cost polític que això representava.
Per què?
Perquè s'havia de fer per a aplicar una llei que l'havien feta vostés i que mosatros no havíem aprovat perquè sabíem el que anava a passar, senyor Vives.
I això ho he dit tantes vegades que ja estan avorrits tots de sentir-me, estan tots avorrits.

I en eixe moment és quan es vam adonar que amb el retard que dúiem en esta comunitat, per culpa del govern del Partit Socialista anterior que en cinc anys no havia fet infraestructures educatives, vam haver de tindre una miqueta d'ocurrència, i se va crear el conveni amb els ajuntaments, el conveni amb l'Institut Valencià de la Vivenda, i es va crear una empresa, Ciegvsa, que va ser felicitada pel seu líder, me'n recorde, que va dir que "lo único de los presupuestos que le parecía bien era la creación de una empresa para las construcciones educativas".
Ho tinc guardat, hui no ho he dut però ho tinc guardat perquè crec que va ser una gran afirmació.

I, evidentment, quan nosaltres ens posem a parlar de Ciegvsa, em crida molt l'atenció que vosté l'acuse de tot el que l'acusa, quan Ciegvsa sap vosté que té auditories internes, sap vosté que ha de passar comptes amb la Sindicatura de Comptes.
I a banda, vosté ens diu que quan li va bé al conseller.
Bé, jo no vaig a dir-li trimestralment, perquè ja li ho he comentat alguna vegada que pot ser que alguna vegada s'hagen retardat quinze dies, val, però ens envia, i ací ho tinc, a l'atenció del portaveu del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, al del Grup Mixt, al del Psoe i al del Partit Popular.
I açò que ens envia no és un paperet i avant, no és un paperet, és Previsión de la ejecución de infraestructuras educativas, de cada província, en primària, en secundària, "obras adjudicadas" per municipi, "en ejecución", tantes, el nom del centre, l'empresa, com està l'obra, si és construcció o és adequació o ampliació, de quantes línies consta cada obra, l'import en pessetes i en euros, perquè pense que potser en euros mos maregem, ja ho sap que jo me marege encara, bé, doncs, en pessetes i en euros perquè ho tinguem clar.
I no parla del que ja ha passat, com vosté diu, no senyor, parla del que ja ha passat i del que ha de vindre.
Per tant, ho tenim crec que tot controlat.
I a banda, a banda, senyor Vives, ací vosté té la memòria d'actuacions del 2001-2002, de Castelló, de València i d'Ala-cant.
I açò està a la disposició de qualsevol.

I açò que hi ha ací són col·legis, no són il·lusions, que vosté diu que només tenim aules prefabricades, mal dites barracons per algunes senyories, i crec que no estan molt encertats, però bé, aules prefabricades, que evidentment és una provisionalitat donada per la mala gestió del Partit Socialista.
Me sap mal dir-ho, però és la pura realitat.

I a banda, senyor Vives, ací té fins el nom de l'arquitecte, fins el nom de l'arquitecte, senyor Vives.
Té el pressupost, les unitats, si té gimnàs, té la foto, té la direcció, té inclús en algunes que no hi ha fotografia.
.
.
Què més vol, senyor Vives?
Encara acusa vosté que falta transparència!
Jo és que no sé, jo l'únic que puc fer és agarrar un cotxe, vindre'l a buscar i anar-se'n per la Comunitat Valenciana a vore els col·legis que han fet, i aixina serà l'única manera que se quedarà vosté convençut.
Quan vullga, quan vullga, hala!
, quan vullga se n'anirem.
Perquè pareix que no parlem de la mateixa comunitat.

I tot això que li he dit, senyor Vives, tot això que li he dit vol dir ni més ni menys que de 445 actuacions ens gastarem, o es gastarà el poble valencià, evidentment, ens gastarem em referisc tots, no és que parle ni d'uns ni d'altres, ens gastarem tots els valencians i valencianes exactament, en euros, 1.
482 milions d'euros, senyor Vives.

Home, que me diga vosté que no n'hi ha infraestructures, que no n'hi ha un esforç del Partit Popular, que n'hi ha obscurantisme, que no n'hi ha.
.
.
No, senyor Vives, no me pot convéncer de cap de les maneres.
I és una llàstima, senyor Vives, perquè en una oposició.
.
.
(Inoïble)

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

.
.
.
en educació guanyaríem tots els valencians i valencianes.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

El senyor Vives.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Moltes gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

(Pausa) Quan vosté vullga, senyor diputat.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Estem ja, diríem, en les acaballes de finalitzar l'última legislatura, i vosté m'ha dit algunes coses perquè jo el que he tractat de fer és fer un balanç del que ha sigut la legislatura, no només del tema d'ara, i vosté, evidentment, ha dit el que ha pogut.
No m'ha contestat a res del que he dit jo, no, i li vaig a explicar per què.

Mire vosté, si vosté diu que hi ha hagut anys en què han pujat les despeses de funcionament, jo li diré que sí, és de deveres: el global, el global.
Però jo estic parlant d'allò que rep un centre.
Que els centres estan ofegats en el tema de les despeses de funcionament no cal que li ho diga jo.
Mire vosté, l'any 1996, l'any 1997 i fins l'any 1999 les despeses de funcionament van estar congelades, i l'any 1999 varen pujar una miqueta, val?
Però, clar, com jo li ho he dit tot això, resulta que ara un centre escolar d'educació primària o secundària.
.
.
Si vosté vol jo li faig una oferta.
Anem a buscar allò que rebia un centre escolar, el que vosté vullga, senyora, el que vosté vullga, senyora.
.
.
Barrieras ­és que això del nomet­ el que vosté vullga de tota la Comunitat Valenciana.
Anem i li diguem: "escolte, què rebia vosté en 1995 i què rep vosté ara?
" I mirarem a vore exactament què és el que rebia abans i què rep ara.
I llavors podrem comprovar-ho exactament.

I el que li dic jo és d'un centre concret ­que no li dic el centre per raons òbvies, sap què vull dir-li?
­ però que puc tindre'n de molts més, perquè saben vostés que els centres sí que informen als consells escolars del que rebien i del que reben, i a partir d'això és del que jo he fet els comptes, no del que diuen vostés que pugen, perquè, clar, pujar com han pujat enguany en el tema dels centres de secundària.
.
.
I quants centres se posen.
.
.
?
No se posen en funcionament?
No diu vosté que fan centres de secundària nous?
I eixos què passa, que no tenen diners?
S'han de repartir i toquen a menys, per tant, les despeses de funcionament baixen.
I està el tema del telèfon, que abans no se pagava i ara se paga, i està el tema de la llum, que ha pujat moltíssim.
I no poden viure els centres públics.
Però els centres privats no tenen ningun tipus de problema, no tenen ningun tipus de problema, senyories.

Però bé, me diu vosté.
.
.
, i ho diu bé, però clar, com diu la veritat a mitges, enganya.
I jo el que crec és que ja està bé de mentides en el sentit d'enganyar la gent.
I li dic per què.
Mire vosté, hem llevat una partida d'esport escolar, sí senyors, però que diguen quina partida era, era una partida no-mi-na-ti-va.
També hem llevat això de Lo Rat Penat, perquè també anava no-mi-na-ti-va.
No anava per a tot el món, senyories, anava a unes persones determinades.
I mosatros diguem que allò que n'hi haja que es repartisca per a tots.
Però com és possible que Lo Rat Penat tinga eixos diners.
.
.
?
Clar, tots sabem que Lo Rat Penat té milers i milers de socis i que mobilitza ací no sé quants milions de persones, i Escola Valenciana no té a ningú.
Escola Valenciana, zero pessetes, i Lo Rat Penat, no sé quants milions.
Però com és possible?
Però això quina classe de justícia redistributiva és?
Però això quina igualtat d'oportunitats és per a tot el món?

Clar, això no és de deveres.
Mire vosté, menjadors escolars.
¿Se pot aguantar que enguany, per culpa de 0,30 cèntims per xiquet de la pública, quasi estiguen tancats els menjadors escolars, quan el menjador escolar és un autèntic servei de primera necessitat, quan és el taló d'Aquil·les de l'escola pública, que sense menjador escolar ja no poden anar els pares i les mares a deixar els seus xiquets a l'escola pública?
I quasi quasi se van tancar tots, perquè no va haver manera i va haver de pujar i rectificar l'administració, però sense que arribara a això.
Què passa ara?
Que no hi han els educadors suficients, ha baixat la qualitat.
Tanta qualitat!
Se'ls ompli la boca de qualitat i al final tot és una mentida, senyories.
No és possible que digam això.

Però jo crec que ací al final hem de parlar de coses concretes, perquè si no, al final és el que diuen ells, que són l'oposició ­què van a dir l'oposició!
­ i el que diu el Govern, que, com mosatros diguem, què van a dir el Govern!
Doncs, miren vostés, jo crec que alguna cosa sí que hem de dir seriosament.
És cert, i no vaig a disculpar ni un minut la tardança del meu govern quan estava governant, del govern socialista en la Generalitat, pel tema de la presentació del mapa escolar, perquè ja mos va jutjar el poble i aixina està.
Mire si el poble estava calent que els van votar a vostés.
Però, evidentment, nosaltres vàrem presentar ací el dia 28 de setembre el mapa escolar.
Jo, que aleshores era president del Consell Escolar, vaig tindre el mapa escolar i el vaig repartir a totes les entitats, perquè havia estat molt debatut.
Però saben vostés les primeres declaracions que va fer el senyor Alcalde?
Se'n recorden vostés del senyor Alcalde?
, que era, no recorde el nom, perdonen vostés, però era el sots-secretari de la Conselleria.
Com li dien?
Carlos Alcal-de.
El senyor Carlos Alcalde les primeres declaracions que va fer van dir: "senyors, hem de derogar el mapa escolar dels socialistes perquè este mapa escolar ens arruïna, no es pot construir, és inviable".

Jo li portaré a vosté l'hemeroteca, que està, jo li ho portaré a vosté, li ho assegure que li ho portaré i vorà vosté com el que dic jo no és fals.
El que passa és que se vol llevar la memòria.
Eixe és un altre dels problemes d'este govern, que vol llevar la memòria, perquè un poble sense memòria és un poble molt fàcilment manipulable.
Però jo estic ací per a recordar la memòria, precisament, i els vaig a recordar la memòria, senyories.

Miren vostés, en l'any 1982-1983 n'hi havien en la ciutat de València, i vaig a dir els noms perquè no hi haja ningun problema, el Lluís Vives, el Sant Vicent Ferrer, l'Isabel de Villena, el Sorolla, el Benlliure, el Politècnic de Sant Vicent Ferrer i el Politècnic Blasco Ibáñez, el Cabanyal i el Campanar.
Eixos són els instituts que n'hi havien.
Era la ciutat, junt amb Saragossa, que tenia menys centres de secundària de tot l'Estat espanyol.
Eixa era l'herència des de la República, tota la dictadura, fins eixe moment, val?
Quan nosaltres vam acabar la legislatura, senyories, en València ciutat, eh?
, perquè vostés ho puguen comprovar, havíem fet el Clot, el Ramon Llull, el número 26 i el número 27, Orriols, Balears, Benimàmet, Barri del Carmen, Ferrer i Guàrdia, Ballester Gozalbo, Sánchez Ayuso, Cavanilles, Conselleria BUP, Conselleria FP i Ausiàs March.
Saben vostés quants instituts vàrem fer nosaltres?
15, senyories, 15 instituts en València ciutat, 15.

Saben vostés els que s'han fet, senyories, des de 1995 a hui?
S'ha fet, en eixe informe de Ciegvsa que mos ha donat tan bonic.
.
.
Ho he mirat tot de dalt a baix, no saben vostés el que m'ha costat traure estes dades perquè he hagut de revisar fins i tot internet.
Miren vostés, s'ha fet en València, en huit anys de govern del Partit Popular, en el carrer Olta un institut, en el carrer Serpis un en construcció, dos centres de primària que han sigut remodelats, que són el Saler i l'Oliveral, en la ciutat de València.

El tema dels símils futbolístics jo no vull utilitzar-lo, senyories.
15 a 4, senyories.
Com els pareix l'assumpte?
15 a 4.
Això és el que fem uns i el que fem uns altres.

Però, senyories, vostés me diran: "clar, és que això va ser en València, i en la resta del país no era aixina".
Miren vostés, quan nosaltres vàrem arribar a este país n'hi havien 56 en Alacant, 19 en Castelló, 70 en València, 145 instituts en tota la Comunitat Valenciana.
Saben vostés quants em vam fer nosaltres?
104 instituts, senyories; 104 instituts, senyories, de 1994 a 1995.
I saben vostés quants n'hi han ara en estos moments en tota la comunitat?
Només, senyories, 68 més; només; senyories, 68 més.
Ni tan sols han sigut capaços de fer els que nosaltres havíem fet.

I mos han acusat que quan van arribar ací açò era un erm, no hi havien infraestructures, ho acaba de dir la senyora Barrieras, no n'hi havien.
Quan no n'hi havien és quan nosaltres vàrem entrar.
I eixos són exactament els que nosaltres vàrem fer, tots estos, 104 instituts en tot el país, eixos que li he donat els noms, li he donat els noms i els cognoms dels de València.
Sent moltíssim que no estiga la senyora Rita.

Però, clar, senyories, però clar senyories, això vostés diran que no és suficient, no serà suficient.
És, per tant, demostrable que hi ha una altra manera de governar, senyories, hi ha una altra manera de governar com mosatros vam demostrar.
Però no només hi ha una altra manera de governar, també hi ha una altra manera de ser i de fer les coses.
Saben vostés com vam fer nosaltres estos instituts?
Sense cap tipus d'empresa que duplicara els serveis de l'Administració, utilitzant els serveis públics de l'Admi-nistració.
Saben vosté com ho vam fer?
Sense encarir res.
Saben vosté que de totes les que hi ha a València, sis en lloc públic, i ara diuen que no fan el de Gandia perquè no tenen lloc.
El solar tampoc el donava l'ajuntament i mosatros férem els instituts, sis, en Conselleria, en Abastos i en la Misericòrdia.
Si no tenen lloc en busquen, perquè quan un vol fer les coses les fa, siga en lloc públic o no siga en lloc públic.

I, a més a més, una altra cosa.
Nosaltres, nosaltres no vam encarir el preu de la construcció.
Saben vostés el que costa un metre quadrat de Ciegvsa hui i el que costava fa dos anys?
El cent per cent més, senyories, el cent per cent més, senyories.
I diuen que no, tornen a dir que no.
Entre altres coses ho hem hagut d'esbrinar d'una manera un tant estranya perquè les dades no existeixen.
I això sense parlar de reformar, senyories, sense parlar de cap reforma, senyories.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Vives.

Senyora diputada, té vosté la paraula.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Vives, bé, jo és que, clar, el primer que ha dit, crec que el primer que ha dit és allò del conveni per al foment de l'esport escolar.
Jo li torne a insistir, cada vegada que li escolte i vull entendre'l i faig esforç i torne i no hi ha manera, perquè és que em dóna la impressió, i li torne a repetir, senyor Vives, que no té els mateixos pressupostos que jo, que no té.
.
.
De veritat, és que vull llegir-ho, vull llegir-ho i estan ací, a l'exposició de tots els diputats.
Vosté ha dit noms i cognoms A vore on estan els noms i cognoms?

"Denominación línea: convenio para el fomento del deporte escolar; beneficiarios previstos: alumnos de centros públicos y privados de niveles no universitarios y los centros docentes respectivos; entidad colaboradora: todos los clubes y entidades deportivas; descripción y finalidad: fomentar la práctica de deportes en los alumnos de niveles no universitarios.
"

Quin és el nom i el cognom?
Jo no sé res, senyor Vives, jo no sé res d'on va això.
Jo sé el que són els pressupostos.
Jo,com resulta que crec en la transparència del govern, no veig, no veig burres detrás de la sombra, que vostés estan farts de vore, perquè les han amagat sempre.
I eixe és el problema que vostés tenen, senyor Vives, eixe és el problema que vostés tenen.
(Remors) Ací no hi ha cap nom, ni cap cognom, ni un, ni mig.
És que al final dóna la impressió que és que s'estem inventant els pressupostos.
Home, per amor de Déu!

Després, una altra cosa, que tampoc.
.
.
a mi no m'ha donat temps, perquè vosté ja veig que té tant d'interés només amb València capital, en València capital i en València capital que, clar, aplega un moment que ja.
.
.
No, jo no, jo és que mire tota la comunitat.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Un moment, senyora diputada.

Senyor diputat, el seu torn ha sigut l'anterior.
Admeses les disculpes, i per tant, silenci.

Té la paraula la senyora diputada.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Senyor Vives, "obras terminadas", en només una fulla, no m'ha donat temps de buscar més, en València, "obras terminadas".
I estem parlant de col·legis de primària, col·legis de primària en València.
València-Benimaclet, València-Zaidía, València, València, el Cervantes, el Ruíz Jiménez, en Algirós de València el Vicente Gaos i el Blasco Ibáñez en Algirós, en València-Patraix el "colegio público nuevo Alabarta", en València-Marítim el "colegio público nuevo Avenida Serrería".
Això només en una fulleta, en una fulleta, senyor Vives, són tots centres de València ciutat i acabats.
No vaig a ficar-me en els d'execució, ni construcció perquè no em dóna temps, perquè com en són tants, en són tants els que hi ha en el mapa escolar nostre, que són 445.
, clar.

I a banda ens diu: "és que nosaltres hem fet molts".
Bo, però també tindrà en compte que s'han hagut d'adequar, perquè els que vostés havien fet no hi havia, no vull dir cap, no vull dir cap, no hi havia pràcticament cap -per no marejar-, pràcticament cap que estiguera adequat a la Logse.
Perquè s'havien fet abans de la Logse, senyor Vives.
Els que es van fer per a adequar-los a la Logse els nous són molt poquets, molt poquets, senyor Vives.
I els altres qui els ha adequat?
El govern del Partit Popular.
I això val un munt de diners, senyor Vives, val un munt de diners.
I qui els està pagant?
Els valencians i les valencianes gràcies als pressupostos que fa el govern del Partit Popular.

I, bo, clar, quan vosté em parla.
.
.
que, bo, ahí ja és que de veritat em dóna una miqueta de pena que vosté ens parle de l'herència, que vostés ho van fer mal allò del mapa escolar, que vosté creu que sí, que ho van fer malament el tindre'l amagat.
Després també diu que el senyor Alcalde va fer unes declaracions.
.
.
Jo eixes declaracions, senyor Vives, no les he sentides mai, jo no les he sentides mai.
Però, bo, és que vull que les haguera fetes les declaracions.
No té crec que res que vore les declaracions del senyor Alcalde en aquell moment amb els pressupostos que estem parlant ara de l'any 2003.

I els nostres pressupostos, com vosté diu, a vostés els van castigar, els van castigar en les eleccions perquè el poble valencià crec que té la seua sobirania.
I jo li vaig a dir, ja que s'ha posat en eixe camp, que a nosaltres ens vam premiar.
O siga, nosaltres vam agarrar el govern en l'any 1996, sí que vam traure eixe mapa escolar, sí que vam iniciar les construccions educatives, sí que vam iniciar la nostra manera de portar l'educació en la comunitat, que no és més que el reflexe del nostre programa electoral.
I resultat que, llavors, ens vam premiar i vam repetir una altra vegada en les eleccions.

I estem convençuts, estem convençuts que en la línia que portem i en l'interés, que m'agradaria que vosté no dubtara, que tenim en l'educació en la Comunitat que a la millor tornaran a dipositar la confiança en nosaltres.
Si no fora aixina, com he dit abans, el poble és sobirà.
Però, clar, si torna a parlar vosté del balanç, el balanç era de 200.
000 aturats, que era un més d'un 16% i ara només estem en més de 6%, si només vol parlar de balanç.

Clar, aleshores, no crec que açò siga un argument, senyor Vives, per a defensar unes esmenes d'uns pressupostos.
És que li ho dic amb tota l'estima.
Que vosté vol defensar la política del Partit Socialista, em pareix perfecte, és la seua obligació que per això està en eixos bancs; que jo he de defendre la del meu govern, també és l'obligació.
Però jo, a banda d'obligació, a banda d'obligació, senyor Vives, és que estic convençuda que s'està fent molt bé.
Jo no sé vosté, però jo estic convençuda que s'està fent molt bé.
I damunt estic orgullosa d'eixe balanç que nosaltres tenim curtet, perquè mosatros el tenim curtet, és la segona legislatura, però jo crec que és un balanç que ens està donant açò seguretat, ens està fent caminant cara endavant i ens està fent buscar mesures correctores per a tota la deficiència en el sistema educatiu, que no vaig a donar la culpa al seu partit, ni a la seua gestió anterior, sinó perquè les circumstàncies a vegades fan que es modifique el tema, per exemple, com li he dit, del fracàs escolar.
Que jo no dic que tinga la culpa la Logse, jo això tampoc ho he dit, però hi ha un fracàs escolar.
S'ha de solucionar?
El govern del Partit Popular ha presentat una Llei de qualitat de l'ensenyament i resulta que automàticament el Partit Socialista s'ha posicionat en contra d'eixa llei.

Es va presentar una llei com la LOU, com la LOU, que també són en el programa electoral tot promeses del Partit Popular, i una llei que, bo, que primer van muntar la de San Quintín per l'autonomia universitària i ara aplega el senyor Pla i ens diu que va a fer una conselleria d'universitats.
Per l'amor de Déu, senyor Vives, però en què quedem?
Si vostés tenen al Tribunal Constitucional per allò de l'autonomia de la LOU!
Home, l'autonomia de la LOU.
.
.
O siga, es fica el govern en l'autonomia de les universitats i ara resulta que vosté vol crear una conselleria d'universitats, que se suposa que tindrà els seus òrgans per a controlar la universitat, perquè si no no sé per a què la vol?
Per a fer-se la foto el candidat?
Perquè si no no sé per a què vol, la conselleria.
I si la vol per al que en realitat serveixen les conselleries, que és per a gestionar i per a portar el control del tema que li compet, evidentment, no entenc el per què la conselleria d'universitats.

Per tant, jo, senyor Vives, em sap mal perquè crec que no van per la línia adequada.
I jo en una oposició, que de veritat crec que és la força -sense desmerèixer a la resta de grups de l'oposició-, però crec que és la força política que està en l'oposició que pot tindre més possibilitats el dia de demà, i espere que siga molt llunya, de governar, que no tinga projectes més il·lusionants.

Perquè, per exemple, eixa conselleria que vosté, el seu candidat ho ha dit amb la boca tan plena, per què no la plasma vosté en els pressupostos?
Per què no la plasma?
Demane vosté diners, demane vosté diners.
És que ni línia ni res, ni res de res.
(Remors) Per què no demana això?
Per què no ho demana?
O siga, que d'alguna manera, d'alguna manera, senyor Vives.
.
.
No, encara que a la millor no es puga crear la conselleria amb els pressupostos, però a la millor sí que interessaria presentar alguna esmena a universitats, presentar alguna esmena.
Perquè en la secció d'educació no ni hi ha cap esmena per a universitats, senyor Vives, ni una, ni una, ni una.
O siga, que se suposa que quan una persona no esmena la Direcció General d'Universitats és perquè creu que està funcionant bé.
Per tant, si està funcionant bé, per a què volem una conselleria?

Mire, el desgavell i el despropòsit de les seues esmenes jo crec que només els portaran, senyor Vives, i em sap, em sap, em sap, molt de mal, els portaran al lloc on estan i, amb tot el meu respecte, que duren vostés molts anys ahí, que nosaltres durarem molt en l'altre costat dels bancs.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada i moltes gràcies, senyor diputat, també.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, l'il·lustre diputat Senyor Cardona té la paraula per a defendre les seues esmenes.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Nosaltres quan fem esmenes als pressupostos d'educació les fem des d'un punt de vista de considerar que l'educació hauria de ser un servei públic, un servei que fora per a tots, un servei gratuït i que l'escola pública fora la primordial on es donaren característiques de democràcia, de participació, de pluralitat, etcètera, etcètera.
Per això presentem moltes, la veritat.
I ara, en este moment, vaig a parlar de les esmenes que presentem fins a l'educació primària.

Nosaltres, per començar, fem l'esmena de tots els anys sobre el tema de la premsa i l'escola.
Considerem que no és possible que en l'escola pública es done censura i hi hagen certes idees que no tinguen entrada i no tinguen cabuda.
En concret, hi ha una discriminació claríssima cap alguns diaris que el Partit Popular suposa que són contraris.
Però això no respon a una actitud democràtica, ni respon a què en l'escola puga saber-se de tot.

Recentment ens assabentem que el senyor Bush vol pagar a determinats periodistes per a què parlen bé d'ell i parlen bé d'Amèrica, però pareix ser que ací, en el País Valencià, allò de buscar mitjans de comunicació afins, i allò de pagar a mitjans de comunicació que eren afins al senyor Zaplana era una qüestió ja molt estesa.
Nosaltres insistim que esta esmena és fonamental aprovar-la, perquè en cas contrari el que s'està fent és promocionar el pensament únic i la no democràcia dins de les opinions que se senten en l'escola.

Per una altra banda, nosaltres pensem que és important el tema de la participació, que vostés la centren fonamentalment en pagar molts diners a una única federació de pares i mares d'alumnes.
Nosaltres pensem que els que haurien de ser realment beneficiaris d'eixa aportació haurien de ser les associacions de pares i mares d'alumnes de a peu i, per tant, fem canvis en eixe aspecte.
Però és que a més vostés ajuden a una única associació d'alumnes d'ensenyances mitges.
I nosaltres considerem que l'ajuden simplement perquè també els resulta afí deixant altres associacions d'alumnes d'ensenyances mitges sense cap tipus d'aportació.

Nosaltres pensem que això és el que és la política del PP, que va sempre dirigida a defensar els seus amics.
Però no va dirigida a defensar els professionals de l'escola, ni a la seua salut, ni a la seua seguretat.
Prova d'això és que no constitueixen els serveis de prevenció de riscs laborals en educació.
Ja portem des de fa dos anys dient-lo.
Vostés tenen uns acords amb els sindicats que diuen que han de constituir estos serveis de prevenció i nosaltres assignem 1.
800.
000 euros per a precisament eixos serveis de prevenció i de salut laboral, que són absolutament necessaris d'educació, on hi ha malalties professionals, on hi ha riscs laborals que ara actualment no s'estan atenent ni s'estan tractant.
Nosaltres pensem que forma part d'eixe augment de la sinistralitat laboral i que vostés no volen complir de cap manera.

A part d'estos temes que són relativament generals, nosaltres fem una especial insistència en el tema de la formació de persones adultes, que nosaltres considerem que vostés tenen absolutament abandonada.
No.
.
.
la Comissió Interdepartamental que existix, eixa que se fa entre la conselleria d'Educació, la Conselleria de Benestar Social i la conselleria d'Hisenda i Ocupació, no està actuant com una vertadera impulsora de la formació de les persones adultes, quan segons la Llei 1/95, sí que ho hauria de fer.

Vostés no impulsen l'existència de convenis generals multilaterals entre els ajuntaments i les diverses conselleries implicades, precisament per a poder, per a que la formació de persones adultes fóra una qüestió que no estiguera sempre en precari, sempre esperant a vore si l'any que ve tindrem prou diners per a funcionar o no.

I, és clar, vostés en el que respecta a construccions en els centres de formació de persones adultes ho tenen absolutament abandonat.
En tot el temps que porta manant el Partit Popular s'ha fet un únic centre, el Giner de los Ríos, de formació de persones adultes i els altres estan absolutament abandonats.
Nosaltres pensem que almenys la construcció del centre de Xàtiva, el Bosch i Morata, hauria de ser una prioritat del Partit Popular i de qualsevol partit que governara la Generalitat.
No fer-lo suposa tindre a la formació de persones adultes, com la tenen vostés de fet des de fa molt de temps, absolutament en precari i sense que els importe molt com realment funciona.
És ahí on trobem una contradicció entre les seues paraules, que l'educació és la fomentarà la llibertat de les persones, és essencial per al desenvolupament d'una societat; però quan arriba a les persones adultes vostés s'obliden d'això.

I finalment està el tema de primària, on nosaltres voldríem saber, per exemple, quan en els pressupostos de la Generalitat consta que hi ha inversions reals, voldríem saber on se destinen.
Voldríem saber per què ahí continuen figurant recursos econòmics per a construir centres escolars, si vostés mateixa diuen que ho fa Ciegvsa.
Però què curiós resulta que vostés fiquen inversions reals però de cap manera diuen on van a dedicar-les.

Evidentment hi ha tot un conjunt de centres escolars que requerixen modificacions, que requerixen reparacions.
Nosaltres teníem ací el Castillo y el Perpetuo Socorro, per exemple, a Asp, uns centres que requerixen reparacions però que no figuren en estos pressupostos.
Perquè vostés se dediquen simplement a ficar una partida genèrica i prou.
Per tant, com no sabem a què van destinats eixos diners, nosaltres fem primer una línia d'actuació per a què ens diguen, per a què fiquen un annex, per a què diguen on van destinats eixos diners.
Però també fiquem tot un llistat de centres de primària que vostés no tenen ni inclús en el mateix informe de Ciegvsa.
(Remors)

Finalment nosaltres demanem ajudes per a què millore el transport escolar per a què el transport escolar també comprenga infantil.
Vostés fiquen allò d'infantil, vostés diuen que la gent ha de poder triar centres.
En infantil no hi ha prou centres públics per a què la població puga accedir a ells.
Això ho va denunciar el Síndic de Greuges.
Però vostés es dediquen abans a pagar subvencions a l'escola infantil, abans que fer que els xiquets d'infantil de la pública puguen anar a una escola en condicions, i sense que hagen de portar-los els seus pares.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Pel Grup Parlamentari Popular.
(Remors)

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Cardona.

Antes de empezar el debate de las enmiendas del grupo Izquierda Unida, me gustaría hacer algún comentario sobre.
.
.
comentarios que se han hecho en la sala por parte de uno y otros grupos.
Y dar mi opinión, simplemente.
Seño-rías, ¿saben?
, yo soy maestro.
Hasta el año 1995 estuve en centros, y en esos centros siempre se pagaba el teléfono.
Ahora no se paga el teléfono.

Se ha mencionado también en esta sala al subsecretario, que antes era secretario general de la conselleria de Educación, a Carlos Alcalde, diciendo que conocía el mapa escolar y que decía que era imposible llevarlo a efecto.
Es absolutamente incierto, es incierto.
Da la casualidad de que yo también entré en conselleria a la vez que Carlos Alcalde, entré de asesor del conseller de Educación, y allí no se encontró el mapa escolar por ningún sitio.
Efectivamente estaba hecho.
Es verdad que estaba hecho.

Y hay señores diputados en esta sala que reconocen haberlo tenido en sus manos en disquete.
Pero lo que es el conseller y el Grupo Popular, los directores generales que entraron, secretario general, nadie, nadie encontró allí el mapa escolar.
Efectivamente, si no había mapa escolar, tampoco se podían encontrar los centros.
No había centros.

Bien.
Podría contar más anécdotas de todo lo que se encontró en la conselleria al entrar, como despachos enmoquetados y cosas así, pero, en fin, eso se deja para otra ocasión.

Al programa 421.
10, hay un grupo de enmiendas en donde se pide mejorar la atención y los recursos a entidades, que su grupo, Izquierda Unida, y la conselleria consideran que han de estar bien atendidas y dotadas.
Según Izquierda Unida no están bien dotadas y según la conselleria sí.
A cambio quieren rebajar o anular dotaciones a otras entidades que no les gustan.
Entran a veces en contradicciones.
Sorprende que Izquierda Unida proponga a través de dos enmiendas, la modificación del texto de la línea convenios para la realización de estudios y colaboraciones en lo referente a los beneficiarios y a la finalidad, mientras que en la enmienda 1.
750 propone claramente su supresión al eliminar la totalidad del importe destinado a esta actividad.

Pretende su grupo aumentar en dos enmiendas las asignaciones a dos líneas que dependen de la Dirección General de Ordenación, y dejar sin recursos una línea de este programa que mejora el marco de las relaciones entre la administración y entidades que componen la infraestructura cultural de la Comunidad Valenciana.

En otra enmienda propone Izquierda Unida aumentar la asignación de la línea fomento, participación de las APA, detrayéndo esa misma cantidad de la línea colaboración y funcionamiento de actividades de formación de las asociaciones de confederaciones y federaciones.
No se le puede aceptar, porque la Generalitat Valenciana y las confederaciones de asociaciones de padres y madres de alumnos de la Comunidad Valenciana, el 27 de mayo del 99, firmaron un pacto para impulsar la participación y mejorar la calidad de la enseñanza.

Por este pacto, se comprometieron a difundir campañas para la celebración de elecciones a consejos escolares; se comprometieron a potenciar la Mesa de Padres y Madres como foro de debate; se comprometieron a impulsar la participación de las confederaciones en los órganos educativas, perdón, en los órganos educativos.
Sería poco serio crear un ente representativo y no darle medios para realizar su función.

Por ahora, el señor Cardona.
.
.
por ahora, digo, su grupo no es partidario de que funcionen las confederaciones de padres y madres de alumnos.
Sí es partidario de que funcionen las federaciones de padres y madres de alumnos y las asociaciones de padres y madres de alumnos.
¿La causa?
Probablemente cambien de criterio cuando consideren que la situación es favorable para sus fines políticos y útil para desgastar al gobierno.

El gobierno del Partido Popular no hace distinción.
Quiere que todas las instituciones participen en el proyecto educativo.
Y no son palabras, señoría, son hechos.
Su señoría sabe que hasta que no entró el Partido Popular en el Gobierno Valenciano no hubo mesa de padres.
Ningún gobierno había dado nunca tanta participación a los padres y madres de esta comunidad.

Y no les vamos a aceptar ninguna de las enmiendas presentadas al programa 421.
20, porque son un grupo de enmiendas innecesarias, además de demostrar en algunas de ellas un profundo desconocimiento del sistema educativo de la Comunidad Valenciana.
Desde hace ya muchos años, señoría, la Conselleria de Cultura y Educación convoca y realiza anualmente oposiciones para el acceso a la función pública docente, en todos los niveles educativos, que llevan aparejado un procedimiento para la adquisición de nuevas especialidades dentro del mismo cuerpo docente.

Si hubiesen revisado una a una las enmiendas en vez de presentarlas todas en bloque, este año, las hubiesen retirado.
Le aclaro además, en relación con este grupo de enmiendas, que los dos grandes acuerdos de plantillas de enseñanza infantil primaria y secundaria, firmados entre la Conselleria de Cultura y Educación y los sindicatos con representación de la Mesa Sectorial de Educación el 19 de mayo.
.
.

Perdón, que es que me he pasado de tiempo.
Pero como me paso de tiempo no quisiera dejar sin contestar algunos de sus programas.

Por ejemplo, el programa 421.
50, Instituto de Evalua-ción y Calidad Educativa, que el Ivece, decían ustedes que el Ivece solamente hace diagnóstico y que por lo tanto no es nada eficaz.
Yo les tengo que decir que el Ivece no solo hace diagnóstico de la situación de la calidad del sistema educativo, no solo evalúa la adquisición de conocimientos, sino que aplica terapia y hace propuestas de mejora.

En cuanto al programa de enseñanza primaria, en estos presupuestos se pone de manifiesto el esfuerzo inversor que el Gobierno Valenciano viene haciendo en educación desde 1996, que ha permitido la mejora de la infraestructura y equipamientos de centros públicos adaptándolos a los requisitos de la Logse.
La dotación necesaria de personal docente y no docente de los centros públicos, cumpliendo el acuerdo de plantillas firmado con todos los sectores implicados en educación, ha permitido atender a las necesidades de la oferta de enseñanza en valenciano en la red escolar; fomentar la integración de los inmigrantes en el sistema educativo.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor Ortega.
Muy amable.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

 

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor Cardona.
Vol polsar, per favor?
Gràcies, senyor Cardona.
Té vosté la paraula.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Me resulta molt difícil debatre amb vosté, senyor diputat.
Vosté em diu que ara no es paga el telèfon quan fa uns anys es pagava.
Quan fa uns anys es pagava i les escoles controlaven quant, qui gastava més, qui gastava menys, inclús les cridades privades les feien pagar, etcètera, etcètera.
Ara, actualment, la Conselleria detrau de les seues aportacions el gasto que han tingut de telèfon.
De manera que les escoles no tenen possibilitat de saber qui ha utilitzat el telèfon, en què s'ha gastat.
No saben, de fet, ni si les factures són correctes, perquè no tenen accés a elles.
Per tant, seguixen pagant el telèfon, el que passa és que ara el segueixen pagant i ara no s'assabenten en què se l'han gastat.
I si en algun cas se'ls vol llevar 2.
000 pessetes més, doncs tampoc se podran assabentar.

Per tant, no me diga a mi que jo no conec el sistema educatiu i l'educació d'aquí del País Valencià, senyor diputat.
Diga'm qualsevol altra cosa.
Diga'm que no està d'acord amb la meua idea, però no em diga que no conec molt a fons el sistema educatiu.
Perquè, a vore, si no, en cas contrari, no podem discutir.
Si vosté el coneix tant i jo no el conec de res, vosté es ficarà a dir les seues opinions i jo simplement diré barbaritats.

Senyor diputat, la Generalitat està pagant centres d'infantil privats.
Està pagant-los per damunt del que se li demanava, inclús, en les pròpies lleis, perquè no és educació obligatòria.
I al mateix moment, el Síndic de Greuges està denunciant que no hi ha escoles d'infantil de tres a sis anys públiques suficients per a atendre a tota la població.

Per tant, no entenem què s'està fent subvencionant a les escoles privades quan no hi ha prou escoles públiques.
No entenem per què xiquets que viuen lluny d'on hi ha una escola infantil pública no tenen dret al transport públic i gratuït.
No ho entenem.
I, per tant, per això dirigim esmenes perquè l'educació pública siga realment la important i l'educació privada siga subsidiària.

Vostés estan portant una política que porta exactament al contrari.
Estan introduint una educació que arriba a ser no participativa, no democràtica.
Ara ens vindrà la llei de qualitat de l'educació, segons vostés de qualitat.
Els pares, fora dels òrgans de decisió.
El claustre, fora de la decisió de triar director.
Això és antidemocràtic i contra la participació.

I, per tant, de cap manera podem estar d'acord amb uns pressupostos com els seus que només ajuden als amics, que es neguen que la premsa arribe en condicions de pluralitat, que es neguen que les federacions de pares reben realment ajudes.

Vostés.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona, molt amable.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
un pressupost.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Cardona, usted continúa diciendo que la enseñanza está mal.
Sin embargo la percepción que tiene el pueblo valenciano y que se tiene desde conselleria es muy contraria.

Habla también de la Ley de calidad.
Precisamente, precisamente, en esta comunidad se están tomando medidas que van a anticipar perfectamente la Ley de calidad.
Esta comunidad es pionera, y seguramente lo hemos dicho en más de una ocasión y lo seguiremos diciendo porque ustedes también siguen diciendo siempre las mismas cosas, esta comunidad es pionera en educación, y cuando se implante la Ley de calidad estará preparada en muchos de los aspectos que va a tener en cuenta, por ejemplo, la gratuidad en el segundo ciclo infantil; la anticipación del idioma extranjero a partir del primero de primaria; el reforzamiento del cálculo y el lenguaje; la personalización de la educación, esta comunidad ha pasado de 17 alumnos por aula a 12; hay más de 9.
000 profesores que en 1965, hay menos alumnos, por tanto, repercute en la calidad de la enseñanza.

Esta anticipación de todas estas medidas hará que la Ley de calidad se implante con más garantías en esta comunidad gracias al esfuerzo que en materia de educación ha hecho este gobierno, el Gobierno Valenciano.
Y en educación pública.
No se lo olvide eso, en educación pública, porque todos los centros que se están haciendo están ahí, son centros para la enseñanza pública.

Nada más.
Muchas gracias.
(Una veu: "¡Muy bien!
")

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor diputado.

Continuem amb les esmenes del senyor Cardona, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, la 1.
758 i següents.
Senyor diputat.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Nosaltres continuem afirmant que el Partit Popular no ha fet res per a resoldre els problemes que ell mateix destaca després en les declaracions i en la premsa.
No ha fet res per aconseguir pal·liar els problemes que hi ha de convivència en els centres.
No ha fet res per aconseguir rebaixar el fracàs escolar.
I l'única cosa a la que es dedicarà a fer ara en la propera llei que hi ha és anar descartant a l'alumnat més complicat i a l'alumnat més difícil, i que, sens dubte, anem a vore com els xiquets que han estat integrats en centres de primària i en centres de secundària durant tot este temps van a desaparéixer absolutament dels centres educatius.

Nosaltres afirmem que el Partit Popular no està actuant de manera correcta per a resoldre els problemes que hi en l'educació.
Perquè la qualitat, senyor diputat, són recursos.
La qualitat són recursos per al funcionament.
I vostés no han parat de retallar-los any rere any.
La qualitat són recursos per a subministres, per a edificis, per a reparar-los, per a tindre'ls en condicions, són recursos per a material d'oficina, que vostés enguany li han pegat un retalló a la meitat, a la meitat, senyor diputat.

És a dir, cada vegada tenim més depeses en tinta, en material fungible, en material d'oficina.
.
.
i vostés ho retallen a la meitat.
Això és anar contra la qualitat de l'ensenyament.
Igual com és anar contra la qualitat de l'ensenyament que les substitucions s'allarguen i s'allarguen indefinidament.
Sí, tots els centres tenen el seu professorat, tots tenen el seu professorat.
.
.
Senyor diputat, hi ha queixes molt clares.
En el Conservatori de Dansa de València falta professorat, en molts del centres quan hi ha una baixa tarden setmanes en cobrir-les.

