Just%C3%ADcia%901017.06.28%20macro.html





Comissió de Justícia, Governació i Administració Local realitzada el dia 28 de juny de 2017.
Comença la reunió a les 10 hores i 8 minuts.
Presideix la diputada senyora Cristina Cabedo Laborda.
Reunió número 17/I.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora Cristina Cabedo Laborda)

La senyora vicepresidenta:

 (Inoïble) … Justícia, Governació i Administració Local, la senyora secretària passarà llista.
Per favor.

La senyora secretària:

Gràcies, presidenta.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyora secretària.

Comencem amb el punt que són les compareixences.
Bé, abans d'això, fem la… Bé, no sé si fa falta la lectura, però si ningú està en contra, aprovem l'acta de l'anterior reunió?
Val, doncs, donem per aprovada l'acta de l'anterior reunió.

Compareixences en la fase de participació ciutadana del procés d'elaboració de la proposició de llei de modificació de la Llei 14/2010, de 2 de desembre, de La Generalitat, d'espectacles públics, activitats recreatives i establiments públics, presentada pels grups parlamentaris Compromís i Podem (RE número 38.
648)

La senyora vicepresidenta:

I ara sí, passem a les compareixences en la fase de participació ciutadana, per al procediment d'elaboració de la proposició de llei de modificació de la Llei 14/2010, de 2 de desembre, de La Generalitat, d'espectacles públics, activitats recreatives i establiments públics, presentada pels grups parlamentaris de Compromís i Podem.

Passaríem a la primera compareixença, que seria en representació de la Coordinadora per l'Escena Musical Valenciana, la senyora Vanessa Giner.
Si la vol cridar… Sí.
(Pausa)

Comencem, per tant, en la primera compareixent, que és la senyora Vanessa Giner.
Tindrà primer huit minuts per a la seua exposició, i després les senyories, com saben, tindran quatre minuts per a les seues preguntes.

Quan vulga, senyora Giner.

Compareixença de la senyora Vanessa Giner Roig

La senyora Giner Roig:

Hola, bon dia.

Bé, jo sóc Vanessa Giner, música professional, i forme part de la Coordinadora per l'Escena Musical Valenciana.
Bé, en primer lloc, volem donar el nostre suport a la iniciativa llançada pels (inintel·ligible) .
.
.
culturals, i pensem que hem de potenciar una simbiosi que s'ha donat de forma natural en la nostra ciutat ja fa molts anys.

D'igual forma, des de la coordinadora pensem que cal estar juntes i junts en qualsevol lluita que reivindique una millora en la nostra situació i en les condicions laborals.
Som conscients de la persecució indiscriminada, a la qual han sigut sotmesos els darrers temps, i una situació injusta per a molts d'ells que realment s'esforcen a dignificar el sector.
En molts casos, la música és considerada una agressió i no un bé comú a protegir.

Bé, volem aprofitar aquesta situació de petició de drets i posada en comú general, per a transmetre algunes inquietuds i opinions que voldríem que en fóreu sabedors.

Bé, vos contaré una història real lamentablement que passa molt sovint.
Un company nostre que toca instruments tradicionals, com la viola de roda, un instrument molt valorat fora de l'estat espanyol, però ací no tant, va arribar a un país, un país europeu, el va rebre un cotxe oficial, amb les seues banderoles, les autoritats.
.
.
El varen portar a un hotelàs, el varen convidar a un supersopar.
Al dia següent el portaren a un teatre, on la gent l'esperava en moltes ganes, uns grans aplaudiments, la gent el respectava molt, valorava el seu treball.

Bé, doncs esta persona -açò és un cas real- dos dies abans, en l'aeroport, abans d'eixir cap a este país li va dir a son pare que, per favor, li donara diners per a comprar-se un entrepà, perquè tenia els justetets per a comprar-se'l i no podia.

Vull dir jo, ¿en açò què volem transmetre?
La inestabilitat que patim la professió i sobretot que volem ser tractades com a treballadors i treballadores de la música de manera legal i de forma regular.

Bé, la situació precària que patim en el sector musical ha generat una consciència col·lectiva també per defensar els drets dels treballadors de la música.
S'estan creant sindicats, com el futur nostre sindicat del Simuv, el Sindicat de la Música Valenciana.

Pensava que tenia més temps, vaig a fer-ho més lleuger.
Són molts els problemes abordats del nostre sector: la inestabilitat, que estàvem comentant; els riscos, fem molts quilòmetres; escenaris en males condicions -moltes més coses- i males pràctiques de contractació que ens obliguen a facturar.

Este és el gran problema que tenim.
Ens obliguen a facturar, cosa que la llei d'espectacles, la llei obliga el promotor a donar-te d'alta i de baixa.
Nosaltres hem de córrer amb les despeses de les altes, de les baixes.
I bé, ¿açò què suposa?
Suposa que els organitzadors que han de fer-ho, ho eviten, per la complexitat, preparar les altes i les baixes, el TC1, el TC2, comprovants d'actuacions, nòmines, retencions.

I el fet que els organitzadors, especialment ajuntaments, que solen programar d'acord amb pressupostos tancats i aprovats amb antelació, farà que s'opte per contractar els músics i músiques a través d'una relació mercantil o de prestació de serveis.

A conseqüència de l'aplicació d'aquest model contractual, es comença a exigir als músics i grups musicals la presentació d'una factura com a justificant de pagament de les seues actuacions.

I açò obliga a donar-nos d'alta en autònoms.
Clar, la realitat de cada músic, vaja, fer-se autònoms és un somni.
Aquesta solució no és satisfactòria, perquè la majoria no té suficient volum de treball per a suportar-ho.
Aquestes circumstàncies propicien que la situació derive en una sèrie de males pràctiques, consistents en emetre factures irregulars.

Clar, els músics, les músiques es sálvese quien pueda, a vore de quina forma podem treballar.
Jo, per exemple, he facturat a través d'un cunyat meu que té una empresa de tendals.
Aixina estem totes.
També s'han creat societats cooperativistes que es fan càrrec de gestionar la contractació de persones professionals de la música.

Però, clar, açò és una solució temporal que està durant.
.
.
(inoïble per raons tècniques) .
.
.
entitats que no estan complint la llei, que no estan complint i deurien ser els primers.
No els donen d'alta en la seguretat social, començant, com deia abans, en els ajuntaments, entitats públiques.
No assumixen les despeses de la gestió que se'n deriven.
Les assumim nosaltres.
I no n'hi ha responsabilitats davant d'un possible accident laboral.

Segons la legalitat vigent, qui contracta ha de gestionar l'alta i la baixa de la seguretat social de l'artista.
A hores d'ara no passa i s'interposen intermediàries com falses cooperatives, com déiem abans, o entitats de facturació que cobren certes quantitats per emetre una factura.
I també, no ho oblidem, el 21% de l'IVA cultural, que això és.
.
.
, bé, molt malament.

Això pot generar diversos problemes, com, per exemple, sobre qui recau la responsabilitat en un possible accident laboral.
Hem de fer-nos càrrec nosaltres de la nostra seguretat social, pagar un tant per cent a estes cooperatives o demanar a algun familiar o empresa que siga que ens facture per poder treballar.
No oblidem tampoc l'IVA cultural desproporcionat del 21%, com deia abans, és el més alt d'Europa.
I això no ajuda en absolut.
Bé, això ja ho havia dit abans.

A tot això, cal afegir que les diferències salarials es fan cada vegada més grans en el sector, on els catxés elevats s'associen als grans festivals i creix una gran massa d'artistes sotmesos a unes regles molt diferents.
Tampoc es tenen en compte les hores de feina fora de l'escenari, hores de conducció, de muntatge, de promoció.
.
.

Clar, la solució al problema està en la reforma del règim especial d'artistes de la seguretat social, que facilite la contractació de l'artista de forma directa.
Per tant, el sindicalisme musical s'ha marcat uns objectius concrets a treballar: salaris i condicions dignes, dret a la seguretat social, a les pensions i a convenis col·lectius.

La gran majoria de professionals de la música d'aquest país no té contractes, assajos remunerats, despeses de dietes i desplaçaments.
No n'hi ha ajudes raonables per a les persones físiques, ni una quantificació real del valor del temps de treball.
Són molts els casos de professionals de la música de molts anys que no tenen ni cinc anys cotitzats, ni cinc, ni dos, n'hi ha vegades que un.
És ridícul.

Estem parlant de gent que té família, gent normal, que necessita pensar també en un futur.
Entenem que entre els deures de l'administració pública hi ha el de donar exemple pel que fa a la fiscalitat, a la facturació i el respecte dels drets dels i les treballadores.
És important que es considere la creació i interpretació artística com una feina més que cal ser reconeguda, remunerada i normalitzada, com a qualsevol altra activitat professional.

Bé, la llei s'expressa d'una forma molt clara.
L'artista ha d'estar contractat laboralment per qui realment organitza l'espectacle en qüestió i no per terceres empreses intermediàries.
Per tots aquests motius, des dels diferents sindicats de la música s'ha redactat un manual de bones pràctiques per a la contractació en el sector musical.

Si tots estos problemes de les persones que ens dediquem a la música són molts, quan eres una dona encara és pitjor.
I el problema és la invisibilització que la cultura patriarcal de la nostra societat ens fa.

En la Llei 14/2010, del 3 de desembre, en el títol primer i l'article número 3, prohibicions, diu que Â«queden prohibits els espectacles i activitats recreatives següents, entre altres les que inciten o fomenten violència, racisme, xenofòbia i qualsevol altra forma de discriminació que atempte contra la dignitat humana.
El masclisme i la discriminació per gènere sembla que tampoc té prou categoria per acabar la frase.

Tinc quaranta segons i ho vaig a dir molt clar: no me dóna temps a tot.
Els festivals subvencionats per entitats públiques.
.
.
Les entitats públiques estan subvencionant festivals on la gran majoria d'artistes no som dones.
En el 2015, de 3.
773 artistes programats, 294 foren dones.

Tenim tot uns punts ací que me podeu preguntar i jo estaré encantada de respondre per què passa açò.
Aleshores, volem exigir que les administracions públiques no subvencionen estos festivals, perquè per la cultura s'està colant absolutament tot el masclisme.
I punt.
Ja he acabat (rient).

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyora Giner, per haver respectat el temps, que és limitat, perquè han de vindre tots els compareixents.
Però la ponència, si ens la vol fer arribar per email, nosaltres la podem enviar perquè la puguen llegir sencera.
Igual que ara tindran quatre minuts per a fer-li preguntes, i vosté els contestarà també en quatre minuts.
I si té alguna cosa que afegir fora d'eixos quatre minuts, també ens ho pot enviar per email, i ho enviarem.

Jo la veritat és que tots els anys, quan vaig al FIB també me pregunte per què no n'hi ha més dones en el cartell.
Aixina que.
.
.

Iniciarem les preguntes amb el Grup Podem.
Quan vulga, el senyor Montiel tindrà quatre minuts.

El senyor Montiel Márquez:

Hola, bon dia, senyora Giner.

Bé, ¿per què passa açò?
Després, vosté contesta després.
Diu: Â«Me poden preguntar per què passa açòÂ».
I jo li pregunte: ¿Per què passa açò?
Perquè, clar, m'ha sorprés, no m'havia plantejat, ho confesse, no m'havia plantejat mai fer eixa comparació per a la programació de festivals i la desproporció és brutal.
No ho puc entendre.
I m'agradaria anar a l'arrel del problema, efectivament, vore com se produïx esta situació de greuge respecte de les dones del món de la música i com se podria treballar per a canviar les regles del joc.

Li prenc la paraula en el capítol de prohibicions de la llei, perquè, efectivament, crec que caldria.
.
.
De la mateixa manera que les actuacions.
.
.
els espectacles que inciten a l'odi, la xenofòbia, etcètera, deurien d'incloure també el cas de la violència masclista.
Crec que és una molt bona aportació que ha fet vosté a esta comissió.

M'agradaria preguntar-li si el manual de bones pràctiques ha segut d'alguna manera posat a disposició de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, perquè pel que vosté conta i per la meua experiència pròpia, la immensa majoria dels contractadors, i sobretot ara que s'acosten estes dates estivals, són ajuntaments.

I, per tant, jo crec que seria molt bo que el sindicat de la música valenciana tinguera una reunió de treball amb la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, si eixe manual de bones pràctiques fóra atés pels ajuntaments.

Sí que és cert que els ajuntaments són en bona mesura els grans contractadors, i jo crec que caldria replantejar efectivament el sistema.
De la mateixa manera que en els ajuntaments moltes vegades se fan contractes d'una setmana o de períodes molt curts de temps per als caps de setmana per als socorristes de la piscina, se pot preveure -estic segur que es pot preveure- la contractació, donant d'alta en seguretat social per part de la mateixa administració pública contractant.

A soles la inèrcia, digam, l'actitud poc dinàmica d'alguns ajuntaments pot justificar que açò no s'haja plantejat ja.
Perquè allò fàcil és que te donen una factura, encara que te la done un intermediari, un agent, un promotor, que després faça el que fa i els artistes estiguen desprotegits.

I jo crec que caldria inaugurar un nou model de relació en què efectivament els ajuntaments.
.
.
No veig gran problema que siga l'ajuntament el contractador i done d'alta en seguretat social, perquè n'hi ha exemples de contractes per a un dia, per a un cap de setmana, per a una setmana, per a treballs esporàdics en l'administració.
Les normes pressupostàries i de gestió economicofinancera dels ajuntaments no pot ser un impediment.

Em preocupa.
.
.
Clar, n'hi ha coses que vosté sap que nosaltres no podem canviar des d'ací.
Estem amb vosté, som solidaris.
L'IVA cultural és el pitjor, és una llosa davant del desenvolupament cultural d'este país, i més en esta comunitat, que tenim una gran trajectòria, una gran tradició musical.
I crec que també cal modificar el règim especial d'artistes.
Però mentrestant, l'anime que mos diga vosté si eixe manual de bones pràctiques, podem fer alguna cosa per a contribuir a la seua difusió.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Montiel.

A continuació, tindrà quatre minuts el Grup Ciudadanos.
Senyor Subiela, quan vullga.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidenta.

Buenos días señor Giner.
Mire, cuando usted ha empezado su intervención hablando de lluita, de persecució, de petició drets , de precarietat laboral, de riscos laborals, yo me he descentrado un poquito, porque digo: no sé si estamos tratando de lo mismo, de lo que usted venía a hablar aquí de lo que vamos a tratar aquí.
Creo que entre la modificación que se nos propone de la ley de espectacles y lo que usted ha expuesto aquí, creo que hay una diferencia bastante grande.

Es interesante todo lo que usted ha expuesto, creo que es uno de los problemas que debemos abordar, pero creo que no es lo que estamos tratando en esta reforma.
Estoy totalmente de acuerdo con usted que la complejidad, esa burocracia en la contratación hay que eliminarla, hay que solucionarla, porque genera los problemas que usted ha descrito.

Lo de la obligatoriedad de hacerse autónomo, pues mire, más que claro que en Ciudadanos, creo que no lo tenemos en ningún sitio.
El tema de solucionar el problema de los autónomos es una de nuestras banderas.
Bajar las cuotas de 350 euros o pagar solamente por los días que se haya trabajado es uno de nuestros objetivos.
Por lo menos la cuota de 50 euros ya la tenemos aprobada.
¿Y qué le voy a decir del IVA cultural, que lo hemos por lo menos ya aprobado que se pueda bajar al 10%?

Ya le digo, problemas a solucionar, todos los que usted ha comentado.
Pero entiendo que no están dentro de la reforma que se nos propone aquí por los grupos proponentes.

Por lo tanto, yo la emplazo a que en una nueva reforma, un nuevo…, o llevar eso adelante, esas propuestas que usted propone en otro punto.
Pero, vamos, de todas maneras, encantadísimo de escuchar la problemática que tienen ustedes en el mundo musical.

Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Subiela.

A continuació, per part de Compromís, el senyor Nadal.
Quan vulga vosté.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Benvinguda a esta casa, senyora Vanessa Giner, que és la casa de tots els valencians, i molt content que vinguen els representants del meu gremi, dels músics.

Primer que res, dir-li que de totes les exposicions que ha fet no sabem exactament fins a quin punt en esta reforma legal podem encabir totes les coses que està dient.
El tema de les provisions de la llei, de la violència masclista, això sí que ho podem ficar segur.
I les altres coses ho hauríem de vore poc a poc, perquè evidentment esta llei no està fet per a això, doncs podem fer-hi algunes referències.

Però jo sí que la commine a vosté, tant amb Compromís i supose que altres partits també estaran d'acord, a parlar estes coses detingudament, a vore fins on podem arribar en la legislació autonòmica.
I en el cas que no puguem arribar, a comminar la legislació estatal que es canvien estes coses.
Sobretot pel que ha dit de la reforma del règim especial d'artistes de la seguretat social, que és una cosa que no podem fer així, però que sí que les Corts Valencianes poden pronunciar-se sobre això, i pense que seria important.

I simplement dir-li que sí, que des de Compromís estem d'acord amb les reivindicacions que hem fet i que ens comprometem a tirar-les endavant en la mesura de les nostres possibilitats.

