Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 10 de maig de 2006.
Comença la sessió a les 10 hores i 39 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 82.
Primera reunió.**

***Dictamen de la Comissió de Medi Ambient sobre la Proposició de llei de patrimoni arbori monumental de la Comunitat Valenciana ( BOCV número 192) (pàg.
5077).***

**El senyor president:**

Bon dia.

Il·lustres diputades, il·lustres diputats.

Comencem la sessió amb el punt número 1: Debat i votació del dictamen de la Comissió de Medi Ambient sobre la Proposició de Llei de patrimoni arbori monumental de la Comunitat Valenciana, *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 192.

Para la presentación del dictamen, tiene la palabra la ilustre diputada señora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Els membres de la Comissió de Medi Ambient han tingut a bé designar-me com a secretària de la comissió per a presentar davant el ple el dictamen de la Proposició de llei de patrimoni arbori monumental de la Comunitat Valenciana.

El nostre país presenta una rica varietat arbòria, fruit d'unes condicions ambientals magnífiques i de la riquesa cultural que ens caracteritza.
Alguns d'aquestos arbres, que foren plantats i conservats pels nostres avantpassats, estan repartits per tot el nostre territori i han arribat als nostres dies després d'haver-nos lliurat durant segles, i fins i tot mil·lenis, els seus fruits, la seua presència i, malauradament, en massa ocasions la seua vida.

Aquestos arbres, protagonistes i testimonis alhora de la nostra història, són arbres únics, plens de vida, i es mereixen un futur; com també ens mereixem nosaltres i les generacions futures que es garantesca la seua supervivència.

Però que sabem avui?
Doncs que per acció o per omissió més del 80% dels arbres que a principi del segle XX tenien el reconeixement com a monumentals han desaparegut; i que, dels que resten, són pocs els que reben actualment l'atenció i la cura que necessiten i es mereixen.
Desafortunadament podem afirmar que en la majoria dels casos estan abandonats a la seua sort, i massa sovint són objecte de cobdícia, d'interessos mercantils, d'interessos particulars en definitiva.

Hem de decidir si aquestos arbres generosos i també *(el senyor president colpeja amb la maceta)* els paisatges que els envolten han de romandre entre nosaltres, mantenint vives les seues i les nostres arrels.

Hem de decidir llegar a les generacions futures el nostre patrimoni natural, cultural i paisatgístic en condicions.
La societat valenciana no pot romandre impassible davant la desaparició dramàtica que afecta els arbres més vells de la nostra terra, del nostre país.
I es per això, i per tal de conservar aquest patrimoni viu com cap altre, que és necessari garantir-li un suport real, permanent i amb el mateix nivell de recursos científics, econòmics i jurídics que cal dedicar al patrimoni artístic i arquitectònic, a la resta del nostre patrimoni cultural i del nostre patrimoni natural.

Així doncs, aquests arbres, que ja formen part del nostre patrimoni natural i cultural, requereixen de les millors atencions i cura de cara al seu futur, que també és el nostre.
A partir d'avui aquestos arbres poden tindre i gaudir de drets propis.

És per això que aquesta proposició de llei va ser presentada a les Corts el dia 17 d'octubre de 2005 pels grups parlamentaris Popular i Socialista conjuntament.

Es va tramitar en la reunió de la Mesa de la cambra el 26 d'octubre de 2005.
I va ser publicada en el *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* número 146, d'11 de novembre.
El Consell va manifestar el seu criteri favorable a la presa en consideració de la proposició de llei l'11 de novembre de 2005; sent tramitat per la Mesa de la cambra, el 22 de novembre de 2005.
En la sessió plenària, celebrada el 15 de febrer de 2006, es va prendre en consideració la proposició de llei.

La Mesa de les Corts en la seua reunió del dia 21 de febrer de 2006 va acordar la remissió de la proposició de llei a la Comissió de Medi Ambient i l'obertura del termini per a la presentació d'esmenes, que va finalitzar el dia 10 de març de 2006.
Es van presentar un total de 45 esmenes parcials: 31 pel Grup Parlamentari Popular i 14 pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds.
.
.
Perdó, Entesa.

La ponència que havia d'informar sobre esta proposició de llei va ser designada en la sessió de la Comissió de Medi Ambient el 29 de març.
I va emetre el seu informe eixe mateix dia, sent publicat el 7 d'abril de 2006, *Butlletí Oficial de les Corts* número 185.

La Comissió de Medi Ambient, en data 28 d'abril de 2006, va aprovar el dictamen a la proposició de llei, que ha sigut publicat en el *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* número 192, de 5 de maig de 2006.

En el debat en comissió es van aprovar 33 esmenes parcials i una esmena transaccional que afectava a tres esmenes; havent-se mantingut per a la seua defensa davant del ple de les Corts Valencianes, en el dia de hui, un total de 9 esmenes.

Moltes gràcies.

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Mendoza.

A continuación vamos a entrar en el debate de las enmiendas, que han sido todas presentadas por el Grupo Parlamentario Entesa, y que corresponden a las.
.
.
, lógicamente Entesa comprende a Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana, y que son las números 33, 34, 35, 36, 37, 38, 40, 44 y 45.

Las defiende el ilustre diputado señor Arnal, que tiene la palabra.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Molt bon dia.

Bé, no vaig a entrar a defensar a fons els motius, els objectius i la necessitat d'esta llei.
La senyora María José Mendoza, que m'ha precedit, ha explicat ja en prou concreció i en prou extensió el per què, la finalitat d'esta llei, els objectius que bàsicament compartim.
I, per tant, també ho vam fer en el seu moment quan es va prendre en consideració esta llei, on també vam argumentar el per què la necessitat de protegir el nostre patrimoni arbori monumental.
Crec que açò ho tenim clar absolutament tots.
I, per tant, partim d'ahí, partim d'eixa necessitat absoluta i compartida de protegir eixe ric patrimoni cultural, natural i paisatgístic.

Entraré a comentar que en el debat d'esmenes d'esta llei en la Comissió de Medi Ambient, fa només uns dies, ja va quedar manifest l'esforç de tots els grups parlamentaris per acceptar esmenes i arrodonir la llei de manera que arreplegue aportacions de tots.

Des del primer moment ja vaig posar de manifest, i ho repetisc ara, que l'Entesa està d'acord amb l'esperit general de la llei i els seus grans objectius, i que també considerem positives les línies generals i els trets principals de l'articulat i dels mecanismes i instruments que se preveuen.

Per tant, la discussió en comissió va ser un debat plantejat en termes constructius per a, des del punt de vista de cada grup parlamentari, millorar, concretar, completar la llei, de manera que arreplegue el màxim de sensibilitats, com estem ara continuant.

Amb el mateix ànim constructiu i positiu enfoquem el debat ara, avui.
I les esmenes que encara queden vives, que ara debatrem, estan plantejades ­insistisc­ en este esperit constructiu que no qüestiona les línies generals de la llei, però que considera que poden millorar-se o complementar-se alguns aspectes concrets en temes que no entren en el nucli d'esta llei.

En la comissió es van acceptar directament dos esmenes nostres, Els Verds-Esquerra Unida-l'Entesa; i altres tres van ser transaccionades, cosa que valorem molt positivament.
En la transacció es va arribar a un punt intermedi respecte a l'edat que servix de base per a una protecció genèrica dels arbres monumentals, que no arriba a aquella que mosatros proposàvem en la nostra esmena de 250 anys, però que rebaixa un poc la que figurava en el projecte de llei, de 400 anys, que ens semblava excessiva.

Com en tota transacció, no s'ha arribat fins al punt que nosaltres volíem, però s'ha cedit per part dels altres grups, i s'ha rebaixat en 50 anys esta edat, quedant ara en 350.
Esta transacció la valorem positivament, donat que els grups proponents de la llei no necessiten en principi el nostre vot per a dur endavant la llei, cosa de la qual som ben conscients.

També valorem positivament que s'hagen acceptat esmenes que incrementen la participació social en un òrgan important previst per la llei, com és la Comissió consultiva d'avaluació i seguiment.

El projecte presentat tenia una estructura realment poc oberta a la societat; tenia el doble de representants d'institucions que de representants socials, en un òrgan que a més no té capacitat, no té poder decisiu, sinó que és merament consultiu.
Jo reconec l'esforç efectuat en este punt per part dels partits proponents de la llei en acceptar allò essencial de tres esmenes nostres que incrementen els representants d'entitats socials, que inclouen representants de les universitats i altres centres d'investigació valencians, i també del Consell Valencià de Cultura.
Pense que este ha estat també un avanç significatiu en un tema important de participació.

De les esmenes que encara queden ara en disposició de ser defensades, he de reconéixer que algunes són, si se vol, d'entitat menor i que no alteren de manera significativa l'articulat.
Estes les passaré, les explicaré més ràpidament, més succintament.

Però hi ha unes poques esmenes que sí que les considere molt importants, i les defensaré amb la màxima voluntat de convenciment i amb el desig i l'esperança que els partits proponents de la llei siguen receptius i puguen assumir-les; perquè pense, sincerament, que no tenen contrapartides negatives i que ajudaran a complir els objectius de la llei.

Cap de les esmenes que defensaré, cap, ninguna d'elles, té un sentit polític, partidista ni ideològic.
Són qüestions de caràcter procedimental, que n'estic convençut que milloren i ajuden a funcionar, a fer funcionar millor la llei, i per això les he presentat i defense ara.

Entrant en elles.
L'esmena 37 pretén donar més concreció a una expressió, una redacció que pot resultar inconcreta i confusa.
En concret, què vol dir exactament «infraccions de la mateixa naturalesa»?
Esta expressió que figura en la llei es presta a diferents interpretacions.
Considere preferible i molt més clar especificar que es tracta d'açò: qualsevol de les infraccions previstes en aquesta llei.
En este sentit, quan se reiteren se podrà coincidir en una reincidència, en concret expressat aixina.
Crec que açò és respectuós en l'esperit de la llei i és una fórmula més clara.

En l'esmena 36 la nostra intenció és ampliar el període de prescripció de les infraccions lleus, previst en la llei.
La llei preveu.
.
, en el projecte, només «sis mesos».
Nosaltres demanem incrementar-lo a «un any».
Sis mesos creem que és un període excessivament curt, i el seu manteniment podia tindre com a efecte que moltes infraccions acabaren sense la corresponent sanció, pervertint així l'objectiu de la llei i l'esperit d'esta.

Basta que n'hi haja, pensen vostés, que n'hi haja un cert retard en detectar o denunciar una infracció ­i açò passa molt sovint­, o en encetar i tramitar el procés sancionador ­cosa que també és freqüent­, perquè moltes infraccions quedaren impunes.
Un any és un període més que ajustat, que crec que ningú va a considerar exagerat i que, en definitiva, ajuda a fer complir la llei i mantindre la seua eficàcia.

L'esmena 38 especifica de manera clara que les obligacions d'indemnitzar i restaurar els danys produïts no prescriuen mai.
Açò, encara que el projecte no ho preveu, està recollit en altres normes de caràcter ambiental i està recolzat per sentències judicials en altres casos d'alteracions del medi natural.
No crec que faça falta insistir molt en defensar en esta mesura, que crec que és proporcionada, que és justa i també acord en l'esperit de la llei.

L'esmena 45 pretén incloure en el projecte una formulació més clara i precisa de l'obligació de fer i publicar el reglament de la llei en un termini màxim d'un any.
El temps que proposem crec que és molt raonable.
Un any és un període suficientment llarg, sobretot quan estem parlant d'una llei que ja venia tenint un rodatge, un coneixement, una maduració que permetrà facilitar la redacció d'este reglament.

Jo imagine que tots són conscients que el Reglament és necessari i que ningú trobaria acceptable que no es fera en un temps raonable.
Per tant, no veig ningun motiu perquè esta cosa que compartirem tots figure d'una manera clara, en total concreció, en l'articulat de la llei.

L'esmena 44, millora la redacció existent en el projecte, o pretén millorar la redacció existent en el projecte, en relació a l'actualització de la quantia econòmica de les sancions.
Aclarix que s'han d'actualitzar anualment de manera explícita, en comptes de deixar-ho en una formulació indefinida i potestativa, com fa el projecte de llei, que usa eixa expressió de «podrà», que no obliga i que tampoc definix en quina periodicitat s'ha d'actualitzar.
Nosaltres concretem estes dos coses.

L'esmena 34, inclou una mesura complementària *(el president colpeja amb la maceta)* que ajuda a la valoració, conservació, protecció i gaudi públic dels arbres singulars, evitant que puga afectar-se la seua visibilitat o fins i tot danyar-se la seua integritat, amb construccions o estructures ubicades prop de l'arbre a protegir i conservar.
La proposta que faig complementa altres cauteles que la llei ja preveu en el seu articulat, en el seu article 10, i és coherent amb eixa finalitat última de garantir la màxima protecció i valoració dels arbres monumentals.

Pot ser que algú considere que esta mesura és excessiva o que és difícil de complir, perquè n'hi ha casos de força major.
En tot cas, en la redacció que jo propose, ja se diu que s'exclourien d'esta mesura general aquells casos de força major que estiguen justificats, que estiguen ben justificats.
Se tracta de sempre que es puga mantindre eixa cautela de protecció.
Açò he de dir, a més, que esta cautela és comparable i similar a altres mesures previstes per diferents normes legals, que fan referència a la preservació d'altres components del patrimoni cultural i natural o del paisatge.

L'esmena 35, pretén millorar i ampliar les possibilitats d'efectuar denúncies per a defensar el compliment de la legalitat i perseguir les infraccions, ampliant esta capacitat a tots els ciutadans en general i establint clarament el que l'administració col·laborarà per a poder constatar estes denúncies.
És una cosa que podria entendre's implícita, però que volem reforçar-ho perquè quede ben clar i que se tinga eixa possibilitat ben clara i ben manifesta.
Estem parlant de denúncies que estiguen formulades en tota claredat.
Que permeten clarament identificar on està ubicat l'arbre el qual ha patit una agressió.
I que, naturalment, no es tracta de qualsevol informació vaga, sinó quan se tracte d'una denúncia ben concreta, ben formulada, que permeta fer una constatació immediata per part de l'administració.

I he deixat pel final l'esmena que trobe més important i de major calat, es tracta de l'esmena 33, la qual elimina la condició que marca el projecte de llei, de demanar la conformitat del propietari per a sol·licitar per part d'un particular, la protecció d'un determinat arbre.
Creiem que tal com està redactat el projecte se faria molt restrictiva i molt complicada la proposició, la simple proposició de protecció.
He de recordar que només se tracta d'elevar la proposta per a iniciar el procés.
Una proposta que després se pot rebutjar en facilitat.

Naturalment és lògic que després, abans de prendre la decisió de protecció, l'administració consulte el propietari, l'escolte i considere les seues observacions i interessos.
Però això ja ho preveu el projecte de llei.
Açò ja està recollit.
No fa falta repetir-ho dos vegades.
Una vegada per a fer la proposta i una segona vegada per a tramitar-la.

En realitat, tal com està en el projecte de llei, resulta repetitiva eixa petició d'informar el propietari, i de demanar-li l'opinió i escoltar-la, que és obvi que s'ha de fer.
Però exigir açò, només per a iniciar la proposta, és.
.
.
ho entenem, que és complicat, que és injustificat i excessiu, i que podria dificultar l'esperit de la llei de promocionar que qualsevol arbre monumental important siga proposat per a la seua protecció.

Pensen vostés que estem parlant que un arbre pot trobar-se en un paratge realment perdut, difícil d'accedir a ell, en la muntanya.
Pensen vostés que no estem parlant únicament de cultius, estem parlant d'un medi natural extens i moltes voltes de difícil accés.
I que un ciutadà pot trobar un arbre que correspon a les categories que entenem com a monumentals, i que aleshores pot fer una proposta raonada a l'administració.
Si a més esta persona ha de buscar, ha d'esbrinar qui és el propietari, que moltes voltes no és fàcil de saber, ha de buscar-lo, quan moltes voltes els propietaris ja no viuen en el municipi, en la zona on està la propietat, sinó molt lluny a vegades.
I ha de buscar després finalment la seua aquiescència, tot açò pot retardar o impossibilitar moltes voltes la mera proposta; no estem dient més que presentar la proposta.

I naturalment, açò crec que dificultaria l'objectiu de la llei.
Torne a dir, el que és la consulta al propietari està perfectament garantida ja en la redacció de l'article set del projecte de llei, que naturalment diu que després, abans de prendre la decisió, s'ha de consultar el propietari.

Per tant, repetir, reiterar esta aquiescència del propietari només que per formular una proposta per part d'un ciutadà, que de bona fe i voluntariosament està disposat a col·laborar en els objectius de la llei, i té coneixement de la ubicació d'un arbre monumental, i vol proposar, simplement proposar que es defense, ens pareix innecessari, inadequat i que carrega en obligacions extra a la bona voluntat d'un ciutadà que el que vol és col·laborar en esta protecció.

Res més, i espere que almenys algunes d'estes esmenes que he defensat tinguen la conformitat dels grups que han presentat esta llei, i açò ens permetria fer que el consens, que sense dubte acompanyarà esta llei, siga el més ample possible i satisfactori per a tots.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Para turno en contra, tiene la palabra el ilustrísimo señor diputado, señor Lozano.
*(Remors)*

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Arnal.

Agrair-li l'actitud tant que presentà en la comissió com avui ací en el ple.
De veritat és una llei que com sap vosté estem treballant ja més de sis anys.
I almenys personalment mos feia gràcia, m'agradava que poguérem.
.
.
perquè féiem la millor llei, comptar amb tots.

Vosté diu que va presentar en l'ànim de millorar catorze esmenes.
Evidentment.
.
.
aixina mosatros ho hem entés, i aixina estem agarrant-ho.
No obstant, repetir-li també que si algunes, com el cas que vosté ha anomenat de canviar els quatre-cents anys per dos-cents cinquanta, consideràrem que dos-cents cinquanta era poquet, era perquè vosté sap que volent fer un bé pel conjunt de tots, podíem en un moment determinat estar fent un mal al conjunt de tot.
Perquè en dos-cents cinquanta n'hi ha tants arbres a la Comunitat Valenciana, que podríem, una cosa que en principi seria bona, podríem estar sacrificant a la resta dels arbres monumentals.

Com vosté a més sap, la llei també preveu que aquells arbres que tinguen una singularitat històrica o per altres motius, i que tinguen menys edat, com també se podran se preservar.
Per tant, no n'hi ha cap problema que algun d'ells que siguen interessants se puga també preservar en el futur.

Dir-li que vosté sap que.
.
.
i tots sabem que la presentació de la llei ha sigut conjunta entre el Partit Popular i el Partit Socialiste, en este cas la senyora Verónica i jo, tal com li diguérem en la comissió d'Agricultura, estudiaríem detingudament eixes nou que quedaven, seguint en el mateix ànim que vosté avui ací ha manifestat i que ja eixe dia estiguérem també d'acord.

D'elles, en tota l'estima i en tot.
.
.
això, hem vist que n'hi ha quatre que li podem acceptar, i cinc que considerem finalment que no acaba d'ajudar més al que és la llei.
Per tant, com que és una llei que hem presentat els dos grups, ara, la senyora Verónica explicarà per què sí li n'aprovem eixes quatre, i per què no les altres cinc diem que no.
I en eixe sentit anem partint-mos la nostra intervenció.

Moltíssimes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Lozano.

Tiene la palabra, señora Marcos.
*(Remors)*

 

**La senyora Marcos Puig:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Intervengo en nombre del Grupo Parlamentario Popular y también en nombre del Grupo Parlamentario Socialista, en este turno en contra de las enmiendas presentadas por la Entesa a la proposición de ley del Partido Popular y del Partido Socialista.

Señor Arnal, ya en la comisión le dije la predisposición del Partido Popular, tanto en el gobierno como en estas Cortes, y del Partido Socialista, en que esta ley fuera aprobada por unanimidad.
Y digo el gobierno, porque esta proposición de ley, como usted bien sabe, es una cesión del Gobierno Valenciano.
Es lo que en principio era un proyecto de ley, pero que en aras de dar más protagonismo a estas Cortes, y en aras de ampliar el diálogo, hemos convertido en una proposición de ley.

Por tanto, nos hubiera gustado, señor Arnal, que desde el principio usted se hubiera sumado a este acuerdo.
Porque esta ley que hoy va a ser una realidad, es fruto del trabajo de muchos años, muchos años del trabajo de muchas personas y de muchos expertos, que por cierto se encuentran hoy en la cámara, como Bernabé Moya y todo ese equipo de trabajo.

Usted, señor Arnal, presentó catorce enmiendas al texto de la ley.
Llegamos a un acuerdo en tres de ellas, como ha dicho el señor Lozano en su anterior intervención, con un texto alternativo, y dos fueron aprobadas directamente en la comisión.
Señoría, ya le comenté que intentaríamos recoger sus aportaciones para mejorar el texto.
A partir de aquí, señor Arnal, le diré que las enmiendas de calado político ya se aceptaron en la comisión o se llevaron a un acuerdo.

Estuvimos de acuerdo, como no puede ser de otra manera, en ampliar el número de representantes en la Comisión de Evaluación y Seguimiento de la Protección y Conservación del Patrimonio Arbóreo.
Por ello llegamos al acuerdo, para que formaran parte de la misma personas expertas de las universidades valencianas, y ¿cómo no?
, un representante del Consell Valencià de Cultura.

Las enmiendas que quedaron vivas de la comisión tan solo fueron nueve.
De las que ya le adelanto ­ya le ha adelantado el señor Lozano también­, que vamos a aceptarle la 34, la 36, la 37 y la 44.
Y se las vamos a aceptar, señor Arnal, en aras del consenso, de esa voluntad que los dos grupos mayoritarios en esta cámara, para que también se vean reflejadas las aportaciones de la Entesa.
A pesar de que ustedes no votaron a favor en la toma en consideración, ni quisieron ser partícipes de la elaboración del texto en un principio.

El resto de las enmiendas, señor Arnal, se las vamos a rechazar.
Y voy a entrar en concreto a especificarle por qué cada una de ellas.
Usted ha hablado de la enmienda 33, que es la que usted considera más importante.
Me gustaría, señorías, que todos los diputados entendieran que lo que usted propone es que cualquier ciudadano o entidad tenga la capacidad de proteger un ejemplar sin necesidad de comunicárselo al propietario.

Señoría, en el caso de ser la administración la que decida, es decir, en este caso ayuntamiento o la conselleria, no necesita un acuerdo con el titular.
Pero nosotros entendemos que estaríamos quitándole el derecho a ese propietario, de saber que alguien que ha pasado por su propiedad ha considerado que sea un patrimonio protegido.

En otra enmienda, la enmienda 35, propone que se añada al texto que «los ciudadanos pueden también denunciar, y la administración debe colaborar en inspeccionar los hechos denunciados».
Señoría, ya se lo dije en la comisión, consideramos esto redundante.
Entendemos que es un derecho constitucional de cualquier ciudadano el poder denunciar cuando ve cualquier tipo de anomalía o cualquier.
.
.
o que se está infringiendo la ley.
Pero no en esta ley, sino en todas las leyes.
Y que la administración tiene el deber de colaborar con esa denuncia.

Otra de sus enmiendas hace alusión a la prescripción de las obligaciones.
Usted dice que las obligaciones no pueden prescribir; nosotros, señor Arnal, y la ley en general que estaríamos infringiendo si aceptáramos esta enmienda, entendemos que las obligaciones están por encima de las prescripciones.

Y voy terminando, señorías, con la concreción de las enmiendas del señor Arnal.
Señor Arnal, ya le dije en la comisión que ven más seis ojos que cuatro, y que al señor Lozano y a mí nos hubiera gustado que hubiera sido así desde el principio, y hubiéramos ganado tiempo.
No obstante, ya le digo que es muy importante que aunque sea después de veinte años de trabajo podamos llevar adelante en estas Cortes una ley que no tiene otro objetivo nada más que proteger y gestionar el patrimonio arbóreo monumental de la Comunidad Valenciana.

Una ley que trata de establecer una normativa para evitar que estos árboles salgan de nuestra comunidad y perdamos un patrimonio tan querido por todos los valencianos.
Una ley, señorías, en la que tienen una papel fundamental no solamente la administración autonómica sino también los ayuntamientos, y eso lo consideramos una cosa fundamental, y por eso el Grupo Parlamentario Popular entendió que debía darse protagonismo a los municipios de nuestra comunidad.

Una ley que establece la creación de un catálogo de árboles monumentales, para que todo el mundo sepa cuántos árboles monumentales y cuál es la cantidad de esta patrimonio del que gozamos en nuestra comunidad.
Y, bien, y cómo no, pues la creación de la comisión de evaluación y seguimiento de la protección y conservación del patrimonio arbóreo de nuestra comunidad.

En definitiva, una ley que evita que este patrimonio arbóreo de la Comunidad Valenciana sea utilizado como una mercancía o como moneda de cambio.
Por tanto, señor Arnal, dos grupos mayoritarios de la cámara esperamos que tras haber estudiado sus enmiendas y haber aceptado casi la mitad de ellas, haber transaccionado tres, usted se sume al consenso que se estableció en esta cámara por el 95% de los diputados y, en definitiva, se adhiera al trabajo de más de veinte años de muchísimas personas, personas que, como ya he dicho anteriormente, como Bernabé Moya y todo su equipo, que están aquí presentes y que, sin duda, hoy, para ellos, es un día en que se pueden sentir orgullosos de su trabajo porque, tras tantos años de dedicación, esto va a ser una realidad.

Y, por tanto, no quisiera terminar mi intervención sin felicitarles nuevamente, y también al conseller Rafael Blasco, porque tomó la decisión de retirar el anteproyecto de ley con el único objetivo de sumar voluntades y seguir dialogando con todos y cada uno de los grupos parlamentarios.

Y a usted, señor Arnal, tanto el Partido Socialista como el Partido Popular esperamos felicitarle también tras este debate, porque con su voto positivo estará diciendo *sí* a una ley con gran carácter ecológico y estará contribuyendo sin duda a evitar el expolio y la actuación fraudulenta con el patrimonio arbóreo de nuestra comunidad.

Por lo tanto, señor Arnal, con esa voluntad que usted también ha tenido en este debate y también lo tuvo en la comisión y con la voluntad de los dos grupos mayoritarios, esperamos también poder felicitarle tras el debate y tras la votación de esta ley.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Marcos.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bé, jo crec que tots estem coincidint que en esta llei els objectius que se planteja són objectiu i necessaris i l'esperit obert i constructiu de col·laborar.

He escoltat abans algunes coses que considere que no són exactes del tot, però crec que no és el moment este d'encetar un debat, una discussió i rebatre o no rebatre.
Insistixc, des del primer moment nosaltres consideràvem que la línia general d'esta llei era correcta, que volíem millorar alguns aspectes, amb eixa visió hem plantejat una sèrie d'esmenes i, per descomptat, he de dir que estic molt agraït a l'esforç que han fet els dos grups, que crec que ha segut important, ho he dit ja abans, d'acceptar algunes de les esmenes que, efectivament, en comissió ja se va produir que algunes de les esmenes acceptades eren realment importants, no eren secundàries, sinó també eren importants, com aquelles que milloren i amplifiquen la participació ciutadana, estic molt content que haja segut aixina, igual que en el tema de la dels arbres, que s'haja arribat a una situació intermèdia que, bé, doncs, sense saber a on està la perfecció, però és una cosa que ha arribat a aproximar més la idea de tots.

I, naturalment, també compartixc l'agraïment a les persones i a les entitats que han col·laborat, per suposat, en inspirar la redacció d'este text, que, torne a dir, té aspectes molt positius, i espere que tots fem que funcione el millor possible.

I centrant-me ja en el tema, torne a agrair ara les altres esmenes que s'han acceptat ja directament, que se m'acaba de comunicar novament i, per tant, ho torne a agrair.
I acabe insistint en una, perquè de les altres que han quedat bé, doncs, algunes podrien parlar una mica d'ella, el tema del reglament considere, encara que no és una cosa vital, però com més clar estiga millor, igual que alguns temes d'inconcrecions a l'hora de redactar-lo, com més clar millor, però, bé, no vaig a insistir molt més.

Però sí en l'esmena 33 sí que vull deixar clara una cosa, perquè crec que s'ha expressat un poquet mal a l'implicar açò: no és que jo no vullga que s'informe el propietari, ni molt menys; el que jo estic dient és que eixa no tinga de ser una obligació que carregue la persona que vol protegir una cosa que ha vist, un arbre, una situació que li pareix d'interés, i que no siga ell l'encarregat de localitzar, buscar el propietari.
Que això ho faça, en tot cas, l'administració.

I, a més, insistixc, l'article 7, en el punt 2, diu.
.
.
El punt 2 jo no l'esmene en absolut.
El punt 2 diu: «En el procediment per a la protecció expressa, s'haurà de donar audiència als propietaris i als ajuntaments en tot cas, i requerirà un informe tècnic sobre els valors dels arbres a protegir».
Això ja està ben marcat en la llei, està claríssim que s'ha de buscar el propietari, que se l'ha d'informar, que se l'ha d'escoltar, això ja està garantit.
La meua pregunta era: per a què fea falta a la persona que ho proposa demanar-li que ell ­ell!
­ tinga de buscar-lo, tinga de posar-se en contacte, tinga de demanar-li l'opinió, si després ja ho farà l'administració necessàriament?

O siga, era el que no entenia i que crec, sincerament, que açò se podia millorar, però, insistixc, basant-me en garantir, per suposat, el dret que s'escolte el propietari, els tècnics, l'ajuntament.
.
.
Això, ha d'estar garantit.
Simplement, no entorpir sinó, al contrari, facilitar que els ciutadans, coneixedors de bona fe d'un element del patrimoni destacable, senzillament, facilitar-los que puguen col·laborar amb l'administració sense imposar-los tasques, feines, que són moltes voltes excessives.
Quants dels nostres arbres monumentals estan en zones de muntanya en terrenys que ara ja no se cultiven, que estan abandonats i que el propietari a la millor està vivint a molts quilòmetres de distància i que és molt difícil, realment molt difícil, que un particular puga saber a on està, buscar-lo, demanar-li l'opinió, etcètera, etcètera.
Açò és més lògic que ho faja l'administració, que, a més, el punt 2 de l'article 7 ja se diu.

Però, vaja, ja li avance, ja garantixc que, per descomptat, la posició del nostre grup de cara a esta llei va a ser positiva, com ja està notant-se des del primer moment, cosa que no obsta perquè fins a l'últim moment també defensem qualsevol possibilitat de millora.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra, señora Marcos.

 

**La senyora Marcos Puig:**

Gracias, señor presidente.

Señor Arnal, pues, felicitarle por haberse unido a este acuerdo, por haberse unido a esta ley, y, la verdad, usted me insiste concretamente en la enmienda número 33, y yo no sé si es que no me he explicado con la suficiente.
.
.
, no he sido lo suficientemente directa, señor Arnal: ¿cómo la administración no va a poner a disposición de cualquier ciudadano que considere que debe ser un árbol monumental catalogado como tal, cómo no va a ser la administración la que le ponga a disposición de ese señor, esa entidad, esa persona que pasa por delante de una propiedad privada, quién es el titular de esa propiedad?
¡Es lo que entendemos nosotros, señor Arnal!
, que si a ese señor, a ese titular no se le dice: «Oiga, usted tiene aquí un patrimonio de la Comunitat Valenciana, que además va a ser catalogado, que además este ayuntamiento le dice que va a ser considerado como protegido», ¿cómo no va a poner la administración a disposición de cualquier persona, cualquier entidad, quién es el titular de esa propiedad?
Es que es ilógico, señor Arnal.

Por eso, ya se lo dije en comisión, que esta enmienda era ¡inaceptable!
, no por su redundancia, sino porque, además, está eliminando y acotando derechos del propio titular de ese patrimonio arbóreo.
Y cuando es la administración la que decide proteger ese ejemplar, señor Arnal, por supuesto que no hace falta comunicárselo al titular.
Pero si es una persona, una entidad que va caminando por un monte, señor Arnal ­fíjese lo que le estoy diciendo, que lo estoy poniendo hasta en escena­, y decide que hay un monumento que se tiene que calificar de patrimonio arbóreo de nuestra comunidad, pues, evidentemente, qué menos que comunicárselo al titular de esa propiedad.

Y, bien, señoría, quisiera acabar mi intervención volviéndole a felicitar por haberse sumado a este acuerdo, a este consenso, porque, la verdad, señor Arnal, después de tantos años de trabajo, de muchísimas personas y también de los grupos parlamentarios, pues, la verdad, qué menos que usted hoy votara a favor, porque, realmente, no se puede negar a votar a favor a una ley con este gran carácter ecológico siendo usted un representante del grupo parlamentario de L'Entesa, señor Arnal.

Por lo tanto, volver a reiterarle que esa enmienda no se la vamos a aceptar, al igual que tampoco le vamos a aceptar las otras tantas, y que sí que le aceptamos algunas, que aunque considerábamos que eran reiterativas, pero, bueno, cada uno tiene que poner su granito de arena, y como no estuvo usted en esa negociación ni en esa elaboración del texto, hemos querido que usted también sea protagonista hoy, al igual que lo somos el resto de grupos parlamentarios y al igual que lo son la mayoría de personas que han dedicado muchísimo tiempo a la elaboración del texto.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Marcos.