Per tant, això és el que és qualitat, garantir que això funcione bé.
Què és qualitat ?
Oferir menjadors escolars de secundària, que hi haja educadors i educadores en secundària.
Hi ha xiquets que tenen problemes de mobilitat, hi ha xiquets que tenen problemes que necessiten algun tipus d'atenció.
On estan els educadors i les educadores de secundària?
On estan?
No els farà falta!
Si els xiquets amb algun tipus de discapacitat ja no van a passar a secundària, ara ja no els farà falta.
Però, això no és qualitat, això és selecció i elitisme.
Qualitat és quan comprén a tots.

Nosaltres no entenem com vostés no interpreten els centres de secundària com uns centres preventius, com uns agents sanitaris preventius, i per això és pel que fiquem eixes línies que fan referència a la bulímia, que fan referència a hàbits de vida saludable, perquè considerem que són importants.
Qualitat és posar, és permetre i és fomentar les activitats complementàries en els centres.
Sobretot en estes coses que li estic dient, sobretot en estes, nosaltres especifiquem partides pressupostàries: per a funcionament, per a activitats complementàries, per a menjadors en secundària, per augmentar tot això, però, per exemple, per a la qüestió de la integració de tot l'alumnat dins del centre de secundària.
Nosaltres proposem que es dote modularment als centres que tenen xiquets amb necessitats educatives especials.
Proposem que hi haja un pla d'eliminació de barreres arquitectòniques.
Mire, és cert que les construccions noves que es fan no tenen barreres arquitectòniques, a no ser que se'ls haja passat, que hi ha algun cas que també.
Però, hi ha molts dels centres ja construïts on ens trobem que xiquets amb cadires de rodes no poden passar de la primera planta.
No soles això!
Hi ha centres on no poden entrar.
I han de canviar a un xiquet que va amb cadira de rodes del seu poble perquè en el seu centre no hi ha possibilitat d'entrar sense barreres arquitectòniques.
Volem un pla en eixe sentit.
I volem que s'adapte el transport.
De què serveix que hi ha un transport si després en eixe transport no poden pujar persones que tenen algun tipus de discapacitat.

Nosaltres, tot això que li estic plantejant pensem que és bàsic per al criteri de qualitat que nosaltres tenim.
Sense això no serà qualitat.
És veritat que vostés tindran uns centres educatius on diran: "Mira, tota la gent sap llegir, tota la gent té un determinat nivell".
Hauran aconseguit el nivell no a base d'educar a tothom, sinó a base de tirar fora a tots aquells que no l'assolisquen.
Això no és educació.
I la secundària no pot entrar en eixe via.
Almenys, la secundària obligatòria.
Perquè per això és obligatòria, perquè comprenga a tota la població i no a uns sí i, a uns altres, no.

Vull referir-me al tema de les necessàries construccions.
Nosaltres ­com els he dit abans­ no observem en els pressupostos de la Generalitat cap partida desglossada en pressupostos.
I observem en el de Ciegvsa que hi ha alguns centres que van molt espaiet i que moltes voltes no es pretén ni fer.
Nosaltres trobem a faltar que en l'institut de Xèrica-Viver no tinguem ja un projecte en marxa.
I el trobem a faltar perquè porten des de l'any 1996 en aules prefabricades.
I trobem a faltar que l'Institut de la zona oest de Castelló encara estiguen dubtant sobre si col·locar-lo en un solar que havia cedit l'ajuntament o si el col·loquen en un altre lloc.

Val.
Eixa és tota una part que fa referència a la secundària, podríem dir a la secundària obligatòria.

Però, volem fer referència a unes altres coses també ben importants.
Per exemple, el tema de l'ensenyament de la dansa, de l'ensenyament que es dóna de la música, sobretot en aquells aspectes no reglats.
Nosaltres pensem que per a la dansa, per als llocs on s'ensenya dansa en les escoles municipals s'haurien de destinar 300.
000 euros més, però pensem que ha d'haver un augment al que es dedica a les escoles de música i també el que es dedica a les escoles corals.
Esta línia de les escoles corals la introduïm enguany perquè se'ns han adreçat a nosaltres gent que treballa en elles, gent que està fomentant que en molts pobles del País Valencià existisquen societats que estan treballant amb molta gent que vol aprendre a cantar.
I nosaltres pensem que no tenien cap tipus d'ajuda que figurara en este apartat ni en cap altre.
I nosaltres pensem que són activitats que sí que requereixen un gran suport, perquè són activitats que generen cultura a nivell de base al nostre país.

Si anem a l'altre programa, al d'ordenació i innovació educativa i formació del professorat, nosaltres trobem que vostés a l'hora de formar confonen continuadament el que és públic, el que és privat i el que és concertat.
Nosaltres pensem que tots els centres han d'innovar, siguen públics, privats o concertats.
Però, pensem que els recursos públics només s'han de dedicar a on es forma a professorat dels centres públics i dels centres concertats.
I nosaltres estem en contra que algunes de les partides, per exemple la de programes d'educació ambiental, soles s'adrecen als centres concertats.
Pensem que eixos programes han de comprendre tant als públics com als concertats.
I no entenem eixa limitació, per què els programes d'educació ambiental només s'adrecen als centres concertats.

I vostés fan una interpretació de la formació que no té en compte eixa formació més implicadora, la que es dóna en els centres, la formació que realment trien els propis centres públics o concertats per a formar-se en els problemes que realment apareixen en el seu àmbit.

Nosaltres veiem que vostés no dediquen diners ni a la integració d'alumnes amb necessitats educatives especials, no els dediquen.
Ací li dediquen 30.
000 euros a activitats d'integració d'alumnes amb necessitats educatives especials.
Nosaltres pensem que és molt poquet i que amb això no hi ha prou per a fer eixes activitats, per ajudar a la millor a un centre concertat, inclús a tindre un educador durant un temps parcial perquè una persona puga entrar allí.
Estaríem d'acord amb això, sempre que quedara ben clar que eixos recursos s'utilitzen per a la integració de xiquets que ho necessiten.

Per què no s'ajuda als moviments de renovació pedagògica, als que vostés els tenen pànic ­no són dels seus­, quan realment són la punta de llança i els que estan promovent la innovació i els que estan promovent realment l'entrada de noves tècniques, els que estan promovent els coneixements molt més profunds del que cal fer en l'educació obligatòria i per a tothom?

Què dir de la promoció i ús del valencià, que sempre dediquen tant poquets diners.
Nosaltres veiem que vostés donen suport a diaris, als que vostés els dóna la gana, i resulta que no hi ha sola revista ni publicació en valencià que entre als centres educatius.
Per què no posar una partida pressupostària perquè les revistes, les publicacions en valencià periòdiques entren als centres educatius?
Per què no posar una línia per a fomentar que les publicacions periòdiques que es fan en castellà tinguen seccions concretes en valencià i que siguen unes seccions perdurables en el temps?
Són eixe tipus de coses les que nosaltres els proposem en les nostres esmenes.

Igual com els proposem augmentar les beques per a les universitats i les beques per al transport universitari, que també es queden molt baixes, que no cobreixen totes les necessitats i que juntament amb el retall que s'ha donat a nivell estatal, suposa que la gent amb pitjors condicions econòmiques, la gent més pobra, no tinga accés a uns estudis universitaris en condicions suficientment barates com perquè puga accedir a ells.

Finalment ­ja per acabar­, fer referència a la formació professional, que nosaltres pensem que s'hauria de conèixer i divulgar moltíssim més no només fent propaganda i publicitat dels seus estudis i dels seus mòduls i d'on es poden estudiar, sinó també donant molts més espais físics i molt més equipament perquè els mòduls puguen donar-se realment d'una manera correcta.

Nosaltres pensem que cal augmentar el personal, pensem que cal augmentar la formació específica del personal de formació professional i pensem que ha d'haver una millor estructuració de la formació professional.
Com?
Ho proposem en algunes esmenes.
Fent estructures on la formació professional també tinga cap d'estudis, també tinga alguna estructura directiva diferenciada de la que puga tindre en un moment determinat la de l'educació secundària obligatòria o la de batxillerat, per aixina poder respondre millor a les necessitats i als problemes concrets que puguen aparèixer en la formació professional.

Nosaltres pensem que hi ha alguns aspectes que vostés tenen molt oblidats i que realment en l'educació a vostés se'ls ompli la boca dient que estan fent molt, però realment nosaltres pensem que l'únic que fan es fomentar la privatització en contra d'una educació pública de qualitat, democràtica, laica, valenciana i per a tots.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Cardona.

Senyor Ortega.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Cardona.

Me da la impresión de que hace usted un análisis de la realidad escolar muy negativo, casi perverso en alguna ocasión.
Habla de la calidad, que no está de acuerdo con la calidad ni con los recursos, ni con los edificios.

Yo voy a empezar mi intervención enumerando programas en sentido inverso a como su señoría ha hecho.
Voy a empezar por el programa de ordenación e innovación educativa y formación del profesorado, donde ha presentado muchas enmiendas, alrededor de veinte enmiendas.
Con estas enmiendas pretenden añadir a objetivos o a líneas de actuación propuestas que están recogidas y garantizadas en esas líneas que quieren modificar o en otras del mismo programa.
Propuestas que no tienen en cuenta, por ejemplo, que los premios y ayudas a los docentes son ayudas individuales, y que las empresas que figuran como entidades colaboradoras en las principales líneas de actuación son necesarias para dar respuesta a algunas necesidades formativas específicas en distintos campos.
En su mayor parte, las empresas no tienen como finalidad el producir sin ánimo de lucro.
Recuerde que un objetivo básico de este programa es la potenciación de la conexión entre el mundo educativo y el mundo empresarial a través de la formación profesional específica en centros de trabajo, que ha alcanzado ya un total de ocho mil empresas colaboradoras y más de seis millones de horas de prácticas en centros de trabajo por parte de los alumnos de la nueva formación profesional.

Hay un grupo de diez enmiendas que tratan de detraer dinero de algunas líneas, de algunos programas, para dotar a otras líneas.
Efectivamente, piden ayudas para líneas suficientemente dotadas, a criterio del Consell, por supuesto, que no han agotado en años anteriores las cantidades presupuestadas, que solo pueden ser presupuestadas en otros capítulos, como, por ejemplo, las enmiendas de la 1.
763 a 1.
767, o para líneas que están desarrolladas en otros programas.
Y lo detraen de dos programas, del capítulo II, gastos de funcionamiento, y de ayuda a alumnos de centros concertados.
Con ello da la impresión, que ya se repite a lo largo de todos estos años, de que sus enmiendas están pensadas para desorganizar la Conselle-ria de Educación.

Dicen que la conselleria recorta en gastos de funcionamiento y su grupo pretende recortarlos más, al querer pasar parte de su dotación a dos programas.
Eso sí, para complicarlo más, por otro lado, antes han pedido mayores dotaciones para gastos de funcionamiento de los centros.

Presentan unas enmiendas irreales en cuanto que no tienen en cuenta que en gastos corrientes o en funcionamiento ha habido un incremento del 18,35% de aumento, que supone 94.
995.
000 euros, unos 15.
000 millones de pesetas.
De esa cantidad, el 63% del total del capítulo II, es decir, unos 10.
000 millones de pesetas, se destinan al funcionamiento de los centros públicos de primaria, de secundaria y de régimen especial.

Hay un grupo de enmiendas donde proponen modificar líneas de actuación de los programas 422 y 423, hay treinta enmiendas en esta modificación de líneas.
Y quieren disminuir en 24.
419.
820 euros ayudas a alumnos de centros concertados en los que se dan enseñanzas de educación infantil, primaria, educación especial, bachiller, COU, formación profesional II, centros formativos de grado medio, centros formativos de grado superior.
Proponen añadir 3 millones de euros para inversiones en construcciones y adecuaciones en centros de formación de personas adultas, pero dejando temblando tres líneas que atienden necesidades de construcción, adecuación y reforma de centros de educación secundaria en Valencia, cosa preocupante.

Alrededor de la cuarta parte de las enmiendas que han presentado se interesan por distintas actuaciones previstas en el mapa escolar.
También para el Partido Popular el mapa escolar es un objetivo prioritario.
Por ello, el Gobierno Va-lenciano ha diseñado el plan más ambicioso puesto en práctica en cuanto a construcción, adecuación y reformas de infraestructuras escolares.

Presentan veintidós enmiendas al programa 422.
20 y otras veintidós al programa 422.
30, donde piden añadir líneas de actuación para alcanzar objetivos en construcciones, adecuaciones y adaptaciones ­igual que el año pasado­, pero la hacen en determinadas localidades.
Han cambiado algunas localidades en esas enmiendas por dos motivos: primero, porque muchos de esos centros que solicitaban otros años ya se han hecho; y otras enmiendas.
.
.
en una enmienda que el año pasado pedían cuatro actuaciones ahora la han desdoblado en cuatro enmiendas distintas.
O sea, por una parte hay menos enmiendas porque hay más centros y, por otra, al desdoblar esas enmiendas, hace que el número de enmiendas al final sea poco más o menos el mismo.

En el capítulo VI, tanto en primaria como en secundaria, se ha hecho un esfuerzo en inversiones para la construcción de centros educativos públicos, obras de equipamiento, obras de reparación y de emergencia, eliminación de barreras arquitectónicas.
Eso le preocupa, le preocupa.
Yo sé que una y otra vez su señoría ha insistido en la eliminación de barreras arquitectónicas.
También le preocupa a la Conselleria de Educación.
En primaria se han presupuestado 18.
649.
000 euros, alrededor de 3.
100 millones de pesetas, y en secundaria 25 millones de euros.

Estas cantidades, junto a los presupuestos de la empresa pública Ciegvsa, suman una dotación para la dirección general de régimen económico de 12.
000 millones de pesetas, 72 millones de euros.
Este esfuerzo en inversiones demuestra el compromiso del Gobierno Valenciano para mejorar la red de centros, completar el mapa escolar con 445 actuaciones y conseguir la mejora en la calidad de la enseñanza.
Hay 158 nuevas construcciones y adecuaciones acabadas, 136 en ejecución, 43 en licitación.
Son 337 actuaciones, de las 445 previstas.
Pero no se le olvide que, efectivamente, hay algunas actuaciones previstas que no están en el programa porque hay muchos ayuntamientos que aún no han cedido el suelo.
A este ritmo, en 2003 estará culminado el mapa escolar.

Después, para promoción y uso del valenciano, proponen detraer de la línea de ayudas a alumnos de centros concertados, proponen detraer un total de 1.
540.
000 euros.
Señorías, yo tengo que recordar una vez más que los centros concertados son un compromiso electoral del Partido Popular, que en su programa hablaba de la libre elección de centros.

Las revistas y las publicaciones periódicas a las que su señoría se ha referido, pueden obtener ayudas a través de otros programas.
Las dotaciones a bibliotecas corresponden a la Dirección General del Libro, y las dotaciones a centros docentes a la Dirección General de Centros Docentes.

En otras dos enmiendas proponen objetivos ya previstos en las principales líneas de actuación.
Y estamos de acuerdo en que se debe profundizar en el proceso de normalización lingüística.
La promoción del valenciano en las administraciones públicas todavía necesita actuaciones que faciliten el uso del valenciano, pero las líneas no hacen falta modificarlas porque son líneas que están suficientemente claras.

En cuanto al programa de la Dirección General de Ense-ñanzas Universitarias, el programa 422.
60, decirle que no podemos aceptar sus enmiendas, sus dos enmiendas, porque no se puede privar a los padres del derecho que tienen a elegir centro para sus hijos.
Es la misma cantinela.
No se pueden aumentar líneas que están suficientemente dotadas a costa de otras, no se pueden aumentar unas líneas suficientemente dotadas a costa de otras del programa 422.
30.

En cuanto a dos enmiendas en donde solicitan la implantación de un campus universitario en la Vall d'Albaida y una extensión universitaria en Torrevieja, decirle que la decisión sobre implantación de centros y enseñanzas, según la LOU, corresponde al Gobierno con acuerdo del consejo social de la universidad, o a este último con posterior rectificación de la comunidad autónoma.
En todo caso, no es una decisión unilateral de la administración autonómica.

En el debate de estos presupuestos.
.
.

 

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ortega, acabe.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

 

Acabo, señoría.
Señora presidenta, acabo.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ortega.

Té la paraula el senyor Cardona per a rèplica.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci per a poder escoltar el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

El senyor Ortega mos fa una descripció del que és el pressupost per part del Partit Popular, i nosaltres ja la sabem eixa descripció.
Només hem de llegir els seus pressupostos, on per a nosaltres hi ha un pagament de concerts que realment no correspondrien, almenys en la quantitat que vostés posen, perquè vostés es dediquen a pagar l'educació que no és obligatòria als centres privats.
I nosaltres pensem que això no deuria donar-se'n, quan nosaltres comprovem que hi ha carències molts greus en els centres públics.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

És per això que nosaltres destinem diners als cursos de formació per als delegats de prevenció en salut laboral.
Clar!
Que no han d'estar formats els delegats en salut laboral de l'escola pública?
Per això destinem diners als convenis generals de formació de persones adultes, per això destinem diners als menjadors escolars públics, o destinem diners a construcció de secundària o a tots els apartats de funcionament dels centres educatius que estan sota mínims i que no permeten realment funcionar als centres d'educació secundària.
Clar que eixa és la diferència!

Nosaltres estem veient com molta gent no té accés a un centre educatiu en condicions i resulta que vostés estan dient que allò de concertar és perquè els pares puguen triar centre.
Serà els que van a la concertada, perquè els de la pública han d'anar a un centre obligatòriament, a la millor en aules prefabricades.
Nosaltres pensem que està molt mal enfocat el tema i que mentre hi ha tantes carències en la pública, vostés no poden dedicar-se alegrement a anar subvencionant la privada.
Vostés no poden ficar-se a subvencionar la infantil privada, quan resulta que la infantil pública té carències.

Ahí és on està realment el problema, senyor diputat, que hi ha una discrepància greu de la seua forma d'interpretar l'educació amb la meua.
No entenem per què hi ha el retall en les despeses de funcionament que afecten els centres educatius.
No ho entenem i no té cap explicació.
L'any passat els centres educatius van estar ofegats realment.
A voltes els falten.
.
.
A vore.
Els centres educatius estan retallant i estan estalviant per a no tindre despeses exagerades, però vostés no estan responent de manera adequada fent que tinguen els diners suficients per a funcionar.

I és evident que vosté sempre pensarà que qualsevol modificació que nosaltres fem als pressupostos és inadequada, però nosaltres pensem precisament que la utilització inadequada és la que vostés fan en uns pressupostos que per a nosaltres són privatitzadors i que van en el sentit contrari de garantir l'educació de major qualitat per a tota la població.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula per a rèplica el senyor Ortega.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Cardona.

En el debate de estos presupuestos, al igual que en el de los años anteriores, mi grupo ha sacado las mismas conclusiones.
Nos parece que sus propuestas son tajantes y sus ideas también.
Tienen unas ideas fijas, que son: no a la subvención de centros concertados (S'escolta una veu que diu: "¡Ahí, ahí!
") y no a las ayudas a los alumnos de centros concertados.

En el Grupo Popular somos conscientes de que no se puede prescindir de las unidades escolares que existen en los centros concertados.
No es necesario recordar que no es nuestra la idea de empezar a concertar.
Cuando nosotros entramos la enseñanza concertada existía y hemos tenido que seguir con ella porque, además, lo demanda la Lode.
Pero es que además, es que además entra dentro de las ideas del Partido Popular, y no hemos de estar siempre pidiendo perdón por haber tomado esta medida y por haberla reflejado en nuestros presupuestos.
La concertación, repito, no ha sido un invento del Partido Popular, está recogida en la Lode.
En el programa.
.
.
en las dos últimas elecciones del Partido Popular figuraba libertad de elección de centros y gratuidad en centros públicos y centros sostenidos con fondos públicos.

En los presupuestos de 2002 (remors) aprobamos varias enmiendas.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci, per favor.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

 

.
.
.
y transacciones.
El año pasado recuerda su señoría que en el debate de presupuestos le aprobamos algunas de sus enmiendas.
Es una pena que en este año, en estos presupuestos, no hayamos podido hacer exactamente igual.
Es raro porque su actitud en otras leyes sí que ha sido más abierta.
En la ley de libro, por ejemplo, que debatimos juntos también recuerdo que recibimos el apoyo de Izquierda Unida, la votó afirmativamente, y quien salió beneficiado fue precisamente el electorado, toda la Comunidad Valenciana.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci, per favor.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

 

Es posible, es posible que eso ahora sea muy difícil de hacer, entre otras razones porque estamos en un período preelectoral.
Yo lo comprendo, tienen que radicalizar su postura.
Además, partimos también de la base de que la filosofía de Izquierda Unida, la filosofía en política educativa no es la misma que la filosofía del Partido Popular.

Como el año pasado, el Partido Popular está muy satisfecho de su forma de distribuir los recursos de esta comunidad en la ley de presupuestos.
Una vez más, tenemos la percepción.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ortega, vaja finalitzant.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

 

.
.
.
de que a los valencianos esta forma de gobernar les gusta.

Y entonces ­perdón, señoría­, entonces, para acabar le diré que tendremos que continuar con este tipo de política educativa, porque es la que efectivamente, a juicio del Partido Popular, es efectiva y le agrada a todos los sectores educativos que intervienen en la educación, claro.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ortega.

Correspon la defensa de l'últim bloc d'Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Cardona per a la defensa de les esmenes 1.
865 a 1.
907, 1.
910 a 1.
918, 1.
920 a 1.
930, 1.
941 a 1.
948, 1.
968 i 69.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Bé.
És el bloc que anem a parlar de cultura i esports.

I nosaltres en este aspecte també discrepem del Partit Popular, evidentment.
No estem d'acord amb una cultura que es basa normalment en la mostra, en ensenyar, en fer una pantalla de grans coses, de grans construccions, d'obres úniques però caríssimes, caríssimes, que poden eixir als diaris i que no es basa, evidentment, en una cultura de base, en una cultura que estiga a nivell local i que realment done suficients recursos a la gent perquè puga fer cultura des del seu mateix poble.
Al final, volen fer de nosaltres uns espectadors passius que acudim a les coses que la conselleria ens ofereix i que, a més, tots els diaris diuen que són fantàstiques i meravelloses.

En eixe sentit, clar, una vegada acabada la biblioteca de Sant Miquel dels Reis, per què havien d'invertir vostés més biblioteques?
La biblioteca ja és suficientment cantarina, ja està.
.
.
és gran, pot eixir en les fotos.
Però, clar, el que no van a tractar de cap manera és l'atenció a tants pobles que els falten biblioteques, tants pobles que no tenen recursos culturals, que no tenen cases de cultura, que no tenen a voltes ni un edifici adequat per a tindre un xicotet museu; que moltes voltes el contingut sí que el tenen, però que resulta que necessiten algun tipus d'ajudes per a disposar-lo i perquè estiga en bones condicions per a ser visitat.

Per tant, nosaltres el que trobem és eixa discrepància entre una cultura, podríem dir, de façana, una cultura de propaganda i una cultura de base que realment vaja fent al nostre poble més culte i que li permeta participar des del seu propi àmbit local.
En eixe sentit és com anaven les esmenes, per exemple, a les escoles de música, a les escoles corals, perquè són activitats que es fan des del mateix lloc.

I en eixe sentit també és en el que van moltes de les esmenes d'ací de cultura.
Per exemple, nosaltres trobem que una de les problemàtiques fonamentals que hi ha en el País Valencià és l'escàs nivell de lectura.
Pensem que és una problemàtica i que deuria aparèixer en els pressupostos, perquè pensem que en els pressupostos es poden ficar partides per a tractar-los.

Per tant, a un nivell de lectura escàs, correspondria un objectiu de potenciar la lectura i, per tant, podríem ficar campanyes de promoció de la lectura i de foment de la lectura.
Nosaltres pensem que és fonamental fer eixes campanyes continuadament i seguides, però que nosaltres observem com any rere any en els pressupostos no apareix res absolutament.

Per això nosaltres pensem que com hi ha una insuficiència de biblioteques, hem de col·laborar amb els ajuntaments per a fer-les.
No cal que les faça la conselleria únicament.
Però el que sí que cal és que amplien els recursos que se li donen als mateixos ajuntaments per a posar en marxa totes estes infrastructures.
Nosaltres considerem això bàsic.

És veritat que en fiquem algunes, és veritat que fiquem la biblioteca d'Aiora o les Paüles d'Alcoi, o una biblioteca a Muro, en fiquem unes poquetes.
Però en realitat el que deuria existir és una planificació concreta de biblioteques a realitzar en tot el País Valencià, des del poble més xicotet al més gran.
Mos trobem també amb pobles grans que tenen una biblioteca important, però que després els falten agències de lectura.
O biblioteques un poc a la millor més reduïdes, però que abasten realment tot el territori.
Passa en Castelló, on tenim una biblioteca gran, però que en molts barris només hi ha accés a xicotets locals on es pot llegir.
Quina sort!
Però que falten biblioteques realment dotades.

En uns altres aspectes, en la promoció cultural, museus i belles arts, nosaltres pensem que caldria col·laborar amb alguns dels museus ja existents.
Els recorde sobretot el museu Salvador Allende, que el museu d'art contemporani de Vilafamés va tindre una relació especial, perquè el va custodiar durant molts anys, però que ara actualment no rep cap ajuda de la Comunitat Valenciana.
I nosaltres pensem que això sí que seria precís.
Hi ha relacions especials, hi ha relacions concretes entre este museu i el País Valencià que nosaltres pensem que seria molt positiu mantenir.

I, per exemple, considerem també que seria important construir cases de cultura a Bell-lloc, a Vilanova.
O restaurar, adequar el centre de Antonio Maura, de Castelló, que realment està caient-se i al final no servix per a les necessitats reals de la població de la capital de la Plana.

Bé.
Per acabar un poc en esta part de la promoció cultural, museus i belles arts, faria referència a la necessària ajuda al Museu de la Festa d'Elx.
I faig referència ací, perquè en patrimoni tenim una esmena adreçada a millorar les ajudes al Palmerar d'Elx i al Patronat del Misteri d'Elx.
Estes dos estructures, el Palmerar com a jardí urbà i el Misteri d'Elx com a patrimoni cultural, que són patrimoni de la humanitat actualment, nosaltres pensem que estan poc dotats i que requeririen estes ajudes: 48.
000 euros, en un cas, per al Palmerar i 30.
000 euros per a la qüestió del Misteri d'Elx.
No són quantitats grans, però nosaltres pensem que estos dos patrimonis de la humanitat requeririen més ajuda que la que realment s'aporta des de la conselleria.

I, finalment, nosaltres hem ressaltat diverses vegades en patrimoni artístic que hi ha moltes ajudes a patrimoni eclesiàstic, patrimoni de l'església, que no és patrimoni públic, que moltes voltes en algun cas inclús no es pot ni visitar per part del públic perquè no es complixen els acords que realment hi ha i que hi ha pocs fons destinats al patrimoni civil.

És en eixe sentit que nosaltres proposem ací tota una llista de qüestions a protegir: la Ceramo, les Alqueries de Benicalap, alguns del palaus renaixentistes que hi ha a la nostra terra.
I fonamentalment faig referència a la necessitat d'aportar alguns recursos econòmics per a restaurar el palau de Betxí, que és una mostra exemplar del renaixement civil i que tanmateix.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
encara que ja l'ha comprat l'ajuntament, està pràcticament caient-se i calen ajudes per a poder-lo recuperar de manera suficient per a poder ser utilitzat.

Nosaltres a favor d'una cultura que arribe a tots els pobles, que isca de la mateixa gent i que no es veja a la gent quan intenta fer alguna activitat cultural totalment tallada perquè els recursos econòmics no li arriben per a poder fer res.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Torn en contra.
Té la paraula el senyor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Cardona.

Jo he de reiterar-li tot quan li vaig dir ja en la comissió sobre el nombre d'esmenes que vosté ha presentat als programes de promoció cultural, patrimoni artístic, biblioteques i esports.

En total, han quedat vives per al Ple seixanta-tres esmenes, de les quals tan sols huit són noves, puix ja la resta són còpia literal de les del passat any.
D'estes esmenes tan sols dihuit porten dotació econòmica, per la qual cosa és fàcilment deduïble que seguisquen presentant esmenes que tan sols pretenen inclusions en les fitxes de les memòries d'actuació dels diversos programes, sense valoració econòmica alguna i, per descomptat, sense indicar què partides han de minorar-se del projecte de pressupostos.

De manera general, he de manifestar-li que les propostes sense dotació econòmica que vosté presenta poden considerar-se arreplegades en les diverses línies de la fitxa FP4, que tenen la seua corresponent partida econòmica de forma global en línies tant del capítol IV com del VI, com del VII.

A manera d'exemple, puc indicar-li en patrimoni artístic les línies 1.
1.
1, garantir la tutela jurídica de patrimoni cultural; la 1.
1.
2, col·laborar amb els ajuntaments en la redacció de planejament especial de protecció en conjunts històrics i altres béns als quals es referix la legislació vigent; la 2.
1.
1, protegir el patrimoni cultural per mitjà del seu inventari, restauració, etcètera.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci, per favor.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

.
.
.
la 3.
1.
1, subvencionar institucions o entitats públiques i privades sense ànim de lucre; la 3.
1.
2, crear les figures adequades amb els agents socials i econòmics, fundacions, consorcis, convenis, etcètera, per la seua implicació en la conservació i inventari del patrimoni cultural.

En biblioteques, la 2.
1.
1, ajudes a les associacions d'escriptors i il·lustradors, etcètera; la 2.
2.
2, convenis per a l'edició d'obres d'autors valencians, fundacions i premis literaris que possibiliten el coneixement de dits autors; la 5.
2.
1, concessió d'ajudes destinades a inversions en instal·lacions i mobiliari de biblioteques; 5.
2.
3, potenciació de les ajudes destinades a fomentar la videolectura; 5.
2.
4, potenciació dels lots fundacionals destinats a biblioteques i agències de lectura de nova creació, a més d'altres línies que es troben en els programes de promoció cultural, patrimoni artístic i en promoció i ús del valencià.

En promoció cultural, museus i belles arts, la 2.
1.
1, inversions en infrastructures culturals en centres de titularitat municipal, privada o de les societats musicals.

I en foment de l'activitat esportiva, la 2.
5.
1, recolzar a la Federació d'Esports d'Adaptats de la Comunitat Valenciana; 2.
5.
2, recolzar a les federacions esportives amb competències en l'esport de les diferents discapacitats; la 2.
7.
1, campanya d'activitats nàutiques, dirigida a l'aprenentatge i difusió dels esports nàutics, etcètera.

Pel que es refereix a les dihuit esmenes amb dotació econòmica, he de manifestar-li que les baixes que proposa no són adequades, puix proposa la seua senyoria baixes en el capítol II dels diversos programes, inclús en gastos d'investigació i assistència en la biennal, el pressupost de la qual està ja molts ajustat.
O en convenis que ja estan compromesos o en marxa.

Hi ha també una esmena amb una baixa important en la dotació que els pressupostos assignen a la Reial Acadèmia de Cultura Valenciana.
Mire vosté, senyor Cardona, el seu grup li dóna sempre una espècie de repelús sempre que llig o sent parlar de la Reial Acadèmia de Cultura Valenciana.
I tot perquè la seua ignorància.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, silenci.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

.
.
.
del que realment representa l'acadèmia vostés la relacionen sempre, i en tot lloc, únicament en la seua postura d'entorn de la defensa d'un idioma valencià genuí i independent, que és una de les llengües romàniques en esta edició, puix durant cinc segles va ser idioma d'un estat.
I que compta amb un esplendorós segle d'or, amb multitud d'autors tant en prosa com en poesia, amb una producció literària copiosa i d'un reconegut prestigi.
I que ara, des de la promulgació del nostre Estatut d'Autonomia, és idioma oficial de la nostra Comunitat Valenciana, després d'un parèntesi de més de dos segles i mig.

Açò vostés no ho poden suportar de cap manera, perquè, clar, vostés no creuen en l'idioma valencià com a idioma propi dels valencians.
Volen que depenga d'una altra llengua, per a vostés superior, i de la qual el valencià no seria més que una variant dialectal.

Clar, vostés, senyor Cardona, seguixen utilitzant la seua postura del pensament únic.
No admeten el contrast de parers i només els pareix científic allò que a vostés els convé.
El fet que la Reial Acadèmia de Cultura Valenciana, els seus acadèmics siguen doctors o llicenciats en diverses matèries, a vostés els dóna el mateix.
Només admeten els títols d'aquells que proclamen el que a vostés els agrada sentir.
I això té un nom: això és demagògia, senyor Cardo-na, demagògia.

Vostés, senyor Cardona, amb vostés alguns altres diputats d'esta mateixa Cambra, haurien de conèixer que la Reial Acadèmia de Cultura Valenciana es fundà a finals de l'any 1914 com a centre de cultura valenciana davall el patrocini de la Diputació de València i l'Ajun-tament de la ciutat.

L'acadèmia, senyories, és una corporació de dret públic, l'objecte de la qual és l'estudi de la història de la hui Comunitat Valenciana en tots els aspectes de la seua vida: econòmica, política, històrica, científica, literària, militar, religiosa, musical, arqueològica, etcètera, etcètera, etcètera.

Han sigut degans de la mateixa des del senyor José Martínez Aloy, que fou el seu primer degà, passant per Cebrián Mezquita, Sanchis Civera, Teodoro Llorente Falcó, José Caruana Reig, Nicolau Primitiu Gómez Serrano, Jesús Manglano y Cucaló de Montull, fins arribar a Julián Sanvalero, Eduard Primo Yúfera o Xavier Casp.
I que està organitzada en seccions, entre elles, les de geografia, història, arqueologia, musicologia, ciències naturals, economia, llengua i literatura, coneixement del regne, folklore, filologia valenciana, etcètera.

Bé, a tot això vosté, a quasi 90 anys d'història dedicada a la cultura valenciana, això la seua senyoria pretén reduir les ajudes que el Govern Valencià té consignades en el seu pressupost per a l'any 2003.
No, senyor Cardona.
Com ja li vaig dir en la comissió, el Govern Valencià seguirà col·laborant amb la Reial Acadèmia de Cultura Valenciana perquè puga continuar treballant en pro de la cultura dels valencians.

I vosté ha utilitzat una gran part del seu temps en parlar de biblioteques, i diu que les biblioteques en la Comunitat Valenciana.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci, per favor.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Mire, senyor Cardona, jo, amb dades de finals de 2001, li puc dir que la Comunitat Valenciana posseeix hui 496 biblioteques.
Figura com a segona comunitat autònoma en nombre de biblioteques a Espanya.
El 96% de la població valenciana disfruta del servici públic en el seu municipi, i sols queda sense servici aquells que tenen baixos nivells demogràfics.

Per tot açò, senyor Cardona, com me diu vosté que no hi ha biblioteques en la Comunitat Valenciana?
Jo crec que no podem admetre-li cap d'estes esmenes.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ferraro.

Té la paraula el senyor Cardona per a rèplica.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Vaig a fer referència un poc al.
.
.
que vosté li ha dedicat tant de temps, a l'Acadèmia de Cultura Valenciana, a la qual jo simplement li retire l'aportació, perquè considere que és sectària i incendiària i perquè realment per a mi no està fent una bona tasca perquè tot el món empre el valencià.

A mi no me conte la seua història, conte'm el que fa, quant està fomentant el valencià i quant està dient, exigint i demanant que s'use el valencià en tots els àmbits: en l'àmbit religiós, en l'àmbit administratiu.
.
.
I si em diu el que fa, i això que fa usa més el valencià, siga el valencià que siga, jo estaré d'acord.
Però a mi eixa acadèmia em diu que jo no parle valencià, i això és fals.

I, és clar, de cap manera defense una llengua superior perquè la meua llengua és la superior.
Jo estic contribuint a fer-la amb el meu parlar, i amb el meu escriure i amb el meu exigir que realment siga utilitzada en tots els àmbits, en tots els llocs del País Valencià.
I que no em senta humiliat perquè m'envien un rebut d'una llicència d'obres només en castellà, perquè a això no hi ha dret.
Bé, això per una banda.

Però és que vostés arriben fins el punt de fer lleis.
.
.
la Llei del patrimoni artístic, per exemple, i cultural, que és una llei inclús bastant adequada i que nosaltres voldríem que es posara en marxa, però és que no ho veiem.
No veiem que els ajuntaments estiguen fent el catàleg del seus béns culturals, però és que no el poden fer perquè no tenen recursos.
I no tenen recursos perquè des de la conselleria no s'està acudint realment perquè la llei de patrimoni es complisca.
Per què ens trobem llocs que ha restaurat la conselleria amb els seus diners i que eren eclesiàstics i estan tancats al públic?
Això no es pot consentir.

Per tant, nosaltres l'únic que proposem, senyor Ferra-ro.
.
.
A part que en els pressupostos clar que es veu la ideologia de cada u, i no ho amaguem.
I no estem dient ahí res, ni que tenim mania ni que no tenim mania.
Nosaltres valorem i diem: "Açò no ens pareix correcte, i ho canviem".
Però per què vostés no fan més aportacions perquè la llei de patrimoni es pose en marxa?
Per què no paguen als ajuntaments per a fer el catàleg?
Per què no els ajuden per a soterrar el cablejat dels edificis públics?
Etcètera, etcètera.
Jo podria parlar-li de moltes coses.

I després les biblioteques, senyor Ferraro.
Vosté m'haurà comptat les biblioteques escolars incloses.
I m'ha comptat les biblioteques eixes que estan en llocs infames, que realment la gent no va perquè no es pot anar.
Llavors, realment, senyor Ferraro, jo no crec que el 96% de la població valenciana tinga un accés fàcil a les biblioteques.
Que tinga accés, evidentment, hui en dia tot el món té accés, però un accés fàcil, evidentment no.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona, acabe.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

No hi ha una potenciació del que és la lectura ací en el País Valencià.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula per a rèplica el senyor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Cardona.

Mire vosté, a vosté la Reial Acadèmia de Cultura Valenciana no li diu si parla una cosa o una altra.
Els que diuen clarament que no parlen l'idioma valencià són vostés, vostés, els que se'n farten de dir que no parlen l'idioma valencià.
No li ho diu la Reial Acadèmia de Cultura Valenciana.
La Reial Acadèmia Valenciana fixa unes normes al seu parer i els seus estudis, de doctors, filòlegs, etcètera.
Són vostés els que diuen sempre que no parlen l'idioma valencià.
(Remors) No, no, no.
Diga una vegada en esta Cambra vosté llengua valenciana o idioma valencià.
I llavors m'ho creuré, i llavors m'ho creuré.
(Remors) No.
Vostés utilitzen sempre l'eufemisme: (s'escolten veus que diuen: "¡Muy bien!
") "la nostra parla", "la nostra llengua", "el valencià".
Diga-li vosté idioma valencià!
Diga-ho!
Diga-ho una vegada i m'ho creuré.
No ho han dit mai!
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra) No ho han dit mai!
Mai en la vida, mai en la vida!
Vostés i altres com vostés.
I altres com vostés, que també deurien dir-ho, també.
(Remors) Sí, senyor Vives, diga-ho vosté també.
Diga-ho, diga-ho.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

I si vol, demane torn per, per.
.
.
això.

Anem a vore.
Mire, senyor Cardona, és evident que el nostre model de promoció cultural no és el de vostés, ni molt menys.
I no crega la seua senyoria que això em produïx cap sorpresa.
Em preocuparia molt, moltíssim, més la coincidència, però moltíssim més, perquè el model que des d'Esquerra Unida preconitzen és el que sempre ve presentat l'esquerra, de la qual vostés representen la seua vessant més radical.
(Veus) Una promoció de la cultura la que vostés promouen i defenen que seguix la línia del sectarisme i del pensament únic, que ja vàrem conèixer fa molts anys en este país i que, per descomptat, no contribuïx en res al desenrotllament integral de l'individu en llibertat i en perfecte enteniment dins de les naturals discrepàncies que eixe exercici de la llibertat porta aparellat.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra.
S'escolta una veu que diu: "¡Muy bien, Rafa, muy bien!
")

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ferraro.

Senyor Vives, per a què demana la paraula?

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Perquè he sigut mencionat no sé per quina raó, i voldria només poder-li contestar.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Vives, lo siento, el Reglamento no me permite darle la palabra por ese motivo.
(Protestes)

Senyories, votació.
.
.
(Protestes) Senyories, votació de les esmenes del grup Parlamentari Socialista-Progressistes a la secció 08, Obres Públiques, Urbanisme i Transports.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 47 vots a favor, 40 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la Secció 08, Obres públiques, Urbanisme i Transports.

Senyories, votació conjunta, si no hi ha inconvenient, a les esmenes defensades pel Grup Mixt a la Secció 09, Cultura i Educació, de la 1.
257 a la 1.
299.
.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 40 vots a favor, 47 en contra, cap abstenció.
(Remors) Silenci, senyories.
Queden rebutjades les esmenes.

Votación a les esmenes del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, de la 1.
300 a la 1.
569.
Votación conjunta.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 39 vots a favor, 48 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Votación a les esmenes 1.
570 a 1.
734, 1.
736, 1.
738 a 1.
747, 1.
773 a 78, 1.
780, 1.
788 a 1.
714, 31, 38 a 43.
Segon bloc, defensades pel senyor Vives.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 39 vots a favor, 48 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Votación a la resta d'esmenes defensades pel Grup Parlamentario Socialista-Progressistes a la Secció 09.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 40 vots a favor, 47 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació a les esmenes del Grup Parlamentari Esquerra Unida, que ha defensat les sémenes en tres blocs.
Votación al primer bloc, segon bloc i tercer bloc, conjunta si no hi ha inconvenient.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 39 vots a favor, 48 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades estes esmenes.