I ara voldria fer-li algunes preguntes, que pense que són importants, sobre esta llei, vosté el que opina.
Sé que no va a tindre temps de contestar, però és important que les preguntes es queden gravades i que les podem contestar per escrit o després ho parlem, perquè és important que ho tinguem clar de cara a la llei.

Algunes de les coses que vosté ha demanat evidentment són unes exigències que mos interessa saber què és el que pensen els músics.
Per exemple, m'interessa en especial saber si a l'hora que hi haja més oferta de llocs, que és el que pretenem en esta llei, on hi haja música en directe, com pugueren ser bars o com pugueren ser pubs, amb unes restriccions molt clares, el que pretenem en esta llei.

¿Què és el que opina una organització de músics com la que ve a representar vosté?
¿Què és el que opina?
¿Quines condicions se'ls demanaria als locals perquè pugueren tindre, a banda del tema de la seguretat social i tal, les condicions tècniques, les condicions de dignitat del músic, què és el que se'ls demanaria als locals?

¿Estarien vostés d'acord que n'hi haja més zones on puguera hi haver música en directe?
O, per contra, ¿creuen que això no seria bo perquè segurament les condicions baixarien?
O ¿quines són les condicions que els hauríem de donar?
¿Què pensen vostés d'això?
¿Pensen que seria important que deixàrem que regularen precisament esta reforma de llei, que els menors puguen entrar als concerts i en quines condicions?

També volíem preguntar-li.
.
.
Perquè moltes voltes vosté està plantejant una sèrie d'exigències als ajuntaments, que jo també estic d'acord que és evident que les haurien de complir, i també els festivals.
Perquè també és molt curiós, perquè s'estan donant subvencions als festivals i els festivals tampoc donen d'alta els músics, sinó que t'obliguen a donar-te d'alta a tu o et donen ells, però has de pagar.

En estes condicions, vosté, per exemple, a les associacions socioculturals que preveu esta llei, que serien associacions sense ànim de lucre que fan concerts, ¿pensa que se'ls hauria de demanar les mateixes condicions que les entitats públiques o a les grans empreses?
¿Com pensa que ho hauríem de regular açò?

Per últim, donar-li les gràcies que haja vingut i res més.
I l'emplacem a poder debatre i discutir d'estes coses d'una forma més relaxada, perquè ara tindrà només quatre minuts per a contestar a tots i serà realment complicat que em responga a les coses interessants que li hem plantejat.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Nadal.

A continuació, pel Grup Socialista, la senyora Barceló, quan vulga.

La senyora Barceló Chico:

Gràcies, presidenta.

Gracias, señora Giner, por estar aquí, y sobre todo por poner voz a muchísimos artistas, a muchísimos músicos que viven, como usted ha expresado, en un entorno de inestabilidad, de falta de reconocimiento, y sobre todo que, como usted ha puesto de relieve, además está sometido a una serie de malas prácticas, precisamente por una administración pública, en este caso, por los ayuntamientos.

Yo siento enormemente que muchas de las cosas que usted ha explicado y que nos va a llevar a hacer una reflexión profunda sobre ellas no podamos dejarlas o incorporarlas a esta ley que estamos aportando, a esta proposición de ley que estamos abordando.
Que la proposición que estamos abordando viene a dar cobertura, es verdad, a las actividades socioculturales, y también a otra serie de cuestiones que se abordan en ella.

Pero no podemos abordar otras cuestiones que usted ha planteado y que nos parecen muy interesantes y que esperamos recoger, al menos el Grupo Socialista, y poder trasladarlas y convertirlas en otro tipo de iniciativas que puedan mejorar la situación de los artistas y de los músicos.

Pero me gustaría hacerle una pregunta.
Usted ha hablado de las malas prácticas, que sí que nos gustaría conocer, además de ese código que ustedes han redactado, sobre todo porque ha dicho que muchos ayuntamientos se ven abocados a hacer una contratación de tipo mercantil.
Hay que emitir una factura, evidentemente, lo que les obliga a ustedes a darse de alta de autónomos.

Una situación endiablada, porque, en definitiva, ustedes no pueden mantener esa situación.
MI pregunta es… Esto no lo podemos incluir dentro de esta proposición que estamos abordando, pero aprovechando que usted está aquí, sí que me gustaría preguntarle: ¿cómo cree usted que debería de ser el mecanismo para que los ayuntamientos pudieran contratar a los artistas?

Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyora Barceló.

I per últim, per part del Grup Popular, senyor Santamaría, quan vulga.

El senyor Santamaría Ruiz:

Moltes gràcies, presidenta.

En nombre del Grupo Popular, agradecerle a la compareciente sus palabras y sus reflexiones.
Me sumo a las palabras de la diputada Barceló, en cuanto a valorar la intervención que ha tenido usted exponiéndonos la situación de precariedad y de dificultades de un colectivo que es tan importante, como es el colectivo cultural, el de la música, con el que nos sentimos todos plenamente identificados.

Es verdad también, como decía Toni, del Grupo Ciudadanos, que muchas de las cuestiones que ustedes apuntan, el tema de la precariedad laboral, las cuestiones de facturación, cómo se valoran esas horas de ensayo, cómo se valoran sus viajes, cómo se valora esa actividad de promoción de la propia capacidad musical de los intérpretes, las diferencias retributivas y todo eso, es verdad que nos transciende el ámbito de aplicación de la ley de espectáculos que estamos tratando.

Pero yo, desde el Grupo Popular, lo que sí que quisiera es exponerle la total predisposición de nuestro grupo a escuchar cualquier sugerencia que se pueda abordar en este aspecto, tanto para ser tratada aquí como para transmitirla también a nivel nacional…, a la dirección nacional, en nuestro caso, a nuestro partido, y ver a ver qué se puede hacer para mejorar estas situaciones, muchas de las cuales no son exclusivas del colectivo de músicos, sino los propios pintores, entiendo.
En fin, muchos colectivos artísticos.

Estaba acordándome también de los profesores de fútbol, que ahora la agencia tributaria está persiguiendo porque no se les da de alta, porque se les pagaba de una manera o de otra.
En fin, muchos colectivos que yo creo que está la particularidad… Ayer mismo también hablábamos de la economía colaborativa.
Es decir, hay nuevos fenómenos laborales que probablemente no están adecuadamente recogidos en la regulación laboral.

Yo sí que hay alguna cuestión que no entiendo.
Es decir, yo creo que la normativa se tiene que cumplir, y que si un ayuntamiento no la cumple, debe de cumplirla.
Eso es así de sencillo.
Y, por tanto, mi pregunta es en ese sentido, las vulneraciones de todo lo que es el tema del régimen de autónomos.
Eso es denunciable ante la inspección de trabajo.

Todas esas figuras de falsos autónomos, eso es denunciable.
Todas las situaciones que hacen referencia a la emisión de facturas falsas.
En un ayuntamiento público, eso tiene un nombre y el nombre es precisamente grave y debería terminar con las consecuencias que tiene.

Por tanto, yo le preguntaría, ustedes estas cuestiones legales me imagino que una de las razones por las que pretenden asociarse, pues seré para defender precisamente colectivamente mejor unos derechos que son difícilmente defendibles a lo mejor individualmente por las circunstancias que usted aduce.

Sí que veo alguna dificultad con algunas cosas que ustedes proponen o que se propone poner en la modificación de la ley de espectáculos.
Lo digo desde la perspectiva de cómo está configurado el derecho a la libertad de expresión y el derecho, bueno, pues a celebrar un concierto en nuestro ordenamiento jurídico.
Y es que podemos prohibir expresamente o incluir la violencia de género, y nuestro grupo estará evidentemente a favor de esas circunstancias, de incluirlo dentro de las materias prohibidas que no puedan ser, bueno, pues tocadas en un determinado concierto.

Pero la práctica de la jurisprudencia lo que viene a decir, y lo hemos visto aquí en casos en los que han venido grupos de extrema derecha, que se sabe qué ideología tienen, a cantar, con la fiscalía trabajando, es que menos no se produce la comisión del delito no se puede actuar.

Es decir, la prohibición a priori de determinados espectáculos, salvo que estén convocados bajo ese lema, son de muy difícil articulación.
Y, por tanto, yo creo que eso entre todos los grupos deberíamos de buscar alguna fórmula más encaminada hacia la denuncia, hacia la prevención, hacia el aviso, hacia…, bueno, pues a fiscalía, que es la competente en materia de prevención de delitos de odio.

Y, por lo demás, pues decirle que tenemos aquí alguna queja, que yo le preguntaría un poco también… Esta viene de la asociación (inintel·ligible) …, que critica un poco cómo se produce esa colisión entre lo que son las personas que tienen un circuito, o donde hay un circuito de música de jazz, o un circuito de música de flamenco, un circuito de música de actuación en vivo… Es decir, se quejan, no solo del ámbito teatral, sino también musical, como la actuación de los poderes públicos a veces menoscaba la capacidad que tienen ellos de ofrecer, porque bien hacen grandes festivales con precios populares a los que no pueden competir, o bien porque a lo mejor pues simplemente no se programa a mujeres o circunstancias de este tipo.

¿Cómo ve usted esa relación entre la actividad que tiene que ver pública en promoción de la cultura con el mantenimiento de un circuito estable que existe, aunque reducido en nuestra ciudad y en nuestra comunidad?

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Santamaría.

I ara, a continuació, senyora Giner, tindrà quatre minuts per a contestar i si vol, si se deixa respostes pendents mos les pot enviar i les farem arribar.

La senyora Giner Roig:

¿Quatre per a tot el món?
¡Buenooo!

La meua capacitat de síntesi mai ha sigut bona, ¿val?

Comencem pel primer que tinc apuntat, si no m'equivoque Podemos, Montiel.
¿Per què passa açò entre les dones?
Bé, molt bé, en l'imaginari col·lectiu sabeu que quan a tu de xicotet te deien: Â«¿qui ha descobert el foc?
Â».
Tu què pensaves?
Un home barbut en unes pedres.
Igual va ser una xica adolescent, és possible.
En la música passa igual.

Jo he estat de becària en una empresa de distribució i jo he vist arribar maquetes, maquetes fetes per dones i s'han quedat en un calaix.
I el dia de la dona o el dia 25-N, el dia 8 de març o el 25-N te fan buscar grups de dones per a eixos dies exclusius.
Vull dir jo, ací tinc per a donar i vendre que te podria dir.

Però simplement és la societat patriarcal, evidentment, el masclisme instaurat, que en els llibres de text no n'hi han dones músiques, en els llibres de música no n'hi han dones.
És molt paregut, és molt semblant a les xifres dels festivals.
I n'hi ha una invisibilitat, evidentment, que, vaja, i falta de referents.
.
.
Clar, si tu.
.
.
, ningú li prohibeix a una xiqueta tocar la bateria, ¿val?
, però una xiqueta no va a tocar la bateria perquè no ho veu quan va a un concert, no vol ser ella la que trenque amb eixa norma.
És molt difícil.
¿Val?
Per exemple.

El manual de bones pràctiques sí que s'ha enviat.
I més que anem a enviar, perquè estem ara en eixe pla, anem a anar a tope en els ajuntaments i en tot el món.

En el tema de les bones pràctiques.
El tema de les sales, els festivals.
.
.
, el tema de les sales, perdó, s'està ficant de moda des de fa uns anys passar la gorra o passar el pot.
Justament ahir me van enviar un email d'una associació, una associació sense ànim de lucre que volia contractar el meu grup el 15 d'agost, que és el dia més fort.
.
.
No contractar, volien passar el pot, volien convidar-mos a sopar, volien pagar-mos el gasoil i amb molt d'amor.
Per exemple.
Imagineu-vos, açò sembla.
.
.
¿eh?
(Veus) Una asociación cultural, sí.

Senyor Subiela, les condicions de locals.
Jo he tingut un local, un bar cultural en el Carme i m'ho vaig deixar perquè la persecució policial era una passada.
Jo tenia quatre cotxes patrulla en la porta cada dia.
Jo ara visc en Benimaclet, en la plaça de Benimaclet, i se fa botelló, se toquen els tambors a tota virolla, totes les nits de l'any, i guitarres, i no ve la policia.
Val.

Per exemple, una de les millores que se podrien fer és que en les discoteques sí que se pogueren fer, segons he llegit la llei, si no estic equivocada, les discoteques sí que se pogueren fer actuacions, perquè és un lloc on està ben insonoritzat, n'hi ha una bona pista de ball, hi ha una bona barra i tal.

Perdoneu també si a la millor me n'he anat un poc del tema, és possible que haja sigut un punt de desconeixement, però també no tots els dies una ve a Les Corts a parlar i vol amollar tot el que pot per si cola alguna cosa.
Val.

¿Regular l'entrada als menors al concerts?
Per suposat, estic totalment a favor.

¿Com se regulen les associacions?
Bé, jo és que la lletra no l'entenc, perquè l'he escrit a pressa.
¿Com regulem les associacions?
Les associacions són gent que fa festivals i que m'han cridat a mi -que no sé molt bé.
.
.
-, deurien primer de molta pedagogia per part de les institucions, part dels artistes i -no sé- igual tal volta fer alguna cosa -no sé-, algun punt que jo ahí jo no entenc, no sóc jurista, però que se poguera facilitar estos moviments culturals, perquè realment la gent jove no tota vol anar a ficar-se fins a dalt de beguda.
N'hi ha gent que vol fer una nit de folk, com la que m'han cridat a mi, i no tenen un duro.
Evidentment un caixet de tants diners no ho poden pagar, perquè és del que trauen.
.
.
Però tampoc anem a anar nosaltres a treballar per un sopar, evidentment, perquè jo també tinc un fill i tinc la nevera que he de plenar.
Val.

Continue.
¡Ai, per favor!
A vore.
¿El mecanisme perquè els ajuntaments puguen contractar?
Açò no sé qui m'ho ha preguntat.
Un mecanisme fàcil, que no siga tot.
.
.
Per a començar, en el nostre cas, quan anem a l'atur o anem a fer algun tràmit, ningú sap del que estem parlant.

N'hi ha una persona que està en el carrer Colón, que ella sap de què va el règim d'artistes, vull dir jo.
Primer, fer com una espècie de curset, de cursillo, un máster acelerado, a la gent que treballa en els ajuntaments perquè sàpiguen fer esta tramitació, perquè és el seu treball.
I punt i final.
És que és tan fàcil com que facen el seu treball i que se formen.
Igual que n'hi ha empreses que formen els treballadors i les treballadores perquè fa falta l'anglés o fa falta manejar un Excel, que sàpiguen contractar els artistes.
És que no vegem massa complicació en açò.

El Partit Popular denuncia les males pràctiques legals per defensar els sistema de quotes.
Val.
A vore, perquè les males pràctiques.
.
.
A vore, està clar que cada un pot fer el que vullga i la llibertat d'expressió.
Però, per exemple, nosaltres no volem una discriminació positiva en el tema dones.
A nosaltres no mos fa falta res.
Nosaltres tenim de tot.
Mos fa falta recuperar el nostre espai, mos fa falta un sistema de quotes.

En política sabeu que moltes polítiques estan gràcies al sistema de quotes.
El mateix en la música.
Volem un sistema de quotes real -vull dir jo-, que mos represente.
Està clar que a la millor el 50/50 d'un festival de set dies que estem 2.
000 artistes no hi ha suficients grups coneguts, que han rodat tot l'any a causa que els programadors no tatatà, ¿val?
, perquè és el pez que se muerde la cola i és difícil, però sí que hi haja un tant per cent que mos represente.
¿Val?

El sistema de quotes, tal qual.
Com, per exemple, la vice, la vice, Mònica Oltra, és gràcies a un sistema de quotes.
Doncs el mateix pot ser en la música.
Jo pense que sí que se pot regularitzar.
Estem parlant d'una discriminació.

Per exemple, no fa falta anar-se'n a un festival de rock de quatre dies, tipus FIB, per exemple, Música Viva del Mediterrani és un dia sencer on hi hagueren sis cantautors -un festival aixina molt modest-, eren sis cantautors en un concert d'aproximadament dos hores.
¿Quatre cantautores no cabien?
Per suposat que cabien.
I no passa res, perquè ací tot el món.
.
.
, el públic que va sembla que li dóna igual o no denuncia, els promotors no diuen res i ho toleren, les entitats ho toleren, els companys que estan en un festival que dura quatre o cinc dies i no hi ha una dona o quasi no n'hi han dones sembla que tampoc és la seua lluita.

Aleshores, n'hi ha una complicitat per part de tota de la societat que les dones estem desapareixent del món de la creació.
N'hi ha una estafa cultural en tota regla, que és que la meitat de la població, que no som un col·lectiu, som la meitat de la població mundial, no, no podem, nos mos doneu veu per a expressar la nostra creació i la nostra tal.

Bé, ací hi ha 30.
000 accions que podrien fer, que jo estaria encantadíssima de poder-vos fer arribar, perquè les dones, juntament als hòmens, estem molt unides i units perquè totes les nostres condicions.
.
.
, estes precarietats d'una vegada ja tinguen veu, se denuncien col·lectivament, hi haja una opinió pública que ho parle, perquè sembla que passar el pot és una cosa.
.
.
, és que ja sembla el normal.