¿Qué desea, señor Maluenda?

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Senyor president, pregue que en la votació se voten de forma separada però en un mateix grup la 34, la 36, la 37 i la 44.

Repetixc: 34, 36, 37 i 44.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Maluenda.

Bien, pues, procedemos a votar primero las cuatro enmiendas que ha separado del grupo, es decir, la 34, 36, 37 y 44.
Comienza la votación: 75 votos a favor, ningún voto en contra.

Ahora vamos a votar el resto de las enmiendas, que son, lógicamente, 33, 35, 38, 40, 45.
Comienza la votación: 5 votos a favor, 72 votos en contra.
Quedan rechazadas las enmiendas.

Ahora vamos a votar los artículos 1, 2, 3, 4, 5, 6.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 77 votos a favor, ningún voto en contra.

Votamos, a continuación, el artículo 7.
Comienza la votación.
Votos a favor, 72; votos en contra, 5.

Ahora votamos los artículos 8 y 9.
Comienza la votación.
76 votos a favor, ninguno en contra, ninguna abstención.

Ahora votamos los artículos 10, 11, 12, 13, 14, 15 y 16.
Comienza la votación.
77 votos a favor, ningún voto en contra.

Ahora votamos el artículo 17.
Comienza la votación.
72 votos a favor, ningún voto en contra, 5 abstenciones.

Ahora votamos los artículos 18, 19, 20 y 21.
Comienza la votación.
77 votos a favor, ningún voto en contra, ninguna abstención.

Ahora votamos el artículo 22.
Comienza la votación.
72 votos a favor, 5 votos en contra.

Ahora votamos los artículos 23, 24, 25, 26 y 27.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 77 votos a favor, ningún voto en contra.

Vamos a votar las disposiciones adicionales primera y segunda.
¿La primera y la segunda no se aceptan, señor Arnal?
*(Remors)* Comienza la votación.
77 votos a favor, ningún voto en contra.

Ahora se vota la disposición final primera.
Comienza la votación.
72 votos a favor, 5 votos en contra.

Ahora vamos a votar la disposición final segunda.
Comienza la votación.
77 votos a favor, ningún voto en contra.

Ahora votamos la exposición de motivos.
Comienza la votación.
76 votos a favor.

Y ahora vamos a votar la totalidad de la ley.
Comienza la votación.
77 votos a favor.
*(Aplaudiments)*

Para la explicación de voto, tiene el derecho a la palabra el señor Arnal, en primer lugar.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé.
Com que ja s'ha produït la votació i ha estat clar el sentit en què hem votat, i és evident, i també en el debat s'han explicat els motius, jo crec que esta explicació pot ser molt breu.

Evidentment ­ho hem dit des del primer moment­, ens pareix una llei que és necessària, que els objectius són ben positius.
Que hi havia aspectes del projecte que es podien arrodonir i complementar, i aixina s'ha fet, ha hagut un esforç de tots que valore molt positivament de cara a aconseguir açò.

I, bé, ara que és un moment en què tots estem aplaudint que s'haja votat posteriorment, no hi ha ningun interés en rebuscar passades discussions, però recordar que si no ens vam implicar més anteriorment en la redacció de la llei, va ser per alguns motius que no eren exactament que no volguérem mosatros, sinó que anaven associats a una sèrie de condicions que no ens pareixien acceptables, simplement, i no vull reobrir eixe debat.

Simplement dir que el final de la llei, com ara hem votat ací, considere que fins i tot aporta unes concrecions i unes millores molt interessants, i per a nosaltres molt dignes de tindre en compte, respecte al projecte que s'havia presentat.
I, és clar, s'han transaccionat o aprovat moltes de les nostres propostes, la majoria d'elles ­he de reconéixer-ho.
I que, per tant, en consonància amb tot el que he dit, el nostre vot no podia ser altra cosa més que positiu.

Ara, simplement, desitjar que esta llei es complisca, funcione i siga realment un instrument útil de veres perquè es protegisca el nostre patrimoni natural i cultural.
I en açò han de col·laborar tots els ciutadans i les institucions encarregades, les comissions assessores i els tècnics, i tots els ciutadans que de bona fe han de col·laborar i han d'ajudar que este patrimoni realment s'entenga que és de tots i tots hem de conservar-lo, tots hem de col·laborar que siga permanent i transmés a les noves generacions.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra ahora el señor Lozano.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

En el País Valencià disposem d'una gran riquesa arbòria, fonamentalment oliveres, garrofers, palmeres i altres espècies que, per la seua antiguitat, història i monumentalitat, hem de preservar i cuidar.
Constituïxen les autèntiques arrels de la nostra terra.
Són monuments vius que guarden la nostra memòria històrica.

Per aquestes paraules, senyories, que vaig dir en la presentació de la llei, entendran que avui, des del Grup Socialista, i jo personalment, estem especialment contents per l'aprovació d'aquesta llei, perquè ella ha de fer possible que mai més assistim a l'espoli produït fins ara.
Ella ha de ser el punt d'inflexió, i esperem que hi haja un abans i un després de l'aprovació d'aquesta llei pel que fa a la conservació dels arbres.

És una llei que, a diferència d'altres, reconeix, a més del valor forestal i agrari, el valor d'obra d'art de la natura.
És una llei participativa, on tots tenen opinió i participació: administracions, propietaris, organitzacions civils.
És conservacionista, fica la llei del costat dels arbres.
I la llei, per dir-ho d'alguna manera, permet la creació d'un museu per a conservar, investigar, protegir i difondre els valors d'aquestos arbres, creant riquesa i patrimoni per al conjunt dels ciutadans valencians.

Vull agrair-li al Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds: Entesa que s'haja sumat amb les seues aportacions i haja votat a favor de la llei.
Moltes gràcies, senyor Arnal.
Perquè és una llei que començàrem junts, el grup, concretament la senyora Dolors i jo en la legislatura passada, i no entendríem que d'una altra forma no haguera sigut així, perquè era una llei que partíem i hui hem aplegat al consens de tot.

I de nou, voldria acabar donant les gràcies als llauradors i propietaris que han conservat al llarg dels segles aquestos arbres que avui tots podem disfrutar.
I com no, a la gran ajuda que hem tingut dels mitjans de comunicació, que han fet possible que es prenguera la consciència col·lectiva dels atropells que s'estaven fent amb el nostre patrimoni arbori.

Vull agrair també hui la presència del president de l'associació d'arbres mil·lenaris que es troba entre mosatros, senyor Ramón Mampel, i vull agrir especialment i personalment a l'equip d'experts que encapçala el senyor Bernabé Moya, que hui també està present ací, el seu treball i la seva amistat, sense les quals no haguera sigut possible fer aquesta llei.

I vull, en reconeixent a ell, acabar amb unes paraules seues: «Si dir olivera és dir pau, con esta ley la Comunidad Valenciana firma la paz con los patriarcas de los árboles, de los bosques y de nuestra cultura.
A partir de hoy, estos árboles con nombre propio, testigos silenciosos, que no mudos, de nuestra historia, también disfrutarán de voz y derecho».

Moltes gràcies a tots.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Lozano.

Tiene la palabra el honorable señor conseller, don Rafael Blasco.
Por favor, don Rafael.

 

**El senyor Blasco Castany:**

 

Bon dia.

Molt excel·lent president de Les Corts.

Senyores i senyors diputats.

En el torn d'explicació de vot, vull agrair al Grup Parlamentari Popular l'oportunitat que em brinda, com a diputat, de poder intervindre en este debat per a fixar la posició del grup que dóna suport al govern de la Generalitat.
Agraïment que voldria personalitzar en el síndic, Serafín Castellano; en el portaveu adjunt, Rafael Maluenda, i en la meua companya, Verónica Marcos, que tant ha treballat en esta llei.
I com no, també en Carolina Salvador, que també ha col·laborat en ella.

Este agraïment també el voldria fer explícit a cada u dels grups polítics representats en esta cambra que han votat a favor.
En primer lloc, al Grup Parlamentari Popular.
L'acte de generositat que van mostrar des del primer moment en fer partícips a tots els grups polítics d'una iniciativa que estava en mans del govern, és una actitud que cal fer-la pública hui ací quan ja és una realitat esta llei.

En segon lloc, al Grup Parlamentari Socialista, i especialment al seu diputat, l'il·lustre senyor Antonio Lozano, que ha sabut superar totes les dificultats i treballar amb responsabilitat perquè esta llei isquera hui per unanimitat.
També a la il·lustre diputat, senyora Isabel Escudero, que també va participar, especialment en la primera etapa, en assentar les bases d'este ampli consens que hui hem demostrat en esta cambra.

I també, i açò probablement és inèdit en esta cambra, al Grup Esquerra Unida-l'Entesa i sobretot a l'il·lustre diputat senyor Carles Arnal, perquè al final del recorregut ha sabut que esta és no solament la millor llei possible sinó que la llei és la llei més avançada de tot l'estat en esta matèria.
I que les seues aportacions han sigut aportacions qualificades que ens ha permés millorar el temps que inicialment sotmetérem a esta cambra.

Esta és una llei per la qual se sentim doblement satisfets.
D'una banda, perquè el patrimoni arbori de tots els valencians no solament disposa ara d'una estructura legal de protecció sinó que va un pas més enllà i també la gestiona.
Este fet és capdavanter en l'actual marc legal espanyol.
Les lleis, que fins ara hi havia en alguna comunitat autònoma, són de reconeixement de la realitat, però no gestionaven esta realitat.
Esta sí que ho fa.
Inclús, una vegada més, la Comunitat Valenciana marca el camí que haurà de seguir la nova llei estatal que el govern central ha anunciat.

I, senyories, deia, que ens sentim doblement satisfets per la raó que els acabe de dir.
Però hi ha una altra, tan important com esta, que és l'aprovació de la llei per unanimitat.
Probablement és la primera llei de caràcter mediambiental de tota la democràcia que s'aprova a la Comunitat Valenciana per unanimitat.
I això és un fet del qual el govern de la Generalitat se sent molt satisfet, com crec que també ho estaran els grups polítics representants en esta cambra i tots els ciutadans i ciutadanes.

Els arbres antics, ací hem parlat dels de més de 350 anys o els que tenen unes característiques molt concretes de grandària o copa, tenen a partir de hui la garantia d'una llei que estarà sempre al seu costat.
Una llei, a més, que apropa també el patrimoni arbori a la gent i a les institucions més pròximes a ell.
Els ajuntaments, a més de la Generalitat, declararan i gestionaran el nostre patrimoni arbori.
I també la iniciativa particular podrà participar en este objectiu.
I això és una novetat i una garantia més: la garantia d'una llei que rep el suport de tots els grups polítics.

Per tot això, vull reiterar les gràcies a tots els qui han participat en què la Llei del patrimoni arbori monumental de la Comunitat Valenciana fóra una realitat.
També, i és forma especial, a aquelles persones que han col·laborat com a experts en tot este procés, i d'entre ells destacaria al senyor Bernabé Moya, un dels millors especialistes de conservació i tractament d'arbres monumentals.
A tots ells que ens han ajudat a dependre un poc més del que sabíem quan encetàrem este procés i ajudar-nos a una formulació legal, que creem que complix les expectatives socials i mediamentals, el nostre agraïment.

El Grup Popular, el Grup Socialista, el Grup d'Esquerra Unida-l'Entesa han fet possible un compromís cívic aprovant la Llei de patrimoni arbori monumental que consolida un marc legislatiu propi i que garantirà la protecció, conservació, difusió i foment del nostre patrimoni natural i cultural per al gaudí de tots els ciutadans de la Comunitat Valenciana.
A tots vostés, moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, don Rafael Blasco, honorable conseller y diputado.

Se levante la sesión durante unos minuts.

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 44 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 28 minuts)*

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

***Moció subsegüent a la Interpel·lació a la consellera de Benestar Social sobre política general de la conselleria pel que fa a la integració de les persones immigrants, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 38.
225, BOCV número 150) (pàg.
5084)***

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyories, anem a continuar amb el Ple.

Donat que hi ha un escrit, registre d'entrada 49.
576, demanant per part del Grup Parlamentari Socialista l'ajornament del punt número dos, anem a passar al punt següent, que és el punt número tres: Moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera de Benestar Social sobre política general de la conselleria pel que fa a la integració de les persones immigrants, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Quan vam tractar la interpel·lació de la política general de la conselleria respecte a la immigració va haver un tema concret i específic, que va ser el del Pla de la immigració, el Pla valencià de la immigració.

Nosaltres vam ressaltar que eixe pla no definia els indicadors d'avaluació, no apareixia una valoració de si eren mesures que ja estaven en marxa o si eren mesures novedoses, però, fonamentalment, hi havia una crítica substancial al Pla de la immigració.
I és que apareixien diversos programes d'actuació, però no s'indicava quin pressupost tindrien, no s'indicava quins recursos econòmics es destinarien a posar en marxa eixes mesures.
Tampoc hi havia un desglossament pressupostari concret per a cada exercici.
I, per tant, nosaltres veiem que un Pla d'immigració de 2004 a 2007, que ja es va presentar en 2005, deia que anava a gastar-se 939 milions d'euros, però no sabíem en què, ni quan, ni com.

Nosaltres vam comentar que, en eixes circumstàncies, el Pla de la immigració podria considerar-se un pla fantasma, un pla que realment no s'aniria a posar en marxa o que si es posava en marxa no hi havia manera de comprovar-lo ni de valorar-lo.

Per tant, quan vam presentar la moció subsegüent l'hem presentat en el següent sentit: «Les Corts Valencianes insten al Consell de la Generalitat per tal que, a l'hora d'elaborar els pressupostos anuals, figuren les consignacions pressupostàries concretes corresponents al Pla valencià de la immigració i que desglossen la memòria econòmica que acompanya a l'esmentat pla».
939 milions d'euros per a immigracion.
Declaracions de la consellera en la revista *Camp Valencià*: «l'any passat ja es va superar àmpliament la quantia econòmica assignada».
Nosaltres preguntem: quina era la quantia econòmica assignada?
En cap lloc apareixia cap quantia econòmica del Pla valencià de la immigració.

En 2004, en l'apartat d'integració de la immigració, benestar social es gastava 3,73 milions d'euros; en l'any 2005, 3,78 milions d'euros; en l'any 2006, 4,2 milions d'euros.
Evidentment, entre estes quantitats i els 939 milions d'euros que pensen gastar-se en quatre anys, en tres anys perquè el pla es va presentar en 2005, no hi ha cap tipus de correspondència.
No observem les quantitats estes del pla en cap partida pressupostària dels pressupostos anuals de la conselleria.

Vull fer-los notar algunes qüestions curioses que apareixen en este pla en el tema dels pressupostos del Pla de la immigració.
L'àrea residencial, l'àrea que es referix a l'accés a l'habitatge de les persones emigrants, té 27 milions d'euros assignats per a eixos tres anys, 2005, 2006, 2007, 27 milions d'euros.
Anem al programa de l'àrea residencial, a un programa concret, que parla de la creació i millora de les infrastructures per a persones temporeres.
És per a oferir-los allotjament durant els períodes que estiguen al País Valencià.
I la conselleria encarregada de donar eixes ajudes és la Conselleria de Territori i Habitatge.

Nosaltres anem als pressupsotos de la Conselleria de Territori i Habitatge i no hi ha cap euros dedicat a realitzar a les persones temporeres, a fer-los, a arreglar els allotjaments per a les persones temporeres.
Però es que, a més a més, sabem que les ajudes que s'han donades per a eixe aspecte s'han donat per part de la Conselleria de Benestar Social i, a més, sabem que s'han donat d'esta part dedicada a la integració de la immigració.
És a dir, que les ajudes han eixit dels 3,78 milions d'euros que hi havia assignats l'any passat, no han eixit de cap altra conselleria, ni han eixit de cap altre programa.

Per tant, nosaltres, quan anem mirant les ajudes que es donen per a millorar els habitatges no arriben a 600.
000 euros anuals.
I, per tant, els 27 milions d'euros no els trobem per cap lloc.
S'apliquen els 27 milions d'euros en l'aspecte, en l'àrea residencial del Pla valencià de la immigració?
On estan?
S'han gastat els diners assignats a l'any passat?
On estan eixos recursos?

Bé, també els comentaria que en l'àrea cultural i educativa hi ha assignats, segons el Pla valencià de la immigració, 645 milions d'euros.
Ja els dic, per a tres anys.
Això ix a 215 milions d'euros anuals.
On estan eixos milions d'euros?
Quan nosaltres revisem els programes educatius, els programes de l'àrea cultural i educativa ens trobem exactament amb set programes.
Eixos set programes tots ells són de caràcter pu-rament genèric i, a més, la majoria d'ells no suposen cap tipus de despesa pressupostària.

Per exemple, integració educativa i social.
Mesures: potenciar la integració de l'alumnat immigrant en el sistema educatiu.
Això no suposa cap despesa, a banda de les despeses del propi sistema educatiu.
Elaboració i difusió de fullets informatius en les principals llengües de la població immigrant sobre el sistema educatiu en la Comunitat Valenciana.
On estan les línies pressupostàries que indiquen que anem a elaborar i difondre fullets informatius en les principals llengües dels immigrants?

De la mateixa manera que els estic comentant això, això és genèric per a tot el Pla de la immigració, tot, continuadament són mesures purament globals, genèriques, que no arriben, que no suposen cap tipus de compromís excepte un compromís o una idea purament publicitària.
Una idea de què s'està intervenint, quan realment no és així.

En este moment hi ha transferències dels pressupostos estatals amb caràcter finalista per a la integració de la immigració.
On figuren eixes línies amb caràcter finalista en els pressupostos?
No les trobem.

Per tant, el que nosaltres estem plantejant és que és necessari que en els pressupostos anuals que es presenten a aquesta cambra, el pressupost del Pla valencià de la immigració estiga desglossat i definit en cadascuna de les conselleries com es gasten els diners, en cadascuna de les conselleries aquelles línies pressupostàries van adreçats els diners per a la immigració.
I quines actuacions i quines activitats concretes i quin cost suposen.

Nosaltres considerem que no estem demanant massa.
Estes Corts aproven els pressupostos anuals.
L'únic que demanem és estar assabentats en què es gasten.
L'únic que volem saber és si realment el Pla valencià de la immigració és un poc més que paper.
I l'únic que volem tindre en les mans són eixes partides pressupostàries per a determinar si estan ben utilitzades o mal utilitzades.

Espere que tots els grups parlamentaris votaran a favor de simplement augmentar la transferència dels pressupostos i poder definir realment si el Pla valencià de la immigració d'ací uns anys s'ha utilitzat bé, si ha sigut un èxit, si no ha aconseguit els seus objectius, però d'una manera clara i d'una manera suficientment definida, que és el mínim que podem demanar des d'estes Corts.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada senyora Espí.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Buenos días, señoras y señores diputados.

Señora presidenta.

Por parte del Partido Socialista, anunciar, lógicamente, nuestro apoyo a esta moción subsiguiente.
Y, desde luego, sí hacer una reflexión, porque nos parece importante que uno de los temas que efectivamente.
.
.
, en los que más esfuerzos se está haciendo por parte del gobierno, en los que de alguna forma en todas las comunidades autónomas en los últimos años se han ido viendo programas y propuestas claras.
Por poner un ejemplo diré que la Comunidad de Madrid está evaluando su segundo plan de inmigración; Cataluña anda por el tercero.
Nosotros estamos por el primero.
Y, como bien decía el señor Cardona, un primero que no llevaba anexo alguno de financiación; cuestión curiosa, por cierto, que sí exigen a la hora de elaborar otras leyes.

En cualquier caso, nosotros estamos totalmente de acuerdo que pase a formar parte de las líneas presupuestarias.
Y queremos insistir en que en este momento, afortunadamente, hay un importante apoyo por parte del gobierno del estado a los planes de integración de la inmigración; que la Comunidad Valenciana ha recibido en el año 2005, 14 millones de euros, más de 3.
000 millones de las antiguas pesetas para los programas de integración; que el año 2006 recibirá 22.
400 euros, más de 4.
500 de las antiguas pesetas; y recordar que en el 2004 sólo recibió 290.
764 euros.
Y esto no es un comentario baladí.
Si analizamos las cifras de la inmigración, y afortunadamente hoy podemos analizarlas tras un proceso de regularización donde, alrededor de cien mil personas en la Comunidad Valenciana han pasado de una situación de ilegalidad a una situación de legalidad, por tanto, mejorando las condiciones de vida de los inmigrantes, clarificando la situación y, por otro lado, rebajando los costes en cuanto a políticas de integración, porque son personas que pasan a formar parte de la cotización a la seguridad social en la comunidad.
Bueno, 90.
000 personas han sido en la Comunidad Valenciana, en torno a 90.
000, las regularizadas.

En cuanto al plan, ustedes anunciaron 939 millones.
Hay contradicciones en las cifras y nos gustaría, de una vez por todas, que aclararan, o de alguna forma que nos valoraran el Plan valenciano de la integración y que nosotros pudiéramos tener claro qué es la cantidad que se ha invertido.

El día que presentaron el Plan de la inmigración anunciaron 939 millones de euros para invertir en el Plan valenciano de integración.
Posteriormente, el señor Camps dice que la Comunidad Valenciana ha invertido 600 millones de euros.
300 millones menos de la cantidad que habían anunciado.

Nos parece que verdaderamente es dificilísimo hacer un seguimiento de las políticas de integración porque el propio Plan valenciano de la inmigración, aprobado tarde, aprobado después y con análisis diagnósticos que la propia introducción del plan expresa de forma clara, estaban hechos desde la época en que aún teníamos comisionado, siguió funcionando el comisionado como figura, y con programas y planes que ya en este momento están desfasados y no obedecen a las nuevas necesidades de los planes de integración en ninguna de las comunidades autónomas.

Aquí estamos acostumbrados a no evaluar los planes, estamos acostumbrados a no hacer seguimiento de los presupuestos o a que no figure en los presupuestos autonómicos las cantidades que se destinan en los distintos planes.
La propuesta que hace Izquierda Unida es la lógica de cómo debería funcionar la financiación del Plan valenciano de integración, y saber qué partidas se dedican a cada uno de los programas; cuestión que, por supuesto, será mucho más fácil en los dos convenios que se han firmado con el ministerio, porque, al ser líneas finalistas, lógicamente podremos hacer un seguimiento de los programas.

Nos parece importante repensar, es decir, hacer un nuevo plan de políticas de integración en la Comunidad Valenciana que obedezca a la nueva realidad.
El cumplimiento de las medidas importantes, que por supuesto no se han cumplido del plan.
El tema la agricultura, de la contratación en origen, los lugares para acogimiento de inmigrantes, la situación de los menores inmigrantes, la situación de las personas que vienen a trabajar temporeras.
Todo líneas anunciadas en el plan, que, por supuesto, ni sabemos la financiación que han destinado ni sabemos cuales son las medidas que han adoptado, porque no se conocen, a excepción de los convenios con los sindicatos.

Por tanto, nos parece importantísimo que en los próximos presupuestos figuren todas las líneas finalistas de los convenios con el ministerio y lo que destinemos como comunidad autónoma, dentro del nuevo Plan valenciano de la inmigración, que, sin duda, tendremos que hacer lo más breve posible, porque éste ya es un plan que, repito, nació desfasado.

El tema de la inmigración no puede ser utilizado, desde nuestro punto de vista, como un elemento de crispación o de utilizar algo que puede generar alarma social, como un elemento de crispación contra el gobierno del estado.
Es algo que nos tienen acostumbrados a hacer.
Pero fíjense si es poca la información que desde el propio gobierno valenciano se está dando al plan de integración que ayer una concejala del ayuntamiento de Castellón critica al gobierno del estado por no financiar a los ayuntamientos, cuando va vía convenio directamente con las comunidades autónomas.
Insto a la Conselleria de Bienestar Social y a la Dirección General de Integración de Inmigrantes que informe a sus ayuntamientos que tienen que pedir para financiar los programas de integración a través de la comunidad, y que no es al gobierno del estado a quien se lo tienen que pedir.
Porque es entrar en una vorágine de debate de descalificación totalmente absurda.
Estoy convencida que es la falta de información, hemos informado oportunamente a la señora concejala del ayuntamiento de Castellón.
Pero, en cualquier caso, no podemos desde luego tolerar desde ningún punto de vista las macrocifras que ustedes están dando como cifras utilizadas en el Plan de integración, cuando no hay elemento alguno ni de valoración ni partida presupuestaria que las justifique.
Algún día nos dirán si verdaderamente son 939 millones o son 600 millones de euros.

Nosotros insistimos: fundamental hacer un nuevo Plan de la inmigración; fundamental, como decía el señor Cardona, que se habiliten las líneas presupuestarias; e insistimos, tienen una oportunidad de oro.
Hoy hay un gobierno que trabaja por las políticas de integración y lo manifiesta poniendo recursos encima de la mesa.
Hoy hay un gobierno que dota de presupuestos a las políticas de integración y lo pone, no sólo encima de la mesa, sino que lo firma con el presidente de la comunidad.
Hay un gobierno que se ha atrevido a hacer un proceso de regularización que ha acabado con situaciones de precariedad y de ilegalidad en la comunidad y en el resto del estado.
Hoy hay un gobierno y una oposición en esta comunidad que piensa desde luego hacer un seguimiento escrupuloso, tanto del seguimiento de los planes estatales, ambos planes el año 2005 y el 2006; el cumplimiento escrupuloso de la parte de la responsabilidad que ustedes tienen respecto al convenio con el gobierno; y un seguimiento escrupuloso del seguimiento del Plan valenciano de integración.
Que, mirándolo por encima, podemos afirmar en temas tan importantes que ustedes daban como prioritarios, recepción de inmigrantes en temporadas agrícolas, el tema de la creación de aulas de apoyo en los centros escolares, el tema de los servicios de traducción en administraciones públicas, los Amics ­algún día los veremos inaugurados­ financiados con programas europeos.

Esperemos que algún día podamos hacer un seguimiento de ese programa, y eso la única fórmula desde luego es con líneas presupuestarias.
Bien lo saber pedir para todos los otros programas que hacen otros gobiernos.
Háganlo ustedes aquí.
Y cuando presenten un plan, como el valenciano de la integración, que lleva un anexo de financiación.
Y esperamos ver en los próximos presupuestos una financiación que recoja lo que aporta el estado y que recoja lo que aporta la Comunidad Autónoma Valenciana.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada senyora Climent.

 

**La senyora Climent Jordá:**

Gracias, señora presidenta.

Señora Cardona, de entrada debo decirle que lo que dice usted no se corresponde en absoluto con la realidad.
Este grupo parlamentario no puede, de ninguna manera, estar de acuerdo en lo referente ni en la consignación presupuestaria ni en el consenso.
Y no podemos estar de acuerdo sencillamente porque no es como usted lo expone, se lo reitero.

Dice usted que no existe en la Generalitat Valenciana una política real de integración de las personas inmigrantes.
Pues bien, voy a comenzar explicándole una vez más cual es el objetivo del gobierno en cuanto a las políticas de inmigración.
Y de esta forma, liderando argumentos suficientes para que pueda entender usted y su grupo parlamentario cual es la verdadera realidad de esta comunidad, realidad que se aleja realmente de lo que usted nos acaba de plantear.

Mire, el objetivo es lograr una integración social y laboral de las personas que vienen a nuestra tierra y atender sus necesidades.
Yo creo que hasta ahí estaremos de acuerdo.
Para ello, la Conselleria de Bienestar Social pone en marcha el Plan valenciano de integración de la inmigración, aprobado hace ya un año, como usted bien sabe; y además este plan es el que rige en estos momentos las políticas de inmigración de la Generalitat Valenciana.
¿Y qué función tiene este plan?
Pues, fundamentalmente, ordenar, integrar, coordinar, configurar derechos y deberes de las personas que vienen a nuestra tierra y procurarles unas condiciones de vida dignas.

Para llevar a cabo las 191 medidas que incluye este plan se definen de un modo transversal.
Las líneas de actuación y las medidas que deben llevar a cabo cada departamento implicado de la Generalitat con el fin de alcanzar la plena integración en campos tan diversos como la vivienda, la sanidad, la educación, el empleo, la formación.
Se trata, ante todo, de un plan que parte de entender que es una tarea de todos, que es una cuestión que no compete únicamente a los responsables políticos, que integrar a las personas inmigrantes es una tarea donde sociedad civil y administraciones públicas comparten una misma responsabilidad.
Un plan donde cada departamento y organismo implicado en su desarrollo aporta medios y recursos suficientes, tanto humanos como materiales y económicos, con el fin de lograr su completa ejecución.

En cuanto a la consignación presupuestaria de este plan, ya no es que no esté de acuerdo con esa consignación presupuestaria, es que dice que no existe.
Le repito que no tengo ningún problema en volver a explicárselo, como en su día lo hizo la consellera, y una vez más demostrarle que no tiene razón y que se equivoca.

El plan como tal no es una norma jurídica, señor Cardona, no es ni ley ni decreto, ni una orden de ningún departamento.
Se concibe como una programación, un conjunto de actuaciones vinculadas con sus recursos que deben llevar a la práctica y no requiere de líneas nominales *ad hoc*.
No existe, en consecuencia, un presupuesto específico que recoja en conjunto los 939 millones de euros recogidos en la memoria económica del plan; tampoco, ni mucho menos, una obligación de ubicar dicha cuantía como un todo en los presupuestos generales de la Generalitat.
Todo esto ya está perfectamente delimitado en dicha memoria económica.
Eso sí, existe el deber de cada departamento y entidad de destinar, dentro de sus recursos y en el seno de sus actuaciones, los medios precisos para el exacto cumplimiento del mismo, y esto además asegura de manera efectiva, porque el seguimiento ­se hace un seguimiento, señor Cardona­ de las acciones previstas en este plan se efectúa a través de la comisión de técnicos destinados en el ámbito de la Comisión interdepartamental de inmigración, que es un órgano en el que se hallan representados todas las consellerias y direcciones generales vinculadas al plan.

En este contexto, en los dos primeros años de ejecución del plan, que usted me lo estaba preguntando, el montante económico invertido ha ascendido a más de 5 millones de euros, 225 millones en el 2004 y más 292 millones en 2005.

Las áreas sanitarias, cultural y educativa han sido las que más recursos han destinado a estos efectos.
Entre las dos suman el 90% del presupuesto y ejecutadas a la fecha.

Por otra parte, también cabe destacar la participación del Ministerio de Trabajo y Asuntos Sociales quien, en virtud de este convenio que se firmó con la Generalitat el pasado 6 de octubre, aportó 14,4 millones de euros, efectivamente, para promover la acogida, integración y refuerzo educativo de las personas inmigrantes.
Un convenio que complementa las acciones del plan.

En definitiva, nos hallamos ante un grado de ejecución del Plan valenciano de la inmigración en todo caso positivo; positivo y que demuestra que, más allá de expresiones formales, lo que cuenta es que el objeto del plan se haga efectivo y que se cumplan las previsiones inicialmente propuestas.
También se llevan a cabo otras actuaciones, como es la de las agencias de mediación para la integración y la convivencia social.
Están diseñadas como oficinas de información, mediación, asesoramiento específico para la población inmigrante, al objeto de poner a su disposición todos los recursos con los que cuentan las distintas administraciones y asociaciones.

Se ha inaugurado la de Alfaz del Pi.
Están pendientes la de Burriana, Benicarló, Enguera, Mistala y Valencia.
Y este año está previsto que se firmen los convenios con las ciudades de Castellón y de Alcoy.
También contamos con la fundación Centros de estudios para la integración social y formación de inmigrantes, fruto del convenio que se firmó en el 2001 con la Compañía de Jesús, cuya labor se centra en fomentar la integración laboral de estas personas, apostando por la formación no reglada, la formación ocupacional y la reinserción laboral, así como el estudio de la realidad de la población inmigrante.
Se han realizado ya cuatro publicaciones e impartido 76 cursos a los que han asistido cerca de 1.
000 personas, en concreto, si quiere usted saberlo, 963 personas.

En cuanto a la formación de inmigrantes, y a través del Servef *(el senyor president colpeja amb la maceta),* se han impartido 43 cursos específicos en los que han participado 424 alumnos, con un coste superior a los 2 millones de euros.

En el ámbito educativo también se ha puesto en marcha un amplio conjunto de medidas con el objetivo de escolarizar a todos estos alumnos inmigrantes.

En el apartado de vivienda hay que destacar también que los extranjeros titulares de una autorización de residencia tienen el derecho a acceder al sistema público de ayudas en materia de vivienda en las mismas condiciones que los españoles.

También le puedo decir que en el año 2005 ­también hacía usted referencia a ello­ las ayudas continúan y así se han concedido 914.
000 euros para la vivienda protegida de nueva construcción, más de 3 millones de euros para la compra de vivienda ya existente y 54.
111 euros para la rehabilitación.
Ahí tiene los datos que usted tanto ansía, aunque ya se lo repitió la consellera.
Yo no tengo ningún problema en volver a decírselos.

