Pol%C3%ADtica%20Social%2020210629HTML.html





Comissió de Política Social i Ocupació realitzada el dia 29 de juny de 2021.
Comença la reunió a les 10 hores i 40 minuts.
Presideix la diputada senyora Cristina Rodríguez Armigen.
Reunió número 12.

La senyora presidenta:

Bon dia.

Damos comienzo a una nueva sesión de la Comisión de Política Social y Ocupación.

Comenzaremos con la comprobación del cuórum, por parte de la secretaria.

Cuando quiera.

La senyora secretària:

Bon dia.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Hi ha quòrum, presidenta.

La senyora presidenta:

Muy bien.

A continuación, si no hay ninguna objeción, aprobaríamos el acta anterior.
Vale, queda aprobada por asentimiento.

Compareixença del secretari autonòmic d'Ocupació i director general de Labora, senyor Enric Nomdedéu i Biosca, per a explicar la situació de l'ocupació a la Comunitat Valenciana després de conèixer les últimes dades de l'Enquesta de població activa (EPA) i les mesures i els plans d'ocupació que adoptarà per intentar revertir la situació, sol·licitada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 31.
041, amb correcció d'errades RE número 31.
145), a la qual s'acumula la sol·licitada pel Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana, per analitzar la situació d'atur a la Comunitat Valenciana (RE número 31.
630)

La senyora presidenta:

Y pasaríamos, entonces, al punto 2 de la sesión, que es la comparecencia del secretario autonómico de Empleo para explicar la situación del empleo en la Comunidad Valenciana, tras conocer los últimos datos de la encuesta de población activa, y las medidas y planes de empleo que va a adoptar para tratar de revertir la situación, solicitada por el Grupo Parlamentario Ciudadanos y acumulada con la comparecencia del secretario autonómico de Empleo y director general de Labora, don Enric Nomdedéu i Biosca, para analizar la situación del desempleo en la Comunidad Valenciana, solicitada por el Grupo Parlamentario Vox Comunidad Valenciana.

Vale, cuando quiera.
(Pausa)

Bienvenido.

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació i director general de Labora:

Gràcies, presidenta.

La senyora presidenta:

Vale, a continuación, tendrá, por un tiempo limitado, la palabra el secretario autonómico de Empleo.

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació i director general de Labora:

Molt bé.
Gràcies, presidenta.

Bon dia, senyories.

Vull agrair l'oportunitat que ens dona, en este cas, el grup de Ciudadanos i el grup de Vox per a poder vindre a fer allò que és la nostra obligació, però també la nostra vocació: explicar el que fem, en este cas en matèria d'ocupació.

Si me permeten, voldria començar fent una breu introducció conceptual, perquè tenim la sensació que, tant a través dels mitjans de comunicació com dels mateixos membres d'esta cambra o nosaltres mateixos, des del govern, sovint, quan fem les valoracions de les xifres, trobem que hi ha una certa confusió, perquè és veritat que hi ha conceptes molt diferents i que, de vegades, uns se cavalquen damunt dels altres i sembla que vullguen dir una cosa i en volen dir una altra.

L'acció comunicativa de Habermas, que té quatre principis fonamentals: la intel·ligibilitat, la veracitat, la rectitud i la veritat, el que ve a establir és, bàsicament, en el primer dels conceptes, que és el que crec que és més interessant per a nosaltres, la intel·ligibilitat, que és la necessitat que les paraules signifiquen el mateix per a l'emissor i per al receptor, perquè, si no, és impossible que ens puguem comunicar; necessitem un llenguatge comú.

Per un altre costat, està la veritat, la vocació i la necessitat que allò que un diu la gent s'ho crega que ho està diguent, que és veritat.
Si jo dic que esta taula és marró és perquè és marró.
Però, fins i tot allò que és implícit, si jo dic que tanquem la porta ha de voler significar, necessàriament, que la porta estava oberta.
Si jo no tinc eixa credibilitat, no ens anem a poder entendre.

Està la rectitud, que jo els dic que és la capacitat de reconéixer la certa jerarquia entre els uns i els altres.
Quan se parla, si jo els demane a vostés que callen, vostés no tenen per què fer-ho, perquè jo no tinc eixa autoritat, la té la presidenta, però a ella sí que se li ha de reconéixer.

I, finalment, la veritat, el que diu ha de ser…, creure o pensar, ha de ser veritat perquè, si no, tampoc se produiria la comunicació.

Per tant, el que vull dir és que és important establir un llenguatge comú abans de començar a donar totes les explicacions perquè, si no, eixes valoracions que fem, de vegades, doncs, no tenen gaire sentit, he de ser franc, jo crec que de forma involuntària.

Com en la intervenció sol·licitada pel grup de Ciudadanos feia referència a l'EPA, vull començar, precisament, per recordar que l'EPA és una enquesta i que la gent que fem política ja sabem com va això.
Se basa en percepcions, se basa en sensacions, en conviccions, però no necessàriament en fets, en veritats científiques.

L'EPA és un estudi estadístic destinat a capturar dades sobre el mercat de treball que s'utilitza per a calcular la taxa d'atur, d'acord amb la definició oficial de l'Organització Internacional del Treball, que diu, textualment: «La població activa està formada per totes les persones que aporten un treball per produir béns i serveis i les que no tenen feina en aquell moment la busquen i estan disposades a incorporar-se a ell».
I això és important perquè ací és quan comencen les maledicències o els dubtes en algunes interpretacions, quan diuen: és que el SEPE o el Labora no incorpora les persones que estan en ERTO en les xifres de l'atur.
És que no estan en l'atur, però és que no és una decisió que puguem prendre nosaltres, és la definició de l'OIT i és d'obligat compliment per a tots els països de la Unió Europea, del món, però, en este cas nostre, de la Unió Europea.
Són persones que estan, evidentment, en la població activa, per no són persones aturades.

La taxa d'atur és un dels indicadors més importants sobre la situació del mercat de treball, però també s'ha de tenir en compte que no és una mesura de nivell de benestar.
Vull dir, en funció del país on se puga produir significa una cosa o significa una altra.
És a dir, aquells països on no hi ha subsidis importants per a les persones que estan en l'atur o aquelles persones que no tinguen un nivell d'estalvis suficients que els permeta viure un temps sense estar en el mercat de treball, acaben incorporant-se als llocs de treball informals, a l'economia submergida, etcètera.
Això pareix ser que done una taxa d'atur inferior, però no vol dir necessàriament que les persones estiguen millor.
Ho veiem ací, en alguns sectors, que diuen ara que no acaben d'entendre com, malgrat les taxes d'atur importants que encara patim, no troben treballadors, ho va explicar el president Biden l'altre dia: «Pay them more».
Per tant, el problema en alguns països no és la taxa d'atur, sinó la manca de llocs de treball en condicions.

També cal destacar que hi ha quatre tipus d'atur diferents, per a saber exactament de què parlem.
Per un costat, està l'atur friccional, que és el que, degut al moviment normal d'una persona abandonar una empresa per a anar-se'n a una altra, passa uns dies, unes setmanes o uns mesos en l'atur o perquè canvia de professió.
I això existirà sempre.

L'atur estructural, que és el que se relaciona amb aquelles persones que han perdut la seua faena perquè han estat reemplaçats per canvis estructurals, automatització, etcètera; oficis que han desapareixent.
I, sobre estes persones, nosaltres hem de fer un enfocament diferent, els hem d'aconseguir, a través del procés d'orientació i de formació, com reconvertir-los cap a una altra formació.
Per tant, hem d'atacar eixe tipus d'atur d'una altra manera.

L'atur cíclic, que és el que ve condicionat per la caiguda de la producció total de l'economia.
Augmenta l'atur durant les restriccions econòmiques i disminueix durant els períodes de prosperitat, això ho coneixem bé.

I ací coneixem molt especialment també l'atur estacional, que és el que es dona en determinats sectors, normalment en els sectors com el turístics o els sectors serveis o l'agricultura i que té a vore amb les èpoques de l'any.
És veritat que en l'economia valenciana nosaltres parlem molt d'este perquè és, entenem nosaltres, una de les dues grans debilitats: l'excessiu pes que té dins de la nostra economia productiva i un altre dels greus problemes que tenim és la productivitat, la baixa productivitat.

Sobre la taxa d'ocupació, dir que és un indicador socioeconòmic que posa en relació el percentatge de la població activa ocupada sobre el total de la població activa i que la població activa és un terme que varia una miqueta, en funció de la informació demogràfica en general i de les seues característiques socials, però que, en general, és aquell subconjunt de persones d'entre setze i seixanta-cinc anys que o bé treballen o busquen activament ocupació.
Això què vol dir?
Vol dir que una persona de quaranta anys que no treball ni vol treballar perquè viu de rendes, per exemple, no forma part de la població activa.
I això jo crec que és important destacar-ho.

I, com l'EPA és una enquesta, es presta sovint a confusions, ho hem vist ara, en la situació de la pandèmia, on ha disminuït de forma molt clara la població activa.
Te donaria a pensar, el primer de tot, que s'haurà jubilat molta gent.
Doncs, no, la raó és senzilla.
Si els preguntaves a algunes persones, fa tres mesos, si formaven part de la població activa, perquè estaven treballant o perquè estaven buscant activament ocupació -els qui estaven treballant, estaven treballant-, però deien: no, no estic treballant, però estic buscant ocupació.
Però, en el moment de l'últim trimestre, l'EPA a què vostés fan referència, quan li preguntaves a la gent si estava activament buscant ocupació, te deien: «No.
No perquè les empreses estan tancades perquè, en este moment, no poden contractar; algunes perquè, per ordre governamental, han hagut de tancar; altres perquè l'economia no dona per a mantenir-se obertes.
Per tant, si vosté me pregunta si estic enviant currículums, no estic enviant currículums; si me pregunta si estic fent cursets, no estic fent cursets».
Per tant, deixa de ser població activa.
Això explica per què va baixar d'una manera tan significativa la població activa, que no vol dir que hagueren millorat les xifres d'atur.
Vull fer eixa distinció per això.

Hem d'inferir que ara, en esta EPA que coneixerem a finals del mes que ve, d'este trimestre, haurà tornat a créixer la població activa molt probablement, perquè, al recuperar-se un poc l'economia, la gent ha tornat a buscar treball de forma activa, que és el concepte pel qual formen part de la població activa.

I, finalment, la taxa d'activitat, que és el quocient entre la població activa i la població potencialment activa, aquella en edat de treballar, i que mesura el grau en què un país està aprofitant la seua força laboral potencial.
Per a entendre com es calcula l'EPA, a Espanya ho fa l'Institut Nacional d'Estadística, amb una periodicitat trimestral; ve fent-ho des de 1964.
És veritat que han canviat les normes algunes vegades amb la incorporació a la Unió Europea, etcètera.
Però, bé, no els avorriré molt en això.

En qualsevol cas, sí que és veritat que, com no significava el mateix en 1964 que en 1972 que en 1983, el seguiment històric, doncs, varia una miqueta.
Però, en qualsevol cas, el que tenim avui, l'EPA és una enquesta realitzada en les llars distribuïdes per tot el territori, on la unitat geogràfica bàsica per a la recollida de dades és la secció censal, que és una divisió inframunicipal, amb límits molt definits.
La mostra consta de 3.
588 seccions i 18 habitatges per secció, excepte en les províncies de Madrid, Barcelona, Sevilla, València i Saragossa, en què en són 22.
Això vol dir que la mida de la mostra són unes seixanta-cinc mil que, normalment, acaben sent unes seixanta mil famílies i, per tant, la mostra sobre la qual se calcula són unes dues-centes mil persones.