¡Ah!
¿He de parar ja?
Bé.

I que moltes gràcies per escoltar-me.
(Veus) Sí, a bé, jo per mi sí, ¿eh?

La senyora vicepresidenta:

Senyor Santamaría, és que vosté tenia quatre minuts per a fer la pregunta.
I si no, li hauré de donar el torn a la resta de grups.
(Veus) Doncs que s'allargaria i se trencaria l'ordre del dia que tenim.
Jo el convide que després, si vol, en privat, jo crec que la compareixent s'ha mostrat suficientment oberta per a respondre a totes les preguntes.

Per tant, passaríem… (Veus) Per tant, ara -senyor Santamaría, estic jo en el torn de paraula-, acomiadaríem la senyora Vanesa Giner.

I bé, suspenem durant un minut per acomiadar-la a ella i donar-li la benvinguda als dos següents compareixents, que faran la compareixença conjuntament.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del senyor Marc Ferri Ramírez i de la senyora Celeste Juan Millet

La senyora vicepresidenta:

(Inoïble) .
.
.
i la ponència de l'anterior compareixent, la senyora Vanessa Giner, que ara els ho donarem als uixers perquè ens facen una copia per a tots els grups.

I també ens han deixat una carpeta de la compareixença que ara van a seguir els actuals compareixents que estan ací asseguts al meu costat, que els donem la benvinguda.
Són el senyor Marc Ferri Ramírez i la senyora Celeste Juan Millet.

Van a fer les seues compareixences conjuntament; per tant, tindran setze minuts.
I, després, continuarem amb l'ordre establert de quatre minuts per grup parlamentari.
I la senyora Juan i el senyor Ferri tindran quatre minuts per a contestar als grups parlamentaris.

Per tant, iniciem amb el seu torn.
.
.
(Veus) Espere, espere un moment.
.
.

Bé, faig un recés d'un minut, ¿val?

(Se suspén la reunió durant un minut)

La senyora vicepresidenta:

Val, doncs, iniciem amb les compareixences.

Quan vostés vullguen.
Tenen, aleshores, huit i huit, setze minuts.

El senyor Ferri Ramírez:

Val, perfecte.

Bon dia.

Gràcies per deixar-nos assistir a esta comissió.

Bé, hem demanat participar conjuntament perquè digam que, encara que venim des d'àmbits una miqueta diferents, Celeste és presidenta de l'associació de veïns de Port Saplaya i jo vinc en representació del col·lectiu Per l'Horta, pensàvem que les nostres aportacions eren complementàries.

I, precisament, digam, que la nostra experiència.
.
.
Vull dir, pot semblar que no tenim res a vore amb el món de l'espectacle i la veritat és que relació molt directa no hi ha; però sí que hem tingut la sensació, després d'un any de lluitar contra dos edicions d'un macrofestival en el terme d'Alboraia, que la veritat és que podíem aportar unes quantes coses a esta comissió.

Digam que n'hi han una sèrie de lliçons que ens pareixen molt importants de cara a la societat.
I, en el moment en què tinguérem notícia que cabia la possibilitat de participar en esta comissió parlamentària, ens animàrem de seguida.

Perquè, clar, te queda una sensació de dir: açò cal explicar-ho perquè les coses s'estan fent molt malament, i és responsabilitat de Les Corts i del Consell millorar la situació perquè açò no es torne a repetir, no tornem a tindre un altre problema d'ací uns mesos, si és possible.

Clar, nosaltres partim d'una sensació, constatada al llarg d'este any, que els macrofestivals estan molt mancats de regulació perquè provoquen un greu impacte sobre l'entorn, poden provocar un greu impacte sobre el descans veïnal -i hi han casos i hi han sentències- i provoquen un impacte sobre els drets dels consumidors, sobretot dels consumidors que assistixen a eixos festivals.

Vull dir, cal només seguir la premsa en l'últim any per a vore com ha anat la cosa; vull dir, que no estem parlant de castells en l'aire.
Per tant, este aspecte de macrofestivals relacionats en la llei d'espectacles presenta aspectes molt millorables.
I, per tant, ahí n'hi han coses a millorar de cara a la llei.

Hem preparat la compareixença a partir de sis punts.
Jo vaig a desenvolupar-ne tres, Celeste en desenvoluparà uns altres tres.
Els teniu tots perfectament redactats en el dossier que vos hem preparat, ¿val?

Bé, com expliquem ahí, la nostra experiència comença quan fa aproximadament un any, a finals de maig de 2016, de repent ens enterem que hi ha un macrofestival, que es diu Marenostrum -que me pense que ni Celeste ni jo teníem molta notícia que això existirà-, que s'anava a desenvolupar en la zona de la platja del Peixets d'Alboraia.

Al final del dossier teniu una sèrie d'imatges.
Ens podem situar.
(Soroll de papers) I era.
.
.
, esta no està en el dossier; açò és la zona de la platja dels Peixets, al costat de la desembocadura del barranc del Carraixet; este el pàrquing d'eixa platja; i esta és la zona de la partida del Miracle, que és on se projectava el primer festival.
Bé, si aneu a què tenim, (soroll de papers) este era el recinte de festivals projectat per a la convocatòria, digam, de fa un any.

Simplement, el que tenim és un festival que quan s'anuncia que se va a fer en Alboraia és cap al 20 de maig de 2016, obrirà portes en cinquanta dies, però estos senyors, sense tindre molt clar el recinte, ja estan venent entrades anticipades en el mes de desembre.
A finals de desembre ja posen en marxa la venda anticipada d'entrades amb una rebaixa molt forta, un preu que, poc a poc, va pujant a mesura que van anunciant artistes, i tenen pràcticament el cartell del festival tancat, però encara no se sap ben bé on és.
I ells anuncien, en el mes de maig, que es va a fer en la partida dels Peixets, partida els Peixets, o siga.
.
.
, o millor dit, partida del Miracle, platja dels Peixets, probablement la zona urbanísticament més pressionada de tot el litoral nord de València.
¿Per què?
Doncs, perquè és una platja encara verge -no ne queden moltes de platges verges en la costa valenciana.

El festival, com dic, l'han de fer en juliol.
I el que passa és que, clar, quan es comença a iniciar tota la polèmica en premsa, en part perquè des d'associacions veïnals d'Alboraia i Per l'Horta estem pressionant i estem denunciant que això és una barbaritat, esta gent juga en la basa a favor que tenen milers d'entrades venudes.
I això és una eina de pressió fortíssima.
Perquè, ¿quina és l'administració que te paralitza un festival amb deu mil, quinze mil entrades venudes, tota la xavaleria que ja s'ha fet a la idea que va a vore el seu artista ahí, en eixa zona?
I això, ¿com es paralitza?

Clar, esta situació es va donar en Alboraia, i sabeu que va eixir a nivell nacional en la televisió, que poques notícies de València tenen una difusió tan forta.
Va tindre moltíssima difusió a nivell de premsa escrita, perquè va ser una cosa fortíssima quan es paralitza el festival per falta de permisos.
Perquè, efectivament, aquells podien al·legar que tenien quinze mil, díhuit mil, me pense que eren, entrades venudes, ¿val?

Clar, va tocar improvisar en tres setmanes.
O siga, un festival que s'havia preparat en mesos, en set, huit mesos, se va haver de traslladar en tres setmanes a la Marina, ràpidament, per eixa pressió de les entrades venudes en antelació.
Perquè no era un problema que s'ha clausurat un festival i perd una empresa uns diners que havia invertit; era un problema que tenien díhuit mil entrades venudes i tot el ressò mediàtic que havia provocat allò.

No va ser tan sonat, però, en el cas de l'Arenal, en Borriana, l'any passat, també hi hagué un problema que va aparéixer una sentència, l'ajuntament es va desentendre i hagueren de resoldre la situació també en qüestió de setmanes, durant el mes de juliol.
Va ser, pràcticament, en paral·lel.

Però la mateixa situació es va donar en Barbate.
Cabo de Plata, en Andalusia, trenta mil entrades venudes i el càmping del festival es feia en una zona natural protegida.
I, en este cas, la Junta d'Andalusia probablement no va tindre tanta pressió social i, simplement, va deixar que eixa acampada es fera en una zona natural protegida, per a evitar-se el folló que anava a suposar prohibir una zona d'acampada on n'hi havien milers de persones que ja tenien les tendes preparades per a entrar.

Clar, tot açò, ¿què demostra?
És, des del nostre punt de vista, que el tema de la venta anticipada d'entrades, en estos casos, s'utilitza com a un instrument de pressió o es pot utilitzar com a un instrument de pressió.

Que també volem aclarir, i ho deixem clar en l'escrit, que no tenim res en contra del festivals per se.
El que cal fer és regular els festivals, entre altres coses perquè on anem és a una situació en la qual molta gent es queda molt decebuda, perquè n'hi han.
.
.
, vull dir, n'hi han molts buits legals.
N'hi ha molta gent que, per exemple, en el cas de l'any passat, es va quedar sense poder anar al festival perquè eixe festival es va vendre en un lloc on no tenien els permisos, quan arribà la cancel·lació, no pogueren anar a l'edició que es va fer tres setmanes després.
I això se suposa que ací, en la Comunitat Valenciana.
.
.
Per cert, que hi ha una proposta del Consell actual de potenciar els festivals de música com una marca d'identitat turística, que ens sembla perfecte, però caldrà donar uns paràmetres de qualitat.
Perquè el que no podem fer és recolzar qualsevol festival i, sobretot, quan eixos festivals estan, digam, en un entorn en què se pot aprofitar una certa pirateria.

Per tant, la proposta que fem -perquè, clar, la idea era concretar propostes- és que els permisos del lloc del festival haurien d'estar tres mesos abans de l'obertura de portes.
I que la venda anticipada hauria de començar, precisament, quan estiguen els permisos.
Si eixos permisos estan sis mesos abans, fantàstic, ja pots començar a vendre entrades, ¿val?
, però la limitació hauria de ser tres mesos.
I, si no tens permís en el lloc, o una sèrie de permisos de la zona -i no estem parlant del permís escrit que te dóna l'alcalde, com s'ha fet en estos anys, sinó una cosa gestionada per La Generalitat i amb una normativa més clara-, si no tens els permisos, no pots començar a vendre entrades perquè, si no, acabes utilitzant la venda anticipada d'entrades com a un instrument de pressió sobre les autoritats.

¿Ja porte set minuts.
.
.
?
¡Mare meua!
(Veus) Això és el que queda.
(Se sent una veu que diu: Â«¿Conjuntament als dos?
Als dos, ¿eh?
Â») Val.
Sí, sí, sí.
Acabe.

El tema d'emplaçaments, ja ho he explicat.
Tota la improvisació.
.
.
La zona d'horta que es veu ací, ells l'anaven a convertir en açò, (soroll de papers) ¿val?
I parlaven d'horta reversible: Â«Després, ho desmuntarem tot i la terra estarà cultivable en quinze diesÂ», i dius: Â«Sí, m'ho crecÂ».
I este era el projecte, que tombàrem també, de 2017.

Açò era el festival que anaven a fer ells en el pàrquing d'Alcampo, i esta és la realitat del pàrquing d'Alcampo.
Quan van traure esta imatge en premsa, se cabrejaren moltíssim, perquè estaven venent, per exemple, com a zona d'acampada, una bassa de reg.
I este és el nivell de festivals que s'estan fent en la Comunitat Valenciana hui en dia.

La gasolinera no apareixia; apareixia, simplement, com una zona.
.
.
Ací sí podeu comparar, voreu que, al costat de l'escenari, està la gasolinera.
La gasolinera, en esta gràfica, desapareixia misteriosament.

Vull dir, és al·lucinant comparar les dos imatges: la fantasia de Marenostrum i la realitat.

Clar, i açò estava legalitzat per l'Ajuntament d'Alboraia.
I, si no hi arriba a haver una mobilització social, el tindríem probablement en marxa en quinze dies.

Per tant, el tema de localització dels festivals hauria de ser en zones urbanes, controlant molt bé el tema de les vies d'evacuació; i la transparència, que ens ha costat moltíssim aconseguir la documentació en els dos casos, perquè l'ajuntament feia tot el possible.
.
.
, era absolutament partidari de fer el festival i ha fet el possible perquè la informació no es difonguera massa, ¿val?

I una cosa que.
.
.
Som conscients que no toca amb el tema de la llei que anem a debatre hui, però és la protecció dels drets dels consumidors.
Vull dir, Marenostrum és un festival que ha estat reclamant el segell de qualitat turística que està preparant l'Agència Valenciana del Turisme i, en canvi, hui és el dia -o açò ho dic per si algú té interés de seguir el tema-, hui és el dia que estos senyors estan venent entrades per a un càmping per a l'edició d'ací a deu dies que ningú sap on està i que possiblement no existisca mai, però tu, en este moment, pots entrar en la web de Marenostrum i comprar abonaments de cinc dies per al càmping del Marenostrum, ¿val?
I la gent en la web està preguntant: ¿i el càmping, on està el càmping, on està el càmping, quan direu això del càmping?
Això és simplement una mostra que està passant ara mateixa.

Els horaris de cloenda del festival encara no els han publicat, i probablement acabaran a la una i mitja de la matinada.
Però, com en Alboraia deien que acabaven a les set del matí, preferixen no dir-ho perquè la gent se pense.
.
.
, se confonga i se pense que acaben a les set del matí.

Una vegada compres l'entrada, quan reclames, ja tens un rosari de dificultats per a intentar recuperar els diners.
I tens dos opcions, o matar-te per recuperar eixos vint euros o donar-los per perduts, que és el que fa el 90% de la gent.

Per tant, esta gent ha passat per problemes (se sent una veu que diu: Â«Quatre minuts a mi, ¿eh?
Â»).
.
.
Perdó.
Val, ho teniu en el text.
Val.

La senyora Juan Millet:

Val.
Em queden crec que quatre minuts i mig.
I, com ho teniu per escrit, almenys me quede tranquil·la que el que volíem exposar està clarament escrit.

Jo sóc presidenta d'una associació de veïns de recent creació.
Port Saplaya és un nucli singular, tan singular tan singular que, urbanísticament, és molt singular i molt qüestionable com s'ha desenvolupat.
Però estem aïllats per una autovia, que és la V-21.
Estem en problemes d'accessos i mobilitat.
Tenim problemes de transport.
Ahí, si un dia passara una desgràcia, doncs, això, a banda de la desgràcia tindríem més problemes que comporta eixe emplaçament, que ja està fet, però no és l'emplaçament que una llei del sòl actual haguera permés.
De fet, n'hi ha una sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, a propòsit d'un recurs que plantejaren des de l'antiga associació que existia, que declara il·legal una part de les construccions.

És a dir, que és una zona ja singular, difícil, que no s'assembla a ninguna altra.
Sense dubte, no és una zona turística, perquè és una zona residencial.
Ahí vivim, n'hi ha tres mil vivendes i, majoritàriament, és una zona en què se viu i se paga els impostos i som residents tot l'any.
Aleshores, volem tindre també la consideració de ciutadans.
I com a ciutadans ens preocupem també pel nostre entorn, el medi ambient que ens rodeja.

Aleshores, quan es va plantejar el tema del festival en el 2016 en la zona dels Peixets, al costat del Carraixet, doncs des de la nostra associació, com la de la Patacona i la resta, que estàn pròximes, recolzàrem els plantejaments col·lectius que se varen fer i crec que s'arreplegaren més de 90.
000 firmes en a penes tres setmanes, la qual cosa sembla que era un nivell de solidaritat molt gran respecte que aquella zona calia preservar-la.

Les pressions urbanístiques, com s'ha dit, estan, existixen, i ahí estan, i la llei de protecció de l'horta nosaltres hem fet l'al·legació demanant que se conserve la màxima protecció, i és important.

I volia dir, el tema municipal.
Vàrem vore amb sorpresa, quan estàvem reunint-nos, que la llei de pressupostos de l'any passat, en la llei d'acompanyament se canviaren dos articles, que eren l'article 3, el 7 i el 8 de la llei actual.
Entenem que en eixa llei se va fer una precisió en la qual se dia el que s'entenia per espai a l'aire lliure, que entrava tot, inclús em sembla recintes portuaris, que segurament en alguna cosa estaven pensant.

I va deixar que s'adjuntaren (inintel·ligible) .
.
.
els únics competents per a donar llicències, sempre que foren en els carrers, en espais públics i en festes patronals.
Aleshores.
.
.
I La Generalitat se llevà tota la responsabilitat directa com a autoritzador.
Ja hem dit que pensem que açò no és bo, perquè, per exemple, en Alboraia este concret festival plantejava una mitjana diària de més de 20.
000 persones, demanàvem una previsió total de 60.
000 persones o més.

L'ajuntament té 25.
000 residents, però el nucli on anàvem a estar nosaltres, per exemple, són 3.
000 persones.
Açò el que suposa d'invasió.
.
.
té un impacte, clar, no solament mediambiental sinó la qualitat de vida dels veïns.

La sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, de 31 de maig de 2016, a propòsit d'una reclamació veïnal respecte al festival de l'Arenal Sound, pensem que és una sentència molt adient i que cal sempre tindre-la present.
Perquè esta sentència anomena les recomanacions de l'Organització Mundial de la Salut, les directives que n'hi han en matèria de soroll.