En materia de sensibilización, en el año 2005, se convocó la primera edición del premio periodístico Convivir, que se establece para premiar la labor periodística de los profesionales de los distintos medios de comunicación en nuestra comunidad, cuya labor ha destacado en el fomento de valores como la solidaridad, la hospitalidad, la integración, etcétera.

En el marco del Pavace, la Generalitat Valenciana, a través de la conselleria de Bienestar, ha suscrito dos convenios de colaboración para realizar actuaciones en materia de inmigración por un importe de 265.
820 euros, y en los que han participado 629 personas.
Las entidades asignatarias han sido la confederación sindical de Comisiones Obreras y la Unión General de Trabajadores.

Estos datos, señor Cardona, pese a que ya se los dijo la consellera en su día, no tenemos ningún problema en repetírselos, en dárselos por escrito, y yo creo que con esto le habrá quedado suficientemente claro.

Mire, tenemos un modelo valenciano de integración que parte de un respeto a los derechos humanos, a las libertades democráticas, hacia los valores culturales de los valencianos y también de sacar partido a la diversidad como factor que enriquece y que consideramos muy positivo para nuestra sociedad.

El gobierno del Partido Popular ha sido capaz de poner en marcha todas estas medidas, y está haciendo un importante esfuerzo presupuestario, un importante esfuerzo presupuestario, porque existe este presupuesto, y un gran esfuerzo para conseguir la integración de las personas que vienen a nuestra comunidad, y, además, lo vamos a seguir haciendo, porque estamos consiguiendo que estas personas tengan los mismos derechos que cualquiera de nosotros, tanto en sanidad, como en educación, en empleo, en participación ciudadana, etcétera.

Sabemos, señor Cardona, que tenemos que seguir haciendo esfuerzos entre todos.
Por eso, este gobierno seguirá trabajando en estas políticas reales de integración y en este Plan real valenciano de la inmigración.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Climent.

A continuación, tiene la palabra para el turno de réplica, el señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Jo sé el que són els plans, els plans són plans, els plans no són ordres d'execució sinó planificacions, clarament.
Per tant, jo a un pla el que li demane és temporalització, el que li demane és recursos a destinar, el que li demane és quins són els agents responsables per a executar-lo.

A mi vosté em pot parlar i dir-me amb paraules molt boniques, amb paraules políticament correctes, que tots volem integració, que volem que tots tinguen els drets de tots, els drets iguals que els que tenim nosaltres, etcètera, etcètera.
Però, això no deixen de ser paraules, no deixen de ser paraules boniques.
I, a vegades, això de dir que és una tasca de tots només és una manera de defugir responsabilitats, de no assumir la responsabilitat que li toca a la conselleria, de la responsabilitat que li toca al Consell en este tipus d'actuacions.

No existixen els desglossaments pressupostaris.
Vosté m'ajunta en les ajudes a vivendes noves, i m'ajunta tant la que és per a immigrants com la que no.
Per tant, jo no puc saber què és el que s'utilitza realment per a la immigració.
I, per tant, jo no sé realment quan s'utilitza del Pla de la immigració.
Els plans s'han d'introduir en accions i eixes accions han de tindre el seu pressupost.
I vosté em diu el següent senyora diputada: «els recursos a destinar estan perfectaments delimitats en la memòria econòmica».
Jo vaig a ensenyar a esta cambra la memòria econòmica, tota la memòria econòmica d'este pla, que és esta.
Això és la memòria econòmica per a portar endavant 191 mesures, en teoria.

Quan vosté em parla que es fan els premis Convivir, jo, senyora diputada, vaig als pressupostos i dic: doncs, sí, als premis Convivir l'any passat es van dedicar 12.
000 euros i als premis Convivir d'enguany es dedicaran 12,17 euros.
Jo no tinc res contra eixe desglossament.
Jo ja sé que els premis Convivir s'enduen això, però el que jo no entenc és per què en educació no apareix cap partida que em justifique una quantitat de recursos exactament de 645 milions d'euros.
Això és el que no entenc.
Vosté em diu el següent: «en els dos primers anys de vigència d'este pla.
.
.
».
En els dos primers anys, senyora diputada?
Este pla es va presentar el 19 d'abril del 2005, fa exactament un any i un mes, no arriba.

A mi m'agradaria saber què passa amb estos plans que s'apliquen abans que isquen publicats, abans que estiguen presentats i abans que se'ls conega.
És facilíssim justificar tots els recursos que s'han gastat en un pla si diuen que se'ls han gastat en els deu anys anteriors a la publicació del pla.

Me parla de quants s'han gastat en els centres Amics.
Els centres Amics també apareixen en els pressupostos.
Equipament i posada en marxa d'Amics, l'any passat: 79.
000 euros.
Equipament i posada en marxa d'Amics per a enguany, doncs, si vol que li diga la veritat, han desaparegut.
No hi ha equipament i posada en marxa.
Està, construcció d'Amics: 550.
000 euros i reforma d'Amics: 606.
000 euros.
Això, amb eixes xifres, amb eixes quantitats pretén vosté que nosaltres considerem justificades la utilització de 939 milions d'euros?
Eixe tipus de línies pressupostàries són amb les que ens hem de conformar per a dir que s'està posant en marxa un Pla valencià de la immigració?
Això és burlar-se de la funció de control que té estes Corts.
Nosaltres no podem acceptar que el Pla valencià d'immigració estiga ni en marxa.

Per tant, la nostra exigència era molt senzilla.
Nosaltres no estem demanant cap meravella, no estem demanant ni que canvien el Pla de la immigració, no estem demanant que modifiquen les mesures, no estem demanant res.
Estem demanant simplement que el que vostés diuen que es gastaran, esta memòria que no ens servix de res, que no sabem per a què s'aplica, que no sabem en quin any s'aplica, l'única cosa que demanem és que açò ens ho donen per anys i per a activitats.
Suficient i prou!

La nostra proposta de resolució no demana res més.
Si vostés estan aplicant el pla, explique'ns en els pressupostos en quines partides, com i a on.
I prou!
No fer-ho significa que vostés este pla el fan només en pla propagada.
No estan aplicant les mesures que diuen que aplicaran, no estan aplicant les mesures del pla, no hi ha indicadors, no hi ha avaluació, i, sens dubte, estos diputats d'ací no podem enterar-nos mai en què s'estan gastant els diners, excepte en eixa concreta direcció.
Només sabem com es gasten, enguany anem a saber com es gasten 4,2 milions d'euros, els que apareixen en la integració de la immigració dins de la Conselleria de Benestar Social.
Si es gasten 150 milions d'euros més no hi haurà manera de saber-lo, perquè en cap lloc dels pressupostos apareix una partida dedicada a immigració.

Com no ho considerem suficient, la nostra petició és molt senzilla: que la conselleria ens porte desglossats els pressupostos.
És una petició raonable i és una mínima petició que unes Corts que es precien li deurien fer a una conselleria que complira amb les seues misions.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias.

Tiene la palabra para el turno de réplica, la ilustrísima señora diputada, doña Sandra Climent.

 

**La senyora Climent Jordá:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Cardona, yo creo que usted el concepto de transversalidad no lo llega a entender.
A ver, todas las iniciativas que se ponen en marcha por el Gobierno Valenciano de la Generalitat Valenciana tienen como común denominador el interés por la persona.
En este plan colaboran muchísimas o todas las consellerias que están en la Generalitat Valenciana.
El concepto de transversalidad es que usted parece ser que no lo llega a entender, igual con los presupuestos, igual con la consignación presupuestaria, y, además, es que yo creo, con todos mis respetos, que es que no sabe lo que es un plan.
Yo se lo voy a volver a explicar porque no tengo ningún problema.

Mire, un plan funciona de la siguiente manera: hay una obligatoriedad y hay que hacer un seguimiento de la ejecución de ese plan.
Si usted sabe lo que es un plan y cómo funciona sabrá que hay una obligatoriedad para hacer un seguimiento de cómo funciona, y se está llevando a cabo, además.
Cuando el Gobierno Valenciano aprueba, en este caso el Plan de la inmigración, las distintas consellerias que forman parte de este plan han tenido que hacer una evaluación de las medidas que el plan incluye, y, además, le corresponde a cada una de ellas una evaluación económica.
Han tenido que mandar a la conselleria de Economía una consignación presupuestaria dentro de lo que es esa conselleria, y, efectivamente, un compromiso de consignación presupuestaria para estas medidas concretas que tiene el plan.
Y una vez todo esto está recopilado, entonces pasa a la Comisión de Economía, y después de pasar a la Comisión de Economía, presidida por el conseller, pasa al Gobierno Valenciano y allí se aprueba.
No le queda suficientemente claro que este plan tiene consignación presupuestaria, que hay un seguimiento y que se está llevando a cabo esa evaluación?

Mire, señor Cardona, yo creo que su grupo parlamentario y el grupo parlamentario del Partido Popular tenemos una noción de sociedad diferente, gracias a Dios, porque la verdad es que en la variedad está el enriquecimiento.
Y parece ser que los ciudadanos eligen nuestra forma de entender la sociedad, eligen nuestra forma de llevar a cabo las políticas y eligen nuestra forma de llevar a cabo el Plan de inmigración, porque ese colectivo, que es el importante, es el que ha colaborado tanto en la redacción como en el debate de este plan.
Y entonces, ese colectivo que es el interesado está contento con este plan y, además, está viendo ya sus frutos porque están mucho más integrados en esta sociedad.

Señor Cardona, son ellos los que hablan, ellos son los que dicen que este plan se está cumpliendo, se está llevando a cabo tanto en sanidad, como en vivienda, como en educación, porque estamos hablando de una política transversal, señor Cardona, no de unos presupuestos en una conselleria, ni de una dirección general, son los presupuestos transversales en todas las consellerias.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)*

Y le vuelvo a repetir que los interesados de este plan están contentos y están viendo sus frutos, y es que la integración de estos inmigrantes se está viendo, señor Cardona.
Y podemos preguntar por la calle porque realmente estos inmigrantes, gracias a las políticas que está llevando a cabo el gobierno del Partido Popular, se están llevando a cabo y, además, se están haciendo bien.

Gracias.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Climent.

Procedemos a comenzar la votación.
Comienza.
¿Votos a favor?
33.
¿Votos en contra?
42.
Queda rechazada la moción.

 

***Moció subsegüent a la Interpel·lació al conseller d'Empresa, Universitat i Ciència sobre política general de la conselleria en matèria d'ajudes per a l'elaboració de plans d'acció comercial, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 47.
638, BOCV número 181) (pàg.
5089).***

 

 

**El senyor president:**

 

A continuación pasamos.
.
.
al punto número cuatro, que dice Moción subsiguiente a la Interpelación al conseller de Empresa, Universidad y Ciencia, sobre política general de la Conselleria de Empresa, Universidad y Ciencia en materia de ayudas para elaboración de planes de acción comercial, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Para su presentación y defensa, tiene la palabra la ilustre diputada.
.
.
doña Carmen Brufal.
*(Remors)* Perdón, Sánchez Brufal, Carmen Sánchez Brufal.

**La senyora Sánchez Brufal:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Esta moción subsiguiente no quiere hablar en general de los planes de acción comercial, sino de las ayudas, de las subvenciones que la Conselleria de Empresa, Universidad y Ciencia da a dichos planes.
Estas ayudas vienen reguladas cada año.
Este año en la Orden del 30 de diciembre del 2005, de ayudas para materia de armonización del mercado interior, en la que considera *apoyable* precisamente estos estudios de ámbito territorial enfocados a la ordenación espacial del comercio.
Y que deben establecer, entre otras cosas, diagnóstico entre oferta y demanda, formular modelo comercial estratégico para el ámbito estudiado, y plantear los criterios de planificación o las propuestas de actuación.

Deja muy claro que se tendrá en cuenta su correlación con las actuaciones comprendidas en el Plan de acción territorial aplicado a distribución comercial, Pateco, quedando sujeta su realización a las directrices y metodologías emanadas de dicho plan.
La subvención puede alcanzar el importe total de su coste.
Y en la práctica lo que se le dice a los ayuntamientos que quieren hacer este estudio, este plan de acción comercial, en la práctica se les dice que si quieren que sean subvencionados estos estudios, deben de hacerlos mediante el Consejo de Cámaras de Comercio.

Y no solamente eso, sino que muchos ayuntamientos me han dicho que estos estudios los hacen así, porque se les dice que las inversiones posteriores que de ellos se desprendan, solo serán subvencionadas si han hecho el estudio con la oficina Pateco del consejo de cámaras.

¿Cuál es el procedimiento que se lleva?
El procedimiento.
.
.
el procedimiento por el que se sigue cuál es la gestión que se hace, es solicitud por parte del ayuntamiento, un convenio con el consejo de cámaras.
Y, a partir de ahí, el propio consejo de cámaras por medio de su oficina Pateco, realiza por sus propios medios, medios que están subvencionados por el gobierno de la Generalitat, y la mayoría de las veces subcontratando a otras empresas, que en algunos casos subcontratan a otras para hacer estudios de campo, otros estudios técnicos.
Empresas que suelen ser, curiosamente durante todos estos años, prácticamente un pequeño ramillete de nuestra comunidad.
Sin publicidad y sin libre concurrencia.
Pone el precio la oficina Pateco.
No justifica por qué es un precio y no otro.

Y desde que esto se hace así, estamos asistiendo a que se están pagando informes bastante por encima de los precios de mercado.
La conselleria subvenciona a los ayuntamientos estos estudios, que son.
.
.
simplemente transmiten este dinero al consejo de cámaras.
Se produce así en la práctica un fraude de ley.
que vulnera de hecho la Ley de contratos del estado y los mecanismos de la competencia y la libertad empresarial.
Sitúa a los ayuntamientos obligatoriamente en el papel de cómplices necesarios de esta situación.

Por lo tanto, consideramos, y yo creo que así quedó expuesto en la interpelación, porque no hubo una respuesta contraria del conseller, que es necesario introducir una modificación en el procedimiento en el que se otorgan estas subvenciones.
En primer lugar, después del año 2000, en que el convenio de la conselleria con el Consejo de Cámaras de Comercio establece esta obligatoriedad a partir de ese momento para los ayuntamientos.
Cuando la conselleria no sigue, ni siquiera ella, en sus funciones, las determinaciones del Pateco pero sí que obliga a los ayuntamientos a seguirlo.

Hay que diferenciar, como decía, cuando el consejo de cámaras ofrece sus servicios y su estructura técnica, que está subvencionada para ayudar a los ayuntamientos para la mejora del comercio.
Y recuerdo que este año en dos líneas distintas de este presupuesto del 2006, estamos hablando de 760.
000 euros de subvención; como decía, hay que diferenciar estos servicios que ofrece, a cuando el propio consejo de cámaras actúa como consultora.
Es una situación absolutamente diferente, porque si actúa como consultora no puede estar subvencionada, y no puede actuar sin entrar entonces en el mercado sin ajustar sus precios a las reglas del mercado, y sin respetar la competencia y la libre empresa.

Los ayuntamientos, por tanto, consideramos que por obligación legal deben los ayuntamientos convocar concursos públicos para acceder, para que las empresas de esta comunidad puedan concursar y acceder a hacer estos planes de acción comercial.
Es verdad que la mayoría, en las grandes cabeceras de comarca, ya están hechos.
Pero más vale tarde que nunca el mejorar este procedimiento, y por lo que pueda seguir de ejemplo, para otros estudios que se pueden estar haciendo.

Los ayuntamientos deben de tomar sus propias decisiones.
Convocar sus concursos.
Decidir su modelo comercial en el ámbito local, dejando la ordenación supramunicipal, como así debería de ser, a la conselleria correspondiente.
Ya que ella es la competente en cuanto afecta a la ordenación territorial, la instalación de grandes equipamientos comerciales, y a la sostenibilidad de las ciudades.
No tienen por qué estar sometidos los ayuntamientos a estudios homogéneos, ni a conclusiones homogéneas.
Y en algunos casos tengo que decirles que son tan homogéneos, que como se corta y pega de un plan comercial a otro, en algunos casos se les ha olvidado quitar el nombre de un municipio, y les han enviado el mismo programa con otro municipio a algunos de los planes de acción comercial.

Los ayuntamientos tienen que tener su propia autonomía, su propia decisión.
No debemos encontrarnos en que se sigue vinculando las subvenciones de los estudios, ni oralmente ni por escrito, a que estos sean realizados por la oficina Pateco.
Y que, por supuesto, no esté vinculado en ningún momento en que este haya sido el que ha elaborado los planes de acción comercial, para las consecuencias que pueda tener para las siguientes subvenciones de inversión posteriores.

La metodología no puede seguir siendo denominada como metodología Pateco en la convocatoria de las ayudas, ya que esta metodología no está registrada por el propio consejo de cámaras ni por la oficina del Pateco.
Es absolutamente similar a la empleada por el resto de empresas y consultoras que actúan en el sector, y en todo caso se debería de establecer que es la metodología de la dirección general de Comercio.

Es más, en algunos estudios hemos de decir, y ya se lo dijimos con anterioridad al conseller, que ni siquiera el propio consejo de cámaras y la propia oficina Pateco están utilizando su propia metodología, por que su metodología está basada en la investigación cualitativa y participativa.
Y no se está cumpliendo.

Tuvimos ocasión de hacer referencia a algunos planes de acción comercial, como el de Alcira.
Pero también podríamos ampliarlos a otros, y le hago referencia al PAC Lucentum, de Alicante, en el que en este momento está en revisión hace varios años.
Y no se ha cumplido con esta metodología participativa, no se ha convocado a la comisión mixta de seguimiento, como he tenido ocasión de poder constatar con distintas reuniones de organizaciones de comerciantes y de organizaciones de consumidores.

Se están obligando, se están utilizando los planes de acción comercial de cara a los ayuntamientos, precisamente en el sentido contrario en el que la decisión.
.
.
impulsado desde esta cámara.
de hacer un Plan de acción territorial aplicado a la distribución comercial, justo en el sentido contrario en el que aquí se decidió en un lejano ya.
.
.
hace ya lejanamente diez años.
Se establecía claramente que habría una ordenación del territorio supramunicipal, del territorio comarcal, del territorio del área de influencia del comercio.
Que eso quedaría en manos de la conselleria, cuando la conselleria lo que está haciendo es dando licencias administrativas para grandes equipamientos comerciales, apoyándose no en los propios datos del Plan de acción territorial aplicado a la distribución comercial, sino en los datos de los planes de acción comercial municipales.

Y sin embargo, está quitando la autonomía a estos planes a estos ayuntamientos, justificando con el propio Plan de acción comercial algunas medidas contrarias a decisiones de los ayuntamientos.
Y pongo un ejemplo muy cercano, como es el caso, por ejemplo, de Campello, en el que se deniega a la conselleria la instalación de un rastro artesanal de comercio, e incluyen un informe negativo de la Cámara de Comercio de Alicante, porque no está de acuerdo con la defensa del núcleo urbano dentro del Plan de acción comercial.

Es decir, se han dado más de cien licencias de grandes equipamientos comerciales, la mayoría en zonas periféricas de las grandes ciudades, lo que está hundiendo el comercio y la vida en el centro de las ciudades, y ahí no ha habido ningún tipo de problema.
Y sin embargo, para hacer un pequeño informe.
.
.
para hacer una pequeña instalación de un rastro artesanal de comercio.
en una localidad que dinamizaría mucho precisamente los domingos esta actividad la vida de la localidad, sin embargo a eso el propio Plan de acción comercial sirve como elemento para negar la autonomía municipal.
Se apoya la decisión de que todos esos estudios se hagan obligatoriamente con el consejo de cámaras, se apoya en la.
.
.
según se dice, idoneidad, la independencia y la homogeneidad.

La idoneidad, ¿por qué es idóneo sólo desde el año 2002, cuando se llega a un acuerdo con el consejo, cuando realmente está el Pateco desde el año 97, y con anterioridad el mercado estaba absolutamente abierto y había competencia, los precios eran ajustados y no como en este caso que están por encima de los precios de mercado?

Se habla de la independencia que este consejo de cámaras tiene.
Independencia, que en algunos casos como ya tuvimos ocasión de hablar en la interpelación anterior, se ponía bastante en duda, cuando por ejemplo, y poníamos el ejemplo de Alcira, el propio Pateco elabora el Plan de acción comercial de la Ribera Alta.
Dice que no caben grandes equipamientos comerciales en Alcira, cuando gobernaba el PSOE, pero sí en Carcaixent.
Se apoya además en el número de comercios, entre otras cosas, el número de comercios que hay en Alcira.

Sin embargo, en diciembre de 2004 se incluye Alcira dentro del Plan de equilibrio comercial, hoy desaparecido, por la próxima puesta en funcionamiento de un gran equipamiento comercial de 31.
500 metros cuadrados.
Por cierto, en una zona considerada por el Patricova como de alto riesgo de inundabilidad.
Y desaparece este Plan de equilibrio comercial, y el siguiente informe que hace el Pateco, que es el 2004-2005, se desdice del informe que había hecho en el Plan de acción comercial de la Ribera Alta, modifica a la baja el número de comercios.
Por cierto, coincidiendo con el estudio que se había hecho desde una consultora privada para el ayuntamiento en el 2002, y dice que sí cabe este gran equipamiento comercial.

Por lo tanto, no estemos hablando de que hay una independencia absoluta del consejo de cámaras.
No estemos hablando de que solamente pueda ser idóneo el que sea el consejo de cámaras el que haga este tipo de informes.
Y vayamos al núcleo del problema, y es que un organismo funciona en algunos momentos como un organismo de apoyo subvencionado por la Generalitat para ayudar a nuestros ayuntamientos, a nuestras empresas.
Pero en otros momentos, según su función, actúa como una consultora.

Consultora que en otros momentos no se había presentado a concursos públicos para realizar planes de acción comercial porque no le compensaba económicamente y que en este momento tiene el monopolio exclusivo de la elaboración de los planes de acción comercial en nuestros municipios.

Creemos, por tanto, que debemos dejar claro a los ayuntamientos, desde esta cámara, desde el gobierno de la Generalitat, que por medio de subvenciones no se les va a seguir obligando a ser cómplices de esta situación, que es contraria a los mecanismos de la competencia, contraria a la transparencia y contraria también a lo que tiene que ser una correcta gestión del dinero público, que es una gestión adecuada, con precios de mercado justificados, por qué son unos precios y no otros.
Y esa no es la situación en la que nosotros nos estamos moviendo.

Muchas gracias.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

En representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, té la paraula la il·lustre diputada senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Brufal, participar-li que des d'Esquerra Unida estem totalment d'acord en la Moció subsegüent que vosté ha presentat aquí davant aquesta cambra.

Nosaltres entenem que existix en estos moments una controvèrsia entre el que és la Direcció General de Comerç i els ajuntaments.
Per allò que com la tasca que té la Direcció General de Comerç no la té clara, ni clara ni assumida, la veritat és que per mitjà d'interessos ­no sé com catalogar-los­, funcionen de formes determinades d'unes comarques a altres, o d'uns municipis a altres.

Des d'Esquerra Unida-Els Verds: l'Entesa, hem exposat moltes vegades que per a accedir a subvencions de l'administració és necessari sempre presentar projectes.
I, com no, és necessari que per a accedir a eixes subvencions, que no siguen a més per a repetir treballs, perquè repetir els estudis és una barbaritat quan es parla cada vegada més del que significa una finestra única per a donar contestació a tot, repetir les funcions seria una barbaritat.

Per tant, nosaltres estimem que eixes subvencions han d'anar dirigides no per a eixos estudis, si és que els ajuntaments no ho consideren, però sí per a la realització de la potenciació del seu comerç.
I com no anàvem a estar d'acord, i a més sabent que els municipis, que són una unitat administrativa del País Valencià, però que al mateix temps és una unitat dispersa, que cada municipi té una realitat, que cada municipi estudia i aplica aquelles directrius més necessàries per al desenvolupament del seu comerç, per a estudiar també quina ha de ser la competitivitat, com ha d'estar creada, la necessitat d'un tipus de comerç o un altre.
Com no anem a estar d'acord en el punt de llibertat per al comerç que vosté sol·licita que se li atorgue, i de veritat, als mateixos municipis.

De totes formes, senyora Brufal, jo he de dir ací una cosa ja repetida fa uns anys, que era que en referència a les grans superfícies, si bé al formar part d'Europa és d'obligat compliment donar eixa satisfacció, i a més aplicant les normatives que la Unió Europea diu que cal aplicar sobre les grans superfícies.
.
.
Si bé això s'ha de respectar, també és cert que el Govern Valencià en estos moments no està fent el seu deure el més acurat possible per la repetició de grans superfícies, amb pocs quilòmetres de distància unes entre altres, el que marca una competitivitat a vegades deslleial entre elles i que, a més, no dóna satisfacció al consumidor del comerç, consumidor del comerç de tota índole.
I vull referència amb això al que vosté ha exposat sobre la gran superfície situada a Carcaixent.

Per tant, per interessos no sempre explícits, realitzen una quantitat de decrets pels quals, i durant una etapa no inferior a un anys, pot realitzar-se l'aplicació de totes aquestes grans superfícies.
Que si el *mercadillo* ­que també podíem considerar el *mercadillo* com a una gran superfície d'un dia a la setmana en cada municipi­ dóna vida al comerç de cada municipi, en este cas, el que fa a vegades és distorsionar el pla comercial de municipi que té establert un ajuntament en concret.

Per tant, i sense allargar-me, perquè estic en línia amb tot el que vosté ha exposat, des d'Esquerra Unida-Els Verds: l'Entesa, anem a donar suport, i aixina espere que ho realitze el Partit Popular, a la Moció subsegüent que vosté, senyora Brufal, en nom del seu grup, el Grup Socialista, ha presentat en esta cambra.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Mundo.

 

**El senyor Mundo Alberto:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Sánchez Brufal, estem en este moment debatint una Moció subsegüent a la interpel·lació que fa poques dates van tindre aquí amb el senyor conseller, en la qual en la seua Interpel·lació, sí que li demanava al conseller llavors quina era la política general de la conselleria respecte al que eren les ajudes per a l'elaboració de plans d'acció comercial.

Avui ha començat la seua intervenció en el mateix sentit, quines són.
.
.
, que sols ha parlat d'ajudes, però després jo crec que ha parlat de moltes més coses.
I en la seua proposta, en els cinc punts que té en la seua proposta, no té sols parla de les ajudes, sinó que parla d'altres fets importants en el que és l'elaboració ­no les ajudes­, l'elaboració dels plans d'acció comercial.

I ha citat repetidament, repetidament, una paraula ­que l'ha dissimulada en un principi, després l'ha citada moltes vegades­, que és l'obligatorietat, que dóna a entendre vosté que des de la conselleria tots els plans d'acció comercial siguen obligatòriament realitzats per les cambres de comerç i per l'oficina Pateco.
En cap moment ho he vist, en cap ordre.
Vosté parla de verbal, parla de recomanacions, però vosté ha citat moltes vegades el tema d'obligatorietat.

I jo, indubtablement, per començar, hauria de parlar-li una mica del que vosté ha volgut obviar aquí, que és per què vénen estos PAC i conseqüència de què vénen els PAC.
Tots sabem, i aixina ho vam dir el dia de la Interpel·lació, que el PAC és un instrument emanat després d'un mandat d'estes Corts en l'any 1996, quan se li demana a la Conselleria de Comerç que redacta el Pla d'acció territorial d'instrucció comercial, el Pateco, el qual és un pla general on mos marca totes les necessitats, totes les carències, tots els llocs on ha de desenrotllar-se en aquell moment ­en l'any 1996­ el comerç de la nostra comunitat.
I indubtablement mos marcava alguns punts en els quals hi havia unes mancances, unes necessitats, que allí hi haguera instal·lat, en zones concretes, alguna gran superfície, perquè en aquells moment hi havia un debat obert molt fort entre el que era la gran superfície i xicoteta superfície.

A conseqüència d'això, d'eixe document general que coordine tot, naixen uns estudis, que són els plans d'acció comercial, lligats o a un municipi, o a una comarca o a un entorn de municipis, que en realitat tenen dos vessants, per una quantitat avaluada: quina és l'oferta i els diferents aspectes que incidixen en l'activitat comercial i la funcionalitat de tota la trama urbana, amb un diagnòstic.
Eixe diagnòstic avalua.
.
.
I tenim unes dades del que és.
.
.
el que en este moment en el municipi compta com a centres comercials dins del propi edifici, una proposta d'accions que comprén tant l'adaptació dels carrers a la seua funció comercial, com són els aspectes de trànsit, l'accessibilitat, el mobiliari urbà, creació de zones de càrrega i descàrrega, aparcaments, senyalitzacions, il·luminació.
.
.
En definitiva, el que normalment denominem com a urbanisme comercial, com a una proposta de millora que mos demana també estos plans d'acció comercial, i les necessitats d'inversió.
Necessitats d'inversió no tan sols per part de la conselleria, sinó per part dels municipis i per part dels mateixos comerciants, per a poder aconseguir els fins de tot el que el PAC conté.

Per tant, és un estudi ampli del comerç de la ciutat.
I en base a eixe estudi, s'està treballant, i crec que s'està treballant molt bé, en molts municipis sobre les solucions que estan donant en la preparació del municipi per a afrontar nous reptes de cara a un futur en el tema del comerç.

Jo crec que en este moment els PAC són un instrument que orienten la distribució comercial, delimiten les àrees en què existixen bases raonables per a un desenrotllament del sector d'aquelles iniciatives privades que puguen acomodar-se a l'impuls i orientació per a subsistir competitivament.

Els PAC, jo difereixo en el que deia vosté sobre el tema d'autorització.
Jo pràcticament ho he vist, i ho he constatat, que cada vegada que hi ha hagut una demanda d'una gran superfície.
.
.
la ficarem entre cometes, perquè tots sabem que grans superfícies en la comunitat són a partir del 600 metres.
Per tant, normalment tot supermercat o tota tenda gran instal·lada en un centre d'una ciutat requerix una tramitació com a gran superfície.

I, per tant, quan la Generalitat va a concedir una llicència d'eixa gran superfície, indubtablement que li demana a l'ajuntament un informe sobre les condicions que considera l'ajuntament, perquè en els PAC que a la millor fa uns anys que estan funcionant, indubtablement que hi hauran.
.
.
Les ciutats han evolucionat, hi ha molts més habitants, hi ha unes característiques diferents, i indubtablement el comerç també ha d'anar evolucionant i ha d'anar creixent.
I en este moment s'estan demanant informes, que no ho diu, però pràcticament són vinculants, són vinculants tant en el sentit positiu com negatiu.
En el negatiu, vol dir que els ajuntaments són partícips, igual que han sigut partícips de l'elaboració dels PAC, els facen les cambres de comerç o el faça una entitat privada, o faça, a través d'un concurs, l'adjudicació que considere oportú l'ajuntament.

Per tant, jo pense que en este moment el seu discurs, en el qual ha volgut mesclar les grans superfícies aquí, està en una dimensió.
.
.
passant el temps.
En la premsa pràcticament no veem últimament que estem parlant de grans superfícies.
Estem parlant d'altres models comercials, d'altres formes de comerç ­i li ho deia el conseller en el dia de la seua Interpel·lació­, quan parlem de centres comercials oberts.

I tot això ha vingut, ha vingut donat perquè a través d'estos instruments, durant estos últims anys, s'ha estat millorant el comerç de les nostres ciutats a través d'instruments que han millorat l'urbanisme comercial i han sigut més competitius i més de qualitat respecte a grans superfícies a l'extraradi de les ciutats.
Veem que s'ha canviat eixe concepte, que no s'han creat ni creixen.
.
.
Creixen en una altra modalitat, com són centres comercials i d'oci fora de les nostres ciutats.
Però aquell model pur i dur d'un centre que realment tenia bastant l'oposició del que representen els comerços de ciutat, en este moment no s'està produint.

Per tant, totes eixes decisions ­repetixo­ surten per a la realització, en altra faceta que vosté parlava de les ajudes, per a realitzar, s'aconsegueixen a través de la corresponent convocatòria pública, com vosté ha dit.
Hi ha una convocatòria pública, com tots els anys, que surt no tan sols per l'ajuda de redactar i elaborar plans sinó per a altres ajudes que la conselleria atorga al comerç en altres aspectes, tants als comerciants com a ajuntaments.

I, per tant, en eixa ordre, de 30 de desembre de 2005, que és la que en este moment està en marxa, en eixa ordre marca, per als criteris d'avaluació del que són les ajudes per a la realització d'estudis i investigació, que es tindrà en compte la correlació de les actuacions compreses en el Pla d'actuació territorial de la distribució comercial Pateco.
Marque, i pense que és important, que una línia global en la qual ens marque quines són les bases perquè el PAC es puga desenrotllar, indubtablement s'ha de tindre en compte.
No anirem a tindre cada ajuntament un criteri; cada ajuntament uns pensaran que jo m'he d'ubicar eixes zones comercials perifèriques al nostre poble i tenen cabuda per un estudi que jo puga fer a la meua mesura.
Penso que el Pateco té molt a dir en el que han sigut els desenrotllament dels PAC posteriors al mateix.
I que, indubtablement, indubtablement, els ajuntaments han sigut i són partícips de totes eixes accions.