Perquè se facen una idea, l'última EPA que hem conegut, persones que a la pregunta: està vosté aturada?
, van contestar que sí, en van ser 24.
000 a tota Espanya, 24.
000 persones a tota Espanya que van dir que estaven aturades.
La projecció va convertir això en 5,9 milions de persones aturades, en un càlcul matemàtic en què jo no entraré, perquè no és la meua matèria.
Això què vol dir?
Doncs, que quan en les enquestes polítiques a un partit se li atribuïx l'11 % de vot directe i, després, el 16,9 % o el 23,6 % d'intenció de vot, doncs, és, exactament, això, 24.
000 persones diuen que estan aturades i, en el càlcul que fan, diuen: doncs, en són 5,9 milions.
Ho dic perquè, clar, la divergència és tan gran que els errors són fàcils que se puguen produir.
La periodicitat, he dit, estimes tal, tal, encara que també se presenten anualment les dades per acumulació.

Per tal d'evitar, i això també és important, el cansament de les famílies, la sisena part d'estes famílies són revocades cada trimestre.
És a dir, que cada habitatge està, com a molt, sis trimestres consecutius.
I això vol dir que en la mateixa finca, el portal A i el portal B, dos famílies de cinc persones cada una, pot ser que esta tinga tres fills majors de setze anys i esta només en tinga un i, a l'hora de comptar població activa en la mateixa finca, en el mateix replanell, ací hi ha més població activa que en este altre costat, perquè estos són majors de setze anys.
Ho dic per llevar-li un poc d'importància, diguem, a l'EPA, la qual, de vegades, ens serveix a nivell matemàtic per a fer projeccions i per a fer càlculs, però no és una fotografia massa real de la veritat.

La data de publicació coincidix, normalment, amb l'últim divendres de mes, de final de trimestre; per tant, a finals de juliol coneixerem este resum.

El resum, quan parlem d'atur hi ha, com a mínim, tres magnituds diferents que signifiquen coses diferents i que, sovint, semblen contradictòries o ho poden semblar i això genera que algunes valoracions queden un poc confoses.
Hi ha gent que forma part de la població activa, que estan desocupats, que busquen feina i que podrien no estar donats d'alta en els espais Labora, perquè no és obligatori.

Hi ha gent que està donada d'alta en els espais Labora, però que no és població activa, que és aquella gent que, realment, no està buscant activament ocupació, que estan inscrites perquè és una condició sine qua non per a rebre determinades ajudes socials, per a rebre una beca, etcètera, o el que nosaltres li diguem, molt poc tècnicament, els de «per si de cas», que és aquella gent que està en una situació, la que siga, però, si de prompte, li oferixen ser capità general de la marina mercant a la millor s'ho repensa, però ha de ser això el que li oferixen; els que estan inscrits, per si de cas hi ha una oferta extraordinàriament interessant que puga fer que deixen d'estudiar, perquè això sí que és el que els agradaria fer al llarg de la seua vida o canviar la faena o l'actitud que mantenien en eixe moment per eixe lloc de treball.

Un exemple clar són eixes 32.
000 persones joves que van inscriure's en dos dies, 32.
000 persones en només dos dies, l'any passat, interessades pels 1.
000 llocs de treball per als mesos d'estiu en les nostres platges, en una situació, que hem d'entendre ja, de pandèmia molt greu, on els pares d'estos joves, en molts casos, estarien o en ERTO o en l'atur, etcètera, etcètera; gent que, en un altre moment, potser, no voldrien treballar o no voldrien eixe treball, perquè els semblava…, però que, en este moment, era un suport per a les seues famílies i, per tant, va haver-hi un allau importantíssim de gent, 32.
000 persones en només dos dies, des que se va obrir l'oferta.
I tot i que, des d'esta cambra, algun membre va fer declaracions, demanant responsabilitats polítiques, perquè jo havia explicat això, això és exactament el que va passar i no ho dic només jo, ho va dir el mateix ministeri, que va explicar que les 28.
000 que eixien a tota Espanya eren la conseqüència dels 32.
000 que ací s'havien produït en només dos dies.

Sobre això, he de dir que nosaltres estem molt satisfets que estiguen inscrites estes persones, eh?
I, de fet, moltes d'estes persones, al sendemà, quan van vore que no havien estat triades -ja poden imaginar-se, 31.
000, aproximadament-, algunes van voler donar-se de baixa i nosaltres les vam convéncer perquè no ho feren, perquè a nosaltres ens interessa que estiguen inscrites, amb independència que això és veritat que empitjora les xifres, però és que l'única forma que estes persones puguen accedir a totes les propostes que nosaltres fem des de Garantia Juvenil.

No sempre ha sigut així, hem de dir-ho, eh?
En altres moments de la nostra història, sembla que preocupaven més les estadístiques.
Per això, el Servef en aquell moment o educació o l'Institut Valencià de la Joventut vam estar a punt, per falta d'execució d'eixos fons, vam estar a punt de perdre desenes de milions d'ajudes de la Unió Europea, de ser multats per la Unió Europea i de ser castigats en futures convocatòries.
I va ser el govern del Botànic i va ser Labora, que ha executat, aproximadament, el 86 % dels fons europeus en esta matèria, de tota la Generalitat, amb els seus programes que executà en tres anys tots els diners de la Unió Europea que s'havien d'haver executat en cinc, però, com els dos primers no s'havia fet, ens va tocar esforçar-nos en programes avalats tots ells pels ministeris, primer un ministeri en el govern del Partit Popular, després un ministeri en l'actual govern de Madrid, però també per la Unió Europea.
Tot això ho vam executar i 50 milions addicionals que vam rebre de diferents conselleries que no havien pogut executar i van vore que nosaltres teníem la capacitat, en programes que estaven donant resultat i ens els van facilitar; i encara 50 milions més que ens va facilitar el ministeri, d'altres comunitats autònomes que no estaven executant-los.

La nostra forma de funcionar durant la pandèmia ha posat en primer plànol -i amb això acabe esta primera part- la necessitat i la vocació d'estalviar riscos per a les persones usuàries, però també per a les persones que treballen en Labora, en les nostres oficines.
Això vol dir que una de les decisions que vam prendre, compartida per la majoria de les comunitats autònomes, va ser que els carnets, diguem, del paro -que sempre s'havia dit així- se renovaren automàticament, que ningú haguera de fer les gestions, perquè no ens va semblar que fora un moment d'anar a les oficines o d'anar a «toquejar».
Per tant, se renovaven.

No totes les comunitats ho han fet i això té un resultat estadístic que és el que és.
Ací, habitualment, quan has de renovar, sempre hi ha persones que no renoven perquè han decidit que ja no volen renovar-lo, per les raons que siguen; en el nostre cas, això no ha passat, totes han renovat.
En aquelles comunitats on se renoven manualment, ha abaixat, tenen millors xifres que nosaltres.
Nosaltres, d'acord amb les comunitats que encara no havien fet, que ens pareixia que era una miqueta precipitat, ho farem ara, després de l'estiu.
Per tant, és previsible que, en el últim trimestre d'enguany, hi haja una reducció important de persones -vull ser molt honest-, de persones inscrites en el Labora, no d'aturats, per fer eixa diferència, perquè hi haurà gent que no anirà a renovar-ho.
Si vostés me senten a mi, en octubre o novembre, dir que hem abaixat no sé quants milers i tal, posen-ho en quarantena, perquè el que ha abaixat és el número de persones inscrites, però ja he explicat, des del primer moment, quina és la diferència entre una cosa i l'altra.

Voldria ensenyar-los uns pocs gràfics, que jo crec que se voran bé, (soroll de papers) per a entendre quina és la situació.
Per exemple, de l'evolució de l'atur en menors de trenta-cinc anys, segons dades de l'EPA, entre el 2015 i el 2021, que és esta; jo crec que se veu clarament que hi ha, tot i que en dents de serra, perquè és una de les qüestions que hem explicat moltes vegades de la nostra economia, pel que dèiem de la temporalitat, etcètera, hi ha una línia descendent molt clara, fins que arriba la pandèmia i se dispara el número de persones inscrites com a aturades menors de trenta-cinc anys.
Torna a abaixar, quan l'economia se torna a obrir.
I ací és, probablement, on este govern ha reconegut que s'equivoca i se precipita per salvar el Nadal i tornem a haver de tancar i se torna a disparar.
És el quart trimestre i, per tant, en gener comença a empitjorar.
És veritat que les xifres que coneguem d'informacions públiques mes a mes, ens diuen que la cosa està millorant d'una manera notable, però, com això són dades EPA, no les confondré, que és el que estic demanant que no fem, fins a finals del mes que ve que les coneguem.

L'atur registrat, en general, entre el 2015 i el 2021, la corba també és bastant evident, una miqueta…, fins que arriba la pandèmia i se'ns tornen a disparar les males xifres, hi ha alguns pics i comença a abaixar.
Ja estem parlant del mes de maig d'enguany, se veu ja que comença la tendència a millorar.
Estem encara lluny de les millors xifres, que serien de l'any 2019, perquè la tendència era clara, encara estem bastant llunys, però comença a anar en eixa direcció.

L'evolució de l'atur estimat per l'EPA de 2015 a 2021 ens dibuixa una corba molt similar.
He volgut portar tant de les persones inscrites com de l'EPA perquè, com he fet eixa distinció al principi, posades una damunt de les altres, tampoc no hi ha tanta ni tanta diferència pel que els deia, perquè hem insistit que, contra més gent estiga inscrita en les nostres oficines, encara que les xifres siguen pitjors, s'ajusta més a la realitat i, si no sabem quina és la realitat, és molt difícil actuar sobre ella.

Una abaixada important, fins que arriba la pandèmia i es torna a dispara.
I, a partir d'eixe moment, quan l'economia comença a recuperar-se, el mercat de treball, lògicament, també comença a millorar.

I la que a mi em sembla la més interessant de totes, perquè és l'única que són xifres no discutibles, que és la de l'afiliació a la seguretat social; així és que això sí que són persones que, siguen autònoms o siguen a través de tercers, estan treballant.
La corba, lògicament, és al revés i és una bona notícia, ha anat creixent al llarg de tots estos anys, amb alguna caiguda puntual, i, quan arriba el moment de la pandèmia, decau l'afiliació a la seguretat social, arribem a una vall -que era una de les coses que alguns tècnics deien si serien W, si seria una vall- i comença a recuperar-se, fins que, una altra vegada, a desembre, tornem a tindrem problemes i hem de fer una passa enrere.
Esperem que ara no ens torne a passar el mateix i que siguem prudents i torne a disminuir el número d'afiliacions a la seguretat social; que ja dic que, per les dades que nosaltres tenim dia a dia i les que venim obligats a guardar secret, fins que les fa el ministeri, la tendència és bona.

Dos més.
Fins a maig de 2021, joves menors de trenta anys, en l'any 2015 teníem 72.
700 joves aturats i vam arribar a baixar a poc de cinquanta-dos mil, a mitat del mes de juny del 2019, i se'ns va disparar, perquè, al final, sempre els col·lectius més vulnerables són els que ho passen pitjor en les crisis, se'ns va arribar als 94.
700 joves menors de trenta anys aturats.
Ací també he de dir que, desgraciadament, encara no hem aconseguit que totes les administracions utilitzen els mateixos paràmetres: uns tallen als trenta-cinc, altres als vint-i-cinc i els altres als trenta; per tant, també hi ha algunes diferències.
Però, vaja, en qualsevol cas, en grans números, eixe és el resultat.
Avui hem abaixat ja d'eixos noranta-quatre fins a setanta-set mil, en una caiguda molt pronunciada en l'últim mes.