Senyories, votació a la Secció 09, Cultura i Educació.
Comença la votació.
El resultat és de 48 vots a favor, 38 en contra, 1 nul.
Queda aprovada la Secció 09, Cultura i Educació.

Senyories, a continuació n'hi ha reunió de la Mesa de les Corts i de la Junta de Síndics.

Se suspén la sessió, que es reprendrá a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 44 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 38 minuts)*

 

 

(Debat de les esmenes a les seccions 10.
Sanitat, 11.
Indústria, Comerç i Energia i 12.
Agricultura, Pesca i Alimentació).

 

 

Secció 10, Sanitat

 

 

**La senyora presidenta:** 

 

Correspon el debat de la secció 10, sanitat.
Té la paraula la il·lustre diputada senyora Llinares per a la defensa de les esmenes de la 2.
090 a la 2.
193.
(Pausa)

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Puc començar ja, senyora presidenta?

 

**La senyora presidenta:**

 

Sí.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies.

Senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

Bé, com tenim poquet temps i no puc explicar exactament totes les esmenes, vaig a explicar fonamentalment les principals línies d'actuació que mosatros proposem en sanitat.

En primer lloc, tenim un grup d'esmenes que parlen de la salut laboral.
I, jo, en fi, trobe que ho he dit la tira de voltes i que estic insistint molt en allò de la salut laboral.
Però ahir jo vaig sentir ací que un diputat del Partit Popular havia presentat un any, un altre any, un altre any i un altre any una plaça de bous per al seu poble i al final va tindre plaça de bous.
Llavors, jo pense que si presentem esmenes i presentem propostes perquè la salut laboral es tinga en compte en esta comunitat, a la millor en algun moment el senyor conseller de sanitat mos escolta i llavors es pren seriosament allò de la salut laboral.

Ho he explicat moltes voltes, però mosatros tenim tota una sèrie d'indústries, com és la del calcer, i com són les indústries de la rajola, o com és allò de l'agricultura, que gasten tota una sèrie de productes químics, de vernissos, de tints, de plaguicides, que moltes voltes s'administren d'una manera que està en llocs molt tancats.
I llavors, bé, la gent ha de respirar açò.
I llavors això produïx tota una sèrie de malalties.
Si a astò li afegim que tenim la tira d'economia submergida i que ningú es preocupa de l'economia submergida, i que no hi ha inspectors per a poder vore en quines condicions es treballa en les fàbriques, i on i com i de quina manera existeix eixa economia submergida, això dóna lloc que mos apareguen la tira de malalties, que són la causa per a l'amiant, la d'Ardystil, la paràlisi del calcer, la silocosi.
.
.
la tira, la intemerata.

I, bé, la meua gran sorpresa no és que la sanitat no es preocupe de la prevenció d'eixes malalties, de detectar eixes malalties, sinó que després la curació d'eixes malalties diu: "El metge de l'atenció primària o el metge del centre de salut ja t'ho aclarirà".
Però no s'obrin en cap moment línies d'investigació.
Però és que, a continuació, una volta que està més o menys aparentment curada la tal malaltia, resulta que l'assumpte deu anys, vint anys, els fills d'eixes persones poden tindre unes conseqüències brutals.
Tampoc s'obri una línia d'investigació que estudie les seqüeles d'eixes malalties sobre la pròpia persona que les ha patit i sobre els seus descendents.

Bé, això és el que m'agradaria, el mateix que algú va fer un dia la plaça de bous, que per la Conselleria de Sanitat es prengueren seriosament obrir línies d'investigació, preocupar-se de les malalties que produeixen les diferents activitats industrials del País Valencià curant-les.
No que ho faça el metge de capçalera i ja està, no, sinó especialistes per a fer-ho.
I després que aparegueren línies d'investigació per a seguir les seqüeles d'eixes malalties.
Bé, ahí tenim la tira d'esmenes presentades, que també en teníem presentades l'any passat.
Este any tal vegada més, perquè jo crec que en allò que va passar d'Ardystil, que no els hi fan ningun cas, per exemple, absolutament ningun cas, ací cal insistir i donar la tabarra que un no pot treballar en precari, tindre sous miserables i damunt resulta que agarres la tira de malalties.
Tot just trobem que és massa.
Allò que el treball és una maledicció bíblica, i que vostés són tots molt catòlics, però no hi ha per què en el segle XX que la resta, i menys en unes Corts, hagen de convertir el treball en una maledicció bíblica.
Açò ja va ser.

També, en este sentit, volem actuar sobre la sinistralitat laboral, i per això mos preocupem que en cada àrea de salut, en línies d'actuació.
.
.
en els centres sanitaris volem que existisca un gabinet de salut laboral en cada centre.
Bé, que existisca, no, que funcione, perquè el paper és molt sofrit, i això de posar-ho.
.
.
.
"Es crea el gabinet de salut.
.
.
.
" I es posa ahí i s'ha acabat.
I ve el diputat de torn i diu: "Mire, mire, ahí ho posa, ahí ho posa".
Ahí ho posa, però això no serveix de res perquè això no funciona.
Bé, que funcione.

En este mateix sentit, els centres de salut pública.
Escolte, que el centre de salut pública d'Alcoi és el que va detectar l'Ardystil.
Però ara el tenen allí mig clausurat.
Ara el centre de salut publica d'Alcoi no servix per a res.
En el moment que Alcoi està patint la legionel·la i que té una epidèmia tremenda, resulta que els que haurien d'investigar això vostés ni els donen els mitjans.
Tenen un laboratori, que també hem presentat esmenes d'eixe laboratori, tenen un laboratori que l'han deixat quasi sense material i al personal el deixen, i a més de sense material, el deixen sense possibilitats d'actuació.
Volem inspectors de riscs laborals, inspectors que detecten totes estes històries.

I una cosa que mosatros diem tots els anys, tots els anys, tots els anys: la interrupció voluntària de l'embaràs, que no es fa en els centres públics.
I això no són dades meues.
Jo no tinc les dades, però sí que les tinc perquè me les ha donat la conselleria de Sanitat.
I resulta que en els centres públics ningú interromp voluntàriament l'embaràs i que tots se'n van als centres privats.
Què és el que està dient-mos això?
El que està dient-mos és que els centres públics tenen una sèrie de dificultats, que dius: "Bé, jo ací no puc vindre a parir, perquè em pot passar qualsevol cosa".
I llavors se'n va a interrompre l'embaràs a un centre privat.
Però és com si li posaren un trabuc al això i dius: "O te'n vas a un centre privat o de cap manera astò té lloc".
Bé, hem presentat, ja continue dient, igual que l'any passat, esmenes perquè les dones puguen interrompre l'embaràs en un centre públic, que és el dret que tenen i que per això està la sanitat pública.

La salut mental.
Se'ls ompli la boca dient que ara fem un pla de salut mental i després fem una llei de salut mental i després fem el que siga.
Però ací salut mental no hi ha res, no hi ha res.
Han posat unitats psiquiàtriques a 40.
000 hospitals.
I vas i busques.
I on està?
I resulta que no està.
I si en algun lloc en posen, resulta que és un corredor, totes les portes obertes, tot obert i sense vigilància.
I jo no sé si ho he contat alguna volta ací, però jo un dia anant per la carretera de la Vila, hi havia un tio nuet enrollat amb un llençol, (rient-se) que s'havia escapat de l'hospital.
Jo venia de l'institut de Benidorm on jo donava classe.
I això, quan vaig preguntar, diu: "Clar que sí, si està tot obert de par en par, si no hi ha vigilància, si no hi ha absolutament de res".
Llavors, ahí hi ha la tira de coses a fer respecte a la salut mental i que està clar que no es fa de ninguna manera.
.
.
que no es considera la salut mental com una cosa que interessa a la Conselleria de Sanitat i que haurà de posar materials i persones i coses.

No vull abaixar d'esta trona, que astò ja està acabant-se, sense parlar del personal.
Tres minuts per visita, tres minuts.
Què vol dir això?
Que entra, diu: "Bon dia, doctor".
"Bon dia, sega".
"Ala, alce's, vaja-se'n, que ja han passat els tres minuts".
I no hi ha més, i no hi ha més.
Això en l'atenció primària.
I en l'atenció especialitzada, exactament igual.
Abans posaven a la porta del despatx del metge una llista.
I llavors veies perfectament que a les onze havien citat a dos o tres persones simultàniament, i a les onze i cinc a dos o tres persones simultàniament.
Han ordenat que ho lleven.
Han ordenat que ho lleven, perquè és que, si no, tot el món es dóna compte de l'acumulació.
Què és el que passa ahí?
Que no t'atenen de res, però absolutament de res.
I a continuació, clar, s'omplien les urgències.

I llavors ahí què és el que mosatros demanem?
Mosatros demanem ampliació de plantilla.
Perquè el concurs eixe que han fet este any, que els ho han regalat a tota una sèrie de metges que estan dedicats a la política i que eren interins, en algun moment els han regalat els llocs de treball.
Han entrat per una banda i han dit: "Bon dia, sóc fulano".
"Isca per l'altra, ja té vosté la plaça".
Això han sigut unes oposicions que han fet este any, però han sigut per a consolidar el que hi ha.
I això per a consolidar el que hi ha no és.
O siga, necessitem el doble de metges.
Els anestesistes no els tenim.
Per què?
Perquè fan uns contractes basura.
I com fan uns contractes basura, qui més qui menys es vol anar a l'altra comunitat on li paguen més o menys bé.
I llavors, en els metges.
.
.
bé, en els metges, en les infermeres, en tot el món, que ara estan anant-se'n a Anglaterra.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora Llinares, moltes gràcies.

Senyor Concepción, té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Calle de seguida.

Gràcies a vosté.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor Concepción, cuando quiera.

 

**El senyor Concepción Moscardó:**

 

Señor presidente, vamos a dejar a la señora diputada que llegue a su escaño.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Si no le molesta, señor Concepción, el que dirige el orden en el hemiciclo es la presidencia.

 

**El senyor Concepción Moscardó:**

 

Tiene usted razón, señor presidente.
Muchas gracias.

Siguiendo sus indicaciones, señor presidente.
.
.

Señorías.

Señora Llinares, nos ha hecho usted esta tarde, que venimos después de comer con una tranquilidad y con ganas de paz por estar próximos a las navidades, su discurso agresivo al que nos tiene habituados; su discurso agresivo que no lo modifica.
Ya le pueden a usted decir blanco, negro o colorado, ya puede usted ver visiones o ver realidades, le da igual.
Usted sigue caminando y hablando en el camino de la destrucción.

Yo no comprendo cómo sigue usted estos caminos, cómo no cae usted ya de una vez en la cuenta de que muchas de las realidades que ha hecho este Gobierno puede usted palparlas, puede usted verlas y puede comprobarlas, y sigue en el camino de la salud laboral, cuando usted sabe que esta Conselleria de Sanidad, este Gobierno de la comunidad ha sido pionero en España precisamente en salud laboral y en riesgos laborales.

Ha dicho usted que aquí no hay salud laboral.
El otro día en la comisión le dije a usted las unidades de salud laboral que estaban en funcionamiento.
Le dije que estaban a su disposición y que usted podía disponer de ellas.
Voy a reiterárselas una vez más.
Tiene usted la unidad periférica uno, que comprende las áreas uno y dos, en el Hospital General de Castellón; la dos, en el Hospital Clínico de Valencia; la tres, en La Fe; el cuatro en el Doctor Peset; el cinco, Játiva; el seis, Alcoy; el siete, General de Alicante y el ocho el Hospital General de Elche.
A pesar de eso, usted sigue diciendo que no existen, como hemos comprobado hace unos minutos.

Y usted hace una serie de elucubraciones mentales, elucubraciones sobre el desarrollo de la patología de las enfermedades laborales.
A mí me gustaría que alguien de sus amigos que le informan le explicara exactamente cómo evolucionan las enfermedades de etiología laboral.
Porque usted tiene un batiburrillo en el que no diferencia lo que es una asbestosis de lo que es otro tipo de patología, de lo que es.
.
.
Usted ahí hace un magma en el que además, como fruto de esa distorsión mental que usted está expresando, en esa distorsión mental acaba haciendo un juicio de valor sobre la mala cualificación de los médicos.
Hoy ha vuelto a decir usted algo que ya le critiqué en la comisión, y es que ha dicho: "En el momento que este.
.
.
, el enfermo sale al centro de salud y, hala, ahí queda, ja s'apanyarà el metge de salut amb ell.
" Ha reiterat vosté eixa greu acusació.

Mire vosté, li vaig dir l'altre dia i li torne a reiterar hui, que els metges tenen consciència, que els metges tenen professionalitat i que els metges procuren cuidar i sanar les malalties i fan el que creuen que necessita cada malalt en cada moment, i que la qualitat professional de la sanitat d'esta conselleria, d'esta comunitat, està molt per damunt de moltes de les comunitats d'Espanya i d'Europa, molt per damunt, i això és un fet comprovat i vosté ho sap i ho ignora.

Mire vosté, vosté ha parlat de la interrupció voluntària de l'embaràs ­estem d'acord que vosté no la necessita­, però si vosté la necessitara, si vosté la necessitara, crec que deuria vosté convéncer els metges que li la presten, perquè llibertat per a prestar-la n'hi ha tota, llibertat per a prestar-la n'hi ha tota.
Què passa?
El que passa és que n'hi ha una sèrie de metges que tenen objeccions de consciència per a desenrotllar, perquè és lliure poder-ho fer o no fer-ho.

El que té una objecció de consciència, jo crec que deu respectar-se.
Vosté creu que no.
Jo crec que la llibertat està per damunt, per damunt de tot.
Vosté, amb el que està expressant ací, està atacant la llibertat de consciència, i la llibertat de consciència ­li reitere­ en una democràcia, crec que és un dret fonamental que devem respectar tots.
I jo li suggeriria que a partir d'ara vosté respectara eixe dret, i si no parle amb els seus informadors perquè no respecten, eixos que l'informen, eixa llibertat d'actuació que vosté està posant en compromís.

Confon el que és parir i avortar.
Són dos conceptes distints, però jo crec que està fora de lloc que entrem en estos moments a debatre sobre ells.

La salut mental és una altra de les empanades mentals amb què vosté no s'aclarix.
Vosté sap que n'hi ha presentat un programa de salut mental.
Sap que eixe programa de salut mental està desenrotllant-se i el del llençol.
.
.
, mire vosté els seus companys de viatge que són els que van posar els malalts mentals en el carrer ­o vosté no s'enrecorda?
­ quan fruit de la progressia era "els bojos al carrer", i varen posar els bojos de tots els hospitals d'esta comunitat en el carrer.

Tots eixos hospitals psiquiàtrics de Sant Joan, de Bétera, de tots els hospitals, els varen posar en el carrer, o no s'enrecorda vosté d'això?
Perquè vosté en eixa època, igual que jo, vivíem i érem conscients del que estava passant, conscients del que estava passant, senyora Llinares.
I va haver d'arribar un govern, un govern del Partit Popular per a reconduir tot eixe procés, fer un programa de salut mental, implantar-lo i això que vosté diu que no funciona en ningun hospital, l'altre dia li vaig dir que el dia que vullguera vosté i jo aniríem de la maneta a l'hospital Sant Joan a vore la unitat.
.
.
, una en Sant Joan, quan vulga anirem a Castelló, anirem a València o anirem a les altres, però anirem a vore el que és una unitat de salut mental, en què els malalts estan cuidats i vigilats, no com vosté estava exposant d'un mode totalment nefast i totalment tendenciós.

I com vosté ha acabat amb un capítol de personal totalment tendenciós.
A qui li donem les places?
L'altre dia diu que tots estaven en precari i jo li vaig dir que estaven atorgant-se 8.
000 places, consolidant el lloc de treball.
Eixa eventualitat del treball no la creà esta govern, venia ja d'abans.
Alguns companys de vosté són els que varen crear eixa precarietat en el treball.
Estem consolidant-los.
I aleshores diu: "Però és que no es contracten.
.
.
, no els metges, és que no es contracta nou personal.
" Mire vosté, li vaig prometre que li portaria hui ací ­i li ho he portat­, la quantitat de nou personal que ha ingressat enguany en la sanitat pública, i han ingressat un total de 216 persones per un costat i 145 per un altre.
Això ha segut personal per a omplir tots els centres de salut que han entrat en funcionament, perquè el centre de salut s'ha ocupar, ha d'anar gent i han d'assistir la gent que va a demanar un assistència.

Però jo no sé si vosté, que hui no mos ho ha dit, practica una política de promocionar la medicina privada, la medicina privada per una raó.
Perquè vosté diu que mosatros procurem assistir el negoci dels amics.
Mire vosté, vosté en les seues esmenes ha canviat 141 milions d'euros del funcionament, la qual cosa vol dir que el dia 1 de gener s'han de tancar tots els centres de salut, tots els hospitals de la comunitat i enviar els malalts que els atenguen fora perquè no n'hi ha un duro, no n'hi ha un euro per a atendre'ls.
Vosté explique'm, per favor, en la rèplica, com pensa assistir en eixes condicions i amb eixe model que vosté planteja de salut els malalts d'esta comunitat.
Senyora Llinares, explique-m'ho perquè jo no ho entenc.

Moltes gràcies.
(Se sent una veu que diu: "Muy bien.
Sí señor.
")

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor Concepción, por su brevedad y su respeto al tiempo.

Senyora Llinares, té vosté la paraula si polsa el botó, per favor, per 3,52.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Molt bé, és un temps gran i polit i tot això.

Gràcies, senyor president.

Senyor diputat, jo ja sent que per a vostés si resulta que els exposem la realitat del que passa això ja consideren que és un discurs agressiu.
Jo no tinc la culpa que siguen una gent tan sensible.
En fi, la veritat és que sí que freqüente centres públics, els d'atenció primària i els especialistes, i el que li he contat és el que allí passa.
Vosté, segurament no els freqüenta.
En fi, la sanitat se l'aclarix d'una altra manera.
Jo, com és d'eixes maneres vinc ací i conte el que he vist.
Si això li pareix agressiu, doncs bé, què anem a fer-li?
Hi ha gent que és més sensible.

I de totes les innombrables coses que vosté ha dit ahí que.
.
.
, en fi, anem a deixar-ho estar.
Sí que vull insistir en una que és l'objecció de consciència.
Jo respecte l'objecció de consciència.
La respecte totalment, però també respecte que una dona puga avortar en un centre públic.
Si la dona vol avortar en un centre públic, l'administració té l'obligació, té l'obligació de posar-li els mitjans necessaris perquè la dona avorte.
Vostés posen en cotó el metge que a les deu del matí.
.
.
, enrotlle'l bé amb cotó perquè.
.
.
, el metge que a les deu del matí té objecció de consciència una cosa boja, i a les cinc de la vesprada en la clínica privada ja no té objecció de consciència.
Vosté pose'ls en cotonet, bé, prou cotó, enrotlle'ls bé i pose'ls allí amb alcanfor.
.
.
Sí, sí, sí, sí, i això mire'm el Diari de Sessions i m'ho va contestar el senyor conseller, que l'objecció és conjuntural, conjuntural.
Escolte, conjuntural vol dir a les deu del matí és objector i a les cinc en la clínica privada del costat no és objector.
Jo tinc igual, és crematística ­com diu el meu company que està apuntant-me perquè jo quede bé­, és totalment crematística.
L'objecció de consciència.
.
.
, però jo com m'he d'oposar a l'objecció de consciència!
Que objecten tot el que vulguen, fins i tot asseure's en estos seients, a mi que més em dóna!
Però jo el que sí que vull és vindre ací i poder-me asseure.
No que vinga un i que diga: "Com jo faig objecció de consciència tu no t'asseus.
.
.
", ah, no, "i damunt jo cobre.
" El que fa objecció de consciència damunt cobra i l'altre resulta que no pot tindre el servei.

Això és el que jo explique en esta trona contínuament.
Objecció de consciència tota la que vosté vulga, tota, però si hi ha una persona que vol avortar en un hospital públic ha de poder avortar.
I vostés consenta-li a eixe metge, consenta-li que per la vesprada no tinga objecció de consciència i pel matí sí.

I li recorde, li trac del Diari de Sessions la resposta del senyor conseller que l'objecció de consciència és conjuntural.
Barbaritat més gran, jo és possible que no l'haja sentida.
Que una objecció de consciència siga conjuntural.
Això és massa.
.
.
, no dic més.

De les innombrables.
.
.
, això és el que li volia aclarir.
Ah, i l'altra cosa que li volia aclarir és que jo als metges no els toque.
El que toque és que n'hi ha poquets, i el que toque és que no n'hi han especialistes.
I ha d'haver un especialista que seguisca les persones d'Ardystil i que no les tire, "no, tu ves al metge d'atenció primària.
" Al metge d'atenció primària que és una meravella de metge, una meravella, però que si no té els mitjans no pot anar avant.
Això és el que jo els reprotxe.
No que el metge no estiga capacitat, que mosatros, les facultats espanyoles, jo sí que sé que produïxen ­i vosté en té un al costaet­, produïxen uns metges que saben molt i que estan molt ben preparats, i això ho saben els anglesos i els portuguesos, que estan ara contractant-los amb una enormitat de diners.
.
.
­bé, i vosté també, vosté també (rient-se)­, amb una enormitat de diners.

Jo no els toque i, a més, pense que, en efecte, és una gent molt, molt, molt ben preparada.
Però una gent molt, molt, molt ben preparada si no té mitjans s'ha de quedar amb el que pot fer.
I el que pot fer per a les seqüeles de la salut laboral no és massa, més que dir-li: "Bé, en fi, anem a vore.
.
.
".
Això és el que jo els reprotxe a vostés, això és el que els reprotxe.

Ja he acabat o no?

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

No, no, li queden 8 segons.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Mig segon?
Bé, tenia jo la tira més de coses com per exemple les construccions, que vostés alguna construcció estan fent.
Però què li pareix fer el segon hospital a cada comarca?
A cada comarca.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, moltes gràcies.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

De res, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

A manar.

El senyor Concepción.

 

**El senyor Concepción Moscardó:**

 

Señorías.

Senyora Llinares, mire vosté, torne a dir-li que estem en Pasqua.
Quan vosté vulga anirem de la maneta els dos a vore hospitals, i vora vosté una realitat distinta a la que vosté mos pinta, per dos raons fonamentals.
Mire ­faça cas, per Déu­, mire, vosté està dient que els metges, molt bé els metges de primària però que no n'hi han centres.
Vosté sap que en l'Ardystil n'hi han dos centres especials d'investigació, pneumòlegs en la investigació i en el plantejament i en el tractament de tots els malalts compromesos.
Ho sap o no ho sap?
És que vosté ho ignora i com ho ignora ve ací i ignorantment ho exposa.
No siga aixina.

L'objecció de consciència.
L'objecció de consciència, perdone vosté, però el que s'haurà de fer si n'hi ha o no n'hi ha objectors de consciència que vosté conega, que siga objector de consciència pel matí i no siga per la vesprada, denuncie'l, porte'l a la presó, porte'l a la presó.
El que en conega, el que en conega, està en la seua obligació.
Si jo m'entere jo seré el primer a portar-lo a la presó.
Si vosté s'entera, porte'l fins a la presó.
Jo dic que no n'hi han.
Vosté diu que sí que n'hi han.
Si diu que sí que n'hi han, denuncie'ls.
Denuncie'ls perquè té l'obligació de fer-ho.

Però jo el que li dic és que la sanitat pública posa tots els mitjans per a la interrupció voluntària de l'embaràs, i en aquells llocs en què no hi ha objecció de consciència on el metge diu que no és objector de consciència, se fa.
Sí senyora, perquè puc jurar-ho i he presenciat casos en què es fa.
I quan vosté vullga, vinga amb mi de la maneta i ho vorà.
Quan vosté vullga, vinga amb mi de la maneta i ho vorà, que li ho mostraré.

I per l'amor de Déu, no faça vosté una volta més el que fea quan era regidora de l'Ajuntament de la Vila, que escoltava a tot el món i enganyava a tot el món.
No faça vosté això amb els metges.
En la Vila escoltava a tot el món, però resoldre, no resolia res.
Això m'ho han contat a mi els de la Vila, que els conec igual que vosté.
I en els hospitals està fent la mateixa cosa: arriba, parla amb tot el món i l'únic que conclou és allò que vosté vol concloure.

Senyora Llinares, plantege, com diem en valencià, amb trellat els problemes, i amb trellat tindran solucions a eixos problemes.
Perquè este govern i esta conselleria estan molt preocupats i estan donant resultats més efectius, que vosté ha confirmat per Portugal i per Anglaterra, del que mos tenien acostumats dins de la sanitat.
La qualitat de la sanitat, és, com estàvem dient abans i reitere ara, de les principals en Espanya i de les principals en la comunitat europea.
Li ho dic i li ho dic amb coneixement de causa.

I li torne a dir el mateix envit.
Li he invitat a visitar els hospitals de la comunitat, i quan vullga li invite, que mos deixaran entrar, a visitar hospitals d'altres comunitats i d'altres països.

Moltes gràcies.
(Veus: "Muy bien") 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Continuem amb el Grup Mixt, l'il·lustre diputat senyor Peris.
Per a defendre les seues esmenes té un temps de tres minuts i dotze segons.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Bona vesprada.

Les esmenes del Grup Mixt al voltant de la Conselleria de Sanitat partixen d'un plantejament polític de considerar la sanitat privada com a, diguérem, subsidiària o complementària a la xarxa pública de sanitat.

Per tant, nosaltres entenem que els esforços de la sanitat haurien d'estar en el sector públic i a partir d'ahí completar, en el capítol d'inversions sobretot, el que considerem molt insuficient, que és la xarxa d'hospitals comarcals.
I en eixe sentit el grup ha presentat tota una sèrie de propostes d'inversions en nous hospitals comarcals que o bé són comarques que encara no tenen el primer hospital comarcal o bé comarques, com és el cas, per exemple, del Baix Vinalopó, de la Safor o de l'Alcoià, que necessitarien la construcció d'un nou hospital comarcal per intentar arribar a millorar en molt la ràtio llit/habitant o persona malalta, que tots sabem que encara és deficient en el conjunt del país, al costat de les mitjanes no dic ja europees, sinó de l'Estat mateix.
Estem sota, per baix, de la mitjana espanyola de nombre de llits hospitalaris per habitant.
Per exemple, aquests dies eixia una vegada més en la nostra comarca de què jo sóc veí i habitant que l'hospital de la Safor estos dies ha hagut de posar llits C, és a dir, el tercer llit en l'hospital per problemes de gent.

També entenem que seria important una inversió en què tots els centres d'atenció primària es dotaren de serveis de radiodiagnòstic i de laboratori per a analítiques, per tal també de millorar el temps que es diferix de fer la primera analítica, no dic de les urgents però sí de les ordinàries, i per tant, cada vegada se diferencia.
Per a fer-se, diguérem, una anàlisi de sang normal ja comença a ser un mes o més d'un mes el temps que se diferix la primera analítica d'una persona.

Nosaltres pensem que una de les assignatures també pendents que són insuficientment tractades en aquests pressupostos són la atenció a la promoció de la salut ambiental i d'alguna manera, diguérem, les noves malalties que genera el desenvolupament, i per tant, ahí fem una especial insistència que hi haguera d'alguna manera un pla valencià de preservació i de prevenció d'eixes noves malalties com podien ser les acústiques, les de per contaminacions atmosfèriques, per les radiacions electromagnètiques.
.
.
És a dir, hi ha tota una sèrie de noves malalties que porta el desenvolupament tecnològic que pensem que estan insuficientment abordades en el pressupost que es presenta de la Conselleria de Sanitat.

També caldria fer encara.
.
.
Jo ja sé que s'ha augmentat el nombre de Samu, però caldria continuant fent esforços en els Samu.
Per exemple, en les zones litorals turístiques, de vegades el Samu, que ja, diguérem, d'ordinari en hivern no hi ha prou per a atendre, i per això fem també alguna sèrie d'esmenes que en algunes zones turístiques estaria molt bé que hi haguera el segon Samu, perquè a més també sabem eixa qüestió geogràfica que moltes vegades les zones turístiques estan també diferides d'on estan els centres de població i tarda un poc.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
en arribar el Samu a.
.
.
(Inoïble)

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

La senyora Ribes té la paraula.

 

**La senyora Ribes Abel:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats, bona vesprada.

Jo voldria, en primer lloc, que les meues paraules serviren per a explicar-li per què són rebutjades les esmenes que vosté acaba de presentar, esmenes que, si em permet, agruparé en diversos blocs.

Aquelles que fan referència i que parlen de la salut ambiental i la laboral, sol·licita una sèrie d'estudis que en este moment ja estan fent-se, estan realitzant-se en eixes unitats laborals que hi han en algunes àrees de salut de la Comunitat Valenciana.

Parla també de l'eliminació d'aquelles línies que afecten als nous models de gestió.
Mire, senyor Peris, són models de gestió que estan plenament aprovats en la comunitat europea i en tota Espanya, i que són satisfactoris per a una àrea molt determinada d'esta població, per als ciutadans i ciutadanes de l'àrea 10 i que prompte seran una realitat en l'àrea d'al voltant de Torrevieja.

A més, vosté fa referència a les inversions, inversions que jo, permeta'm que li diga, me pareix que són un brindis al sol.
Mire, gestionar la sanitat és una cosa més complexa: s'han de fer estudis, s'ha de saber com s'organitza, s'ha de planificar la sanitat.
No se poden sol·licitar hospitals perquè sí, és a dir, s'ha de fer una planificació.
Hi ha un Pladis, hi ha un planejament perfecte en la Conselleria de Sanitat i que s'acabarà en l'any 2010, on es parla de quins hospitals, per què, quan, quina ocupació, quins elements són els més importants d'eixe hospital.
És molt més complex.

I sols ja per apuntar-li l'última, sol·licitava vosté el centre de salut de Xeraco, el centre de salut de Raval-Gandia, i he de comunicar-li que en la data de hui acaben de ser inaugurats pel conseller de Sanitat.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra) Jo pense que és una notícia de satisfacció per a tots els habitants de la comarca de la Safor.

Mire, per a finalitzar, senyor Peris, jo crec que les seues esmenes són asimètriques, són poc integradores, estan poc estudiades, són poc rigoroses i insolidàries.
Esta conselleria aposta per acabar el mapa sanitari, per acabar el Pla de salut, per una sanitat universal, integrada, amb eficàcia i amb eficiència, per tindre un pla d'humanització; en definitiva, senyor Peris, per implantar la qualitat i l'excel·lència.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, la il·lustre diputada María José Mendoza, la 2.
218 i les següents.
Señora Mendoza, tiene usted la palabra.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gracias, señor presidente.

Se retiran por parte de nuestro grupo parlamentario las enmiendas 2.
392, 2.
393, 2.
394 y 2.
404.
Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias a usted.
Tiene usted la palabra.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Realmente sorprende el discurso triunfalista de los diputados del Partido Popular que me han precedido en el uso de la palabra, porque con nuestras enmiendas pretendemos, al igual, me imagino, que los demás grupos de la oposición, mejorar la calidad de la atención sanitaria pública en el País Valenciano.
Nuestro objetivo es mantener de verdad, ahora y en el futuro, la universalidad de las prestaciones, la gratuidad de las mismas, con los actuales niveles de prestaciones, pero con una calidad creciente, introduciendo aquellas nuevas que permitan efectivamente disminuir las desigualdades, pero de manera efectiva, y además con un gasto socialmente sostenible; atajar la mala gestión de la Conselleria de Sanidad, parar las privatizaciones, esas privatizaciones que han encarecido la prestación y además han puesto en riesgo la calidad y la seguridad en la atención sanitaria que reciben los valencianos y las valencianas, y además, han introducido clarísimas desigualdades.

Hoy los valencianos y las valencianas se gastan más dinero de su bolsillo en atención sanitaria.
Si en el año 1996 del total del gasto sanitario el 20% era privado, ahora ya es el 30% privado, no de gestión privada con dinero público, sino de gasto privado de los valencianos y las valencianas.
Lo que ha crecido realmente, lo que nos ha acercado a Europa es el porcentaje de gasto privado, pero no de gasto público.
Y eso supone que al primer contratiempo económico o bien se colapsarán los servicios públicos o bien disminuirá la accesibilidad y, por tanto, la igualdad efectiva de los ciudadanos en relación a la atención sanitaria.

Mire, sus presupuestos han sido incapaces de incluir ni una sola nueva prestación.
Nosotros planteamos claramente en este bloque de enmiendas que se paralice la concesión administrativa de la gestión de la atención sanitaria en la comarca de la Ribera; que se reintegre la tecnología más avanzada al sistema público, porque excluirla del sistema público ha supuesto de una manera muy clara disminuir su calidad, su competitividad, despreciar a los profesionales del sistema público, y además, ha encarecido el servicio.

Ustedes han hecho lo que no haría ningún gobierno realmente liberal, y es monopolios localizados para algunos amigos, con mercados cautivos, que realmente tienen garantizados los clientes y los beneficios, y que si tienen pérdidas, como en el caso del hospital de Alzira, ustedes responden.
Ante el fracaso económico evidente del proyecto Alzira, ante el trato de favor inaceptable, porque además ha introducido claras desigualdades en la atención que reciben los ciudadanos de la Ribera y de otras comarcas, no podemos aceptar que se siga por la vía de la concesión administrativa para la prestación de un servicio público esencial como el sanitario.

Los fracasos han sido sistemáticos en el conjunto de Europa, desde el transporte ferroviario en Inglaterra pasando por los problemas en el suministro de electricidad en Francia y por la crítica clarísima y además una comisión al amparo de un gobierno conservador con la privatización de la televisión.
La inseguridad de las privatizaciones que el 11 de septiembre se pone clarísimamente de manifiesto.
Un estado adelgazado, un estado anoréxico, un estado que disminuye la responsabilidad de la prestación pública lo que hace es introducir sistemáticamente inseguridad, baja calidad y además aumenta las desigualdades y aumenta las situaciones de injusticia.

Pero además es que el presidente del Gobierno, José María Aznar, cuando viene a Valencia solo ha ido al hospital de Alzira.
¿Es que el resto de los hospitales no son públicos y no son valencianos?
¿Es que para el Partido Popular solo es valenciano aquello que ellos han construido y han inaugurado?
¿Es que su anuncio de dos hospitales hoy en la televisión, uno que no está pagado, que es el de Alzira, eso a qué corresponde?
Generalidad Valenciana, dos hospitales públicos; en el año 1995, 24 hospitales públicos funcionando.
¿Esos hospitales son de la Generalidad Valenciana?
¿Son de los valencianos?
¿Son públicos?
¿Son un servicio público?
¿No tienen calidad?
¿Cuál es el resultado de las encuestas de satisfacción en esos hospitales?
¿Por qué no hace la Conselleria de Sanidad por su cuenta una encuesta de satisfacción hospital por hospital, incluyendo Alcira, y en Alcira lo hace una empresa privada?

Podríamos seguir.
Porque ha habido un trato especial de favor.
Porque este año el fracaso de Alcira se come, por ejemplo, el 75% del presupuesto que tenía previsto para invertir realmente en el Hospital de Elda este año.
Y se come el 75% del presupuesto que tenían previsto para dotar a la Unidad de atención ambulatoria en Elche.

La verdad es que, además, y en este grupo de enmiendas, se incluyen aquellas referidas a políticas efectivas para controlar el gasto farmacéutico que nos permitirían situarnos al nivel del gasto de la media de las comunidades autónomas.
Y eso nos permitiría poner en marcha nuevas prestaciones como la atención bucodental, acabar aquellos hospitales que nunca se han construido y que no son más que proyectos.
Y esa contención del gasto farmacéutico es la que realmente han sido incapaces de garantizar desde su gestión.

Y es clarísimo que hasta el año 1995 no llegaba al 25% de lo gastado en Sanidad en gasto farmacéutico, con su gobierno llega al 30%.
Pero además es la comunidad autónoma que más gasta por ciudadano y año.
Y cada año crece por encima de las recomendaciones tanto del Ministerio de Sanidad como de las recomendaciones de la Unión Europea.
Eso supone que solo en el año 2000 se desvían 32.
000 millones de pesetas.
Con eso se podría haber construido la nueva Fe.

No seremos ambiciosos, hablemos de igualarlo, por ejemplo, a una comunidad como la catalana que tiene una población más envejecida que la valenciana, y además tiene tanto o más turismo que la valenciana.
Con ese ahorro ustedes podrían poner en marcha nuevos servicios.
Ustedes podrían haber hecho ya efectiva la ampliación del Hospital de Elda, o el de la Vila Joiosa, que hoy está colapsado y con unas condiciones de atención inaceptables.

Miren, ya no sirve esa mirada al pasado, porque el fracaso es en estos momentos de su gestión.
Y si nos referimos a la salud pública, si nos referimos a la salud pública, a pesar, a pesar, de que se ha invertido una cantidad inconmensurable de recursos públicos y privados para intentar atajar la epidemia de legionela de Alcoy, la realidad es que se ha convertido en una historia interminable.
Que en el año 2002 se ha multiplicado por tres la incidencia de legionela en la comarca respecto al 2001.
Entonces, evidentemente hemos mejorado respecto al año 2000, que había una incidencia de 129 casos por cien mil habitantes en l'Alcoià, pero en estos momentos hemos vuelto a empeorar de una manera muy clara.

Porque, claro, 129 casos por cien mil habitantes frente al 1'18 del conjunto del Estado.
Yo creo que debería hacer mirarse su política de salud pública.
Porque nunca, nunca, se ha atajado una epidemia solo con un decreto.
Nunca se ha hecho un diagnóstico de una epidemia, de qué es lo que pasa realmente en la comarca de Alcoy por un microbiólogo.
Es como si el especialista del corazón se pusiera a operar oídos.
Evidentemente sería un fracaso.
Y su comisión de expertos está compuesta por profesionales muy respetables, pero ninguno es experto, ninguno, en manejos de epidemias, ni de legionela ni de ningún tipo de epidemias.
Y esa es su gestión competente.

Miren, la realidad es que estamos igual.
Esto es el año 2000, el año del fracaso, que empeoró respecto a 1999, pero el problema está en los mismos meses.
¿Qué pasa en la comarca de Alcoy?
Este es el año 2001, en verde, que estaban muy contentos porque habían mejorado.
Pero este es el 2002, que hemos multiplicado por tres el problema.
Y no dicen qué es lo que infecta realmente las instalaciones de riesgo.
Porque ustedes han tirado napalm en la comarca, cerrar torres, limpiarlas hasta destrozar las instalaciones, etcétera, etcétera, pero pasa como pasaba en Vietnam, que los vietnamitas estaban dos metros bajo tierra, los americanos tiraban napalm, pero los vietnamitas volvían a salir.
Yo creo que no hay un ejemplo más gráfico que eso.

El problema de fondo no está identificado, no hay un diagnóstico.
Porque si en tres años tuvieran un diagnóstico de verdad de la situación.
.
.
No sabemos que pasa con el agua, no sabemos lo que pasa con el agua que abastece a las fábricas, etcétera, etcétera.

Industria textil hay en muchos sitios, torres de refrigeración por cientos de miles en muchas zonas industriales con clima parecido, temperatura parecida a la de la Comunidad Valenciana y a la comarca de l'Alcoià.
Ahí hay un problema específico que ustedes en su complejidad no han sido capaces de diagnosticar.
Y seguirán gastándose de manera ineficiente recursos públicos y seguramente.
.
.
hombre, a no ser que el napalm llegue hasta el centro de la tierra, seguramente este problema que se va manteniendo, y estos son los meses de.
.
.
las semanas, se va manteniendo un patrón epidémico que se va manteniendo, se va manteniendo.
.
.
pues no se habrá solucionado.

Pero además han tensionado el tejido productivo de la comarca, han puesto en riesgo la salud de las personas, porque ha fallecido gente, y además suelen crear alarma con sus propios mensajes: que si una legionela que muta, que si los biocidas se han hecho resistentes.
.
.
es decir, es un caso único, sinceramente, no sólo en el estado español, sino en Europa; entonces salen especialistas y dicen: "oiga, no cree alarma, haga un cultivo.
.
.
" es dudoso, ¿no?
, pero los científicos de alguna manera siempre somos así, no está descrito, no está descrito.

Sí, sí, señor Font de Mora, lo que ustedes negaban en el año 2000, y es que había una pequeña epidemia en el verano del 2000, negaron sistemáticamente que había un problema, y aquello, claro, con un microbiólogo que decía: "hombre, eso no es una epidemia, eso son casos aislados, la endemia de la comarca.
.
.
", patatín, patatán, pero resulta que hay una situación epidémica clarísima en la comarca de Alcoy.

La realidad es que en estos momentos este presupuesto carece de ofertas verídicas, razonables, a los ciudadanos valencianos.
Miren, desde Baleares, que acaba de recibir las competencias, gobierno socialista, pasando por Andalucía, que hace muchos años, Murcia, gobierno del Partido Popu-lar, Castilla y León, gobierno del Partido Popular, atención bucodental como objetivo de presupuesto y con dotación presupuestaria.
O sea, su despilfarro, su política despilfarradora, su no corrección de la política farmacéutica, su aplauso continuo a la ministra de Sanidad, que ha tenido que decir ahora que el pacto con Farmaindustria ha sido realmente un fracaso, y los consejeros socialistas ellos todos tan alarmistas antes de firmarse el pacto avisaban dónde y por qué estaban lo problemas y que iba a fracasar esa política farmacéutica, y en estos momentos desde el propio ministerio, del propio consejo interterritorial dice de manera muy clara que el gasto farmacéutico se ha comido al sistema nacional de salud y que el sistema nacional de salud tiene que hacerle frente y plantarle cara al gasto farmacéutico.