Per tant, la conselleria en cap cas imposa que els estudis els faça l'oficina Pateco, cosa que vosté ho ha dit aquí i ho ha repetit vàries vegades que li diu obligatòriament que ho realitze, del contrari no tindrà subvencions.
Se'n han fet molts de PAC, vosté ho sap, més de 230 ciutats de municipis de la nostra comunitat estan dins d'alguns d'estos estudis i estan tenint, tant els comerciants com els ajuntaments, les ajudes corresponents per a millorar la qualitat del nostre comerç.

Per tant, jo li voldria dir, com a conclusions ja, que els ajuntaments poden perfectament acudir a concurs públic per adjudicar-se el PAC en el moment d'obtindre la subvenció per a elaborar un PAC.
És contrari a la seua proposta en la qual, en el seu primer apartat, demana que els ajuntaments puguen, per elaborar un Pla d'acció comercial, anar a un concurs públic.

En segon lloc diu: permetre als ajuntament la llibertat a l'hora de determinar el model comercial propi.
L'ajuntament pot definir el seu model comercial i ha de definir el seu model comercial.
Entenem que per a realitzar el PAC han d'observar les mesures que el Pateco marque per a tot el contorn.
Però que, indubtablement, ha de ser partícip, ho és partícip, almenys els que conec jo, del que són els models comercials que vol definir en la ciutat.
Però ha de tindre en compte l'ordenació comercial supramunicipal.

Després, la lliure competència existix, ja que en cap moment establix ­que és el que li deia anteriorment­ en la convocatòria i en els criteris de valoració de la convocatòria, l'obligatorietat o vinculació en l'oficina Pateco i en les cambres de comerç per a la redacció i aprovació dels mateixos.

La metodologia Pateco és perfectament vàlida com referència per a redactar i és coneguda per qualsevol equip que puga redactar un pla d'acció comercial.
És important que tinguen en compte, en el moment de la seua elaboració, eixa metodologia.
La metodologia que podrà modificar-se perquè, indubtablement, marca els criteris generals.

I en quint lloc ­i contestant al seu quint apartat­ la conselleria pren les seues decisions en el moment d'informar o denegar instal·lacions comercials en funció dels PAC i, per suposat, en l'informe de l'oficina de competència i dels ajuntaments.
En cap moment, en cap moment, jo pense que la conselleria per a prendre les seues decisions per a crear una gran superfície ho pren d'acord en els plans d'accions comercials obviant els ajuntaments.
I, en conseqüència, sempre ha tingut en compte per a d'això tot el que han sigut cadascú eixos plans d'acció comercial i la seua redacció i aprovació dels mateixos.

I vosté, com l'altre dia, sembra les dubtes; dubtes d'actuacions que, en el cas que no siga ­i així ho va dir el conseller en la interpel·lació­ en el cas que considere que s'han fet irregularitats manifestes, acudisca als llocs que haja d'acudir.
Però en este moment no fiquem dubtes un model, penso, important per al desenrotllament comercial de la nostra comunitat, com són els plans d'acció comercial.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Per a rèplica té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Sánchez Brufal.

 

**La senyora Sánchez Brufal:**

Muchas gracias, señora presidenta.

En primer lugar, señor Mundo, me ha dado una gran alegría, porque el que haya quedado reflejado en el acta de este Pleno, por escrito, que no es obligatorio para recibir subvención por parte de la Generalitat para el estudio del Plan de acción comercial, el realizarlo por medio del consejo de cámaras, por medio de la oficina Pateco, realmente creo que va a alegrar a muchos ayuntamientos y va a alegrar al sector, precisamente, de las consultoras que podrán volver a ejercer sus funciones y a ofrecerse a estos ayuntamientos.
Me agrada mucho que eso haya quedado reflejado por escrito.

Y tengo que decirle que no solo le cuento lo que me han contado sino que he estado en la conselleria, le he preguntado a los técnicos de la conselleria ¿subvencionaríais un Plan de acción comercial no elaborado por el consejo de cámaras?
Y me han dicho: no; solo subvencionamos los elaborados por el consejo de cámaras.
Si es un error de los técnicos, yo le digo lo que me han dicho a mí y permítame que espere que crea lo que le estoy diciendo.

Y, en segundo lugar, tengo que decirle que soy consciente de que este es un tema y en este momento es un tema bastante delicado, porque cuestiona las relaciones entre el consejo de cámaras de comercio de la Comunidad Valenciana y la Conselleria de Empresa, Universidad y Ciencia.
Porque tiene que dejar claro en materia de comercio quién está supeditado a quién.

Y es cierto que ha venido funcionando durante todo este tiempo de una manera determinada desde el año 2002 por el propio conseller ­y esa es otra de las satisfacciones que traigo hoy a la cámara­ el propio conseller de Empresa está dispuesto a cambiar las reglas del juego.
Y en una pregunta que yo le hice en su día, respecto al Pateco, y fechada el 20 de abril de 2006, por lo tanto muy actual, dice: «hasta ahora he venido funcionando así, con los estudios hechos por el consejo de cámaras, ­y dice el conseller­ no obstante dichas consideraciones se establecieron con carácter de oportunidad de política en materia de comercio en un marco y un momento determinado, pudiéndose modificar para un marco y un momento distinto de la situación del citado sector».
Yo creo que con esto el conseller está abierto a la modificación en otro marco y en otro momento distinto.
Y, en ese sentido, nos abría la puerta a que esta relación pueda cambiar.

Estamos tratando ya no de un tema de procedimiento, ya no de un tema técnico.
Estamos tratando con la realidad, que está clara cuál es, dos posturas distintas, que yo creo que sería conveniente hacer una reflexión.
¿Qué entiende desde el Grupo Popular y qué entendemos nosotros, desde el Grupo Socialista, por lo que es la libre competencia?
No se puede estar subvencionando gastos de funcionamiento a un organismo que en algunos momentos funciona como una consultora privada.
Se puede subvencionar ese gasto de funcionamiento cuando ejerce su tarea de asesoramiento a nuestras empresas, cuando ejerce su tarea de apoyo a nuestros municipios, pero no cuando ejerce como una consultora privada.
Y, sobre todo, cuando según la Sindicatura de Cuentas, en reiterados años, ha estado repitiendo que la subcontrataciones que realiza de estos, precisamente, de estos trabajos se hacen sin publicidad, sin libre concurrencia y, por lo tanto, en contra de la competencia.

Y esto ha venido en sus informes la Sindicatura de Cuentas repitiéndolo año tras año, hasta llegar a un punto curioso y gracioso en el que le dice que al menos tiene que traer tres presupuestos.
Y al año siguiente le dice: cuando le dije que aportara tres presupuestos y la justificación, me refería antes de adjudicar no después.
Me parece que es un tema político de primer orden que entendemos por libertad de empresa y por libre competencia.

También es un tema político qué entiende, desde el Grupo Popular o qué entendemos nosotros por la autonomía municipal.
Y no quiero volver a entrar, pero no quiero volver a mezclar las cosas.
La autonomía municipal para diseñar el propio modelo interno que no afecte y no tenga un impacto en la ordenación del territorio y no un área supramunicipal.

Nosotros consideramos que estos son temas políticos de debate y que creíamos y pensábamos que, dentro de la alegría que nos ha dado que quede reflejado su planteamiento aquí, se tenía que quedar claro.
Pero hay algo que no debería ser político en el sentido partidista.
Lo que no puede quedar como elemento diferenciador, y no debería de haber sido así, es que el modelo de gestión siempre tiene que ser transparente y en el que no quepa el despilfarro.

Y le pido a usted, señor Mundo, que compruebe la afirmación que yo he hecho.
Se están pagando precios por encima del precio de mercado; se subcontrata a empresas, muy poquitas en esta comunidad durante estos años, para que hagan los estudios de campo; estudios de campo que algunos sitios se ha demostrado, además, que no se han hecho.
Y, por lo tanto, no debe de quedar en el aire como una propuesta, solo nuestra, de transparencia, y una propuesta solo nuestra de que huyamos del despilfarro sino que debe de ser una cosa de todos, por el bien de la política.

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora Sánchez Brufal.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Mundo.

 

**El senyor Mundo Albertos:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Sánchez Brufal, jo pense ­i li ho torne a repetir, i constarà dos vegades en acta, constarà dos vegades aquí en la sessió­ que per tal que siga obligatori, per tal que siga obligatori que la consideració a la conselleria en el moment d'accedir a subvencions, els plans d'accions comercials que siguen executats per les cambres de comerç, perquè siga obligatori hauria de figurar en l'ordre.
I en l'ordre no ho fica en cap lloc.
Vosté diu que ha anat a la conselleria i que allí li ho han dit.
Que li ho diguen per escrit que siga obligatori.
A vore qui li dirà per escrit que és obligatori que ho facen les cambres de comerç.

Hi ha molts plans d'accions comercials que s'han fet amb el seu corresponent concurs, s'han adjudicat, s'han fet per empreses o consorcis que no són les cambres de comerç.
Repetixo el que li deia anteriorment: per a redactar un pla d'acció comercial s'ha de seguir una metodologia observant quin és l'impacte supramunicipal i municipal del que representa el comerç de la zona.
I, per tant, el que sí ocorre és que moltes vegades ­i així ho han fet molts ajuntaments­ acudixen els propis ajuntaments al que representa l'oficina Pateco, que al final és una oficina la qual es va encarregar de redactar i, al mateix temps, de fer el seguiment de com està tot el tema de comerç aquí en la nostra comunitat.
I l'oficina està fent uns treballs conveniats amb ajuntaments de cara que eixos treballs puguen perfectament estar vinculats amb el que representa el Pateco, que és l'òrgan, l'instrument superior que marca una mica les directrius.
I això sí que ho fiquen a l'ordre de la convocatòria.

Per tant, jo pense que en un sentit o en un altre es poden fer plans d'accions comercial.
La picaresca que vosté està al·ludint aquí de comentar, i l'altre dia li ho deia al conseller també, i hui li ho acabe de dir anterior, sembra dubtes on crec que no hi ha dubtes.
Poden ocorre, com en totes les coses, alguna vegada alguna anomalia, però els ajuntaments participen en la redacció dels PAC.

Quant el que són tots els estudis, és molt difícil que es faça un estudi d'urbanisme comercial d'una ciutat, que li diguen que en un carrer anem a ficar voreres, anem a peatonalitzar, si es fera això sense el consentiment i sense l'aprovació per part els ajuntaments.
La millora de la il·luminació, els graus d'il·luminació dels carrers.
Això que abans deia que a un carrer s'han equivocat en algun pla d'acció comercial, inclús han canviat el nom i s'han trobat amb un estudi d'un poble i li han donat a l'altre poble.
Jo pense que això és deixar moltes dubtes on crec que no hi ha dubtes en estos moments.

I, per tant, que el conseller l'altre dia, fa poc, a una contestació seua parlava del Pateco.
El Pateco és un instrument de l'any 1997, per tant ja porta uns quans anys de vigència.
La comunitat ha anat canviant i els PAC han anat millorant tots els estudis comercials i adaptant més del 50% pràcticament de la comunitat, el 50%, dins d'estudis que s'han anat fent amb el temps per a millorar quina ha sigut l'evolució de la nostra comunitat en altres aspectes del nostre comerç.
I, per tant, que requeriria una revisió el Pateco.
És un tema de què possiblement en parlaré, perquè és un tema que en un futur.
.
.
tot pla té una vigència i haurà de renovar-se o, almenys, revisar-se.

Per tant, jo entenc, en eixe aspecte, que li podria parlar de la resposta del senyor conseller i no de la resposta que no hi havia transparència en el que representen els plans d'acció comercial.
Per a mi n'hi ha molta.

Considerem des del nostre grup que estan fent bé les coses en el comerç i que el comerç està observant.
.
.
i, al mateix temps, amb caràcter de tranquil·litat, jo sempre dic que quan no se senten moltes notícies de rebuig, de guerres dins del sector és perquè el sector està funcionant.
Vam assistir fa poc de temps en un tema de lleis d'horaris comercials, que crec que ha tranquil·litzat també el sector.
Se va aprovar aquí en esta cambra i ha estat funcionant i estem veent que últimament no n'hi ha eixes lluites obertes entre grans i menuts.

De les seues paraules se desprenia que buscava una lluita, que es torne a reobrir eixa lluita entre les grans superfícies i els xicotets comerços.
Jo crec que el que ha minimitzat tot eixe problema són els plans d'acció comercials aplicats a la millora de l'urbanisme comercial de les nostres ciutats, que han dotat d'uns altres instruments, com són uns centres comercials oberts que en un futur donaran als nostres municipis una gran qualitat en el que és el nostre comerç.

Per tant, el comerç està sa i gaudix d'una bona salut i, en definitiva, s'està fent amb transparència, en orde, i els nostres plans d'acció comercial per al comerç són una arma, són un instrument vital per al nostre desenrotllament.

Moltes gràcies.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Mundo.

Vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 34 votos a favor, 42 votos en contra.
Queda rechazada la moción.

Se levanta la sesión hasta las cuatro y media de la tarde.

*(Se suspén la sessió a les 14 hores)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 35 minuts)*

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència a la consellera de Turisme, senyora María Milagrosa Martínez Navarro, sobre quins són els motius pels quals el nombre d'expositors ha estat inferior al de l'any 2005 en la I Fira de Turisme, que formula el diputat Joan Ribó i Canut i la diputada Dolors Pérez i Martí del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 49.
206).***

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

.
.
.
preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la resolució de caràcter general.
I comencem per la pregunta del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana-l'Entesa 49.
206, que formula l'il·lustre diputat senyor Joan Ribó i la il·lustre diputada Dolors Pérez, registre d'entrada, com havia dit, 49.
206, i dirigida a l'honorable consellera de Turisme.

Té la paraula il·lustre diputada, senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera.

¿Quins han estat els motius, segons vosté, lògicament, perquè els expositors que varen participar en la Fira Internacional del Turisme d'aquest any 2006, hagen estat inferiors als que van participar en l'any 2005?

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula l'honorable consellera senyora Milagrosa Martínez.

 

**La senyora consellera de Turisme:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señora Dolors.

La edición del 2006 de la Feria Internacional de Turismo de la Comunidad Valenciana ha cumplido con éxito las expectativas que nos habíamos marcado.
En esta segunda edición el certamen ha comenzado su proceso de consolidación, como cita profesional de referencia para el sector turístico de nuestra comunidad.
Con cerca de 50.
000 visitantes ha superado en un 9% la edición del 2005.
Ha contado con 25.
800 metros cuadrados de exposición, 230 expositores y se han celebrado cerca de 300 encuentros comerciales.
La edición, en definitiva, ha sido un éxito.

En cuanto a su pregunta sobre el número de expositores en esta edición, me gustaría destacar que este año han participado 22 países y 16 comunidades autónomas; representación que ha supuesto un incremento del 12% respecto al año anterior.
Y aunque el número de expositores ha sido más reducido, no ha sido menor la representación empresarial en la feria.
Esto se debe, fundamentalmente, a que algunos expositores empresariales han derivado su oferta a la bolsa de contratación, un espacio expositivo diferente con espacio de negocio de carácter internacional, con áreas de contratación especializadas, que se constituye en una perfecta plataforma de trabajo.

Las empresas comprobaron el año pasado la eficacia de la bolsa de contratación.
Y algunas de ellas han preferido concentrar sus actuaciones en el foro y establecer directamente esas transacciones comerciales.
De hecho, este tipo de reuniones se ha incrementado respecto al pasado año en un 86%.
También es importante tener en cuenta que algunas empresas y municipios han considerado más oportuno presentar su oferta de manera conjunta, por lo que se han agrupado bajo una marca, una asociación o una mancomunidad.
De manera que han presentado una oferta más completa del destino, y se ha podido ofrecer un mejor servicio a los visitantes.
El caso, por ejemplo, de las asociaciones hoteleras.

En definitiva, no podemos perder de vista que la feria internacional de turismo de nuestra comunidad, pretende situarse a la vanguardia de las ferias turísticas, aportando un valor añadido respecto a las ferias tradicionales, poniendo a disposición del sector instrumentos que faciliten el encuentro y generación de negocio entre los empresarios valencianos y los *tour* operadores y agentes turísticos tanto nacionales como internacionales.
De ahí la importancia, tanto del foro de debate, como de la bolsa de contratación, como de los más de treinta viajes de familiarización que se han llevado a cabo coincidiendo con esta feria, y que han permitido desde luego mostrar de manera directa nuestra oferta a *tour* operadores y prensa especializada.

Por todo ello, considero que esta feria, esta edición pasada, ha cumplido su objetivo, y sobre todo ha servido para generar negocio entre los empresarios turísticos, y ha contribuido a difundir nuestra oferta y nuestro producto turístico, tanto en el mercado nacional como internacional.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable consellera.

Té la paraula la il·lustre diputada senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Milagrosa.
.
.
Perdone, senyora consellera.

Jo, sentint-la parlar, no sabia si estàvem parlant d'una fira de turisme o una borsa de treball en relació a eixe 36% de contractació que gràcies a la Fira Internacional de Turisme s'ha aconseguit.

Jo no li parlava d'això.
Li parle, i vosté ho sap molt bé, al que no ha contestat, que el 50% que l'any passat va participar en la primera Fira Internacional de Turisme a la nostra comunitat, aquest any no ha participat.
I justament és el sector privat.
I mire, tot el sector privat va i resulta ser que no és que tinguera altres fòrums pels quals exposaven, ni molt menys, sinó perquè a mi em sembla que la seua conselleria no ha tingut la creativitat suficient per a donar vida al que significa el turisme, la part econòmica més important del País Valencià.
I vosté no ha sabut donar les necessitats que exigien per a poder participar.

Perquè, clar, senyories, d'eixe 50% que ha participat aquest any, majoritàriament són municipis pertanyents a setze comunitats autònomes.
Municipis que principalment estan subvencionats perquè puguen participar els mateixos per les diputacions provincials.
I que bé està que si una diputació ajuda els municipis, els municipis en contrapartida tinguen a bé el participar en esta fira.

I què és el que fan eixos municipis?
Doncs tampoc sé si el que s'exposa concretament és el que la demanda vol vore.
El que sí sé és que la majoria de municipis se dediquen a vendre.
A vendre terrenys, a vendre vivendes, a vendre bungalous, a vendre xalets, a vendre en definitiva.
Per tant, no estem fent una fira de turisme que arranque de la voluntat de donar a conéixer aquesta comunitat en el conjunt, com a mínim, de l'Europa comunitària, per allò de rebre ací persones amb una renda alta, que es puguen deixar no diré el 0,7% perquè no som una zona deprimida, però sí que es deixen els diners necessaris per a continuar mantenint el que significa el turisme.

Per tant, jo diria que poca creativitat per la seua part, senyora consellera.
Jo no m'he sentit contestada al que he demanat que se m'explique.
I no me sent contestada perquè me sembla que esta conselleria havia de donar bastant més de si.
Quan vosté va aplegar com a consellera i se creà per a la seua imatge, aquesta conselleria, li vaig dir, dubte que açò tinga un futur positiu.
No obstant anem a vore què és el que passa.

Esquerra Unida-Els Verds-l'Entesa volem que continue una fira internacional de turisme.
Però volem que continue una fira internacional de turisme, que costa diners als valencians amb màximes garanties que té una prospecció clara en el conjunt del món.
No volem una fira de turisme que simplement diga que els barcos que apleguen a València fan una excursió a Lladró perquè compren figuretes els turistes.
Volem alguna cosa més.

Volem que el turisme es venga des de la qualitat, des d'una visió mediambiental, des d'una visió cultural, des d'una visió de la família, des d'una visió del descans.
I eixe seria un excel·lent turisme.
I vosté, senyora consellera, deixa bastant a desitjar perquè no està aplicant les línies d'actuació necessàries perquè això siga possible.

Per tant, espere, senyora consellera, hi haja una rectificació de plantejament en referència al turisme.
Si no em voria obligada a demanar que se canviar el cap de la conselleria o que desapareguera la mateixa, cosa que en el fons, crega-s'ho, senyora consellera, no m'agradaria.
Però sí que me preocupa molt el País Valencià.
Sí que me preocupa molt la seua economia.
Sí que me preocupa molt de quina forma es realitza la seua venda.
I vosté està realitzant, fins aleshores, una mala venda del projecte turístic valencià, perquè projecte, de veritat de veritat, que no en té ni aquest govern tampoc.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula l'honorable consellera, senyora Martínez.

 

**La senyora consellera de Turisme:**

 

Señora presidenta.

Señora Dolors.

Señores diputados.

Brevemente.
No sé a qué llama usted una feria de turismo.
Han participado 230 expositores, entre los que destacan 22 países, 16 comunidades autónomas, 93 municipios de interior de la comunidad.
Y usted dice que eso no es presentar la oferta de la comunidad.
Ya me dirá usted, si excluimos a esos municipios, qué presentaría usted.
Si usted considera que un foro de debate, que una bolsa de contratación, donde se han conseguido más de 300 entrevistas con compradores y vendedores.

Y digo compradores y vendedores, porque hay que destacar que han estado *tour* operadores importantísimos y compradores del mismo nivel: Reino Unido, Estados Unidos, Suiza, Suecia, Bélgica, Holanda, Francia.
.
.
Usted eso cree que generar negocio no es generar turismo, bienestar y riqueza.
Dígame usted qué considera.
Yo creo que despreciar la oferta turística de 93 municipios de interior es mucho atrevimiento.
Usted puede tener su opinión.
Pero creo que esa oferta es muy importante, es el futuro de nuestra comunidad, y entre ellos también hay municipios de su partido.
Yo creo que les tendría que decir de verdad que no asistieran si es que piensan como usted.

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència a la consellera de Turisme, senyora María Milagrosa Martínez Navarro, sobre quina valoració fa sobre les reiterades discrepàncies existents al voltant de la TCV (Fira Internacional de Turisme de València), que formula el diputat Francesc Colomer i Sánchez del GP Socialista (RE número 49.
331).***

 

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable consellera.
*(Aplaudiments)*

Anem a passar a la següent pregunta.
Pregunta registre d'entrada 49.
331, que formula l'il·lustre diputat Francesc Colomer, del Grup Parlamentari Socialista, i també dirigida a l'honorable consellera de Turisme.

Senyor Colomer.
*(Remors)*

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera.
Bona vesprada.
Benvinguda.

Donava la impressió que després de l'experiència de l'any passat ­és una pregunta també referida a la Fira Internacional de Turisme­, hagueren canviat les coses, les hagueren enfocat d'una altra manera.
No ha pogut o no ha volgut o no ha sabut, senyora consellera, evitar l'espectacle de la divisió.
Eixe és el centre de la nostra pregunta, l'enfocament de la pregunta que li fem sobre la fira.

S'ha tornat a donar una imatge no sols de feblesa organitzativa, que seria.
.
.
probablement ho podríem discutir.
Podríem raonar si encara en una segona edició no hi ha prou experiència acumulada com per presentar un vigor i una fortalesa en termes organitzatius.
Però el que sí que és absolutament impresentable és la indissimulada, la indissimulada, senyora consellera, exhibició de divisió entre les autoritats del Partit Popular a l'hora d'organitzar, d'enfocar, de projectar la imatge de la fira.
Discrepant no d'una qüestió insignificant, sinó d'una qüestió que és fonamental en totes les polítiques turístiques del món, que és la política de promoció.

Per tant, senyora consellera, una segona edició de la polèmica.
Jo no sé si se consolida la fira.
El que sí que sabem és que se consolida la polèmica.
I això és molt greu i és molt roín pel sector.
Per tant, si té a bé, contestarà la pregunta concreta és.
.
.
Pregunta concreta, eh, ¿quina valoració fa la consellera sobre les reiterades discrepàncies existents al voltant de la fira?
Discrepàncies que tenen l'origen que vosté sap, i que espere que no faça com sempre que és defugir la qüestió.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula l'honorable consellera, senyora Martínez.
*(Remors)*

 

**La consellera de Turisme:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Colomer.

Me cuesta responder a su pregunta puesto que no ha especificado a qué discrepancias se refiere.
Me imagino que se refiere a la suyas, ya que desde un principio se ha propuesto criticar este evento sin motivo.

La segunda edición de la Feria Internacional de Turismo ha sido un gran éxito *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* con el incremento de visitantes, de encuentros comerciales, de países, de municipios representados.
Considero de verdad que estamos llegando a su consolidación, estamos dando los pasos.
No obstante, es cierto, es una feria joven, y por supuesto iremos diseñándola de acuerdo con las necesidades del sector, y en definitiva con los cambios que requiera este sector del turismo a las nuevas tendencias, desarrollos, tecnologías.
No le quepa a usted la menor duda.

Mire, señor Colomer, uno de los pilares de nuestra política es la permanente cooperación y coordinación con todos los sectores y agentes implicados en el turismo.
Y en especial, empresarios y representantes de las marcas turísticas y municipios y asociaciones de toda la comunidad.

También el desarrollo de la feria se planifica en estrecha colaboración.
Hay un comité organizador, donde todos y cada uno están representados.
En cada momento desde su creación se está trabajando.
Podremos enfocarla en un determinado sentido de acuerdo con las necesidades.
Pero no le quepa a usted la menor duda, que personalmente recogeré, como así lo venimos haciendo, y estudiaremos todas y cada una de las aportaciones.

De todas formas, le puedo decir que sigo considerando que el éxito de esta feria ha quedado demostrado con cifras.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable consellera.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

Moltes gràcies, presidenta.

Senyora consellera, gràcies per la seua explicació, però, com era previsible, doncs ha escapat del que nosaltres volíem saber, i vosté sap perfectament de què estic parlant.

Jo crec que el que hi hagen cinquanta expositors menys o el que altres comunitats autònomes, faltaria més, que si se les convida, doncs, protagonitzen la descortesia de no acudir.
.
.
Hi han relacions institucionals que cal cuidar per damunt de tot.
Però altres comunitats que vénen al nostre territori en la recerca del nostre mercat emissor, que també és una qüestió que presenta dubtes entre el mateix sector, si el que cal fer és invertir el *potosí*, que vosté algun dia tindrà d'explicar quant s'ha gastat en esta fira i en la de l'any passat per a, en seu i en territori valencià, tractar de facilitar, en definitiva, també una plataforma d'operació i de competència amb els nostres rivals.

Però, vaja, eixa és una qüestió de la qual segurament parlarem en una compareixença amb més temps.
Però, realment, ha segut un mal símptoma, senyora consellera, l'esforç que han fet per omplir la fira d'estudiants, de jubilats, que està molt bé, però és un mal símptoma que per a salvar la cara tinguen d'haver fet un esforç tan gran per a disputar una altra vegada en el debat dels nombres si va més gent o va menys gent.
Però eixa no és la qüestió, perquè el que havíem quedat, i vosté s'hi havia compromés, és que cal identificar l'èxit professional, que és el que interessa realment al sector, quines operacions s'han fet, quins negocis s'han tancat, quins contractes han avançat pel bé del nostre sector.

Però eixe, en qualsevol cas, tampoc seria el cavall de batalla, senyora consellera.
El que és greu, que és el tema d'avui, i no s'ha d'escapar com sempre mirant cap a un altre costat.
El que és greu és previ, el que és greu és que no hi ha hagut consens i hi ha hagut boicot, senyora consellera, el que és greu és un senyor Ripoll.
.
.
Diu: «Yo es que no sé de qué me habla».
No, no, no som nosaltres.
El senyor Ripoll amenaçant amb no tornar.
.
.
No mire cap a un altre costat ni, d'alguna manera, ignore que el que estic dient és una qüestió de rabiosa actualitat i que vosté, en la seua conselleria sofreix cada dia la divisió de què jo li estic parlant, un se-nyor Ripoll amenaçant amb no tornar d'una manera pública, notòria i altisonant en tots els mitjans de comunicació.

El que és greu és que eixa és la projecció que ha llançat al món la nostra comunitat.
Està en les publicacions més especialitzades.
Entre en la pàgina *web* d'Editur, per exemple, que és un referent en el que són les notícies de la política turística, amb el coneixement dels operadors turístics, que concerten amb el senyor Ripoll reunions sense que vosté en tinga informació.
Jo crec que eixe és l'espectacle un tant esperpèntic que, d'alguna manera, deuria saber poder rectificar pel bé del turisme.
Perquè una cosa és una divisió interna, orgànica, familiar d'un partit, que jo crec que això, al sector turístic i a mi, en este moment, no m'interessa, però quan es projecta, quan creua la frontera de l'interés públic del sector bàsic de la nostra economia, que és el turisme, quan afecta l'economia productiva i l'economia real, ahí, els problemes de família ja prenen una altra dimensió, senyora consellera, i vosté té d'actuar i no té de permetre l'espectacle de la divisió del senyor Ripoll en plena convocatòria de la fira amenaçant amb no tornar mai més perquè discrepa frontalment amb el que és la seua política.

Jo li recomanaria, per acabar, que convoque el Consell Valencià de Turisme per a pactar una cosa tan fonamental i neuràlgica per al sector turístic com és la política de promoció.
Per cert, la darrera convocatòria que va fer, hi va haver una gran polèmica per compte de la primera edició, perquè ja discrepava tota la gent afí al senyor Ripoll i a la Costa Blanca.
Per tant, ahí vosté té una esquerda.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyor Colomer.
.
.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

.
.
.
vosté té un problema, no pot mirar cap a un altre costat, no podem projectar al món una imatge de divisió i, sobretot, senyora consellera, malgrat que el signe dels temps siga fer grans saraus, gastar molts diners, cal saber-ho fer amb gust, cal saber-ho fer amb eficàcia, cal saber-ho fer amb responsabilitat.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyor Colomer, per favor.
.
.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

Acabe.

Quan no s'és part de la solució, probablement s'és part del problema, senyora consellera.
*(Aplaudiments)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, honorable consellera senyora Martínez.

 

**La senyora consellera de Turisme:**

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Colomer, le insisto en que esta edición de la feria ha sido un éxito.
Y ¿por qué ha sido un éxito?
Pues, mire, porque ha habido mucha participación.
Ha habido, pues, un incremento de un 9% de asistentes, ha habido más de trescientos encuentros comerciales, han participado 22 países, 16 comunidades autónomas y 150 municipios de nuestra comunidad.

Usted me dice, quiere dar a entender, que hay discrepancias y que la feria no funciona.
Mire, yo creo que el único que aquí quiere hacer creer que hay discrepancias es usted.
Y si no discrepancias, le voy a decir más, usted no se tiene que hablar con la gente de su partido, porque dígame usted si esta feria funciona tan mal y si discrepamos tan mal, ¿qué hacían en la feria 38 municipios gobernados por el Partido Socialista *(protestes)* como son Alcalà de Xivert, Alcoleja, Algemesí, Banyeres *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*, Benasal, Benicarló.
.
.
?
¡38 municipios!

Pero es que junto a estos municipios, estaban todas las marcas turísticas de nuestra comunidad, estaban las comunidades, estaban los países.
.
.
Oiga, yo comprendo, de verdad, es que a usted le duele que cada año vayan más.
Y si esto está tan mal, dígame usted por qué va toda esta gente.

Además, le voy a decir más: mire, las ferias son voluntarias.
Hay ferias que se puede considerar, pues, que es oportuno para determinados destinos asistir o no asistir, y nadie se tiene que rasgar las vestiduras de que haya algún municipio que decida no ir.
Yo me alegro mucho de que haya 150 municipios y, entre ellos, haya 38 gobernados por el Partido Socialista que personalmente han mostrado a esta consellera los beneficios de asistir a esa feria.

Ahora, usted dice que en la feria hay discrepancias.
.
.
Pues, mire, las tienen que, de verdad, ocultar muy bien, porque cuando cada año va más gente al mismo sitio, yo creo que eso no les tiene que ir mal, porque todos no puede ser que estén equivocados.
Y esto, yo creo que, de verdad, los datos son los datos, y yo entiendo que cuando a usted le doy yo datos de turismo, pues, siempre los pone en duda, pero los pone en duda ¡siempre!
Cuando digo «siempre» es cuando son más buenos, menos buenos o fantásticos.
Y yo creo que que el turismo funcione, oiga, es una feria que es la segunda edición, que está empezando a consolidarse, y con cerca de cincuenta mil visitantes.
.
.

Y usted me dice, bueno, las comunidades vienen.
.
.
Mire, sí, le voy a decir más: los municipios, cuando asisten a la feria, es la propia conselleria quien les facilita el suelo, les facilita y les abona el precio del suelo, porque entendemos que eso sí que es ayudarles a su promoción.
Es la política de la conselleria y yo entiendo que a lo mejor usted no la comparta, pero yo me congratulo de que 38 municipios de su partido sí que estén de acuerdo con la misma.

Gracias.
*(Aplaudiments)*

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència al conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, senyor Miguel Ignacio Peralta Viñes, sobre si té previst introduir la conselleria algun tipus de modificació en la normativa vigent per tal d'implantar mesures afavoridores per a la integració dels discapacitats en la funció pública valenciana, que formula el diputat Juan Seva Martínez del GP Popular (RE número 49.
478).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable consellera.