Ací, l'enquesta de població activa, amb les mitjanes anuals des del 2015 a hui, on els joves teníem un…, vam arribar a tindre un 37 % d'aturats i va anar abaixant: 33 %, 29,3 %, 26,7 %, 25,51 % i ara estem en el 29,4 %, molt lluny de com ens ho vam trobar en 2015, però molt pitjor de com voldríem estar.
I, en el conjunt de la població, doncs, hem passat d'un 22,8 % a un 20,6 %, 18,2 %, 15,6 %, 14,1 % i ara estem en un 16,2 % i també en recuperació.
No sé si cal entretindre'ls molt més en més xifres.
(Soroll de papers)

I com s'aconseguix això o què és el que nosaltres fem perquè acaben passant estes coses?
Doncs, miren, ahir, justament, el consell de Labora va aprovar, per unanimitat, he de dir, la memòria -i dic per unanimitat perquè m'agradaria recordar que de Labora formen part els dos sindicats majoritaris, la patronal i l'administració, en igualtat de vots, per tant…; per això, a vegades, les nostres ordres tarden una miqueta més en eixir, però perquè estan molt treballades i per això, afortunadament, cap ha estat recorreguda mai perquè els agents socials i econòmics que formen part de la direcció, al mateix nivell que nosaltres, que l'administració, han permés que vaja avançant a gran velocitat-, dic, el que vam aprovar ahir, que és la memòria de l'any 2020, és un document…, és este document, que estarà penjat en els propers dies i vostés podran tindre accés, però que jo ara els faré un resum, si m'aclarisc, que crec que sí.
Molt bé.

Ha estat un any marcat per la pandèmia, l'any 2020, que ha vingut marcat, evidentment, per tots els problemes de caràcter sanitari que han desembocat en greus problemes de caràcter econòmic i laboral i nosaltres hem hagut d'adaptar a les noves circumstàncies per a mantindre l'oferta de serveis d'ocupació, formació i inserció laboral a la disposició de les persones usuàries:

Els plans de contingència i continuïtat en el treball per a la prevenció de la COVID-19, seguint les línies mestres establides a la guia tècnica elaborada pel servei de prevenció de riscos laborals; plans individuals per als 55 espais Labora, perquè cada edifici és d'una manera, té unes condicions diferents i això ha generat un treball molt important per a protegir les persones que hi treballen i els usuaris, també dels 14 centres de Labora Formació, així com per als serveis centrals i els serveis territorials -pensen que en els serveis centrals, per exemple, hi treballen 350 persones i això té uns fluxos de personal molt importants i calia saber gestionar tot això.

S'han establit, específicament, mesures destinades a les instal·lacions de climatització per a garantir la qualitat de l'aire interior, enfront de l'exposició del coronavirus.
Els més antics de la casa recordaran que algunes de les nostres oficines, fa anys, havien tingut problemes de climatització que ja s'havien pogut resoldre afortunadament totes, però és que ara hi havia un índex especial i un interés especial perquè la situació requeria encara ser més prudents.

S'ha reformulat el format dels fòrums d'ocupació -demà fem l'últim d'esta temporada, en Elx; vam fer el d'Alacant la setmana passada-, per tal de poder dur-los a terme de manera semipresencial i adaptats a les condicions de seguretat i salut que es fan necessàries per la pandèmia.
Pensen que a nosaltres ens agrada dir que eixos fòrums d'ocupació són concentrar en el mateix espai i en el mateix moment tot el que fa Labora al llarg del seu treball, que és l'orientació, la formació -per cert, per fi tenim ja el cos d'orientadores i orientadors a què ens havíem compromés-, formació, orientació i entrevistes de treball.
I està funcionant bé, molt bé, hem de dir que estem bastant satisfets; però, clar, la pandèmia havia trencat el ritme i algunes de les empreses, amb bon criteri, van dir que no podien estar presencialment, però que seguien volent fer entrevistes de treball.
I, aleshores, vam reinventar una miqueta el sistema, de manera que les persones candidates a eixes entrevistes tenien ordinadors, netejats, etcètera, en els fòrums per a poder connectar online amb les empreses que els feien les entrevistes de treball.

S'han afavorit les comunicacions telemàtiques amb les persones usuàries per a facilitar-los els serveis sol·licitats.
És el que dèiem, l'aplicació, afortunadament, l'havíem revisada feia només un any i era moderna i àgil; i acabàvem de canviar també la nostra pàgina web, ens va pillar treballant-la la crisi, afortunadament, i això ha fet que allò que diguem sempre de tot està per fer i tot és possible, jo, des del primer moment, vaig dir que, desmentint al poeta, ni tot estava per fer, perquè algunes coses ja les estàvem fent, ni tot seria possible, perquè no sabíem la dimensió d'allò que ens venia a sobre, però hem eixit raonablement bé.

S'han realitzat nombroses contractacions d'emergència, per tal de dotar les persones funcionàries i usuàries de les mesures de seguretat necessàries.

S'ha donat pas al teletreball del personal funcionari en un temps rècord, és a dir, que amb l'ajuda de DGTIC.

S'ha tramitat, des de Labora, la concessió d'ajudes per valor de 57,5 milions d'euros per a fer costat a 42.
411 persones treballadores en règim d'autònoms, afectades per la crisi sanitària; cap altra autonomia ha donat tantes ajudes ni ha sigut tan ràpida, cap altra.
Així com 212.
100 euros per a les persones treballadores que s'han acollit a una reducció de jornada laboral per a atendre persones dependents al seu càrrec per la mateixa causa.

També s'ha tramitat una convocatòria d'ajudes de quasi trenta-un milions d'euros per a la contractació per a les corporacions locals de persones d'almenys trenta anys d'edat que van resultar desocupades com a conseqüència directa de la COVID-19, dels quals més de dos terços han sigut dones o persones majors de quaranta-cinc anys.
Això són ajudes extraordinàries que han eixit al llarg d'este any, a banda del que es feia.

Ha sigut també l'any de l'aprovació del ROF.
Això, potser, sembla més de caràcter intern, però per a nosaltres era molt important.
Es va aprovar en desembre de l'any passat, ha entrat en vigor enguany.
El ROF, com vostés saben, senyories, és el reglament organitzatiu de la casa i això ens ha permés…, havíem heretat una estructura determinada, però, per a fer les coses com les volien fer, no ens era el suficientment útil.
I, després de molts debats i de molt de treballar amb els agents econòmics i socials i amb els sindicats de la casa, per fi tenim un reglament orgànic de funcionament que ens hauria de permetre ser molt més àgils.

El Pla estratègic del Servof 2016-2022, que esta casa ens ha reclamat en diverses ocasions que es renove i així s'ha fet.
He de dir que s'ha realitzat una anàlisi en profunditat basant-se tant en el procés participatiu, que vàrem a denominar en el seu moment Nou Servof, com en les propostes de la Càtedra Innova Servof-Universitat de València, una càtedra que també va posar en marxa esta direcció, i a la vista dels resultats del procés d'avaluació del pla portat a terme per la Universitat Politècnica de València.
Vam demanar a un agent extern, una universitat, que analitzara el nostre pla estratègic i que ens ajudarà…, però per mandat de vostés i per vocació nostra, que ens ajudarà a fer un nou pla estratègic.

S'han iniciat ja els treballs de millora i actualització del pla estratègic actual perquè es convertisca en una ferramenta de gestió eficaç per a la direcció de Labora i, evidentment, comencem a posar ja la solera del que ha ser l'edifici del nou pla que començarà, que entrarà en vigor, a partir de l'any 2023.

S'han continuat, al llarg d'esta pandèmia, prioritzant les actuacions de Labora per als segments de població més vulnerables i amb més dificultats d'inserció laboral.
S'han reforçat programes com Avalem Joves, Avalem Experiència -els resultats estan en els annexos de la memòria que podran vore vostés en la pàgina web- i els programes de foment d'ocupació per a persones amb diversitat funcional.
Com a resum del programa, les dades de participació demostren la seua acceptació i efectivitat amb més d'1.
135.
500 accions d'inserció a 336.
000 persones menors de trenta anys i més de 72.
700 persones joves que s'han beneficiat d'accions d'ocupació i formació des del començament del pla Avalem Joves en el període de maig del 2016 fins a desembre del 2020.
Per a finançar aquestes accions d'ocupació i formació s'han destinat més de quatre-cents milions d'euros.

Cal destacar els bons resultats dels indicadors del mercat laboral aconseguits al llarg del pla Avalem Joves i Avalem Experiència fins al 2019.
He de dir que, si vostés ho recorden, reduíem l'atur a una velocitat una miqueta major, per primera vegada en molt de temps, que la mitjana espanyola; sense donar-nos per satisfets, però créiem que la direcció era la correcta ja que anaven més ràpid que altres.
I, no obstant això, la pandèmia ha truncat les expectatives de millora del 2020.

Dins del marc del programa Avalem Territori 2020, s'ha publicat la innovació territorial valenciana i l'ocupació valenciana.
Aquest treball permet conéixer la implantació territorial de la innovació en la comunitat, quins factors condicionen la seua distribució, quins són els condicionants de la innovació en els nostres territoris en funció de la seua especialització sectorial i com afecta al nostre mercat laboral.
Això és el que des del primer moment estem intentant introduir i nosaltres li diem posar metodologia científica en la presa de decisió política.
I, per tant, acudim on tenim que acudir, que és a les empreses, als sindicats i a les universitats públiques, que ens ajuden a pensar i a repensar els nostres programes.

Igualment, s'ha publicat el treball d'estratègies per a l'ocupació des del territori valencià, que recull les línies de desenvolupament territorial i els projectes innovadors i experimentals, amb els seus objectius i metes a aconseguir, en resposta a les necessitats específiques del territori en l'àmbit de l'emprenedoria, l'economia social, el desenvolupament local i les condicions d'ocupabilitat.
M'agrada repetir que el meu conseller sempre diu, el conseller Rafael Climent, sempre diu: I+D+I més la T, la T de territori, perquè és veritat que tenim un territori molt divers i no és el mateix una comarca d'interior que una de costa, una turística que una industrial o una agrícola, i, per tant, necessitàvem saber en cada un dels espais què era el millor que podíem fer.
I això només ens ho podien dir les pròpies empreses, amb els sindicats però bàsicament les pròpies empreses, per a saber quines formacions hauríem d'oferir en eixos espais concrets que pogueren després tindre una eixida laboral concreta.

També s'ha confeccionat un pla de comunicació i divulgació de resultats a través de la pàgina web i el portal Avalem Territori i fins al 2020 les ajudes concedides per Labora en el marc del programa Avalem Territori ascendeixen a 697 milions d'euros.
Pel que fa a la innovació, a través de la pàgina www.
elfuturdeltreball.
com, s'ha creat un marc comunicatiu en el qual tenen cabuda múltiples veus de reconegut prestigi que aporten claus i noves perspectives per a ajudar a pensar col·lectivament sobre el futur de l'economia i del mercat del treball.
Insistim que necessitem més caps pensants, tot el que ens arriba de les Corts sempre ens ha resultat útil, però crec que estarem d'acord que hi han altres actors.

Este és l'actor principal polític, diguem, però hi ha altres actors que són les empreses, els sindicats, les universitats, gent que està treballant en qüestions d'innovació i vam crear un espai on tota esta gent poguera aportar-nos ajudes per a, mentre treballàvem en les manetes, seguint reflexionant amb el cap sobre cap on volem anar, partint de la base de que el futur no està escrit sobre pedra i en gran mesura serà allò que decidim.
Vostés ací en les Corts, nosaltres des del govern i la societat en el seu conjunt anirem cap un lloc o cap a un altre en funció del que fem nosaltres avui, així estarem dissenyant el futur.