El tema del soroll jo crec que ací, en València, també és un tema molt sensible per als veïns.
Perquè l'oci i la diversió estan molt bé, però el dret al descans és un dret bàsic.
El dret a la intimitat és un dret bàsic i no pensem que se puga permetre cap excepció per a limitar un dret bàsic que està.
Pensem que sempre cal tindre present este dret al descans.

I després també volíem fer alguna reflexió sobre la responsabilitat empresarial dels promotors, que sembla que de qualsevol manera, sense estar identificat ni localitzat, i com ho expliquem ahí, amb una història que acabat, diguem-ne, havent-los de preguntar on se troben a l'Ajuntament d'Alboraia per part de la fiscalia anticorrupció pel tema de la denúncia que havia presentat la unió de consumidors, pel no retorn del preu de les entrades, vol dir que no són fàcilment localitzables ni els pots trobar.
Â«Mira, estos són els que tots els anys.
.
.
no sé quèÂ».
Estan en una situació de desavantatge respecte als que tenen una activitat, com estàvem dient abans, en un local públic, legalitzat, en totes les llicències.
Estos no se sap.
.
.
, ni estan ni se'ls espera.

Aleshores, les nostres conclusions són que la nova llei d'espectacles tinga present açò i que regule un nou tipus específic d'activitat.
És a dir, pensem que són uns espectacles singulars, que no podem comparar-los en espectacles a l'aire lliure, ni amb unes festes patronals, ni amb una cosa d'organització municipal.
Supera l'àmbit municipal i pensem que més de 1.
500 persones durant més de huit hores de música continuada, açò és un esdeveniment singular.
Açò seria per a nosaltres, entenem, un macrofestival.

I volíem, el que hem dit abans, que n'hi haja una responsabilitat autonòmica i no municipal en esta autorització i que s'exigixca que esta autorització estiga obtinguda, com a mínim, tres mesos abans que tal esdeveniment singular se puga posar en marxa.

Doncs, crec que ja se m'ha acabat el temps, ¿no?
¿Me queda un minut?

La senyora vicepresidenta:

No, no, ja s'ha acabat.

La senyora Juan Millet:

Val, si no, continue (rient).
M'he passat un minut.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyora Juan, senyor Ferri, per haver estat respectant el temps.

I ara, a continuació, per part de Podemos, el senyor Montiel, quan vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia.

Moltes gràcies per vindre, moltes gràcies també per l'explicació que mos fan, tant en els gràfics, les fotografies, els fotomuntatges, com en el text.

Jo compartixc amb vostés la preocupació.
La veritat és que quan des de Podem llançàrem la idea d'abordar la reforma de la llei d'espectacles i ho treballàrem en Compromís, i finalment presentàrem una proposició de llei conjunta, no calculàvem obrir tant el camp.
Però sí que és veritat que després estem satisfets d'haver-ho fet, perquè ens permet parlar de moltes coses que no teníem en un principi en l'agenda.

El cas dels macrofestivals és probablement un dels casos que manquen de regulació.
I és sorprenent, com vosté dia, nosaltres compartim la reflexió i la crítica, que es plantege des de l'Agència Valenciana de Turisme la idea de donar a l'activitat musical a l'aire lliure el caràcter d'imatge de marca de la Comunitat Valenciana, i no se cree un marc normatiu regulador.

Em sembla positiu que vostés facen la seua reflexió des de la compatibilitat del que és l'activitat econòmica, lligada al món de la cultura i dels festivals, i del turisme, també en la compatibilitat en l'ús residencial, i per tant en el descans dels veïns.
Eixe és un problema que fins ara es plantejava bàsicament en termes urbans, de locals, d'activitats.
Però, clar, des de fa un temps i aprofitant també el clima, s'ha estés als festivals, i ara sembla que quasi tots els municipis volen tindre el seu festival.

Jo vull recordar ací que ens quedàrem el Grup Parlamentari Podemos-Podem a soles oposant-se a la reforma legislativa de la llei d'acompanyament que modificava el règim de competències entre ajuntaments i comunitat autònoma, per a facilitar que foren els alcaldes els que pugueren donar permisos per a fer estes activitats.
Jo crec que això va ser una renúncia de la conselleria a les seues competències i és una renúncia que, com l'exemple clar de Mare Nostrum, s'ha demostrat perversa.

Nosaltres volem tornar, no a soles tornar al sistema anterior, sinó millorar el sistema anterior i arreplegar que quan se passa de determinat llindar efectivament els actes, els festivals a l'aire lliure necessiten necessàriament la intervenció autonòmica que vigile tots els seus aspectes: l'entorn, la ubicació, els horaris, l'impacte en termes acústics, la compatibilitat en el descans dels veïns, i també els drets dels usuaris.

Perquè no oblidem que, si volem convertir en una imatge de marca els festivals en la Comunitat Valenciana, haurem de protegir els usuaris, els paganos dels festivals.
Eixes persones que faran ús d'eixa nova oferta.

Per tant, felicitar-los pel seu treball i per la seua reflexió.
Algunes de les qüestions no se podran resoldre en esta reforma de la llei d'espectacles, però sí que podem deixar clares algunes limitacions en termes competencials, i tal vegada incorporar la necessitat en tota claredat de la intervenció autonòmica, sense perjuí que crec que tenen vostés raons i, si volem fer de la música en directe i a l'aire lliure un element de marca de qualitat de la Comunitat Valenciana, necessitem un marc regulador específic.

Sense perjuí d'açò, nosaltres prendrem nota dels seus suggeriments i els incorporarem en forma d'esmena.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Montiel.

Senyor Subiela, per part de Ciudadanos.
Quan vulga.

El senyor Subiela Chico:

Sí, gracias, presidenta.

Muchas gracias por estar aquí.
Muchas gracias por la exposición que han hecho, desde luego interesante, muy interesante.

Estamos de acuerdo con ustedes que desde luego la imagen que dimos este verano, dimos la Comunidad Valenciana, con el Marenostrum y alguno más no se puede repetir.
Entendemos que tiene que regularse esto de manera correcta, regularse, ser una figura específica, porque las circunstancias o las características de estos eventos desde luego nada tienen que ver con la mayoría de espectáculos que podemos disfrutar los fines de semana o entre semana en cualquier sitio.

Como luego sé que tienen tiempo, simplemente voy a hacerles dos preguntitas muy concretas.
Me ha llamado la atención en la ubicación que ustedes propongan que solamente se lleven a cabo en zonas cualificadas como urbanas.
Me gustaría que me dijeran exactamente el motivo, por qué determinan que solamente sean urbanas.
Porque entiendo la situación de Marenostrum, que era especialmente particular, pero también entiendo que pueda haber zonas no urbanas que puedan a lo mejor acoger.
Como han marcado solamente urbanas, por qué ese motivo.

Y luego, el otro es el tema de que ustedes indican muy claramente que la responsabilidad sobre esta figura de eventos, piden que sea exclusivamente de La Generalitat, que no sea de los ayuntamientos.
Me gustaría que me aclararan o que me dijeran exactamente el porqué.
Por qué, por mucho que lo podamos tener bien regulado, aun así prefieran que la autoridad competente sea la autonómica y no sea la local.

Solamente esas dos preguntas que creo que pueden ser muy concretas, que les pueda dar tiempo a contestarlas.

Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Subiela.

Senyor Nadal, per part de Compromís, quan vulga, els seus quatre minuts.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes a tots per haver vingut i moltes gràcies per la vostra intervenció, i sobretot per haver-m'ho posat tan fàcil, posant-m'ho per escrit i anant directe al gra, que és moltes voltes el que interessa en estos temes, i que es nota que porteu ja uns mesos treballant en açò.

Per la nostra banda, pensem que estem tenint este matí una jornada molt interessant, que a la millor de cara a la llei es poden aprofitar moltes coses, però sobretot es pot aprofitar molt en el debat que està tenint esta societat sobre el tema dels macrofestivals.
I ara que l'Agència Valenciana de Turisme vol consolidar-los, evidentment fa un moment han vingut els músics també explicant certes coses sobre els festivals i sobre els ajuntaments, certes mancances.

I ara ens presenteu vosaltres unes altres, i el més interessant és que evidentment no esteu anant contra els festivals, sinó que esteu demanant que es regulen.
Sobretot els macrofestivals, que són els grans els que tenen més impacte sobre medi ambient i sobre el descans dels veïns i també sobre els drets dels clients d'estos festivals.

A mi m'agradaria, perquè, per exemple, heu parlat de la sentència del tribunal superior de justícia, que em sembla que parlava dels drets al descans i de l'acústica.
Com penseu que això es podria regular a nivell acústic?
Perquè, clar, fer un estudi acústic abans que es faça el concert és una mica complicat.
I una volta ja s'ha fet és també molt complicat anar a suspendre'l, quan ja està el festival en marxa.

Per l'altre costat, també preguntar-vos en este tema que a nivell tècnic quins són els informes supose que d'impacte ambiental o.
.
.
No sé si en el cas dels informes d'impacte ambiental, supose que es podien fer anteriorment.
Supose que això també ho demanaríeu de cara a la regulació dels macrofestivals.

També m'agradaria preguntar-vos el tema de.
.
.
Perquè m'ha quedat un poc aixina.
.
.
A partir de 1.
500 usuaris i de huit hores continuades de música ja consideraríeu un macrofestival.
No és que estiga a favor ni en contra, però sí que m'agradaria que m'explicàreu en què us heu basat per a arribar a eixa conclusió.
O si n'hi ha alguna xifra a nivell internacional o alguna convenció que diga això.

Em sembla curiós, perquè igual pot haver-hi un esdeveniment que dure cinc hores i que vagen 6.
000 persones i.
.
.
, no sé, no sé exactament.
.
.
I clar, la diferència entre un macrofestival o una orquestra o una festa d'un poble moltes voltes quasi va més de l'oferta cultural que es fa que de la molèstia que puga fer als veïns o al medi ambient, que és el mateix.
M'agradaria un poc que explicàreu per ahí per on va l'assumpte.

Per la resta, dir-los que des de Compromís estem bastant d'acord en la línia que estan portant vostés.
Mos posem a la seua disposició.
Intentarem tot açò que estan.
.
.
, en la mesura del possible, introduir-ho en la nova llei, perquè jo estic veient que hi ha algunes coses que no serà possible.
Més que res per qüestions de competència, no només per qüestions de voluntat política.

I, per a la resta, ens posem a la seua disposició per allò que faça falta.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Nadal.

A continuació, pel Grup Socialista, senyora Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Sí.
Gracias, señor Marc y señora Celeste por asistir a esta comisión, por darnos su opinión y, sobre todo, por trasladarnos algo que ustedes vivieron en primera persona y que siempre esa experiencia tiene que ser útil para saber qué debilidades puede tener o puede contemplar la ley de espectáculos públicos y en qué medida, pues, puede regularse en mayor medida para poder evitar situaciones como las que ustedes han comentado.

Yo quería decirles que la proposición de ley que ha presentado tanto el Grupo Podemos como Compromís no afecta al artículo 25 ni al artículo 26 de la ley del 2010, que habla sobre los espectáculos y actividades extraordinarios y los de carácter singular, que sí que exigen la autorización por parte de la conselleria.
Eso está, eso existe, eso está en vigor.
No se modifica a través de la proposición de ley, porque la proposición que han presentado los dos grupos no afecta a ninguno de esos artículos.

También es cierto que hay un decreto que se desarrolló posteriormente, del 2015, del 11 de septiembre, que también en algunos casos y en algunas singularidades y en algunos tipos de espectáculos se exige también la autorización de la Generalitat valenciana en muchas autorizaciones.

Lo que ustedes ahora mismo, por decirlo de alguna manera, ponen el acento es también en regular el suelo sobre el que se va a hacer ese macrofestival, que es un valor añadido lo que ustedes aportan con su opinión.

Es decir, en cualquier caso que se tenga en cuenta en esas autorizaciones el tipo de suelo y las medidas, evidentemente, que tienen que estar contempladas, cuando el aforo o el espectáculos que se va… o el festival que va a tener lugar -evidentemente eso ya exige la ley- requiere una serie de medidas de seguridad, de evacuación, etcétera, etcétera.
Y que a lo mejor el suelo, si no se contempla dentro de las características que tiene que tener para que se pueda hacer un festival, probablemente no adopte las… se autorice sin tener las medidas oportunas.

Entonces, mi opinión y la pregunta que le hago concretamente es: ¿ en qué medida ustedes creen que se podría incorporar o ampliar esa serie de medidas que ahora exige la ley como exige el decreto, sobre todo a los efectos, como usted ha comentado, del suelo y de la calificación urbanística que tiene ese suelo y la protección que pueda tener el mismo, a los efectos de poder instalar allí un festival?

Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Y per últim, senyor Santamaría, pel Grup Popular.
Quan vullga.

El senyor Santamaría Ruiz:

Moltes gràcies, presidenta.

La verdad es que conozco bien la zona.
Yo he vivido en la Pobla de Farnals y la verdad es que la zona de Port Saplaya desde la época de Sunset, de Resaca, de la zona de…, en fin, lleva acumulando… Recuerdo que cuando vivíamos en la Pobla de Farnals, en función de donde soplara el viento.
nos llegaba o no nos llegaba la marcha perfectamente hasta casa.

Y también entiendo que lo que ustedes se están quejando es sobre una verdadera chapuza, tanto de la conselleria como del gobierno municipal de Alboraya, que no supo gestionar esa situación adecuadamente.

Voy a hacer más reflexiones quizá que preguntas.
Coincido con la señora Barceló.
La modificación de la ley de espectáculos.
Y yo creo que eso sí que es algo que podríamos estar abiertos si ustedes nos hacen alguna aportación adicional o si pudiéramos completarlo de alguna manera.

Quizá yo creo que la propia evolución de la Comunidad Valenciana con este gran número que tenemos de festivales y que son un reclamo turístico y que, por tanto, yo también coincido en que, bueno, pues que no podemos renunciar a la existencia de este tipo de espectáculos.
Pero sí que quizá podríamos desarrollarlos más específicamente y tratarlos más adecuadamente en la normativa de espectáculos.

Hay cuestiones que son impepinables.
Es decir, por ejemplo, los eventos de un determinado número de asistentes tienen unas connotaciones en materia de seguridad, de planes de seguridad, interiores, exteriores, de evacuación.
Es necesario…, aquí intervienen otras administraciones… Y yo como he sido consejero de la cuestión y subdelegado del gobierno, tienes que sentarte con la policía nacional, tienes que sentarse con la Guardia Civil, tienes que organizar las cuestiones de seguridad.

Y también se da una paradoja, y es que muchos de estos eventos se celebran mejor en espacios controlados porque el promotor, si es una empresa seria y responsable, pues facilita una serie de servicios médicos, asistenciales, de evacuación, de seguridad, que fuera de esos recintos no existen.

Y también me parecería adicional o me parecería interesante regular todas esas cuestiones vinculadas a los usos dotacionales del suelo que se permitan.
No veo tan claro el de las zonas urbanas porque, si hacemos esta pregunta a María José Broseta, presidenta de la Federación de Asociaciones de Vecinos de la ciudad de Valencia, pues seguramente no estará muy conforme con que nos traslademos todos los macrofestivales a las grandes ciudades.

Pero sí que es verdad que deberíamos regular algún procedimiento consensuado con los vecinos y que eso estuviera contemplado en la norma y que se pudiera escuchar la voz.
Tradicionalmente siempre ha sido así.
Conciliar el descanso y el ocio es complicado, y más aún en la evolución que están teniendo estos eventos, pues mucho más.

Y sí que lanzaría…, porque conozco algunas de las empresas que han organizado eso que llaman los macrobotellones de la zona de aquí en los terrenos de Adif.
Es verdad que están bien organizados y es verdad que tienen servicios médicos y es verdad que tienen cuartos de baño, que tienen…, en fin, que tienen los servicios que deben de tener.
Y es verdad que luego se comprometen a hacer una serie de labores de reposición de la suciedad en la comunidad.

Pero sí que creo que debemos de reflexionar sobre el papel que tienen las administraciones.
Porque estos señores, ¡ojalá…!
, en su interés está poder vender las entradas con todas las garantías con seis meses de antelación.
Es decir, es que muchas veces somos las propias administraciones las que dificultamos con nuestros procesos complejos y delicados el que estos señores puedan hacer su actividad de una manera normal.

Y probablemente yo les pediría que todo este tipo de sugerencias que pudieran tener…, en principio, el punto de aproximación del Partido Popular sería favorable a analizar y regularlo específicamente, porque es verdad que esto está adquiriendo una dimensión.
Es un reclamo internacional que no podemos tampoco renunciar, pero hay que hacerlo compatible con el descanso, con el territorio, con la seguridad de los asistentes y también con las facilidades para promoción, porque generan actividad, generan empleo.
Y ahí están y es imposible negarlo.

Nada más.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Santamaría.

A continuació tenen els compareixents quatre minuts per a contestar.
Quan vulguen poden.
.
.