Anem a passar a la següent pregunta.
Atenent l'escrit 49.
598, a on s'excusa la presència del conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, anem a passar a la pregunta formulada per l'il·lustre diputat Juan Seva Martínez del Grupo Parlamentario Popular, registre d'entrada 49.
478, dirigit a l'honorable conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques.

Quan vullga.

 

**El senyor Seva Martínez:**

Sí, gracias, señora presidenta.

Señor conseller, sabe que uno de los principales objetivos del Partido Popular desde el año 1995 ha sido la integración de aquellas personas que padecen algún tipo de discapacidad en todos los ámbitos, ámbito social, laboral, cultural, etcétera.
Por todo ello, y teniendo en cuenta que usted dirige una conselleria como es la de Administraciones Públicas, donde la función pública es básica, le formulo la siguiente pregunta: ¿la Conselleria de Justicia, Interior y Administraciones Públicas tiene previsto introducir algún tipo de modificación en la normativa vigente en orden a intentar medidas favorecedoras para la integración de los discapacitados en la función pública valenciana?

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Peralta.

 

**El senyor conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques:**

Muchísimas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Por don Juan Seva, ilustre diputado de esta cámara, se me pregunta acerca de la integración de los discapacitados en la función pública valenciana, y hay que decir que, efectivamente, ha sido uno de los principales objetivos de los gobiernos del Partido Popular, también de este gobierno, el que se produzca una integración cada vez mayor de los discapacitados en la administración valenciana, puesto que es un compromiso del programa de gobierno del presidente Camps, del Partido Popular, y, por lo tanto, entendemos que, además, es una cuestión de justicia el que se produzca esa integración.

En el ámbito de nuestra comunidad la ley de función pública valenciana de 1995 fija un porcentaje del 2% como objetivo para que sus efectivos totales sean cubiertos por personas discapacitadas.
Asimismo, en la Ley 11/2003, de 10 de abril, sobre el estatuto de personas con discapacidad, también se establece un marco en el que la administración de la Generalitat debe desarrollar su actividad para dar una respuesta adecuada y se produzca una integración efectiva de los discapacitados en la función pública valenciana.
Y ahora nos corresponde el continuar impulsando este tipo de políticas, que entendemos que favorecen esa integración.

Así, la reciente regulación, por ejemplo, de las bolsas de empleo temporal para proveer provisionalmente puestos vacantes de la administración del Consell, ha significado la incorporación de medidas específicas que permiten, a quienes tienen reconocida la condición de discapacitado, acceder con preferencia a las distintas bolsas mediante la regulación de una puntuación específica.

Y ya en el marco de la nueva ley de función pública valenciana, al objeto de abordar de forma global la problemática, se establecerá una comisión específica con la finalidad de estudiar y proponer un texto que regule tanto el acceso al sector público de las personas con discapacidad y su formación posterior.

Como propuestas concretas cabe resaltar el análisis de forma coordinada con la Conselleria de Bienestar Social para la catalogación de aquellos puestos de la relación de puestos de trabajo que por sus características puedan ser ocupados por personas con determinados tipos o grados de discapacidad.
La segunda de ellas sería la adaptación de las pruebas de acceso, y lo digo bien, a la función pública a cada tipo de discapacidad, ya sea física, intelectual o sensorial; el establecimiento en las relaciones de puestos de trabajo de puestos singularizados de adscripción exclusiva a personas con discapacidad; también la participación con carácter consultivo de las organizaciones y asociaciones representativas de estas personas.

Otra medida sería contemplar la inclusión de un título específico en la nueva ley de función pública regulador de las medidas que faciliten la conciliación de la vida familiar y laboral tanto de los empleados públicos con discapacidad como de aquellos que tengan a su cargo personas que la padezcan.
También la incorporación a este texto legal de la regulación de las funciones de tutoría y empleo con apoyo.
Y ya en el ámbito formativo la reserva de un porcentaje de plazas en las convocatorias de becas para la realización de prácticas profesionales y de formación.

Estas son algunas de las medidas en las que se está trabajando, y tengo que decir que no únicamente desde la conselleria, cuya responsabilidad es dirigir los centros, sino de manera absolutamente coordinada y colaborando de manera muy estrecha con la consellera de Bienestar Social y, especialmente, con la consellera cuya responsabilidad es la de dirigir esa conselleria puesto que no puede ser una actuación única de una conselleria, sino que tiene que ser una actuación coordinada que nos permita hacer posible que cada vez sean más personas con discapacidad las que tengan acceso a la Función Pública valenciana, acceso a la administración de la Generalitat.

Muchísimas gracias.

 

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència al conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques, senyor Miguel Ignacio Peralta Viñes, sobre quins serveis estan prestant les oficines d'atenció a les víctimes del delicte i quina és la implantació i el grau d'utilització que tenen en aquests moments, que formula la diputada Herminia Palomar Pérez del GP Popular (RE número 49.
479).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar a la següent pregunta formulada també per la representant en este cas del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Herminia Palomar, i també dirigida a l'honorable conseller senyor Peralta.

Senyora Palomar.

 

**La senyora Palomar Pérez:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller.

La especial sensibilización de la sociedad hacia el grave problema de la violencia ejercida en el entorno familiar y, en particular, hacia la violencia de género, requiere una respuesta global y coordinada de todos los poderes públicos, acudiendo a cuantos recursos contribuyan a erradicar y a paliar el problema, en definitiva, a dar respuesta inmediata con atención a las víctimas.

El proyecto impulsado por la secretaría autonómica de justicia, por medio de la fundación de Atención a las Víctimas del Delito y Encuentro Familiar, es servir de apoyo a las distintas administraciones para ayudar a las víctimas del delito mediante la apertura de oficinas de atención a las mismas y colaborar con la creación de puntos de encuentro familiar.

Es por lo que, señor conseller, le formulo la siguiente pregunta: ¿Qué servicios están prestando las oficinas de atención a las víctimas del delito y cuál es la implantación y el grado de utilización que en estos momentos se tiene?

Gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Peralta.

 

**El senyor conseller de Justícia, Interior i Administracions Públiques:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Palomar, la realidad es que las oficinas de atención a las víctimas del delito están teniendo una utilización por parte de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana que yo diría que es realmente satisfactoria.
No se pretende desde estas oficinas el dar un asesoramiento exclusivamente jurídico, sino que lo que se pretende es dar una atención globalizada desde distintos ámbitos en los que se puede ver afectado una persona que ha sido objeto de un delito, desde el punto de vista jurídico, desde el punto social, desde el punto de vista psicológico, puesto que en esas circunstancias estas personas que han sido objeto de un delito están sometidas a distintas situaciones que realmente deben de ser merecedoras de atención.

Por lo tanto, en estos momentos tenemos ya 21 oficinas en funcionamiento en el conjunto de nuestra comunidad avanzando así en el compromiso de la Conselleria de Justicia de dotar a cada uno de los 36 partidos judiciales de su correspondiente oficina.
En el año 2006 está previsto añadir las de Quart, Picassent, Mislata, Paterna, Catarroja, Sagunt, Massamagrell, Chiva, Requena, Sueca y Ayora.
Y he de decir que la distribución por provincias en estos momentos son: 10 en Alicante; 4 en Castellón; 7 en Valencia, concretamente en los municipios de Alicante, Elche, Orihuela, Novelda, San Vicente, Torrevieja, Alcoy, Benidorm, Villena, Vila Joiosa, Castellón, Vinaroz, Vila-real, Segorbe, Valencia, Xàtiva, Llíria, Alzira, Carlet, Gandia y Torrent.

En cuanto a la utilización o al perfil de las personas que utilizan este servicio que está atendido por un equipo multidisciplinar en cada una de las oficinas, un psicólogo, un letrado y los asistentes sociales, hay que decir que el 67,2% de las personas que acuden a estas oficinas son mujeres, el 32,8% son hombres.
Y, además, de los 14.
333 casos atendidos en el año 2005, 6.
508 corresponden a delitos o faltas relacionadas con la violencia doméstica, lo que supone el 45% de las atenciones que se realizan desde las oficinas de atención a las víctimas del delito.

Por lo tanto, hay que decir que es realmente importante la actividad que se está desarrollando desde las mismas, que intenta darse un asesoramiento globalizado y no exclusivamente jurídico que permita a una persona que ha sido objeto de un delito, objeto de un atraco, objeto de algún tipo de fuerza, pues, el poder desarrollar o integrarse de la mejor manera posible con posterioridad a esa actuación.

Hay que decir, porque además la colaboración con los órganos jurisdiccionales es realmente estrecha, hay que decir que el 64% de los casos que se atienden son remitidos a las oficinas de atención por parte de los juzgados.
Y ésta es la implantación en estos momentos que ya se acerca al 20%, la remisión por parte de aquellas personas, amigas o vecinos, que ya estuvo en su día atendido por las oficinas de atención, las que remiten a algún conocido para que sean atendidos por este tipo de oficinas.

14.
300 casos durante el año 2005 o atenciones es realmente una actividad muy importante y creemos que debe de ser prioritario para la conselleria y, por lo tanto, para el Gobierno Valenciano, el continuar implantando ese tipo de oficinas, que se deberán complementar con los puntos de encuentro familiar que es aquel espacio neutral donde los procedimientos complicados en muchas ocasiones de separación y divorcio, los hijos que son seguramente los más débiles en esos procesos, pues, encuentren un lugar neutral entre los dos progenitores donde se pueda realizar con absoluta tranquilidad todas las visitas o el traspaso en los regímenes de visitas que se producen en esos contenciosos o en esos procedimientos que puedan ser realmente contenciosos en el tema de las separaciones y de los divorcios.

Por lo tanto, esas actuaciones que se realizan a través de la función creo que son muy importantes y los resultados en estos momentos son altamente satisfactorios para el conjunto de nuestra comunidad.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

La següent pregunta queda ajornada per l'escrit 49.
598 

d'excusa.

Anem a passar a la següent pregunta que correspon.
.
.

Sí, senyor Such.

**El senyor Such i Botella:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Molt breument per a manifestar el nostre rebuig del Grup Parlamentari Socialista respecte a l'absència del conseller d'Economia a este.
.
.
Si em permet expressar.
.
.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies.

No, senyor Such, senyor Such, crec que ha expressat la seua qüestió d'ordre i crec que açò.
.
.
Senyor Such, senyor Such, crec que això és una qüestió que vosté ja ha expressat en la Junta de Síndics que és l'òrgan on deu expressar-ho.

No obstant això, senyor Such, vosté ha volgut que constara en acta, per una qüestió d'ordre m'ha demanat la paraula i ja consta en acta.

Per tant, senyor Such, li pregue que seguim en el ple amb l'ordre establert.
Li ho pregue per favor.
No anem a fer altra vegada del ple d'esta vesprada.
.
.
Per favor, senyor Such, crec que la seua qüestió d'ordre està arreplegada en el *Diari de Sessions*.
Per tant, ho sent moltíssim, senyor Such, però anem a passar a la següent pregunta.
Li he donat ja la paraula pel que vosté volia.
Moltes gràcies.

 

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet, sobre si considera la conselleria que la xarxa de recursos de cures intensives dels hospitals públics valencians és adequada i suficient, que formula la diputada María José Mendoza García, del GP Socialista (RE número 49.
442).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Anem a passar a la següent pregunta.
Pregunta que formula la il·lustre diputada senyora Maria José Mendoza García, del Grup Parlamentari Socialista, formulada a l'honorable conseller de Sanitat, número d'entrada 49.
442.

Té la paraula per a la seua formulació la il·lustre diputada senyora Mendoza.

**La senyora Mendoza García:**

 

Gràcies, senyora diputada.

La pregunta es referix a les carències en llits de cures intensives a la nostra xarxa hospitalària pública.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Rambla.

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, presidenta.

Señora Mendoza, más que una pregunta usted ha hecho una afirmación porque preguntar no ha preguntada nada.
En todo caso, yo me voy a remitir a lo que hizo usted en su formulación escrita entendiendo que esa era su voluntad original.

Mire usted, en relación a camas para cuidados intensivos, pues, como usted sabe son unidades muy específicas para pacientes críticos y potencialmente recuperables, tanto quirúrgicos como médicos.
Y, en este tipo de unidades, uno de los mejores indicadores para evaluar si efectivamente son suficientes o no son suficientes es el índice de ocupación.

Mire usted, en este año 2005 el promedio de ocupación de los hospitales públicos en camas de críticos fue del 78,7%.
Por tanto, como usted verá, en términos generales ha habido un número de camas adecuadas a nuestras necesidades.

Pero, en todo caso, estas unidades, además, que tienen un alto nivel tecnológico con ratios de personal elevados y alta cualificación técnica, estamos trabajando en el incremento de las mismas.
De hecho, éstas se están produciendo y vienen de la mano de la construcción de nuevos hospitales, de los que su señoría ha tenido cumplida información en esta cámara, que sin duda nos permitirán seguir aumentado esa oferta de camas en unidades de intensivos.

Muchas gracias.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula la il·lustre diputada senyora Mendoza.

**La senyora Mendoza García:**

 

Efectivamente, las camas de cuidados intensivos se dedican a los pacientes más graves.
Esa debe ser la primera prioridad de un sistema sanitario público.
Sus cifras siempre son cambiantes, no sé si por oportunismo o por falta de competencia de su conselleria.
El día 1 de mayo contestaba a nuestra denuncia pública que el índice de ocupación medio era del 83%.
Hoy dice que el 78.
Yo le recuerdo que aquellos hospitales con menor complejidad necesitan que el índice de ocupación no supere el 70, los de complejidad media el 80% y los de alta complejidad que no superen el 85% porque, si no, hay *overbooking* de ocupación media anual, porque, si no, hay *overbooking.*Estamos hablando de una unidad, por ejemplo, de seis camas en el hospital de La Plana.

En marzo, precisamente, en un congreso de los profesionales de cuidados intensivos se denunciaba y reiteraba la precariedad de estos recursos en el conjunto del País Valenciano.
Recordaban, por ejemplo, que la ocupación media en el hospital de La Plana rondaba el 90% en sus seis camas.
Eso quiere decir que si en un mismo día hay más de un ingreso, el paciente tiene que ser trasladado.
Pero, lo que es más grave es que en el hospital general de Castellón esa ocupación media anual supera el 90%.

Usted no respondió a nuestras preguntas por escrito solicitando la información sobre la ocupación media de las unidades de cuidados intensivos de cada uno de nuestros hospitales públicos, seguramente porque tenía algo que ocultar.
Pero, las consecuencias de ese déficit de camas son importantes: se retrasan ingresos ­estamos hablando de los pacientes más graves­; se suspenden intervenciones quirúrgicas por falta de camas de cuidados intensivos, y eso lleva, por ejemplo, a que en el hospital general de Alicante haya hasta 150 pacientes esperando para ser operados de corazón, por ejemplo, esperando más de seis meses; se traslada a enfermos a otros hospitales muchas veces de norte a sur del País Valenciano, pero también de Alicante a Murcia en el caso de una niña que, finalmente, falleció.
¿Quién responde a las consecuencias de esos traslados, a veces prolongados, y estamos hablando de pacientes en situación crítica?
Las altas son prematuras porque no hay camas de UCI, la ocupación media de la unidad de neonatos de intensivos del hospital La Fe se ha situado en 2005 en el 101%, y tiene desde hace un año y medio 4 unidades sin abrir por falta de dotación de personal, hecha la inversión de obra y de tecnología.

Mire, en Castellón las camas actualmente disponibles son de 3,46 por 100.
000 habitantes.
Está pendiente la ampliación de Vinaroz, no han hecho nada en 2004, y están en el presupuesto, no hicieron nada en el 2005, y está iniciado.
El hospital de La Plana exactamente en la misma situación.
El hospital provincial de Castellón lleva invertido más de 5.
000 millones de las antiguas pesetas en su remodelación y no dispone de unidades de cuidados intensivos considerando.
.
.
y ahora dicen que la van a hacer, ahora dicen que la van a hacer, considerando que ustedes son los que han introducido la cirugía mayor en ese hospital.

Usted siempre afirma que el recurso cama ya no es importante.
Digamos en un sentido riguroso que hoy tiene un sentido diferente.
Los hospitales se dedican fundamentalmente a las personas más graves y, por tanto, necesitan más recursos de cuidados intensivos porque hay una parte de los pacientes que se operan con cirugía ambulatoria y otros que son atendidos en hospitalización domiciliaria.
Lo cierto es que en estos momentos el porcentaje de camas UCI del total de camas hospitalarias es del 4% y que el número total de camas por 100.
000 habitantes es de 7,57, cuando las necesidades se definen de 8 a 12 por 100.
000 habitantes y entre un 7 y un 4% en los hospitales de mayor complejidad.
Se da la paradoja de que ya en el año 1999, por ejemplo, Holanda, tenía 10 camas de intensivos por 100.
000 habitantes, Italia, 9, pero es que la media de comunidades autónomas españolas ya tenía en el año 1999, 9, frente a las 7 que tiene actualmente la Comunidad Valenciana.

Hay desequilibrios territoriales.
Usted ha contestado.
.
.
Han aparecido 300 camas fantasma que no sabemos a qué se refieren.
No son camas de cuidados intensivos.
Las camas de cuidados intensivos están bien definidas en la literatura médica.
Debería exigir a sus consejeros.
.
.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

 

Señora Mendoza.

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
­acabo ya­ que, efectivamente, le asesoren de manera adecuada.

No sé a qué se refiere, es mentira, se lo ha inventado, no responde a las preguntas parlamentarias, este Gobierno no comparece, como hemos podido comprobar hoy.
Y nosotros.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Mendoza.

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
­acabo ya, señor presidente­, le exigimos que planifique de manera adecuada, que recupere un consejo asesor técnico que oriente y sustente la dotación de recursos de atención a clínicos.
Y que sí que son importantes las camas hospitalarias cuando usted, después de 12 años de gobierno anuncia nueve nuevos hospitales de agudos con 3.
241 camas, que supone un 37% más de lo que hay ahora, que es el fracaso de su política.
Porque además.
.
.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
no cumple los plazos establecidos en cada presupuesto aprobados por ley en estas Cortes respecto a las inversiones.

Nada más y muchas gracias.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Mendoza.

Tiene la palabra, señor conseller.

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Señor presidente.

Señora Mendoza.

La verdad es que como se suelo decir vulgarmente, no da usted pie con bola.
Mire, ha sacado unos datos de cuál es el número de camas de intensivos o de críticos que hay en nuestra comunidad.
Disponemos de 361 camas, un 10,7% más de las que usted dijo en su momento que tenía la Comunidad Valenciana.

En segundo lugar, dice también en un estudio que ha hecho el Grupo Socialista y es el que basa su pregunta, que no hay camas en el Hospital de Elche *(el senyor president colpeja amb la maceta)* ni en el Hospital de Elda y que, además, las camas de críticos ­eso lo acaba de decir ahora­ están definidas en la literatura médica y es imposible de ocultar o de inventar.
Mire usted, en Elche hay camas de críticos aunque usted se empeñe en que no.
En Elda hay camas de críticos aunque usted se empeñe que no y salga aquí y quiera decir lo contrario.

Luego, además, dice que en el Hospital General de Castellón el índice de ocupación supera el 90%.
Pues no sé quién se lo habrá dicho porque, a mí, los datos oficiales del hospital, de la memoria, me dicen que el 80,6.
Claro, si subimos aquí y basamos toda la argumentación en un conjunto de falsedades o de datos equivocados, pues toda su argumentación se viene abajo.
Pero es que, para colmo, termina usted diciendo: «Es que, además, en los hospitales de la Comunidad Valenciana las altas en las unidades de críticos se dan de forma prematura».
¡Hasta ahí podíamos llegar!
Entonces usted tiene mejor criterio que nuestros intensivistas, que está convencida de que las altas se dan de forma prematura y nuestros enfermos, pacientes críticos, luego tienen que reingresar o mueren llegando a casa.
Pues no es así.
Oiga usted, los intensivistas de nuestra comunidad saben muy bien lo que tienen que hacer y, como le he dicho antes, tenemos un índice de ocupación que no llega al 80% y se sitúa en una tasa razonable dentro del conjunto de indicadores que puedan tener otras comunidades autónomas.

Pero a pesar de ello, en nuestra comunidad hay un claro incremento desde el punto de vista demográfico y presión asistencial y que requiere un esfuerzo por nuestra parte, como estamos llevando a cabo en distintos ámbitos para ir mejorando esas unidades.
Por ejemplo, tanto que usted hablaba del Hospital de La Plana, le puedo decir que en este momento hay en marcha una remodelación de dicho hospital que aumenta de seis a nueve el número de camas para intensivos, camas críticas.

Pero es que, además, a diferencia de su particular manera de pensar, porque yo creo que ya es muy particular, ya no es ni siquiera general de su partido, desde el Gobierno Valenciano ponemos a disposición de los ciudadanos todos los recursos públicos y privados existentes en el sistema para que, bueno, pues la atención sanitaria de los valencianos pueda ser algo mejor.
Por ello, concertamos camas con el Hospital Militar, el IVO, clínicas privadas, etcétera, y también estas se suman al conjunto de camas que tenemos en nuestra comunidad.
Camas, además, que dan servicio a ciudadanos de otras comunidades autónomas que no hace falta que les recuerde que vienen aquí, a esta comunidad, y también, desgraciadamente, tienen episodios críticos en ella que requiere la utilización de estas camas y que financia de forma exclusiva este Gobierno a pesar de los intentos que estamos haciendo para que el Gobierno central ayude a la financiación de la sanidad en la Comunidad Valenciana.

Pero, en todo caso y para su tranquilidad, recordarle que vamos a aumentar, dentro del programa «Construyendo salud», el número de camas de críticos en nuestra comunidad.
En concreto, entre las provincias de Castellón, Valencia y Alicante, en 74 nuevas camas de críticos que van a permitir que se aumente los indicadores ya de por sí buenos que tiene nuestra comunidad en este sentido y, al final, pues concluir con una oferta de servicios hospitalarios en el aspecto específico de camas de críticos, muy adecuado a las necesidades de una comunidad en continuo crecimiento que necesita ofrecer una sanidad a la altura de la demanda de los ciudadanos.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre quines actuacions pensa adoptar amb relació a les obres d'edificació del PAI del Sector Platja d'Almenara que estan efectuant-se sense complir (presumptament) les condicions establertes per la declaració d'impacte ambiental corresponent (emesa el 19 de juny de 2002), que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 49.
370).***

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Rambla, honorable señor conseller.

A continuación, vamos por la pregunta siguiente, formulada por don Carles Arnal i Ibáñez, del Grupo Parlamentario Entesa, al conseller de Territorio y Vivienda.

Señor Arnal, tiene la palabra.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Señor conseller, segons ens ha fet saber una entitat ciutadana, que també ha comunicat els fets a la seua conselleria i a l'ajuntament afectat, han estat efectuant-se *(el senyor president colpeja amb la maceta)* les obres d'edificació del PAI sector platja d'Almenara, sense que presumptament estiguen complint-se els requeriments legals marcats per la mateixa conselleria.

En la pregunta li demane que explique les actuacions que pensa adoptar el seu departament per a fer complir la legalitat en relació amb aquest cas.
En concret, la declaració d'impacte ambiental establix, entre altres condicions, que les obres que generen major contaminació acústica es paralitzen de febrer a juny, és a dir, durant el període de nidificació de les aus.
Pel que sabem, les obres iniciades en octubre han continuat durant el mes de febrer i també en els mesos posteriors de març i abril i fins al moment de presentar esta pregunta fa pocs dies.
Tampoc s'han instal·lat barreres acústiques provisionals com a opció complementària per evitar afeccions negatives a les aus durant aquest període de nidificació.

D'altra banda, les obres d'edificació no poden iniciar-se fins que no estiga completada la urbanització del sector, extrem aquest que tampoc està complint-se perquè sense estar acabades les obres d'urbanització, porten en marxa ja fa mesos les obres d'edificació.

Gràcies.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Señor conseller, tiene usted la palabra.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor diputat, l'informe que amb data 6 d'abril va tindre entrada l'escrit subscrit per la Federació d'Ecologistes en Acció del País Valencià, que és l'entitat a què vosté fea referència, en què s'assenyalava que en l'execució del programa d'actuació integrada dels plans parcials del sector platja Almenara, aprovat definitivament per l'ajuntament d'este municipi, s'estaven incomplint determinades condicions que es van establir en la declaració d'impacte ambiental.

En el present cas, al tractar-se d'actuacions en sòl urbanitzable, li comunique a la seua senyoria que la competència per a adoptar les mesures de protecció de la legalitat urbanística, que si és el cas escaiguera, correspon en exclusiva al municipi, és a dir, a l'Ajuntament d'Almenara, de conformitat amb el que establixen els articles 253 i 254, 255 de la Llei urbanística valenciana.

Davant d'esta situació, per part de la conselleria, amb data 11 d'abril es va dirigir escrit a l'Ajuntament d'Almenara perquè procedira a adoptar les mesures de disciplina urbanística que corresponguen, tal com prescriu *(el senyor president colpeja amb la maceta)* l'article 254 de la Llei urbanística valenciana, sense que fins a la data conste informació remesa sobre el particular per part de l'ajuntament.

Així mateix, li recorde a la seua senyoria que de conformitat amb el que resulta dels articles 65 i 66 de la Llei reguladora de bases de règim local, i com ha assenyalat en diverses ocasions el Tribunal Constitucional, la Generalitat no pot suspendre els efectes dels actes administratius municipals, sent tal competència exclusiva de la corporació local.
No obstant, no ha d'oblidar la seua se-nyoria, que segons disposa l'article 253, apartat 5 de la LUV, la inactivitat municipal en l'exercici de les seues competències pròpies en matèria de disciplina urbanística, sense perjuí de les responsabilitats a què poguera donar lloc, podrà ser recorreguda per l'interessat davant dels jutges i tribunals en els termes establits per la Llei de jurisdicció contenciosa administrativa.
I li avance que ja s'ha remés l'escrit de denúncia a l'òrgan administratiu competent en matèria d'emissió de declaracions d'impacte ambiental per si procedix pel dit òrgan l'adopció de les mesures que preveu la Llei d'impacte ambiental, encara que com li acabe d'assenyalar, la competència per a l'adopció de mesures de la legalitat i sancionadores, li correspon al mateix Ajuntament d'Almenara.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene el uso de la tribuna el señor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Senyor conseller, les competències a què mos estem referint, són seues.
No es tracta únicament de competències urbanístiques sinó ambientals.
Estem parlant de la declaració d'impacte ambiental que emet el seu departament, i les condicions que posa el seu departament.
I que li recordaré la Llei d'impacte ambiental i el seu reglament que diu, perfectament, que és el seu departament qui ha de fer la vigilància, qui pot adoptar les sancions.

Per altra banda, també li recordaré que la Llei urbanística valenciana recentment aprovada en esta cambra i no amb el nostre vot, per descomptat, en l'article que fa referència a les competències rebaixa les exigències que hi havien en l'antiga Lrau, i dificulta l'actuació subsidiària de la conselleria.
Encara aixina podria vore's implicada perquè, no obstant, planteja que quan les infraccions són greus i manifestes, i estes són greus i manifestes, pot actuar si s'afecten interessos que són de caràcter no estrictament locals.
I en este cas és així, perquè es tracta d'un interés important, com és la fauna d'una zona humida que forma part del Catàleg valencià de zones humides.
Per tant, un catàleg d'interés supramunicipal i uns valors clarament superiors.

Per tant, li recorde que sí que té vosté possibilitats i l'obligació d'intervindre i que, fins ara, no ho ha fet.
I li insistisc que qui ha fet eixa declaració d'impacte ambiental, ha segut vosté ­perdó­, el seu departament, del qual és vosté el màxim responsable.
I les condicions les ha posat eixe departament.
I vosté sap, perquè hi han hagut, vosté m'ho ha reconegut perfectament i ha dit la data, denúncies d'un col·lectiu ciutadà que li ho ha posat en coneixement seu.
També ho ha posat en coneixement de l'ajuntament.
Perquè també ací l'ajuntament podia intervindre, i és clar i manifest que no ho està fent.
Vosté ho ha reconegut.
Per tant, més motius encara perquè intervinga vosté.

En definitiva, n'hi han sentències del Tribunal Superior de Justícia que no vaig a llegir-li perquè no sé quant de temps tinc i no sé si esgotaria aixina, en eixa lectura, el temps disponible, però li assegure que n'hi han sentències que ratifiquen este punt de vista de la seua intervenció.
I, a més, li he posat de manifest que s'està, entre altres irregularitats, no simplement és que s'han estat fent unes obres que generen pols i soroll, que afecten esta fauna, en un període de temps que vosté marcava, el seu departament marcava que no podien fer-se; que això s'ha posat en coneixement de les autoritats i malgrat saber-se han anat continuant tot el mes de febrer, el de març, el d'abril, i que jo sàpiga a hores d'ara també, i vosté té les facultats per a haver paralitzat.
.
.
I l'obligació d'haver-ho fet immediatament, des del moment en què coneixia que s'estaven produint este irregularitats.
Tampoc s'han posat les pantalles acústiques per a minimitzar almenys eixe impacte.
I, a més, li he de dir, li estic repetint, que s'està procedint a l'edificació de prop d'unes 250 vivendes quan aquesta no podria haver començat sense que haguera acabat la urbanització, la zona que encara està per acabar.

Per tant, ací n'hi han moltes infraccions.
I acabaré recordant-li en quin espai està ­li ho he dit abans­: just esta zona on estan produint-se les obres està instal·lada al costat mateix, al costat mateix de la marjal d'Almenara, a on evidentment els camions que estan passant i les obres que estan produint-se, que són de les que se diu en la declaració d'impacte ambiental que són les que generarien eixos impactes, estan produint-se al costat mateix, dins de l'àrea d'afecció del que és una de les zones que formen part del Catàleg valencià de zones humides.

Per tant, per tots estos conceptes, insistisc, tant per la via urbanística com per l'altra, per l'ambiental, vosté no simplement pot, sinó que ha d'actuar, està obligat a fer-lo; i el fet real, a hores d'ara, és que durant mesos, i vosté estava assabentat, no ho ha fet.
Per tant, vosté no està actuant malgrat l'imperatiu legal que l'obligaria a fer-lo.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Arnal, li torne a recalcar que en el present cas la competència per a l'adopció de mesures de protecció de la legalitat i sancionadores, si és hi haguera, correspon a l'ajuntament d'Almenara, governat casualment per el Pspv-Psoe.
Per això, si haguera lloc a la inactivitat per part d'este ajuntament en l'exercici de les seues legítimes conseqüències, serà recorreguda tal actuació davant els tribunals de justícia, no li càpia a vosté ningun dubte.
I en eixe sentit la conselleria va a vetllar perquè així siga, exigint que es complisquen totes i cada una de les premisses exigides per la Llei urbanística valenciana.
És més, senyor Arnal, mosatros ­jo li ho he dit abans, però li ho torne a repetir­ hem tramés ja l'escrit de denúncia a l'òrgan administratiu competent en matèria d'emissió de les declaracions d'impacte ambiental ­declaració d'impacte ambiental, senyor Arnal, que és d'octubre de 2002­, que si procedix per este òrgan l'adopció de les mesures que preveu la Llei d'impacte ambiental.

És a dir, nosaltres ja ens hem dirigit avançant-mos a una presumible inactivitat per part de l'ajuntament enviant, dirigint a l'òrgan corresponent perquè puga prendre les mesures cautelars abans que se procedisca de forma disciplinària en el supòsit que l'ajuntament no actue.

I dir-li, com li acabe d'assenyalar, que estem parlant d'un informe d'impacte ambiental de 2002, que estem parlant d'un escrit ­al qual vosté ha fet referència­ que va entrar en abril, el 6 d'abril a la conselleria; és a dir, que estem encara en uns terminis de temps, en els quals nosaltres estem convençuts que, si n'hi haguera alguna irregularitat o una inacció per part de l'ajuntament, actuaríem en conseqüència.

Moltes gràcies.

 

 

 

***Pregunta tramitada pel procediment especial d'urgència al conseller d'Empresa, Universitat i Ciència, senyor Justo Nieto Nieto, sobre com valora el conflicte obert a les cambres de comerç valencianes, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí i el diputat Joan Ribó i Canut, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 49.
371).***

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

A continuación pasamos a la siguiente pregunta, que la realiza doña Dolors Pérez, del Grupo Entesa, al conseller d'Empresa, Universidad y Ciencia.

Por favor, señora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, don Justo Nieto.

Fa unes setmanes ens desdejunàrem amb l'enfrontament que s'havia produït entre el senyor Virosque i vosté mateix, que jo considere que és una *chiquillada*, és cosa de xiquets; però la veritat és que davant el món empresarial em preocupa, i bastant.

Per això aquesta pregunta amb caràcter urgent, perquè vosté ens explique ¿com valora el senyor conseller el conflicte obert a les cambres de comerç valencianes?

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Pérez.

Honorable señor conseller, tiene usted la palabra.

 

**El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:**

Señor presidente.

Señora diputada, a veces la urgencia de la pregunta sacrifica la precisión o el rigor de la misma, porque lo que objetivamente hay, lo que objetivamente hay.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor conseller, yo entiendo su tendencia a hablar a la persona que le interroga, pero como el micrófono lo tiene delante, pues.
.
.