S'ha treballat en els processos interns d'innovació i participació dins de l'organisme.
Amb aquest objectiu, en 2020 s'ha proposat la creació d'un laboratori de suport a la innovació i modernització de Labora, que es diu Labora Lab, i que està ja en procés d'adjudicació.
En 2020 s'ha instal·lat en el centre de formació de Catarroja l'equipament necessari per a simular sistemes de producció en la indústria 4.
0.
Es tracta d'una iniciativa innovadora, tan innovadora que som els únics que ho tenim en tot l'estat en este moment, per a impartir formació actualitzada de les necessitats tecnològiques utilitzant el big data en temps real amb protocols de seguretat.

Si volen, un dia, jo crec que estaria bé que esta comissió, presidenta, estarem encantats d'ensenyar-los-hi.
És tota una factoria en menut, per dir -ho d'alguna manera, en l'empaquetat, etcètera, tot digitalitzat per vore com ha de funcionar un sistema.
Ho van fer en unes empreses del País Basc, que són les que van guanyar el concurs, i els empresaris estaven francament contents perquè era una qüestió de logística i de 4.
0.
I ser innovadors per una vegada i ser els primers que ho tenim en un centre públic depenent de Labora, jo crec que és una bona qüestió.
Per tant, estarem encantats de fer una visita amb vostés, si així ho desitgen.

Com, en la mateixa línia, el centre de referència nacional de Labora Formació de Castelló que acaba d'adquirir fa uns mesos una impressora industrial inkjet -ho dic de memòria, però crec que 145.
000 euros d'inversió- perquè era un repte que teníem.
Vostés ho saben i jo, a més a més, vinc d'eixa zona i els empresaris sempre els hi preguntàvem: «Escolte, com és que nosaltres estem formant gent i vostés no els contracten i es queixen que tenen falta de mà d'obra?
» I deien: «Perquè els formeu en tecnologies que ja no servixen.
»

Perquè és veritat, i haurem d'assumir-ho des de l'administració, que el món de l'empresa va molt més ràpid que nosaltres, va molt més ràpid que la formació.
I ja està.
I si no coneixem eixa debilitat que tenim, no la podrem resoldre.
I ahí es donava una circumstància molt singular que és que dins del triangle i dins del clúster de la ceràmica -que estan, saben, totes les empreses, etcètera, etcètera- en un dels cantonets, en Almassora en concret, per estes coses que té l'economia circular, hi ha fins a tres empreses que són les més innovadores en tot el món en eixa matèria d'injecció.

És a dir, per a entendre'ns, mentre abans els taulells es feien en planxes, ara es fan fotocòpies, per dir -ho d'alguna manera.
Eixes màquines que servixen per a fotocopiar, les empreses no les acabaven de comprar -en Itàlia, sí, estan exportant moltíssim, han crescut el cinquanta i tant- però ací les empreses no les compraven perquè no tenien gent que les saberen fer funcionar.
I al final vam arribar a un acord, vam dir: Escolten, seiem i parlem.
Hem parlat molt de temps i al final la solució passa perquè Labora compre una d'eixes màquines a una de les empreses, en un concurs públic, la instal·le i comencem a formar a la gent amb els tècnics que ens cedeixen les pròpies empreses.
Dissenyen vostés la formació que va a ser útil, perquè el que no té sentit és que seguim tirant diners públics en una formació que no té cap cap eixida.

I la veritat és que hem de dir que ASCER i ATC i tot el món de la ceràmica estaven quasi, quasi, jo diria, tan contents com nosaltres.
Ells estaven menys contents perquè ens recordaven, amb tota la raó, que havíem sigut excessivament lents en trobar la solució.

Acabe, senyories, amb quatre xifres més.
Diguem que he intentat emmarcar els diferents conceptes que estan al voltant de l'atur; he intentat dibuixar les tendències de millora; que veníem d'una millora sostinguda i potent que ha truncat esta pandèmia, que ha trencat tantes coses però que també ens ha ensenyat moltes altres coses.
També ens ha ensenyat, per exemple, a Labora que eren més capaços del que pensàvem de reaccionar amb rapidesa i amb fermesa.

He de dir que la memòria de Labora que es va aprovar ahir, que els hi he dit que tant UGT, com les Comissions Obreres del País Valencià, com la CEV, van demanar explícitament que constara en acta la felicitació, no només els tècnics de la casa i els treballadors i treballadores de la casa, que és fonamental per a nosaltres, sense ells res seria possible, sinó van insistir, i va ser per la boca del secretari general de la CEV, a la direcció política -i ho dic sense…, oblide'ns de mi, parlem de la resta de companyes i companys que formen part- per la capacitat que havíem tingut i l'agilitat que havíem demostrat de poder fer el que hem fet durant tot este any, que era un any molt complicat, i que segurament, si ens ho hagueren dit un any abans, no ens ho haguérem cregut.

Pensem que en l'any…, no vaig a parlar de massa enrere, però en l'any 2015, per començar i justificar només el que hem fet nosaltres, vam tindre uns graus d'execució molt baixos, és normal, vam entrar a meitat de temporada, vam voler refer les ordres, el 64 %, molt malament.
El 2016, era el primer any que ixien les noves ordres, un 61 %, molt malament.
El 2017, que era el primer exercici on ja treballaven en les ordres que havia generat este govern, vam poder executar el 80,75 %.
El 2018, el 82,13 %; el 2019, el 84,11 % i el 2020, amb tot el que ha caigut i amb tots els diners extraordinaris, hem executat el 91,54 %.
I en el que va d'any, a 30 de maig, portem executat ja el 39,46 % de l'exercici d'enguany.

Pensen, a més, que estem a punt de rebre, sembla, una quantitat important de diners de fons europeus.
Perquè en el Programa Espanya 2050 -no sé exactament, no recorde ara exactament com se diu- hi ha fins a quatre epígrafs que tenen a vore amb competències que tenim en el servei públic d'ocupació, per tant, és previsible que ens arriben molts diners.

He de dir amb molta satisfacció que totes les comunitats autònomes, junt amb el ministeri i nosaltres ara, formem part de dos grups de treball diferents o de dos conferències sectorials diferents: la de treball, amb la qual sempre havíem estat adscrits, però, com l'arquitectura del govern de Madrid fa que Formació Professional estiga en un altre lloc, formen part, junt amb educació també, d'una altra sectorial que es la de formació professional.
Jo dic, mig de broma, que en este moment Labora som fills de pares divorciats i tenim dos…, que els dos ens volen donar més cosetes, amb la qual cosa anem a tindre un finançament important.

Recorden que havia incrementat ja, de fons propis, un 26 % el fons propis de la Generalitat per a Labora, més un 44 %, aproximadament, dels fons que ens venen de fora, més tot el que ens puga vindre ara d'Europa amb el mateix nombre de treballadors i treballadores de la casa.
Això no és fàcil.
Això, vull recordar també que o acabem en la taxa de reposició o anem a patir.
Nosaltres tenim vora el 54 % d'interins i alguns d'ells, dels pròxims…, tenim aproximadament un 30 % de persones que en els pròxims 5 anys es jubilaran i anem a patir com a servei públic.
Tot i això, estem en disposició de fer-ho.

Deia, en eixos dos grups de treball estem molt satisfets, perquè jo crec que és la manera de treballar, col·laborativament.
Totes les comunitats autònomes hem explicat i hem aportat els diferents programes que fèiem, el ministeri els ha avaluat i tots junts hem decidit a quins d'eixos programes anirien destinats els fons europeus.
Els hi he de dir, i jo crec que això també és un èxit de les Corts Valencianes, que tots els programes de Labora s'han incorporat dins del pack, més alguns programes que nosaltres no fèiem, no havíem pensat o no ens acabaven…, d'altres comunitats també.

Però, que tots els nostres han sigut avaluats positivament i, per tant, a tot el que fem s'hi podran destinar diners públics del fons europeu, nosaltres i les altres comunitats.
Però és que, a més a més, nosaltres hem aprés també d'altres coses que feien altres comunitats de diferents valors i diferents tendències en programes que nosaltres no estàvem aplicant ací i que ens semblen el suficientment interessants com per haver començat a treballar ja.

I acabe dient, un per exemple.
Nosaltres, des del primer moment, hem parlat de la transversalitat en la qüestió de gènere i totes les nostres ajudes tenen present…, perquè és veritat que segueix havent un greu problema de diferenciació de l'ocupació entre homes i dones, i en tots els nostres programes es privilegiava d'alguna manera, siguen els de formació amb més punts o siguen els de contractació amb el 100 % de la subvenció, en casos de dones.
Però, tot i això, no ha sigut el suficientment potent com per a canviar.

Alguna vegada, des de les Corts, he de dir que ens havien reclamat la possibilitat de fer un programa específic i nosaltres mai ho havíem acabat de vore.
Els anuncie que ara sí, que este any estem treballant en un programa específic per a aquells sectors on estan especialment infrarepresentades les dones per a una ajuda específica només per a les dones, per vore de quina manera…

Sent molt conscients també que nosaltres…, això ens ho han repetit vostés alguna vegada: vostés no creen llocs de treball.
Efectivament, esta no és la nostra faena crear els llocs de treball.
El que sí que és la nostra feina és intentar millorar les condicions, facilitar les condicions.
No sempre som el suficientment àgils, però en qualsevol cas, en este cas, jo crec que posarem una miqueta d'ajuda a trencar eixa desigualtat que encara hi ha en el nostre mercat de treball.

I, senyories, jo crec que ara els hi toca a vostés.

La senyora presidenta:

Muy bien.
A continuación, abriremos un turno de palabra de los grupos para que formulen las cuestiones que consideren oportunas y comenzaremos con los dos grupos que han solicitado la comparecencia.

En primer lugar, el portavoz de Ciudadanos Tony Woodward tendrá, por un tiempo máximo de 6 minutos, la palabra.

El senyor Woodward Poch:

Bien.
Muchas gracias, señor Nomdedéu, es un placer tenerlo aquí.

Aunque la comparecencia que habíamos solicitado nosotros era a raíz de lo que eran las cifras de la EPA, usted entenderá que siempre es agradable conocer de primera mano los movimientos o los trabajos que se están haciendo en Labora.
Y era una excusa, más que nada, para que usted viniera y después de un año de pandemia tan complicado que hemos sufrido y que han sufrido los trabajadores en la Comunidad Valenciana.

Yo le agradezco muchísimo la explicación sobre la EPA y todos los datos y yo creo que usted entendería que no iban por ahí los tiros de unas cifras u otras y, como usted sí que apunta, es verdad que utilizamos unos u otros las cifras, pues, para mejor transmitir una idea o no de la situación que ocurren en el mercado laboral, en este caso en la Comunidad Valenciana.

Sí que es verdad que la situación de la Comunidad Valenciana pre-COVID era muy interesante a niveles de empleo y de paro y tasas de paro, con unas cifras muy por encima de España en mejora, pero sí que es verdad que usted ha presentado unos gráficos de la situación tras el COVID y la pandemia.
Y el volver a retomar esos porcentajes que nosotros liderábamos en España, por parte de la Comunidad Valenciana, pues sí que están sufriendo una ralentización, creo que usted también estará de acuerdo conmigo, con respecto a lo que estábamos teniendo.

Entonces, la pregunta primera mía que tengo es: ¿piensa que…?
Usted acaba de decir que no estábamos preparados para una pandemia como la que tenemos, pero sí que es verdad que los años de trabajo que han llevado o han estado realizando son interesantes, yo se lo reconozco, pero yo tengo la sensación que ese ecosistema o ese entorno laboral no logramos darle la vuelta, sigue estando esa precariedad, sigue estando esa temporalidad, siguen estando esos bajos salarios, siguen estando nuestros jóvenes que se van fuera, ya no a países del extranjero, pero a Madrid, porque es el receptor o el núcleo donde va toda la gente, porque aquí se encuentran con trabajos que no les llenan o que son, ya le digo, precarios, inestables, inseguros.