La senyora Juan Millet:

Bueno, intentaré contestar aunque estoy básicamente de acuerdo con todo lo que han expuesto.

Pero me hacen algunas preguntas muy concretas que a nosotros mismos nos resulta difícil.
Porque nosotros veníamos a trasladar aquí la experiencia que hemos tenido, la cual hemos visto que sí, que las empresas dicen que son muy competentes, como estaba diciendo aquí el portavoz del Partido Popular, que están preparadas, pero materialmente -eso se lo aseguro- el proyecto no se presentó nunca en el Ayuntamiento de Alboraya, con el seguro, con el plan de evacuación, con… Todo lo que se exige, no se presentó nunca.

De hecho, el ayuntamiento se le pidió, se le requirió y nunca llegó a presentarse.
En ese momento en Valencia parece que lo quieren hacer, pero que se sepa, hasta hace poco, las noticias de prensa decían que no estaba el proyecto ahí.
Nosotros… (Se sent una veu que diu: Â«En la edición del 2017, en la de este año.
Â») En la del 2017 no se ha llegado a presentar.

Entonces, nosotros hemos estado consultando para decir: Â«Hombre, queremos que el parlamento reflexione sobre este tema.
Â» Sabemos que no se está modificando el artículo 7 ni el 8, pero, de paso, igual que se modificó con la ley de presupuestos, ahora que se está modificando la ley de espectáculos públicos, tiene más sentido que se modifique alguna parte de otro artículo que la ley de presupuestos.
Y esa es una opinión muy personal mía.
Entonces, es lo que hemos planteado.
En esa modificación queda al aire libre.

A nosotros nos han dicho: Â«Si vemos las normas -creo que ahora se estaba también diciendo para Valencia-, 1.
500 personas…Â» A partir de 500 ya se habla de riesgo, cuando miras la normativa.
Nos han aconsejado algún técnico hablar de 1.
500 personas.
Este festival empezó con 1.
000 personas en la dársena del puerto y durante unas cuantas horas seguidas.
La característica es que esto no es un concierto que se pueda hacer en la plaza de toros, en el campo de fútbol.
Esos siempre se pueden hacer.

Esto es música, fiesta, porque es fiesta, porque lleva acompañado módulo de ocio juvenil, durante muchas horas, en recintos que no están homologados.
Es decir, no existe la homologación de los recintos, no lo está haciendo una discoteca, no lo está haciendo… en un sitio compatible.
Se busca un espacio natural, salvaje, un parque, una huerta, un no sé qué y dicen que lo montan.

Entonces, nuestra primera reacción es que no puede montarse de cualquier manera, presionando para hacerlo, porque todos los ayuntamientos querrían tener un negocio cerca.
Y al final resulta que los que pierden son todos, porque la seguridad, que aquí no se ha tratado mucho, es muy importante desde nuestro punto de vista.

Desgraciadamente, todos tenemos en mente el Arena.
El Festival Love Parade, fue un festival muy famoso de música electrónica que se hacía en Alemania, empezó por mil personas, acabó en casi medio millón de personas, acabó con muertes y acabó teniéndose que dejar de celebrar.

Con lo cual, el único informe negativo que hubo inmediatamente el año pasado, en la pasada edición, fue la Dirección General de Tráfico, las carreteras, la circulación de los que circulan por allí.
Nosotros al lado tenemos un pasadizo peatonal para que pasen las personas.
Evacuar 20.
000 personas por un pasaje es imposible.
Los temas de seguridad son muy importantes.
Nosotros decimos zona urbana compatible.
No que sea zona urbana, digamos que urbanísticamente sea compatible.
Y entonces ya iremos a la ley de costas, a veríamos qué.

Bueno, le dejo a Marc que quiere contestar.

El senyor Ferri Ramírez:

Vale.

Jo crec que el més important és que.
.
.
El que proposem és un conjunt de mesures.
¿Val?
No es quedeu només en una, és el conjunt.
¿Per què zones urbanes?
I em dius: Â«L'associació de veïns no estaria molt d'acord.
Â» Bé, potser no estiga molt d'acord en què siga en zona urbana.
Però si li regulem acústicament el tema de l'impacte ambiental i probablement la possibilitat -entenc jo- seria en regular les distàncies.

Si tu vas a instal·lar un equipo de so de tal, s'haurà de mantindré una certa distància de la zona urbana.
(Veus) Que després a la millor quan muntes el festival comproves que supera els decibels i tal, ja ho saps per a l'any que ve.
¿Val?
Jo crec que eixa seria un poc una possibilitat.
Celeste sembla que no està tan d'acord, però bé.
.
.
(Veus) Som neòfits, ¿eh?
Som neòfits.
(Veus) Sí, sí, no.
I els horaris per suposat.
I els horaris.
.
.
(Veus) No però jo ho dia perquè preguntava el tema de l'impacte acústic.

La senyora Juan Millet:

No, la sentencia habla de cinco quilómetros de distancia a zonas urbanas y no la hemos querido poner, (veus) pero cinco quilómetros nos parece una buena recomendación.

El senyor Ferri Ramírez:

Després, el comentari de la problemàtica tècnica que l'administració no respon amb la velocitat que convé i tal.
Les empreses que se dediquen als festivals -ens consta- se queixen molt d'això, que ells no poden muntar.
I, clar, bloquejar la venda d'entrades fins que no tinguen els permisos se tiraran les mans al cap.
Però és que el que s'ha de constatar és que hi ha gent que utilitza la venda d'entrades com un sistema de pressió.

I el que no és possible és que tu poses la venda d'entrades al desembre i no entregues els papers fins el mes de maig.
(Veus) I, clar, quan ja tens tot el festival muntat i tota la instal·lació organitzada, a vore qui és el guapo que des de l'administració et diu que el pla d'eixida eixe està malament i no se pot fer.
Perquè al final eixos xicotets detalls que te'ls podrien tombar en el mes de febrer no te'ls tomben en el mes de juny.
I ells juguen a això.
És al que estan jugant.

I el tema de les zones urbanes i tal i que siga preferentment en zones urbanes, és que el contrari seria obrir el camp.
Vull dir, el que estem en contra és de la improvisació, que és el que ha fet esta gent dos anys seguits.
I el tema de la improvisació et porta que.
.
.
Jo no estic d'acord que l'Ajuntament d'Alboraia fera l'any passat una chapuza perquè l'Ajuntament d'Alboraia l'any passat sabia el que volia fer i ho va aconseguir, que era transformar una zona d'horta per a dur-la cap a un procés de transformació en urbana.
¿Val?
I això ho feren amb tota la consciència.
Ells sabien perfectament el que anaven a fer.
¿Val?

Crec que més o menys he respost a totes les preguntes.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Molt bé.

Gràcies senyor Ferri, senyora Juan, també per respectar els temps, que sé que de vegades són complicats.

A continuació, anem a suspendre la sessió per a acomiadar als compareixents.
I també el pròxim compareixent està cridat per a comparèixer a les dotze i quart.

Per tant, anem a suspendre fins a aquesta hora.

(Se suspén la reunió durat uns minuts)

Compareixença del senyor Francisco Aparisi Claver

La senyora vicepresidenta:

Doncs començarem a continuació en els huit minuts que té el senyor Aparisi per a explicar la seua posició.
Així que quan vosté estiga preparat, gràcies.

El senyor Aparisi Claver:

Moltes gràcies.

Bé.
Jo primer que res sóc Francesc Aparisi, Paco Aparisi, de la Confederació de Veïns de la Comunitat Valenciana.
Sóc un jubilat de correus, res d'advocat ni gent representativa que puga orientar molt en este aspecte, encara que tinc els estudis de llicenciat en dret.
Però, en fi, bé.
.
.
.

Nosaltres el que anem a exposar és simplement les idees de nosaltres els veïns perquè vostès tinguen després.
.
.
, donen la forma en la legislació corresponent que creguen vostés més convenient.
A nosaltres el que més ens preocupa, com vostés ja sabran i hauran vist en la premsa i en tots els llocs, és que els límits de la contaminació acústica, la Llei 7/2002, que en algunes zones de la nostra comunitat són molt altes i constants.

Em referisc que no només en punts puntuals, zona ZAS, ni en situacions concretes de barris en ciutats concretes, sinó que en ser una zona turística la Comunitat Valenciana, tota de cap a cap, podíem dir zona ZAS tota la Comunitat Valenciana.

Nosaltres el que pensem és que la Llei 7/2002 no s'ha.
.
.
Encara que la Llei 14/2010 diu que es protegirà als veïns, als ciutadans, que se'ls donarà tota classe d'ajuda i tal, la veritat és que la llei acústica, la Llei 7/2002 no s'aplica suficientment.

La veritat és que si s'aplicara suficientment també seria un altre problema, perquè alguns.
.
.
hi ha exemples en la premsa que heu tingut ahí últimament en les festes de barri, de carrer, que s'han hagut de tancar, de suspendre per culpa que realment se'n passava dels decibels que li marcaven.

Jo, per sort o per desgràcia, vaig ser dels primers que van veure la situació de la llei acústica a Gandia.
Jo sóc de Gandia, jo pertanyia a una falla del Grau de Gandia i va ser la primera que va ser sancionada per la llei acústica per la contaminació que feia.
I nosaltres.
.
.
Era un veí que estava dalt del casal i no estava suficientment insonoritzada la falla i li molestava i a base de denúncies va fer tancar el casal.

Això és simplement.
.
.
, va ser en aquell moment un punt anecdòtic.
Però ara ja, hui dia, ja vorem que les coses continuen en eixa via.
No a punt d'anar tancant i acabar amb les festes ni acabar en l'hostaleria ni acabar en res, però sí que n'hi haja una mesura, una mesura que la llei mateixa ho indica i que no s'aplica.
Això és el que realment nosaltres, com a veïns, tenim i volem que es porte endavant.

El problema l'hem tingut també en altres ajuntaments.
Ajuntaments que són ells els que fan les festes, que són els que fan realment fan alguna activitat acústica i que ens deixa realment bocabadats en el sentit que nosaltres hem reclamat.
.
.
, hem anat a tots els llocs possibles via administrativa, via tal i l'alcalde pareix que tinga butlla i l'ajuntament puga fer el que vullga.
Ahí està realment un problema que ens ha passat en alguns ajuntaments i és real.
Hem hagut al final.
.
.
La Generalitat en realitat no arribava a intervindre dins del.
.
.
I això és una cosa que encara que la llei també ho reconeix, no s'aplica bé, no s'aplica bé.

Després, un altre punt sobre el que volem parlar és sobre les competències de La Generalitat i dels ajuntaments, les relacions i les competències municipals, relacions de col·laboració i cooperació, article 5.
3 i 5.
4 de la mateixa llei, subrogació de competències municipals, registre d'establiments.
.
.
Bé, fins ahí.
Les relacions que n'hi ha entre els ajuntaments i La Generalitat.

N'hi ha ajuntaments.
.
.
Jo pertany a la comissió, per sort o també per desgràcia, d'espectacles públics i activitats recreatives.
I els ajuntaments grans, com València o Alacant, tenen capacitat pròpia per a portar ells les sancions endavant, capacitat administrativa i altres.

I el problema que ens hem trobat nosaltres els veïns, que hem vist contínuament, és que fan una sanció.
.
.
Es fa una denúncia i no arriba a cap lloc perquè prescriu, perquè és molt fàcil administrativament anar allargant-ho i arribar a un punt de prescripció.
Ja, al final, les infraccions queden en no res.

No és que siguen baixes ni que estiguen mal, sinó que amb un bon advocat realment.
.
.
Este és un problema, un problema molt seriós que les sancions no puguen arribar al final de tot, que queden moltes aixina.
Perquè, el sistema administratiu, és fàcil allargar-ho d'esta manera.

Nosaltres el que proposàvem i proposem és que se done algun tipus de col·laboració i cooperació, com marca la llei en l'article 5.
3, però que siga real, que puguen els ajuntaments els que porten les sancions.
Ja que donen ells les llicències, que siguen ells els qui porten les sancions endavant i acaben abans de la prescripció, perquè al final, que s'anul·le una sanció mala cosa és per a nosaltres.
I està donant-se moltíssim, està donant-se molt entre el fet que nosaltres no puguem arribar al final i els hostalers i altres van continuant en la seua llei.

I en qüestió d'anar un poquet aixina a presseta, també demanaríem un registre d'establiments oberts al públic i a organitzacions -que això també ho hauran demanat els empresaris-, saber el registre d'infraccions i sancions.

Perquè és molt important tindre un registre perquè tot el món sàpia qui ha sigut infractor, quantes vegades ho ha repetit i quantes vegades.
.
.
Fins i tot no està en la llei ,però deuria posar-se també una.
.
.
, que es fera publicitat de les sancions (tussen i inoïble) .
.
.
les persones més vegades sancionades i que tot el món sàpia, quan contracten eixes empreses, que són sancionables i que són persones com -no sé com diria jo-, com.
.
.
que tenen molts problemes.

I per finalitzar, perquè no em queda temps, la comissió d'espectacles públics i activitats recreatives -que és a la que jo pertany- en l'article 61, és la que s'emet una ordre a la conselleria per la qual se regulan los horarios locales y espectáculos públicos.
Dicha orden no puede modificar constantemente -això és el que dic jo- los horarios de las actividades reconocidas en la presente ley, como está ocurriendo.

Ens trobem que tu vas.
.
.
Ací tenim una llei 14 molt bonica.
Tenim un.
.
.
, de 60 articles, tenim ací.
.
.
realment estàs (inintel·ligible) .
.
.
el reglament que amb 360 articles i que arribem al final, que és.
.
.
, arribem al final i és la comissió i en eixa comissió modifiquem moltes de les coses que estem dient-diferents en la llei i en el reglament.

Ací han anat contínuament.
.
.
Des d'un principi han anat incrementant-se les hores.
En realitat este ha sigut un increment però des de fa uns quants anys.
.
.
.
Jo tinc apartat una de l'any 2011 i una del 2014, i veiem.
.
.
En aquell any va ser quan es va fer la zona marítimoterrestre, zona de la qual vull parlar encara que tinga 43 segons.
Diguem que això ha sigut una barbaritat el que ens ha ocorregut ací en la Comunitat valenciana i en la llei.

La zona marítim terrestre, tal i com indica la llei, que és la zona de la llei de costes, està utilitzant-se bestialment en el sistema d'empresaris, en el sistema d'anar abusant contínuament d'ampliar la festa, música i companyia.
Però, ¿què passa?
Que cada vegada està més propet les zones habitables dels veïns.
Al estar molt propet les zones de.
.
.
, ací a València mateixa ho poden comprovar vostés en les terrasses i altres que estan realment molestant d'alguna manera seriosa.

I no em dóna temps a res.
(Rient) Tenia molta exposició, però ho sent molt, però no passa res.
És culpa meua, no estic acostumat en huit minuts a dir tot el que volia dir.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Aparisi.

Si vol que alguna documentació li la facilitem ens la pot donar ara i fem fotocòpies i les passem.
O si vol enviar-nos alguna ponència per escrit també la podem facilitar després posteriorment.

El senyor Aparisi Claver:

Sí.
Si vol, després ja li facilitaria.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Molt bé.

A continuació tindrà el primer grup parlamentari quatre minuts per a formular-li les preguntes que crega convenient.

I començarem amb el senyor Montiel per part de Podem-Podemos.

El senyor Montiel Márquez:

Molt bé.

Moltes gràcies, senyor Aparisi.

Bé.
Vosté sap que l'objecte fonamental de la reforma de què estem parlant ara és la llei d'espectacles, la llei de 2010.
Encara que vosté està relacionant una i altra -jo crec que ho fa bé- en la llei del 2002 de contaminació acústica.

És cert que alguns aspectes es poden tocar des d'ací.
Uns altres necessitarien, efectivament, de la reforma de la.
.
.
o l'actualització de la llei 2002, de contaminació acústica.
I després n'hi ha un altre aspecte, que és la regulació de les ordenances municipals, que això tindrà després també tela que tallar.

Però a mi em preocupa.
.
.
Jo entenc, entenc la preocupació, i crec que a més s'ha abusat en algunes grans ciutats, s'ha abusat de la liberalitat a l'hora de l'apertura d'establiments de terrasses i de locals sense llicència.
S'ha viscut en una mena d'indolència o de tolerància que s'acaba quan els veïns protesten.
Perquè, clar, tots els alcaldes tenen vocació de ser reelegits i, per tant, quan ja els veïns no poden més, els alcaldes actuen, però si poden evitar actuar ho fan.

Però a mi em preocupa que vosté trasllade tota la competència d'inspecció, de sanció, etcètera, als ajuntaments, perquè a mi el que em preocupa també són els mitjans tècnics que tenen els ajuntaments.
Perquè nosaltres tenim ajuntaments que a més han vist retallades la seua capacitat de reposició d'efectius, la seua capacitat de contractació de nous tècnics.
I això planteja un problema.
Tal vegada caldria separar per rang de població, etcètera.
Pense que cal revisar la distribució competencial, però crec que algunes competències deurien ser de La Generalitat.