Ustedes hicieron una bandera de promesas de buena gestión, de contención del gasto público, y lo único que en estos momentos hemos acumulado es una deuda, y no cuantificada, porque solo a las clínicas privadas del plan de choque les deben 27 millones de euros, y aún no ha salido toda la deuda, sólo en farmacia han desviado en un solo año 32.
000 millones de pesetas.
Ese es el resultado de las promesas y de su política de gestión incompetente que hoy sufren los valencianos y las valencianas, porque ni tienen nuevas prestaciones ni tienen mejores y más servicios sanitarios.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

 

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

Torn en contra?
Té la paraula el senyor Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Lo que, desde luego, no deberían sufrir los valencianos es tener una oposición como la que hacen ustedes, señora Mendoza.
Desde luego, ahora ha incorporado al discurso del debate que se hizo en su momento sobre lo público y privado de la sanidad, ahora ha incorporado el discurso del miedo, el discurso de la legionela, y ahora el discurso del napalm.
Es la novedad.

Yo he cometido posiblemente el error de haberme leído todas sus enmiendas y haber preparado una argumentación.
Lo que ustedes han hecho realmente es maniqueo.
Han presentado 400 enmiendas para tener el tiempo suficiente para criticar al gobierno.
El contenido de las enmiendas a ustedes les trae exactamente sin cuidado.
Han dicho: "vamos a presentar cuantas más mejor, y así tendremos más tiempo en el Pleno y en la Comisión para criticar al gobierno",

Pues yo le voy a decir que haciendo una valoración de sus enmiendas yo, por buscar un calificativo global, las calificaría sobre todo, sobre todo, lo que más me ha llamado la atención, es que son profundamente contradictorias.
Porque en un sitio dicen una cosa y en otro dicen otra, y se contradicen incluso dentro de las mismas enmiendas unas con otras.

Resulta realmente llamativo que haya empleado bastante de su tiempo en hablar del gasto farmacéutico y en hablar del gasto farmacéutico, y yo recuerdo que en la presentación de los presupuestos ustedes insistieron, e insistieron mucho, en que se había presupuestado demasiado poco en farmacia, y luego plantean ustedes numerosas enmiendas que hacen que decaiga el gasto farmacéutico en 34 millones de euros.

Si el Partido Popular aprobara estas enmiendas, señora Mendoza, que ustedes presentan más de 160.
000 valencianos en este momento se quedarían sin medicamentos, 41.
000 pensionistas de la Comunidad Valenciana se quedarían sin medicamentos, y esa es una gran contradicción, porque ustedes no tienen ningún empacho en decir cada vez una cosa, les pasa también un poco como a su secretario general, señor Pla, que según con quién se reúne dice una cosa o dice otra, si se reúne con los empresarios les dice:"no, la gestión privada de los recursos públicos es bueno"; si se reúne con los sindicatos dice: "no, no hay que privatizar, el Partido Popular está privatizando".

Pero es que ustedes con sus enmiendas, con las enmiendas que usted plantea, que ustedes plantean en este debate, ponen una vez más en ridículo a su secretario general.
Cuando él está siguiendo las indicaciones del señor Maragall, porque en la comunidad catalana que a usted tanto le gusta sí que se admite la gestión privada de los recursos públicos, el señor Pla los defiende, ustedes presentan una batería de enmiendas muy numerosas en las cuales desmontan auténticamente la gestión privada de los recursos públicos.

Y esa contradicción es constante.
Por ejemplo, ustedes plantean enmiendas para quitar los cursos de formación sobre su humanización, y luego en otras enmiendas dicen que les preocupa la formación de los profesionales.
Es un texto absolutamente contradictorio.
Ustedes son además contradictorios con otros partidos socialistas, porque usted ha planteado numerosas iniciativas contra el plan de choque, numerosas iniciativas contra la Ley de ordenación sanitaria en ese texto de presupuestos, y usted tiene que saber que hace aproximadamente una semana en la Comunidad de Castilla-La Mancha se aprobó una ley que no es ni más ni menos que una copia del plan de choque que está puesto en marcha en la Comunidad Valenciana.
El gobierno del señor Bono puso en marcha una ley que se comprometía con los castellano-manchegos a que.
.
.
la única diferencia es que en la Comunidad Valenciana el plazo es de 90 días y en la Comunidad castellano-manchega el plazo es de 180 días, tienen que pasar 180 días para que un castellano-manchego sea atendido en un recurso privado si no es atendido en un recurso público, exactamente el doble del tiempo necesario en la Comunidad Valenciana.
Y otra comunidad que a usted le gusta mucho mirar, que es la comunidad andaluza, tiene aprobado también un decreto en este mismo sentido, pero con mayor gravedad, porque también además de reconocer 180 días para que se pueda utilizar un recurso privado para las personas que están esperando ser intervenidas en un hospital, además les dice que en el caso de que renuncien a este recurso salen de la lista de espera, algo que no ocurre en nuestra comunidad.
Eso son las realidades.

Y la realidad es ­porque a usted le gusta mucho hacer un discurso muy catastrofista­, la realidad es que la sanidad es la segunda conselleria mejor valorada por los valencianos según la última encuesta del CIS.
Esa es la realidad.

La realidad es que dentro de la sanidad la Comunidad Valenciana, según esa misma encuesta, es la que tiene la tercera mejor valoración de toda España.
Esa es la realidad.

La realidad es que este gobierno, el gobierno del Partido Popular, en la mitad de tiempo que ustedes han construido prácticamente el doble de centros de salud que ustedes.
La realidad es que usted, cuando habla de tantos hospitales que construyó el Partido Socialista, no tiene ningún problema en también contar los que se construyeron durante el franquismo, esos también se los engloban ustedes.
Pero la realidad.
.
.
­sí, sí, señora Mendoza­ la realidad es que.
.
.
vamos a ver, aquí hay una Fe y va a haber otra Fe.
Y ninguna de las dos Fe las van a hacer ustedes.
Ni hicieron la anterior, porque la hizo un régimen anterior, ni harán la nueva porque la va a hacer el Partido Popular.
Y en estos presupuestos ya hay presupuesto para que se desarrolle un nuevo hospital en nuestra comunidad.

La realidad es que se han hecho dos hospitales: el Hospital de la Ribera, al cual ustedes le tienen una manía absolutamente obsesiva, pero solamente a ustedes, y la realidad es que se ha hecho un hospital en La Plana.
La realidad es que se va a hacer un hospital en Torrevieja, un segundo hospital en Elche y se va a hacer una nueva Fe.
La realidad, señora Mendoza, es que se va a realizar una unidad integral ambulatoria en Elche.
La realidad es que se va a realizar una ampliación del Hospital de Denia, del Hospital de Elda, del Hospital de Villajoyosa, del Hospital Doctor Peset, del Hospital Cínico, del Arnau de Vilanova, del Hospital General, del Luis Alcañiz, de la Virgen de los Lirios de Alcoy, etcétera, etcétera, etcétera.

Y volviendo al Hospital de la Ribera, el cual usted le tiene una manía que yo, desde luego, calificaría de obsesiva, habría que recordarle que este hospital ha sido valorado muy positivamente por los usuarios de La Ribera.
A usted no le gusta, y a algunos de ustedes, porque me consta que sí que hay socialistas a quienes les gusta y que lo utilizan.
.
.
hay que recordar que el 95% de las personas que han utilizado el Hospital de La Ribera en caso de necesitarlo volverían a él.
Esa es la realidad.
Esta encuesta está hecha por una entidad que me imagino que no le merecerá ninguna duda de su solvencia y de lo bien que está realizada esta encuesta.
Esta misma encuesta dice que la valoración que hacen los usuarios es que la tecnología sanitaria es del 9'13 puntos y que la humanización de sus profesionales es del 8'88 puntos.
Estos son los atributos de este hospital, que merecen la mejor valoración.
Pero también le recuerdo, señora Mendoza, que en la clasificación que se hizo por una entidad, en Top 20, el Hospital de la Ribera fue calificado como el mejor hospital dentro de su categoría.
Esa es la realidad.

Usted ha vuelto a hablar otra vez del gasto farmacéutico.
El gasto farmacéutico, desde luego.
.
.
plantearse que no puede haber un incremento del gasto farmacéutico, cuando en una comunidad, afortunadamente, la expectativa de vida cada vez es mayor y cuando cada vez la cobertura sanitaria es mayor, y cuando estamos dando una cobertura sanitaria a otras personas que vienen de fuera y que me imagino que usted querrá que se la sigamos dando, es realmente.
.
.
yo creo que es prácticamente imposible.
Deberemos seguir hablando de incremento del gasto farmacéutico, pero la realidad es que nos estamos manejando en cifras que eran aproximadamente la mitad de cuando ustedes gobernaban.
No sé de dónde ha sacado usted que en algún año del gobierno del Partido Popular el incremento del gasto farmacéutico ha sido del 20%.
La realidad es que sí, en un año que gobernaban ustedes fue del 20%, y nosotros nos hemos movido en cifras rondando el 10%, y posiblemente este año nos quedaremos sobre esa cifra, o sea, aproximadamente la mitad de ustedes dando más servicio que ustedes.
(Remors) 

Y, desde luego, ya le digo, señorías, yo estaba pensando.
.
.
Sí, querían también un dato que a usted le gusta mucho, hacer una referencia de la sanidad de otras comunidades.
Y hay una que emplea usted mucho, que es la sanidad de Cataluña.
Pues en lo que se refiere al concepto de alta tecnología, tendré que decirle que la Comunidad Valenciana tiene, por ejemplo en tacs, por elegir un ejemplo, 14 unidades por millón de habitantes, cuando Andalucía tiene 9,4, Aragón tiene un 11, Castilla-La Mancha tiene 7,5 y Cataluña tiene solo un 11,3.
Y si hablamos de resonancias magnéticas el resultado es todavía más apabullante: Andalucía tiene un 2,1, Aragón tiene un 4,2, Castilla-La Mancha se quedaría en un 2,9 y Cataluña estaría en un 4,8.

Mire, señora Mendoza, en cuanto al plan de choque: en el año 1995, cuando llegó el gobierno del Partido Popular, se podría llenar el Mestalla con los valencianos que estaban esperando ser intervenidos en los hospitales de la red valenciana.
Esa es la realidad.

Y la realidad es que 160.
000 valencianos se han acogido libre y voluntariamente al plan de choque.
Pero no ha sido esta la única medida que ha puesto en marcha este gobierno para reducir las listas de espera.
La realidad es que las listas de espera se han reducido en la Comunidad Valenciana en un 78%.
Y esto ha sido poniendo en marcha los quirófanos por la tarde, que eso ustedes no lo hacían.
Pero además se ha hecho incrementando la actividad quirúrgica.
Y además se ha hecho buscando alternativas a la asistencia a través de unidades sin ingreso, a través de unidades de asistencia domiciliaria, etcétera, etcétera.

Y eso han sido cosas que se han conseguido con el gobierno del Partido Popular.
Y, desde luego, no es el discurso, ni mucho menos, de la satisfacción.
Pensamos, y estos presupuestos, desde luego, así lo piensan, que se puede seguir mejorando.
Estos presupuestos pretenden seguir mejorando la sanidad.
Pero desde luego sus enmiendas no pretenden seguir mejorando la sanidad, sus enmiendas, aparte de como le he dicho que son absolutamente contradictorias con ellas mismas, con su secretario general y con otros partidos socialistas, son unas enmiendas que lo único que pretenden es tener tiempo para intentar desde esta tribuna criticar al gobierno.

Ha hablado usted también de salud pública.
¿Pero cómo puede hablar usted de salud pública cuando en el año 1995, por ejemplo, de cobertura de cáncer de mama, en la Comunidad Valenciana solamente un 28% de las mujeres tenían cobertura de cáncer de mama?
Y cuando ahora, en este momento, estamos en el cien por cien.
¿Cómo puede hablar usted, por ejemplo, de vacunas, de vacunas de prevención, cuando en el año 1995 ustedes se gastaron solamente 600 millones de pesetas y en el año 2002 se han gastado 2.
300 millones de pesetas?

Esa es la política de realidades.
Esa es la política de marcarse unas prioridades y atender las prioridades de los ciudadanos.
Ustedes pueden insistir en el discurso público-privado, pueden insistir en el discurso del Hospital de la Ribera, y ahora este año ya con la novedad del napalm, pero la realidad es que la sanidad, y no es la opinión del diputado que les habla, es la opinión de la mayoría de los valencianos, funciona bien en la Comunidad Valenciana.
Insisto, según la encuesta del CIS, es la segunda conselleria mejor valorada en la Comunidad Valenciana.
Esa es la realidad, aunque a ustedes les pese.

Nada más y muchas gracias.
(Veus: "¡Muy bien!
")

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gracias, señora presidenta.

Efectivamente, usted necesitaba una grabación, no ha contestado al bloque de enmiendas que yo estaba defendiendo, ha contestado precisamente al tercer bloque de enmiendas de nuestro grupo, que es lo relacionado con las listas de espera.

Pero bueno, si usted está orgulloso ­el conseller de Sanidad ya no está- de ser la comunidad que más gasta por ciudadano y año, y que si gastara la media de lo que gasta el conjunto del Estado ahorraría solo en un año 25.
000 millones de pesetas.
.
.
y estamos hablando de comunidades autónomas como Cataluña, por ejemplo, con un nivel de envejecimiento de la población, de turismo.
.
.
El problema es que en este tema ustedes tienen esta vergüenza, que es la incapacidad de gestionar bien el recurso público, y esa es la realidad.

Ustedes gastan 36.
669 pesetas por ciudadano y año en farmacia, la media del Estado 30.
296, Andalucía financiando los medicamentos excluidos del medicamentazo, y financiando por ejemplo una nueva prestación farmacéutica como es la píldora del día siguiente, 29.
302, y yo, como soy prudente y tengo un cierto espíritu científico, comparo con Cataluña, con Navarra o con el País Vasco, que serían poblaciones incluso más envejecidas que la del País Valenciano, y en el caso de Cataluña y Andalucía con un turismo similar al del País Valenciano.
Esa es la realidad, esa es su vergüenza.

Y la segunda vergüenza es la mala gestión de salud pública, la mala gestión de salud pública.
Mire, voy a entrar en las listas de espera, aunque no era el tema de estas enmiendas.

Informe del Defensor del Pueblo.
La Conselleria de Sanidad es la que menos dato ha dado.
La Comunidad Valenciana está entre las tres que están peor en relación a las listas de espera.
La realidad de las listas de espera en enero del 2000, 24.
000 pacientes.
Y no teníamos en ese registro los pacientes del Hospital General de Valencia ni de los de San Juan de Alicante.

La realidad de las listas de espera en diciembre de 1994, resultado de una auditoria externa eran 24.
000 pacientes.
Entonces ¿dónde está la reducción?
¿Dónde está la reducción?
Excepto el problema que hubo específico en el año 1995 con la huelga.
Porque, por cierto, ustedes también tienen.
Pero un gobierno más democrático no impuso los mínimos que ustedes han impuesto.
Y, efectivamente, en alguna medida lo pagaron los ciudadanos.
Y esa es la diferencia.
Y las políticas diferenciales es que otros gobiernos socialistas, o en algún momento, por iniciativa de un conseller socialista, han puesto en marcha nuevas prestaciones, por ejemplo, la atención bucodental, gratuita hasta los 15 años.
Y ustedes, siendo la comunidad autónoma líder en España y en Europa, son los que menos prestaciones tienen.

Y claro que hay resonancias.
Hay muchas resonancias privadas.
Pero dígame usted un solo ejemplo, señor Clemente, de una empresa puntera que rompa su cadena tecnológica, dígame: IBM, la Ford, etcétera, etcétera.
Lo que pasa es que ustedes privatizan segmentos de la sanidad pública a la carta de las necesidades empresariales y no a la carta de las necesidades de los ciudadanos y de las ciudadanas valencianos.
Y esa es la realidad.

Y ustedes, en el tema de salud pública, tienen también alguna vergüenza, porque ya he enseñado clarísimamente el gráfico donde se ve que el problema se mantiene desde hace tres años.
Y además no se puede seguir haciendo esa política propagandística propia de un gobierno autoritario, por no decir fascista y totalitario (remors) basada en la mentira sistemática, que eso Goebbels lo hacía mejor que nadie, que recuerda donde la oposición no existe en los medios de comunicación públicos, sólo para machacarla, y eso lo paga la democracia.
Y ustedes están empobreciendo la democracia, están empobreciendo los valores.

Todo no se compra.
Pero ustedes están muy acostumbraditos a comprarlo todo.
Pero eso no es la política que beneficia a la mayoría de los valencianos y de las valencianas.
Porque su nivel de endeudamiento.
.
.
Ustedes ahora anuncian: el Ave, la nueva Fe.
.
.
¿Cuánto tiempo llevan anunciando el Ave y la nueva Fe?
Después de haber hecho solo dos hospitales públicos.
¡Cuánto tiempo!
De que han dejado de favorecer a los valencianos y a las valencianas, porque de cada 100 pesetas que tenían en el presupuesto para invertir y mejorar la sanidad pública ha dejado de gastarse 48.
¿En qué ha beneficiado la política del Partido Popular más allá de esa satisfacción básica que tienen los ciudadanos valencianos y los ciudadanos españoles en su conjunto, que tienen un 80% de satisfacción y quieren el sistema público?
Y los únicos que no quieren el sistema público, cuando se hace una encuesta como hay que hacerla resulta que son los más ricos, y de los más ricos los más jóvenes.
¿Por qué no privatizan los transplantes en La Fe?
¿Por qué no privatizan el tratamiento de los grandes quemados?
¿Por qué no privatizan el tratamiento de los parapléjicos, si es tan maravillosa y tan eficiente la gestión privada?
Pues resulta que es más la pública.

Yo le recordaba en un debate un artículo de Ernest Lluch que se titulaba "Costes crecientes, éxitos públicos" y comparaba clarísimamente que el nivel de cobertura y de calidad de las prestaciones en nuestro país era mayor que en Inglaterra después de haber sido sometida al azote de las privatizaciones, el coste estaba tres o cuatro puntos por encima de.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Mendoza, vaja finalitzant.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Acabe, senyora presidenta.
Me queden 35 segons.

Mire, el resultado, su mala gestión, la mentira sistemática, la propaganda inadecuada, repito, ha lesionado la democracia de este país y, además, ha dejado a los valencianos y a las valencianas sin aquello que realmente se merecían.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

Té la paraula, per a réplica, l'il·lustre diuputat senyor Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Señora Mendoza, una vez más llegaremos a la conclusión de que todos estamos equivocados menos usted.
Todos los gobiernos de comunidades autónomas están desarrollando una adecuada política sanitaria y frente a todas esas posturas tenemos en la Comunidad Valenciana a la señora Mendoza.

Yo lamento que usted, ante la falta de argumentos, recurra al insulto.
La verdad es que lamento mucho que usted se atreva a decir en esta tribuna que este gobierno es antidemocrático y que incluso nos llame un "gobierno fascista".
Yo, desde luego, entiendo que cuando uno no tiene nada que decir tiene que recurrir o al insulto o tiene que recurrir, como le gusta sobre todo a usted, porque ya no me voy a referir a su grupo porque creo realmente que en su grupo no piensan afortunadamente todos como usted, tiene que recurrir al insulto, a la descalificación, a la falsedad.
.
.
y a la pataleta.
(Remors)

Pero es que realmente ustedes, usted, insiste en decir que cuando ustedes estaban hicieron tantas cosas.
Este era un debate de presupuestos.
Era un debate de presupuestos, pero, evidentemente, el grupo enmendante es el que marca la pauta y usted, desde luego, ha preferido que no sea un debate de presupuestos.

Ha querido plantearse un debate de política general sobre la sanidad, realmente con muy pocos argumentos.
Y realmente es que el discurso que usted está empleando, señora Mendoza, está absolutamente descalificado.
Es un discurso que.
.
.
insistir en este momento en la sanidad pública, que vamos a privatizar.
.
.
no sé qué ha dicho ¿los transplantes?
¿Que vamos a privatizar los transplantes?
Con eso ¿qué se pretende?
¿Provocar una crispación y que se supone que el Grupo Parlamentario Popular ­en este caso, yo- tendría que continuar en esa línea en la cual usted se encuentra más cómoda de falta de argumentos?
Pues no.

Ustedes realizaron una política de maquetas, realizaron una política de inventos, una política que en algún momento posiblemente consiguieran engañar a los ciudadanos, pero yo creo que ya se les ha visto el plumero a los que piensan y actúan como usted.
Aquí ha habido una política de realidades, una política de realidades en la asistencia primaria, una política de realidades en la asistencia especializada, una política de realidades en salud.

¡Es que se pueden poner tantos ejemplos!
Hablemos de los Samu, por ejemplo.
En el año 1995, señora Mendoza, ¿cuántos Samu había en la Comunidad Valenciana?
Solamente había dos.
En este momento hay 36.
El año que viene habrá 40.
Somos la comunidad ­ahora diré esto y usted dirá que eso es autobombo, pero es que es una realidad­, somos la comunidad que tiene mejor cobertura de Samu de todas las comunidades de España.
Y ese es el hecho, ese es el hecho que a usted le molesta.
Y frente a eso, pues podría realizar unas aportaciones, unas enmiendas, intentando mejorar eso.
Pero negar lo evidente no tiene sentido.
Y usted insiste en ese discurso.
Todos estamos equivocados menos usted.

Y yo le digo, señora Mendoza, ni ustedes hicieron el antiguo hospital de la fe, ni ustedes harán el nuevo hospital de La Fe, lo hará el gobierno del Partido Popular, aunque usted lo lamente, y aunque usted lo lamente, señora Mendoza, le insisto que una encuesta, que me imagino que le merecerá las garantías, o a lo mejor, según el resultado, le merecen las garantías y según no, la encuesta del CIS considera buena o muy buena la gestión de la sanidad en la Comunidad Valenciana.
Y eso es un hecho.
Y es la tercera comunidad mejor valorada de toda España, bastante por delante de su amada Cataluña, de Andalucía, de Castilla-La Mancha y de Extremadura.
Esa es la realidad.

Y la realidad es que los valencianos consideran que en nuestra comunidad es la segunda conselleria ­o segunda preocupación­ que dice que ha mejorado en la Comunidad Valenciana, la segunda que más ha mejorado en la Comunidad Valenciana, según la opinión de los valencianos y según la encuesta del CIS, es la sanidad.

Y esos son los hechos del gobierno del Partido Popular.
Y esos son los hechos que intentan respaldar estos presupuestos, y esos son los hechos que nosotros esperamos que con sus aportaciones ustedes intentaran mejorar.
Usted, una vez más, ha preferido entrar en el discurso del miedo, en el discurso que yo lamento mucho, en el discurso del insulto y en el de las descalificaciones, en el cual lo lamento mucho pero no voy a entrar, y desde luego ahora ya ha incorporado al discurso ya, al discurso de la legionela y el discurso del napalm.

Como se suele decir, por los hechos los juzgarán.
Nada más y muchas gracias.
(Remors.
Alguns aplaudiments)

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Correspon la defensa del segon bloc del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Briñas, que defensarà les esmenes de la 2.
424 a 430.
, 2.
432 a 439, 2.
444 a 47, 2.
471, 72, 2.
502, 3, 6, 7, 2.
526 a 2.
541, 2.
573 i 74.

 

**El senyor Briñas López:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Clemente, no se equivoque.
Cuando la portavoz del Partido Socialista habla está totalmente respaldada, no se equivoque usted, ¿eh?
, no se equivoque, no piense que lo que dice es nada personal.
(Veus) Exactamente, sí señor.
Si es eso lo que usted quiere que yo diga, efectivamente es así.
Pero que sepa que todo lo que dice la portavoz en política sanitaria estamos totalmente de acuerdo con ella.

Señoras y señores diputados, la mayoría de las enmiendas que voy a defender son para recordarles sus compromisos con los ciudadanos que en su programa electoral presentaron ustedes en las últimas elecciones, donde prometían más y mejores servicios para los ciudadanos de esta comunidad.
Y me voy a centrar en la provincia de Alicante, que es donde principalmente están afectadas estas enmiendas.
(Remors)

Empezamos por la atención primaria.
Ustedes vienen diciendo en los debates de presupuestos en los últimos años.
.
.
(Remors.
Pausa)

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Briñas López:**

 

Decía que en los últimos años en las enmiendas a los presupuestos vienen diciendo ustedes que van a acabar y van a hacer todo el mapa sanitario del año 1993.
Lo vienen repitiendo continuamente y en Alicante nos encontramos con áreas de salud, como el Área 19 que corresponde a Elche, o el Área de Alicante que corresponde al Área 18, que la cobertura, con el nuevo sistema de atención primaria, está en el 61,8 para Elche y en el 63,6 para Alicante.
(Remors)

Estos datos, señor Clemente.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.
.
.

 

**El senyor Briñas López:**

 

.
.
.
no nos los inventamos nosotros.
Estos datos están en la última memoria del Comité Económico y Social, donde demuestra que estas áreas están por cubrir en el 40% con el nuevo sistema de atención primaria, el 40%.
Eso supone solamente para el área 18 y el área 19 que 200.
000 ciudadanos están sin el nuevo modelo.
Eso es lo que ustedes llaman mejorar el sistema sanitario.
Y lo que decía una compañera suya, que todo su empeño es acabar el mapa sanitario.
Pues que sepan que el área 18 y el área 19, solamente esas dos áreas, les faltan por cubrir 200.
000 ciudadanos con el nuevo sistema de atención primaria.

Y lo que es más grave es que 20.
000 niños de más de 7 años de esta provincia de Alicante no tienen atención pediátrica, porque los ambulatorios del antiguo modelo no tienen la cobertura de atención primaria.
(Remors) Y a esto le llaman ustedes dar más calidad en la sanidad de esta comunidad, así la entienden ustedes.

Ya sé que las cifran son tozudas, pero esto es lo que demuestra cómo está la atención primaria en la provincia de Alicante.
Y ahora, que ya lo han dicho antes, me dirán ustedes, porque seguro que me lo dicen, que han hecho no sé cuántos centros de salud, que se han invertido no sé cuánto dinero, pero la realidad es la que yo les estoy diciendo, porque está demostrado con los datos que da el Comité Eco-nómico y Social.

Y por mucho que quieran contarnos cuentos chinos esto es lo que sufren los ciudadanos de esta comunidad.
Y el mapa sanitario, que se tenía que haber terminado hace unos años, según ustedes, después de ocho años de gobierno sigue con la cobertura que les comentaba anteriormente.

Por otra parte, sería conveniente que en los centros de salud ubicados en pueblos que se encuentran a cierta distancia de los servicios de radiología se les instale una radiología básica, y como ejemplo tenemos el Centro de Salud de Altea, que tienen que desplazarse los ciudadanos para una simple radiología hasta el Hospital de Villajoyosa.
Yo creo que eso, cuando ustedes dicen que están dando una buena calidad, eso demuestra que no es así.

Y en atención especializada el tema es mucho más grava, porque ustedes están vendiendo que hacen más hospitales, que ponen no sé cuántas camas ­decía el otro día el señor Camps-, no sé cuántas miles de camas van a hacer, pero la realidad es distinta y los datos les decía que son tozudos, y estos datos que les voy a dar están sacados de la memoria de hospitales y de la página web de la conselleria.

Miren, en el año 1995, cuando dejamos de gobernar los socialistas, había 2.
951 camas en hospitales públicos en la provincia de Alicante, con una media de 2'28 camas por mil habitantes.
Ahora, en estos momentos, hay 2.
863 camas.
No hay ningún área que supere las dos camas excepto el Área 18, que antes tenía 5 y ahora solamente pasa un poquito de 3 camas por 1.
000 habitantes.

Esta es la política que han marcado ustedes en la sanidad pública de esta comunidad: 88 camas menos, y el índice de camas ha bajado medio punto con respecto a la comunidad, y tenemos la mitad de camas por mil habitantes que el resto de España.
Eso es lo bueno que ustedes hacen para los ciudadanos en sanidad en esta comunidad.

Nuestras enmiendas también recogen la puesta en marcha de unidades de hemodiálisis en los hospitales de San Vicente del Raspeig y en San Juan, de Alicante, porque ustedes saben que los servicios de hemodiálisis que se dan en los hospitales públicos están mucho mejor cualificados que lo que se hace en los conciertos, además que evitaríamos que los ciudadanos tuvieran que desplazarse a los centros concertados teniendo hospitales públicos mucho más cerca.

Y por último, no podría pasar de plantear lo que ustedes tienen en su mano ahora mismo.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Briñas, acabe.
.
.

 

**El senyor Briñas López:**

 

­Enseguida termino, señora presidenta.
­ .
.
.
que es el tema de los diabéticos.
Ustedes deben recoger las propuestas que les hacemos en las enmiendas y, sobre todo, sabiendo que tenemos en esta comunidad al mejor científico, uno de los mejores del mundo, y el único que en España puede hacer aclaramientos en los transplantes de islotes pancreáticos, el doctor Bernat, no le frenen como le han frenado en las investigaciones con células madre, y denle la oportunidad de que los diabéticos puedan y tengan la oportunidad.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Briñas.
.
.

 

**El senyor Briñas López:**

 

.
.
.
de tener ese transplante de islote, porque, señor Clemente.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

.
.
.
ja ha acabat.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon de la trona) Moltes gràcies, senyor Briñas.

Té la paraula el senyor clemente per el torn en contra.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Existen muchas muchas diferencias, señor Briñas, entre ustedes y nosotros.
Desde luego, ustedes piensan que las promesas electorales son para no cumplirlas, son solamente para la campaña electoral, y nosotros pensamos que las promesas electorales, los compromisos que se tienen con los valencianos hay que cumplirlos.
Desde luego, veo que ustedes tienen dos varas de medir.
, A mí me gustaría ver en una especie de pantalla imaginaria lo que hubiera ocurrido si el que aquí les habla hubiera subido a esta tribuna y les hubiera hecho a ustedes como grupo una referencia como la que ha hecho su portavoz.
Me imagino que hubieran montado ustedes la batalla de San Quintín.
Y yo creo que con toda la razón.
Pero es que lo que no puede ser es que ustedes puedan hacer todo tipo de descalificaciones y puedan hacer todo tipo de insultos y nos puedan decir lo que quieran, y nosotros, por los motivos que sean, creo que es obvio cual es el motivo, no entremos en ese juego.
Desde luego, yo no voy a entrar en ese juego.
Pero lamento mucho, y la verdad es que me ha sorprendido que usted sí entrara en ese juego y mantuviera una afirmación que yo, desde luego, considero lamentable.
Porque estoy absolutamente convencido de que en esta Cámara no hay ningún fascista.
Por lo menos, en este lado de la Cámara.

Y, desde luego, entrando ya, si quiere usted que entremos, en el contenido de las enmiendas, que yo pienso que sería interesante, porque es realmente lo que se supone que hemos venido a debatir aquí, querría corregirle, porque ha planteado usted numerosas enmiendas, de la 2.
424 a 2.
439, donde pienso que hay un error importante, donde plantea usted una inversión que no puede adscribirse al capítulo VI, porque no pueden ser beneficiarios de los centros de salud los ayuntamientos.
Lo que se hace con los ayuntamientos, que usted lo sabe, es a través del programa Pac, que tengan el programa de adecuación de consultorios, pero lógicamente los ayuntamientos ceden el suelo para que la conselleria construya los centros de salud, y la propiedad de esos centros de salud pertenece a la conselleria.

Ha hablado usted también, plantea también una serie de enmiendas donde se le puede decir que, desde luego, existe ­me refiero al 2.
471 y siguientes­, que existe una unidad que funciona fenomenal en La Fe de transplante de hígado biliopancrático, que pensamos que es una alternativa muy interesante.
Plantea usted realmente una serie de enmiendas, y entre ellas me llama la atención, por ejemplo, una que pide un Samu en una comarca determinada.
Me imagino que existirá algún motivo político para hacerlo, pero evidentemente me gustaría resaltar una vez más que nuestra comunidad es una comunidad pionera en España en cobertura por Samu.
En este momento tenemos 34 Samu en la comunidad, cuando en el año 1995 solamente teníamos dos.
O sea, estamos en un ratio de aproximadamente 1 por cada 100.
000 habitantes.
Pero es que este año que empieza tendremos 4 más, con lo cual conseguiremos llegar a 40.

En cuanto a la atención sociosanitaria, de la cual usted también ha hablado, y de la salud mental, le puedo decir que existen distintos programas puestos en marcha, pero mejor que programas, que evidentemente son muy importantes, yo le voy a hablar de recursos.
Hay cuatro hospitales de media y larga estancia, hay 18 unidades de hospitalización a domicilio y 11 unidades de corta estancia en este momento.
En ejecución hay un hospital de media estancia, y atención a crónicos, que contará con 248 camas, y está previsto que un centro sociosanitario, donde está La Fe, de 260 nuevas camas.

En cuanto a centros de salud.
.
.
bueno, no quisiera que quedara un tema que pienso que es importante que conozcan los ciudadanos de nuestra comunidad, como es el tema de la investigación.

La Conselleria de Sanidad va a realizar un espectacular esfuerzo en la investigación, en la construcción y en la adecuación de centros de investigación en nuestra comunidad.
Tres grandes centros se van a realizar en la Comunidad Valenciana, algunos ya han empezado sus obras.
Un centro de biomedicina y transplantes de órganos y tejidos, que contará con un presupuesto de 36 millones de euros, un centro de investigación oftalmológica, con un presupuesto de 7 millones de euros, y un centro de prevención y promoción de la salud pública, que cuenta con un presupuesto de 28 millones de euros.

En cuanto a los centros de salud, ya ha dicho usted lo que le iba a decir.
No quiero que sea un discurso que suene en absoluto a triunfalista, al contrario, pienso que es un discurso que resulta absolutamente realista.
Y luego a continuación le diré los centros de salud que están presupuestados para el año 2003.
Entonces, no es que pensamos que el mapa sanitario está cubierto en su totalidad.
Ustedes, una vez más, hicieron el mapa, pero se olvidaron de hacer el resto del mapa, o sea, no colocar ni siquiera la primera piedra, que una vez colocada la primera ya no colocaban ninguna más.

Pero la realidad es que en el año 1995 ustedes habían hecho 64 centros de salud, porque había 76 más, hasta 140, que procedían de la transferencia del Insalud.
En menos tiempo, el gobierno del Partido Popular ha hecho 90 centros de salud.
Centros de atención primaria, 806.
230 de salud más 576 consultorios.
Inversión, del 88 al 95, 77 millones de euros.
Del 95 al 2002, 242 millones de euros.
Inversión en Pac, 227 millones de euros, etcétera, etcétera.

Pero para que no crea usted que nos sentimos satisfechos, no creo que tenga tiempo suficiente para decirle todos los centros de salud que están presupuestados en el presupuesto de este año de la Conselleria de Sanidad.
Está la ampliación del Centro de Salud de Burjassot II, la ampliación del Centro de Salud de Guardamar del Segura, de Oropesa del Mar, de San Juan de Alicante, de Vall d'Uixó, de Calpe, de La Nucia, reforma del Centro de Salud de Valencia, de Castellón, de Alicante, de Rocafort, Centro de Salud en Valencia-Benicalap, Novelda, Bañeres en Alicante, Consultorio auxiliar en Orihuela III Playa, en Pobla Larga, Benidorm III La Cala, Gata de Gorgos, construcción de consultorio auxiliar de Borriol, construcción Centro de Salud de Torrente II, Onteniente San Rafael, Enguera, Pedralba, Alicante-Parque Lo Morant, Elx-Doctor Sapena, Pedreguer, Villena, Castellón-Grao, Elx-Centro, San Vicente del Raspeig, Pinoso, Valencia-Campanar, Betxí, La Torre, Arquitecto Tolsá, San Isidro, Malvarrosa, Villafranca del Cid, Altet, Torrevieja, La Mata, Jalón, Sax, Sedaví, Utiel, Tavernes Blanques, etcétera, etcétera, etcétera.

Esas son las realidades, insisto, y aunque a ustedes les duela, de este gobierno.
Y las realidades de este presupuesto.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Clemente, vaja finalitzant.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Ya he terminado.
Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Per a réplica, té la paraula el senyor Briñas.

 

**El senyor Briñas López:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Clemente, la verdad es que se ha liado ¿eh?
Se ha liado un montón en la contestación.
Porque en salud mental yo no he dicho absolutamente nada.
Pero bueno, es normal.
Tantas cosas hacen mal que una más.
.
.
no pasa nada.
La verdad, y los datos son así de crudos, es que hay 500.
000 ciudadanos en esta comunidad sin centros de salud; que en la provincia de Alicante hay 250.
000 ciudadanos sin centro de salud, y que 20.
000 niños no tienen pediatra por tener más de siete años y no poder ser atendidos en centros de salud.
Esa es la verdad.
Y a usted no le gustará, supongo, porque si le gustara sería ya mucho más grave.
Pero esa es la realidad.
Y no me diga los centros que tienen presupuestados porque no hace falta que los enumere, con que hubiera dicho que son 54 de los cuales repiten 41, pues así de fácil es, repiten 41.

Y explíqueme usted ahora el centro de salud que pusieron el año 1999, el año 2000 y el año 2001, centro de salud de Campoamor para Alicante con una cobertura para 35.
000 ciudadanos de Alicante, que por arte de birlibirloque ha desaparecido.
Explíquemelo, explíqueme eso.
Porque son 35.
000 ciudadanos que siguen estando en una situación diferente del resto.
Son ciudadanos de segunda.
(Remors) Y no me diga cuántos centros han hecho, que ya sé que han tenido que hacer, y se lo decía en la Comisión: nosotros, en la mitad de tiempo, los mismos centros, los mismos, digan ustedes lo que quieran, los mismos, 91.
Los mismos centros que han hecho ustedes en ocho años.

Pero claro, si desde el año 1995 hasta ahora han dejado de invertir 65.
000 millones de pesetas, 65.
000 millones de pesetas.
¿Cuántos centros podrían haber hecho?
No estarían repetidos, como repiten años tras año, claro que no.
Estaría el mapa sanitario terminado.
Porque usted ha dicho: "ustedes hicieron el mapa sanitario, pero no lo terminaron".
Evidentemente que no.
El mapa sanitario es del año 1993.
Si ustedes en ocho años han hecho 90 centros, no querrá que terminemos todo el mapa sanitario en dos años, evidentemente que no.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Briñas, vaja finalitzant.

 

**El senyor Briñas López:**

 

Pero la realidad es así de cruda, (remors) así de cruda.
Y ustedes, lo que no hacen es invertir en sanidad pública.
Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Briñas.

Té la paraula per a réplica el senyor Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Muy brevemente, señor Briñas.
La verdad es que ustedes insisten.
.
.
pero me ha llamado la atención cuando ha dicho usted que en la mitad de tiempo que nosotros hicieron el doble de centros de salud.
Desde luego, el tiempo que ustedes estuvieron gobernando se le ha hecho corto.
De momento.
Ustedes gobernaron más, insisto, de momento, que el que ha gobernado el Partido Popular.
Probablemente esa tendencia se va a invertir pronto.
Pero, desde luego, las cifras son las que son.
Y las cifras realmente entiendo que son muy duras para ustedes, pero pienso que podrían coger otro discurso que no fuera ese discurso.

Porque además es que no solamente podemos hablar de centros de salud, de 90 centros de salud, de dos nuevos hospitales, con camas individuales, podemos haber mejorado muchísimo los hospitales comarcales, podemos hablar de pasar de dos Samu a 36, podemos hablar de pasar de una cobertura de cáncer de mama del 28 al 100%, podemos hablar de alta tecnología, podemos hablar de lo que ustedes quieran.
En sanidad, como en el resto de las parcelas del gobierno, podemos hablar de lo que ustedes quieran.
Y es que ustedes realmente insisten en ese discurso, en el discurso de todo está mal.
Podrían ustedes ser más positivos e ir al discurso de decir: podemos mejorar.
Nosotros pensamos que podemos mejorar.
Lamentablemente no podemos contar con ustedes para mejorar.
Sería preferible, sería posiblemente más democrático.
Ustedes prefieren encerrarse en el discurso de la descalificación.

Podemos hablar de lo que ustedes quieran.
Podemos hablar de la actividad quirúrgica.
Podemos hablar de las intervenciones quirúrgicas, porque además en el año 1995 y en el año 2001 subieron el 70%.
Podemos hablar de la cirugía mayor ambulatoria que subió de 1995 al 2001 en un 1.
828%.
Podemos hablar de lo que ustedes quieran.
De sanidad y de lo que quieran.
Pero la realidad es la que es.
Y la realidad es que para el Grupo Parlamentario Popular, pero también para la inmensa mayoría de los ciudadanos de nuestra comunidad, la sanidad ha mejorado desde que gobierna este partido.
Y esa es la realidad.
Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Defensa de les esmenes del Grup Parlamentari Socialista ­Progressistes, tercer bloc de l'il·lustre diputada senyora Mendoza.
Defensa les esmenes 2.
440 a 43, 48 a 70, 73 a 2.
501, 2504, 5, 2.
508 a 2.
525, 2.
542 a 72, 2.
575 a 2.
621.
Té la paraula la senyora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gracias, señora presidenta.

Hay un desorden absoluto en el debate, porque, bueno, va pasando de aquellos temas que le interesa, pero no responde a las enmiendas que hemos planteado.

Señor Clemente, nuestras propuestas son en positivo y clarísimas, medidas concretas para la contención del gasto farmacéutico, medidas concretas para invertir en nuevos servicios, y además cuánto cuesta y de dónde sacamos el dinero, con absoluta prudencia y sentido de la realidad.
12 millones de euros.
En la desviación sistemática de gasto farmacéutico, yo creo que está clarísimamente eludiendo el debate y obviando la respuesta a nuestras propuestas.