Hemos hablado muchas veces o hemos denunciado el tema de los falsos autónomos.
Pero a mí me gustaría que desde Labora, si puede ser, desde la dirección de empleo, pues, se estudiara mucho, pues, gente que termina la universidad que va a trabajar a estudios de arquitectura -le pongo el ejemplo de mi hija, que se ha tenido que ir a Madrid-, pero que, al final, son falsos autónomos que están trabajando allí, con unos empleos precarios y que, después de tener una formación tremenda, se encuentran con que cobran mil euros y ven en las noticias -como lo que al final la voy a relacionar con el tema de la EPA- que un vigilante de la playa cobra 1.
300 euros con cuatro meses de verano que, realmente o al final ,la mayoría de ellos, pese a lo que dice, son estudiantes que se inscriben para tener esos cuatro meses un salario interesante para tener y disfrutar; que bien, es loable, pero creo que por ahí no es el futuro de lo que busca Labora.

Me ha gustado mucho que dijera el tema de la FP.
Yo creo que es la solución a muchos de los problemas que tenemos de búsqueda de empleo; un empleo que… o una situación que usted dice que parece que estamos en divorcio dos sectores, ¿no?
Ojalá que la FP sea el nexo de unión y se vuelvan a reconciliar y sea uno de los motores importantes de lo que va a ser la creación de empleo.

Y, de aquí, a mí me gustaría… Yo le voy a dar una idea, porque, en teoría, la FP al final son trabajos que pueden ser para unos futuros autónomos.
¿Por qué un autónomo o una persona que se quiere incorporar al mercado de trabajo como autónomo no podría recibir la misma subvención que cuando sacamos las líneas del 90 % del salario mínimo interprofesional para que se instale como autónomo?
Hay unas líneas muy bajas para que una persona se puede incorporar al mercado de trabajo como autónomo, pero eso a lo mejor sería una ayuda interesante y con los fondos europeos que hay, y yo creo que podríamos intentar en los próximos presupuestos ir por ahí en esa línea, que sería yo creo que… Es muy complicado que una persona autónoma recibiera una ayuda, más allá de lo que es la parte del autónomo que paga.
Pero creo que ahí sería muy interesante.

Otro de los puntos que tenía para decir, el mercado de trabajo… Hemos puesto muy en valor el tema de las ayudas -y ahora me voy un poquito a los temas sociales- de los cuidadores no profesionales.
Se ha aumentado, es la comunidad que más ha aumentado el tema del cuidador no profesional, estamos en 64.
000 frente a los 19.
000 que teníamos antes.
Pero, si nos vamos luego a ver esas personas que están dadas de alta, que no tienen que pagar porque se hace cargo el ministerio de esa cuota, solo hay 19.
000 personas que están dadas de alta como cuidadores no profesionales, cuando estamos pagando 64.
000.
Por ahí, ¿qué hay?
¿Qué ocurre?

Entonces, bueno, yo le agradezco todo lo que hay, que seguro que me dará pie a poderle preguntar.
Y sí que me gustaría -ya no tengo tiempo, tengo más cosas-… Ha hablado del mundo de la empresa, que va más rápido que la administración, es verdad.
Y, ¿por qué no somos capaces de intentar -usted ha dicho, lo de la compra de una maquinaria, que es verdad que en Italia esto va viento en popa- el tema del cheque en formación?
¿Por qué somos tan reacios?
Porque, a lo mejor, sí que sería una salida, una ayuda también a la formación necesaria, o sea, que necesitan las empresas para estar al día, porque esto, realmente, cuando ponemos un programa ya está obsoleto al momento.

Y me gustaría que me hablara un poquito…

La senyora presidenta:

No, no.

El senyor Woodward Poch:

…-y termino ya- del futuro de trabajo de las políticas de empleo en la Comunidad Valenciana.
Es el informe este tan interesante que hay, yo lo encuentro muy interesante…

La senyora presidenta:

Hay otro turno.

El senyor Woodward Poch:

Vale, perfecto.

Gracias.

La senyora presidenta:

Eso es.

Vale, a continuación es el turno del portavoz del Grupo Parlamentario Vox, Comunidad Valenciana.
Tiene un tiempo máximo de 6 minutos.

Cuando quiera.

El senyor García Gomis:

Muchísimas gracias.

Señor Nomdedéu, bienvenido.

Que no se enteren en Twitter cómo ha comenzado usted su intervención, después de que dijera ayer: «mañana tengo que comparecer en las Cortes, a petición de Ciudadanos y Vox» y un gift de Forrest Gump diciendo: «es todo lo que he de decir sobre esto», como diciendo: no es el mismo el Nomdedéu twittero que el secretario autonómico.
Yo de verdad que agradezco que esté aquí el secretario autonómico, porque el tema a tratar es muy interesante.

Mire yo he ido tomando nota de todo, porque me gusta en las comparecencias no venir haciendo el discurso ayer, mientras jugaba el partido, sino coger y escuchar lo que… Y la verdad es que ha dicho usted cosas muy interesantes, que comparto muchos temas porque, sobre todo, yo creo que la parte final, esa parte de la FP, esa parte de la formación, ha dicho usted que es una formación ineficaz y obsoleta, que hay municipios donde hay auténticas brigadas de mantenimiento, donde van, lija en mano, limpiando grafitis en los colegios, bajo el amparo del plan Labora, y eso es lo que tenemos que intentar erradicar, señor Nomdedéu.

Tenemos que conseguir lo que ha dicho usted, que tengamos que ir a la par, lo que es la formación con la industria.
Tenemos que fomentar una FP eficaz.
Usted ha comentado el tema de la FP.
Yo me he acercado a varios institutos de FP; nosotros, en nuestra época, los que somos viejunos, de La bola del drac, de la época de Canal 9 y demás, la FP se denostaba, la FP era como un poco los vagos y maleantes, sácate alguna profesión, haz algo con tu vida, mientras que se fomentaba siempre el estudio.
Gracias a Dios, ahora eso se está cambiando.
Se está potenciando una FP que, generalmente, está dando mucha más salida.

Una de las cosas que están diciendo muchísimas veces las empresas que trabajan en colaboración con los institutos de FP, con esa formación que ellos tienen, es que necesitan que vayan lo más, digamos, vírgenes posibles, para que no vayan con ideas que no funcionan luego dentro de la empresa.
Es decir, estamos dando una formación no solamente obsoleta e ineficaz en muchos casos, sino que, encima, no va acompasada con lo que es la realidad, quizás, pues, de un taller mecánico o un taller de chapa, donde muchas veces necesitamos eso.
Entonces, a mí me preocupa mucho.

Mire, yo la verdad es que he sido usuario de Labora, nunca me ha conseguido un empleo.
Yo, toda la formación que tengo aparte, me la he pagado yo: vigilante de seguridad, torito, todas las cosas que yo he necesitado.
Y es una cosa que comento mucho con los compañeros de trabajo, de los diferentes trabajos que he tenido yo, es que realmente nunca hemos tenido un amparo real de lo que el sistema de Labora.
Sí que tienes tu protección, cuando tienes tu desempleo, con tu paro, generado por ti, pero no notas esa capacidad que tiene de buscarte un trabajo donde tú eres un profesional de un sector o de darte una formación que te vaya a dar una salida.
Y usted lo ha dicho, o esa, porque se da una formación que, quizás, es ineficaz y que incluso muchas veces no tiene un nicho de mercado que sea capaz de acceder.

Entonces, estamos de una manera, señor Nomdedéu, no dilapidando el dinero, porque realmente estamos dando una red de seguridad a mucha gente que quedaría, por otra parte, si no ahí estaría, tendríamos que dar un subsidio, porque no tendrían paro que tal, porque no tenían paro cotización, no tenían pagado generado.
Entonces, estamos jugando a una especie como un poco de… no sé decirlo, juego peligroso no, pero sí que es un juego de subvención, porque realmente lo que se hace es que para que esa gente no esté en el paro, realmente se subvenciona desde los Labora, desde los diferentes ayuntamientos, para que no esté en lista por lo menos se le intenta mantener activo, que por lo menos eso es una parte que yo sí que alabo del plan Labora, que, por lo menos, psicológicamente, esa gente ve una posibilidad de una salida; esa es la parte que yo veo.
Pero, por otro lado, finalmente, no conseguimos lo que queremos.

Y lo que debemos hacer es una formación real a los trabajadores para que ellos mismos puedan encontrar un empleo.
Y eso no está ocurriendo porque usted ha dado una de las claves, la ha dado al principio: baja productividad, dependencia del turismo y del sector servicios.
Y ahí es cuando entra muchas veces el choque ideológico que estamos viendo muchísimas veces y que a mí me choca muchísimo.

Yo soy de Alicante, provincia de Alicante.
La provincia de Alicante, según los últimos datos del Ministerio de Empleo y Seguridad Social, tiene un 19,17 % de desempleo, casi seis puntos más que la provincia de Valencia.
¿Se ha cogido y se ha tenido cintura política, desde el Consell, para reforzar y luchar contra el desempleo en la provincia de Alicante?
La respuesta es «no», no se ha tenido esa cintura, porque no han sido capaces de usted adaptarse.
Sí que son capaces de inyectar ingentes cantidades de dinero a un proyecto de Labora, pero no son capaces de reaccionar realmente donde ha hecho más falta.

Sabían ustedes que la mayoría del PIB, producto interior bruto, de turismo procede de la provincia de Alicante.
Somos unos de esos nichos de mercado que tenemos esa baja productividad, porque durante años se ha ido esquilmando la industria y no se ha corregido el que muchísimo tejido industrial abandone.
Tenemos ahora un problema que uno de los sectores, como el sector primario, está tirando más adelante, en la pesca, la agricultura, también estamos viendo no solamente trabas desde la Unión Europea en cuanto a la pesca, sino también desde el propio Gobierno de España, cuando se quieren cargar un trasvase que es un auténtico pulmón de oxígeno para la economía y para el sector productivo de la provincia de Alicante.
Entonces, estamos viendo continuos ataques en la provincia de Alicante, que están provocando esa desigualdad entre provincias, casi un 6 % de desempleo, con respecto con la provincia de Valencia.

Mire, la verdad que a mí los datos, siempre se lo digo al señor Climent, no me gustan, pero el dato de desempleo de los jóvenes por debajo de veinticinco años es alarmante, asusta, no se pueden emancipar, no podemos encontrar ahora mismo jóvenes que digas, con menos de veinticinco años, que han conseguido emanciparse.
Están entrando en una situación muy complicada.
Están aumentando los hogares donde todos sus miembros están en desempleado, señor Nomdedéu.

Y una de las cosas más importantes y le voy a pedir, por favor, intente -igual se lo digo al señor Climent-, intente ser usted la voz de Pepito Grillo dentro del Consell y dígale la verdad, que no va todo tan bien; las cosas están empeorando.
Porque usted lo ha dicho, usted ha cogido y lo ha dicho bien claro, con el tema de la EPA…

La senyora presidenta:

Finalice, señoría.

El senyor García Gomis:

…hay mucha gente -sí, voy terminando, presidenta-… La EPA no muestra la realidad; la realidad se vive y se palpa en las calles y cada vez se está habiendo que Cáritas, que los bancos de alimentos están dando más alimentos ahora en junio, con datos que supuestamente son mejores, que en enero y esa es la realidad de la calle que tienen que ver ustedes y que no están viendo, señor Nomdedéu.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Muy bien.

A continuación, tiene la palabra la diputada no adscrita, Cristina Gabarda, con un tiempo máximo de 3 minutos.

Cuando quiera, señoría.

La senyora Gabarda Ortín:

Gracias, presidenta.

Bueno, es un placer tenerte aquí, Enric, y volvernos a encontrar en la sede parlamentaria.