En tot cas, sí que és cert que, si vosté planteja el problema de la prescripció de les infraccions i les sancions, jo li plantege un problema fins i tot anterior, que crec que vosté haurà pensat, i és que de vegades el problema és que no es fa ni l'acta d'inspecció.
El problema és que no s'incoa ni la infracció.
O siga, l'expedient d'infracció ni se declara la sanció.
¿Per què?
Perquè no n'hi ha inspectors, perquè no n'hi ja mitjans, perquè no n'hi ha prou funcionaris.
No de policia local, que sempre n'hi ha, més o menys, sinó tècnics, un enginyer tècnic industrial que faça una sonometria adequada, etcètera, etcètera.

Per tant, jo crec que ahí hem de replantejar-nos la qüestió.
S'ha de modular la.
.
.
jo crec que la seua posició, que jo crec que és molt raonable, però caldria de modular-la en la realitat dels nostres ajuntaments i de la seua capacitat.

Sí que em sembla interessant també allò del registre públic d'infraccions i sancions.
Perquè jo crec que també hem d'anar coneixent.
.
.
perquè n'hi ha, digam, sospitosos habituals.
N'hi ha gent que tanca un negoci perquè no tenia llicència i molestava als veïns i torna a obrir un altre en un altre lloc, etcètera.
I n'hi ha gent que va migrant i traslladant amb ell els problemes, l'impacte en la vida dels residents.
I tal vegada un registre públic d'infractors i de sancions podria ser una molt bona mida.

I després, el que vosté parlava de la zona marítimoterrestre, ho compartisc.
Però jo crec que és que deu haver una.
.
.
el mecanisme concessional de què s'està fent ús encara és una competència estatal, la zona marítimoterrestre, sobretot nosaltres tenim molt de front litoral.
Però fins i tot estem mirant ja.
.
.
I abans els compareixents anteriors -no sé, vosté no els ha pogut sentir- parlaven del problemes dels macrofestivals que utilitzen a més la platja com un atractiu addicional, com a una forma d'ampliar l'àmbit del seu negoci.
I això també pensem que necessitaria una regulació.
No sé què pensa vosté al voltant d'això.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Montiel.

Continuarem fent preguntes la resta de grups parlamentaris i al final vosté contestarà a tot.
Si se les vol anotar o.
.
.

A continuació, el senyor Subiela per part del Grup Ciudadanos, quan vullga.

El senyor Subiela Chico:

Sí.
Gracias, presidenta.

Buenas tardes o buenos días todavía, señor Aparisi.
(Rient) Uno se mete aquí y ya no sabe si hay luz o no hay luz fuera.

Bien, me da la sensación, con lo que llevamos de mañana, que más bien un problema de modificación de la ley de espectáculos, tenemos un problema de aplicación de las leyes vigentes.
No sé hasta qué punto es necesario modificarlas y si sería conveniente retirar la modificación y hacer más esfuerzos en que se aplicara la ley vigente.
Es una propuesta que presenta.
.
.
(Rient)

Hay una cosa que sí que me ha llamado la atención, porque, igual que usted, los anteriores comparecientes pues hablaban o criticaban de alguna manera esa bula de los alcaldes, de la administración local, esa permisibilidad que tienen con la legislación actual.

Los anteriores comparecientes, por ejemplo, hablaban de que sobre todo en el tema de los macroeventos pues que hubiera responsabilidad…, La Generalitat no la tuviera, se la dejara en las administraciones locales.

Pero, en cambio, usted después habla de que se le otorgue de mayor poder de sanción o que se le otorgue el poder de sanción a los ayuntamientos.
Claro, entonces… Porque nosotros no estamos ni a favor ni en contra de que tenga la potestad la conselleria o la tengan los ayuntamientos si lo quieren, que realmente funcione.

Quisiéramos saber cuál es el problema que hay ahí y por el que usted aboga, si porque sean los ayuntamientos, que en un principio deben de ser los que más conocen su zona, su localidad y los problemas que puede conllevar ese acto que se celebre, sea del tamaño que sea, o tenga la supervisión de la conselleria, porque por lo menos en la anterior compareciente nos ha dado la sensación de que confiaba más en la conselleria que en las administraciones locales, pues, bueno, por el tema que se ha hablado muchas veces de que los alcaldes hacen lo que les da la gana, algunos.

Pero, claro, es una… Entonces, sí que nos gustaría, porque luego tendré poco tiempo, nos centraremos solamente en eso, que nos concrete usted quién cree que debe tener la competencia real sobre la celebración de actos y de espectáculos en su territorio.

Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Subiela.

A continuació, per part de Compromís, el senyor Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor Aparisi, per estar ací, que és la casa de tots els valencians.

Compartisc amb la gent de Ciudadanos i Podemos algunes de les preguntes que li han fet, sobretot la preocupació per vore quina hauria de ser l'administració, sobretot, on es posen les sancions, perquè veiem que estan havent diferents maneres de vore-ho.

Jo, a banda d'això, que després mos ho respondrà vosté a tots, sí que volia preguntar-li, i pense que és el més interessant i el que crec que més mos interessava d'entendre de les associacions de veïns, què pensen sobre este tema, i és que la idea que teníem, una de les idees que teníem quan vam presentar esta modificació legal, era promoure la música en directe.

Al mateix temps, promoure la música en directe més enllà dels llocs on fins ara podia haver legalment música en directe, sobretot entenent que hi ha moltíssima gent que està programant música en directe i que molts d'ells estan programant-la i que, segons està en la llei actual, no és legal fer-ho i molta gent no ho sap.
El problema que hi ha és que tot el món programa i mentre no hi ha hagen problemes per un altre costat les administracions no diuen res, ¿no?

I llavors, la nostra proposta -jo li ho explique per a vore quina és la seua opinió, mos interessa molt saber quina és l'opinió dels veïns- era que mentre es programa música en directe, mentre no superara els nivells d'audiometria previstos en la llei d'audiometria, i mentres, evidentment, esta música en directe no fóra.
.
.
, no es programara més tard d'una hora, que podia ser, per exemple, es marca ací a les deu de la nit, es poguera fer.

Jo li volia preguntar quina és l'opinió de les associacions de veïns sobre açò.
I ja amb entrevistes que vam tindre amb associacions de veïns ja mos van comentar que, clar, igual el problema ja no era tant esta llei, sinó, com ha dit vosté al principi de tot, en la llei que marca el nivell audiomètric, que han dit que els límits són molt alts, ¿no?
Supose que el problema vindria a la millor més per ací.

Però també li he explicat perquè entenguen que la nostra idea no és tampoc fer un viva la vida i que tot el món puga fer el que vullga, sinó simplement allò que hui en dia anar a un bar, a un restaurant a dinar i que hi haja una persona tocant el piano no es pot fer, encara que hi haja molts restaurants que ho facen.
I eixes coses mos sembla que no està bé que l'adequació de la llei, en la realitat, s'hauria de fer d'alguna manera.

I d'altra banda també, per exemple, en un pub que tinga un limitador d'audiometria, que hi haja un límit, que és el que marca la llei, eixe limitador tu pots ficar música enllaunada, però música en directe que siga igual o inclús inferior a eixe límit no la podries ficar.

Llavors, nosaltres volíem regular que, per exemple, es poguera fer música en directe, que eixe mateix limitador que servix per a limitar la música enllaunada, puga servir per a limitar la música en directe i, per tant, el límit audiomètric seria el mateix, però en estos moments s'està penalitzant la música en directe.
(Veus)

Bé, volíem un poc que, en este cas, a banda d'altres coses que vosté ha dit, sí que és el més mos interessa i m'agradaria que, sobretot això que li he estat dient, que mos diga la seua opinió.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

A continuació, la senyora Barceló, pel Grup Socialista.

La senyora Barceló Chico:

Sí.
Gracias, presidenta.

Bueno, señor Aparisi, yo creo que coincidimos en muchas cosas, porque todos los que estamos aquí somos también ciudadanos, cosa que también sufrimos en muchas ocasiones.
(Veus i rialles) Ciudadanos y ciudadanas.
Bueno, entonces creo que…, (veus) y vecinos y vecinos.
Sí, porque sin vecindad no hay pueblo y sin pueblo no hay estado.

Entonces, bueno, coincidimos.
Es verdad que usted ha planteado el tema de la contaminación acústica, que aquí no tiene encaje, porque es una ley distinta, la ley del 2002, y usted se ha quejado de que evidentemente hay un problema a la hora de aplicar la ley como corresponde y sancionar cuando procede.

Yo celebro y coincido con usted en el tema de las competencias sobre las sanciones, sobre la potestad sancionadora de los ayuntamientos.
Y yo creo que los ayuntamientos eso también lo celebrarían.
Y, en cualquier caso, este proyecto de ley, esta proposición de ley recoge una modificación que introduce precisamente que aquellos ayuntamientos que lo soliciten pidan la delegación de esas sanciones.

Es cierto que el no tener esa potestad hasta ahora impide que muchos ayuntamientos no puedan adoptar medidas con mayor rapidez porque, como no tiene esa potestad sancionadora, el retraso, como usted decía, en que se incoe el expediente y que termine con una sanción, puede transcurrir hasta un año, año y medio o dos años.

Con lo cual, también la posición del ayuntamiento pues es complicada porque no puede tampoco satisfacer, por un lado, las quejas de los vecinos que ha concluido en una sanción y, por otro lado, el que no se reitere esas infracciones por parte del establecimiento que lo haya incumplido.

En cualquier caso, como decía el señor Montiel, es verdad que no todos los ayuntamientos tienen medios para poder llevar a cabo toda esa incoación, instrucción y posterior sanción.

Pero yo creo que los ayuntamientos… le anticipo que seguro que están contentos con esa unificación, porque yo creo que son más los que van a pedir seguramente esa delegación que los que no van a pedirla, teniendo en cuenta que muchas de esas infracciones se cometen en municipios que ya tienen un número de población pues ya considerable ¿eh?
, de 15.
000, de 20.
000 hacia arriba.
y que ellos sí que tienen probablemente medios para sancionar, porque los ayuntamientos, los municipios más pequeños pues no tienen tantos problemas.
Porque, en cualquier caso, hay veces que tampoco tienen ni para medir ni poder controlar la, la…, (veus) exactamente, no tienen ni siquiera un aparato para poder medir los decibelios y poder responder a los ciudadanos.

Así que en ese sentido coincidimos.

Por tanto, yo no tengo ninguna pregunta, nada más que mostrarle en ese sentido que coincido con esa posición de intentar que las sanciones las pudieran directamente tramitar los ayuntamientos.

Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyora Barceló.

I, per últim, el Grup Popular, per part del senyor Santamaría.

El senyor Santamaría Ruiz:

Bueno, muchas gracias al compareciente.

Nosotros hemos tenido contacto con la Federación de Asociaciones de Vecinos de la ciudad de Valencia, que es lo que nos resulta más cercano, y nos consta que ven esta norma con auténtica preocupación.

Yo tengo pocas coincidencias con el señor Nadal en el ámbito ideológico, pero sí que coincido con que deberíamos de hacer todo lo posible para que podamos disfrutar de mayor número de espectáculos de música en directo.

Pero yo le pregunto…, porque lo que le ha contado el señor Nadal nada tiene que ver con lo que viene regulado en la norma.
Entonces, quisiera que me dijera su opinión.

Aquí, en primer lugar, en la ley lo que se dice es que cualquier entidad sin ánimo de lucro, es decir, de la asociación vegana del barri de Ciutat Vella hasta cualquier falla puedan en salas separadas -que no sabemos lo que se define, qué se entiende por sala separada-, celebrar y ofrecer actuaciones musicales.
Creemos que eso abre un rango y nos gustaría conocer su opinión.

En segundo lugar, le ha dicho una cuestión de limitación de horario que no está en la ley.
Dice: en la ley se permite a pubs, bares, cafeterías, restaurantes y locales donde se celebran banquetes y chiringuitos de playa celebrar conciertos en horario diurno, pero a las entidades sin ánimo de lucro en horario diurno y en horario nocturno.
Es decir, también nos gustaría conocer cuál es su opinión al respecto.

Cuál es su opinión al respecto de que cualquier tipo de asociación va a poder desarrollar este tipo de actividades socioculturales, porque eso implica la necesaria modificación de toda la regulación que vía decreto se ha hecho, por ejemplo, de los casales festeros de fallas, de hogueras, que están clasificados A, B y C, que eso se lo carga directamente la ley de espectáculos, esta Ley de espectáculos y que, por tanto, se van a tener que modificar.

Pero es que hay una cosa que le han dicho que no es verdad.
Es decir, vamos a ver.
Usted ha estado muy acertado al plantear el tema de los conciertos desde el punto de vista de la contaminación acústica.
La ley del ruido fija dos niveles de ruido: 90 decibelios y 104 decibelios.

Adecuar un local para que pueda ser… o se pueda desempeñar… o se pueda tocar en directo a 90 decibelios viene a costar por cien metros unos 50.
000 euros.
Adecuar un local para 104 decibelios viene a costar unos 150.
000 euros.

Mi pregunta es: ¿estamos generando un marco en el que se va a poder una asociación limitada, como pueda ser una falla, una asociación proamigos del cannabis, de la comida vegana o de lo que sea, se va a poder gastar esa cantidad de dinero en la adecuación de su local?
¿Qué cree usted?
¿Ese era en beneficio o en perjuicio de los vecinos?

Otra cuestión que le han dicho, y que no es verdad.
Es decir, en los pubs sí que existe un regulador de 90 decibelios para la música enlatada, como se ha dicho.
Pero hay que tener en cuenta que… Explíqueme usted, yo que tocaba la dulzaina antes de dedicarme a esto de la política, mi dulzaina toca a 98 decibelios, ¿qué regulador hay para que yo pueda tocar la dulzaina por debajo de los 90 decibelios?
La dulzaina, la batería.
Tengo aquí algunos ejemplos, el arpa suena a 90 decibelios, el saxo a 96, la flauta a 96, una guitarra eléctrica a 103, una trompeta a 104 y mi dulzaina de granadillo a 98.
Es decir, es que no es verdad lo que le están diciendo, no es verdad, no se puede limitar…

Pero es que hay otras cuestiones en relación con las normativas sonoras.
La ordenanza municipal de Valencia ciudad impide la instalación de locales y, por tanto, que haya música en todos aquellos locales que arriba tengan un edificio.
Es decir, o la asociación cultural tiene una alquería o ya me dirá usted a ver dónde va a poder desarrollar esa actividad musical.
Y, por tanto, también me gustaría conocer su opinión.

Como también me gustaría conocer su opinión en relación con la posición que fija en relación con los menores que van a poder entrar.
Con los menores, con los menores, lo que nos preocupa a nosotros es una cuestión que dice la norma que es muy curiosa, si me permite que le lea.

Cuando se regulan las obligaciones del promotor del concierto se dice que deberán observar las medidas contempladas en la ley en cuanto a la entrada de menores y, si se tercia, pues limitaciones al consumo de alcohol y tabaco.
Y nosotros nos preguntamos, pero ¿cómo que si se tercia, cómo que los menores y si se tercia?
Alguien que escribió esta norma debía estar bastante terciado cuando se olvidó de esta cuestión.

Y, por lo tanto, nuestro grupo le pregunta en relación con estas cuestiones.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Santamaría.

I ara, a continuació, senyor Aparisi, tindrà quatre minuts per a contestar a tots els grups.
Quan vosté vullga.

El senyor Aparisi Claver:

Moltes gràcies.

A vore, senyor Montiel, m'ha preguntat sobre els ajuntaments, si poden o no poden.
.
.
Això també contestarem al mateix temps a les diferents persones.

Els ajuntaments que sí que han dit que sí que volen i que necessiten ja, com aquell que diu, fer-ho, ja són els grans: Alacant, València, Castelló.
En les reunions que hem tingut amb ells desitgen tindre ja les potestats per això.
Però segons la llei només se poden fer les sancions lleus; les greus i les molt greus han de ser per La Generalitat, etcètera, i cada vegada va més gran.

Aleshores, estes grans poblacions sí tenen potestat, sí que tenen suficient gent i demés per a poder fer les sancions.
Però, com dia la senyora Barceló, serà aigua ploguda que vindrà molt bé, que es puguen tindre més diners.

El registre públic este sancions, senyor Montiel, també s'hauria d'afegir que s'hauria de ficar en premsa i ho paga -això ho diu la llei de la Generalitat catalana-, que ho paga el mateix infractor, el mateix infractor és el que paga la publicitat.
Ha eixit en el Butlletí Oficial de l'Estat i en el butlletí oficial de catalunya i en la premsa pública.
Imaginen la sanció com la mala publicitat que no arriba.

La no aplicació de la Llei 14/2010.
.
.
.
És exacte, això és deveres, ¿eh?
Si portarem a rajatabla la llei no faria falta res del que estem parlant.
Parla de tot, dels menors que acabem de parlar ara fa un momentiu, són els més defesos, els que més ajuden a tota la llei esta, els defèn moltíssim.
I aplica en tot en decibels, se fan sancions en els ajuntaments, en cooperació i tot.

Perquè esta llei està molt completa, està molt bé, i les modificacions que hi ha que es puguen puntuar a mi m'agradaria que digueren, si no es complix hi haurà una sanció per no haver-la complida, no perquè la llei.
.
.
La llei està bé.
El que està mal és l'aplicació de la llei, perquè no té una sanció per no aplicació.
Eixa hauria de ser la realitat que.
.
.