Y en este bloque de enmiendas nosotros lo que planteamos es ya hacer efectiva la inversión en la ampliación del Hospital de Elda, la inversión en el Hospital de Elche, la inversión en el nuevo centro de especialidades de Elche.
En las cantidades que ustedes mismos habían previsto en el año 2002 para invertir en el 2003.

Y volviendo al tema de las listas de espera, a mí me resulta sorprendente que el informe del Defensor del Pueblo mienta.
Y lo que ha evidenciado es que ustedes ya no pueden seguir engañando a todo el mundo todo el tiempo.
Su única preocupación ha sido presentar mejores estadísticas.
Y los esfuerzos.
.
.
Porque lo único que necesitaban decir, "hemos reducido la lista de espera en un 78%", pues tenían que enmascarar, disfrazar, sustraer los datos, secuestrar la información a los ciudadanos, y además en algunas ocasiones mentir descaradamente.

Porque los programas de tarde se inician en el año 1993, y hay intervenciones de tarde en el sistema sanitario público, y no tenemos tiempo para dar todas las cifras, pero además la realidad es que en estos momentos hay una lista de espera, por ejemplo, en radioterapia en el Hospital San Juan de Alicante de tres meses y medio, hay tiempo de espera de tres meses y medio.

Entonces ¿de qué estamos hablando?
Hay más de un año para hacerse un Tac en el Hospital de la Vega Baja.
Ocho meses en el Centro de Especialidades de Monteolivete para ver los resultados de una primera visita de oftalmología.
Y esa es la realidad.
Lo que pasa es que si las cifras eran tan apabullantes y tan favorables ¿por qué no se las dan al Defensor del Pueblo?
Esa pregunta es bien simple.
Y la respuesta es clarísima: porque no dicen la verdad.
No la han dicho nunca en este tema.

Nosotros sí hemos planteado llegar a un acuerdo para políticas efectivas de control de los tiempos de espera.
Con un coste razonable para el sistema público.

Lo que usted dice que se copian en Andalucía es lo siguiente.
.
.
-que es mentira- el plan de choque, lo que hacen en Andalucía para reducir listas de espera es otra cosa absolutamente diferente: 1.
500 profesionales de la sanidad pública, durante un año y pocos meses, organizados en 83 equipos móviles de cirugía se han desplazado los fines de semana para operar por toda la geografía andaluza.
Y han realizado en año y medio 15.
000 intervenciones.
Y eso ha generado un gasto para el servicio andaluz de salud de 7 millones de euros.
Por cierto, que es la segunda institución más valorada según la encuesta del CIS por los andaluces.
El servicio andaluz de salud.
Y eso está publicado.

Si se hubieran realizado con el plan de choque, el coste de esas mismas operaciones hubiera sido de 10.
650.
000 euros.
Las cifras están ahí.
Lo que ustedes se han gastado en el plan de choque y lo que cuesta determinada optimización del recurso público.
Pero además nosotros de manera clarísima siempre hemos considerado el sistema privado como complementario, como complementario y no como sustitutivo, y con las debidas garantías de calidad.

Porque usted debería saber que en una clínica de Alicante, que interviene en el plan de choque, de cada 100 mujeres que se operan 18 tienen que ser reintervenidas en la sanidad pública.
Y eso se llama mala utilización del presupuesto público, y además ponen en riesgo la salud y la vida en algunas ocasiones de las personas, porque es someterlas a un doble riesgo quirúrgico.
Y eso es así y está en la memoria de un hospital del sistema público.

Nosotros lo que planteábamos es un compromiso claro de que al menos el 50% de las consultas de especialista se atendieran en 15 días, evidentemente cuando no son urgentes o no demorables.
Y que hubiera una semana máximo para acceder a una analítica o a una radiología simple desde la atención primaria.

Y la realidad es que usted llame, coja el listado de centros de salud y llame a los centros de salud del área 8, Torrente, y del área 5, y solo para la visita del médico de familia hay demoras de 5 y 7 días.
Entonces, no tiene nada que ver.
.
.
Pónganse a trabajar de verdad, no a buscar oportunidades de negocio, sino ponerse a trabajar para mejorar los tiempos de espera que soportan los valencianos y las valencianas.

Y no es lo mismo, porque además van a ser la última comunidad autónoma.
Es que a mí antes me hacía gracia.
Hablaba de Aragón y de Extremadura, que acaban de recibir las competencias y que en todo caso en estos últimos años la gestión ha sido Insalud y del Partido Popular.
Entonces ¿de qué está hablando?
¿Por qué necesita sistemáticamente recurrir a argumentos absolutamente falaces y demagógicos?
¿De qué está hablando?
No tiene nada que aportar.

Y evidentemente nosotros apreciamos, estimamos y sabemos que los valencianos y las valencianas estiman especialmente el sistema sanitario público y además lo necesitan, y solo hay una cierta degradación, una cierta inseguridad, pero que corresponde clarísimamente a la disminución de la inversión.
Y frente a su plan de humanización, hoy La Fe es un hospital obsoleto desde el punto de vista arquitectónico.
Y ustedes harán La Fe, pero yo tengo clarísimo, ¿eh?
, ustedes dicen que harán La Fe, pero La Fe es una realidad virtual todavía.
Y ustedes saben perfectamente que va a ser otro gobierno, o no van a ser ustedes los que paguen la nueva Fe.
Y esa es la realidad.

Porque usted ha hablado de proyectos de futuro, pero su activo son dos hospitales públicos.
Uno que no está pagado y que ha supuesto reducción de dinero para inversión en los propios hospitales públicos.

Y en segundo lugar, entre el año 88 y el año 92 se construyen 5 hospitales de distrito nuevos, 5 hospitales de distrito nuevos y 90 centros de salud.
Y estamos hablando de un periodo de cuatro años.
Y estamos hablando que en el año 82.
.
.
porque usted no se olvide de cuál era la realidad de los servicios públicos sanitarios, sociales, educativos, en este país en el año 1982, cuando inicia un gobierno socialista.
.
.
Yo sí que me acuerdo de las habitaciones de seis, de cuatro y de ocho camas cuando era estudiante en el año, por ejemplo, 1972, al año 1978 que estudié medicina, me acuerdo perfectamente de las habitaciones del Hospital Clínico y del Hospital Provincial.
Y del antiguo Sanjurjo, ahora llamado Doctor Peset.

Y yo he dicho claramente que ese mecanismo de propaganda, ese mecanismo de propaganda es claramente propio de un gobierno autoritario y fascista.
No le he dicho a usted que fuera fascista.
Es propio.
Está descrito.
Es la propaganda goebbeliana: una mentira mil veces repetida se convierte en una verdad, un machaqueo sistemático de la oposición que tiene voz ni réplica donde tiene que tenerla, que es donde los ciudadanos pueden oirle, por ejemplo, en la televisión pública, eso es absolutamente autoritario y goebbeliano.

Y además, las cosas son como son y son así.
La mayoría de los valencianos no ven un solo debate, no pueden ver un debate de estas Cortes, no lo pueden ver en la televisión pública, porque el acceso a internet sigue siendo minoritario, y esa es la realidad.

La verdad es que después de ocho años ya casi de gobierno sigue pendiente la ampliación del Hospital de Denia, de Elda, de La Vila, la nueva Fe, la remodelación de la actual.
Y hoy son los valencianos los que están sufriendo las consecuencias.
Precisamente comentaba el diputado Briñas lo que han dejado de invertir que tenían presupuestado, que eran 65.
000 millones de pesetas.
Han dejado de invertir 48 de cada 100 pesetas que tenían presupuestadas.
Y lo han hecho precisamente por la gestión incompetente, inadecuada, improcedente, oscura, beneficiadora de intereses privados poco claros, que es el caso del Hospital de Alcira y el caso de las resonancias magnéticas y el caso de las relaciones con algunas clínicas que intervienen en el plan de choque.

Y en relación a las políticas efectivas, porque a mi me ha sorprendido que alardeara del tema de salud mental.
.
.
porque, mire, en el año 1995 en las unidades de salud mental trabajaban 159 psiquiatras.
El informe que ha hecho recientemente el grupo de psiquiatras para el síndic de greuges en unidades de salud mental hay 159'9 psiquiatras, porque están algunos compartidos con más de.
.
.
Y esa es la realidad, esa es la realidad.

Unidades de salud mental había 57 unidades funcionando en el año 1995.
Yo no digo que fueran suficientes, pero había 57.
Y en estos momentos hay 62.
O sea, ¿qué han hecho en ocho años de gobierno?
Si era la gran carencia, si a ustedes lo que les correspondía.
.
.
Y cuando hablamos de las unidades de cáncer de mama yo creo que es un poco escandaloso, porque es una de las primeras comunidades autónomas que decide poner en marcha el diagnóstico precoz de cáncer de mama en época socialista.
Pero yo no voy a volver más al pasado, porque ustedes mismos se descalifican, ustedes mismos se descalifican.
Porque no consideran propios aquellos hospitales y yo he hablado de 24 hospitales no hechos por los socialistas, he hablado de 24 hospitales públicos desde el año 1995.
Y su anuncio habla de dos hospitales públicos y 90 centros de salud, y en el año 1995 había ya 137 centros de salud funcionando, y 137 y 90 son 227, que es lo que hay ahora.
Pero la sanidad valenciana y la Generalitat valenciana no tiene 90 centros de salud, tienen 227, y de aquellos 137 centros de salud se beneficiaron 2.
750.
000 valencianos.
Y de esos 90 ­y son datos del informe del CIS­ y de esos 90 se han beneficiado 750.
000, y esa es la realidad aplastante de las cifras.
Y en todos estos años ni las personas mayores que usted hablaba, ni los enfermos mentales, ni los enfermos terminales se han visto beneficiados por políticas efectivas que realmente garantizaran una mejora de las condiciones de la atención.

Y solo le he dado de momento las cifras de psiquiatras que estaban atendiendo las unidades de salud mental.
Y eran 159 en el año 1995, y en el año 2002 son 159'9.
Entonces ¿dónde ha habido el incremento de recursos para atender a los pacientes mentales, dónde?
Dígamelo, dígamelo, de verdad.

Y por último, la cuestión de terminales, yo insisto, yo creo que las políticas, lo que caracteriza realmente una sociedad democrática es cuando es capaz de priorizar políticas para aquellas personas, para aquellos colectivos que no son capaces ya de defender sus propios derechos.
Y por eso me refería a los enfermos mentales, a los terminales, a los mayores con dependencia, a los enfermos de alzheimer.
Y eso es lo que da la medida de una sociedad realmente democrática y solidaria.

Y su apuesta en estos ocho años de gobierno no ha sido por incrementar los recursos.
Cuando había mucho hecho en muchas cosas: en hospitales, en centros de salud.
.
.
Tenían algunas cosas adicionales que hacer.
Y ese nivel de satisfacción que parece que tienen los valencianos por la sanidad pública.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Mendoza, acabe.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Acabo ya, me quedan 18 segundos.

Ese nivel de satisfacción ya lo tenían en el año 1996.
Entonces, no falseemos la realidad.
Nada más y muchas gracias, señora presidenta por su atención conmigo.

 

**La senyora presidenta:**

 

Muchas gracias señora Mendoza.

Té la paraula per el torn en contra el senyor Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Lo primero, señora Mendoza, volver a lamentar que insista usted en el discurso del insulto.
Yo, desde luego, ¿qué quiere que le diga?
A mí me parece realmente que usted tiene un discurso marxista absolutamente desfasado.
La veo de un leninismo trasnochado.
Insiste en un discurso donde usted y solamente usted es la poseedora de la verdad, y no admite que exista ninguna otra opinión que sea lo más mínimo diferente, que sea en algo diferente que la suya.
Creo realmente que esa circunstancia que usted tiene de estar tan convencida de que es, sin ningún tipo de fisura, la que tiene toda la verdad y absolutamente la verdad, creo que le hace realmente ­se lo digo con toda sinceridad y con todo respeto­ creo que de alguna manera tiene usted un importante déficit democrático.
Yo creo que en democracia hay que escuchar a los demás y, sobre todo, hay que respetar las opiniones diferentes.
No vamos a pensar todos igual, evidentemente pensamos distinto.
Pero yo pienso que el respeto a las opiniones diferentes es lo que define a las personas y también, por supuesto, lo que define a los políticos.
Yo, desde luego, ya le digo, lamento que usted entre en ese discurso, y ya suponía que no iba a rectificar, pero que encima insista en el discurso del insulto la verdad es que lo lamento.
No lo esperaba de usted.

Me ha dicho, entre otras lindezas, me ha dicho mentiroso refiriéndose a uno de sus modelos a seguir, el modelo sanitario andaluz.
Nosotros pensamos que el modelo sanitario de la Comunidad Valenciana es un buen modelo y en eso pensamos seguir trabajando.
El decreto del gobierno de la Junta de Andalucía 219/2001 dice en el artículo 3: "Plazo máximo de intervención quirúrgica.
Las intervenciones quirúrgicas que se precisen para la atención de los procedimientos se realizarán en un plazo no superior a 280 días naturales".
Dice a continuación: "Pérdida de garantías.
Quedará sin efecto la garantía de respuesta en el plazo que se haya establecido para su intervención si el paciente, una vez requerido para la misma, y de forma fehaciente, no utilizara la citación correspondiente".
El gobierno de Castilla-La Mancha, que parece ser que goza de menos simpatías, el día 10, y leo de forma literal, aprobó que "a partir del año que viene cualquier paciente de Castilla-La Mancha que supere los plazos de espera que exija la Ley de garantías de la atención sanitaria especializada, podrá acudir a un centro privado bajo la financiación del gobierno regional".
Esos son los hechos.

Y estos son otros hechos más recientes.
Como a ustedes tanto les gustan los recortes de periódico, el señor Pla propone construir 10.
000 plazas geriátricas siguiendo el modelo de gestión privada del Partido Popular.

Desde luego, lo que me ha llamado la atención es que usted ha hecho una afirmación, y constará en el Diario de Sesiones, que ha dicho usted: "El sistema privado es complementario del público".
Es la primera vez que le oigo esa afirmación.
Pero veo que como usted no rectifica y sigue diciendo que sí con la cabeza, una cosa es que sea complementario y otra cosa es que sea subsidiario.
Usted ha dicho exactamente complementario, que a mí me parece que es una clara contradicción con lo que está defendiendo durante todo este tiempo.

En cuanto a la salud mental, la verdad es que.
.
.
que usted salga a ponerse medallas sobre la salud mental, ustedes que tanto daño hicieron a los enfermos mentales en esta comunidad, y fuera de ella usted recordará los tiempos en que era progresista hablar de la anti psiquiatría, en que había que decir que los enfermos mentales donde mejor estaban era en la calle, y donde ustedes de manera absolutamente irresponsable los pusieron en la calle sin crear ningún recurso alternativo.
Usted se acordará de que pusieron en un grave problema de seguridad a los enfermos mentales, en un grave problema de atención a los enfermos mentales, y en un gravísimo problema y una gran angustia para las familias de estos enfermos mentales.

A las cifras que usted ha dado me remito, señora Mendoza.
Hasta Franco hizo más centros de salud que ustedes.
Ustedes lo que pasa es que llegaron aquí a la Comu-nidad Valenciana, vieron el cartel de ambulatorio y dijeron "bueno, esto lo cambiamos y hacemos un centro de salud".
Dejaron la misma estructura que había, quitaron el cartel de "ambulatorio", pusieron el cartel de "centro de salud" y luego vienen y dicen: "Hemos hecho tantos centros de salud".
Bueno, si a ustedes les parece que eso realmente es eficaz y con eso piensan que engañan a alguien.
.
.

Bien, esta es la evolución del gasto farmacéutico desde que gobierna el Partido Popular.
Y yo le insisto, señora Mendoza: en ningún momento llega al 20%.
A pesar de que la cobertura que se está dando y las atención que se está dando es mucho mejor.
Y que los medicamentos que se dan son mejores y también, por lo tanto, más caros.

Me ha hecho gracia que usted hiciera referencia a la encuesta del CIS en Andalucía.
¡Cómo, no, una vez más usted pone los ojos hacia Andalucía!
Me imagino que si se cree usted la encuesta del CIS en Andalucía se creerá la encuesta del CIS en la Comunidad Valenciana.
¿O es que la encuesta del CIS es válida en Andalucía y no es válida en la Comunidad Valenciana?
Pues como a nosotros no nos preocupa en absoluto lo que diga la encuesta del CIS en la comunidad andaluza, nos alegra muchísimo que por fin usted reconozca que la encuesta del CIS en la Comunidad Valenciana dice que la sanidad es la segunda mejor valorada por los valencianos en nuestra comunidad, y que la sanidad es también la segunda que más ha mejorado entre todas las distintas: educación, desempleo, etcétera, etcétera, entre todas las políticas que se está realizando desde la Generalitat.

La realidad es, según esta misma encuesta, que la Comunidad Valenciana por detrás de Navarra y el País Vasco, es la que tiene mejor valoración, según esta encuesta, en la sanidad.

Y usted me ha dicho también, me ha hablado de que si Aragón tenía las transferencias muy pronto, y que por eso la alta tecnología.
.
.
Bueno, que las transferencias las tuviera más pronto o más tarde podía también tener.
.
.
haber hecho una inversión en alta tecnología, pero bueno, me da lo mismo, es que me da lo mismo, puede usted coger la comunidad autónoma que usted quiera, le invito a que usted me diga la que quiera, Andalucía, Aragón, Asturias, Canarias, Cantabria, Castilla-La Mancha, Cataluña, Extre-madura, País Vasco, todas, absolutamente todas, está por debajo de la Comunidad Valenciana en alta tecnología.
Tenemos la mejor alta tecnología de España, y eso realmente creo que es algo para sentirse orgullosos.
Y queremos que siga mejorando la alta tecnología, los centros de salud, la asistencia primaria, la especializada, y queremos que siga mejorando, y por eso este gobierno invierte más que ningún otro gobierno anterior en sanidad.
Porque en un gobierno se ven las prioridades donde se ponen las pesetas, no donde se ponen los discursos.
Porque ustedes ponían los discursos, pero se olvidaban de poner los dineros.
Y esa es la realidad.
Este gobierno prioriza la política social, y dentro de la política social sanidad es fundamental.
Y por eso prioriza el presupuesto de sanidad.

Y si quisiéramos hablar de otra realidad más, de lo que es la actividad quirúrgica, y ustedes planteaban una serie de enmiendas, y si no hablamos del plan de choque que a ustedes les produce tanta visceralidad y les produce tanta repulsión, aunque ­insisto- otras comunidades autónomas gobernadas por el Partido Socialista, diga usted lo que quiera, están aplicando medidas menos ambiciosas pero sí semejantes, le insisto, la actividad quirúrgica por las tardes, que la puso en marcha el Partido Popular, de intervenciones quirúrgicas se realizaron desde marzo de 1997 hasta finales del año pasado 107.
000 exploraciones 323.
000, consultas externas 187.
000, intervenciones quirúrgicas programadas en el año 1995 122.
000, en el 2001 208.
000, un incremento del 70%; actividad de cirugía mayor ambulatoria, año 1995 2.
157, año 2001 41.
585, incremento 1.
828%.
O sea, que no solamente se trata de eso, lo que hablamos antes de asistencia socio-sanitaria, por supuesto que tenemos que seguir mejorando, tenemos un déficit muy importante que ustedes nos dejaron, y evidentemente vamos a seguir mejorando, por eso se está haciendo la rehabilitación del Doctor Peset, que contará 250 nuevas camas, y por eso la antigua Fe se va a convertir, entre otras cosas, en un centro socio-sanitario con 240 camas.
Y seguiremos haciendo más.
Porque afortunadamente la población en la Comunidad Valenciana envejece en el sentido de que la expectativa de vida es cada vez mayor.

Y podemos hablar de lo que usted quiera, porque hay otro tema del que ustedes han planteado numerosas enmiendas pero luego aquí no han querido desarrollarlo, podíamos hablar perfectamente de la inmigración, que a ustedes tanto les preocupa de boquilla, pero que en los hechos no hicieron ustedes absolutamente nada.
Este gobierno, al que usted califica tan a la derecha, es el gobierno que con los hechos se ha preocupado por esas personas que son más desfavorecidas, por esas personas que vienen en las peores condiciones a nuestra comunidad.
Y es el gobierno que les ha dado educación, que les ha dado asistencia sanitaria, que les ha dado una asistencia de calidad, una asistencia gratuita para todos los inmigrantes en nuestra comunidad, ha sido el primer gobierno de comunidad autónoma de todos los signos políticos que ha dado asistencia sanitaria a los inmigrantes, el primer gobierno que ha dado una tarjeta solidaria a los inmigrantes.
Esa es la realidad.

Esa es la realidad de acompañar el discurso con los hechos.
Esa es la realidad de acompañar las políticas con los presupuestos, el compromiso de priorizar y decir qué es lo importante para los ciudadanos.
¿Sanidad es importante?
Pues entonces es donde el gobierno del Partido Popular realiza un esfuerzo importante, en la sanidad en nuestra comunidad.

Nada más y mucha gracias.
(Alguns aplaudiments i veus: "¡Muy bien!
")

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Té la paraula per a réplica la senyora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Clemente, yo que le tengo un cierto respeto y le escucho y le contesto con argumentos.
.
.
bueno, realmente me sorprende.
Se está convirtiendo en la sonrisa del régimen, como Solís, pero es incapaz de establecer un debate, un debate real, un debate político.

Mire, cuando aparece de verdad, cuando se plantea hacer una cosa que son los centros de salud con equipos multidisciplinales, con médicos de cabecera que atienden durante siete horas, eso es una decisión del año 1986 y que se consolida con la Ley General de Sanidad.
Y aquí las transferencias son en 1989.
Entonces, efectivamente, fue una apuesta socialista la reforma de la atención primaria.
De más dedicación de los médicos, pediatras hasta los 14 años, equipos multidisciplinares, rehabilitación en los centros de salud, odontología preventiva en los centros de salud, centros de planificación familiar, etcétera, etcétera.

Pero no vamos a hablar del pasado, porque nosotros hemos propuesto cosas nuevas encima de la mesa, medidas efectivas para controlar el gasto público de manera adecuada.
Y lo que no se puede hacer es gastar mucho más en sanidad para dar menos y de peor calidad.
¡Es que han pasado ocho años!
¿Usted de qué está hablando?
¿Usted sabe lo que decía el documento del año 1995 de su partido en la Conferencia de Sanidad?
Que los centros de salud eran una cosa ideológica del Partido Socialista, y que iban a reconvertir ­porque eran ideológicas­ los centros de salud en centros de especialidades.
O sea, que ustedes no entendían nada que la utilización eficiente del dinero público es que la atención primaria sea resolutiva, sea de calidad, atiendan el día, y lo que nos encontramos ahora es 5 y 7 días de espera para ser atendido en el área 8, por ejemplo, y en el área 5 en Valencia.
Y esa es la realidad.

Y lo que nosotros estamos hablando es de aquello que hay que mejorar, porque aquí no estamos para alabar al gobierno, aquí estamos para hablar de aquello que les preocupa a los valencianos y de aquello de lo que nos debemos ocupar los que representamos a los valencianos.
Y de aquellos problemas que no están resueltos.
No vamos a alabarles porque nos parece bien que se haga un nuevo Hospital La Fe, que seguramente eso tendría ya que estar hecho en estos ocho años, porque dos hospitales de distrito frente a cinco, ¿eh?
, en momentos de mayores dificultades económicas.
.
.
Yo no voy a seguir defendiendo a los gobiernos socialistas, yo voy a hablar del futuro.

Pero mire, yo creo que es un poco vergonzoso y vergonzante.
.
.
porque ¿usted qué quería?
¿La violación sistemática de los derechos humanos con los psiquiátricos como estaban en los años 70?
El terrible caso del psiquiátrico de Valencia.
¿A usted le parece que las personas con un problema de salud mental tienen que estar en un sitio donde se les ducha por la mañana, no les ducha nadie, unos a otros, con agua fría, a pozales, como estaban en el psiquiátrico Padre Jofré?
Por supuesto, los que pagaban no tenían esa atención, y eso es verdad y de eso hay documentos, esto es el documento de una revista del año.
.
.
­en fin, luego le dejaré la fotocopia­ del año setenta y poco, y hay una película, y eso es cierto, eso es cierto, y aquí hay una entrevista con el ministro Lluch, cuando habla de la apuesta, a través de la Ley general de sanidad de incluir la atención a la salud mental como un derecho y en el sistema público, y eso se hace, por primera vez en este país en el año 1986, con la Ley general de sanidad.

Entonces, ¿de qué estamos hablando?
¡Claro que los recursos eran insuficientes, claro que sí!
Lo que no era aceptable era la violación sistemática de los derechos humanos, no es aceptable.
Y lo que le digo es que después de ocho años, había 159 psiquiatras en unidades de salud mental y ahora hay 159,9, y, si no, me demuestra lo contrario.

Efectivamente, las personas, aunque tengan una en-fermedad mental, tienen que estar tratadas y, mayoritariamente, excepto en algunos momentos, tienen que poder vivir en libertad como el resto de las personas, ¡como el resto de las personas!
, y tienen que respetarse sus derechos como personas, y, efectivamente, hacen falta unidades residenciales de estancia media, pero ¡claro que había que hacer la reforma psiquiátrica en los años setenta!
, lo que pasa es que nosotros llegamos tarde, llegamos muy tarde.

Claro que en una reforma de esas características, cuando el tipo de atención violaba sistemáticamente los derechos humanos, tuvo problemas a revisar, pero aquí estamos hablando de por qué se hicieron las cosas, de lo que hay que hacer y de lo que hay que seguir haciendo.
Entonces, no diga que los socialistas tiraron los enfermos mentales a la calle, no diga eso, porque si usted prefiere el modelo del régimen de Franco ­que algunos ya tienen claro que eso del "régimen de Franco" es una sutileza, era un régimen claramente fascista.
.
.
­, le parece adecuada la manera de tratar a los enfermos psiquiátricos, pues, entonces, venga aquí y lo defiende.

Y, además, tampoco es cierto que se invierta más ahora, ¿eh?
No tengo más tiempo, pero mire, desde el año 1989 al año 1992, aumenta el presupuesto en sanidad un 71% en esta comunidad: del 1989 al 1992, en los cinco primeros años de transferencias autonómicas; y además, el gasto en farmacia solo era.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Mendoza, vaja finalitzant.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
de un 25% y no de un 30%, como es su caso.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

Té la paraula per a rèplica el senyor Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Desde luego, señora Mendoza, no creo que yo sea, como usted dice, la sonrisa del régimen, no me parezco en nada, ni física ni ideológicamente en nada al señor Solís.
Pero, desde luego, lo que me tiene cada vez más preocupado es que la veo a usted cada vez más parecida a la viuda de Mao, en una alocada revolución cultural yo creo que desde luego trajo muchos más males que bienes a China.

Desde luego, una cosa, señora Mendoza, es reformar la psiquiatría y otra cosa creo que es, muy diferente, y, desde luego, muy peligrosa, el haber cerrado los psiquiátricos, como ustedes lo hicieron, sin haber creado ninguna otra alternativa, ni para los pacientes, ni para sus familias.
Un hecho, entre tantos otros, lamentable que se produjo, y usted lo recordará, es que hubo dos enfermos que estaban en la planta séptima del Hospital Clínico, que como entonces había que tener libertad y no se podía poner ningún impedimento en las ventanas, saltaron, y desgraciadamente fallecieron.
Eso fue una de las consecuencias de esa política que en aquel momento se consideraba progresista, y que, desde luego, trajo en este tema, y desgraciadamente en muchos otros, bastantes más inconvenientes que ventajas.
(Remors)

¡Qué barbaridad!
Desde luego, el señor Martín Quirós es un diputado admirable, para mí es un ejemplo a seguir.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Vicente, no tiene la palabra, por favor, señor Vicente, no puede dirigirse al orador en una conversación.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

No, no, vamos.
.
.
Es decir.
.
.

La senyora presidenta:

 

Continue, senyor Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.
Pero, bueno, aprovecho la ocasión para decir que realmente el señor Quirós, creo que para mí y para otros diputados de mi grupo es un referente estupendo y un magnífico compañero.

Desde luego, yo pienso que han perdido ustedes, una vez más, la oportunidad de hacer aportaciones positivas a un presupuesto que, evidentemente, es bueno, pero que podía haber sido mejorable.
Desde luego, ustedes han preferido encerrarse una vez más en el discurso de la negación, porque sí, de acuerdo, han presentado 400 enmiendas más o menos concretas.
.
.
, realmente, muchas enmiendas son de cortar y pegar, porque lo que hacen es cambiar de un objetivo ponerlo en otro sitio, o de una problemática y ponerla en otro sitio, o sea que, realmente, tampoco es que haya sido un trabajo tan exhaustivo, pero, en fin, lo que sí han perdido, evidentemente, la oportunidad es de luego discutir sobre esas enmiendas, porque me parece que todas sus señorías son testigos, señora Mendoza, de que aquí, desgraciadamente ustedes han querido hablar de todo menos de enmiendas.

Han pretendido, una vez más, utilizar el debate de presupuestos para criticar una buena gestión, una gestión, por supuesto, mejorable, la gestión de la Conselleria de Sanidad, la gestión del gobierno del Partido Popular.
Ustedes han preferido encerrarse en unas enmiendas que, como ya le he dicho al principio, son unas enmiendas absolutamente contradictorias, absolutamente contradictorias consigo mismo, absolutamente contradictorias con el resto de los partidos socialistas de España, absolutamente contradictorias con su propio secretario general y, realmente, es que es un discurso que solamente en sanidad existe en la Comunidad Valen-ciana, ese discurso del napalm que ha preferido utilizar usted hoy, ese discurso incendiario que prefiere utilizar usted en sus intervenciones creo que es lo que los valencianos no esperan de ustedes, pero yo, desde luego, no soy quien para decirles a ustedes lo que tienen que hacer.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, pregue silenci.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Desde luego, a nosotros nos favorece muchísimo que ustedes continúen en esa línea.
Nosotros pensamos y, desde luego, vamos a seguir trabajando, el Gobierno va a seguir trabajando para seguir mejorando.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

.
.
.
la sanidad en nuestra comunidad y, desde luego, el grupo parlamentario va a seguir apoyándole.
De todas formas, realmente, lo lamento, pero no son ustedes una alternativa desde el punto de vista sanitario ni desde ningún otro en esta comunidad.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Finalitzat el debat de les esmenes de la secció 10, passem a les esmenes de la secció 11, Indústria, comerç i energia.

En primer lloc, les esmenes del Grup Mixt.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Peris, de la 2.
631 a 2.
643.

 

 

Secció 11, Indústria, comerç i energia

 

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Per dir la veritat, quan vaig presentar l'esmena 2.
642 pensava que no seria tan important per al conseller d'Indústria, perquè, efectivamente, jo no tenia ni idea que s'armaria tanta polèmica amb els centres d'innovació comercial, no en tenia ni idea, i, per tant, aquesta esmena.
.
.
Jo pense que ell i jo l'hauríem de votar, no sé si algú més, per a recolzar una idea positiva que ha tingut la Conselleria d'Indústria i Comerç, rara avis, que és fomentar els centres d'innovació comercial, sobretot dels xicotets i mitjans comerciants valencians, que en les tres províncies, nosaltres pensem que hi ha algun mercat de xicotet i mitjà comerç altament molt important, com és el cas de les comarques centrals i, en particular, la ciutat de Gandia, que, a més, ha donat moltes bones mostres d'innovació comercial, que ara està essent qüestionat i pressionat per la gran patronal, com sempre, que no vol perdre poder, i, per tant, aquesta esmena.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci, per favor.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
jo crec que és una esmena important per donar suport a un iniciativa.

Després, sobretot, nosaltres notem a faltar el pla d'energia solar de la Comunitat Valenciana, el pla valencià de soterrament de les línies de distribució d'energia elèctrica, l'acabament del pla de restauració mediambiental de les explotacions mineres, l'acabament d'eixe pla, i pensem que dintre d'eixe pla caldria fer un estudi, que la Conselleria d'Indústria fera un estudi d'eixes instal·lacions i de la possibilitat de la generació, de la creació d'una ecotaxa a eixes indústries extractives, per a després la restauració ambiental i socioeconòmica d'eixes comarques de l'interior que, després, quan s'acaben eixes indústries mineres.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Peris, vaja finalitzant.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
semblaran el paisatge lunar de l'interior que, efectivament, eixes empreses que estan extraent les plusvàlues haurien de pagar mitjançant eixa ecotaxa.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula la senyora Canales.

 

**La senyora Canales Martínez-Pinna:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Peris, respecto a los centros de innovación comercial, precisan una masa crítica que rentabilice su mantenimiento y permita el desarrollo de líneas de investigación altamente especializadas.
Por ello, al menos en la fase inicial, se proyecta la creación de un centro en cada una de las capitales de la Comunidad Valenciana, que previsiblemente tendrá un funcionamiento descentralizado y dará servicio al conjunto del comercio de nuestro territorio.

Respecto al resto de las enmiendas presentadas, podríamos agruparlas en tres bloques.
En el primero, enclavaríamos todas aquellas en las que se pide un aumento de la dotación presupuestaria.
No vamos a aceptar estas enmiendas, pues la cantidad asignada es suficiente para atender las inversiones y su finalidad.
Además, la disminución que se pretende mermaría tanto la línea de financiación como haría imposible el cumplimiento de los objetivos previstos en ella, pues, además, el capítulo II de gastos funcionamiento, está ajustado para dar cobertura a los gastos corrientes, sin olvidar que estas líneas cuentan con una dotación suficiente para cubrir los costes previstos.

En un segundo bloque nos encontramos con aquellas en las que el propósito de las mismas se encuentra implícito en el objetivo y la línea de actuación definidas, y estas actuaciones se comprenden ya en un horizonte temporal medio, por lo que no podemos aceptar en ningún caso algo que ya se está realizando o que está en proyecto para su ejecución.

En un tercer bloque incluiríamos todas aquellas que no son competencia de esta conselleria, sino que el contenido de las mismas es competencia de la Agencia Valenciana de la Energía, por lo que no procede su inclusión.
También, recordarle, y por último, que ya existe el programa valenciano de energías renovables, en las que se incluyen algunas de estas actuaciones.

Y para finalizar, decirle que estamos encantados de que vea que tanto la conselleria como el Gobierno en general funcionen de maravilla, puesto que han sido muy pocas las enmiendas que ha presentado, y eso quiere decir que está de acuerdo con todas nuestras líneas de actuación.

Muchas gracias.
(Protestes i aplaudiments)

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Canales.

Esmenes del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes a la secció 11, de la 2.
645 a la 2.
680.
Té la paraula el senyor Pérez.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Ja comença a nivell d'indústria a resultar una mica complicat el tema de fer esmenes, perquè independentment de la seua bondat o no, suposant que siguen acceptades, ho són posteriorment, després s'apliquen, però mai són votades a favor, i valga com a exemple el fet de les torres de refrigeració d'Alcoi o bé de totes les indústries que d'alguna manera s'han vist afectades pel tema de la legionel·la.
Nosaltres vam presentar eixa esmena en els pressupostos per al 2001.
i va ser tombada per estes Corts, per la majoria del Partit Popular adduint que eixe no era el camí adequat i, és més, mos va dir, en cas que ho siga, que s'ho paguen ells, que s'ho paguen els empresaris que per això estan en el tema.

Bé, després el que ha ocorregut és que passat dos anys ara resulta que no hi ha altra solució millor; que tant la Conselleria de Sanitat com la Conselleria d'Indústria conclouen de què el millor que es pot fer és canviar les torres de refrigeració per altres no contaminants.
Bé, això ha arribat dos anys després.
Jo no sé si és que és veritat que ara aprofita per a alguna cosa, però si ara aprofita per a alguna cosa, també haguera aprofitat aleshores, perquè la proposta és la mateixa i l'únic que vol dir és que tot el mal que s'ha produït des d'aleshores fins ara haguera pogut ser evitat.

També hem demanat d'alguna manera que es persone la conselleria com acusació particular allà on no s'utilitzen de forma adequada les subvencions, com és el cas de Mercalicante, per exemple, és una cosa molt important estar ahí per a fer que s'aplique la llei escrupolosament com ha sigut concedida.
També entenem que ha d'acabar-se ja amb l'obscurantisme i l'opacitat i no estaria de més obrir una base de dades d'accés públic sobre les subvencions, les que es concedeixen, les que es deneguen, per què es concedeixen, per què es deneguen, per a què la gent poguera saber exactament a què atenir-se.

També estem esperant, senyor conseller, la Llei de millora de la qualitat del subministrament elèctric, que es regule en la Comunitat alguna cosa sobre això.
Vosté ens l'ha promés ja moltes vegades ací en la Cambra, faça'l l'ànim, diga ja d'una vegada quan ha de fer-se i faça'l.
Mosatros li ho demanem en l'esmena que ho duga endavant.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Pérez, vaja finalitzant.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

I també el conveni de soterrament de les xarxes d'alta i mitja tensió.
Ho estan fent totes les comunitats autònomes, Madrid, que és de vostés, està fent-ho, i altres també.
I ací pareix ser que estem oblidant per complet el que són els ciutadans, el que són els municipis que representen i únicament ens preocupa el tindre content a Iberdrola.
Anem a vore si aconseguim d'alguna manera traure també eixe conveni cap endavant.

I atenguen sempre, sense.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon de la trona)

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Pérez, s'ha acabat el temps.
Moltes gràcies, senyor Pérez.

Té la paraula el senyor Ramírez per al torn en contra.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Gracias, señora presidenta.

Tenemos poco tiempo, pero empezar diciendo, señor Pérez Grau, que se ponga usted una medalla, hombre, póngase usted una medalla en el tema este de las torres de refrigeración que tanto le gusta.
Y lo que tiene que hacer es felicitar usted al gobierno por haberle hecho caso.
Eso es lo que usted tenía que haber hecho aquí, felicitar al gobierno.
Quizá en esto le hubiéramos hecho caso.
Pero, desde luego, en otras tantas cosas afortunadamente no les hemos hecho caso a ustedes.

Mire, afortunadamente en el tema de la fiscalidad para las empresas, afortunadamente no les hemos hecho caso.
Quien ha quitado el impuesto sobre las actividades económicas para las empresas hemos sido nosotros, quien lo ponía, ustedes.
Quien ha hecho que la energía baje para las empresas hemos sido nosotros; quien las subía, ustedes.
Por lo tanto, afortunadamente no les hicimos caso.
Y quien, por ejemplo, ha dado incentivos a las empresas para que contraten trabajadores hemos sido nosotros, y ustedes ponían trabas.
Afortunadamente no les hemos hecho caso.

Y, mire, este es el caso también de estas enmiendas.
Usted dice que cada vez le va siendo más difícil el redactar enmiendas.
Y yo le digo que para nosotros cada vez es más difícil aceptarle alguna enmienda.
Nos encontramos con que ustedes repiten y repiten las mismas enmiendas año tras año.
Y nosotros nos vemos en la obligación de decirle: señor Pérez Grau, mire, no se las vamos a aceptar.
Y no se las vamos a aceptar por multitud de cosas.

Pero yo lo que quiero decirle, porque tenemos muy poco tiempo, es que a mí me da la sensación de que ustedes en el tema de industria, en el tema de empresa y en el tema de comercio, ustedes tienen un complejo, ustedes están acomplejados.
Yo no sé si es un complejo que proviene, quizá, de un sentido de culpabilidad, sentimiento de culpabilidad, porque cuando ustedes gobernaban podían y hubieran podido hacer mucho más y no hicieron, porque cuando ustedes gobernaban el desempleo se incrementaba día a día; porque cuando ustedes gobernaban las empresas de la Comunidad Valenciana cada vez tenían más problemas; porque cuando ustedes gobernaban.
.
.
tantas y tantas cosas, que yo entiendo que a ustedes les genere un cierto sentido de culpabilidad y eso les impida o les bloquee mentalmente poder realizar propuestas constructivas, propuestas coherentes y sobre todo propuestas diferentes a las que aparecen en el presupuesto.

Porque a mí me da la sensación de que ustedes lo que hacen es: cogen el presupuesto que presenta la Conselleria de Industria, Comercio y Energía, ustedes con un rotulador verde señalan las cosas más importantes y lo que hacen es plasmarlo en sus propuestas con otras palabras.
¿En qué posición nos sitúa al grupo parlamentario?

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ramírez, vaja finalitzant.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Pues simplemente decirle: mire, señor Pérez Grau, lo que usted propone está reflejado ya en el presupuesto, le guste o no.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ramírez.

Té la paraula el senyor Pérez per a rèplica.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Mire, senyor Ramírez, de complex respecte a la gestió socialista, res de res.
Els instituts tecnològics, que és això que és bandera i que hui proclama tot el món com una aportació de la Comunitat Valenciana al llarg de tota Europa, ja no sols d'Espanya, això va ser creat i dut a terme pel Partit Socialista.
L'únic que estan vostés fent és llevar-los tota mena de subvenció, descapitalitzant-los i fent que se'n vaja cap avall.

I respecte al tema de l'atur, que li agrada molt, parlen del que han fet els pressupostos anuals.
Durant este any l'atur ha baixat o ha augmentat?
Això és el que m'ha de dir, no des que van arribar vostés, perquè baixava tanta aigua de l'economia que era menester que regara el bancal, per mal que la tractaven els regava el bancal segur.
Però en este últim any ha augmentat l'atur o ha disminuït?
Això és el que m'ha de dir.
I el PIB que han pronosticat igual l'any passat que este, s'ha mantés com havien pronosticat, o no, o és un desgavell el que vostés fan?