A mí hay una de las cosas…, mis compañeros, y por no repetir datos y un poco, pues, eso, la dinámica o lo que se ha hablado anteriormente por otros grupos, porque creo que todos estamos en esa misma línea, incluso desde el gobierno, ¿no?
Me gustaría preguntarte sobre qué políticas, realmente, se están llevando a cabo de empleo para las personas con discapacidad intelectual y enfermedades mentales.
Y es una cosa que me preocupa especialmente porque el 90 % de las personas con discapacidad intelectual, trastornos del desarrollo o enfermedades mentales, están en desempleo, están en paro y, además, muchas de ellas no llegan a encontrar nunca un empleo.
Creo que es fundamental fomentar la responsabilidad social corporativa en las empresas, y eso de la única forma que se puede hacer es desde Labora y mediante incentivos a la contratación de este tipo de personas.
Hay muchos trabajos que pueden desarrollar enfrente de lo que se cree, o del estigma que hay con respecto a este tipo de personas, y se necesita dar un impulso muy importante desde Labora en este sentido.
Y nada más.

Bueno, decir que lo de la FP dual que se puso en marcha a partir de 2017 -creo que fue- es un gran acierto, ya nos lo pidieron desde el polígono del Serrallo (rient), si se acuerda, porque por desgracia no contrataban a valencianos, y hablo de valencianos como castellonenses, valencianos y alicantinos, porque no existía la formación adecuada, y creo que cogió muy bien el testigo de lo que nos solicitaron, y gracias a eso los valencianos pueden estar trabajando en empresas que están ubicadas en nuestra comunidad y no que de otras comunidades tengan que venir aquí a cubrir esos puestos de trabajo especializados.
Y nada más.

Creo que está haciendo un buen trabajo, que tiene una labor muy importante que seguir haciendo con el tema de los jóvenes, hay que buscar soluciones muy creativas -y usted lo es- en Twitter y en su vida diaria, incluso en su familia, y creo que lo puede conseguir si le pone realmente ganas.
Porque, al final, lo que no podemos perder es a nuestros jóvenes, no podemos perder toda la formación que tienen, porque a la larga la comunidad, evidentemente, no será lo que lo que tiene que ser, una comunidad para todos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muy bien.

A continuación, es el turno del portavoz del Partido Popular, el Grupo Popular, Juan Carlos Caballero, por un tiempo máximo de 3 minutos.

El senyor Caballero Montañés:

Muchas gracias, presidenta.

Y gracias, señor Nomdedéu, por su comparecencia.

La situación del empleo en la Comunidad Valenciana es alarmante, y lo peor es que vemos que no hay ni un ápice de autocrítica por su parte, ni siquiera de propósito de enmienda, de cambiar las cosas.
La situación es dramática por mucho que ahora venga a decir usted que son ustedes los mejores, que son los que más ayudan, o que hay que darle las gracias todos los días por existir; aunque ahora venga a tirar por tierra los datos de la EPA diciendo que no son creíbles, que simplemente son unas encuestas.

Yo no sé con qué Nomdedéu quedarme, si con aquel que decía como titulares que los datos de la EPA confirmaban la tendencia al alza y la recuperación económica y la buena dirección de las políticas del Consell, o el que ahora viene a denostar y a tirar por tierra esos datos de la EPA.
Es usted un fenómeno, o un jeta.
Yo recuerdo una pregunta que le realizaban en una entrevista, en un medio de comunicación, que le preguntaban justamente por los malos datos del paro, del paro registrado, y usted decía que esos datos, esas cifras son siempre engañosas, y decía que las cifras había que justamente cruzarlas con los datos de la EPA, justo lo contrario a lo que ahora usted viene a decirnos.
Por tanto, me parece que usted es un fenómeno.

Pero, la realidad es muy distinta a la que ustedes pretenden dibujarnos.
La realidad que sufren los valencianos, el desempleo, ese aumento de 40.
000 parados más -según la EPA-; esas quiebras empresariales que están sufriendo los valencianos; autónomos que cierran porque se ven con el agua al cuello y no reciben las ayudas por parte del Consell; el desplome de la contratación indefinida, poco se ha referido en su intervención, estos últimos meses ha caído en picado; la deuda pública que hay en la Comunidad Valenciana, en esto también son ustedes unos expertos, en el último mes, y según el Banco de España, la Comunidad Valenciana es la comunidad en la que más ha crecido la deuda, con 3.
000 millones de euros más, solo en un año, rebasando los 51.
000 millones de euros, que supone un 49,4 % del PIB, somos líderes a nivel nacional también en deuda.

Es que ustedes han dejado en quiebra técnica a esta comunidad, a los autónomos, a los empresarios, a los que han arruinado con esas políticas de cierres, de culpas, de restricciones, de toques de queda injustificados, y que en el peor momento de la pandemia han visto cómo su gobierno les ha abandonado, les ha culpabilizado y les ha impedido, incluso, su propio derecho a poder trabajar.

Pero, yo le voy a decir, señor Nomdedéu, con 40.
000 jóvenes menores de 25 años en paro, 1.
300 más que el año pasado, no existe hoy en día un plan de empleo juvenil, no existe.
Su política está caducada desde hace más de 6 meses.
Ustedes no se han preocupado por atender la situación de necesidad de los jóvenes valencianos; eso sí, vuelven a aprobar ese programa para hacer a todos los jóvenes valencianos vigilantes de la playa en verano, durante tres meses, en verano.

¿Esa es la política que tiene este Consell para luchar contra la precariedad, para luchar contra el paro juvenil, para luchar contra la temporalidad y la precariedad laboral?
¿Esa es su política?

Y, por último, señor Climent, me quería referir a la Formación Profesional para el empleo, que la han mencionado varios compañeros y me parece muy importante…

La senyora presidenta:

Finalice, señoría.

El senyor Caballero Montañés:

…-finalizo, señora presidenta-, porque ustedes están -y lo decía en un titular- están compitiendo con la empresa privada, están compitiendo desde los servicios públicos de empleo, también con aquellos centros de formación que llevan muchísimo tiempo, antes de que estuvieran ustedes, incluso, trabajando para insertar a la gente en el mercado laboral, dándoles una formación para obtener unos certificados de profesionalidad, a los que ustedes están discriminando, están quebrando el principio de unidad de mercado, están acabando con esa…, están discriminando y acabando con la competencia…

La senyora presidenta:

Formule la pregunta, o hay un segundo turno de palabra.

El senyor Caballero Montañés:

Finalizo, finalizo

La senyora presidenta:

Pues, o formula la pregunta o en el segundo turno tendrá un turno de palabra.

El senyor Caballero Montañés:

Efectivamente.

Pues, le pregunto, le pregunto, señor Nomdedéu, ¿qué opina del real decreto que está preparando el gobierno para flexibilizar justamente la impartición de la Formación Profesional para el empleo, para que compitan en desigualdad de condiciones las empresas, los centros de Formación Profesional, que llevan mucho tiempo incluyendo a la gente en el mercado laboral, para que compitan con las manos atadas, con las vendas en los ojos,…

La senyora presidenta:

Fin.

El senyor Caballero Montañés:

…mientras la administración lo hace sin ningún tipo de requisitos bajando la calidad?

La senyora presidenta:

No tiene la palabra, señoría.

El senyor Caballero Montañés:

Muchas gracias.

A continuación, es el turno del portavoz de Unides Podem, Ferrán Martínez, por un tiempo máximo de 3 minutos.

El senyor Martínez Ruiz:

Gràcies, senyora presidenta,

Tractaré d'ajustar-me al temps.

Gràcies per la seua compareixença, senyor Nomdedéu.

I, en primer lloc, volia que li traslladara als treballadors del Labora el nostre agraïment per la tasca realitzada durant aquest temps.
Vosté ho ha explicat molt bé, les condicions de treball -diguem-ne- han sofert tots els agreujants que ha suposat aquesta pandèmia, ha crescut el nombre de fons, de recursos a gestionar i el personal, doncs, és el que és i patim les restriccions que patim.
Per tant, traslladar aquest agraïment.

Vaig a llançar-li una bateria de preguntes, no sé si li donarà temps a respondre-me-les a totes.
Vosté podrà seleccionar.

En primer lloc, volia preguntar -li sobre els canvis a nivell qualitatiu que poden estar tenint lloc en l'ocupació, en la distribució de l'ocupació, per sector i per tamany d'empresa arran d'aquesta crisi.
És a dir, ¿estan guanyant pes alguns sectors i n'estan perdent altres?
¿Està guanyant pes l'ocupació en determinades empreses i perdent en altres?
Sobretot, si aquests canvis, o aquestes transformacions són de curt termini i -diguem-ne- que desapareixeran durant la recuperació, o si estem assistint a canvis que tenen vocació de permanència.

Volia preguntar-li també sobre una qüestió que a nosaltres ens importa molt, que és que, tot i que aquesta crisi s'ha gestionat de manera diametralment diferent a com es va gestionar l'anterior, ens trobem que ja n'hi ha hagut col·lectius de treballadors que s'han quedat desprotegits per efecte de l'economia submergida, per efecte de la precarietat laboral, diguem-ne que tenim un sistema de benestar que està molt centrat en bastir o, d'alguna manera, donar suport als treballadors; però, aquelles persones que tenen un accés al treball més restringit, amb unes condicions més precàries, doncs, també tenen un accés més difícil a aquestes prestacions.

També, volia preguntar-li sobre com valora la gestió del ministeri de treball de Yolanda Díaz, i quin és el seu criteri respecte a la pujada del salari mínim interprofessional, que s'està plantejant actualment, i del nou Estatut dels Treballadors que s'està elaborant.

També, volia preguntar-li quina valoració fa vosté dels programes d'incentius a la contractació, i, específicament, del programa de garantia juvenil, sabent que és un programa europeu, que vosté no té per si mateix la capacitat -diguem-ne- de transformar aquest programa, però ens fa l'efecte que un programa que podria tindre efectes positius en determinats països on el desajust entre la desocupació juvenil i la desocupació en termes generals és més curta, doncs, pot ser positiva; però és que estem en un país on la desocupació juvenil és molt major.

Dos preguntes més i finalitze, senyora presidenta.

Sobre l'informe del futur del treball i les polítiques d'ocupació a la Comunitat Valenciana, que el senyor Woodward ha comentat, ens fa l'efecte que tots compartim que és necessària una transformació del model de polítiques actives d'ocupació, i que vostés això ho han detectat; de fet, en la seua intervenció es deixa vore que algunes -diguem-ne-, que estan intervenint en algunes qüestions molt concretes, volia preguntar-li sobre quins són els grans eixos que ha d'abastir aquesta transformació del model de polítiques actives d'ocupació, i, sobretot, si s'estan topant amb rigideses o resistències en eixa transformació del model.

I, per últim -i finalitze ja-, senyora presidenta, volia preguntar-li sobre la jornada de les 32 hores setmanals, que és una cosa que s'està parlant arran dels debats que hi ha hagut en el Congrés dels Diputats, pareix que el que passa fora de Madrid doncs no ocorre, i, tanmateix, des de la conselleria i des de Labora s'ha fet molta tasca en aquest sentit; però, volia preguntar-li si no li pareix que un enfocament excessivament centrat en els guanys en productivitat i en convéncer a les empreses, doncs, pot acabar sent un enfocament excessivament limitat i que, d'alguna manera, no permeta una universalització d'aquesta reducció de la jornada laboral, també atenent a com va tindre lloc la reducció de la jornada laboral en l'experiència francesa.