La competència real, dia el senyor Subiela, la competència real de la sanció.
Competència real.
A vore, jo què vols que et diga.
Competència real, realment.
.
.

Conciertos bien hechos y limitación de decibelios.
La limitación de decibelios ho vam proposar en la comissió i no ho va acceptar perquè als empresaris no els convenia i són majoria.
Nosaltres som minoria, els veïns, som dos, som Tyrius i nosaltres, i els altres són.
.
.
tots els altres, i després ja està l'administració.
Aleshores, nosaltres ja proposàrem això fa molts anys, el marcador de decibelios amb la fi que es regulara i impedira això, però no.
.
.

I els concerts ben fets i altres, tal i com diu vosté, això és perfecte, a l'aire lliure, estan realment ben reglats, i ben fets i ben.
.
.
Seria ideal portar-los en directe i poder fer.
.
.
De fet, jo he visc en Marxuquera, en la zona de Gandia, i en la terrassa i el centre social nostre allí en la muntanya fan concerts els diumenges i altres, de dia i.
.
.
Molt bé, la gent ho agraïx.

La (inintel·ligible) .
.
.
la ley de espectáculos a La Generalitat.
En la Ley de espectáculos de la Generalitat catalana parla moltíssim en este aspecte -la veritat jo ho portava tot en els escrits, però en realitat açò és molt de rotllo per a poder-ho escoltar-, Â«haber asumido el ejercicio de competencias que le atribuye la Ley 8/2010, de junio, de régimen local de la Comunidad Valenciana, de acuerdo con el procedimiento establecido por el mismo precepto y (inintel·ligible) …Â»

Â«Según el capítulo 5 de la Ley 8/2010, los ayuntamientos tienen atribuidas, entre otras, las siguientes competencias en materias de establecimientos abiertos al público y espectáculos públicos de actividades recreativas: aprobar todas…Â» Inspeccionen ells perquè han donat la llicència i tenen realment, tenen dret a poder fer la sanció.

Y actividades separadas.
Es que m'ha fet moltes preguntes i aleshores, per a fer-ho tot, actividades separadas, horario diurno y nocturno.
Realment sí, nosaltres, els veïns sempre és en el horario nocturno; diurno no, estem tots treballant i no tenim un temps per a poder fer res de dia perquè no…

Insonorización de los locales.
Es impossible, però mosatros no demanem l'espasa de Damocles que ofegue qualsevol persona, sinó que donem sempre una certa… El que no admetem és que, per exemple, jo dalt de ma casa tinc, en Gandia, tinc baix un pub, pub Barón, a mi no em molesta el pub de baix.
El que molesta és que quan ixen fora al carrer comencen a cridar.
Â«¡Xe!
, on anem demà?
, que.
.
.
I això és el que realment molesta a tots els veïns, las terrazas y las salidas de los…, la insonorización.
Que están muy bien insonorizado, pero no podemos evitar que luego al salir tengamos lo que tenemos.

Decibelios de cualquier instrumento.
Es real, totalmente real, eso no se puede discutir.
Y ¿qué vamos a hacer?
Pues nosotros compartimos, unos y otros, mientras no me toque la chirimita a partir de las doce de la noche, que bajo yo y te canto la… toco el tambor.

Y la ley de menores, esta ley está muy bien.
De acuerdo que hay fallos como estos, como podrá…, hay varios, hay varios dubitativos, que dije: bueno, esto al que lo hizo se olvidó poner Â«se haráÂ», no Â«podráÂ», sino, en fin.
.
.

Y una cosa: haz la ley, que yo haré los reglamentos.
Ustedes conocen perfectamente esto.
Y esto es una verdad como un templo.
Esta ley es corta, pero el reglamento es muy largo y concreto.
Yo creo que la ley debería ir…, no sé quién debería ajustarse a quién.

Y otra queja que yo hago aquí.
Hacemos aquí…, individualmente estamos nosotros, las personas que venimos a declarar nuestras cosas.
Pero ¿por qué no nos ponemos un día y nos sentamos todos juntos, los hosteleros, los vecinos, los empresarios y demás, y al mismo tiempo, y (inintel·ligible) … en las comisiones, poder hablarlo y discutirlo entre todos para que ustedes vean realmente cuáles son los intereses de unos y otros?
, porque los empresarios, y que me perdonen, los empresarios, pero van a por nosotros.

Ellos, cada vez que hablamos en la comisión, media hora más, media hora más, una hora más, empezamos con las navidades les dábamos media hora por Nochebuena y Navidad y fin de año, y ahora ya es que si el Halloween, que si…, cada vez más, y es una hora, una hora, una hora en toda la Comunidad Valenciana.
Yo siempre les digo: oiga, es que no es una hora, son miles de horas.
(Veus)

Sí, perdona, ya está.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Aparici.

Doncs bé, incidir en si vosté vol que li fem arribar també per escrit alguna cosa als compareixents ens ho pot fer arribar.
I ara, bé, deixem un minut per acomiadar el senyor Aparici i donar la benvinguda a la nova compareixent, que serà la senyora Sanchis.

(Se suspen la reunió durant uns minuts)

Compareixença de la senyora Eva Pilar Sanchis i Bargues

La senyora vicepresidenta:

(Inoïble) .
.
.
amb la compareixença de la senyora Eva Pilar Sanchís i Bargues.

Com sap, té huit minuts per a explicar la seua intervenció.
Després, tindran quatre minuts cada grup parlamentari.
Vosté tindrà quatre minuts per a contestar-los.

Aixina que, quan vullga, senyora Sanchís.

La senyora Sanchis i Bargues:

Sanchis, per favor.
(La vicepresidenta, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«ValÂ») Em dóna molta malícia.
Sanchís ho diuen els madrilenys per un error, que s'ha quedat ahí per un jugador que va arribar allí i, a partir d'ahí, tots vàrem ser Sanchís.
I no, som Sanchis, (rient) almenys ací en València.

Bé, jo vinc en la meua condició de vicesecretària de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies.
Però, bé, a esta condició de vicesecretària, afegisc la d'alcaldessa de Godella.

Per tant, com a persona que estem en eixa institució a la qual els ciutadans toquen per primera vegada sempre, i les empreses que volen muntar concerts i les persones que volen obrir un pub, etcètera, doncs, crec que és molt important escoltar la veu del municipalisme sempre que se tracta de temes que ens afecten, que ens afecten com a gestors de l'àmbit local.

Val a dir també que, tot i que n'hi ha un informe de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, del seu assessor jurídic, l'informe és això, jurídic.
Però està també bé que se'ns escolte als polítics perquè, de vegades, ells fan uns informes que tenen a vore en l'aplicació de la legalitat, i nosaltres també.
.
.
La legalitat es pot canviar i de vegades es deu canviar; i esta és una bona oportunitat per a canviar una norma i millorar-la.

I també, afegir que, amb independència d'esta compareixença meua avui ací, jo també sóc membre de la comissió mixta Generalitat-Federació Valenciana de Municipis i Províncies i, al final de la trajectòria d'esta normativa, haurà de passar un altre filtre i allí sí estem representades també alcaldesses de tots els colors polítics, persones de les diputacions, persones de La Generalitat, i ahí sí que farem l'últim filtre.

Bé, simplement, perquè veig que el temps va corrent molt ràpid, dir que nosaltres estem favorables a este canvi normatiu, tot i aquelles esmenes que se puguen produir per a millorar-la, com han estat comentant abans els compareixents.

Estem molt d'acord amb algunes de les coses que s'establixen, com és, pel que ens afecta als ajuntaments, l'eliminació de l'autorització prèvia -llevat d'algunes excepcions-, la substitució d'esta autorització prèvia per un tràmit que, al final, el que fa és simplificar normativa i administrativament tot el que és la tramitació de les llicències d'activitat d'aquelles entitats que volen obrir uns nous locals, etcètera.
Per tant, estem completament d'acord en esta simplificació administrativa.

Estem completament d'acord en la regulació que es fa de les entitats socioculturals.
Jo, per exemple, en el meu poble, som un dels pobles on tenim molts locals municipals cedits a entitats sense ànim de lucre.
No necessàriament són alqueries.
Un d'ells, per exemple, és l'antic centre de formació del professorat, que en la legislatura passada el Partit Popular va tancar, i, per exemple, en eixe centre està el grup de danses, està el cor, etcètera.
I, per tant, clar, sempre que es respecte, en eixe sentit, el dret al descans de les persones que hi viuen, està molt bé poder regular que estes entitats també puguen tindre la seua vida i fer la seua vida sociocultural, ¿no?

Després, també estem molt d'acord en la nova regulació que s'establix de l'entrada dels menors a les sales de festa, discoteques, sales de ball i també als concerts i espectacles de música en directe.
Com a mare de xiquets que van a molts d'estos concerts, hem de patir sempre un periple de vore que és el que l'organitzador en cada cas demana.
Vull dir, me pareix fonamental que es regule i que, siga qui siga qui organitze, tinga una norma per la qual regir-se perquè és també una manera d'introduir els menors en este tipus d'activitats.

Després, també, molt d'acord en l'eliminació que siga la conselleria qui ens marque els horaris als ajuntaments i que no ens deixe excepcionar este horari.
Vull dir, la conselleria està bé que establisca un horari ordinari, però som els ajuntaments que, al final, som els qui coneguem la nostra realitat, els qui hem de dir quan se pot excepcionar i no només té per què ser en festes patronals.
Vull dir, nosaltres esta setmana estem fent la setmana del comerç, perquè no es pot fer una festa fins a més tard; és que no sé per què s'ha de limitar només a les setmanes de les festes patronals.

I, després, també estem molt d'acord que hi haja una certificació d'un organisme certificant, el que coneguem com a les OCA, ¿no?
, perquè sempre açò ens dóna una garantia de legalitat i que, al final, açò ha sigut elaborat per personal tècnic.

També, evidentment, els canvis normatius de després de la modificació de la Llei 30/1992, que els ajuntaments també pugam exercir les competències sancionadores quan tingam la capacitat perquè tingam el personal disponible per a fer este tipus d'actuacions.

I.
.
.
Bé, és que trobe que ja m'he passat, ¿no?
(Veus) Ja.
Quede a la vostra disposició.

Realment és molt curt, ¿eh?
No pot ser, de veritat.
(Un diputat, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Sí.
S'ha de canviar el reglamentÂ») Sí, este també l'heu de canviar.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyora Sanchis.

A continuació, senyor Montiel, per part del Grup Podem.

Quan vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Molt bé.

Moltes gràcies.

Benvinguda, senyora Sanchis.

Com que vosté ha manifestat, bàsicament, que veu bé el sentit de la reforma, vaig a aprofitar per a comentar dos o tres coses que tenen relació en la modificació, però que han eixit hui, al llarg del matí.

I una qüestió que m'ha deixat preocupat, que ha ficat de manifest la primera compareixent, Vanessa Giner, representant del sindicat de la música valenciana, que criticava les males pràctiques de contractació en què, de vegades, incorren els ajuntaments per dues raons: una, per no donar d'alta els treballadors de la música i obligar-los a facturar com a autònoms; i, una altra, per la mancança de contractació de dones en el món musical.

Però, sobretot, per una cosa, perquè no ho he entés bé.
Ens diu la senyora Giner que han elaborat un manual de bones pràctiques per a la contractació.
I vosté, com a membre de la vicesecretaria de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, voldria saber si tenen vostés notícia d'eixe manual de bones pràctiques per a la contractació de músics, per part de les administracions locals, i si han fet alguna.
.
.
, o si consideren que això se pot incorporar a la seua pràctica i si alguna cosa podria ser incorporada o millorada des de les esmenes a la llei, per tant.

Una altra qüestió que em preocupa, i que també ha eixit en els següents compareixents, era la qüestió també de la regulació dels macrofestivals, que probablement siga una cosa que no estava en la proposició de llei inicial i que, probablement, s'haurà d'incorporar com a esmena, perquè ens han demanat alguna ajuda a afectats per aquesta regulació

I també, del següent compareixent, que plantejava la necessitat de fer compatible l'ús residencial de la ciutat i de l'espai de vida i l'espai públic, l'oci, l'entorn i els drets dels usuaris de determinades activitats.
A mi em preocupa si n'hi ha, en la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, un debat o una reflexió al voltant d'això, perquè s'està traslladant la idea d'un canvi competencial entre ajuntaments i Generalitat -tots, d'una forma o altra, quasi tots els compareixents de hui han parlat d'això- i de si els municipis -i el seu és un municipi mitjà, que estaria en el rang mitjà- tindrien capacitat o no per a controlar.
.
.
, no a soles donar les llicències, sinó controlar després l'ús adequat de les llicències, per tant fer inspeccions, per tant sancionar, per tant recaptar la sanció o, fins i tot, prendre mesures de tipus suspensió d'activitat, etcètera.
Si és necessari que revisem o no el joc competencial.

Ha eixit hui, en el debat, qui pensa que les competències han de ser bàsicament municipals i qui pensa que algunes competències deurien estar en mans de la comunitat autònoma.
¿Com se podria compatibilitzar això?
Si tenen vostés, en la federació, alguna reflexió respecte d'eixa realitat, i és la de la invasió de l'espai públic en terrasses, en activitats que poden molestar els veïns, la proliferació de locals, de vegades tolerats sense llicència, que fan activitats més enllà de la denominació que tenen.

I, sobretot, ¿pensa vosté.
.
.
?
Nosaltres pensem que sí.
La necessitat de facilitar la música en directe, baix determinades mesures d'insonorització, de control del so i d'horari, perquè els músics valencians puguen tindre més actuacions en directe en nous espais poc habituals.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Montiel.

Senyor Subiela, per part de Ciudadanos, quan vullga.

El senyor Subiela Chico:

Sí, gracias.

Bienvenida, señora Sanchis.

La verdad es que había leído su nombre, pero, hasta que no la he visto aquí, no sabía que venía la alcaldesa de Godella.

La senyora Sanchis i Bargues:

És que som veïns.

El senyor Subiela Chico:

Som veïns, sí.
Els nostres fills van al mateix col·legi i tot.

Dice usted que es favorable al cambio normativo.
Hombre, estaría bien que viniera una representante de Compromís y no estuviera a favor del cambio normativo que presenta el propio grupo.
Hubiera sido sorprendente, desde luego.

También dice usted…, y estoy totalmente de acuerdo con usted cuando deja entrever que no le da exceso valor al informe del consell jurídic.
Ciudadanos también está de acuerdo en que el consell jurídic es un órgano que se podría eliminar.

Y también dice usted que hay que escuchar a los políticos.
Yo ahí ya no sé si coincido con usted.
Yo creo que los políticos tenemos que escuchar mucho más de lo que escuchamos.

Pero, bueno, sobre el tema de la ley, ya que es usted alcaldesa y de los temas administrativos locales, pues, desde luego, es mucho más experta que los que estamos aquí, o por lo menos del que le habla, le comento.
La proposición de ley que aquí se nos plantea, pues, gira principalmente alrededor de una idea, que es la de dar cobertura a unas actividades, pues, que, hasta la fecha, tenían difícil encuadre en la ley, que son las actividades socioculturales.
¿No cree que esto tiene un tinte, un destacado tinte político y que hace referencia a determinados movimientos sociales o a una parte de la cultura valenciana?

¿No cree que lo único que se consigue en la práctica, con esta modificación, es que determinados colectivos y organizaciones consigan realizar espectáculos públicos o utilizar establecimientos públicos para sus fines, un poco por la puerta de atrás, relajando los requisitos fijados para el resto?

Y, luego, hay otra cosa que le quería preguntar.
Porque, en el preámbulo de la modificación, dice que se aprovecha, pues, para dar una vuelta de tuerca más a la aplicación de medidas urgentes de apoyo a la iniciativa empresarial, a los emprendedores, microempresas y pequeñas y medianas empresas.
Y, para ello, argumenta que se introduce la eliminación de esa necesidad de otorgamiento, por parte del ayuntamiento, de la licencia de apertura para la apertura definitiva del establecimiento.

Pero a nosotros nos da la sensación que, entre la intención declarada y lo planteado en la modificación, pues, se avanza justo en dirección contraria.
¿No interpretan ustedes también que, en el caso que no se presente un certificado OCA de un organismo de certificación administrativa, la simple validación de la declaración responsable permite la apertura; mientras que, si se presenta ese certificado, entonces, habría que otorgar licencia -por lo que decimos que iría en contra de esa intención expresada en la exposición de motivos?

Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Subiela.

Eee.
.
.
(Se sent una veu que diu: Â«JoÂ») Per part de Compromís, (rialles) sí.
Quatre minuts.
Quan vullga.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies, senyora vicepresidenta.

I agrair avui la presència de la senyora Sanchis, com a representant del municipalisme -senyor Subiela, no com a representant de Compromís-, municipalisme, el qual s'ha intentat potenciar en esta llei.