I, mire, i respecte a les esmenes sempre són novedoses i mai procuren ser ni paregudes a les d'anys anteriors.
Per exemple, enguany no van dir vostés res en absolut del tema d'afavorir la presència de la Generalitat i de les caixes d'estalvis en el sector del gas.
Ara pareix ser que van crear Encovagas que ens havia de resoldre tots els problemes del món, els haguts i els per haver.
I ara no sabem què fer amb Encovagas.
Ja està parlant-se de si el venem, si s'allibera a la regasificadora de Castelló, utilitzen-lo.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Pérez, acabe.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

.
.
.
per a entrar amb independència en el sector del gas tant vostés com les caixes d'estalvis de la corporació.

En definitiva i acabant, els que no saben què fer amb allò que tenen entre mans són vostés.
I gràcies a què anem dient-los alguna cosa.
I després, l'any que ve, igual que ara m'ha donat les gràcies per haver tingut la idea anteriorment de les torres de refrigeració, espere que l'any que ve torne a prendre la paraula i a donar-me les gràcies perquè estaran fent alguna de les esmenes que mosatros hem presentat i que vostés les han rebutjat.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Pérez, acabe.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Té la paraula el senyor Ramírez.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Mire, señor Pérez Grau, la prueba evidente de que ustedes tienen un complejo es que ustedes no defienden las enmiendas que proponen.
Por lo tanto, si ustedes no son capaces de defender las enmiendas que proponen pues difícilmente podré yo rebatirlas tampoco, porque si ustedes no tienen interés ¿cómo voy yo a rebatir sus propuestas?
Si ustedes no tienen interés, nosotros tenemos menos.

Mire, usted habla de lo que hicieron.
Yo no quiero darle datos, porque tenemos muy poco tiempo.
Simplemente compare usted los datos de financiación de los institutos tecnológicos.
Y, hombre, me habla usted de lo que hicieron.
Yo podría recordarle casos como el de Sagunto, que ustedes fueron incapaces, incapaces, de solucionar el tema laboral y empresarial de un montón de gente de la comarca del Camp de Morvedre en la Comunidad Valenciana.
(Remors, veus) Y fueron ustedes.
Y ustedes consintieron que el gran imperio industrial valenciano se fuera abajo.
Fueron ustedes, no fuimos nosotros.
Nosotros todo lo contrario.
Y, mire, si usted cree que las cosas van tan mal simplemente recordarle que en los últimos años se han creado 50.
000 empresas más aquí, no en China, ni en Alemania, ni en Italia, en la Comunidad Valenciana, un 13% más año a año.

Podría hablarle también de cifras del aumento de exportaciones respecto a su época y a la nuestra.
Mire usted, las exportaciones en este año, en el período del Partido Popular, han aumentado año a año un 65% respecto a lo que ustedes hacían, solamente un 65%.
Por lo tanto, yo no sé ustedes lo que plantean.
Y no sé lo que plantean porque es que no plantean nada, es que lo que hacen es repetir de forma machacona una serie de tópicos que no se creen ni ustedes.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ramírez, vaja finalitzant.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Y, mire, le voy a decir a una cosa: no me extraña que al señor Pla le piten cuando se producen reuniones de empresarios.
Y eso es lo que ocurre porque no tienen propuestas.
Y la prueba evidente son estos presupuestos.

La senyora presidenta:

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ramírez, moltes gràcies.
(Remors)

Debat de les esmenes del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, de la 2.
681 a la 2.
723.
Té la paraula la Ii·lustre diputada Senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Senyor conseller.
Senyores i senyors diputats.

Aquestes esmenes que presenta el Grup d'Esquerra Unida del País Valenciana a la seua consideració han estat realitzades als programes 722.
10, ordenació i promoció industrial i energètica; al programa 721.
10, direcció i serveis generals; al 443.
10, protecció de consumidors i qualitat de béns i serveis i al programa 622.
10, ordenació i promoció industrial.
Així, doncs, i a excepció del programa 443.
10, s'han realitzat esmenes a les principals línies d'actuació de la secció 11 de la Conselleria d'Indústria.

Després de l'estudi sobre l'associació comarcal d'empresaris del moble del Baix Maestrat, així com de l'agrupació provincial d'empresaris del tèxtil a Castelló, considerem que les partides pressupostades són inferiors a les necessitats que es necessiten en les mateixes.
I sol·licitem, com a conseqüència, un increment en aquestes partides.

La promoció de la seguretat industrial en una societat moderna i de futur deu ser una màxima.
I la inversió efectuada per esta conselleria no resulta el suficientment important per a llançar endavant esta política.
Com que no ha estat així tampoc, sol·licitem un increment a aquesta partida.
De la mateixa forma que per a la Universitat de València i com a conseqüència de la formació dels estudiants; a l'Agència Valenciana de l'Energia; al Pla informàtic i polígons industrials per a la gestió mediambiental efectuada pel Sepiva; per a l'Escola valenciana de Consum; per a beques d'investigació i formació; per a les noves tecnologies en consum; per a les Omic en instal·lacions i equipament; per a la innovació tecnològica de les Pymes i el suport a la implantació d'empreses a l'exterior; al projecte de la Cierval envers el comerç.

I una nova línia que sol·licitem per a la realització del polígon industrial del Pla situat a Ontinyent.
Ja que com vostés saben molt bé per falta d'un nou polígon a Ontinyent hi ha indústries de la mateixa zona que al no tenir espai per al seu desenvolupament busquen en altres zones terrenys, els quals no estan considerats com a polígons principalment.
I, al mateix temps, és una situació conflictiva per a estes empreses, per a la seua economia, el transport, el personal, etcètera.

I tractant de polígons continuem incidint en la necessitat del condicionament del polígon industrial Sant Benet d'Alcoi, així com el polígon de Bocairent, que a hores d'ara no té encara l'aigua, la depuració, ni l'il.
luminament.

Millorar la qualitat de vida envers de l'energia és fonamental per a nosaltres.
Per tant, sol·licitem el desplaçament de les torres d'alta tensió dels medis urbans, instituts i centres sanitaris.
El desenvolupament turístic per a municipis de l'interior és important fins i tot per a vostés.
Prova de la preocupació general, la creació de la ciutat del llibre de Requena.
Per tal motiu sol·licitem la realització del museu de la cera al municipi d'Albaida, en Albaida consideren que és necessari per al seu desenvolupament turístic, i el museu del tèxtil a la ciutat d'Ontinyent.
És necessari introduir a les empreses la millora continua i, d'una per totes, cal apostar en aquesta línia.

El que els treballadors i les treballadores de la indústria siguen, a més de responsables, protagonistes de les seues responsabilitats industrials, és fonamental quan tractem els quatre clients imprescindibles que se necessiten en una indústria moderna, consolidada i de futur.
Per aquest motiu, és necessari introduir en la gestió de les pimes mecanismes d'informació als treballadors i treballadores a través dels seus representants sindicals per tal d'aconseguir una major coresponsabilitat en el funcionament de les empreses i una millora de les condicions de treball.

I com que com a valenciana considera que cal viure en valencià, entenc la necessitat d'un pla estratègic de la utilització del valencià a les pimes.
Les prevencions de risc laboral a l'àmbit.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Pérez, acabe.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

­Acabe, senyora presidenta­ .
.
.
de la construcció, calcer i tèxtil, són fonamentals, per tant, considere necessari un pla de prevenció amb la mateixa possibilitat que la resta d'esmenes que havem presentat.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Té la paraula per al torn en contra l'il·lustre diputat senyor Rodríguez Marín.

 

**El senyor Rodríguez Marín:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Pérez, como usted sabe, realmente, no podemos estar en contra de unos aumentos económicos en determinadas líneas que, de un lado, vienen a mejorar determinados servicios.
Pero, claro, el problema de los presupuestos es que se trata de un corsé económico y, claro, lo que usted coge de un lado tiene que detraerlo de otro.

Entonces, fíjese usted que, de alguna manera, hombre, después de todas las disminuciones que usted hace del capítulo II, pues, queda poco dinero para el capítulo II, que es el funcionamiento nada menos que de la Conselleria de Economía.
Lógicamente, además de eso, les diría que, hombre, también, su compañero, que lo dije el otro día, señor Oltra, que dije: "Señor Oltra, es que están ustedes especialmente contra el capítulo II", porque ya pedía solo en una de sus enmiendas un millón de pesetas menos.
Claro, el problema que hay es que.
.
.
además de los que piden los demás grupos.
Quiero decir que al final resultaría que tendríamos que mandar al señor conseller, al honorable señor conseller, que ha hecho estos magníficos presupuestos, a su casa.
Luego con nuestra mejor intención no podemos hacerlo ya.

Aparte de eso, hay algunas de las enmiendas que, realmente, es que necesitaría el previo acuerdo de las ciudades que lo piden, para, con el acuerdo, dotarlas presupuestariamente.
Es decir, que si realmente en este contenido que podría ser un poco de Papá Noel, en donde usted dice para Albaida, para Alcoy, para Onteniente, sobre todo, que seguramente en Onteniente gobernaremos nosotros, porque hay muchas cosas para Onteniente.
.
.
Seguro que sí.

Y entonces, lo que digo es, hombre, mejor hablar con Onteniente, con Albaida, con Alcoy, al que nos gustaría beneficiar, porque ahí tenemos, eso sí, creo que ese seguro, es nuestro, y, en definitiva, es decirle: hombre, si verdaderamente se hubieran podido ir.
.
.
Claro, comprendemos que la oposición va poniendo y sacando.
.
.
Claro, no es posible poner a todos los grupos de acuerdo, y lo que sí que necesariamente es que necesitamos mantener a nuestro conseller de Economía, porque gracias a él tenemos los presupuestos ¡más sociales que se han hecho en esta Cámara!
(Aplaudiments i veus "¡Muy bien!
" des d'un sector de la Cambra)

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Rodríguez Marín.

Senyora Pérez, queden 36 segons per a rèplica.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Rodríguez Marín, al parlar d'indústria parlem d'un part importantíssima de l'economia valenciana, simplement se necessita voluntat, se necessita voluntat i visió de tindre una indústria capdavantera per a enfrontar-se no solament al que és la recepció de les noves tecnologies, sinó per a avançar en una Europa comunitària i també per anar més enllà, a tercers països, que serien una font de riquesa i d'inversió des del País Valencià.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Pérez, acabe.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Si tot es mira des d'eixa perspectiva, tot serà positiu, la resta és falta de voluntat.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Senyor Rodríguez Marín, té el torn per a rèplica.

 

**El senyor Rodríguez Marín:**

 

Gracias, señora presidenta.

Mire si tenemos conciencia, ¡mire!
, voy a decirle a usted que aparte de lo que he dicho, porque, lógicamente, la Conselleria de Industria ha tenido su diálogo con el conseller de Economía para tener su presupuesto.
.
.
pero, mire usted si nuestra industria ha ido bien y se ha hecho bien, que en estos momentos el crecimiento de Alemania es decrecimiento, el de Francia es un 1, el de España es un 2 y el de la Comunidad Valenciana, gracias al conseller de Industria, tenemos un crecimiento del 2,4, un 0,4 más que España, ¡y muchísimo más que Europa!
(Protestes) Gracias, conseller.
(Aplaudiments) Hombre, claro.
(Veus)

 

 

Secció 12, Agricultura, pesca i alimentació

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Rodríguez Marín.

Finalitzada la defensa de les esmenes de la secció 11, correspon la defensa de les esmenes de la secció 12, Agricultura, pesca i alimentació.

De la 2.
728 a 2.
808.
Té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera.

Senyores diputades, senyors diputats.

Al llarg de set anys, moltes vegades m'he preguntat que per a què.
Quan any darrere d'any anem perguent consciència del que significa debatre la llei més important dels valencians, quan una vegada ja l'havem discutit en comissió, quan ix bastant negativa d'una comissió i quan res hi ha a fer aquí en la trona.
És com la justificació del que ens paguen els valencians a la societat valenciana, que ni tan sols s'entera de què és el que fem.

La pesca al País Valencià està en perill a causa de les noves normatives europees que intenten que les lleis siguen les mateixes en tots els estats que conformen la Unió Europea, i jo estic conforme, però pas a pas.
I haurem de parlar sobre això.

Portem diversos anys anul·lant unitats pesqueres, i el que queda està en un cert perill.
Per això, al revisar el programa 714.
10, referit a l'ordenació i millora de la producció pesquera, considerem que es deu realitzar un augment en partides pressupostàries per a la formació maritimopesquera, per a la realització d'estudis pertinents sobre pesca i aqüicultura, ajudes al marisqueig, a més, i en referència a la qualitat alimentària, i aquesta conselleria deu crear una línia d'estudis i control de les piscifactories situades al País Valencià en matèria sanitària.

A l'inici de la democràcia i després de les ajudes europees per mitjà de la OCM, que en aquell moment ja ho dien, "pan para hoy, hambre para mañana", va ser una cosa molt gran, atreviment important, hi va haver un creixement al camp valencià, i la màxima consistia en produir més i millor, però produir.
Com que mos dien que érem la despensa d'Europa, doncs, mos dedicàrem a produir, i com que als anys seixanta comencen a utilitzar-se producte fitosanitaris al camp valencià de tot tipus, en l'inici de les OCM els productes fitosanitaris, herbicides i plaguicides s'utilitzen de forma descontrolada en la pròpia agricultura.

Però els costums alimentaris, com res és estàtic, cànvien, comencen a canviar als anys noranta de forma molt creixent, i avui sol·liciten els consumidors productes més ecològics i no solament en fruites i verdures, sinó, a més, en carns, en oli, en vi, totes aquelles parts que estan aplicades als pressupostos, però que considerem que no són suficients per a donar una espenta forta a la pròpia agricultura.

És evident que la pesta porcina, l'encefalopatia espongiforme ­per anomenar les de més importància, però que alguna altra més hi ha­ han fet que s'haja de controlar i ajudar a estos sectors.

Per tot el que s'ha exposat, s'han presentat diverses esmenes al programa 714.
60, que fa referència a la qualitat alimentària, i d'ahí que considerem necessària la creació de l'Agència Valenciana de l'Agricultura Eco-lògica.
Incrementar les partides següents, a més, la seu de federació de formes al Consell Regulador de DO, DE, IGP i CAE, carn de vedella de qualitat, programa de l'oli d'oliva, per a garantir la qualitat del pa en forn i expenedories, així com la necessària etiquetació en el pa per saber d'a on procedix.

Es concedeixen diverses ajudes al sector citrícola.
No obstant, considerem que després dels problemes dels cítrics envers la comercialització i els mercats tercers, que mos rebenten els preus, no estaria de més, i aixina ho sol·licitem en una línia d'actuació, que s'estudiara una ajuda específica per a la transformació del suc de taronja.
Per a esta situació sol·licitem, conforme li he dit, una línia específica en les línies d'actuació, a estudiar i a desenvolupar en tot l'any 2003.

Les eleccions a cambres agràries continuen pendents de celebració.
Ja que durant set anys demanem eleccions a cambres agràries, hui, en els últims pressupostos d'esta quinta legislatura, no podien faltar.
Quan en la resta de les comunitats autònomes, senyories, estan per la segona i tercera elecció democràtica de les cambres agràries, al País Valencià encara no s'ha realitzat la primera.
I de veritat i formalment dic: senyora consellera, senyors del Partit Popular, realitzen vostés les eleccions al camp valencià, democratitzen una situació no democratitzada, però realitzen-les, conforme vullguen, però realitzen-les, facen eleccions com vullguen, però són necessàries per al País Valencià.

I com que cada any es concedixen ajudes a les cambres agràries d'Alacant, Castelló i València, considerem que les cambres, tot i que segurament això legalment no està molt clar, però tot i que aquestes tenen les ajudes directament de la mateixa conselleria, siguen elles les que puguen organitzar i preparar les esmentades eleccions.

La vertebració del corporativisme és important, i des d'Esquerra Unida del País Valencià entenem que el cooperativisme és la part més social que puga existir a l'agricultura.
Però les ajudes en esta matèria continuen sent insuficients i sol·licitem un increment pressupostari a aquesta partida.

El sector arrosser any darrere d'any sofrix sancions de la Unió Europea per no respectar les 104.
000 hectàrees per al cultiu de l'arròs, però, curiosament, aquesta inflació no està produïda pel País Valencià, que no pot produir arròs en més hectàrees de les que té concedides, com són, conforme la mateixa consellera i tots vostés saben, 14.
600 hectàrees.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Pérez, vaja finalitzant.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Acabe, senyora presidenta.

I aquestes varen ser presentades perquè se sabera que ja que no podien fer-ne més, que no fórem sancionats.
A aquestes Corts s'ha acceptat una proposta sol·licitant que se zonifiquen les zones, i sembla ser que l'Estat no ho vol acceptar.
No obstant, la Conselleria hauria de donar un pas endavant i poder ajudar el sector dels arrossers valencians, ja que estan multats any darrere any i perden beneficis.
.
.
(Inoïble)

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Pérez, acabe.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyora Pérez.

Té la paraula, senyor Prieto, per al torn en contra.

 

**El senyor Prieto Honorato:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Su señoría ha defendido en una sola agrupación todas las enmiendas, y nosotros desde nuestro grupo parlamentario vamos a tratar de contestarle de la manera más ordenada posible, que puede ser siguiendo los programas que se han visto afectados por esas enmiendas.

En el programa de Dirección y Servicios Generales, básicamente van orientadas todas sus enmiendas a pedir más y más dinero.
Yo creo que aquí alguno de los intervinientes anteriores de manera brillante ya le han dicho a usted que efectivamente existe un corsé económico, existen unas limitaciones, y aunque los fines de cada una de esas enmiendas sean per se buenas, no hay posibilidad de incrementar porque supone detraer de capítulo II; por cierto, algunas detracciones de esas pueden incluso llegar a superar la propia existencia de dicho capítulo.
Y por lo tanto, señoría, no insistiré más en que no es posible, ya que la mayoría de las enmiendas van en ese sentido.
No obstante, yo creo que la Conselleria, señoría, ha sido sensible en aquellos aspectos fundamentales que incluso su señoría menciona.

Por ejemplo, en el tema de las ayudas a organizaciones de productores, donde se ha hecho un incremento del 18%.
Es importante, muy importante, la labor que hacen en un sector que está francamente en regresión y el tener unas organizaciones potentes, es muy importante ayudarles, y yo creo que la consellera ha sido muy sensible, el Gobierno Valenciano ha sido muy sensible en este sentido, y cada día se va mejorando esa apuesta.

Se han consolidado también las ayudas de Intercitrus, como su señoría sabe.
A través de dicha institución, de dicha organización, se canalizan todas las ayudas que son necesarias para hacer una buena propaganda de nuestros cítricos para incrementar en la manera de lo posible el consumo, y por lo tanto, también se ha atendido y se ha consolidado esa ayuda.

Y después ha habido un importante incremento, que eso yo creo que a ustedes desde su visión que tienen desde la izquierda, la importancia que le dan a los consejos municipales agrarios, que desde luego es muy limitada puesto que se trata de organismos asesores, se ha hecho un esfuerzo extraordinario, con un incremento en el 230% para apoyo a los mismos.

Y por último, en este programa de dirección general decir que efectivamente se ha introducido como novedad el apoyo a los gajos de cítricos, que hasta ahora en la comunidad nunca era un sector que había recibido subvención por parte de la Conselleria.

El capítulo de garantía agraria decir que ese tema estrella que plantea usted, no ahora, que lo ha planteado sucesivamente en la comisión, el tema del arroz, yo creo que el Gobierno ya se ha manifestado en numerosas ocasiones a través de la consellera de Agricultura y el Gobierno, y el propio presidente de la Generalitat hizo una visita a Bruselas donde se incidió y se apostó decididamente por la única solución que hay posible, que es la regionalización del cultivo para no incurrir en penalidades.
Por lo tanto, señoría, no podemos debatir más sobre este tema porque yo creo que está perfectamente claro.

En calidad agroalimentaria, señoría, yo creo que usted hace una buena aportación en este sentido solicitando la inclusión de una línea, la Agencia, la famosa Agencia de Agricultura Ecológica con la que ha insistido su señoría.
Hemos sido receptivos a la misma porque nos parece una idea interesante, y hemos planteado una enmienda transaccional que, desde luego, contamos con el apoyo de sus señorías, porque creo que es una medida importante que haya un instituto de agricultura ecológica porque cada día esos productos ecológicos en la Comunidad Valenciana están teniendo más éxito, y así lo certifica el Comité de Agricultura Ecológica y las numerosas certificaciones de productos, que cada día se van incrementando.
Por lo tanto, nos parece una buena idea y esperamos el apoyo de sus señorías.

En ordenación y mejora de la producción pesquera, no hay duda que existen dificultades, efectivamente, en el sector, pero la Conselleria, apostando, como siempre, por el apoyo a la modernización, que no puede ir por otra vía porque los caladeros son los que son y la política agraria y pesquera está determinada fundamentalmente desde Bruselas; por lo tanto, muy poquita capacidad de maniobra hay ahí en ese sentido, y la Conselleria hace lo que puede y un poco más.

En el cooperativismo agrario, se apuesta fundamentalmente por las líneas de siempre, que son la de concentrar la oferta.
¿Cómo?
Tratando de la fusión de las cooperativas, dando unos incentivos especiales para la fusión de las cooperativas, que se han incrementado este año.

En estructuras agrarias, este es el programa estrella de la Conselleria, el programa inversor, y, bueno, la Conselleria, el Gobierno Valenciano, sigue haciendo una apuesta decidida por invertir en la reutilización de aguas y fundamentalmente en la modernización de regadíos y en lo que es el riego por goteo.
Pero además, yo creo que ha tenido una sensibilidad especial ante la reciente Ley de modernización de explotaciones que acabamos de aprobar aquí, y lo ha dotado con más de 2.
500 millones de pesetas, que es una cifra más que suficiente, entendemos, por la poca experiencia y por los pocos expedientes que hay todavía en marcha, dado que se acaba de publicar la ley en el Diario Oficial, y por lo tanto, que entendemos para el ejercicio será más que suficiente para que todos los proyectos de agrupación de explotaciones, de explotación común que se presenten en la Conselleria se puedan abordar con éxito.

Me faltaba por hacerle un comentario con respecto a la investigación y tecnología agraria, donde usted ha presentado 23 enmiendas nada menos, naturalmente, en-miendas, pues eso, del proyecto Fénix, que es una repetición de las enmiendas del pasado ejercicio, donde como usted sabe, las subvenciones, el coste de mantenimiento prácticamente corre a cargo de la Conselleria; la escuela de Catarroja, el Instituto Agroforestal, etcétera.
En todos ellos se ve un poco que está detrás de todo ello la mano de la universidad.

Pero aquí lo verdaderamente importante a nuestro juicio es el programa de construcción de un centro de machos estériles para la lucha contra la ceratitis capitata, que es la verdadera plaga que tenemos en este momento en el sector más importante, que es el sector citrícola.
Por lo tanto, es lucha biológica y esa construcción de ese centro va a ser fundamental para el ejercicio próximo.

En desarrollo y mejora de la ganadería, decirle que, efectivamente, ya ha entrado en estas Cortes la Ley de ganadería, una ley que ya conoce seguramente su señoría, una ley ambiciosa, una ley muy técnica, muy bien elaborada, donde han intervenido prácticamente todas las organizaciones.
El objetivo de este programa va a ser poner en marcha a lo largo de este próximo ejercicio, este periodo de sesiones que comience, la Ley de ganadería.

Se ha hecho una apuesta fundamental por los apoyos que ya se vienen haciendo desde hace muchísimos años a las ADS, con un incremento del 38,6%.
Por lo tanto, nada que decir.
Y por supuesto, no le podemos aceptar las enmiendas que ha hecho usted a este programa.

En cuanto a la Dirección General de la Producción Agraria, la Conselleria, el Gobierno Valenciano, con muy buen criterio sigue apoyando las rentas a través de las subvenciones que dan los seguros agrarios.
Fíjese que cuando comenzamos esta legislatura estábamos hablando del orden de 1.
200 millones y en este momento ya hablamos de 2.
000 millones de pesetas, es decir, estamos en el máximo que nos permite la Ley de seguros agrarios.
Por lo tanto, se han abaratado las primas hasta el límite, es decir, hasta el límite máximo que se puede permitir, de ahí para abajo ya sería inviable, porque la Ley de seguros agrarios no lo permitiría.

Yo creo, señorías, que estamos ante un presupuesto que se ajusta mucho a las necesidades en este momento del campo valenciano, muy bien orientado, y que, por lo tanto, las enmiendas, salvo la que hemos transaccionado, no tiene mucho sentido, señoría, que se las aceptemos.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Prieto.

Té la paraula per a rèplica la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Prieto.
Envers de l'arròs, la situació arrossera o la situació que sofrixen els arrossers al camp valencià, dir-li que en estos moments la situació és bastant més delicada del que aparenta.
Per això demanava compensacions, compensacions per a un sector que des de fa dos anys té emmagatzemat l'arròs que no va poder vendre perquè no era competitiu, que l'última collita de l'arròs no s'ha venut, que no sabem què va a passar amb esta que ve i que, sumat a tot això, continuen rebent les clàssiques sancions europees perquè en el conjunt de l'Estat espanyol es produïx més arròs.
Què dic jo, senyor Prieto?
Jo no dic: "vostés tenen la culpa", sinó tot el contrari.
Ací se va acceptar una proposta per unanimitat per a zonificar la matèria de l'arròs, i no ens fan cas.
Què s'ha de fer?
Avançar.
Com s'ha d'avançar i com s'ha de demostrar voluntat?
Compensant-los, compensant-los.
Perquè si no, dintre de dos dies no se farà res en eixes zones, el medi ambient en eixes zones que són humides el tindrem destruït i de més a més les terres estaran salinitzades.

Jo em done l'enhorabona per la ceratitis capitata, perquè si mal no recorde, senyories, este any passat als pressupostos del 2002 vaig sol·licitar una partida específica equivalent a 7.
000 milions de pessetes per a la creació de matxos estèrils i lluitar contra la ceratitis capitata, i jo em done l'enhorabona perquè allò va estar àrduament discutit i votat que no perquè havia de ser que no.

I no me tiren vostés la culpa al conseller d'Economia, que jo supose que açò ha de ser un enteniment entre totes les conselleries i el conseller d'Economia mateix, no faltaria més, però quan n'hi han estudis reals de les conselleries jo no crec que s'haja de retallar perquè sí, perquè si això és aixina, jo, que he treballat anys i anys en l'empresa privada, li diré que sent directora d'un departament, si els membres d'eixe departament al sol·licitar les necessitats d'un pressupost per a un any no ho presenten com cal, jo els despedisc a tots, perquè això significa que l'empresa no funciona.
No sé si mos entenem.

En referència a la Llei de ramaderia, jo li dic que és insuficient això que hi ha dotat, però que entenc que una llei quan se fa, i esta la discutirem segurament en el mes de febrer, està per a fer-la i no parlar de la seua viabilitat fins que no arribe l'any 2004.
I jo ho entenc i ho assumisc perquè les coses són aixina, no és aquí te pillo y aquí te mato, ara fem una llei, pressupostem primer i després la desenvolupem en dos mesos.
Això seria incoherent, perquè s'ha de temptejar la situació i s'han d'entrar en els acords necessaris amb els ramaders i les unitats ramaderes que hagen d'existir en el País Valencià.
És una llei ambiciosa a la qual li participe que ja he realitzat les esmenes pertinents i supose que en tot el que queda de setmana seran presentades en esta Cambra.

Senyor Prieto, jo també assumisc que els pressupostos són el que són, però no deixe de reconéixer que llevant inversions fantasmagòriques que no servixen per alçar el País Valencià ni inversions que moltes vegades són.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

.
.
.
per afers virtuals, s'agarren eixos diners i se posaren en aquelles partides que sí alcen econòmicament el País Valencià, una altra cosa serien els pressupostos.

I crega's que jo sempre tinc la il·lusió d'aplegar ací i acceptar-li'n.
.
.
(Inoïble)

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Pérez, el temps s'ha acabat.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

.
.
.
el mal és que és impossible.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Té la paraula.

 

**El senyor Prieto Honorato:**

 

Gracias, señora presidenta.

Como se va a acabar el debate ya en el tema este de presupuestos, me gustaría resaltar siempre los aspectos positivos que ha mostrado su señoría en los debates que hacemos de agricultura, tanto en comisión como aquí en Pleno.
Yo creo que no coincidimos en los planteamientos políticos, porque no podemos coincidir, naturalmente, pero seguramente que en el objetivo final, que es el de mejorar las rentas y las condiciones de vida de los agricultores, estoy completamente seguro que coincidimos, señoría.

Me he dejado expresamente el capítulo de cámaras agrarias para contestárselo ahora, no allí en la tribuna, porque este es un tema que tiene también extraordinario interés para nosotros, pero usted sabe que hay ahí un problema grave motivado por una ley socialista, por una ley que se aprobó por un gobierno socialista.
Es decir, no reconoce la realidad de la agricultura valenciana, es decir, el censo de votantes no se ajustaría a lo que es la realidad del campo valenciano; por lo tanto, señoría, no es posible con ese censo realizar las elecciones a cámaras agrarias aquí.
Eso lo sabe, es un tema que está perfectamente debatido, que ha salido multitud de veces en la comisión, que ha salido en el Pleno, y que, por lo tanto, señoría, hasta que eso, por un acuerdo de todas las organizaciones profesionales de la propia conselleria se llegue, no hay posibilidad.
Por lo tanto, señoría, primero el acuerdo, y un censo democrático de verdad donde todos puedan participar.

Eso en cuanto al tema de cámaras agrarias.
Y en cuanto a lo que son objetivos y las acciones que marca el presupuesto, esas acciones no se eligen aleatoriamente, no se eligen al azar como tampoco se hace el presupuesto de una conselleria al azar.
¿Cómo se elaboran esas líneas y cómo se elaboran esos presupuestos, señoría?
Esta es una conselleria eminentemente gestora, conoce perfectamente el número de expedientes que se han hecho cada año, en cada línea.
Por lo tanto, en función de esas necesidades que van surgiendo y de los antecedentes que se conocen, se fijan las cantidades para cada ejercicio.
Por lo tanto, la capacidad de error en ese sentido es muy, muy, muy escaso.

Y, por otra parte, lo que son las acciones fundamentales como son el mejorar los regadíos, la reutilización de aguas, todas ellas que inciden en los costes de producción de la agricultura, que es de lo que estamos hablando, de producir costes para hacer esa agricultura más competitiva, señoría, seguramente coinciden ustedes, coincide, coinciden las organizaciones profesionales y coincidimos tantos.
Por tanto, señoría, el presupuesto es el que es, es el mejor presupuesto que puede haber en este momento y es un presupuesto que va encaminado a la modernización de la agricultura y que yo creo que conseguirá, como se están consiguiendo, objetivos importantísimos como es que en estos momentos dispongamos de miles y miles de hectáreas transformadas en goteo que hace nada, hace cuatro o cinco años, hace ocho años, cuando nosotros llegamos al gobierno, apenas existían.

Por lo tanto, señorías, los objetivos se van consiguiendo y el objetivo último se perseguirá hasta el final.

Nada más y muchas gracias.

 

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Prieto.

Defensa de les esmenes a la secció 12 del Grup Mixt.
Té la paraula el senyor Peris per a la defensa de les esmenes 2.
809 a 2.
821.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

El problema d'aquesta conselleria és que quasi tota la política li ve manada per Europa, perquè és de les matèries que tenim transferides i, per tant, si vegem els pressupostos estan plens de Feoga, de fons socials europeus, i nosaltres pensem que com eixa política europea no beneficia en absolut l'agricultura valenciana, la primera proposta que havia de fer-se el Govern Valencià és intentar ­jo sé que és difícil però un si ho intenta al final ho aconseguix­ que se declarara la nostra comunitat com a regió europea agrícola diferenciada.

Eixa seria la primera línia de treball que hauria de fer la Conselleria d'Agricultura i el conjunt del Govern Valencià.
Perquè a partir d'ahí està clar que quasi totes les polítiques estan dirigides, és a dir, és complicat fer polítiques diferenciades quan no tens un marc realment de decisió pròpia en polítiques d'agricultura i ramaderia.

A partir d'ahí nosaltres volem fer incidència, sobretot, en les possibilitats del foment de l'agricultura ecològica valenciana.
Pensem que és una bona notícia allò de la transaccional que va impulsar l'institut però, a més d'això, s'haurien d'obrir línies de subvenció directa a aquells agricultors valencians i ramaders valencians que s'acullen a les etiquetes ecològiques de l'agricultura valenciana i, en particular, caldria també fer un fort impuls a una nova etiqueta de qualitat que fóra allò de l'Horta de València.
Seria important fomentar per a fixar i per a promocionar i perquè tinguen capacitat de vida, de renda econòmica i social suficient, a aquells agricultors valencians que en l'àrea del gran hinterland de la ciutat de València mantenen l'agricultura com a espai verd i al mateix temps com a mode de vida econòmic i social.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Peris, vaja finalitzant.

 

**El senyor Peris i García:**

 

I no vull oblidar el paper importantíssim de l'arròs de les marjals com a conreu ambiental i al mateix temps econòmic també dels nostres agricultors tradicionals valencians.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula la senyora Gómez, il·lustre diputada senyora Gómez, en representació del Grup Parlamentari Popular, per al torn en contra.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Bueno, señor Peris, en cuanto a las enmiendas a la sección de agricultura, yo quería hablarle de algo que usted no ha hecho mención, de las elecciones a cámaras agrarias, porque nosotros ­y ya se ha dicho aquí en repetidas ocasiones­, estamos de acuerdo en que se hagan las elecciones ya, ya, siempre y cuando el sector se ponga de acuerdo en la elaboración del censo electoral, porque los agricultores profesionales, como usted sabe, suponen el 10% del total de agricultores valencianos.

Por lo tanto, si solo votaran esos agricultores profesionales no serían realmente representativas de lo que es el sector agrario valenciano, ya que el 90% de los agricultores no son profesionales.
Pero eso sí, si el sector agrario se pone de acuerdo en la elaboración de este censo, nosotros apoyamos totalmente que se hagan esas elecciones.

Del mismo modo, creemos también que debe surgir del propio sector la creación y promoción de la marca de calidad Huerta de Valencia, porque nosotros estamos en todo lo que suponga.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

.
.
.
diferenciación y calidad, pero es preciso que esas iniciativas surjan del sector.

Y usted en sus enmiendas también habla de los nitratos.
Pues la mejor forma de luchar contra la contaminación por nitratos.
.
.
(remors)

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

.
.
.
por nitratos, provocada por la agricultura, porque no todos los nitratos provienen de origen agrícola, es la formación y la modernización, formación para saber lo que se aplica y cómo se aplica, y modernización para que a través del riego por goteo se apliquen las dosis adecuadas en el momento preciso.
Y modernización.
.
.
tengo que recordarle las 76.
000 hectáreas que ha llevado a cabo de modernización este gobierno, y que la reutilización del agua depurada ha sido mayor que nunca.
Y además, aun así, aun teniendo los deberes cumplidos, no es suficiente el agua para paliar el déficit hídrico de la Comunidad Valenciana.

Y es por eso que no podemos aceptar su enmienda, que pretende suprimir el apoyo al Plan hidrológico nacional, y no podemos.
.
.
(aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Gómez.
.
.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

.
.
.
porque este gobierno sí que ha apoyado el Plan hidrológico nacional.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Acabe, senyora Gómez.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

.
.
.
sin reservas, porque es un plan que ha puesto fecha para solucionar el problema histórico de la comunidad, que es la escasez de agua.

Muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Gómez.

Abans d'entrar en les esmenes del Grup Parlamentari Socialista, ha aplegat a la Mesa de les Corts: "Los portavoces abajo firmantes presentan la siguiente enmienda transaccional a las enmiendas 2.
729, 2.
793 del Grupo Parlamentario de Esquerra Unida, y 2.
862 del Grupo Parlamentario Socialista al Proyecto de ley de presupuestos de la Generalitat Valenciana para el ejercicio 2003.
Sección 12, servicio 04, programa 542.
20.
Añadir a "principales líneas de actuación" una nueva línea: 6.
1.
2 Creación del Instituto de Agricultura Ecológica de la Comunidad Valenciana.
Firmado por todos los portavoces de los grupos.
"

Té la paraula a continuació, l'il·lustre diputat senyor Lozano, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes per a la defensa de les esmenes 2.
822 a 2.
926.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, senyora consellera, bona vesprada.

L'altre dia, esta setmana passada, estàvem discutint les esmenes en comissió i en un moment determinat el senyor Soler, el portaveu, me dia: "Vostés n'han presentat si no me falla la memòria 108, i de les 108, 96 són les mateixes que l'any passat, exactes, textuals, poc originals.
" Jo, la veritat és que m'ho vaig plantejar i dic: "Això és que volia que les acompanyara de nadales o alguna cançó per a intentar ser més originals?
" Perquè me va fer reflexionar.
De veritat que me va fer reflexionar, senyor Soler.
I jo dic: "Que no m'hauré donat compte i hauran fet eleccions al camp?
" Dic: "A vore si el sector no s'ha enterat".
Seguint reflexionant, dic: "Que s'haurà frenat el xorro de llauradors i ramaders que han hagut de refugiar-se en altres sectors per a poder viure amb dignitat?
" Continuant, també m'he preguntat: "Que s'haurà aconseguit frenar el despoblament de les zones de l'interior del País Valencià, de la Comunitat Valenciana?
" Potser s'haurà modernitzat i augmentat la base territorial de les explotacions valencianes per a fer-les més competitives?
" I n'hi havien moltes més preguntes que per a no cansar-los.
.
.
, però sí que vaig a centrar-me en eixes quatre grans línies que jo crec que són les que realment mos diferencien i per la qual cosa mosatros féiem aportacions intentant que foren de sentit comú per millorar una situació, en este cas, un pressupost que considerem totalment necessari perquè el camp valencià tinga futur.

Seriosament, vostés de veritat s'estranyen que davant del fracàs de la seua política mosatros no repetim les esmenes?
S'estranyen de veritat?
Això sí, cada any intentem ficar uns altres arguments nous, que anem arreplegant tant d'Europa com del mateix sector, i que lògicament millorem eixe plantejament i, per desgràcia, mos donen la raó.

Miren, senyories, eleccions al camp, ací s'ha parlat moltes vegades.
Jo, si no recorde malament, el programa electoral del PP parla que volien fer eleccions al camp, si no recorde malament o, almenys, que volien democratitzar el camp.
Vostés, diverses vegades, i ací hui, esta vesprada, el senyor Manuel i la senyora diputada, també han fet qüestió i diuen: "No, és que les organitzacions no se fiquen d'acord amb el cens.
" Jo, de veritat, estava pensant i dic: "A vore, les lleis les fan els parlaments, i el parlament espanyol legítimament ha fet la Llei de cambres agràries, i ara resulta que el govern que és el que l'ha de posar en marxa diu que s'han de ficar d'acord les organitzacions agràries.
" De veritat, pareix ser que per a fer eixe cens serà pitjor que la llista del Sàhara, que ja porten 25 anys intentant fer el cens.
(Remors)

Miren, dixent-se d'històries, ací el que s'ha de fer, senzillament i planerament, és convocar eleccions a cambres.
Les nostres esmenes van plantejades en eixe sentit.
Fiquen diners per a poder fer: primer, consensuar amb les organitzacions però, primer, han de convocar eleccions.
Seuen i es fa el que en altres comunitats s'ha fet, i és parlar amb les organitzacions i dir: "Ací tenim tres possibilitats: a) Que siga el que la llei de Madrid marca, que els recorde que tenen majoria absoluta en Madrid i poden canviar la llei, en quatre anys la poden haver canviat.
Tenen majoria absoluta ací, i també l'hagueren pogut canviar.

Però no obstant, i admetent que n'hi ha un problema, el que és lògic és que seguen i diguen: a) Que complim la llei de Madrid, però això per a ser a la Comunitat Valenciana, no és suficient perquè ací tenim unes característiques especials.
b) Que a eixe cens dels autònoms més els que van pel seu compte, s'afegix un altre nombre important dels que van a compte d'altre, que una part important dels seus ingressos vinguen d'agricultura.
I tercera possibilitat en eixe consens, és que vote tothom, aquell que tinga una maceta que vote.
Serien les tres possibilitats, senyors del PP, que se podrien plantejar.

Però si vostés no convoquen eleccions a cambres, lògicament açò durarà més que les eleccions al Sàhara.

La realitat d'este tema, la realitat ­i no ens enganyem­ és que vostés no volen de ninguna de les maneres que el camp estiga organitzat perquè una forma de controlar és controlant les seues organitzacions.
No ens enganyem.
Perquè vostés el que volen és que a aquells que es porten bé els premiarem i a aquells que es porten malament els apretarem la tuerca.

En definitiva, són les subvencions graciables, "per la gràcia de la conselleria t'atorguem unes ajudes".
I això és el que no pot ser.
Això és el que estem demanant reiteradament durant molts anys.

Un altre grup d'esmenes ­intentaré anar un pelet més de pressa­, repetitivament i any rere any fan referència a la priorització dels professionals, i en totes les polítiques i, per tant, en totes les línies d'actuació de la conselleria, la reforma intermèdia de la PAC, com les seues senyories saben, va exigir una altra forma de fer aliments, amb controls exhaustius de com se fan les produccions, com s'etiqueten, control de la traçabilitat, auditories a les explotacions.
.
.
De veritat creuen que el que demanden els consumidors europeus es pot fer amb una agricultura a temps parcial?
És de sentit comú, estant fent-ho ja en tota Europa, estan caminant cap a una agricultura de qualitat, una agricultura ecològica, una agricultura amb professionals al cap que puguen garantir al cent per cent dels consumidors que van a tindre els aliments adequats.
Eixa seria la forma lògica que un país com el nostre haguera d'enfrontar.
Perquè de 1995 a 1999 han desaparegut 40.
000 llauradors i ramaders, de 2000 a 2002 es calculen que uns altres 30.
000 han abandonat el sector, d'un total de 143.
000 que havien en 1995.
Una mitjana anual de 8.
750 professionals que s'han anat d'este sector.