I amb això acabe.
Disculpe, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Vale, a mí no me importaría que aumentáramos en un minuto todas las intervenciones, porque sé que tenemos un punto único y no quiero que se quede ninguna pregunta.
Tenemos al secretario autonómico hoy, aquí, que puede contestarle todo.
(Rient) A ver, y estoy siendo -creo- muy benevolente con el tiempo.
(Veus) Sí, he de interrumpir a todos por igual.
Sí, sí, ha pasado un minuto, en su intervención ha pasado un minuto, y, tras un minuto, le he dicho, señoría, tras un minuto le he pedido que formulara la pregunta, tras pasarse un minuto en su tiempo.

Pero, bueno, vamos a ver (veus), no hace falta no hace falta más discusión.

Bueno, a continuación, tiene la palabra por un tiempo máximo (rient-se) de 3 minutos.
(Rialles)

La senyora Àlvaro Cerezo:

No s'apure que vosté sap que jo solc complir amb els temps.
 (Rient-se)

Bon dia, senyor Nomdedéu.

Jo, òbviament, des de Compromís, com no podia ser d'una altra manera, sumar-nos a eixes felicitacions que ha obtingut la memòria de Labora en un temps tan complicat com este.

Interessant explicació en la que vosté ha començat esmentant eixos quatre conceptes, i, pel que fa al de la veritat, doncs, ja ha vist vosté quin és el resultat d'eixa explicació.
No obstant això, vosté ho ha intentat i jo li done les gràcies.

Agrair-li, també, per la deferència en les explicacions respecte a l'atur de les persones joves, en les quals vosté ha centrat molt la seua intervenció.
I la veritat és que, tot i que esta comissió és la adient per a parlar de les persones joves, són poques voltes les que es nomena la realitat dels joves, i encara menys són les propostes que arriben pels grups de l'oposició respecte a la inclusió de les persones joves.
I això és greu, i això és greu.

No obstant això, espere que hui prenguen nota i tant d'interés que han demostrat, doncs, puguem materialitzar-lo en propostes i en la PNL que debatrem ací.

També, m'agradaria agrair-li i celebrar eixos programes específics finalment per a dones, que vosté sap que des de Compromís, i jo particularment com a portaveu d'igualtat, doncs, celebrem de bon grat.

I gràcies, també, per no cenyir-se solament i estrictament al contingut de la compareixença per la qual vosté estava ací, i per la qual vosté ha estat requerit perquè, d'altra manera, i per revisar les dades de l'enquesta de l'EPA de gener, doncs, haguérem acabat ben aviat i no haguérem escoltat coses ben interessants.

Ací, en estes Corts, en els grups de l'oposició solen dir que no hem provat, que no hem provat ni hem demostrat que les ajudes que vostés han tramitat en estos temps de pandèmia no han arribat a les persones, especialment al col·lectiu de persones autònomes, que no hem minvat els efectes de la pandèmia, o, fins i tot, que no hem estat àgils en l'execució.
I sempre, ja ho sap, ja ho sap vosté, costa ser profeta en la terra de cadascú, i ho hem vist en les 32 hores on vosté ha sigut profeta, però costa que eixos logros arriben i hi ha qui menysprea, diàriament i constantment, el que tenim a casa.

Vosté diu que hem estat l'autonomia més àgil en l'execució i altres coses.
I jo, pel que he vist i he seguit, així ha estat.
Però voldria fer-lo predicar -i espere que esta volta no prediquem en el desert- i que ens diga en què es basa per a fer eixes afirmacions, que són també les meues, i com ha pogut influir eixa gestió que vostés han fet des de Labora, d'ajudes per a col·lectius d'aturats en la pandèmia i especialment per a persones d'autònoms, amb les dades que hui tenim d'ocupació.

Simplement, això era tot.
Havia dit que no me'n passaria del temps, no ho he fet.

I moltes gràcies per la seua compareixença.

La senyora presidenta:

Muy bien.

Vale, pues, a continuación, finaliza el turno de los grupos, el grupo Socialista

El senyor Laguna Asensi:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor Nomdedéu per la seua pedagògica intervenció, encara que algú me pareix que no ha volgut enterar-se.

Bueno, en un contexto generalizado por la situación de paro que nos afecta y en el que, afortunadamente, hay datos moderadamente favorables del mes de mayo y con una previsión de buen futuro, pues, hay dos colectivos que nos preocupan y que ya se han citado.

Cuando nos referimos a los jóvenes, incluidas también les dones, y cuando nos referiremos a las personas con discapacidad, por supuesto, ¿no?
, son los primeros en salir en cualquier crisis y los últimos en volver al mercado laboral.
Me consta que Labora prioriza actuaciones para los segmentos de población con más dificultades de inserción.
Pero sabe también el señor secretario que el grupo Socialista presentó en octubre del año pasado, en esta comisión, una proposición para revisar algunas acciones de empleo juvenil que pudieran ser susceptibles de mejora, independientemente de esos datos que usted acaba de dar, de 1.
135.
500 acciones de inserción a 336.
000 menores de treinta años y más de 72.
000 jóvenes beneficiarios de acciones de empleo y formación en el periodo 2016-2020, a las que se han destinado más de cuatrocientos millones de euros.

Y pedíamos también, una referencia ha hecho parecida al señor Woodward en su intervención, que la inspección de trabajo controlase aquellos puestos más precarios o incluso irregulares en el mercado laboral para los jóvenes.

E imagino también, y eso casi va como pregunta, señor secretario autonómico, que el nuevo Plan de garantía juvenil plus 2021-2027, aprobado por el gobierno central el pasado 8 de junio, que desde nuestra comunidad se habrán hecho aportaciones también al respecto y que puede ser una herramienta importante para reactivar y mejorar el empleo de nuestros jóvenes.
Pero quiero recordar, por algunas cosas de las que aquí se han dicho, que, bueno, la cota histórica más alta de paro juvenil fue con gobiernos del Partido Popular, tanto central como autonómico, un 62,8 % en 2014, siete puntos por encima de la media estatal, y que, a partir de junio de 2015, el Consell del Botànic consigue ir reduciendo el paro juvenil paulatinamente, hasta…, ¡vamos!
, a mucho menos de la mitad, y que se trunca, lamentablemente, por el problema de la pandemia y por el cierre obligado de empresas.

Al igual, al referirme al colectivo de jóvenes con discapacidad, hay que decir que el SEPE los define como que soportan tasas de paro, especialmente de larga duración, de inactividad y de riesgo de exclusión por encima de la media.
También hay, como usted sabe, medidas específicas y novedosas en el nuevo plan GJ+, en las que se van a hacer itinerarios personalizados y, además, se va a formar a quienes formen, precisamente, en el tema de discapacidad, algo muy importante.

Y, luego, porque se lo merecen, se merecen ser solidarios, que nos preocupemos por ello, señor Nomdedéu, porque resulta que con la anterior crisis, junto a los abuelos, fueron el soporte de la red familiar que sacaron de la hambruna a muchísima gente, al contrario que con el escudo social ahora de estos gobiernos, tanto el central y el autonómico, y que usted hacía referencia a que la primera partida fueron los cincuenta y siete millones y pico de pesetas que se destinaron a autónomos…

La senyora presidenta:

Finalice, señoría.

El senyor Laguna Asensi:

…y que, luego, fueron muchísimos más.

Termino, señora presidenta.
Pues, bueno, señor Nomdedéu, lo que quiero es felicitarle precisamente por el trabajo que se está haciendo y por ese consenso con los agentes sociales y la enhorabuena que han recibido por parte de ellos.

Nada más.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muy bien.

Vale, pues, a continuación, sí que tendrá, por tiempo ilimitado, el señor secretario autonómico tiempo para responder.

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació i director general de Labora:

Moltes gràcies, presidenta.

He intentat prendre nota de comentaris i de totes les preguntes que han fet tots els grups, és possible que me'n deixe alguna.
Alguns de vostés crec que tenen torn de rèplica per a recordar-me si me'n deixe alguna i, si no, els pregue que ens la facen arribar com siga i els contestarem encantats per escrit.

En qualsevol cas, començant amb el portaveu de Ciudadanos, vam entendre perfectament que l'EPA era una excusa, per dir-ho d'alguna manera, i per això he intentat no parlar de les dades d'aquella, entre altres coses perquè han passat tres mesos quasi i, segurament, avui seran molt diferents, però sí que deia que, en positiu, ens havia semblat una bona oportunitat.
Per això que no acabe d'entendre el senyor Caballero, que no estic denigrant això i posant…, sinó simplement estic dient: això significa això, això significa allò; i, com deia el senyor Caballero, justament: «és que vosté un dia va dir que això s'havia de posar en comparació»; doncs, això és el que estic dient, que són coses diferents i que ens permeten fer una lectura holística, però cada cosa significa el que significa.
Per tant, quan valorem l'EPA no diguem si ha augmentat o abaixat allò; tinguem en compte el que és l'EPA.
Quan valorem les dades d'afiliació a la seguretat social, sapiguem de què estem parlant, en general, per a nosaltres també i per a tot el món, que jo no soc ningú per a donar lliçons, però crec que, si no ens enteníem…, per això he parlat d'Habermas.

Com recuperem el lideratge, preguntava el diputat, eixe lideratge que ens havia portat, en els últims anys a millorar, a créixer una miqueta per sobre de la mitjana.
Doncs, miren, amb la col·laboració de vostés, per exemple, que van fer un munt d'aportacions en el pressupost, que van ser acceptades.
I, de fet, crec que este és el pressupost del servei públic d'ocupació aprovat amb el vot de més partits polítics en la història dels seus díhuit o de dènou anys.
Perquè vostés, gràcies a les aportacions que van fer, que vam poder incorporar, se van sumar també.
Per tant, crec que hi ha una identitat en el concepte de cap on volem caminar.

I, com resulta que abans de la pandèmia -que hem d'entendre que és un parèntesi que segurament res tornarà a ser igual que era abans, però haurem aprés moltes coses negatives, però també algunes de positives, espera- el cert és que anaven funcionant molt bé.
En allò que nosaltres havíem aprés, que havíem estat pensant, més les aportacions de vostés, més les coses que aprenem en eixos fòrums, dels quals parlava, d'experts internacionals i nacionals que ens ajuden a reflexionar sobre el futur del treball, creiem que estem en la línia correcta per a poder tornar a recuperar eixa espenta.

Però és veritat també -i en això faig referència una miqueta a allò que deia el diputat de Vox- que és veritat que seguim sense haver transformat la realitat de l'economia.
I per tant, tenim alguns peatges a pagar que són molt difícils: baixos salaris i precarietat que deia vosté.
I és veritat, tenim una precarietat -i enllace un poc amb el que deia el diputat de Vox-.
Si vostés agafen… Un exercici molt interessant, jo crec, a l'hora d'analitzar és agafar plànols del mateix territori fets per a coses diferents i anar-los posant uns damunt dels altres.
I si agafem plànols de la comunitat que diguen les majors xifres d'atur, les majors xifres de pobresa estructural i les majors xifres d'ocupació vinculada al turisme, coincidixen les dos marines, per exemple.
Ahí tenen vostés el resultat del que estan dient a Alacant.

Fem suficients esforços?
Fixe's, vam crear un programa específic, a petició de les empreses de turisme, per a aconseguir trencar eixa precarietat que significa el tindre treballadors que treballen quatre mesos -perquè clar hi ha empreses que volen viure tot l'any en quatre mesos i això és complicat i, a més a més, només poden oferir ocupació durant quatre mesos i això és molt complicat per a eixos territoris-, pel qual…, ajudes públiques per a aconseguir resoldre dos problemes: per una part, l'atur i, per una altra part, una cosa de què se queixaven les empreses que era: nosaltres contractem algú, el tenim quatre mesos i, quan l'any següent el tornem a cridar, no vol vindre perquè se n'ha anat a la carxofa o se n'ha anat on siga i tal i tot el que li hem ensenyat de com funciona el negoci se'ns perd.
I deies: clar, és que l'altra persona durant vuit mesos també ha de menjar.