Se m'ha avançat vosté a moltes d'aquelles qüestions per les quals jo volia preguntar-li, com ara el redactat nou de l'article 35, que fa referència als horaris, i que vosté ha esmentat, i que obri la porta, amb caràcter excepcional, i atenent les peculiaritats de les poblacions, condicions d'insonorització i afluència turística o duració dels espectacles, que els ajuntaments puguen autoritzar l'ampliació d'horaris, llevant allò que feia.
.
.
, aquella restricció que feia referència solament a motiu de festes locals i patronals i obrint la porta perquè els ajuntaments puguen incloure altre tipus d'activitats.
Que també s'obri eixa mateixa porta en el modificat de l'article 8.
2, quan s'inclouen, dins dels espectacles públics i activitats que podran realitzar-se en el municipi, aquells cicles d'especial interés cultural o turístic, a paréixer dels ajuntaments.

De la mateixa manera, i com vosté interpreta, es tracta en esta proposta de llei de donar cabuda a eixes iniciatives que ja existeixen i que manquen de regulació, i que són promogudes per entitats socioculturals.

A mi m'ha pogut paréixer entendre una crítica a les entitats socioculturals com a partidistes.
Jo crec que el ventall d'entitats socioculturals és molt ampli com per a redundar o com per a caure en una qualificació d'aquesta manera.
Però, ja dic, ho deixe damunt de la taula, perquè solament m'ha paregut entendre-ho.

I també, tal com diu el dictamen del Consell a esta proposta de llei, pretenem reduir el nivell d'intervenció administrativa, que, efectivament, recau directament sobre els ajuntaments que tenen dificultats a l'hora de verificar, complir i, si s'escau, sancionar.
I m'agradaria preguntar-li si aquesta proposta, tenint en compte l'abast limitat d'aquesta, si ajuda en eixe objectiu.

Per últim, també m'agradaria una valoració de l'addició que fem d'una disposició addicional quarta, que regula que siguen els ajuntaments, si volen, si volen.
.
.
-o siga, tampoc hi ha una obligació, perquè coneixem les limitacions-, però també coneixem els anhels d'alguns ajuntaments que si volen, i mitjançant ordenança, efectivament, fer autoritzacions especials per a entitats socioculturals en barris singulars.

Agrair-li de nou la seua compareixença, senyora Sanchis.
I això, ja no tenim moltes més preguntes.
De nou, reiterar eixe agraïment.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

A continuació, per part del Grup Socialista, senyora Barceló, quan vullga.

La senyora Barceló Chico:

Gràcies, presidenta.

Gracias, señora Sanchis, por venir a esta comisión.
Bienvenida.

Es abrumador el número de preguntas que se le están formulando.
Tiene cuatro minutos para contestar.
.
.

La senyora Sanchis i Bargues:

¿A totes?

La senyora Barceló Chico:

Sí.
(Rient) Pero creo que le podrá dar la presidenta algo más de margen.

En cualquier caso, yo celebro eso que siempre hemos dicho, que los ayuntamientos somos mayores de edad, que podemos totalmente tomar decisiones y que esta ley abre la puerta a que esas decisiones ya las empiece a tomar un ayuntamiento.

Yo muchas de las preguntas que iba a formularle las ha recogido en la primera intervención el señor Montiel, porque ha recogido todos los temas que habíamos abordado.

Pero, en cualquier caso, yo sí quería preguntarle dos cosas.
Una, ¿dónde cree que debe establecerse el límite entre la competencia municipal y la competencia de La Generalitat?

O sea, ¿en qué, en qué.
.
.
?
¿Cómo explicárselo?
¿En qué tipo de eventos, si es por número, por el espacio, por la seguridad?
¿En qué tipo de espectáculos públicos cree que la competencia o la autorización debe ser compartida entre el ayuntamiento y la Generalitat valenciana?

Y en segundo lugar, yo quería saber si usted comparte la visión de que ahora mismo, con esta modificación, los ayuntamientos puedan también pedir la delegación de las sanciones graves o muy graves, algo que hasta ahora correspondía solamente a la Generalitat valenciana, y que con esta modificación que se introduce en esta proposición de ley, abre la puerta a que aquellos ayuntamientos que lo soliciten puedan pedir esa delegación.

Y me gustaría ahí, en ese caso concreto, conocer qué ventajas ve usted en que los ayuntamientos puedan incoar un expediente y terminar sancionando conductas que administrativamente incumplen la ley.

Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyora Barceló.

Senyor Santamaría, pel Grup Popular, quan vulga.

El senyor Santamaría Ruiz:

Bueno, pues yo creo que sí que es acertada la intervención de la compareciente en cuanto a que los políticos sí que algo tenemos que decir de estas cuestiones.
Y como alcaldesa, me ha dado la sensación, yo no sé si usted ha leído en profundidad lo que dice la norma.

Empiezo a preguntarle cuestiones.
Es verdad que en cuanto a la regulación de las licencias, en cuanto a la obtención de la licencia definitiva, la modificación de la norma no influye demasiado.
Es el procedimiento habitual para la obtención definitiva, vía directamente de servicios municipales, vía OCA.

Pero usted, como alcaldesa, ¿está dispuesta a que simplemente con una declaración responsable, donde pueda haber un concierto, donde pueda haber niños, donde pueda haber menores, se conceda con carácter provisional hasta el otorgamiento por el ayuntamiento la licencia de apertura?
¿Está usted, como alcaldesa, dispuesta a asumir ese riesgo?
Creo que es una pregunta muy clara y muy sencilla, porque hay riesgos en cuanto hay menores.

Vamos a hablar del tema de los menores, porque me parece que es algo que usted, como alcaldesa, estoy absolutamente convencido que le preocuparán los menores de su municipio.
La ley dice que los promotores ya no tienen la obligatoriedad de vigilar la entrada de menores, porque se les va a permitir la entrada al concierto.
Y dice que, si se tercia, se encargarán de observar las limitaciones de consumo de alcohol y tabaco.

Es decir, en los conciertos que se produzcan, organizados por las asociaciones de su municipio, los promotores que lo hagan, ¿les va usted a consentir que se venda tabaco o alcohol, o que no vigilen la venta de tabaco o alcohol a los menores?
Porque eso es lo que dice la ley.

Siguiente pregunta.
En relación con lo que dice el acceso de menores, se sustituye del artículo 32 el apartado b.
Y en el apartado b se cambia y se suprime, fíjese la curiosidad, la abstención de portar armas u otros objetos que puedan usarse como tales, así como exhibir símbolos, prendas u objetos que inciten a la violencia.
Es decir, ¿está usted de acuerdo en que se suprima la obligatoriedad de que el promotor del concierto permita o no vigile que se pueda entrar con armas a un concierto?
Porque es que esto es lo que dice la ley.

Otra cuestión a la que usted ha hecho ha referencia.
Yo creo que usted se queda con el objetivo que persigue la norma, que estamos de acuerdo: facilitar el que haya mayores actuaciones en vigor.
Los locales sociales que tiene usted en su ayuntamiento, ¿están preparados acústicamente para tener actuaciones de decibelios superiores a 90 decibelios y a 104?

Porque la normativa de espectáculos está también amparada e influida por la normativa de la ley del ruido.
Y la normativa de la ley del ruido es muy clara en cuanto a los condicionamientos técnicos que debe tener un local cuando debe de tocar o sonar la música a más de 90 decibelios y a más de 104.

Pero le hago otra pregunta: la ley permite a los pubs solo, y a las discotecas solo, hacer conciertos en horario diurno.
Y sin embargo, a las asociaciones en horario diurno y nocturno.
Yo no sé si tiene usted pubs en Godella, me imagino que sí.
Yo en alguno he estado.
Pero, ¿cómo le va a explicar esto al sector privado de Godella?
Que una asociación pueda hacer conciertos por la noche, y que el pub, que cumple con todos los requisitos que marca la norma, no lo va a hacer.

Adecuar un recinto de 100 metros a 90 decibelios cuesta 50.
000 euros.
A 104, 150.
000.
¿Cuántas asociaciones de su municipio van a ser capaces de asumir estas cuestiones?

Le haría también otra pregunta, en relación con lo que son los horarios y con lo que es una cuestión que me preocupa con respecto a la fiscalización que debe desarrollar el municipio.
Usted tiene asociaciones que tienen un recinto.
Aquí se dice que las entidades sin ánimo de lucro podrán desarrollar actividades culturales en salas separadas.
¿Cuántas salas separadas tienen en su municipio las asociaciones?

Porque lo normal es que una asociación tiene un espacio muy reducido para poder celebrar.
Es decir, ¿están ustedes en condiciones de poder aplicar esta norma?
¿Tiene esta norma sentido?
El actual régimen regulador de acceso de los menores a las discotecas no les permite entrar si son menores de dieciséis años, salvo para las discotecas de menores.

Con la aplicación de esta norma, podrán entrar en las discotecas cuando haya un concierto.
¿Cree usted que eso tiene sentido en Godella y está usted a favor?
En definitiva, son algunas de las preguntas que la aplicación práctica de esta norma se le va a plantear en su municipio, caso que siga tramitándose de esta manera.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Santamaría.

Senyora Sanchis, a continuació tindrà quatre minuts per a contestar als grups parlamentaris.

La senyora Sanchis i Bargues:

Intentaré resumir-ho, però serà un poc difícil.

Bé, en primer lloc, com molt bé ha dit Mónica Álvaro, jo no vinc ací en representació de Compromís, vinc en representació de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies.

En la comissió mixta, com jo vos he dit, per exemple, està també l'alcaldessa de Benicàssim, l'alcaldessa de Santa Pola.
Ja vos he dit que n'hi ha alcaldesses de.
.
.
A més, les tres són dones de tots els partits polítics, i elles també van en representació de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies.
A mi no se m'ocorreria dir que van en representació del Partit Socialista o del Partit Popular, perquè estan nomenades, com jo, per la Federació Valenciana de Municipis i Províncies.

Per tant, en el tema de la representant de la música valenciana, no tinc coneixement d'este manual de bones pràctiques, però, evidentment, jo em posaré en contacte amb la senyora Vanessa Giner i ens posarem a la seua disposició per a col·laborar, perquè me pareix molt interessant.

Sí que tinc coneixement, per les reunions que hem tingut també amb la Federació de Societats Musicals, que són una entitat sense ànim de lucre, molt lluny del que puga ser la manipulació política, com ací s'ha pogut dir, perquè ells també estan tenint problemes quan n'hi ha contractacions per part dels ajuntaments en xarangues i altres tipus d'associació.
Bé, eixos no són ni tan sols associació, ahí va tot en negre, ni són autònoms.
És un tema difícil i me pareix molt interessant que s'estiga elaborant este manual.

¿Me pareix interessant la regulació dels macrofestivals?
Me pareix que s'hauria de regular, no sé si en esta llei o en alguna altra.
Però ja vos dic que, per exemple, l'alcaldessa de Benicàssim estarà molt interessada en tindre una regulació sobre aquells festivals que se fan allí, o els que se fan en Cullera, o els que se fan en Tavernes, o els que se fan en Benlloch o els que se fan com tants estan eixint en estos moments en el nostre país.

¿És compatible l'ús residencial amb l'espai?
Jo sí que dir que molts dels concerts, per exemple, que se fan en Godella majoritàriament són a l'aire lliure.
Per sort, tenim un clima en el qual no necessàriament tots els concerts han de ser en sales tancades.
Evidentment, se superen els decibels que establix la normativa.
Evidentment, n'hi ha una autorització per part de l'ajuntament per a superar-los.
I això se pacta amb la ciutadania.

Vull dir, jo visc a cinquanta metres del local del casal jove del meu poble, i va hi haver una reunió en les associacions de veïns i en les entitats promotores dels concerts, i es va decidir un concert al mes, i màxim fins a les dos del matí.
I un a l'any fins a les quatre.
I en això, els veïns saben quan n'hi ha un concert, se fica un cartell per tots els patis anunciant este concert, serà de tal hora a tal hora, l'hora d'acabament serà a la una.
Jo crec que és compatible sempre que se faça des de la participació i des de la transparència.

¿Tenim mitjans per a controlar l'ús de les llicències?
És que depén.
No és el mateix l'Ajuntament de València, que és un gran ajuntament, que el de Godella, que té 13.
000 habitants, que un municipi de menys de 5.
000 habitants que no té ni tan sols l'obligació de tindre policia local.
Per exemple, en Godella tenim la possibilitat, tenim 28 policies.
València, per descomptat.
Però segurament n'hi haurà municipis xicotets que no tenen ni policia local, que no tindran ni la possibilitat.

Per tant, jo el que sí que me pareix oportú, com crec que posa en la llei, és que siguen un poc els ajuntaments els que demanen tindre estes competències, que en un principi són de La Generalitat.
Però potser que hi haja municipis que els interesse, tant a l'hora de l'atorgament com a l'hora d'establir les sancions, si tenen possibilitat i tenen els enginyers oportuns en la seua plantilla o contractats com a autònoms.

O, com ara està fent la inspecció de treball, cessió il·legal de treballadors, o siga en la figura que siga, doncs n'hi haurà ajuntaments que s'estimaran més ser ells qui controlen este procediment, perquè potser siga més curt el termini de resolució quant hi haja algun tipus d'activitat que està siguent molt molesta per als veïns, que esperar que siga La Generalitat qui en el seu dia.
Però dependrà.
Qui vullga, que la demane.
N'hi haurà municipis que podràs i que no.

Després, jo no he anomenat el consell jurídic.
He anomenat l'informe jurídic intern de la federació.
Vull dir, perquè no m'agradaria que se confongueren les meues paraules.

Després, si el tema de la regulació de les activitats socioculturals té tint polític perquè se relaxen els requisits, bé, és que si ací se veu que açò està fet per a determinades entitats culturals que a la millor poden tindre un perfil determinat, doncs és que clar, sempre és la interpretació que se faça.
Entitats sense ànim de lucre i socioculturals ja vos dic, vull dir, l'associació de comerciants, per exemple, no li veig jo ningun tint polític.

La societat musical del meu poble que durant el mes de juliol tots els divendres fa un concert de jazz a l'aire lliure en els seus locals, per exemple, jo no li veig a això el tint polític.
Entitats n'hi ha de molts tipus, de molts tipus.
I jo crec que açò va a aprofitar per a totes.
Les Amas de Casa Tyrius que de repent un dia decidixen fer, o les associacions de dones progressistes.
És que en els pobles n'hi ha un ventall immens d'entitats, i jo no veig que tinga per què utilitzar-se només per a unes.
Potser facen més ús unes que altres, però una volta regulat, totes podran fer ús.

Jo en el tema de la flexibilització, és que sí que em pareix important.
O siga, quan nosaltres li diguem a una persona que faça una declaració responsable, és que estem fent que ella siga responsable, esta persona, del que ella diu que està complint.
Evidentment diu: Â«¿Vosté vol assumir això?
Â».
Jo no és que ho assumixc, és que ho assumix qui firma eixa declaració responsable.

Evidentment, jo el que hauré de tractar és que a partir d'eixa declaració responsable, la tramitació per a controlar que efectivament tot el que eixa persona declara que se complixca siga ràpid, perquè eixe lleuger risc siga el menor possible.
Però haurem de començar a confiar en la ciutadania.
Açò ja se fa en les llicències d'obres menors.
Se fa una declaració responsable i després l'ajuntament va a controlar.

Per tant, és cert que assumim un risc però, sobretot, qui l'assumix és qui signa eixe document.
Nosaltres l'assumim quan donem la llicència.
Mentre no n'hi ha una llicència qui l'assumix és qui fa la declaració responsable.

¿On posem el límit de competències municipals i competències de La Generalitat?
Doncs, és que és el que he dit abans, és que depén.
És que no és el mateix un poble de 400 habitants que la ciutat de València.

Aleshores, jo crec que haurien de ser els municipis els qui, en tot cas, decidiren què volen que baixe a la seua competència, sempre i quan tinguem més recursos.
Perquè, clar, sabeu que amb totes les limitacions que estem tenint últimament, de taxa de reposició i totes estes coses, realment estem molt limitats.

Per tant, jo no el fixaria ni en el número de persones.
.
.
En el meu poble s'han fet concerts de 3.
000 persones i els hem autoritzat nosaltres, perquè era un espai públic propietat de l'ajuntament.
No me pareix que haja de ser el nombre d'assistents qui ho marque.
Dependrà de les condicions que tinga eixe espai, de les mesures que s'hagen previst d'evacuació, de l'organització, tots els plans d'emergència que se fan.
Jo no seria capaç d'establir ni una quantitat ni una cosa concreta.

Després, respecte a l'entrada de menors, és que els meus fills que són menors han anat a discoteques a concerts i no passa res.
I s'ha de complir, efectivament, el que no se consumisca ni alcohol ni drogues per part de menors.
Jo, doncs, si no ho diu ho haurà de dir, s'haurà de controlar.
Jo en això, bé, és que estic completament d'acord.
Però no només pels menors.
Vull dir, s'haurà de començar a parlar del consum d'alcohol també en els majors.
(Veus ) Sí.
I.
.
.
Ja no me dóna temps a més.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyora Sanchis.

Amb la seua compareixença acabem la comissió d'avui.
I recordem que demà a les 10 continuarem també amb aquesta comissió mateixa.

Doncs, fins demà.

(Se suspén la reunió a les 13 hores i 33 minuts)