I quan demanem prioritzar i ficar més diners per aconseguir aquestos objectius, vostés ens contesten: demanen incrementar línies amb quantitats importants disminuint del capítol II.
Del capítol II, sí, però de l'aplicació econòmica 227, "trabajos realizados por otras empresas y profesionales".
Amb la magnífica gent que tenim en la conselleria i es gasten 1.
585.
410 euros en "otras empresas y profesionales"?
I volen discutir-me que d'ahi no poden tirar mà per a millorar les polítiques valencianes?
Siguen seriosos.

Unes altres esmenes fan referència a com frenar el despoblament de les comarques de l'interior de la Comunitat Valenciana.
Senyories, hi ha comarques que avui ja tenen menys de 15 habitants per quilòmetre quadrat.
I hi ha pobles que ja han desaparegut, que tan sols queden allí quan van en estiu a passar els dos mesos de més calor.
Per tant, és de sentit comú que per a frenar el despoblament demanem millorar els camins, l'electrificació, el desenvolupament rural a través de fomentar, entre altres, el turisme rural millorant les cases dels llauradors i tot el que són infrastructures turístiques.
I vostés han contestat en tot este capítol tan important per a l'interior de la Comunitat amb l'enfrontament utilitzant els Leader i els Proder, fent una ordre que des d'Europa s'ha encomanat al govern espanyol que inste a la Con-selleria d'Agricultura a canviar-la, està en estos moments fet a tràmit una querella que s'ha agarrat i està tramitant-se, i l'únic que han aconseguit és aconseguir que el món rural estiga enfrontat.

I també han dit en este sentit que hem fet esmenes de campanar.
Mire, de campanar no; són pobles que any darrere d'any fan peticions que ningú els fa cas, és que tots els anys ens diuen els mateixos pobles que necessiten camins, l'abeurador per al seu ramat, tot allò que facilite eixa possibilitat de tindre uns pobles on es puga viure amb una certa dignitat.
Pobles com a Castelló, Costur, Betxí, Coves de Vinromà, el Toro, Vistabella; a València, Gàtova, Camporro-bles, Villargordo o la comarca de la Serranía; a Alacant, Beniarrés, Benafigos, Tibi i molts més.
I si vostés miren eixa esmena que vostés diuen de campanar coincideix en un món rural que l'únic que vol és: vull viure com a poble, vull preservar i estar ací durant molts anys.

Em queda molt poquet de temps i l'únic que vull dir-los és que el resultat amb este tipus de política és que l'any 2003 seguiran caient 8.
750 llauradors i ramaders més en este país.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Lozano.

Té la paraula, per a torn en contra, l'il·lustre diputat Senyor Soler.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Lozano, vosté ha vingut i ha contestat a la meua intervenció en la comissió, ha contestat perquè allí, si no recorde mal, hi havia torn a favor i torn en contra i açò era en Ple.
Però vosté ha contestat.
.
.
És molt lliure d'utilitzar el seu temps en el que vulga, després no em diga si jo parle de rotacions, no m'acuse de res, ja que els fets em donen la raó.
Vosté ha vingut ací a contestar a la intervenció que vaig fer jo en la comissió.
Això vol dir que allí no es quedaria bé.

Mire, li explicaré sobre la marxa el perquè dic a vosté i a la Cambra, el perquè dic que la majoria són les mateixes.
Jo crec que hi ha moltes que vostés no deurien de repetir-les i li explicaré per què.
Si vol ficar-lo música, fique música nadalenca o fique el que vulga, però actualment la música que li ha ficat jo diria que és la Marxa Fúnebre, perquè si acceptem les esmenes de vosté l'agricultura valenciana sí que es mor, perquè la música que tenen actualment és la Marxa Fúnebre.

Efectivament han presentat 108 esmenes que 96 són les mateixes, igual, i 12 noves que no aporten res.
Hem transaccionat la 2.
862, sobre agricultura ecològica i hem acceptat la 2.
874 sobre el foment de la investigació dels recursos pesquers.
Jo no he contestat a allò de la comissió, jo m'he agrupat les esmenes, les he estudiades i he buscat arguments polítics, he buscat arguments polítics per a vindre ací a la trona i explicar-li'ls a vosté.

Mire, sobre ramaderia, tornen a demanar tractament de purins, quan vosté sap, quan vosté sap i ho diem tots els anys, que la Conselleria de Medi Ambient ha promogut un pla de tractament de purins i que està funcionant.
Però, en qualsevol cas, si no estiguera funcionant seria competència d'una altra conselleria.
I vostés segueixen presentant-lo amb la mateixa.
Per tant, eixa esmena, jo pense que no la devien d'haver presentat.
Ahí té un argument.

Un altre grup d'esmenes es dediquen a canviar coses en problemàtica sobre la que s'actua i en els objectius bàsics, barrejant-le alguna sobre formació.
Mire, entenem que el centre de tecnologia animal de Segorbe i la nova Llei de ramaderia que s'està tramitant en esta Cambra les converteixen en complement innecessàries.
Vosté també sabia que està la Llei de ramaderia d'esta Cambra i també sabia que el centre de tecnologia animal de Segorbe està funcionant.

Mire, quant a les esmenes que demanen ajudes específiques i concretes per a una part del sector ramader, podrien ser fins i tot il·legals, i repetisc, per això li dic que no les havien d'haver presentades i li ho he dit o els ho he dit ­utilitzaré el plural perquè sé que no és vosté sols, si puc utilitzar el plural- i els ho he dit moltes voltes, podien ser fins i tot il·legal.
Les ajudes i l'atenció especial la necessita tot el sector i li la donarà la Llei de ramaderia.

A més, altres esmenes demanen ajudes fiscals, que vosté també sap o ha de saber que pertanyen a una altra Administració, i segueixen demanant-les a esta conselleria.
Eixa també entra dins de les que jo opine, opine i tinc dret a opinar, que no les havien d'haver presentat.

Segueixen demanant ajudes per a matèries que estan dins de les OCM, quan vosté sap que la Unió Europea prohibeix expressament que es donen ajudes a totes les matèries o àrees que estan dins de les OCM, i vostés segueixen presentant-les.

Un grup d'esmenes que es podrien qualificar de literàries, sent benvolent, que simplement vénen a canviar paraules, canvia redacció, estil, que és molt opinable, per exemple, per ficar un exemple, canvien integració per fusió, però que no vénen a aportar res.
Per tant, estem convençuts que el text pressupostari és molt millor i no les devem d'acceptar.

Repeteixen també, com tots els anys, increments importants en distintes línies.
Vosté ha parlat alguna cosa ací hui, a més de contestar-me a la intervenció de la comissió, ha parlat alguna cosa del capítol II.
Bo, el capítol II està molt clar i està ahí.
Jo no sé si vosté ha governat alguna vegada en algun lloc, no ho sé.
Jo, gràcies als vots dels ciutadans, estic governant ja molts anys un ajuntament i he sigut govern i el capítol II que no m'ho toquen, el capítol II està ajustat a les necessitats, i si em toquen el capítol II em castren completament el funcionament de la conselleria, de l'ajuntament o el que siga.
El capítol II no li se pot llevar res per al bon funcionament, deixaríem la conselleria a fosques.
Mire, hi hauria una solució i és renunciar al dèficit zero.
I això este govern no ho va a fer, renunciar al dèficit zero.
O malgastar, com feien altres governs anteriors.
És a dir, mosatros no volem malgastar i no volem renunciar al dèficit zero: per tant, capítol II és pràcticament intocable.

Altre grup d'esmenes, supressió del programa 631.
10, que són relacions amb la Unió Europea.
Este grup jo el qualificaria d'esmenes paradoxals.
Perquè vostés estan d'acord, i ho han dit, en què les relacions amb la Unió Europea són importantíssimes.
Però, en canvi, volen suprimir eixa direcció general, i les funcions que desenrotlla repartir-les en altres direccions generals.
Be, mire, mosatros estem convençuts que està millor aixina i no anem a canviar.
Les raons ja les he explicades moltes vegades.
Eixa és la nostra forma de governar, aixina estem organitzant-se tots els anys i eixa direcció general i les funcions que desenrotlla les considerem importants i anem a seguir aixina.

També ha parlat d'esmenes de campanar.
Això és la paraula que es diu en l'argot.
Mire, per què dic que són de campanar?
Perquè demanen coses que no poden ser per a intentar traure una rendibilitat política.
Vaig a ficar-li un exemple.
Vull comentar una esmena sobre el port de Torrevieja.
Vostés demanen que es faça un túnel de congelació.
En comissió els vaig dir jo ­i m'alegra que haja fet molt de cas del que jo vaig dir en la comissió, que quede clar que m'alegre­, jo vaig que hi havia ja un Pla director del port de Torrevieja que contemplava no sols un túnel de congelació sinó a més una llotja nova, una fàbrica de gel i un nou varador.
És a dir, que era molt millor que la seua esmena.
Al dia següent se'n van vostés a Torrevieja ­vosté no, persones, senyories, diputats, diputades del seu grup, vosté no­ se'n van vostés a Torrevieja, demanen una sala a l'ajuntament per a fer una roda de premsa i donen exactament la mateixa informació que els havia donat jo en la comissió.
Això ja és dur les esmenes de campanar a la màxima expressió de la demagògia, a la màxima.
És a dir, que el que jo els havia dit van allí a contar-lo, com ha fet vosté ací.
Ja estant traient-li la rendibilitat política a eixes esmenes de campanar que jo li deia.

He detectat també desubicació d'algunes esmenes que volen ficar-les en les fitxes FP4, que són les que estableixen les línies generals d'actuació i no les actuacions concretes que vostés volen.
Per tant, elles mateixes s'invaliden.
Així que, eixes per què les presenten?
Si les fitxes FP4 són per una cosa i vostés presenten esmenes a eixes fitxes que ahí no toquen, saben que automàticament elles mateixa estan invalidant-se i segueixen presentant-les.
Ahí és on jo li dic i ahí és on jo li argumente que eixes esmenes jo no les presentaria.
Les que vinguen a aportar alguna cosa les hem transaccionat i hem aprovat i se'n podia estudiar alguna.

Priorització de l'agricultor professional.
Mire, mosatros considerem que la Llei 19/1995, de modernització d'explotacions agràries en el seu article set ja arreplega les situacions de preferència.
Per tant, estan completades i no farien falta.

Minifundisme i parcel.
lació.
Ahí està la nova Llei de modernització i millora de les estructures agràries.
Jo demanaria almenys el benefici del dubte.
Hem de deixar, opinem mosatros, hem de deixar que comence a aplicar-se la llei i quan vegem els resultats podem, via reglaments, via esmenes de pressupost, via Llei d'acompanyament, via modificació de la llei, podrem adequar-la a les demandes del sector.
Però de moment tenim una llei per a estrenar, deixem-la, deixem-la que comence a caminar i a vore quin resultat dóna.
I ja, si no donara bon resultat, ja acceptaríem alguna esmena.
Però, de moment, pensem que cal deixar la llei que comence a caminar.

Quant als programes d'I+D tornen vostés a desubicar les esmenes.
Fixe's si allò és fàcil.
L'I+D no és una problemàtica, o diga'm vosté, isca ací i diga'm que l'I+D és una problemàtica.
No és una problemàtica sinó que és un mitjà d'actuació.
Per tant, són vostés mateixa els que les seues esmenes les condemnen a mort.
Si un mitjà d'actuació el fiquen en una problemàtica, què vol que fem?
Hem de votar-les en contra.
Eixes esmenes són les que jo dic que no haguera repetit i no havien de repetir-les.
Jo li recomane que les mire bé.

Campanyes de promoció, el mateix, entra exactament en el mateix paquet del que li deia abans.
Que es facen campanyes de promoció dins del programa de qualitat alimentària quan vostés saben perfectament que això correspon als consells reguladors i que els consells reguladors ja tenen ajudes per a la promoció.
Per tant seria completament il·legal (inintel·ligible) una mateixa cosa dos voltes, els ho he dit moltes vegades.
Però com vostés no volen sentir-lo segueixen presentant les esmenes, molt bé, estarem ací totes les vegades que faça falta que per a això ens paguen, no hi ha cap problema.

Totes les esmenes que dediquen a temes d'estadístiques ens pareixen bé, podien ser, es podien estudiar i estem pràcticament d'acord amb vostés.
Però entenem que és millor esperar-se a què estiga acabat el cens citrícola i quan estiga acabat el cens tindrem una base de dades fonamental per a després poder enrastrar tots els temes d'estudis i totes les demés.
Eixes esmenes jo no les llevaria, em pareixen bé les que les hagen fetes ells, distingixc per què li dia el que li dia.

Cambres agràries.
.
.
Senyor Lozano, no s'enfade quan ixca ací: se les carregaren vostés, el seu partit, i se les carregaren a través de la llei d'acompanyament que tant critiquen.
Nocturnitat, traïdoria.
.
.
(inintel·ligible)

 

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Soler.

Senyor Lozano, té la paraula.

Moltes gràcies, senyor Soler.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Lozano.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Gràcies, senyor president.

Començant pel final, senyor Soler, la veritat és que quan vosté parla que mosatros mos carregàvem les cambres, ací ja s'ha dit durant este debat vàries vegades que eixa factura ja mos la passà la societat.
Se suposa que vostés havien de vindre a solucionar el que mosatros no férem, se suposa, però resulta que vostés encara estan fent-ho pitjor, amb la qual cosa, doncs, sí que hem avançat!

Mire, vosté ha vingut ací ja amb el seu discurs preparat i la veritat és que me sap mal haver-li'l trencat, igual esperava que jo vinguera a defendre i vosté, doncs, lògicament, això l'ha descol·locat un poquet, perquè, la veritat, vosté parla que la situació que jo pinte és fúnebre, encara que, que jo sàpia, 330 jóvens són els únics que s'han presentat a les ajudes per a la incorporació en l'any 2002: 330.
Això no cobrix ni mínimament el recanvi generacional del camp valencià.
Ahí vorà si realment n'hi ha il·lusió en el camp, per a no ser fúnebre: el primer que fem els pares és dir als fills que se'n vagen a un altre sector, que estúdien, que se preparen a on puguen, que ser llaurador, al final, sempre serà l'últim recurs.

Capítol II.
Vosté, com ho portava escrit, parla del capítol II en termes generals, i ja li he dit que pertany al capítol II, però és la línia pressupostària 2.
2.
7, i això vol dir que són dedicats a altres empreses i a altres professionals.
I jo insistixc i repetixc que la Conselleria té un cartell de professionals de primer ordre que són capaços d'assumir eixa responsabilitat i eixos treballs perfectament.
Per tant, són 1.
500.
000 euros que podrien haver segut utilitzats per a fer eixes polítiques.

Finalment, senyor Soler, demanem que se faça una política més d'acord amb les necessitats del camp valencià.
Mire, vostés, en el pressupost, els recursos propis no condicionats en el 2001 foren de 209 milions; en el 2002, 199; i en el 2003 se'n preveuen 182.
Això representa per a aquest any que ve 16,6 milions d'euros menys que l'any passat.
Sap per què mos preocupen tant els recursos propis no condicionats?
Exactament per això, perquè al no estar condicionats per la política agrària comunitària són els que mos deurien permetre fer una política agrària més adient a les necessitats valencianes: incorporació de jóvens, millora de camins, millora del món rural, ajudes directes a l'arròs, etcètera, etcètera, etcètera.
Eixa és la preocupació que tenim en eixe aspecte.

I vostés, senyories, no han acceptat ni una sola de les nostres ofertes per millorar aquest pressupost.
Hui han dit que pensen consensuar-ne una i aprovar-ne una altra, i, damunt, han rebaixat ­com he dit abans­ els recursos propis per a fer eixes polítiques més valencianes.
I els resultat és que amb eixe tipus de política, l'any 2003, ho torne a repetir, se va a seguir enduguent per davant quasi deu mil llauradors i ramaders d'este país, i això és un luxe que, en comissió també li ho vaig comentar, no mos podem permetre.
En Europa estam portant-los en la palma de la mà, necessitem professionals qualificats que porten l'agricultura a temps parcial i la professional endavant, perquè és la que podrà, en el futur, garantir una producció d'aliments de molta qualitat, que és el que està demanant en estos moments.

Moltes gràcies, senyor president, i res més.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies a vosté, senyor diputat.

Vot particular del Grup Parlamentari Popular, senyor Soler.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Lozano, descol·locat no, vosté no ha defés les seues esmenes, s'ha limitat a contestar la intervenció meua de la comissió i no ha defés les seues esmenes.
Diu que jo ho portava escrit, clar, jo he preparat el torn en contra de les esmenes que vostés han presentat, per a no fer ningun exercici rar de forçar el reglament, jo pense que ací n'hi ha un torn a favor i un torn en contra, jo havia preparat el torn en contra, encara que, com vosté, ara no tinc ningun inconvenient a improvisar, encara que vosté ja mos té acostumats que escriuen una cosa i després ve ací, s'oblida del que han escrit, ne defén una altra completament diferent, però que tot el que siga en benefici de l'agricultura i el debat jo pense que és bo i, això, ningun problema.

No m'ha replicat sobre el que jo li he explicat amb arguments, les esmenes que són estèrils per ser il·legals, per estar desubicades.
.
.
, totes eixes són les que jo li dia "no les tornen a presentar" i vosté no m'ha donat ningun argument, per tant jo interprete que està donant-me la raó, que és, doncs, per pujar la xifra, per fer esmenes a pes i per poder dir a la premsa que han fet no sé quantes esmenes; doncs, bé, la premsa que sàpia que són les mateixes de l'any passat i que algunes serien fins i tot il·legals, i que, si algunes de les coses ­més gros encara­, si algunes.
.
.
, els que estem acostumats a firmar i que hem de passar pel tamís dels interventors dels ajuntaments, la majoria d'eixes esmenes no passarien el tamís dels interventors, els pagaments no se podrien fer, imagine's com quedarien, i jo supose que vosté no voldrà que fem el ridícul.

Per tant, mire, jo el que no acabe d'entendre, vosté, tant d'esforç per millorar l'agricultura, vosté s'imagina una agricultura sense aigua?
Doncs, el que hauria de fer, i li ho dic en confiança: pressione el seu grup perquè donen suport al Pla hidrològic i que donen suport perquè tinguen auia els agricultors valencians, ahí és a on jo me creuré.
.
.
, quan jo veja a vosté defensar a mort el Pla hidrològic com el defensem mosatros és quan li diré, senyor Lozano, ara sí que vol vosté millorar l'agricultura valenciana, mentres no el veja defensar això, el que vosté diga ací, doncs, estarà entre música fúnebre i, la veritat, és que jo ho posaré almenys en quarantena.
No dubtaré, no dubtaré, no dubte mai de la seua paraula, però, almenys, ho ficaré en quarantena.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Soler.

Havíem dit anteriorment que entraria allò del vot particular del Grup Parlamentari Popular.
.
.
Sí, senyor Botella?

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Pues, gracias, señor presidente, pasen a votación cuando toque.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muy bien, tomamos buena nota.

Seguim amb el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.
L'il·lustre diputat Joan Ribó, de la 2.
931 a la 2.
951.
Moltes gràcies, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Deia que defensarem de pas qualsevol esmena que no estiga en algun bloc, pense que n'hi ha alguna traspaperada.

En direcció i serveis generals, la primera cosa que nosaltres volíem plantejar, ens semblava que la Conselleria de Medi Ambient seria bo que realitzara una sèrie d'actuacions de caràcter exemplificador.
El medi ambient també té un element, que després en parlem també respecte al tema de formació, i a l'hora de formació, doncs, està molt bé que vegem el parcs oceanogràfics amb animalets de l'Índic, etcètera, però també està bé que determinades actuacions es puguen veure, quant a noves tecnologies, avanços, per exemple, en temes energètics, a nivell de Conselleria de Medi Ambient.
Pensem que, per tant, és una tasca important.

Hi ha un altre aspecte en el qual nosaltres insistim, i són els programes que d'alguna forma tenen un abast global: el tema de la capa d'ozó, el tema del canvi climàtic.
Per exemple, ara que tenim aquí al conseller d'Indústria, recordar-li que algun dia seria bo que eixira definitivament el famós pla eòlic, que estem perdent moltes oportunitats, que no estem complint tots els temes del protocol de Kyoto, que estem davant l'amenaça que les inversions es perguen definitivament, perquè estan baixant els recursos i les subvencions a l'energia eòlica, i que, d'alguna manera, igual ens trobarem en una situació greu en un futur.

Un altre tema sobre el que volíem comentar, en el tema direcció i serveis generals, és que açò seria bo també fer-ho en valencià.
La valencianització de tots els sectors de l'administració seria bo que arribara també a la Conselleria de Medi Ambient, perquè nosaltres veiem massa vegades que tots els papers que es publiquen, tots els elements que es publiquen des d'esta Conselleria són sempre en castellà.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

La il·lustre diputada, senyora Laura Gómez, per favor, la diputada.
.
.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

En primer lugar, y quisiera para el resto de programas, el resumen de datos de personal que usted quiere incluir en cada programa se encuentra en el anexo de la ley de presupuestos, donde están todos los puestos de trabajo adscritos a cada programa, el número de registro, las retribuciones y el grupo al que pertenecen.

Y en cuanto a las publicaciones en valenciano, todas las publicaciones que se hacen en la Conselleria de Medio Ambiente se hacen en las dos lenguas oficiales de la Comu-nidad Valenciana; por tanto, no tiene ningún sentido comentar el número de publicaciones que se hacen en valenciano cuando todas se hacen en valenciano.

Y usted habla de potenciar la formación medioambiental y la investigación.
Nosotros somos conscientes de la importancia de la formación medioambiental y de lo mucho que queda por hacer en ese sentido y lo que falta para conseguir la total concienciación social, pero también sabemos que estamos trabajando para conseguirlo y ahí tiene todas las campañas de sensibilización que hay en el programa de formación medioambiental.

Y en la investigación, el centro de estudios ambientales del mediterráneo, con el nuevo convenio con el Ministerio de Medio Ambiente reconociendo la importante labor investigadora del Ceam.
Pero es que, además, tenemos en estos presupuestos quince líneas específicas dirigidas a la investigación, con universidades, con el Centro de Investigación y de Certificación, con el Ivia, con el Csic, con prácticamente todos los organismos que actúan en nuestra comunidad y que tienen una relevancia científica.
Por tanto, ahí tiene la investigación, que es una apuesta de este gobierno y la formación y la educación ambiental que reclama.

Por eso, sus enmiendas no aportan nada nuevo y vamos a rechazarlas.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señora diputada.

El senyor Ribó.
.
.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bé, comentar dos coses: a nosaltres sí que ens agradaria, per exemple, que la propaganda que es fa des de la Conselleria de Medi Ambient, per ficar només un exemple, en parlarem després, en ràdio o televisió, també fóra més en valencià.

I ja que ha parlat vosté de la investigació, dir-li que està molt bé, que projectes de futur és possible, però de present no, les dades indiquen que el nostre país té uns nivells d'investigació molt més baixos que la mitjana espanyola i que Espanya té uns nivells d'investigació molt més baixos que la Unió Europea, i les dades són ahí.
Els projectes de futur seran molt bonics, però les dades del que s'ha fet realment, doncs, per desgràcia, deixen molt a desitjar, i jo crec que aquest tema és molt clar.

Nosaltres voldríem insistir també, que no hi hem fet menció abans, en el tema de les agendes 21: no s'ha fet pràcticament res des de la Conselleria de Medi Ambient, i ens sembla un tema molt important en el plantejament general de fomentar ciutats sostenibles, fomentar la formació i la difusió mediambiental.
Per desgràcia, aquest tema és un tema pràcticament absent: aquells municipis que han declarat el tema de l'Agenda 21, per desgràcia, la majoria de les vegades, es queda en només una declaració d'intencions, sense després cap tipus de concreció.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyora diputada.
.
.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Yo me alegro muchísimo de que usted diga que están muy bien las políticas de investigación de esta conselleria.
Y por supuesto que son de futuro, pues son para el año 2003.

Usted creo que ha dejado de preocuparse ya por el medio ambiente, porque presenta exactamente las mismas enmiendas del año pasado, y que ni siquiera se ha leído los presupuestos, porque muchas de sus enmiendas ya están incluidas.

Y hablar de que no se fomenta la investigación o la formación, con lo que ya le he dicho del Ceam, de las líneas específicas para investigación, de la creación de infraestructuras de educación, con el convenio que se ha hecho con la.
.
.
bueno, la transferencia de capital con la Diputación de Alicante, yo creo que eso es tener interés por la formación y tener interés por la investigación, por eso hemos rechazado sus enmiendas.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora diputada.

El senyor Ribó, per a les esmenes 2.
952 a 2.
981.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

A vore, senyora diputada.
Jo li ho vaig dir en la comissió: per desgràcia, els problemes de medi ambient no canvien, ni la política de la Conselleria canvia, la immensa majoria és una repetició, ni tampoc canvien els nostres plantejaments respecte a medi ambient.
Per tant, és bastant natural, és bastant lògic que hi hagen elements que es plantegen any rera any.

Per exemple, l'any passat també plantejàrem que era important preocupar-se d'un tema que ens sembla fonamental per a algunes comarques, com és el tema de les extraccions mineres, el tema de les pedreres.
Déiem, i repetim, que en determinades comarques les extraccions mineres s'estan fent les més de les vegades sense cap autorització administrativa, com si fóra l'Oest, el primer que arriba arramba, com si fóra l'Oest.
I a nosaltres ens sembla que això està degradant de forma irreversible comarques com la Serranía i comarques interiors també de la província de Castelló.

Bé, efectivament, enguany no demanem, i ja li ho deia en la comissió, el catàleg de zones humides, però sí que continuem demanant una cosa que està en la Llei d'espais naturals: el catàleg de coves i el catàleg de simes.
Per què ho continuem demanant?
Perquè continua sense estar fet.

Igual que demanem el tema de les vies pecuàries, perquè és una cosa que hi ha una llei a nivell estatal que està transferida i que no està acabat.
I ho lamentem.

I també hem de demanar els plans rectors d'ús i gestió de la majoria dels parcs naturals, que haurien d'estar fets i que és una cosa que tots els anys ho reiterem, però és que, per desgràcia, continuen sense fer-se, i és aixina i ho volem deixar molt clar.

I també, i açò no és des d'este conseller sinó des de l'anterior, demanem reiteradament que s'ajude els municipis a instal·lar, a fer paratges naturals municipals, perquè ens sembla que açò és un element important.
Es va donar un passet al traure unes normes, però no s'ajuda de manera suficient i ens sembla que és important.

Bé, nosaltres també aquesta és una idea en què sí que voldríem insistir: s'hauria d'aportar recursos a municipis xicotets en temes fonamentalment d'ordenació del territori, perquè d'alguna forma aquest tema és un tema important sobretot en zones costaneres.

Nosaltres traguem els recursos d'un lloc, i ahí sí que ens atrevim d'una manera molt clara.
Totes les subvencions que vostés estan fent a les fàbriques de ciment per a cremar de moment farines càrnies, després seran altres coses, nosaltres pensem que estarien molt millor dedicades a aquests recursos.

I per últim, reconeguent, i ho hem dit públicament, que s'ha avançat en la protecció d'espais naturals teòrica, hi ha més superfície protegida, nosaltres continuem pensant que hi han zones en què s'hauria de millorar la protecció: Gorges del Cabriol, no hi ha prou amb el baix nivell de protecció, sobretot quan en Castella-la Manxa té un nivell superior; elements com la Tinença de Benifassà i alguns altres que plantegem.
És cert, és una cosa que no és nova, però ho lamente, les Gorges del Cabriol tampoc són noves.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyora diputada.
(Pausa) 

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

En conservación del medio natural se ha hecho una labor muy importante por lo amplia y lo ambiciosa en lo que es la protección del territorio, porque hemos pasado, como usted bien sabe, de un 3% de territorio protegido a un 28%; de prácticamente nada, de prácticamente ninguna protección, a tener prácticamente más de la cuarta parte del territorio de la Comunidad Valenciana protegido.
Porque tenemos parque natural en la Serra de Espadán, en la Serra Calderona, en la Serra Mariola y en la Serra de Irta; porque además se ha elaborado el catálogo de zonas húmedas, y con la aprobación de la Red Natura se han protegido 94 espacios naturales.

Y queremos ir más allá, pero no con la aprobación de sus enmiendas sino con la aprobación de estos presupuestos, porque con las enmiendas que usted presenta queda claro, como le he dicho antes, que no se ha molestado siquiera en leer el presupuesto.
¿Y por qué?
Pues porque lo que pide y lo que quiere que se avance está incluido en estos presupuestos.
Como por ejemplo, y como ha mencionado usted aquí, la publicación del catálogo de cuevas, que viene recogido en los presupuestos y está de acuerdo con la Ley de espacios naturales.
Y usted dice que no se plantea, con lo cual realmente ni se lo ha leído.

La conservación de las especies de flora y fauna amenazada que usted dice está exactamente igual en el presupuesto.
También la ampliación de los espacios naturales protegidos.
Y también hay una partida para adquisición de terrenos general, y usted plantea la adquisición de un terreno en concreto.
Yo no sé qué interés debe tener en el terreno, pero teniendo una partida global de adquisición de terrenos no tiene sentido concretar un terreno.

Por eso, nosotros, con estos presupuestos, queremos se-guir con esa labor tan importante, tan amplia y tan ambiciosa que se ha venido haciendo en los últimos años, y por tanto rechazaremos sus enmiendas.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Anem a vore.
Mire, jo voldria tornar-li a insistir en el tema de les extraccions mineres, entre altres coses perquè tinc aquí davant un projecte de decret d'ordenació de la Conselleria de Medi Ambient d'este mes i és un projecte absolutament insuficient.
I ja que està el senyor conseller li vaig a plantejar algunes cosetes.
Per exemple, és absolutament insuficient que s'oblide de totes aquelles extraccions que s'estan fent que tinguen autorització i que puguen fer absolutament el que vulguen durant el temps que vulguen.
És un projecte absolutament insuficient, perquè reconeix, a més d'una forma clarament implícita, que en estos moments s'estan fent les extraccions sense cap tipus d'autorització administrativa, que estan deixant fer absolutament el que volen.
Jo crec que és important ressaltar-ho perquè, en definitiva, quan li deia allò de l'Oest és perquè és la llei del més fort, i és una pràctica absolutament intolerable i consentida per la Conselleria de Medi Ambient.

Mire vosté, després m'ha plantejat una sèrie de coses.
Jo li vull ressaltar la Ret Natura, que és una part molt important, que jo sàpiga, primer, no està aprovada definitivament; segon, va ser plantejada a instàncies i exigències de la Unió Europea, es va arribar amb molt de retard en els terrenys que es plantejava aquí en esta comunitat.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyora diputada.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

A ver.
Lo de las extracciones mineras y canteras, que no he podido decírselo antes, la compatibilización de los usos del territorio, y en particular de las actividades extractivas, está recogido en el presupuesto tal cual se lo acabo de decir, y además, la adecuación de actividades privadas y públicas de los espacios naturales protegidos.
Por lo tanto, ya lo ha dicho usted un par de veces, eso no es cierto.

Además, yo quiero repetirle la apuesta firme de este gobierno por la protección del territorio.
Hemos pasado de un 3% de protección a un 28% de protección; se ha aprobado la Red Natura, por mucho que a usted le pese, y la inversión tan importante que se ha hecho en nuestros cauces y humedales, y eso es proteger y eso es conservar el medio natural, y no sus enmiendas, que no aportan nada a estos presupuestos.
(Veus: "Muy bien".
S'interromp la gravació)

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

A veces hay eco, a veces hay un eco.

Seguim.
De la 2.
982 a la 3.
000.
L'il·lustre diputat i senyor Joan Ribó té la paraula, per dos minuts.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Entrem en un altre apartat de restauració i protecció de recursos naturals.
La primera cosa que s'ha de fer és no transformar, no transformar concretament les zones de bosc en zones de cultiu.
Açò ho hem discutit ja moltes vegades.
Jo l'invite, senyora diputada, senyor conseller també, a que es donen un passeig, per exemple només cal anar propet d'aquí, en l'autovia A-7, en la circumval·lació de Sagunt veurà com s'estan transformant en estos moments zones de bosc en zones de cultiu.
En podríem trobar moltíssimes.
La primera cosa que s'ha de fer és intentar protegir el que es té.
Vostés deliberadament en una llei d'acompanyament van canviar el tema, però a nosaltres ens sembla important que si volem protegir el bosc la primera cosa que hem de fer és no destruir-lo, com s'està fent d'una forma consentida, declarada i amb llum i taquígrafs, i ho pot veure qualsevol.

Una altra idea que li volíem comentar.
Home, alguna vegada el partit que sustenta el Govern duia en el seu programa electoral que s'hauria de reforestar.
Nosaltres també tots els anys ho fem, fiquem una quantitat mínima d'hectàrees per a reforestar.
Seria lògic, clar, perquè s'han tornat tan moderns que diuen: "hala!
, que reforeste la natura, i quan la natura no ho fa, ho tirarem amb avió", això de tirar llavoretes per ahí, que l'altre dia eixia un informe tècnic que demostrava com aquestes llavoretes eren molt útils per a donar de menjar a les aus, terriblement útils, però no per a reforestar.
Nosaltres pensem que hauria de fer-se un compromís mínim en el sentit de reforestació, com diuen els programes electorals, i complir-los mínimament, entre altres coses perquè hi han moltes zones, molts boscos que ja varen ser cremats i recremats reiteradament que no tenen possibilitat de regeneració natural.
Ens sembla un element important.
I almenys no fer autopistes en els boscos mitjançant un plantejament com és el de les ZAU.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
que l'únic que fa és perdre més hectàrees.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora diputada, té la paraula.
Moltes gràcies.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, señor Ribó, yo me voy a pasear donde usted quiera, pero el seguimiento estricto de las transformaciones agrarias se realiza día a día a través de los servicios de la Conselleria de vigilancia e inspección medioambiental.
Además, las actuaciones de control sanitario forestal no tienen por objeto proteger una superficie concreta o determinada, como usted plantea con 25.
000 hectáreas, sino que se protege todo el suelo forestal de la comunidad, todo, y no solo las 25.
000 hectáreas, como usted dice que quiere que se protejan.

Además, las técnicas biológicas que usted propone que se estudien y se desarrollen son ya una realidad y están integradas totalmente en los sistemas actuales de tratamiento como parte esencial.

Y además habla de estimular la participación ciudadana y municipal en la conservación y regeneración del bosque, y usted sabe que la Conselleria ha realizado varias campañas anuales y que, como resultado, se está observando una mayor concienciación social sobre la necesidad de proteger nuestros espacios naturales, y que entre muchas otras cosas se está traduciendo en un menor número de incendios resultado de negligencias.

Usted pide también que se realicen estudios detallados del origen y causas, desarrollo y formas de extinción de los grandes incendios forestales.
Pues bien, en la Con-selleria existe desde 1995 un equipo especializado en investigación de causas, que realiza informes exhaustivos.
Pero es que además la Ley forestal requiere un informe científico sobre los efectos del incendio cuando se superan las 500 hectáreas, y la Conselleria hace estos informes no solo cuando supera las 500 hectáreas, lo hace a partir de las 100 hectáreas.

Por tanto, yo creo que se está cumpliendo con creces en política forestal, y una vez más le tengo que decir que sus enmiendas no aportan nada a este presupuesto y a este programa, y por tanto vamos a rechazarlas.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señora diputada.

Passem a les esmenes 3.
001 a 3.
073, de l'il·lustre diputat Joan Ribó, que està indicant-me que passem a l'altre bloc.
És això?
(Pausa) Sí, que passem a l'altre bloc, per això li dic que vosté té la paraula per a la rèplica i després passem a l'altre bloc.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Jo és que m'havia embolicat.
Ho lamente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Perdó.
A estes hores és normal, no es preocupe.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

De totes maneres, jo sí que li volia dir a la senyora diputada que estaré encantat d'acompanyar-la a veure estos llocs.
Serà un plaer, de veritat.

Bé, al que anàvem.
Mire vosté, no es tracta només de protegir tot el territori.
Es tracta de reforestar determinades zones que no tenen capacitat de regeneració natural i que el Govern ha renunciat a aquest tema.
Hi ha un problema important, que és el problema de l'erosió i el problema de la desertització.
A açò em referia, a açò em referia.

I mire vosté, un altre tema.
Jo no havia fet referència abans al tema de les auditories.
Sí que hi ha un detall, senyora diputada, que li voldria insistir, que és distint, sí que aporta.
És la idea d'auditories.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
externes, externes, fetes per altres.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora diputada.
Senyora diputada, polse, per favor.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

40.
000 hectáreas restauradas desde 1995, yo creo que sí que es restaurar el bosque.
Y además, no se está cumpliendo en política forestal.
Pues bien, no sé entonces cómo se ha pasado de 58.
746 hectáreas quemadas en el período 1991-94 a 3.
366 en el 1995-2001.
Porque este Gobierno ha demostrado que no bastaba con mirar el cielo para acabar con los incendios, no bastaba mirar al cielo para ver qué tal tiempo hacía o para pedir igual ayuda divina.
Lo que había que hacer era apostar por la prevención de incendios y por la mejora en los medios de extinción.
Y en ese camino es en el que vamos a seguir trabajando.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

El senyor Ribó té la paraula per a les esmenes 3.
001 a 3.
073.
(S'interromp la gravació.
Pausa)

Té la paraula el senyor Ribó després que li han portat l'aigua.

 

**El senyor Ribó i Canut:** 

 

Gràcies, senyor vicepresident.

Abans de parlar de qualitat ambiental, jo sí que voldria insistir en el tema que estava parlant de reforestar.
No estava parlant d'incendis, donat que el tema d'incendis, com vosté sap, no està en aquesta conselleria, no és competència directa d'aquesta conselleria.
Sí que estava parlant que hi ha moltes zones forestals que estan en procés de desertificació i que no s'ha fet el procés de reforestació necessari.
I és el tema que correspon, efectivament, a l'anterior programa i aquesta conselleria.

Bé.
Entrat ja en qualitat ambiental, nosaltres volem reiterar un tema que ens sembla important, i és el tema relacionat amb la prevenció de l'encefalopatía espongiforme bovina, el tema de les farines càrniques.
Ens sembla una barbaritat la pràctica que s'està desenvolupant de cremar aquestes farines, cremar-les en cementeres, i de pas, anar adaptant les cementeres com a noves incineradores de futur.
Ens sembla un plantejament.
.
.
I conseqüentment amb açò, totes les subvencions que es donen per a les inversions de les cementeres, són recursos que hem estat desviant a altres temes.
Pensem que s'ha de.
.
.
Eixe, per exemple, seria un tema important a investigar: la busca de noves línies de reciclatge, de reutilització de compostatge de les farines càrniques, garantint sempre, des d'un punt de vista sanitari, la seua utilització.

Hi ha un altre tema que volem ressaltar aquí i que també ens sembla important.
És el tema dels organismes genèticament modificats.
Volem ressaltar-ho.
Açò és una qüestió, i és una qüestió clara, des del punt de vista que només està sent útil a les multinacionals de pesticides o a les multinacionals de distribució.
No serveix per als llauradors, no serveix per als consumidors.
I cada vegada, per desgràcia, s'està imposant més com a conseqüència d'una sèrie d'actuacions, sobretot procedents dels Estats Units.
Pensem que caldria un actitud clara i ferma en aquest sentit, almenys treballant en el tema que aquelles persones que lliurement volgueren tingueren la possibilitat de no ingerir aquests aliments.

Un altre aspecte ­ho hem comentat abans, i apareixia una informació fa molt poquet de temps­, és el tema dels gasos d'efecte hivernacle.
L'Agència Europea de Medi Ambient ens deia.
.
.
fa molts pocs dies apareixia en els mitjans de comunicació la famosa cosa que hem signat, el protocol de Kyoto, signat per este país, ens permet fins el 2010 un creixement d'emissions del 15%.
I segons les pautes actuals ­i ho diu l'Agència Europea del Medi Ambient-, anem a tenir uns creixements de més del triple, el 48,3%.
Bé.
Quan ens plantegem aquestes coses ­hi ha una comissió interdepartamental de desenvolupament sostenible­, no podem deixar de plantejar-nos el tema de l'energia eòlica, no podem deixar de plantejar-nos el tema de les noves central tèrmiques, no podem deixar de plantejar-nos temes com el tema del transport, la no potenciació adequada del transport públic i de transports alternatius.
Però en este país no s'està fent res en aquesta direcció.
I no ho diem nosaltres, és una conclusió clara de l'Agència Europea de Medi Ambient.

Un altre aspecte que sí que és nou ­este sí que és nou, perquè l'any passat no estava damunt la taula­, és el tema de la contaminació de l'aire en tota la zona taulellera de Castelló.
Nosaltres aquí hem de denunciar d'una forma clar com s'ha permés per part de la conselleria el que moltes empreses no complisquen la legislació vigent, fins i tot no tindre els dispositius adequats per a permetre les mesures de control, com s'ha permés que determinades associacions no complisquen adequadament amb els mecanismes de control.
Jo crec que és un tema claríssim, i és un tema en el qual s'ha d'incidir, i s'ha d'augmentar la inspecció i s'ha d'augmentar el control.
I ho diem, en primer lloc, en base a aquelles persones que respiren, que volen respirar en aquella zona.
Però, en segon lloc, en base a totes aquelles empreses taulelleres que estan complint la legislació vigent i que el Govern els està permetent una competència deslleial externalitzant determinades inversions, tirant-les cap a fora, quan les haurien de fer aquestes empreses.
Ens sembla un tema important.