 

**El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:**

Gracias, señor presidente.

Señora diputada.

Digo que la urgencia de la pregunta muchas veces sacrifica la precisión de la misma, porque realmente de este tema que lo que hay es la opinión del señor Virosque; opinión que además es bueno que se produzca porque eso le da color a la democracia.
Y no se ha producido ningún tipo de validación o intervención de ningún otro órgano colegiado.
Es una opinión que, evidentemente, me han contado que discrepa.
Yo no he leído la declaración, yo he de ser selectivo con lo que leo.
Y es la opinión de una persona.

Bien, pues eso es bueno.
El otro día me hacía una pregunta un medio de comunicación y le decía que en las seis legislaturas que he llevado de rector ha habido mucha gente que ha opinado en contra, y no ha pasado nada, ha sido bueno, porque afortunadamente otras muchas más han opinado de otra manera.
Y eso es bueno.
Eso solamente señala la opinión de un ciudadano, del ciudadano Virosque, del presidente electo en la Cámara de Valencia y presidente en funciones del Consejo de Cámaras, que discrepa de lo que esta conselleria hace.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Señor Sanmartín, señor Sanmartín.
.
.
Yo le agradezco que baje el tono de la voz, si hace usted el favor.

Siga usted hablando, pero atice un poquito más.

Señora Pérez, por favor.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, a mi em sembla que el que s'ha produït no és una discrepància qualsevol, perquè açò és ploure sobre mullat.

Aviam, començaré fent un poquet d'història ràpidament, en pla telegràfic.
En el mes d'agost de 2004 vosté és nomenat conseller d'una macroconselleria.
Una macroconselleria que significava que anàvem a tindre problemes en un futur, problemes que el senyor Virosque, d'una forma o d'una altra, ha exposat últimament.

Aviam, vosté per a vestir a un sant n'ha desvestit a un altre.
I vaja per davant que tot el que dic no és, ni més ni menys, que el que nosaltres valorem al llarg de tota esta legislatura el que està passant en empresa, el que jo sempre he dit que és indústria.
El món empresarial és una altra cosa, i a més està ¡un poc fartet!
¡un poc fartet!

Senyor conseller, quan jo li dic que vosté per a vestir a un sant n'ha desvestit a un altre és perquè jo també discrepe, a pesar que té tot el meu suport perquè puga rectificar.
Però mire, de la forma que vosté està aplicant les polítiques industrials, la política empresarial, és, al meu parer, errònia.
La forma que vosté està duplicant tant la investigació com les ofertes és errònia.
Vosté ha de tindre una visió clara, per un costat, del que és la indústria i universitats que passen a formar part de cultura.
Ho haurà llegit en unes declaracions que vaig fer despús-ahir i que, me sembla, me dien que ahir havia aparegut en premsa.

El senyor Virosque és president d'este organisme.
Moltes vegades jo graciosament dic «de forma ancestral».
Jo no me'n recorde ni qui va ser abans d'ell.
Este és un home major, que té un reconeixement que tot el món considerem que és el que val.
Però també és veritat que probablement és massa major.
Si vosté no volia entrar en un enfrontament d'estes característiques amb este senyor, perquè això significa que el món empresarial és el que paga les conseqüències, a posteriori ­i si vol després, perquè no tindrem més temps d'explicar-mos, podem comentar-ho ahí, en els corredors­ vosté el que havia d'haver fet era no haver permés que novament fóra elegit president de la Cambra de Comerç de Valencià i, lògicament, president o macropresident de totes les cambres.
D'eixa forma tampoc havera sigut vocal de l'Impiva.
I vosté havia d'haver tingut la capacitat de pensar en una persona amb idees noves, una persona.
.
.
, que quan dic jove no me referisc solament d'edat, sinó de plantejament envers la indústria, en un nou mil·leni com el que acaben d'encetar, per a dur endavant quotes bastant més importants en este sector.

Però no.
A més que sembla ser que és *chiquillada* allò del menyspreu, que segurament, conseller, ho va fer per bé de dir «no em clave jo en la Cambra de Comerç, que ells elegisquen a qui vullguen».
Però després d'eixa *tontería* ve el *repataleo* d'una persona que diu «pues ahora me enfado».
I s'enfada perquè, clar, a mi em sembla que hi ha coses molt mal plantejades.

Mire, vosté fa un pla d'actuacions impossible d'aplicar, i el senyor Virosque ho sap.
I a vosté esta dona que li parla li ho diu en un debat, i vosté diu que no, que se va a aplicar això «¡hombre, por la gracia de Dios!
».
I és impossible d'aplicar.
Ordena canviar discursos.
I això és condemnable, senyor conseller, s'ho haurà de fer mirar; i algunes accions més que ara no tenen res a vore.

I, per un altre costat, el senyor Virosque dia de l'economia valenciana, ens parla que «estamos en los años de oro de la economía valenciana», quan tenim el sector tradicional valencià en crisi.
Vosté ho sap i impedix que això se diga per part del món empresarial.

Per tant, senyor conseller, jo li demane, a expenses del que vosté m'haja de contestar, que supose que, com sempre, serà de la màxima correcció que, en nom del sector empresarial valencià, tant de la gent que vosté coneix, com de la que jo conec, com d'aquells que no coneguem ningú i que sabem molt bé defensar-se i caminar, faça el favor de reprendre els papers, de cuidar el sector com cal, dotar-lo de les tecnologies necessàries i pensar que necessita una alternativa, idea, sobre què ha de fer vosté en el sector tradicional valencià que sí està en crisi.
.
.

**El senyor president:**

 

Señora Pérez.
.
.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

.
.
.
que la crisi no ha parat, que va a continuar, i mirar-se la problemàtica en el senyor Virosque.

Jo seré la primera persona que s'alegrarà moltíssim que eixa *tonteria* els passe.
Però, en un sistema com el nostre, em sembla que les *tonteries*.
.
.

 

**El senyor president:**

 

¡Señora Pérez!

 

**La senyora Pérez i Martí:**

.
.
.
s'orquestren en una cafeteria, i no conforme s'han orquestrat.
I si el senyor Virosque.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

.
.
.
no és agradable ni convenient, faça vosté el favor, canvien-lo.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Pérez.

Tiene la palabra el señor conseller.
*(Remors)*

Señores, *(el senyor president colpeja amb la maceta)* si siguen hablando así en el pleno, yo no consigo oír a quien habla.

 

**El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:**

Gracias, presidente.

Señoría, como aclaración.
Las vocalías del Impiva las nombra el conseller.
El conseller tiene tres vocalías que cede graciosamente a quien cree oportuno.
Históricamente pues ha cedido una de ellas al Consejo de Cámaras.
Por tanto, no es un puesto del Consejo de Cámaras, es un puesto, digamos, el Impiva que el conseller cede graciosamente, digamos, el conseller, que ya lo hizo, graciosamente al Impiva.

Mire, señora, señora *(el senyor president colpeja amb la maceta)*.
Brevemente, señora, brevemente.
Estamos dedicando la mejor sensibilidad y las mejores.
.
.

 

**El senyor president:**

 

*(El senyor president intervé sense micròfon i colpeja amb la maceta)* No oigo al conseller.

 

**El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:**

.
.
.
herramientas a que la empresa valenciana no sólo sea competitiva hoy, sino competitiva mañana

Hemos puesto en marcha un modelo, señora, un modelo que ha movilizado todos los instrumentos del conocimiento para la innovación.
Está descrito, está descrito en cualquier ámbito que trate del desarrollo regional, en cualquier seminario, congreso, simposio, etcétera, de desarrollo regional, que la innovación, que la innovación depende del conocimiento que se genera, de la ciencia, depende de la transmisión de conocimiento y depende de la generación de riqueza.

Esa macroconselleria que usted dice es sencillamente el instrumento por antonomasia del desarrollo regional.
No se concibe de otra manera en ninguna parte del mundo avanzado.
Y nosotros lo que hemos hecho ha sido.
.
.

¿Ya he acabado, señor.
.
.
?

 

**El senyor president:**

 

No, no.

 

**El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:**

Pues continúo.

 

**El senyor president:**

 

Es normal el desconcierto del señor conseller.
Es que a veces parece que el pleno esté suspendido *(el senyor president colpeja amb la maceta)*.
¡Por favor!

 

**El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:**

Por eso lo que he dicho, señora, ha sido en cada uno de los frentes donde el conocimiento se manifiesta poner los instrumentos específicos.
Y, por ejemplo, en el conocimiento competitivo, en la innovación competitiva, hemos desarrollado los planes de competitividad, hemos ampliado los institutos tecnológicos, en el terciario avanzado con un centro de gestión del conocimiento, con uno del ámbito del diseño, en el ámbito de la ciencia como motor hemos lanzado los parques científicos para.
.
.

 

**El senyor president:**

 

¡Señora Moreno!

 

**El senyor conseller d'Empresa, Universitat i Ciència:**

.
.
.
aproximar las universidades a las empresas.
Hemos creado programas, el ámbito Noemi, que es un ámbito de creación de empresas, etcétera, etcétera.

Y en el ámbito de la globalidad, es decir, el ámbito de la generación de oportunidades por el hecho de usar las posibilidades de la comunidad, hemos creado, como usted sabe, porque ha sido público la firma que se hizo con los sectores productivos, lo que se llama la Red de centros, y creo Centro de reflexión estratégica de oportunidades de la innovación, cuyo concurso de expertos especialistas para dinamizar y buscar oportunidades ya salió hace unas semanas.

Como salió hace unas semanas, y está ya cerrado el concurso, de las plazas para el ámbito Noemi que vamos a dedicar a universidades.
Todo, señora, todo lo que huele a movilizar instrumentos para que las empresas puedan explorar cualquier oportunidad, sea en lo concreto, sea en lo ideológico, sea aquí o sea en cualquier parte del mundo, está en marcha.
Y cuando lo explicas, y además lo están haciendo de acuerdo con los empresarios, ¡faltaría más!
, de acuerdo con los empresarios, y cuando lo explicas porque afortunadamente damos mucha información y charlas sobre esto, cuando lo explicas la gente realmente reconoce que en la Comunidad Valenciana se está haciendo en este terreno una labor muy importante, y estamos orgullosos de ella.

Ya me gustaría que hubieran ideas mejores, o, incluso, si en algo pudiera ser mejorado, corregido, pues, para poder incorporarlo, porque nosotros, entre otras cosas, no somos dogmáticos en este sentido, lo que queremos es sencillamente introducir las mejores herramientas a las empresas y a todo lo que tiene que ver con la socioeconomía y el éxito de ésta.

Muchas gracias.

 

***Preguntes números 192/05, 193/05, 194/05, 195/05, 196/05 i 197/05 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre la qualificació de les llacunes de Rabassa i la construcció de noves VPO a Alacant, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE números 31.
816, 31.
817, 31.
818, 31.
819 i 31.
820).***

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Vamos a entrar en el punto número 7 del orden del pleno, que son las preguntas de tipo ordinario.
Y, en primer lugar, don Joan Antoni Oltra, del grupo l'Entesa, va a exponer las preguntas 192, 193, 194, 195, 196 y 197, al conseller de Territori i Habitatge.

Por favor, señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, estes preguntes es van presentar en juny de l'any 2005, fa pràcticament un any d'això, encara que continuen tenint la plena vigència.
Es referixen totes elles al denominat pla Rabasa, un pla polèmic des del seu inici, un pla que podríem dir sense exageració que és un dels grans *pelotazos* urbanístics al sud de la nostra comunitat, que ja té mèrit que siga dels més grans tenint en compte la gran quantitat que hi ha, un projecte que també ha servit per a posar de manifest les posicions i els enfrontaments dins dels mateixos grups municipals a l'ajuntament d'Alacant, la divisió del PP ha sigut evident, encara que segurament tapant-se el nas, doncs, al final, ha hagut unanimitat a l'hora del vot, però hi ha un sector important de l'ajuntament, de regidors del PP en eixe ajuntament que públicament han manifestat posicions contràries a este procediment.
I què cal dir del Grup Socialista que votà a favor, quasi amb més entusiasme que el propi alcalde, i que després ha hagut de recular, li ha costat, però ha hagut de recular per instruccions de València.

Però, és que no solament és en estos dos casos.
Vosté recordarà que aquest projecte suposa la modificació en 4.
200.
000 metres quadrats de sòl del terme municipal d'Alacant, on es preveu la construcció de 15.
278 vivendes, de les quals un poc més de la meitat, 8.
000 aproximadament, es preveu que siguen de VPO, és una decisió a posteriori, on està prevista una ubicació mínima d'unes 50.
000 persones en este sector i que tots coneixem que és un projecte que no està contemplat en l'actual Pla general d'Alacant, no estava contemplat en la revisió del Pla general d'Alacant que estava fent-se per part del redactor, el senyor Cantallops, que curiosament, recentment, ha estat despedit per part de l'alcalde, segurament perquè els models que defenen eren contraris.

Aquest és un projecte que té també la posició contrària per part del Col·legi d'Arquitectes, de la Sindicatura de Greuges, que a la seua conselleria s'ha dirigit en més d'una ocasió en petició d'informació, queixes ciutadanes, etcètera, etcètera, hi ha tot un col·lectiu, una plataforma ciutadana en contra, etcètera, etcètera.
Afecta, entre altres qüestions, a uns espais dignes de protegir, com són les llacunes de Rabasa.
En estos moments es troba en una situació pendent de l'aprovació provisional per part de l'ajuntament, davant de tota una sèrie d'al·legacions que en un nou període d'exposició pública es van presentar, i no sabem per quina raó està dilatant-se en el temps aquesta aprovació.
Pareix que hi ha algunes posicions dins del propi ajuntament, tècnics, secretari de l'ajuntament, gerents, etcètera, etcètera, que tampoc acaba de vore's clar aquest embolic.

Davant de tot això, doncs, no faria falta recordar que un projecte com el que vosté ­diguem­ va arreplegar, que era el Patemae, lògicament no inclou cap mesura en la línia del que el projecte pla Rabasa planteja quant a edificació, o siga que afecta, ataca directament les seues determinacions com a tal Patemae, els problemes d'insostenibilitat que es creen, l'abastament d'aigua, el trànsit, equipaments, etcètera, etcètera.

Davant de tot això, nosaltres sí que tenim interés que ens conteste determinades qüestions.
Per exemple, si considera adequat vosté, com a conseller d'ordenació del territori, que es tramite un programa de l'entitat d'aquest fora de la revisió del Pla general d'ordenació urbana d'Alacant; si considera que es compatible aquest projecte amb les determinacions del Patemae i la Llei valenciana d'espais naturals, tenint en compte eixa afecció a les llacunes de Rabasa que abans plantejaven i que vosté sap que ara es plantegen com a parc urbà; si la conselleria va a obligar a l'ajuntament d'Alacant que la zona humida de les llacunes de Rabasa es qualifique com a sòl no urbanitzable d'especial protecció, o siga, que estes llacunes, que han aguantat de tot, doncs, van a estar o no incloses en el catàleg de zones humides de la Comunitat Valenciana; si considera que un creixement tant enorme en una zona tan concreta d'Alacant va a poder ser sostenible quant a les previsions, energia, dotacions, etcètera, etcètera.

I, després, l'altra pregunta que estava solta, no sé per què.
.
.
nosaltres la presentàrem en conjunt, si considera adequat que.
.
.
jo entenc que al promotor li interessara adornar la qüestió amb les 8.
000 vivendes de protecció oficial, estes vivendes són moltes més de les que s'han edificat a Alacant en els últims ­no sé­ 20, 30, 40 anys, probablement, si considera adequat que una quantitat tan important de vivenda d'aquest tipus es concentre en un mateix lloc, si això és millor que repartir eixe tipus de vivenda per tot el municipi o crear una espècie, entre cometes, de guetos, en una part molt concreta de la ciutat d'Alacant.
O siga, això pot obeir als desitjos del promotor, el que no sé si des d'una proposta racional de creixement.
Per part de l'ajuntament d'Alacant pareix que no li importa.
El que no sé és si a la conselleria li importa.

Este tipus de qüestions ens agradaria que les contestara.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Señor conseller, tiene usted la palabra.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor diputat, m'agradaria començar la seua exposició informant-li de quin és l'estat actual, la naturalesa i la configuració de les llacunes de Rabasa en atenció al contingut de les seues preguntes efectuades, especialment perquè crec que convé que concretem algunes de les particularitats de les llacunes a les que vosté fa referència en la seua pregunta.

El complex de Rabasa està format per tres llacunes d'aigua permanent, de certa profunditat, l'origen de les quals és artificial, concretament a causa de les extraccions d'argila emprades per la fabricació d'elements ceràmics.
L'aflorament posterior de les aigües salobres de l'aqüífer en les excavacions, així com les pluges i escorrenties són les responsables de la seua inundació.

Paisatgísticament parlant li comunique a la seua senyoria que la zona està prou desolada pel seu origen i per l'antropització patida amb molta escassa vegetació, de fet, part d'esta són restes d'antigues explotacions agropecuàries.
No obstant això, compta amb alguns valors naturals d'interés, principalment la fauna i, en especial, les aus.

Per tot això, estes llacunes no compten actualment amb cap figura de protecció en l'àmbit de la Llei d'espais naturals protegits de la Comunitat Valenciana, no estan incloses en la denominació de zones d'especial protecció per a les aus en l'àmbit de la directiva europea ni tampoc estan incloses en la relació de llocs d'interés comunitari en l'àmbit de la directiva d'hàbitats.

Amb més motiu, li informe, senyoria, que tampoc formen part del catàleg de zones humides de la Comunitat Valenciana, *(el senyor president colpeja amb la maceta)* atés que este document, que no és un instrument d'ordenació, sinó bàsicament un registre administratiu, estructura.
.
.

**El senyor president:**

 

Por favor, este presidente tiene interés singular y quiere oírlo, si me lo permiten ustedes.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

.
.
.
sinó que s'estructura la inclusió d'este en un aiguamoll, segons els criteris que s'establixen.

Per tant, el fet que les llacunes de Rabasa no estiguen incloses en el catàleg és a causa, fonamentalment, que en el moment de la seua anàlisi no va aconseguir els nivells suficients de criteris establerts per a estar incloses.
Este fet no ha variat des que el catàleg va ser aprovat l'any 2002.

No obstant això, senyoria, li recorde que no cal que un aiguamoll estiga catalogat perquè tinga un grau suficient de protecció, ja que el mateix article 15 de la Llei d'espais naturals protegits de la Comunitat Valenciana ja establix una protecció general per a estos ambients palustres, així com l'abundant jurisprudència dels últims anys referida a la protecció d'aiguamolls.

En este sentit, el mateix article 15, en l'apartat 2 és contundent en la protecció dispensada en afirmar que les zones humides han de ser preservades d'activitats susceptibles de provocar la seua recessió i degradació al fi de les quals els terrenys inclosos en estes seran classificats, en tot cas, com a sòl no urbanitzable subjecte a especial protecció.
I es manté la classificació de sòl encara en el supòsit de dessecació per qualsevol causa de la zona humida o part d'esta.

Dit això, i davant dels interrogants formulats per la seua banda quant als dubtes suscitats al voltant de la possible qualificació de sòl, li comunique a la seua senyoria que la inicial qualificació del sòl l'establixen els plans generals, és a dir, es proposa en primera instància pels ajuntaments i ha de ser la qualificació motivada i complir les disposicions legals que existixen respecte d'això.
Al seu torn, la Generalitat podrà formular les objeccions a l'aprovació definitiva dels plans municipals en compliment de determinades comeses, entre les quals es troba la necessitat de garantir la classificació com a sòl no urbanitzable dels terrenys que estimen mereixedores d'esta.

En conseqüència, ha de ser en el procés d'aprovació definitiva del Pla general d'Alacant quan es plantege esta qüestió.
Si és més enllà de la classificació de sòl que s'atorga a les llacunes, el més important és que es protegisquen i es posen en valor, és a dir, es garantisca el seu gaudir públic de forma compatible amb el manteniment dels valors que les poden fer mereixedores d'una determinada protecció.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, pareix correcta gran part de la intervenció del senyor Blasco, i que no cree precedent.
El que passa és que al final hi ha una incoherència, perquè, clar, després d'haver justificat el que és injustificable, que era la no inclusió de les llacunes en el moment de l'aprovació del catàleg, doncs, acaba dient que la legislació i la pròpia jurisprudència està farta de dictar sentències en el sentit que vosté, efectivament, acaba de dir.
O siga, siguen artificials o siguen naturals, aquestos espais mereixen eixa protecció.

No me val la raó o l'excusa que diu que siga l'ajuntament.
És un dret que tenen els ajuntaments, efectivament.
Però, vosté també sap, i ho ha practicat, que inclús, amb independència del que diga un ajuntament, un espai si mereix la qualificació o la protecció específica es fa des de conselleria, inclús en opinió en moltes ocasions en contra dels ajuntaments.

Per tant, l'oportunitat de protegir efectivament les llacunes l'ha tinguda vosté i la continua tenint sense haver d'esperar a l'aprovació definitiva d'eixe pla general.

Per tant, jo li recomane que quan ans, quan ans siga coherent en el discurs final, en la part final, almenys, de la seua intervenció i comence els tràmits per a la declaració expressa d'espai protegit dins del catàleg de zones humides.

Però, amb independència d'això, de tota la resta de qüestions que afecten al projecte Rabasa no m'ha contestat res, no sé si és perquè ara espera a la segona part de la seua intervenció per a contestar allò habitual, això que la conselleria no té coneixement oficial del projecte perquè oficialment no ha entrat en la conselleria i, per tant, estem a l'espera del que diga.
Això seria reconéixer que vosté és l'únic valencià que no sap de què va el projecte Rabasa.
Jo crec que això no és correcte i vosté sap, segurament dels que més, de què va aquesta aventura urbanística.

Jo crec que hauria de posicionar-se.
Nosaltres el que li estem dient és quina és l'opinió de la conselleria.
Jo crec que vosté es veu afectat per tota una sèrie de raons que el projecte Rabasa xoca frontalment amb les declaracions, declaracions, inclús, m'atreviria a dir amb les determinacions que per escrit des de la seua conselleria s'han dit.
Per exemple, en el tema de la VPO, si veu correcte o no que es concentre d'eixa manera en un únic espai.
Si el tema del Patemae, eixe Patemae que definia.
.
.
vosté recordarà 440.
000 metres quadrats del projecte Rabasa, el Patemae que vosté va elaborar els qualifica com a sòl no urbanitzable d'especial protecció, amb la categoria d'espai natural del sistema verd metropolità.
Això ho va escriure vosté en eixe Patemae.

Qui va a guanyar ara, el que diu ací o el que han aprovat els seus companys a l'ajuntament d'Alacant?
O siga, interessa saber quina és l'opinió perquè, probablement, jo m'imagine que igual estan esperant als mesos d'estiu per a l'aprovació ja provisional per part de l'ajuntament.
No sé ja a partir d'ahí la comissió territorial quan aprovarà o no aprovarà el projecte.
Nosaltres segurament tardarem en enterar-nos d'este tipus de qüestions.

I nosaltres sí que tenim interés en vore qui va a guanyar aquesta partida.
Perquè el que hi ha en joc en l'Ajuntament d'Alacant és un tema molt important, és determinar si el creixement urbanístic de la segona ciutat del País Valencià la determina la ciutat, via pla general o la determinen els promotors.
Fins ara pareix que són els promotors els qui estan guanyant la partida.
Hi ha declaracions d'alts responsables ­ja no vaig a nomenar a algú que tenim, inclús en esta cambra, el senyor Ripoll per exemple­ que plantegen que això hauria d'haver-se fet dins el pla general.
No s'ha fet així.

Vosté va a legitimar aquesta operació encoberta de transformació, de reclassificació de sòl a la carta?
Perquè, en definitiva, és això del que estem parlant: un projecte molt gran, molt important, que algú amb col·laboració amb altres, alguns es van traure de la mànega, que l'ajuntament l'ha donat el vist-i-plau, que té una oposició molt important, ja no dic l'oposició clàssica, ecologista d'alguns col·lectius i tal, té oposició de molta gent.
Perquè d'alguna manera el projecte Rabassa jo crec que marca pauta; és un projecte molt gros en una ciutat molt important i jo crec que d'alguna manera pot crear precedents.

Jo crec que des de cap punt de vista es pot justificar la raonabilidad, la sostenibilitat, d'un projecte de més de quatre milions de metres quadrats reclassificats a la carta, de 15.
000 vivendes, d'eixa concentració tan forta de VPO en el mateix sector sense cap estudi, perquè ahí estan els informes, les declaracions de professionals, d'urbanistes, etcètera, etcètera, queixant-se del model i queixant-se de l'impacte futur que això va a tindre en una ciutat com la d'Alacant on, per altra banda, tot el món reconeix una quantitat al voltant de 30.
000 vivendes buides, sense utilitzar i, en canvi, es plantegen creixements tan desorbitats.

Ens pareix una cosa que encara estem a temps, dins d'eixes funcions de coordinació, d'ordenació territorial que vosté té en eixa conselleria, per no parlar d'altres.
.
.
Perquè, clar, vosté podrà argumentar que és que no ha arribat.
Tampoc en Porxinos havia arribat cap document i fixe's vosté que inclús va aparéixer per ahí quasi d'intermediari o d'home de peu, per dir alguna cosa, d'alguna manera un poc estranya.

Jo li demane un comportament paregut, d'interés paregut al que ha hagut en Porxinos en aquest cas, haja entrat o no haja entrat, que jo crec que haurà entrat oficialment, però en tot cas està a punt d'entrar documentació en la conselleria.
Vore què passa abans que es prenguen mesures que a la millor ja són més difícils de rectificar.

Vosté en condicions ara mateixa de dir exactament, des d'eixa perspectiva de conselleria d'ordenació territorial, si dóna el vist-i-plau, si dóna la benedicció a aquest projecte que nosaltres considerem agressiu i que sols respon a interessos urbanístics.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Oltra, me parece muy bien que pida usted bendiciones, pero lleva bastante más del tiempo debido.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Demane disculpes.
Gràcies.

 

**El senyor president:**

Señor conseller, tiene usted la palabra.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Oltra, li recorde que el Pla d'acció territorial de l'entorn metropolità d'Alacant i d'Elx considera que la inclusió de les llacunes de Rabassa en el sistema verd metropolità no obeïx tant a l'existència d'un valor natural rellevant, ja que de fet no es tracta d'una zona humida catalogada, sinó a l'oportunitat que oferixen estes llacunes per a crear un gran parc metropolità en un àmbit que té una clara vocació urbana per a agregar la futura expansió de la ciutat d'Alacant.
El mateix Patemae associa als espais naturals del sistema verd metropolità la classificació de sòl no urbanitzable d'especial protecció.

Per tot això, la classificació del sòl, que finalment s'establix en el pla general, ha de perseguir l'objectiu de garantir la conservació de les llacunes.
No obstant l'anterior, li torne a recordar a la seua senyoria que l'article 15 de la Llei d'espais naturals protegits assenyala que les zones humides han de ser preservades d'activitats susceptibles de provocar la seua recessió i degradació, a fi de les quals els terrenys inclosos en estes seran classificats, en tot cas, com a sòl no urbanitzable subjecte a especial protecció.
Però en eixe mateix article s'estableix que el govern valencià aprovarà un catàleg de zones humides, de fet ja es va aprovar en 2002, en el qual s'incloga la delimitació de les dites zones i, com s'ha indicat anteriorment, les llacunes de Rabassa no formen part del catàleg aprovat.

En conseqüència serà en el procés d'aprovació definitiva del Pla general d'Alacant, que encara no s'ha plantejat i que segons el plantejament de la seua pregunta de fa quasi un any anava a sotmetre's en escassos mesos a informació pública, quan es delimite la classificació del sòl, sempre de conformitat amb les disposicions legals exigibles respecte d'això.
I ha de garantir el gaudir públic de les llacunes de forma compatible amb el manteniment dels valors que les poden fer mereixedores d'una determinada protecció.
I no dubte la seua senyoria que s'escometran totes i cadascuna de les mesures proteccionistes i de conservació legalment exigibles, ja que tot procés de desplegament, inexorablement, ha d'estar lligat a una fèrria protecció de l'entorn en què s'ubica.

Per acabar, senyor Oltra, dir-li que, des del punt de vista del que ha de ser l'ordenació i la gestió urbanística d'eixa zona, no li càpiga a vosté cap dubte que continuarem treballant perquè siga un urbanisme social i sostenible, perquè es correspongan amb els criteris de major racionalitat i perquè no tinga cap intervenció que puga vulnerar o que d'alguna forma puga dificultar els interessos públics, que és el criteri que sempre perseguim en la conselleria.

A partir d'esta definició totes les demés consideracions que vosté ha fet les trobe absolutament impròpies, algunes de les referències a Porxinos i algunes altres fent referència respecte del que diuen algunes sentències.
Més li valdria a vosté que en estos moments considerara que portem trenta sentències del Tribunal Superior de Justícia avalant la política proteccionista i mediambiental de la conselleria en temes de zones humides a alguns dels recursos plantejats per ajuntaments on vostés governen en companyia d'altres formacions polítiques.

 

 

***Preguntes números 201/05, 202/05, 203/05, 204/05, 205/05, 206/05, 207/05, 208/05, 209/05, 210/05 i 211/05 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre suposades irregularitats en tancaments cinegètics a Venta del Moro, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE números 32.
035, 32.
036, 32.
037, 32.
038, 32.
039, 32.
040, 32.
041, 32.
042, 32.
043, 32.
044 i 32.
045).***

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

A continuación entramos dentro del segundo bloque de preguntas, que corresponden a las preguntas realizadas por don Carles Arnal i Ibáñez, del Grupo Entesa, que van de la 201 a la 211 inclusives.

Por favor, señor Arnal, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Estes preguntes van ser formulades fa quasi un any i fan referència a fets que remunten a anys anteriors.
Fets que venien produint-se durant mesos i anys i que, malgrat el seu caràcter irregular i les aparents infraccions de les lleis vigents, no havien estat corregides ni sancionades, almenys en la data que foren efectuades les preguntes que, torne a dir, és molt de temps després que estigueren produint-se.
Fets que van originar denúncies de particulars i notícies de premsa davant constatar l'inactivitat, novament, una altra volta, la inactivitat per part de la seua conselleria.
Els fets estan referits a tancaments cinegètics irregulars ubicats en un paratge d'alt valor ecològic.

En altres casos similars ací presentats, també referits a tancaments cinegètic il·legals o irregulars, la resposta de l'administració també s'ha caracteritzat sempre per l'enorme retard en les actuacions sancionadores i correctives.
Li recorde que estem parlant de tancaments ubicats en paratges que són hàbitat natural de la cabra montesa o en paratges on edifiquen aus protegides, diferents tipus d'àguiles.
I estem parlant de tancaments que no complixen les condicions de permeabilitat per a la fauna no cinegètica.
I estic parlant de tancats que tanquen camins i ocupen vies ramaderes de domini públic.

Donat que alguns dels tancaments irregulars van començar ja l'any 2003, no s'entén per què la conselleria durant tant de temps no haja intervingut per identificar les irregularitats i els responsables i que no s'hagen iniciat, i fins i tot conclòs, els expedients i que ja haurien d'haver estat sancionats els responsables i, sobretot, s'haurien d'haver corregit totes les irregularitats.
Li torne a dir, a data de formulades estes preguntes no havia ocorregut res d'això, malgrat ser irregularitats continuades des de feia temps.
Precisament això és el que demane, que done ací una complida relació de les actuacions que ha efectuat el seu departament, tendents a sancionar i corregir les irregularitats.

I, a més, vull destacar que algunes de les preguntes també fan referència a altres fets relacionats amb els mateixos tancaments irregulars.
No simplement eren irregulars els tancaments sinó que obtenien permisos, per part de l'administració, per a disposar d'aigua o per agarrar aigua del riu i tindre tendits elèctrics i que han arribat a modificar-se el traçat de vies o que pretenen modificar-se el traçat de vies ramaderes.
Ens hem enterat, a més, que estes finques han estat rebent subvencions oficials i ajuts econòmics de l'administració, malgrat tindre totes estes irregularitats.

No entenem, i per això ho preguntem, que uns particulars que mantenen explotacions de caça en condicions irregulars arriben a obtindre ajuts de l'administració o que aquesta arribara a donar el vist-i-plau a modificacions en el traçat de vies ramaderes que es concedirien sense més justificació que ajustar-se a les pretensions dels propietaris d'eixos tancaments.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Arnal, jo açò que esta pregunta fóra formulada fa un més d'un any i ara la contestem, com vosté comprendrà estan vostés començant sempre estes preguntes amb la mateixa història.
I ahí nosaltres no tenim res a vore.
Ja ens dol haver de contestar al cap d'un any ací, quan haguérem a la millor pogut solucionar açò amb un simple contacte personal i evitar-nos el temps este que li estem dedicant a una cosa que de fa un any a ací ho haguérem pogut parlar bilateralment i a la millor estiguera resolt.
Però preste'm atenció, senyor diputat, perquè crec que algunes de les coses que li vaig a dir li poden aclarir o concretar o jo crec que donar satisfacció en algunes de les preguntes que vosté ha plantejat.