El tema dels residus, un altre dels grans temes.
N'hem parlat en aquesta trona ja moltes vegades.
Però el que està clar és que el problema dels residus no s'està resolent, continuen anant camions i camions als abocadors amb muntons de fem sense cap tipus de control, amb quantitat importantíssima de matèria orgànica.
Per exemple, a Dos Aigües, de pas, de pas passant per municipis i no respectant cap tipus d'ordenació dels municipis, com és el cas de Macastre, com és el cas de Bunyol.
I s'ha de dir amb molta claredat: ahí també actua la llei del més fort, com si fóra açò una altra vegada l'Oest.
Quan no els interessa, la llei de les empreses és el que mana rotundament.

I, bé, hi ha un altre aspecte que nosaltres volíem parlar, ara que està també la consellera d'Agricultura.
És el tema de la contaminació d'aigua per nitrats.
Hi havia una directiva, aquesta directiva.
.
.
es van crear dos o tres normes respecte al tema dels adobs, sobretot per adobs nitrogenats.
Què s'ha fet amb açò?

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Res.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora diputada.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

Gracias, señor presidente.

Bueno, en primer lugar, había una enmienda, que era la de.
.
.
bueno, que usted dijo en comisión que la retiraría porque era un error y no la ha retirado porque sigue estando en el Boletín de las Cortes.
Bueno, asiente con la cabeza, supongo que será porque la habrá retirado.

En el tema de las harinas cárnicas, existe un convenio firmado con las cementeras que compromete a la Generalitat a realizar los pagos previstos.
Entonces, por ello se recoge en los presupuestos.
Se colabora con las cementeras en la amortización de unas instalaciones que se tuvieron que realizar en un momento donde había una problemática social grave.
Y, claro, usted ya nos conoce desde hace tiempo, y conoce el talante de este Gobierno y sabe que no es el de incumplir los compromisos.
Por eso, reducir o eliminar esos pagos sería incumplir el convenio.

Usted dice también que no se potencia la investigación.
Y la investigación se potencia y mucho, porque las ayudas a destinadas a la fundación Ceam, como hemos comentado antes, y el convenio con el Ministerio de Me-dio Ambiente.
.
.
Que este convenio no solo supone una aportación económica, sino que supone también un reconocimiento a la labor investigadora con la que colabora la Generalitat.
Y como le he dicho antes, quince líneas específicas dirigidas a la investigación con universidades, con el centro de investigación de la desertificación, también con el Ivia, con el Cesic, con prácticamente todos los organismos que actúan en nuestra comunidad y que tienen relevancia científica.

Y el colmo ya es que usted dice que no hay inversión y que no se presupuestan infraestructuras, cuando el incremento del presupuesto de calidad ambiental ha aumentado un 51,8%, que es un fuerte incremento para las infraestructuras y también para la calidad del aire.

Usted dice que no hay inversión.
Y algunas de las infraestructuras que están en los presupuestos, como, por ejemplo, las obras de las plantas de tratamiento y compostaje de Villena y Jijona; la construcción de ecoparques en Benicàssim, Aspe, Onil y Alicante; los vertederos de inertes de Villar del Arzobispo, Venta del Moro, Agost, Almassora, Moncófar, Hondón de las Nieves, Petrer, Cinctorres, etcétera; el inicio de las obras de las plantas de clasificación de envases ligeros de Picassent y de Castelló, con lo que estarían cerradas todas las actuaciones para la implantación del contenedor de envases ligeros, del contenedor amarillo; el inicio de la construcción de la planta de tratamiento de residuos eléctricos en Náquera y otra para electrodomésticos con CFC en Alicante, además de proseguir con los trabajos de descontaminación de la Avenida de Francia de Valencia, en la Rambla de la Viuda, Muro de Alcoy y otras que están en ejecución.
Yo creo que no puede repetir usted que no se hace un esfuerzo inversor en materia de infraestructuras.

Y después dice que no se utiliza el agua depurada para regar.
Pues empezamos bien porque por lo menos se reconoce que ahora hay agua depurada.
Y supongo que eso será debido a que se ha aumentado en un 50% el número de depuradoras desde 1995 y que hoy disponemos de 354 instalaciones de depuración en pleno funcionamiento.
Y el agua, que ahora sí que puede ser depurada, ha pasado de ser reutilizados 80 hectómetros cúbicos en 1996 a 124 hectómetros cúbicos en la actualidad.

Y la contaminación atmosférica, la calidad del aire, también aparece como aspecto muy importante en estos presupuestos, ya que durante el ejercicio 2003 se va a proceder a la realización del inventario de emisiones de la Comunidad Valenciana.
Y además, se va a proseguir con la ampliación y mejora de la red de vigilancia atmosférica.

Nosotros pensamos que esto sí que es apostar por el medio ambiente, y por eso rechazamos sus enmiendas.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias.

Senyor Ribó, té vosté la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Anem a vore.
Dir-li que, efectivament, jo li reitere que no hi ha inversions.
Per exemple, inversions en separació i recollida selectiva de matèria orgànica, quan és una cosa que s'està plantejat a través de tota Europa, ni un duro, ni un duro.
I no li dic ara.
Hem presentat al llarg d'enguany una interpel·lació amb una moció, que es discutirà no sé quan, però la interpel·lació sí que es va fer.
I ni un duro en aquest tema, senyora diputada.

Per tant, li reitere, li reitere que no, que el nivell no és l'adequat, ni molt menys.
Per posar-li un exemple que no li havia ficat.
M'ha ficat l'exemple de l'aigua depurada.
Mire vosté, m'ha dit que hem passat de 86, si no recorde malament, a 124 hectòmetres cúbics.
M'agradaria que em diguera quins percentatges respecte al total d'aigües depurades és el que es reutilitza.
És molt baix.
Compare'l, per exemple, amb Califòrnia, amb Israel, amb Austràlia, etcètera, zones amb un nivell hídric paregut al nostre, és un nivell terriblement baix.

I em parla vosté de sistemes de depuració.
Sí, és cert, s'han fet depuradores, però mire vosté quin nivell de depuració hi ha, és un nivell totalment insuficient, en molt pocs casos arriba la depuració terciària.

El Pla de sanejament, eixe pla de sanejament que han d'obrir vostés, que és secret diu el company de la Coput que ho du directament, això per a quan?
No, no, mire, no estan els deures fets.
Ens parlen molt d'aigua, també d'aigua de València, però dels problemes reals d'un plantejament sostenible de l'aigua no se'n parla.
I, per exemple, es continua tenint, i tenim dades de fa poc, un munt d'emissaris submarins que tiren l'aigua a la mar, l'aigua depurada o mal depurada.
I aquest és el tema real.
I nosaltres hem plantejat el tema de la eradicació dels emissaris submarins.
Ens sembla una bogeria, ens sembla una bogeria plantejar-se i demanar tots els dies, cada mig hora, aigua d'una altra conca hidrogràfica i no tindre la capacitat de poder eliminar, per exemple, els emissaris submarins, que hi ha des de d'alt de Vinaròs fins a baix, un munt, es pot veure, estan mapes i ha eixit publicat.
Em sembla una bogeria.
I això per a nosaltres són tasques prioritàries i ens sembla un tema claríssim que s'ha de plantejar i que nosaltres entenem que no es planteja adequadament.

I, mire vosté, dirà el que vulga vosté del tema de la investigació.
Ha parlat del Cide, ha parlat d'una sèrie d'organismes, però la investigació en este país, les dades reals del que es gasta són molt insuficients i són comparables, només s'ha de fer que comparar amb el que es gasta en la Unió Europea, amb el que es gasta de promedi en Espanya, per posar un exemple.
No em diga de projectes, done'm dades.
I eixes són les dades reals.
Són totalment deficients i, li reitere, també en els temes mediambientals, sobretot en els temes mediambientals, perquè són temes fonamentals per a este país.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyora diputada, té vosté la paraula.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, señor Ribó, usted sigue diciendo que no se in-vierte en infraestructuras y yo creo que no voy a aburrirle volviéndole a enumerar todas las infraestructuras que están presupuestadas para el año 2003.
Además la cantidad de líneas que van dirigidas a fomentar la investigación, cuando usted sigue diciendo que no se fomenta la investigación.
Lo que se está avanzando en contaminación atmosférica.
Y tengo que recordarle que en estas Cortes se ha aprobado la Ley de contaminación acústica, que en el año 2000 se aprobó la Ley de residuos, la aprobación de los planes zonales y la inversión que ello supone.
Y yo creo que lo que a usted le duele es que seamos nosotros los que estamos haciendo esto.
Porque a usted, que tenía amarrada la bandera verde como si fuera de su propiedad, le duele que se nos reconozca a nosotros como los que hemos apostado más firmemente por la conservación y por la defensa de nuestros recursos naturales.

Gracias.
(Veus: "Muy bien, muy bien")

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies per la brevetat i la claredat.

El senyor Ribó té dos minuts.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Anem a parlar de formació, perquè el tema este és important en medi ambient, la formació, en temes d'alimentació, de ramaderia ecològica, en els temes d'una agricultura i una ramaderia ecològica.

Hi ha una esmena que jo vull prestar una xicoteta atenció.
Nosaltres presentem una esmena respecte al tema de l'estalvi d'aigua.
És una cosa que de veritat que ens agradaria beure més en este país.
Un país que diu que està molt sec una de les coses que s'hauria de plantejar és satisfer les seues necessitats gastant menys aigua, i açò és possible, totes les polítiques hidràuliques ens diuen que això és possible.
Però aquí no hem sentit parlar mai d'aquest tema, no hem sentit parlar mai.
I, mire, és una esmena que volem posar.
I que ens agradaria que s'ho plantejaren que a més d'eixir-nos el pardalet eixe que ens ix en radiotelevisió, que és molt bonic, que també ens eixirà de tant en quan un programa de dir-nos: "mire vostés, si feren aquestes coses podrien estalviar aigua -per posar un exemple- si feren tals mesures es podria estalviar".
Aquestes coses en un país que té problemes hídrics són importants.
El que passa és que no fer-ho indica una determinada política.
Serà per aigua?
Com els nous rics, serà per diners?
Si no hi ha prou ací durem de l'Ebre, del Ródano, del Volga, d'on faça falta.

Nosaltres pensem que s'han de satisfer les necessitats hídriques, però això es pot fer gastant menys recursos, igual que s'ha de satisfer el tenir llum, però això s'ha de fer gastant menys energies.
I aquestes coses s'han d'ensenyar, s'ha d'intentar formar a la gent utilitzant, entre altres coses, la radiotelevisió.
Que està molt bé que es traga el pardalet, que està molt que parle d'espais naturals, però que també hauria de formar actituds dirigides a la conservació del medi.
I açò no ho veiem.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyora diputada.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Bueno, señor Ribó, nosotros somos conscientes, como usted, de la importancia de la concienciación social en materia medioambiental.
Somos conscientes de la importancia de la concienciación social, pero también de que en estos momentos esa concienciación es insuficiente.
Por ejemplo, la selección en origen es lo más efectivo a la hora de tratar los residuos y que conseguir mayores porcentajes de selección en origen requiere de una gran concienciación social.
Y es por eso que en estos presupuestos se incide en las campañas de sensibilización, en las campañas de educación ambiental, de divulgación de buenas prácticas.
También aumentar la información de los beneficios que suponen las buenas prácticas medioambientales para las empresas, que las empresas que planteen un sistema de gestión medioambiental, por ejemplo una ISO14.
000, sepan que pese a que la inversión inicial puede ser importante que eso siempre es beneficioso, invertir en el medido ambiente es beneficioso.
Es, yo creo, cambiar la concepción de medio ambiente y que deje de ser una carga para verlo como un beneficio.
Porque apostar por el medio ambiente no sólo beneficia al planeta, porque la menor producción de residuos, el uso de tecnologías limpias, el tratamiento de todos los residuos que se generan en el ciclo productivo, la depuración de las aguas también es algo que beneficia no sólo a todos sino también al que realiza un buen sistema de gestión medioambiental.

También formación medioambiental para promover actitudes favorables hacia la conservación de la naturaleza.
Porque nosotros sí que apostamos por la educación medioambiental para que cada vez más se considere al medio ambiente como algo cotidiano y no como una carga.
Y en este sentido yo creo que va dirigido este presupuesto de formación medioambiental, para tener el medio ambiente no como algo que nos pesa sino como algo que resulta realmente beneficioso.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señora diputada.

Senyor Ribó, té vosté la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Sí, mire, amb açò que vosté ha dit jo estic d'acord amb la immensa majoria de les coses, el que passa és que no ho veig reflectit ni en els pressupostos ni en la pràctica de la conselleria, eixe és el problema.

Jo em vaig a cenyir només a un exemple.
Mire vosté, nosaltres no hem tocat molt el tema de l'ajuda a la radiotelevisió, com han fet altres grups, entre altres motius perquè aquesta ajuda també va a intentar fomentar actituds dirigides a la conservació del medi, encara que en la pràctica ­per això em reia abans un poc irònicament del pardalet­ es dedica sobretot a potenciar els parcs naturals.
Nosaltres no estem en contra d'açò, encara que pensem que el turisme en este país no és com per exemple el de Costa Rica que es basa fonamentalment en parcs naturals, etcètera, en medi ambient.
Aquí el turisme es basa en altres coses, l'han basat sobretot vostés en altres coses.

Sí que es podria utilitzar esta televisió i les campanyes de radiotelevisió.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Ribó.

Senyora diputada, té vosté la paraula.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Ribó, en cuanto a lo que dice del pájaro en Canal 9, nosotros estamos muy satisfechos de la inversión en difusión de nuestros parques naturales y los lemas de concienciación en Canal 9 que, aparte de ser la televisión pública valenciana, colabora de una forma importante en distribuir los mensajes y, desde luego, es una línea que mantenemos.
Y, como ya le he dicho y he reconocido, hay un problema de concienciación social.
Y usted sigue diciendo que no lo ve en los presupuestos.
Y yo le sigo diciendo que con la presentación de estas enmiendas ha demostrado que no los ha leído.
Por lo tanto es muy difícil sin leerse unos presupuestos que usted pueda ver que ahí están todas las campañas de sensibilización que se hacen desde la conselleria.
Porque yo creo que la educación ambiental es lo más importante.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

 

**La senyora Gómez Abego:**

 

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Pel Grup Mixt, l'Il·lustre Diputat Senyor Peris per a les esmenes de la 3.
095 a la 3.
173.
Té vosté la paraula, senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Jo crec que el Grup Parlamentari Popular i el senyor conseller són conscients que amb l'1,3% del total del pressupost, sent la darrera conselleria amb capacitat d'inversió, això de la bandera verda no li toca al PP.
Això jo crec que és clar i rotund.
Però jo pense que ja hem parlat moltes vegades globalment de la Conselleria de Medi Ambient, ja ho férem quan el senyor conseller va presentar ací en el Parlament i aquesta vegada el que passa és que vaig a fer el que toca, diguérem, en pura i estricta capacitat reglamentària, defensar cada esmena de les que hem presentat a la Conselleria de Medi Ambient, perquè si no acabem no defensant cap, que és allò de la suma dels vuit segons s'acaba ací fent un discurs, una contestació d'un altre discurs, "vosté no ho ha llegit" o "jo ho he deixat de llegir" i no defensem cap.

Jo vull defensar l'esmena 3.
149, que diu que cal impulsar una nova política de l'aigua fonamentada en la gestió mediambiental de la demanda.
La 3.
147, que reclama els programes 442.
10, 512.
10, 514.
30 i 514.
10, en aquest moment en mans de la Coput, perquè passen a la Conselleria de Medi Ambient.
La 3.
146, que reclama el tancament d'Ador, Hornillos de Quart de Poblet i l'abocador de Dos Aigües.
La 3.
140, que reclama l'aprovació del catàleg de camins ramaders d'interés natural pendent des de l'aprovació de la Llei d'espais naturals de l'any 1994.
La 3.
100, que reclama el desenvolupament de la Llei 10/2000, de 12 de desembre, de residus de la Comunitat Valenciana.
La 3.
117, que reclama l'estatut de l'entitat de residus de la Comunitat Valenciana no elaborat.
La 3.
144, que reclama l'aprovació del reglament de creació del fons ambiental de gestió de residus, inclós en la Llei de residus, tampoc elaborat.
La 3.
145, que reclama l'aprovació del reglament i creació del centre de tecnologies netes de la Comunitat Valenciana, també inclòs en eixa Llei de residus que vostés diuen que han fet i que tampoc han aprovat ni creat.
La 3.
139, que reclama la redacció i aprovació de la normativa para la gestió ambiental de residus agropecuaris per a utilitzar-los com a fertilitzants en el camp, que està en l'addicional de la Llei de residus que vostés han aprovat i que tampoc encara han elaborat i ja van dos anys de la seua aprovació.

La 3.
155, que diu que cal impulsar l'execució del Pla integral de sanejament del parc natural del Fondo d'Elx i Crevillent, que el conseller va presentar ací en febrer de l'any 2000 i que no s'ha fet, pràcticament res s'ha executat d'aquell pla integral presentat.
La 3.
157, que reclama un programa de regeneració de les salines de Calp.
La 3.
162, que reclama la declaració d'espai natural protegit per a la serra de Malacara i Umbría del Fresnal de Bunyol.
La 3.
153, que reclama declarar paratges naturals la serra del Cabeçó d'Or i la serra de la Grana, que és una reclamació popular en tota la zona aquella de l'Alacantí i que no sabem, no entenem com no ho impulsa la Conselleria de Medi Ambient.
La 3.
131, que demana que s'impulsen noves infrastructures d'educació ambiental, que està clarament abandonada ­no existeix la formació mediambiental al nostre país­, i que en compte de destinar 60.
000 euros es dediquen 300.
000 euros en noves infrastructures d'educació ambiental.
I, a més, amb eixos diners podrien vostés valencianitzar el centre d'educació ambiental, allà a la marjal dels Moros, que no està en valencià, està tot en castellà.

L'esmena 3.
121, que reclama moltes majors actuacions de reforestació i silvicultura preventiva, almenys que arribaren a 30.
000 hectàrees i que, evidentment, no amb avioneta.
L'esmena 3.
118, que reclama l'aprovació del reglament i constitució del consell forestal de la Comunitat Valenciana.
Açò no és de l'any 2000, no és de l'any 1998, açò està pendent des de la Llei 3/1993, que a més diu que serà el que informarà sobre el pla d'ordenació forestal de la Comunitat Valenciana que el conseller repetidament anuncia que està a punt d'aprovar-se però no té el consell sectorial perquè informe, com diu la llei ­i la llei crec que s'ha de complir, que està per a complir-se­, com diu la llei i el reglament que desenvolupa la Llei 3/1993.

L'esmena 3.
110, que demana que es fomente una àmplia sensibilització de la ciutadania en general per a l'ús dels transports col·lectius i altres mitjans no contaminants de mobilitat com la bicicleta.
La 3.
102, que demana una subvenció perquè la promotora de la iniciativa legislativa popular de protecció de l'horta de València.
.
.
, i no demanen diners per a recollir firmes, sinó per a les firmes que ja s'han recollit, i que aportaren ací 118.
000 signatures per a defensar una llei de protecció de l'horta i, per tant, ja que no va ser admesa a tràmit, almenys que s'ajudara a eixe esforç col·lectiu de defensa de l'horta, i això ho podria fer la Conselleria de Medi Ambient, que és a la que li toca fer eixa protecció.

La 3.
099, que demana que la Conselleria de Medi Ambient impulse la Coput i col·labore amb ella per al pla de protecció del litoral valencià.
La 3.
167, que reclama la promoció d'una campanya d'estalvi energètic i disminució de la contaminació lumínica i el foment de l'energia solar.
La 3.
097, que demana augmentar la participació dels agents socials i econòmics en la millora de les zones rurals valencianes, com un objectiu bàsic.
I, per tant, en la FP 7, la 3.
119, que augmenta l'import que vostés dediquen a eixes actuacions en el món forestal valencià per a propietaris i per a ajuntaments; en compte de dedicar 4.
800.
000 euros, dedicar 7.
248.
000 euros, que efectivament detrauríem dels diners que es gasta aquesta conselleria en eixa Tracsa que sembla que per allà, per Galícia, no està quedant bé com a empresa pública en defensa del medi ambient.

La 3.
152, que demana acabar amb les subvencions amb les cimenteres i que eixos diners, efectivament, se dediquen a altres qüestions perquè estem pagant les inversions i la infraestructura d'incineració, que ara és l'excusa de les farines càrnies i que acabaran incinerant, sent incineradores encobertes de residus.
Eixe és el problema d'aquestes subvencions.

La 3.
150, que demana que es faça cas al síndic de Greuges que informa que la Conselleria de Medi Ambient és de les que menys informació i més tarda a donar informació ambiental als grups ecologistes i, per tant, demanem que siga un objectiu, una línia nova d'actuació desenvolupar reglamentàriament la llei del dret a la informació mediambiental i que, per tant, s'aprove i se regule eixa llei.

I la 3.
126, que demana molta més ajuda als ajuntaments perquè puguen aprovar parcs naturals municipals en aplicació d'una de les figures menys utilitzades de la Llei d'espais naturals.

Eixes i tota la resta és el que defensem i ara esperem que se'ns explique per què no es voten aquestes esmenes concretes.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

La ilustre señora diputada Estefanía Martínez tiene la palabra.

 

**La senyora Martínez Zaragoza:**

 

Muchas gracias, señor presidente.
Voy a intentar ser breve para cerrar y marcharnos todos a descansar un poquito.

Señoras y señores diputados.

Señor portavoz del Grupo Mixto, buenas tardes.

Vamos a ver, en este debate lo que ha planteado en sus propuestas.
.
.
, bueno, desde el Grupo Parlamentario Po-pular no le vamos a aceptar las enmiendas que ha presentado a estos presupuestos del año 2003.
Ya las razones se las dije en comisión y ahora se las voy a repetir; y, entre otras cosas, muchísimas de sus ideas son buenas pero están ya claramente reflejadas en las distintas líneas de la conselleria, en las distintas consellerias que existen en el Gobierno Valenciano, otras muchas ya están repetidas y, sobre todo, las más, las más, son presentación de una propuesta de gobierno que hace usted como Esquerra Verda.
Pero permita, por favor, al gobierno popular que concluya su legislatura, concluya con sus presupuestos todos los planteamientos de gobierno que ha hecho para que pueda ofrecérselos a los ciudadanos, y ya presentará usted su programa electoral en otro lugar y no en la Ley de presupuestos a través de enmiendas.

Por lo tanto, este grupo parlamentario no va a aceptar sus enmiendas ya que ha introducido un batiburrillo de sinrazones legislativas ofreciendo un desconocimiento total de la ley, tanto de los presupuestos, cuando ha estado usted cuatro años aquí consecutivos trabajándolos, tanto de las leyes autonómicas como de las competencias de la legislación nacional, confundiendo competencias de uno y otro ámbito.

Sinrazones también en su propuesta, esta que nos ha citado en la iniciativa Per l'Horta, y este gobierno no puede aceptarle su propuesta de enmienda para compensar los gastos de recogida de firmas de Salvem l'Horta, porque sencillamente no se consiguieron, y se lo repito porque este tipo de enmiendas las ha repetido este año otra vez.
Entonces, decirle que no se ha conseguido alcanzar los objetivos mínimos exigidos por la Ley de iniciativa popular para llevarse a cabo.
Por eso no se puede aceptar esa enmienda.
Entonces, no lo repita más porque no se han conseguido los objetivos, no porque el gobierno popular no haya querido otorgarlos.

Señor Peris, también nos critica que la Conselleria de Medio Ambiente tiene competencias reducidas.
El Gobierno Valenciano quiero repetirle que ejerce una política vertebradora con la sensibilidad y al cuidado del medio ambiente, y no solo lo refleja a través de las competencias que tiene, que lleva a cabo la Conselleria de Medio Ambiente sino a través de las competencias que están ejerciendo en política de aguas, que usted está reiterando hoy otra vez que las pasaría a la Conselleria de Medio Ambiente.
Me parece estupendo, usted refléjelo, pero este gobierno ha decidido que las competencias de aguas las ejerza la Conselleria de Obras Públicas que está llevando a cabo grandísimas inversiones y la Conselleria de Medio Ambiente se reparta otro tipo de competencias, y todo redunda en el bienestar del cuidado del medio ambiente y en sacar adelante una política de sostenibilidad, que la está llevando a cabo.

Lo importante es la acción conjunta del gobierno y los resultados, y no de dónde nazcan las iniciativas.
Por tanto, señor Peris, jamás la Comunidad Valenciana ha tenido un gobierno tan proteccionista como el que está haciendo ahora el gobierno con el territorio.
Se está protegiendo, como ha dicho mi compañera Laura Gómez, que me ha precedido en el uso de la palabra, se está protegiendo el 28% del territorio.
La legislación tan proteccionista que se está realizando en la Comunidad Valenciana con la Ley de modernización de los regadíos que recientemente se ha aprobado, la Ley de residuos, la Ley de contaminación acústica.
.
.
Ha entrado ya en Cortes la Ley de ordenación del territorio y todo son leyes fundamentales para nuestra comunidad que redundan en la gestión de nuestro territorio y en cuidarlo.
Son políticas bien coordinadas a nivel gubernamental y a nivel de todo el gobierno, que es lo que importa.

También nos ha criticado a través de sus enmiendas y aquí en el debate, que existen pocos recursos para la conselleria.
Bueno, decirle, repetirle una vez más que los recursos de la Conselleria de Medio Ambiente son 116,42 millones de euros, que ha suscitado un aumento del 8,4% con respecto al año anterior, y eso se ha dado claramente para cubrir los objetivos principales que son infraestructuras de prevención de incendios, restauración hidrológica forestal, tratamiento de residuos ­estamos en la Comu-nidad Valenciana líderes en el desarrollo de los planes zonales que se están desarrollando a través de la ley­, y la regeneración de nuestro entorno natural y mantenimiento de los espacios naturales.

También, señor Peris, he podido observar que usted tiene un serio problema con las federaciones hidrográficas, porque es que le da grima ­yo no sé qué tiene usted con esta institución.
Pues, decirle que la Conselleria de Medio Ambiente junto con el resto de gobierno están trabajando codo con codo con las confederaciones que tienen ámbito de competencias nacionales pero que territorialmente se reproducen aquí en la Comunidad Valenciana, está trabajando codo con codo con los ayuntamientos desarrollando la Agenda 21 en cada uno de les ayuntamientos de la Comunidad Valenciana y con las diputaciones, de manera coordinada para que salgan las políticas de medio ambiente y claramente se implanten en la comunidad y se desarrollen.

Decirle que usted también pretende que todas estas materias sean ejercidas en vez de por la Conselleria de Medio Ambiente que sean todas centralizadas en la Conselleria de Medio Ambiente.
Entonces, claro que tendría muchos más recursos, pero aquí lo que ha hecho el gobierno es repartir las políticas de aguas en la Coput, que están, bueno, con unos presupuestos enormes para llevarse a cabo, y otras en la Conselleria de Medio Ambiente, otras en la Conselleria de Industria, donde se está llevando a cabo un plan eólico de la Comunidad Valenciana de primer orden para trabajar en ese sentido.

No se preocupe que este gobierno está trabajando codo con codo, se están haciendo reuniones a nivel interdepartamental de todas las consellerias para cuidar por la sostenibilidad del medio ambiente.

En otro orden de cosas usted plantea enmiendas instando iniciativas en materia.
.
.

 

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, pregue silenci, per favor.

 

**La senyora Martínez Zaragoza:**

 

.
.
.
de contaminación electromagnética y lumínica.
Decirle al respecto que es de agradecer su propuesta pero que ya está regulado todo esto en el artículo 61 y 62 de la Ley general de telecomunicaciones donde se establecen restricciones para asegurar la protección humana en estos ámbitos.
Y para controlar la contaminación lumínica en este sentido el gobierno central ya está preparando una normativa básica en esta materia.

Por lo tanto, el Gobierno está apostando decididamente por la evitación de emisiones contaminantes y el fomento de energías renovables, señor Peris.

Decirle que en el año pasado 2002 se ha batido el récord en la instalación de energías renovables subvencionadas por la Agencia Valenciana de la Energía.
Señor Peris, se presentaron 700 proyectos de los que se han aprobado 600.
Eso es apostar por las energías renovables y sacar adelante las cosas.

En definitiva, como usted verá, la premisa que tiene este gobierno es clara: configurar un crecimiento económico de la Comunidad Valenciana, un impulso a su competitividad y siempre, siempre unido a una clara y decidida política de preservación y conservación de nuestro espacio natural.

Por tanto, la Comunidad Valenciana en este sentido está siendo líder en aprobación de medidas de protección para la calidad ambiental y, sobre todo, para la conservación de nuestro medio natural.

Ya le ha indicado una y otra vez mi compañera más pormenorizadamente todas las iniciativas, una a una porque ha tenido más tiempo, en proteger nuestro territorio.
Vamos a aprobar en estas Cortes probablemente una Ley de ordenación del territorio que ha sido muy ambiciosa, es muy moderna, es muy proteccionista y va a establecer claramente muchísimas cosas que hacían falta y siempre redundando en proteger nuestro entorno natural.

También, bueno, le repito la creación de red de parques naturales en la Comunidad Valenciana.
Cada vez más se está protegiéndolos más y manteniéndolos, porque una cosa es proteger y otra cosa es dar recursos para mantener los parques naturales, y este gobierno lo está haciendo.
Entonces, quizás su señoría ha presentado muchísimos más.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**La senyora Martínez Zaragoza:**

 

.
.
.
parques a proteger, pero este gobierno prefiere ir protegiendo más despacio pero al mismo tiempo proteger y dar recursos también para ir manteniendo esos centros.

En fin, hablarle si acaso de la reforestación de nuestros montes, de la prevención de incendios, de los grandes recursos que se están dando para todo esto; y, en fin, usted plantea en estos presupuestos el programa medioambiental de Esquerra Verda, pero ya le he dicho cuando he empezado.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci.

 

**La senyora Martínez Zaragoza:**

 

.
.
.
que lo que prefiere hacer el Partido Popular es concluir una legislatura cumpliendo sus compromisos de gobierno.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Martínez.

Té la paraula el senyor Peris per a rèplica.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

En política d'aigua li promet que la proposta que les competències de sanejament i de recursos hidràulics estiga en la Conselleria de Medi Ambient seria pur mimetisme del que el seu partit ha fet quan creà el Ministeri de Medi Ambient, que és el ministre de Medi Ambient el que té eixes competències.
El que passa és que ací no s'ha estat capaç de superar la política hidràulica del formigó.
Eixe és el problema, perquè efectivament quan es canalitza un barranc no es veu igual des de la Conselleria de Medi Ambient que des de la Coput.
Eixa és la problemàtica que vostés no volen admetre.

Nosaltres estem plantejant claríssimament que els programes de gestió d'aigua passen de la Coput a la Conselleria de Medi Ambient.
I això ho pot fer perfectament el Govern Valencià en la distribució de les competencies estatutàries.
El que passa és que vostés no tenen voluntat política de definitivament fer una política de gestió d'aigua mediambiental.
Per això mai haurà cabals ecològics en els rius.
Què és el que passa.
Que ací resulta que no es complix la teoria que des de menuts ens ensenyaven que un riu era un corrent continu d'aigua que acabava en la mar.
Efectivament, ací no va a haver cap riu que acabe en la mar, acabaran molts en alguns xalets i en moltíssims camps de golf.

Segon.
La Llei d'ordenació del territori que vostés han presentat és desproteccionista, és una llei perillosa completament per al territori, per acabar de construir el litoral i que, a més, s'ha empitjorat des del darrer esborrany a la llei que realment ha entrat ací en el Parlament.
I d'això ja parlarem quan vinguen les esmenes al voltant de la Llei d'ordenació del territori.

I sí que tinc un problema i una fixació en la Confederació Hidrogràfica, amb les dues, la Hidrogràfica del Xúquer i la Hidrogràfica del Segura.
La del Segura per l'abandonament històric d'eixe riu que ha portat a les circumstàncies que tenim i la del Xúquer perquè a hores d'ara encara no sé si algú ha dimitit o s'ha cessat pel fracàs estrepitós en la gestió de la presa de Maria Cristina, que per un forat es van perdre 20 hectòmetres cúbics d'aigua i no passa res.
Com vosté vol que jo no tinga fixació en el funcionament de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer?
Per no parlar, efectivament, de les polítiques que això de la modernització dels regadius de la Ribera està.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Peris, acabe.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
per demostrar.
I, sobretot, per haver lligat el Xúquer-Vinalopó als interessos d'Iberdrola i obrir el Caroig, quan es podria fer perfectament des de Tous.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula per a rèplica la senyora Martínez.

 

**La senyora Martínez Zaragoza:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Peris, por favor, usted plantea un programa de gobierno y me parecerá estupendo, pero deje a este gobierno trabajar, déjele concluir la legislatura, que está cumpliendo con unos compromisos y tiene unos resultados estupendos.
Además, váyase usted por favor a su consistorio a trabajar porque la política de "formigó", lo que se está haciendo en Gandía, en su ayuntamiento, preocúpese de que no se den tantas licencias para construir porque ahí sí que hay una, dos, tres, cuatro y hasta cinco filas de hormigón.
Y ahí si no que se no se está.
.
.
Preocúpese de su municipio primero antes de elevar más iniciativas a un gobierno serio que está trabajando para cuidar el medio ambiente.
(Remors)

Y en otro orden de cosas.
Pero usted, señor Peris,.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**La senyora Martínez Zaragoza:**

 

.
.
.
¿qué se ha pensado?
¿Que este conseller y el conseller de Obras Públicas no hablan todas las semanas, no tienen reuniones de gobierno, no se trabaja en unificar las políticas, en clarificarlas y en definirlas para sacarlas adelante?
Pero, ¿usted qué se cree, que aquí las personas que forman el gobierno no hablan?
Aquí está todo muy hablado, muy consensuado, muy trabajado.
Esta gente se está dejando muchísimas horas de trabajo para sacar adelante.
.
.
Y mire el cambio que está haciendo la Comunidad Valenciana.
Y a niveles donde jamás se había protegido tanto el medio ambiente, el entorno natural y llevando el cuidado para conformar una legislación de ordenación del territorio tan elaborada y tan trabajada como ha realizado este gobierno.

Nada más y muchas gracias.
(Remors)

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Martínez.

Senyories, anem a començar les votacions.
Pregue silenci.

Senyories, votació de les esmenes del Grup Parlamentari Esquerra Unida a la secció 10, Sanitat.
Votació conjunta, si no hi ha inconvenient.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 36 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció, 1 nul.
Queden rebutjades.

Senyories, votació a les esmenes del Grup Mixt a la secció 10, Sanitat.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 37 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació conjunta, si no hi ha inconvenient, a totes les esmenes defensades en els tres blocs del Grup Parla-mentari Socialista-Progressistes a la secció 10, Sanitat.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 37 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació de la secció 10, Sanitat.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 46 vots a favor, 37 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la secció 10, Sanitat.

Votació de les esmenes defensades pel Grup Mixt a la secció 11, Indústria, Comerç i Energia.

Té la paraula el senyor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señora presidenta.

Para intentar hacer tres bloques: uno que sería la 2.
633 y 2.
642; otro que contendría la 2.
631, 2.
635, 2.
637 y 2.
643; y el resto en otro bloque.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Perelló.

Votació a les esmenes 2.
633 i 2.
642.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 6 vots a favor, 77 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació a les esmenes 2.
631, 2.
635, 2.
637 i 2.
643.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 6 vots a favor, 46 en contra, 31 abstencions.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació a la resta d'esmenes del Grup Mixt.
Comença la votació.
El resultat és de 37 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació conjunta a les esmenes defensades pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes a la secció 11.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 37 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Té la paraula el senyor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, de nuevo, señora presidenta.

Al objeto de hacer un bloque de la 2.
681 a la 2.
703 junto con la 2.
722 y, el resto, en otro bloque.

 

**La senyora presidenta:**

 

Votació a les esmenes 2.
681 a 2.
703 i 2.
722.

Senyories, comença la votació.
El resultat és de 7 vots a favor, 45 en contra, 29 abstencions, 1 nul.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació per a la resta d'esmenes defensades pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 36 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació conjunta a les esmenes defensades pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
(Remors) Por lo tanto, queda la sección 11, Industria, Comercio y Energía.
Comença la votació.
El resultat és de 46 vots a favor, 36 en contra, 1 abstenció.
Queda aprovada la secció 11, Indústria, Comerç i Energia.

Votació per a les esmenes.
.
.
Té la paraula el senyor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señora presidenta.

Al objeto de agrupar dos bloques, uno que comprendría las que le dicto a continuación: 2.
735, 2.
741, 2.
743, 2.
744, 2.
745, 2.
746, 2.
749, 2.
750, 2.
751, 2.
757, 2.
759, 2.
761, 2.
762, 2.
780, 2.
782, 2.
789, 2.
790, 2.
791, 2.
803 y 2.
808; y el resto por separado.

 

**La senyora presidenta:**

 

Votació a les esmenes 2.
735, 2.
741, 2.
743, 2.
744, 2.
745, 2.
746, 2.
749, 2.
750, 2.
751, 2.
757, 2.
759, 2.
761, 2.
762, 2.
780, 2.
782, 2.
789, 2.
790, 2.
791, 2.
803 i 2.
808.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 6 vots a favor, 46 en contra, 31 abstencions.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació de l'esmena transaccional a les esmenes 2.
729 i 2.
793, d'Esquerra Unida, y 2.
862 del Grup Parlamentari Socialista.
Senyories, comença la votació.

Señor Perelló, ¿se suspende la votación?

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Disculpe, señora presidenta, pero es que pretendíamos votar por separado las dos primeras de la última, las dos de Esquerra Unida y la última, si es posible.

 

**La senyora presidenta:**

 

No, señor Perelló, creo que tiene una confusión y es la enmienda transaccional correspondiente a las dos enmiendas retiradas, 2.
729 y 2.
793, de Izquierda Unida, y 2.
862 del Grupo Socialista.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Bueno, vale, tiene razón.
Es que como hay tres creí que las pasaba juntas, y más vale prevenir.

Muchas gracias.
(Rialles)

 

**La senyora presidenta:**

 

Esmena transaccional.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és 82 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, 1 nul.
Queda aprobada esta enmienda transaccional y, por tanto, retiradas las tres enmiendas que he indicado.

Senyories, votació per a la resta d'esmenes d'Esquerra Unida.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 36 vots a favor, 47 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.
(Remors)

Senyories, per favor.
Votació conjunta a les esmenes del Grup Mixt.

Senyor Perelló, té la paraula.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señora presidenta.
Queríamos separar la 2.
810, 14, 15 y 18, y el resto en otro grupo.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Perelló.

Votació a les esmenes 2.
810, 14, 15 i 18.
Comença la votació.
El resultat és de 6 vots a favor, 46 en contra, 31 abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació per a la resta d'esmenes del Grup Mixt.
Senyories, comença la votació.

Senyor Maluenda, té la paraula.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Votar de forma separada la 2.
874.
Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Votació per separat de la 2.
874.

Señor Maluenda, la votación de la 2.
874 corresponde a una enmienda del Grupo Socialista, no del Grupo Mixto, que es donde estamos votando.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Usted ha anunciado la votación del Grupo Socialista.
(Remors)

 

**La senyora presidenta:** 

 

Un momento, que tiene la palabra el señor Maluenda.
Ya la tiene.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gracias, señora presidenta.

No obstante, pido que la votación de la 2.
874 se haga separadamente.

 

**La senyora presidenta:**

 

Sí, señor Maluenda, estábamos en la votación del resto de enmiendas del Grupo Mixto.
Comienza la votación.
El resultat és de 37 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció, queden rebutjades.

Passem a continuació a la votació de les esmenes del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
I en primer lloc, votació de la 2.
874.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 82 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada per unanimitat.

Votació conjunta per la resta d'esmenes del Grup Socialista.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 37 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació a la Secció 12, Agricultura, Pesca i Alimentació.
Comença la votació.
El resultat és de 46 vots a favor, 37 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la Secció 12, Agri-cultura, Pesca i Alimentació.

Secció 14.
Senyories, votació per al vot particular del Grup Parlamentari Popular.
Comença la votació.
El resultat és de 46 vots a favor, 36 en contra, 1 abstenció.
Queda aprovat el vot particular.

Esmenes d'Esquerra Unida.

Té la paraula el senyor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señora presidenta.

Tan solo queremos separar la 2.
981 y estamos en condiciones de votar todo el resto en un grupo.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Perelló.

Votació a l'esmena 2.
981.
Comença la votació.
El resultat és de 6 vots a favor, 46 en contra, 31 abstenció.
Queda rebutjada l'esmena.

Votació per la resta d'esmenes defensades en els 5 blocs del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 37 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació conjunta.
.
.

Senyor Perelló, demana la paraula?
Té la paraula.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señora presidenta.
En esta ocasión para separar la 3.
141 y la 3.
170.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyor Perelló.

Votació de les esmenes 3.
141 i 3.
170.
Comença la votació.
El resultat és de 6 vots a favor, 46 en contra, 30 abstencions, 1 nul.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació per a la resta d'esmenes defensades pel Grup Mixt.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 36 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, se suspén la sessió.
Es reprendrà demà a les 10 del matí.

 

*(Se suspén la sessió a les 21 hores i 57 minuts)*