I li comence dient que la necessitat de protecció de la fauna silvestre requerix assegurar els desplaçaments naturals dels animals perquè puguen colonitzar nous territoris i puga produir-se intercanvi d'exemplars entre espais veïns en benefici d'una major biodiversitat.
En este sentit, els terrenys tancats poden tindre una important funció en matèria de conservació de la fauna, això en referència a la seua utilització com a tancaments d'aclimatació d'espècies de fauna destinats al posterior alliberament d'exemplars en el medi circumdant o com a barreres davant de la propagació de malalties en la fauna terrestre, com així ho assenyala el mateix decret de l'any 2005, pel qual s'establixen les condicions de les tanques en el medi natural i dels tancaments cinegètics.

En contestació a les preguntes plantejades sobre el terme municipal de Venta del Moro, li informe que la modificació del traçat del camí ramader Assegador Reial de la Manxa compta amb informe favorable, atés que els terrenys que s'han de permutar resulten *(inintel·ligible)* i s'assegura amb la modificació la integració del viari forestal, que ja forma part de la via excepte en eixe tram, per al correcte ús complementari i compatible d'este, de conformitat amb el que disposa la Llei de 1995 de camins ramaders.
A més, durant el període d'exposició pública de l'expedient, senyor Arnal, no s'ha produït cap al·legació.
I les consultes efectuades a la corporació local, a la cambra agrària, a les organitzacions professionals i als col·lectius, el fi de les quals siga la defensa del medi ambient, no han plantejat inconvenient a la proposta.

Pel que fa a les qüestions plantejades entorn de la finca denomina el Purgatori, li comunique a la seua senyora que constituïx el tancament de caça V-10.
246 i compta amb resolució de 23 d'octubre de 2003, aprovatòria de tancament cinegètic, que es condiciona a la realització de la tanca per a respectar un possible corredor per a les cabres salvatges de les caigudes immediates al riu Cabriol, com a corredor de desplaçament de l'espècie, així com del possible ús dels barrancs que aboquen les aigües a este riu.
Així mateix li informe que el tancament cinegètic va ser autoritzat a l'empresa Actividades Rurales, S.
L, per mitjà de l'esmentada resolució i per això la seua construcció ha estat emparada legalment.

Quan a la possible afecció a camins i vies, la mateixa resolució establia que quedarà expedit l'Assegador Reial de la Manxa o Sant Joan, de 75,22 metres d'amplària, i es deixarà sense tancar la porció de la finca al sud de l'esmentat camí ramader unes 45 hectàrees.

Quan a la possible afecció de l'activitat cinegètica sobre l'àguila de panxa blanca o altres espècies amenaçades presents en la zona, ha de saber la seua senyoria que en l'actualitat tant l'àguila de panxa blanca com la resta d'aus pròpies d'àrees de muntanya de la Comunitat Valenciana es localitzen quasi sempre dins de vedats privats de caça, que de fet ocupen la major part del territori de la nostra comunitat.
Igualment, en l'actualitat no es té cap constància de possibles afeccions a la nidificació d'aus en la zona, ni de la concessió d'abastaments d'aigua del riu Cabriol i la seua possible afecció a la llúdriga.

Pel que fa als tancaments corresponents a la vall de la Fontseca i a la finca de el Tochar, li informe a la seua se-nyoria que el de la Vall de la Fontseca és un tancament de protecció de cultius, vinya, i en la data de la seua construcció no requeria autorització de la conselleria.
Quan al tancament de la finca de el Tochar és un tancament cinegètic que compta amb autorització des de l'any 1989.

Finalment, pel que fa al tancament cinegètic de la finca el Retorno II, vedat privat de caça major, V-10.
015, li informe a la seua senyoria que es va autoritzar segons la resolució del director general de política forestal i pesquera de data 3 de setembre de 1981.
Amb data 17 de març de 2004 va ser denunciada l'eliminació de la vegetació de ribera d'una superfície de 5.
000 metres quadrats i es va sancionar el 28 de setembre de 2004, per mitjà del corresponent expedient sancionador, amb una sanció de 3.
000 euros i l'obligació de restaurar el terreny.

Quan a les subvencions rebudes a l'any 2004 li van concedir una subvenció de 7.
500 euros per la millora d'una pista forestal de 2,5 quilòmetres per no coincidir el traçat amb la zona de referència, atés que, de conformitat amb l'ordre de subvencions vigent en l'esmenat període, entre el requisits exigits no s'incloïa el fet de no tindre obert cap expedient sancionador i no obtingué cap subvenció a l'any 2005.

Dir-li, senyoria, que l'activitat cinegètica és una òptima ferramenta de conservació del medi natural, implicant en esta tasca no solament les distintes administracions sinó també els col·lectius que habiten el territori sense la col·laboració i el consens del quals seria impossible aconseguir els objectius de la Llei de desembre de 2004, de caça de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Si he fet referència al retard a contestar la pregunta no és perquè li done a vosté la culpa sinó per a situar en el temps les coses.
Quant que vosté, d'haver-ho sabut abans haguera pogut solucionar-ho amb un simple contacte, etcètera, li he de dir que la seua conselleria va rebre ja fa molt de temps les denúncies i cartes d'estos col·lectius ciutadans.
Per tant, vosté ha tingut eixa oportunitat i no l'ha emprada.
No he de ser jo necessàriament qui vaja a adreçar-me a vosté, que ja ho faig també i no tinc ninguna molèstia.
Però no pose això com a excusa perquè li torne a dir, en el seu moment, fa ja més d'un any, en fa quasi dos, si no recorde malament, se van enviar cartes i denúncies de la seua conselleria i vosté les deu conéixer i, a més, van eixir en molts mitjans de comunicació, van estar publicades i les notícies estan ahí i l'hemeroteca per a comprovar-ho.
Per tant, no pose vosté com a excusa per a no actuar el que acaba de dir perquè no és cert.

Després, vosté m'ha parlat dels avantatges i els beneficis dels tancaments cinegètics.
Només hauria de dir que eixos possibles avantatges o eixes possibles situacions beneficioses ho seran sempre que se complisquen bé tots els requeriments necessaris, per exemple, per a permetre la permeabilitat del pas de la fauna no cinegètica.
I, precisament l'incompliment d'açò és el que li estic posant de relleu.
Això és el que han denunciat estos col·lectius ciutadans de Venta del Moro, que coneixen bé el territori i que donen complit compte d'estes irregularitats.
I que jo sàpiga, vosté ni ho ha reconegut ni ho ha sancionat, perquè l'única sanció que m'ha reconegut és la referida a un cas concret, especialment greu, per descomptat, d'eliminació de la vegetació de ribera, però no totes les altres infraccions referides als tancaments, incloent el tancament de camins públics, perquè ­insistisc­ açò és aixina i consta que encara estan fets estos tancaments de camins públics.

I he de dir-li també, respecte al que vosté me parla que no s'han fet al·legacions al traçat, al canvi de traçat de la via pecuària, dir-li que tinc còpia de les al·legacions que se van presentar per part d'estos col·lectius ciutadans, i que me sorprén moltíssim i me sorprén molt, per descomptat, que vosté ara diga que no s'han rebut eixes al·legacions perquè jo tinc còpia d'un document en el qual s'expliquen.

Dir-li que estes actuacions, totes elles, han estat efectuades en un paratge natural valuós, que és zona LIC, que és zona Zepa i que ara ha estat declarat Parc Natural de les Gorges del Cabriol.
Aleshores, entenem que el que n'hi hagen estes irregularitats precisament en estos paratges valuosos, és especialment greu, i vosté ha reconegut també la riquesa de la fauna que n'hi ha allí.

Ja sé, senyor conseller, que vosté es molesta molt quan li ho diuen, però és que la realitat és que el seu departament no actua amb diligència per a sancionar les infraccions ambientals.
Actua tard, molt tard, i moltes voltes l'actuació no arriba més que després de les reiterades denúncies ciutadanes o d'iniciatives polítiques que es porten a estes Corts.
I, finalment, si arriben les sancions, si és que arriben, perquè a voltes no arriben, moltes voltes no arriben, estes són mínimes i no són, de cap manera, dissuasòries.
Li recorde que les altres denúncies que vam presentar ací sobre tancaments cinegètics al nord de Castelló, al final, després de reiterar una i altra volta les denúncies i, finalment, espere que com a conseqüència també del debat parlamentari, al final se van dictar unes sancions que eren ridícules i que, per descomptat, de cap manera compensaven els danys que produïen i que, en tot cas, no són dissuasòries.

Aleshores, en fi, cada setmana que tenim ací torn de preguntes de control a l'actuació de la seua conselleria, li aporte dos o tres casos concrets de vulneracions, moltes voltes impunes, de.
.
.
*((inintel·ligible)* ambiental.
I en el millor dels casos, si se sancionen, poc i molt tard.
I açò pense que no és acceptable.

Senyor conseller, una de dos: o vosté no disposa de suficients mitjans humans i materials per a fer complir la legalitat, o vosté no té la suficient voluntat política per a fer-la complir.
Si el que passa és el primer, que no té prou mitjans, vosté seria el primer a reconéixer açò, hauria de ser el primer a demanar més recursos i ampliar les dotacions pressupostàries en la vigilància ambiental.
El que no se pot dir és que tot està controlat i tot es fa bé perquè això és fals.
I vosté, en dotzenes de casos, està reconeixent implícitament o no que realment no arriba eixa vigilància.
Per exemple, en el cas anterior que li he mostrat, vosté torna a dir que s'entera de les coses perquè arriben denúncies.
Però, és que no n'hi ha una vigilància d'ofici per part de la seua administració per a assegurar-se que les condicions que marca el seu departament se complisquen?
Això jo crec que és el que passa.

I si no és això, la segona hipòtesi és que si segons vosté els recursos són suficients, aleshores, el que passa és que no n'hi ha suficient voluntat política per fer complir amb rigor la legalitat.
Si és això, encara seria pitjor, clar!
Però no n'hi han més alternatives: o una cosa o l'altra, o les dos, que a la millor són les dos.

Quant a l'ocupació de vies ramaderes, jo entenc que l'única justificació que hi ha hagut en este cas ha segut cedir als desitjos d'este propietari.
No s'entén que n'hi haja ningun interés públic rellevant darrere d'este canvi.
I esta sèrie de modificacions de les vies pecuàries o de tancament de camins, que en el tancament de camins açò és exhaustiu, en estos casos que estem veient.
El que fan al final és interferir o impossibilitar el gaudi públic dels valors naturals.

He de dir-li que una de les finalitats de la protecció a la natura és fer complir especialment la seua conservació, però també permetre eixe gaudi ordenat i sostenible per part dels ciutadans.
En este cas concret, degut a este tancament d'enormes superfícies del territori d'este municipi, he de dir-li que un d'estos tancaments ocupa una quarta part del territori municipal i els altres són també tancaments molt grans que arriben fins a la mateixa vora del Cabriol i que tanquen tots els camins d'accés, que el que fan és dificultar enormement que els ciutadans puguen tindre eixe gaudi ordenat i sostenible i regulat, com és lògic, del que és un bé públic, del que són uns recursos naturals i que vosté diu que els tancaments poden contribuir a defensar-los.
­Insistisc­: només quan complixen estrictament totes les condicions, entre elles eixes de no interferir en la fauna natural i no tancar el camí de pas.
­Insistisc­: les denúncies presentades diuen que no se complix eixa permeabilitat per a la fauna silvestre i, per tant, està danyant-se un valor de gran importància dintre d'un paratge natural, a la seua volta protegit per tota una sèrie, per tot un conjunt.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
de figures legals de diferents nivells ­i, acabe­.
Aleshores, recorda-li que no és un cas aïllat, que n'hi han tancaments d'estos en eixes mateixes condicions.
Per exemple, en Aiora, on van portar una sèrie de mobilitzacions ciutadanes.
I en el nord de Castelló li vam detectar un conjunt d'irregularitats que va tardar vosté moltíssim a intervindre i quan va intervindre, amb sancions mínimes.

Espere que en este cas reaccione i tinga una resposta més contundent i més exemplificadora.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Arnal, mire, des del punt de vista de la superfície gestionada a la Comunitat Valenciana, hi ha mil vedats cinegètics i dos reserves nacionals de caça.
És a dir, estem davant d'un instrument d'actuació molt important per a una gestió racional i sostenible del territori, una superfície que és majoritària en el conjunt de la Comunitat Valenciana.

En el cas dels vedats tancats en el terme municipal de Venta del Moro, anteriorment al·ludits, es disposa dels mecanismes oportuns per a la creació de passos per a la fauna, qüestió que està prevista en cada una de les diferents resolucions per les quals es van autoritzar els tancaments i que, d'altra banda, en cap cas afecten les aus.
A més, hauria de saber la seua senyoria, que la conservació de les espècies amenaçades és, en general, perfectament compatible amb l'activitat cinegètica.
I, per tot això, la conselleria, per a garantir i fomentar la protecció del medi ambient, no escatima esforços a l'hora d'aplicar les mesures destinades a fer efectives les disposicions legals contingudes tant en el decret de l'any 2005, pel qual s'establixen les condicions de les tanques en el medi natural i dels tancaments cinegètics, com en la Llei de 27 de desembre, del 2004, de caça de la Comunitat Valenciana per a d'esta manera assegurar el creixement racional, sostenible i equilibrat del nostre territori.

I en relació amb les denúncies que vosté planteja, senyor Arnal, dir-li que algunes d'elles formen part del lliure d'exercici, d'expressió, d'opinió i inclús d'informació, però no vullga vosté confondre determinades denúncies ciutadanes, que mos mereixen tot el respecte, amb el que han de ser denúncies formulades d'acord amb el que establix la seguretat i la garantia d'un estat de dret.
No totes les que ixen en un mitjà de comunicació després se transformen en uns expedients que regulen d'una forma exacta el que la llei assenyala.
A vegades, algunes d'estes denúncies no passen de ser denúncies merament retòriques i verbals, que no tenen ninguna base real en què recolzar-se, i que, per descomptat, després no se poden substanciar davant de les instàncies administratives o judicials.
No tinga vosté cap de dubte respecte de l'interés que tenim en la conselleria que quan una denúncia se formula adequadament, té una base argumental suficient perquè en el que se correspon en establir els mecanismes de seguretat i de garanties jurídiques, la conselleria ho tramitarà i ho substanciarà davant de les instàncies corresponents.
El que ocorre és que no sempre passa això.
I, almenys nosaltres, algun cas li acabem de demostrar, que quan hem tingut les bases normals per a poder actuar, ho hem fet, inclús de manera exemplar.

I, per descomptat, sàpia vosté també que igual respecte es mereixen algunes d'estes associacions o moviments ciutadans del que com a mínim deuen meréixer-mos les cambres agràries, les organitzacions institucionals, els ajuntaments corresponents, que són, com a mínim, igual o més representatius en molts casos d'alguns d'estos col·lectius als quals vosté assenyala.
I, per tant, som mereixedors tots del mateix respecte, però cal respectar igualment aquelles institucions polítiques, institucionals, públiques i privades, que accepten perfectament l'actuació de l'administració i que no han de recórrer, a vegades, a denúncies merament retòriques que després resulta, inclús, a pesar nostre, de difícil substanciació davant de les instàncies judicials corresponents.

Moltes gràcies.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

 

***Interpel·lació al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet, sobre política general de la conselleria per a garantir la participació de la ciutadania en el sistema sanitari, que formula la diputada Encarna Llinares Cuesta del GP Socialista (RE 44.
973, BOCV número 156) (pàg.
5111).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Finalitzades les dos hores de preguntes, anem a passar al següent punt de l'orde del dia.
Punt número 8, interpel·lació al conseller de Sanitat sobre política general de la conselleria per a garantir la participació de la ciutadania en el sistema sanitari, que formula la il·lustre diputada senyora Encarna Llinares Cuesta, del Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula, senyora Llinares.

**La senyora Llinares Cuesta:**

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

Solicitamos esta interpelación porque para los socialistas la participación ciudadana, es decir, la intervención de los ciudadanos en la definición de las prioridades en el control de la política sanitaria, en el seguimiento, es un objetivo fundamental.

Usted, hace ya tres años que tiene la responsabilidad de ser conseller de Sanidad.
Y durante estos tres años, en todas sus intervenciones, en todas, se le llena la boca de decir lo importante que son los ciudadanos: «Los ciudadanos son el eje central del sistema», «Nuestro compromiso con los ciudadanos», pero la realidad, cuando objetivamente se analiza qué ha hecho la conselleria para facilitar la participación de los ciudadanos en lo que le he dicho antes, en definir prioridades, en el control, en la ejecución, etcétera, etcétera, la verdad es que es bastante lamentable.

Mire, la participación ciudadana es un derecho de ciudadanía.
Así lo establece el artículo 129 de la Constitución, y en virtud del mandato constitucional, la Ley 14/1986, del 25 de abril, en su artículo 10.
10, establece el derecho de los ciudadanos a participar en las actividades sanitarias.
Su artículo 58 regula los consejos de salud de las áreas sanitarias, hoy, para ustedes, departamentos de salud.

La Ley también del Servicio Valenciano de Salud hizo una regulación de los consejos de salud que son el máximo órgano de participación de la ciudadanía en los temas sanitarios.
¿Qué hace el Partido Popular?
En el año 2003, aprueba la Ley de ordenación sanitaria, dicen que es una ley maravillosa, la ley más importante para mejorar la sanidad, la ley pionera que nos va a solucionar todos los problemas habidos y por haber.
En definitiva, una vez más, propaganda y publicidad.
Una ley que, en sus artículos 18, 19, 20, 21 y 33, regula la participación ciudadana, es decir, la representación en los consejos de salud de la Comunidad Valenciana y en los departamentos de salud de las áreas.

Esa ley es un texto regresivo, de recorte de derechos, a nuestro entender fundamentales, como es el de la participación de la ciudadanía, y supone una regresión muy importante a lo que estaba ya en vigor.
Fíjense si les importa la participación ciudadana, que de 42 miembros lo disminuyen a 34.
Pero, eso sí, aumentan la representación de la Generalitat pasando del 19% al 26,5%.
Regula también las normas de funcionamiento de los consejos de salud, estableciendo que se reunirá como mínimo cada seis meses, y también regula las funciones establecidas de esos consejos de salud.

La verdad es que, insisto, es una ley regresiva con respecto a lo que ya estaba regulado, porque disminuye la representación de la ciudadanía, tanto de los representantes elegidos por las corporaciones locales como de los consumidores, usuarios, vecinos, etcétera.
No voy a insistir.

Cuando hemos revisado cuántas veces se han reunido los consejos de salud de las áreas sanitarias, hoy departamentos de salud, pues en el área de salud número 1, Vinaròs, cuatro años sin convocar.
En el área de salud del Hospital Clínico Universitario de Valencia no se ha convocado ningún consejo.
En Requena no se ha convocado ningún consejo.
En el General de Valencia, a los seis meses de celebrarse las elecciones, se celebró la primera, desde entonces no se ha celebrado ninguna más.

En el hospital de Villajoyosa, mi comarca, la Marina Baixa, una comarca importante, turística, con muchos problemas sanitarios, como todas las demás importantes, no se ha convocado nunca.
Yo era la representante en la anterior legislatura.
Nos reuníamos poco, pero por lo menos una vez al año sí.
Desde el año 2003, desde que se deberían de haber renovado los consejos de salud, desde que usted tiene la responsabilidad de conseller de Sanidad, ni se ha convocado ni se ha renovado.

El Hospital de Elx desde febrero del año 2004 no se reúne.
En el Hospital de la Vega Baja, una comarca también con muchísimos problemas sanitarios, como usted conoce y como conoce toda la ciudadanía, se reunieron en julio del 2005 por primera vez.
Cuando.
.
.
el presidente es el alcalde de Orihuela, señor Medina, cuando vió que no tenía mayoría ­se intentó cambiar el orden del día­ como se vió que le iban a quitar de presidente del consejo de salud levantó la sesión.
Y hasta hoy.
Una comarca con problemas sanitarios, donde hubo un incendio, etcétera, etcétera.

Es decir, de veintiún departamentos de salud, solamente hay cinco departamentos que se han reunido.
.
.
pues más o menos.
Y digo más o menos.
porque si no es cada seis meses.
alguna vez se han reunido.
Y alguno se ha reunido cada tres meses.
Y eso también lo tengo que decir.
Hay departamentos, como es el de Xàtiva, que se vienen reuniendo de forma habitual.

Pero claro, y usted es conocedor supongo de eso, porque le hice una pregunta en marzo del 2005, me contesta usted, y dice, la última vez que se renovaron los consejos de salud del área fueron en el año 2001.
Hemos esperado casi un año más para hacerle a usted la interpelación para darle tiempo.
Pero la realidad es la que yo le he descrito.
Por mucho que usted intente decir lo contrario.

Por lo tanto, creemos que este es un tema importantísimo.
Le han denunciado al Síndic.
Los representantes del grupo socialista de los distintos ayuntamientos han escrito muchísimas, muchísimas cartas, diciéndole a los presidentes de los consejos de salud, que los renovaran, que los convocaran, porque había problemas importantes que solucionar.
Y la realidad es la que le he dicho.

Mire, ustedes, por mucho que digan lo contrario, no creen en la participación ciudadana.
Los hechos lo demuestran.
O sea, incumplen su propia ley.
Una ley que es retrógrada, regresiva con respecto a lo regulado.
Pero es que además ustedes incumplen su propia ley, que eso ya es decir, ¿no?
O sea, queda un año para las próximas elecciones.
Se tienen que renovar los consejos después de las elecciones, porque los representantes de las corporaciones locales a través de la federación de municipios y provincias se tiene que renovar.
Y estamos tres años después en la mayoría no se han renovado.

Por lo tanto ustedes no creen en la participación ciudadana.
Lo han impedido de forma premeditada, para impedir el control y el debate social, negando información esencial sobre en qué se gasta el dinero la conselleria, cuál es la situación real de las listas de espera, qué pasa con las infraestructuras sanitarias tantas veces prometidas.
¿Por qué no preguntan ustedes y convocan los consejos de salud, para preguntarle a los representantes de la ciudadanía qué modelo de gestión quieren?
Por ejemplo, en Elche, en Manises, en Torrevieja, en Denia.

No le parece que eso es importante, que la ciudadanía.
.
.
pero no es porque lo digamos los socialistas.
Es que es un derecho recogido en la Constitución, recogido en la Ley general de sanidad y recogido también en su propia ley, con muchos retrocesos; pero ustedes lo incumplen todo.

Mire, yo sé que a usted le molesta que le digamos las cosas, pero es nuestra obligación.
Y además se lo decimos de forma seria, rigurosa y con datos objetivos.
Yo solamente espero que después de tres años como conseller de Sanidad, hoy asuma un compromiso, por lo menos uno, uno por lo menos.
Y es que va a derogar los artículos de la Ley de ordenación sanitaria, para que la participación sea real y efectiva, y que la ciudadanía esté realmente representada como corresponde.

Yo le traigo aquí, porque he hecho la revisión de todas las leyes que existen.
Los últimos que han regulado.
.
.
es Asturias, Decreto 3/2006, del 12 de enero, regula los representantes de los consejos de salud y de las funciones.
También en Galicia han regulado la composición del consejo de salud a nivel de la Xunta.
Y desde luego, de esas comunidades a esta hay unas diferencias, diferencias abismales.

Se demuestra de forma clara y contundente las diferencias que hay entre un gobierno socialista y un gobierno popular.
Por mucho que ustedes intenten.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, vaja finalitzant.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

.
.
.
disfrazarlo con grandes palabras, con «somos pioneros», «somos los mejores del mundo mundial».
Y aquí, la realidad es que los datos serios y rigurosos desmienten todos los días esos indicadores, a los que usted, me imagino que hoy será un poco más modesto, y nos dirá si realmente piensa asumir algún compromiso, y si piensa modificar los artículos para que la gente participe, porque creemos que es un derecho reflejado en la Constitución.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il.
lustre diputada.

Té la paraula l'honorable conseller de Sanitat, senyor Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Llinares.

Muy buenas tardes.
Bien, me pregunta usted por el grado de participación que tienen los ciudadanos en nuestra comunidad en el ámbito de la sanidad.
Y yo, con gusto, pues voy a tratar de responderle, diciéndole que uno de los ejes prioritarios sobre los que gira nuestra política sanitaria es el paciente, de ahí que la Conselleria de Sanidad siempre ha asumido su compromiso con los ciudadanos, sea individual o colectivamente.

Por tanto, una de las facetas que inciden en alcanzar los máximos niveles de eficacia y de calidad en la prestación sanitaria, tiene que ser la participación ciudadana, que es el mejor indicador para valorar si efectivamente estamos haciendo bien nuestras políticas sanitarias o no.
En este sentido, es preciso señalar el importante papel de representatividad, también, de asociaciones como de interlocutores inmediatos de las demandas del ciudadano y del paciente, como transmisoras de la información sanitaria y como cauce de participación del voluntariado.

El apoyo de estas asociaciones por parte de la conselleria, se materializa también a través de los oportunos convenios de colaboración y de las concesiones de ayudas y subvenciones.
Solamente en este año 2005 hemos destinado a estas asociaciones un total de 1,4 millones de euros, y en concreto dentro del programa de autoayuda y ayuda mútua se han subvencionado en el año 2005 un total de 96 asociaciones de enfermos.
Además, a lo largo del año 2005, hemos suscrito convenios con diversas entidades sociales como asociaciones de consumidores y usuarios o de vecinos para la mejora de la información sanitaria.

Señorías, hoy nos encontramos en un marco social en el que paciente, como digo, cada vez está más informado, desea adoptar un papel cada vez más dinámico, y en definitiva desea elegir y valorar los resultados de las decisiones médicas.
Por ello, otro de los aspectos que consideramos fundamentales a la hora de conseguir esa participación en la gestión sanitaria, y sobre la que hemos incidido, es también favorecer la formación de los pacientes y su implicación en la toma de decisiones.

Muestra de ello ha sido la elaboración y la publicación de una guía de documentos de consentimiento informado.
Un instrumento que garantiza el derecho del ciudadano a obtener información ante una intervención, una prueba, un tratamiento, y a la que se puede acceder a través de la pagina web de la Conselleria de Sanidad.

Otra de las actuaciones que estamos llevando a cabo en ese ámbito, es la regulación del documento de voluntades anticipadas, que sin duda es una gran apuesta por el respeto a la autonomía y autodeterminación de los pacientes.
Y la puesta en marcha del registro de voluntades anticipadas, ya con más de 1.
200 documentos tramitados.

Por otro lado, para que la participación del ciudadano sea también efectiva, es necesario comprobar el grado de aceptación de las actuaciones e iniciativas que lleva a cabo la administración.
Por ese motivo establecemos mecanismos de evaluación, a través, entre otros medios, de la tramitación de quejas, sugerencias y agradecimientos, así como también por medio de las encuestas de satisfacción.
*(Tus)*

Anualmente se realizan unas 20.
000 encuestas de satisfacción entre la atención primaria y especializada, con el fin de establecer aquellas áreas de mejora que es necesario incrementar nuestros esfuerzos.
Sin ninguna duda, es un claro cauce de participación de los ciudadanos.
Pues bien, según estas encuestas de opinión, el grado de satisfacción de los ciudadanos de nuestra comunidad con respecto a nuestra sanidad, ha sido en términos globales de un 93%.

Junto con todas estas actuaciones a las que me he referido, la participación en nuestro sistema sanitario se realiza también, como no podía ser de otro modo, a través de un conjunto de órganos colegiados consultivos, a los que específicamente se atribuye dicha función de participación en el sistema sanitario por parte de la legislación vigente, y a los que usted ha hecho referencia en su intervención.
Me estoy refiriendo a los consejos de salud de la Comunidad Valenciana, o a los consejos de salud de los distintos departamentos previstos en la propia Ley de ordenación sanitaria.

Como saben, el Consejo de Salud de la Comunidad Valenciana es el órgano superior colegiado de carácter consultivo, y en el que están representados organizaciones de consumidores, usuarios, vecinos, ayuntamientos, colegios profesionales sanitarios, organizaciones sindicales y empresariales.

Le recuerdo a su señoría, que ni el Consejo de Salud de la Comunidad Valenciana, ni ninguno de los consejos de salud de los distintos departamentos de salud, están presididos ni dirigidos ni por el conseller de Sanidad ni por ninguno de los miembros del equipo directivo de la Conselleria de Sanidad.
Lo cual significa que los presidentes y dirigentes o máximos responsables de esos órganos de salud, son los responsables de impulsar en función de las distintas circunstancias la convocatoria de estos consejos de salud.

En lo que respecta al Consejo de Salud de toda la Comunidad Valenciana, quiero decirle, y me ha parecido escuchar justo lo contrario, que desde que soy yo conseller de Sanidad se ha reunido en tres ocasiones.
Soy conseller tres años.
Se ha reunido en tres ocasiones.
En las tres se han valorado grandes temas como la creación de la Agencia Valenciana de la Salud, las políticas sanitarias que queremos poner en marcha a lo largo de un ejercicio, etcétera, etcétera.
Con lo cual, no tengo yo constancia de que en el Consejo de Salud de la Comunidad Valenciana haya la percepción de que no hay adecuado cauce de participación.

Pero además le digo también otra cosa.
Son órganos consultivos, no son órganos decisorios.
Este no es un gobierno asambleario, donde tenga que poner yo a disposición de aquellas organizaciones que a usted le parezca bien, la política de este gobierno.
Este gobierno es quien toma las políticas, quien toma las iniciativas, quien pone en marcha las políticas.
Y esto son órganos consultivos, que como usted bien ha visto en el caso del de la Comunidad Valenciana se ha reunido en tres ocasiones.

Como también, por ejemplo, el consejo asesor de la Generalitat en materia de drogodependencias y otros trastornos adictivos, como también el consejo de salud mental de la Comunidad Valenciana, para orientar a la administración valenciana en políticas y actuaciones en materia de salud mental.
O especial importancia merece el consejo de la Agencia Valenciana de Salud, donde están representados sindicatos, municipios, con el fin de construir las decisiones de la Agencia Valenciana de Salud desde el más amplio consenso y participación.

Por tanto, si algo no se le puede negar a este gobierno es su voluntad de participación ciudadana, de aceptar la participación ciudadana, de escucharla y de lograr altos niveles de consenso.
Por tanto, todas las normas importantes que hemos puesto en marcha han sido valoradas y conocidas por estos órganos colegiados, que ­le repito­ no nos tienen que llevar a pensar que esto sea un gobierno asambleario.

En definitiva, señoría, creo que desde la administración sanitaria estamos propiciando iniciativas con las que hemos logrado un acercamiento a la ciudadanía, como fórmula para garantizar una adecuada satisfacción de sus necesidades y expectativas.
Y diría más, nunca antes los ciudadanos de nuestra comunidad han sido más escuchados, en el ámbito sanitario, que lo han sido en los años de gobierno del Partido Popular.

Nada más.
Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula la il·lustre diputada, senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller, el otro día me quedaba muerta.
Yo, a este ritmo, la verdad es que me va a dar un colapso de oírle, de verdad.
O sea, es que me va a dar, me va a dar un colapso.
Pero ¿cómo puede usted venir aquí y además atreverse a decir que no tiene responsabilidad en la convocatoria de los consejos de salud del departamento?
Está en la ley, está en la ley.
¿Tendrá que hacer usted cumplir la ley?
, digo yo, digo yo.
Porque si no, no sé qué hace.
.
.
es que no sé qué hace aquí.

Usted tiene que garantizar y velar para que esa ley de ordenación sanitaria se cumpla y tiene que poner los instrumentos para que se cumpla.
No echar balones fuera, quitarse el muerto de encima y decir: «no es mi responsabilidad».
*(Aplaudiments)* Desde luego, es que me parece, me parece impresionante, impresionante, de verdad.

Luego, que el consejo de salud de la Comunidad Valenciana ­usted está conforme­ se ha reunido tres veces.
Se tiene que reunir cada seis meses.
O sea, se tendría que haber reunido ya seis veces, se ha reunido tres.
Claro, como los demás no se ha reunido ninguno, usted está encantado de la vida.
O sea, incumplen sus propias normas de funcionamiento y está encantado de la vida.

Y, desde luego, lo que ya me parece.
.
.
no voy a ponerle calificativo, es el tono dictatorial, de que aquí no son asamblearios, que aquí están representados los ciudadanos.
Pero vamos a ver, un poquito de humildad, que de verdad la gente participe, porque participar es consensuar, es dialogar, es transparencia, frente a oscurantismo e imposición.
Y eso es lo que están haciendo ustedes, les guste o no les guste.

Y mire, le voy a decir más.
La única forma de que la sanidad pública valenciana funcione y que seamos capaces de dar respuesta a los grandes retos que tenemos, es si de verdad la ciudadanía puede participar, pero participar en la definición de prioridades, en el seguimiento, en el control.
No tenga miedo a la participación, no le tenga miedo.
No lo tenga miedo a las asambleas, no le tenga miedo.
Es bueno que la ciudadanía participe.

Por lo tanto, yo lo único que le pido es que reflexione un poco.
Que nos ha hablado de cuestiones que no tienen nada que ver con la participación ciudadana, porque su propia ley, el artículo 18, define lo que es la participación ciudadana en el sistema sanitario.
Y usted nos habla del testamento vital, de los convenios con las asociaciones.
.
.
Un poquito más de seriedad.
Yo creo que nos merecemos un poquito más de seriedad y de rigor, nada más.
Seriedad y rigor y contestar a lo que se le pregunte.
Y usted echa balones fuera, se quita aquí toda la responsabilidad, incumple la propia ley y luego, además, presume un poquito, porque en esto no puede presumir mucho, pero no puede evitar la tentación de presumir un poco.

Mire.
Consejo de salud de Galicia.
La administración sanitaria tiene seis representantes, en la Comunidad Valenciana, nueve.
Doce representantes de los ayuntamientos en Galicia, aquí seis.
Los representantes de los ayuntamientos.
Usted no cree en el municipalismo.
O sea, hay que apoyar a los ayuntamientos porque son los que mejor perciben las necesidades de los ciudadanos.
Y, por lo tanto, la representación de los ciudadanos a través de los municipios y de los entes locales, tiene que ser importante, como, por ejemplo, lo tienen en Galicia.
Nada más y nada menos que el doble que nosotros.

Representantes de las organizaciones de consumidores y usuarios, seis representantes, en la Comunidad 4.
O sea, todos los indicadores demuestran, demuestran que usted no cree en la participación, le da miedo.
Y además, le ha traicionado el subconsciente y ha dicho: «Aquí no queremos asambleas ­en un tono dictatorial­, aquí somos nosotros los que marcamos las directrices».
No, no.
Un poquito de diálogo, un poquito de talante, un poquito de tolerancia, un poquito de contar con la gente.

Y, de verdad, si es capaz de ser un poco más humilde, y si es capaz de creerse que los ciudadanos, y dentro de los ciudadanos, usuarios y profesionales, tienen mucho que decir y nos tienen mucho que orientar, sin lugar a dudas, la sanidad pública en nuestra comunidad será mucho mejor.
Desde luego, con la intervención que ha tenido usted, mucho me temo que vayamos de mal en peor.

Pero mire, le voy a decir más.
Nosotros creemos en la participación ciudadana.
Y un cambio es posible, y la gente podrá participar, pero eso solamente podrá venir de la mano de un cambio de gobierno.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, presidenta.

Señor Llinares, la verdad es que no me perdonaría yo que cualquier intervención mía pudiera alterarle su estado de salud.
No en vano, además, cuando tengo la máxima responsabilidad de garantizar la salud de todos los ciudadanos, no voy a ser yo quien directamente ocasione un colapso.
Voy a tratar de hablar de la manera más prudente posible para que su sensible estado de salud no se pueda ver alterado, porque, ya le digo, nada más lejos de mi intención porque me dedico justo a lo contrario.

Yo, cuando he hablado de sus pretensiones, a lo mejor es cierto que no he estado muy fino cuando le he dicho lo del gobierno asambleario.
Es que me ha faltado añadir alguna cosa, de asambleario con quien usted quiere que esté en la asamblea.
Lo que usted quiere es que nosotros hagamos la participación ciudadana con quien usted quiere que participe.
Porque yo le voy a decir un conjunto de ciudadanos que participan todos los días en las decisiones sanitarias a los que usted rechaza o minusvalora, y solamente valorar a aquellos ayuntamientos próximos, fundamentalmente, o de su corriente política, que puedan estar participando, los sindicatos y otro tipo de organizaciones fundamentalmente, ya le digo, las sindicales y las municipales, que están representadas en un número porcentualmente similar al que están representadas en otras comunidades autónomas.

Y le vuelvo a decir lo mismo: yo lo que pongo en marcha son los instrumentos de la Conselleria de Sanidad.
Luego, la iniciativa propia en cada departamento de salud, de convocar ese consejo de salud, a iniciativa de los miembros del consejo, de quien preside ese consejo o de quienes son los miembros del consejo, ya no es la responsabilidad directa del conseller.
Mi responsabilidad no es descolgar el teléfono y decirle: «Oiga usted, presidente ­que debe ser el alcalde de no sé qué pueblo, en algún caso será del Partido Socialista­, convoca un consejo de salud y habla de no sé qué».
Esa no es la responsabilidad del conseller de Sanidad.
El conseller de Sanidad tiene la responsabilidad de que existan esos consejos de salud y que funcionen, consejos de salud y un sinfín de órganos más.

Mire, por ejemplo, tenemos una dirección general que se llama de atención al paciente, que no existía en otros tiempos y existe ahora.
Solamente en estos tres últimos años esa dirección general se ha reunido con 175 asociaciones de pacientes, ha visitado más de 100 locales donde estas asociaciones de pacientes están representadas.
Ciudadanos que nos merecen todo el respeto del mundo porque, entre otras cosas, son usuarios de la sanidad.
Y, por lo tanto, quién mejor que ellos para valorar la incidencia de las políticas sanitarias en sus problemas de salud.

Por ejemplo, Federación de Amas de Casa y Consumidores.
Con ellos organizamos a lo largo y ancho de la Comunidad Valenciana infinidad de actos que permiten recoger la opinión de un colectivo muy mayoritario en nuestra Comunidad Valenciana y que utilizan mucho nuestros servicios de salud.

Mire, convenios con Unión de Consumidores, Asociación Valenciana de Consumidores y Usuarios, Confederación de Vecinos y Asociaciones de Vecinos de la Comunidad Valenciana.
.
.
En definitiva, todas las asociaciones de consumidores, de vecinos, de participación ciudadana, tienen directa participación en la Comunidad Valenciana.
También estos colectivos son despreciados por usted.

Convenios con asociaciones de enfermos.
Mire, por ejemplo, Pro deficientes Psíquicos de Alicante, Celiacos de la Comunidad Valenciana, Mujeres Mastectomizadas de la Comunidad Valenciana, Asociación de Parkinson de Valenciana, Asociación de Padres Niños Oncológicos, operados de laringe.
.
.
bueno, no voy a seguir porque la lista es interminable.
Son asociaciones de pacientes con los que mantenemos relación, financiamos sus actividades y participan en todas las decisiones que en su ámbito de interés creen oportuno.
Es que tengo listas interminables de colectivos con los que participamos.

Y en el caso del consejo de salud de la Comunidad Valenciana, reiterarle las tres reuniones, donde o bien a petición de quienes lo conforman o bien a propia iniciativa, en este caso, sí, del conseller de Sanidad, porque estamos hablando del conjunto de la Comunidad Valenciana, se han convocado.

Mire, la Conselleria de Sanidad solo tiene cinco vocales.
Tres los tienen los ayuntamientos, dos las organizaciones empresariales, dos las sindicales, dos las organizaciones de consumidores y uno los colegios profesionales.
Mire si no estamos en minoría.
*(Rialles)* Y, por tanto, en esas convocatorias son el propio presidente y los miembros que lo conforman los que tienen que instar la convocatoria de las mismas.

En definitiva, pues, señoría, veo su claro sectarismo en lo que le interesa.
*(Veus)* Viene aquí a hacer una interpelación de participación ciudadana y su único interés en la participación ciudadana es la que se canaliza a través de unos órganos donde su nivel de participación es algo mayor del que es, por ejemplo, en estas Cortes o del que pueda ser en cualquiera de estas asociaciones que le acabo de señalar antes.

Por tanto, desde la Conselleria de Sanidad seguiremos contando con quienes corresponden al conjunto de ciudadanos de nuestra comunidad, individualmente con el paciente, con la Ley de derechos y garantías del paciente, con todas las opciones que hoy le ofrecemos al paciente desde el punto de vista de la libre elección de médico, ahora el derecho a la segunda opinión, las voluntades anticipadas, etcétera, *(veus)* que es el mejor cauce de participación del ciudadano, sus encuestas de satisfacción.
Y, por último también, todo el conjunto de asociaciones.
Y luego los órganos colegiados que al efecto están todos puestos a disposición de los distintos colectivos para.
.
.
bueno, para de alguna forma contribuir a conformar la opinión y las actuaciones políticas de la Conselleria de Sanidad.

Muchas gracias.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

***Interpel·lació al conseller de Cultura, Educació i Esport sobre política general de la conselleria pel que fa al foment de professionals de música i cantants en valencià***

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos al punto siguiente, que es el nueve del orden del Pleno, que es la Interpelación al conseller de Cultura, Educación y Deporte sobre la política general de la conselleria respecto al fomento de profesionales de la música y cantantes en valenciano, que formula el diputado Ramon Cardona i Pla del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Señor Cardona, la tribuna es suya.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, li pregunte per la política general de la conselleria respecte al foment de professionals de la música en valencià, dels cantants en valencià.
I és clar que em referisc fonamentalment a la música actual, a la que veu de la tradició lingüística, a la que veu de la tradició literària de tot el domini lingüístic, la que seria hereva dels poetes de tota la nostra terra, però que també veu dels corrents musicals més modernes del món i que constituïx una realitat actualitat actual, una realitat en futur, una realitat que vol evolucionar i que no vol quedar-se aturada.

Jo, fent una miqueta, un poquet d'història, jo recordaré que els cantants en valencià, els grups en valencià van ser durant molts anys els màxims representants de la nostra cultura, els que la van donar a conéixer a tot el món, els que van també suposar per als propis valencians un retrobament amb la nostra cultura ancestral.

Quan jo vaig sentir per primera vegada a Raimon i a Llach cantar, me vaig donar compte que la nostra llengua no només se parlava a casa, sinó que es podia fer poesia i es podia fer art.
La veritat és que va ser la primera vegada que jo vaig detectar que amb la nostra llengua es podia fer una cosa aixina.
Però és que a més esta gent van ser els que van portar el valencià a tot el món, a França, a Japó, a Estats Units.
Hui en dia hi ha tota.
.
.
, un reconeixement a la nostra terra gràcies a estos cantants.

Jo lamente que moltes voltes no arribem a reconéixer l'esforç fet.
Ahir la nostra proposta de fer l'any 2006 l'Any Ovidi no va ser aprovada.
Nosaltres ho lamentem.
Però en este cas concret jo li estic parlant, no només de tot eixe passat que és ric i que cal potenciar, i cal ensenyar i cal difondre, sinó que li vaig a parlar de futur.

Des del dia 2 de març de l'any passat els músics en valencià van decidir organitzar-se perquè estaven bastant farts que no se'ls fera cas.
Ja sé que això, parlant aixina en absolut pareix molt gran, però ells parlaven que no se'ls feia cas en els mitjans de comunicació, que no se'ls atenia de manera adequada per part de les conselleries, per part del Consell, que la Generalitat ni els mitjans públics no tenien en compte la seua activitat.
Ells se van tancar en el Palau de la Música el 2 de març de 2005.
Van fer un homenatge a Ovidi el 20 d'abril de 2005.
Enguany, en l'aniversari d'aquell tancament, van voler presentar els premis Ovidi en el Palau de la Música, no se'ls va concedir ­demanaven el vestíbul per a fer una presentació dels Premis Ovidi­, ho van fer en la porta del Palau.
En juny s'entregaran els Premis Ovidit Montllor.
Van fer actuacions davant el Palau de la Generalitat, en un camió, manifestant la necessitat de potenciar la seua música.
Hi ha mocions en els ajuntaments que les han fetes per a dir-li a la Generalitat que cal potenciar a estos músics.

I nosaltres el que volem saber, senyor conseller, és què fan vostés a l'hora de disposar línies d'ajuda econòmica als cantants i grups que usen el valencià en la seua producció?
Volem saber si van a prendre mesures perquè els mitjans de comunicació públics potencien aquests grups i cantants?
Si van a oferir espais dedicats en exclusiva a ells?
Si van a garantir la seua presència en uns altres espais que donen actuacions musicals?
Si van a adoptar mesures de foment de la contractació d'aquests cantants, tant per programadors públics com per programadors privats?
Si van a adoptar les mesures necessàries per fomentar les activitats de potenciació de nous artistes musicals que utilitzen el valencià en la seua producció?

En resum, senyor conseller, el que nosaltres li demanem és que, davant d'una situació on les llengües minoritzades, les llengües que no són de consum massiu ni d'utilització massiva ­i ací jo estic parlant de l'anglés, però també puc parlar del castellà­, eixes llengües que tenen un mercat grandíssim.
Però ací estic parlant que quan tenim uns cantants, uns artistes que utilitzen el valencià de manera sistemàtica, cal un esforç per a ajudar-los, perquè sinó ho tenen realment difícil.

Jo, de totes formes, li vaig a dir que ells no han estat aturats en tot eixe procés, ni ells, ni molts de programadors, ni moltes associacions ni molts ajuntaments.
No partim de zero.

Per exemple, ells van editar la primera guia de grups i cantants en valencià.
La van editar i van aparéixer en eixa guia 113 grups i cantants, que són una quantitat respectable.
Però la guia la van haver d'editar en col·laboració amb els ajuntaments, amb associacions i amb partits polítics perquè no van obtindre una ajuda institucional de major rang, que és la crec que hagueren degut tindre.

Eixa mateixa guia va estar després actualitzada, i va eixir en una revista, en *Enderroc*, on ja apareixien més de 130 grups i cantants en valencià.
I a més es va publicar amb un CD, un CD important, on hi havia col·laboracions de diversos d'estos cantants i músics.

A vegades cal dir-ho perquè ho desconeixem.
Obrint Pas o Feliu Ventura van ser dos ­un grup i l'altre un cantant individual­ que han aparegut en les llistes dels més venuts de la Societat General d'Autors Espanyols.
Durant diverses setmanes els més venuts van ser Obrint Pas i Feliu Ventura, que no són cantants de països estrangers, sinó que són d'aquí i que fan la seua música en valencià.

Però nosaltres, quan anem a l'Institut Valencià de la Música i veiem els seus pressupostos, ens trobem que no hi ha ni una sola referència, ni una sola referència a la música per a cantants en valencià.
Sí que hi ha referències a cantants valencians d'alt nivell, però, clar, els cantants valencians poden cantar tant en valencià com en castellà.
Hi ha referència a encàrrecs d'obres a compositors valencians.
Està el tema del Dia del cant d'estil, com a referència exclusivament d'una música que a més només es fa en valencià, està el Dia del cant d'estil.
I després apareix el suport a la producció discogràfica d'autors i intèrprets valencians.

Però en este cas nosaltres el que estem dient, demanant i exigint és el següent pas, el següent o el pas d'abans: l suport a l'edició, a la producció i al treball dels cantants i els grups que utilitzen el valencià.

Nosaltres tots els anys presentem una esmena als pressupostos on procurem, intentem que es done una línia econòmica concreta, que total són 60.
000 euros, al foment dels cantants i grups que usen el valencià en la seua producció.
Tots els anys ens trobem que se'ns diu que no perquè ja estan prou reconeguts i acceptats.
Nosaltres no detectem eixe reconeixement i eixa acceptació.

Per tant, senyor conseller, nosaltres considerem que el suport als cantants i grups que utilitzen el valencià sistemàticament, en la seua obra, és una qüestió de redreçament de la nostra cultura i és una qüestió que també ha de vore en el caràcter comercial i industrial d'una activitat.
Hi ha una activitat que la fan uns artistes i que suposa un art, que suposa una expressió artística, però també hi ha part que suposa una àrea de comerç, una àrea tecnològica, que també es potencien si pot haver una evolució, si pot haver gravació, producció de cantants en valencià.

A part de les coses que li he comentat, senyor conseller, que serien una qüestió important vore fins a quin punt estan vostés disposats a arribar, de quina manera poden donar suport, de quina manera.
.
.
treballarien en els mitjans públics perquè hi haguera major presència de músics valencians, de músics en valencià.
Jo li comentaria dos demandes, dos peticions o dos exigències, si vol.

La primera.
Que caldria fer un circuit de música en valencià, com hui en dia existix un circuit de sales teatrals, que fan, entre elles hi ha una sinergia, un aprofitament de recursos mutus, i on pot haver diverses activitats que van girant entre les diverses sales.

I després també, almenys per començar, una ajuda per a bastir alguna mostra, algun lloc de trobada entre els artistes que fan la seua obra i els promotors, els programadors que poden ajudar a difondre-la.
Això que li estic demanant és semblant al que pot donar-se en el Mercat de la música viva de Vic, en la Mostra de teatre d'Alcoi, pel que respecta al teatre, o en el que respecta a Womex, que li he comentat abans, que es va celebrar a Alemanya.

Esta és la petició que jo li faria.

Hui en dia seguixen sent els millors ambaixadors de la nostra terra i de la nostra llengua fora de la nostra terra.
En el Womex concretament que jo li he nomenat ara, d'Alemanya, van triomfar d'una manera espectacular Miquel Gil, va triomfar L'Ham de Foc.
I donen a conéixer la nostra terra precisament perquè no renuncien a la seua llengua per a fer la seua activitat artística.

Jo crec que una gent capaç de fer això, que vol viure d'això i que, evidentment, estan suposant una punta de llança respecte a l'expressió artística de la nostra terra, mereixerien un suport de la seua conselleria més substancial.

Estic a l'espera del que vosté em diga en la resposta per a concretar-li alguna cosa més en la segona intervenció, que segur que també li interessarà.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra, señor conseller.

Perdón, señora Cardona, estoy yo por cambiar los.
.
.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Cardona.

Evidentment coincidim que les manifestacions musicals constituïxen un fenonem cultural d'interés prioritari per a la Generalitat i una de les senyes d'identitat més importants del poble valencià, que té una llarga i important tradició musical, efectivament com vosté ha assenyalat.
Destacant que les expressions musicals no són contemplades per este govern aïlladament, sinó dins d'una política d'aposta per la cultura, en el sentit més ampli, i sempre des del respecte a la pluralitat cultural.

La política de la Generalitat en el camp de la música s'articula per l'Institut Valencià de la Música, que sé que té, entre les seues competències, la protecció i difusió del nostre patrimoni musical, tant en l'àmbit de la música culta com el de les tradicions populars i també en el de la creació més recent, que és el que vosté fa esment concret en la seua interpel·lació.

Bé, des de la seua creació, l'Institut Valencià de la Música ha mantingut com a principis essencials l'increment de les activitats, la descentralització per mitjà de l'increment de programes en les tres províncies, en tot el territori de la Comunitat Valenciana, l'atenció a tot tipus de públic, l'equilibri entre els diversos gèneres musicals, la promoció dels jóvens intèrprets i el foment de la investigació sobre el nostre patrimoni i el desenrotllament i foment de la música i intèrprets valencians.

Per al compliment d'estos objectius, l'Institut Valencià de la Música té enguany un pressupost de 7.
897.
000 euros, que suposa un increment del 7,3% respecte a l'exercici passat.
Destacant sobretot que el conjunt dels capítols IV i VII, que són subvencions a tercers, com vosté bé sap, experimenta este exercici de 2006 un creixement del 38,4%, al passar d'1.
305.
000 euros a 1.
807.
000 euros en este exercici 2006.

L'Institut Valencià de la Música, partint d'esta base, ha desenrotllat des de la seua creació una sèrie d'activitats en defensa i protecció de la música a la Comunitat Valenciana, que jo molt breument faré menció.

Promoció de la creació musical a través de l'encàrrec, estrena o difusió d'obres als compositors valencians, per a formacions musicals, festivals, certàmens i col·laboracions internacionals.
Des de l'any 2000 s'han encarregat i estrenat més de 136 obres, 136 a compositors valencians.

Activitats de perfeccionament musical, especialment dedicat a joves a través de la dotació de beques d'estudis a l'estranger.
Des de l'any 2000 més de dos-centes beques per un import de 700.
000 euros, superior a 700.
000 euros s'han concedit.

L'organització de cicles de joves intèrprets.
El suport a les federacions i associacions de la Comunitat Valenciana en activitats musicals.
El suport, foment i difusió de la nostra música tradicional ­vosté ja ho ha nomenat­ a través del Dia del cant d'estil valencià.

La política de subvencions, producció i edició discogràfica.
I en este ordre d'ajudes va dirigida precisament a aquells treballs que continguen majoritàriament obra de compositors valencians o que estiguen interpretades per músics valencians; foment d'activitats (festivals, cursos, concursos, gires, projectes especials, projectes de producció musical), a les quals s'han destinat des de l'any 2000 més de 2.
400.
000 euros i la dotació econòmica dels quals ha segut incrementada en els pressupostos de l'any 2006, passant de 346.
000 euros a 494.
000, prop, com veu vosté, de mig milió d'euros destinat a estos efectes.

Difusió també de la música i músics valencians a través d'un circuit!
­vosté demana un circuit­, que és la xarxa musical valenciana, xarxa musical valenciana que està integrada per 56 municipis de la comunitat, enfront dels 29 que hi havia en eixa mateixa xarxa l'any 2000, o siga, que ha creixcut d'una manera extraordinària.
S'han realitzat 560 concerts i la xarxa ha incrementat el seu pressupost en més del 10% respecte a l'any anterior.
Actualment és este pressupost de 500.
511 euros.
O siga que, com veu vosté, estem treballant en eixa línia.

S'ha posat per part de l'Institut Valencià de la Música especial atenció en la promoció dels cantants i grups que utilitzen el valencià en les seues obres a l'hora d'organitzar la programació d'activitats per a l'any 2006 per part de la xarxa musical valenciana.
Així, pel que es referix a la música tradicional valenciana o cançó en valencià, durant l'any 2005 es van produir un total de 33 actuacions en 23 municipis de la Comunitat Valenciana, de les quals pràcticament el 50% van ser finançades per l'Institut Valencià de la Música.
En el que portem del 2006 s'han desenrotllat 11 actuacions d'este tipus en un total de 7 municipis.

Cal fer constar així mateix que el suport i la difusió d'obres musicals amb text en valencià, que poden correspondre a la producció de cantautors, està també present en les activitats de l'Institut Valencià de la Música; i també, de procedència històrica o d'ús de text en composicions contemporànies.
També hi ha una recuperació de patrimoni musical i documentació per mitjà de l'edició de partitures, col·leccions bibliogràfiques, discogràfiques, etcètera, etcètera.

D'esta manera, vosté pot entendre que des de l'Institut Valencià de la Música s'està fent un treball extraordinari, en el qual, el tema que vosté planteja s'ha tractat i, de fet, s'ha pres contacte amb les persones a què vosté fa referència.
Vull dir-li que l'Institut Valencià de la Música, en la persona de la seua directora, va mantindre en desembre del 2005 una reunió amb el col·lectiu de músics i cantants en valencià, amb el compromís del referit col·lectiu de remetre a l'Institut Valencià de la Música un projecte preferentment amb anterioritat a una reunió prevista amb la xarxa de la música celebrada el 17 de gener, a fi que poguera estudiar-se la proposta presentada pels músics i cantants en valencià pels representants de la mateixa xarxa.

La reunió de la xarxa per a l'organització de les activitats de 2006, com li he dit, ha tingut lloc, però per part del col·lectiu de músics i cantants en valencià no s'ha aportat encara cap tipus de projecte.
No obstant això, en la referida reunió de la xarxa de música, per part de la directora de l'Institut Valencià de la Música es va posar especial èmfasi que en la programació que es duga a terme es tinga especial consideració amb els cantants i grups que empren el valencià en les seues obres.

Per part de l'Institut Valencià de la Música, per tant, a banda de les coses que jo li he dit que s'estan fent, s'està a l'espera de rebre el projecte compromés a l'efecte de poder fer-ne l'oportuna valoració.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora conseller.

Tiene la palabra, señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, vosté està molt entrenat en les tasques parlamentàries i vosté sap, concretament, que l'excusa que vostés fan una política global, no contemplada aïlladament, per a passar a relatar-me les diverses actuacions de l'Institut Valencià de la Música, és com dir-me que en el tema concret de la música dels cantants, dels grups en valencià, poca, poca, poca cosa.

De totes formes, jo esperava de vosté encara algun llistat d'algunes coses, perquè solc vindre aquí i a vegades tinc un llistat de coses fetes.
De fet, ha fet un llistat al final, eh?
, ha fet un llistat de reunions, de 33 actuacions en 23 municipis durant el 2005.
.
.
Per a fer això hauran suat moltíssim!
Vull dir, que representa una quantitat realment exigua per a potenciar la música en la nostra llengua.
No sé si vosté considera que això és suficient, però, per descomptat, des del nostre punt de vista és una cosa escassíssima.

Nosaltres considerem que sí que cal considerar l'especificitat concreta a què nosaltres ens referim: músics i cantants en valencià, grups i cantants en valencià, i, a més, amb eixa especificitat que li he comentat abans, eixe beure de la tradició, però també eixe pretendre anar més llunt, sense que això vullga dir que renunciem per a res, ni rebutgem, la música tradicional valenciana i la que sempre deurem conrear.
Però ens estem referint ja, i vosté ho sap perfectament, senyor conseller, perquè vosté és espavilat i ho sap, a una altra cosa.
I com que ens referim a una altra cosa, és ahí a on jo crec que vostés no estan fent el que és necessari i el que toca.

Respecte a la petició d'un projecte en ferm, els músics en valencià han estat també buscant determinades reunions amb persones responsables de tots estos organismes, per a vore en quina línia deuria anar eixa proposta en ferm, quines possibilitats n'hi havien reals dels recursos, quines possibilitats reals n'hi havien de planificar una qüestió.
Per no presentar una proposta en l'aire, sinó presentar-la amb substància.
I ahí n'hi han hagut intents de contacte que han fructifica i uns altres intents de contacte que no han fructificat.

En eixe sentit, jo li diria que en les reunions amb l'Institut Valencià de la Música sí que es va mostrar una possibilitat oberta d'actuar, però una possibilitat oberta que encara no s'ha concretat, i en eixa concreció la Generalitat també té de fer el seu funcionament.

Jo, senyor conseller, mire, quan observe tota la programació de Radiotelevisió Valenciana i veig que només hi ha hagut un programa que s'ha dedicat a la música en valencià, només un.
.
.
Que pot fer un llistat molt gran de cantants i músics i de grups en valencià.
.
.
, jo esperava que me diguera una cosa aixina, però només és un programa, no és una qüestió que estiga amerant les diverses programacions musicals de les cadenes públiques.

També esperava que me diguera que en Sí Ràdio n'hi havia hagut un programa també que va treballar el tema de la música valenciana, però també li he de dir que en cap dels dos programes, per exemple, els drets d'autor no s'han vist per cap lloc i que, inclús en el segon programa, en el de Sí Ràdio, doncs, va durar el que va aguantar el locutor, perquè no n'hi havia cap tipus de pressupost per al programa.
És a dir, simplement era una acció voluntària i voluntariosa per part d'una persona que actuava.

I al mateix temps que li dic això, senyor conseller, li dic que l'escassesa de presència pública, li estic dient la negativa a poder presentar els premis en un lloc públic, en el Palau de la Música; el *ninguneig* i la negativa a rebre a estes persones per part de determinades institucions, no concretament de l'Institut Valencià de la Música, però sí per part d'unes altres institucions, programadors musicals, responsables musicals.
.
.
Vosté mateixa, senyor conseller, podria també parlar amb els col·lectius de músics en valencià, que segur que tindrien algunes coses a transmetre-li.

Jo, com moltes voltes me diu, senyor conseller, que ens fem representants de coses que no representem, li he de dir que nosaltres ens hem reunit diverses vegades amb diversos col·lectius de músics en valencià: tots sense excepció ens han plantejat les demandes que jo li he fet abans, un major interés públic, una presència en els mitjans de comunicació públics, una ajuda a l'hora de la contractació i a l'hora de bastir una xarxa suficient, no la xarxa musical valenciana, senyor conseller, sinó una xarxa específica perquè ells puguen tindre eixa dinàmica d'actuacions continuades al llarg del País Valencià, que puguen tindre ajudes per a eixir del País Valencià, que puguen tindre ajudes a la producció, a l'edició.
.
.

És una.
.
.

 

**El senyor president:**

Senyor Cardona.
.
.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

.
.
.
manera de començar perquè després esta activitat, se-nyor conseller, li assegure que rodarà a soles, té suficient energia, suficient efervescència, suficient interés com per a tindre un mercat potent i una gent que vol i està esperant una miqueta de revifament de l'activitat musical valenciana, perquè estan esperant això simplement per a tindre-la present en les seues vides, perquè no siga només una excepció o una cosa puntual, sinó una cosa constant i permanent.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene ahora la palabra el señor conseller don Alejandro Font de Mora.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Cardona, bé, com veu vosté, de moment ja hem arribat a un cert punt d'encontre.
És a dir que ha reconegut vosté que almenys la faena que fa l'Institut Valencià de la Música de diàleg amb els col·lectius està ahí i, bé, de fet, eixe projecte, el que jo li he dit és objectivament cert.
És a dir, no s'ha presentat el conjunt d'idees que eixe col·lectiu puga tindre en comú i que puga coordinar-se amb eixe col·lectiu mateix per tal de portar-ho endavant o de reclamar les ajudes adients.

Després me demana coses que no són de la meua competència.
Com vosté sap, o deuria saber, el Palau de la Música no té res a vore amb les responsabilitats.
.
.
Ahí té un diputat al costadet que li ho podrà dir perfectament.
«Ajudar», cal ajudar.
.
.
Clar, mire vosté si cal ajudar: l'administració valenciana, l'administració autonòmica valenciana té unes responsabilitats a què tracta de fer front, però en la xarxa també hi ha ajuntaments, i els ajuntaments diu vosté que estan fent una sèrie de mocions per tal d'ajudar a estos col·lectius.
Jo li puc, si els informes que tinc estan posats al dia, que crec que sí, dir que sobre el suport al col·lectiu de músics i cantants en valencià han remés els acords els següents ajuntaments: Alberic, Algemesí, Bétera, Dénia, Alcúdia i Polinyà de Xúquer.
Punt.
D'eixos només tenim constància que l'Alcúdia haja programat actuacions en eixe sentit.

És a dir que, com diuen en castellà, no sé si n'hi haurà un refrany paregut, «una cosa es predicar y otra dar trigo».
I ací pareix que només siga la responsabilitat de la Generalitat, l'única que té la responsabilitat.
Mosatros el que no podem fer és crear un circuit comercial.
No podem fer això.
Si les circumstàncies que diu vosté, que jo no fique en dubte, no ho fique en dubte, però si foren certes que n'hi ha tant d'atractiu, n'hi ha tant de mercat potencial, n'hi ha tant d'entusiasme, n'hi ha tant de tal, doncs, mosatros estem esperant les propostes del col·lectiu perquè tot això que diu vosté que existix i que jo no tinc per què negar, doncs, fructifique.
Però la voluntat està manifesta d'escoltar el col·lectiu.

I no me diga vosté en altres instàncies!
Jo sóc responsable de la instància que és, en este cas, l'Institut Valencià de la Música, i l'Institut Valencià de la Música li tinc de dir que en ajudes discogràfiques, per exemple, les ajudes que dóna, de totes les demanades, les que fan en música en valencià s'han acceptat el 50%.
I de les generals, només el 25%.
És a dir, que n'hi ha, diguem-ho aixina, una discriminació positiva cap a les produccions que estan fetes en llengua valenciana.

Ara m'agradaria que vosté, a on tinga representants en els ajuntaments, anime també els ajuntaments que col·laboren a través de la xarxa o programant cantants en valencià, perquè vosté puga sentir cantants en valencià i mosatros continuarem col·laborant en la mesura de les nostres possibilitats i, per descomptat, eixes és el desig d'esta conselleria.

Jo crec que en esta qüestió no cap caure en un voluntarisme que mos podria dur a plantejar diagnòstics erronis.
Jo crec que s'ha de primar la qualitat.
Jo crec que s'ha de discernir la qualitat.
I jo crec que s'ha de promocionar la qualitat.

I vosté té raó.
Hi ha música que se fa amb qualitat, i eixa ha de ser recolzada i promocionada.
I de fet intentem, a través de l'institut, fer este tipus de recolzament.
Però el que és recolzar és recolzar, i el que és inventar un circuit comercial no està a l'abast d'este govern, no és possible.

Vosté ha mencionat dos cantants en la seua intervenció, els ha donat com cantants valencians.
Només n'hi havia u de valencià.
Estos no han necessitat en la seua trajectòria cap tipus d'ajuda.
Però bé, això és història, i ja eren temps molt difícils, perquè tenien el valencià i el català molta qualitat.
M'entén vosté?
Molta qualitat.
I no necessitaven este tipus d'ajudes.
El que passa és que de vegades moltes coses se disfressen baix d'altres.

Però pel que fa la Generalitat, no es preocupe vosté ni se preocupe el col·lectiu que si n'hi ha, si n'hi ha un projecte en garanties se treballarà.
I inventar estranyes noves xarxes quan hi ha una xarxa en funcionament, quan hi ha un recolzament efectiu, i el que s'ha de demanar és que eixos que fan paperets perquè la conselleria impulse, ells impulsen també.
A vore si té vosté també la força ahí, en els seus companys, que segur que algú en té, perquè també ajuden, eh!
, perquè tot no ho pot fer a soles el govern valencià.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muy bien.
Muchas gracias, señor conseller.

Se levanta la sesión hasta mañana a las diez de la mañana, que continuaremos.
.
.
, o sea, se suspende la sesión hasta mañana, a las diez de la mañana.

 

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 38 minuts)*