Per tant nosaltres donàvem unes ajudes perquè els contractes temporals de temporada se convertiren en fixes discontinus.
Això vol dir, si a vosté la part salarial, que és molt important, més les costes de seguretat social se paguen per l'administració pública perquè, com ha dit algú -crec que era el diputat de Vox-, al final, com a administració, diguem, jo preferisc pagar perquè estigues treballant que no pagar un subsidi d'atur, perquè és economia productiva i te guanyes la vida.

La part psicològica -no sé qui l'ha posat sobre la taula- em sembla fonamental, em sembla fonamental.
Les persones necessiten també sentir-se que formen part d'eixa col·lectivitat.
Doncs, eixes ajudes servien per a fer que foren fixes discontinus.
Això volia dir que estarien tres mesos sense treballar, però que tenien la prioritat, per llei, que l'empresa els primers que cridarien seria a ells l'any següent.
Amb la qual cosa, tot l'ensenyament que haurien aprés de com funciona el negoci es quedava com a un valor positiu per a per a l'empresa.
I eixes persones és veritat que, durant tres mesos, o haurien d'anar a l'oficina de Labora o acceptar un treball temporal, però, almenys, sabien que anaven a poder treballar en uns quants mesos i, a més, els ajudava a trencar la temporalitat, perquè l'hotel no pot obrir més enllà de quatre mesos perquè no treballava, perquè els costos se'l berenen per la garreta.
Carai!
, però si resulta que no ha de pagar costos salarials, a la millor sí que pot estirar una miqueta més i, a la millor, sí que pot estar uns quants mesos més obert.

Tot eixe programa, que és el resultat de parlar moltes hores amb la patronal del turisme i també amb els sindicats, se va acabar convertint en un contracte a tot el País Valencià.
Escolte, és que és el programa que ens van demanar les empreses, eh?
, ens el va demanar la patronal del turisme i el vam dissenyar amb ells, amb el vistiplau també dels agents socials, i no ha funcionat.
Seguirem pensant, seguirem pensant.
Però no és un problema exclusivament que nosaltres no entenguem que a Alacant o en unes determinades zones hi ha uns problemes o en comarques d'interior hi ha uns problemes, és que no és fàcil, és que no és fàcil posar mitjans públics, si després, per la part privada, tampoc no els accepten.

Sobre els falsos autònoms, efectivament, tenim un greu problema.
Labora també vam ser pioners, ja fa un parell d'anys, en un estudi que firmava el professor Todolí, amb tot el seu equip.
Perquè una de les coses que no acaben d'entendre, jo crec, i és important i eixe estudi ho demostrava molt bé -el professor Todolí, a més, ha sigut enviat per nosaltres com a expert al congrés i ha participat en altres esdeveniments internacionals sobre això, perquè és una persona que ho té molt treballat-, moltes vegades pensem en el fals autònom amb els perfils que deia vosté o en els riders, que és veritat que és un problema, però és que hi ha arquitectes que són falsos autònoms i hi ha de qualsevol professió, advocades, una advocada jove que a les set del matí posa en marxa l'ordinador en una web de subhastes, a vore quin cas, més o menys interessant, per un preu raonable, pilla i això vol dir que ha d'estar des de les set del matí fins les nou… I eixe fals autònom no el veiem, eixe treballador de de plataformes no el veiem.
Vull dir, el problema és bastant més greu que el que és visual, per dir-ho d'alguna manera.

És veritat que la inspecció de treball, en els últims anys, ha fet un esforç molt gran.
És veritat que nosaltres, durant algun temps, teníem alguns problemes perquè, si vostés…, bé, segur que coneixen vostés que, competencialment, diguem, la inspecció de treball i la seguretat social corresponen al ministeri, però la de salut laboral a nosaltres.
I nosaltres dèiem: escolte, hem de ser capaços de treballar més conjuntament perquè, quan nosaltres anem a analitzar si la seua cadira és ergonòmicament no sé què i podem detectar una cosa que li correspon a vosté, ara no puc fer res perquè no soc inspector de treball de la part del ministeri, però, com a autoritat que soc, m'hauria de permetre que jo faça l'apunt i vosté després va i ho comprova.
I açò ens ha costat uns quants anys de posar-ho en marxa i ara està funcionant.
I això ha fet que vagen a aflorar un munt de llocs de treball perquè, quan parlem de la baixa productivitat, si a sobre tenim en compte totes eixes hores extres no pagades, eixes hores extres en ocult, etcètera, la productivitat encara és molt pitjor i això és un greu problema per a la nostra economia.

Sobre la Formació Professional, quan jo deia que érem divorciats ho deia mig en broma, però en el millor dels sentits, en el sentit que estaven intentant traure un avantatge d'això perquè, clar, el ministeri de treball… Ací, en el nostre cas, saben vostés que l'ocupacional depén de la conselleria de treball i l'altra depén de la conselleria d'educació.
La relació és bona, la relació és fèrtil; tant és així que, fins i tot, abans que este govern a Madrid canviara l'estructura, nosaltres ja havíem posat, com a algun dels objectius del Botànic que ja està en marxa, la creació…, ho he de dir així, diguem que, d'alguna manera, educació s'havia copiat del model nostre per allò que dèiem abans que les empreses i l'economia va molt més ràpides.
Nosaltres, no perquè siguem més llestos que ningú, eh?
, que jo no he vingut ací a fer-me el xulo de res, sinó simplement perquè la nostra estructura és més àgil que la d'educació, per dir-ho d'alguna manera, podem adaptar més ràpidament els nostres models formatius a les necessitats de les empreses, perquè tenim diferents maneres de fer-ho.

I, quan vam posar en marxa tot este Avalem Territori, que permetia això, analitzar territorialitzadament eixes polítiques, vam vore que eixe instrument, en els representants sindicals de la comarca més les empreses de la comarca, no només els caps dels empresaris, que són molt útils per al discurs general, però, a l'hora de la veritat, en tal comarca jo necessite saber si tu vas a contractar o no vas a contractar persones… Educació també ha entés que eixe era un bon model i hem creat un organisme conjunt, entre les dues formacions professionals.
Ja hi havia una taula general, per dir-ho d'alguna manera, però ara baixem a nivell comarcal també, per a, en lloc de competir entre la teua formació professional i la meua, poder col·laborar.
Perquè, al final, una de les coses que nosaltres hem descobert en la nostra formació professional -i ho dic jo, que jo vinc de la Formació Professional, eh?
, jo no he fet el Batxiller, jo vaig fer els cinc anys de Formació Professional i, després, he pogut estudiar a la universitat, perquè és un recorregut com qualsevol altre, des de la Formació Professional cap a la universitat.
I soc de l'època que deia el diputat de Vox, anterior.
Jo soc dels de La família Telerín encara, faig seixanta anys d'ací no res.

Jo vaig anar a fer Formació Professional perquè era un mal estudiant i, com no tal… I, després, afortunadament, doncs, vaig vore que m'agradava estudiar i vaig poder seguir fent coses.
I eixa és una de les coses que hem descobert, que alguna gent que estava, pel que vosté diu, que ha caigut fora del sistema educatiu, que no acaba de trobar un treball i tu la recuperes per a fer uns cursos de formació específics, a canvi d'un salari, durant un any… A mi em sembla molt interessant el que estava dient vosté, que li resols un problema econòmica i tal, però és veritat que no som eficients i no només perquè… Som eficaços, perquè eixa persona durant un any té un salari i va cotitzant, però no som eficients perquè no estem gastant els recursos de la millor de les maneres possibles, perquè, algunes de les vegades, quan acaben, no els garantim que allò que han aprés de veritat els vaja a ajudar.

I això té un component psicològic també perquè, al final, quan una persona de trenta-cinc anys o de cinquanta-dos anys… I n'hem tingut moltes, perquè parlem amb moltes…, perquè anem als ajuntaments a vore com van els cursos, amb les empreses… Més de huitanta empreses, senyor Caballero, treballen en la formació professional amb nosaltres.
Mai abans s'havien destinat tants diners a les empreses, que són un element formidable i necessari; mai abans havíem tingut més de huit-cents cursos diferents, a través de huitanta empreses de formació professional en les quals estic segur que si vostés s'assenten amb FECAP li explicaran quin és el model de relació que tenim i com de satisfets estan.

I tot és millorable, eh?
, i tot és millorable.
Però ho vinc a dir per això, algunes d'estes persones, quan les rescates de la misèria estructural en què la vida els ha abocat, s'il·lusionen i alguns, després, s'enganxen a seguir estudiant, perquè resulta que el que no era divertit era anar a classe perquè estudiaves coses que no t'interessaven.
A un xaval, si hi havia una cosa que no li interessava…, però resulta que ha aprés un ofici que li agrada i, si tu li expliques que, després de passar pel Labora, en estudiar una miqueta d'anglés, que li anirà bé tota l'estona, una miqueta d'història…, pot traure's un cicle mitjà de Formació Professional -perquè hi ha el circuit i el pots acompanyar fins a l'altra Formació Professional- estàs ajudant les persones a revaloritzar-se, a ser útils socialment i a sentir-se bé amb elles mateixes.

En canvi, al revés, si els dones formació que no és útil, a eixa persona, després, li generes un grau de frustració terrible que, com a societat, no ens podem permetre des de cap punt de vista, menys encara des del punt de vista personal i social, més encara que l'econòmic.

És veritat que en els fons europeus nosaltres esperem poder vehicular molts d'eixos diners a la formació professional, als diferents models de formació professional.

Deia…, parlava també dels cuidadors professionals, d'eixes 64.
000 persones.
Hi ha una primera experiència…, passarà amb més coses, esperem, eh?
, però hi ha una primera experiència a través de la CIPI, la conselleria d'educació i la conselleria del Labora, precisament en eixe àmbit, que el que han fet ha sigut persones que, per les raons que siguen, familiars, s'han quedat a casa i s'han quedat fora del mercat laboral durant un temps, cuidant la mare, cuidant el pare, cuidant un germà dependent, etcètera, els certifiquem les pràctiques… (Veus) Sí, sí, però ja li ho he dit, és que vostés han fet aportacions molt interessants i per això les vam acceptar i ho fem encants i, en correspondència, vostés, doncs, van dir: doncs, mira, si accepteu això, doncs, vos ajudem a seguir.
Si és que el problema és molt més greu com perquè ho resolga el Botànic a soles, eh?
Necessitem ajuda.
El que passa és que hi ha propostes que encaixen en la línia de treball que tens i altres que no i que no passa res, que seran superbones també, però que no encaixen i, per això…, i altres que, simplement, no ho són.
Quan algú se treballa les propostes, té bon resultat; i, quan no se les treballa, doncs, menys.

Doncs, bé, tota esta gent, deia, nosaltres certifiquem les pràctiques, educació els dona la formació addicional i la CIPI, la conselleria de la vicepresidència, les reconeix per titulades per a poder treballar en residències públiques o privades.
Tenim un problema que, d'eixes 64.
000, només de 19.
000 estan donades d'alta?
Doncs, sí, sí, seguim tenint un problema, un greu problema, que per a això serveix comparar les xifres d'atur, d'afiliació, etcètera, etcètera; per a això servix l'EPA, que és el que volia dir i me sap mal que el senyor Caballero ho haja interpretat com que jo la desacredite.
No, simplement dic que és el que és i no és una altra cosa.

En canvi, no estic molt d'acord en la bondat del xec i li explique per què, perquè eixe és un debat que hem tingut moltes vegades en la conferència sectorial a Madrid i tal.
Al final, nosaltres el que hem fet ,des del primer moment, després de les anàlisis que s'han fet, és entendre que a la gent, si volem que eixos diners siguen útils, els diners públics, però també els diners particulars, la formació, l'esforç de les persones siga útil, és dir-los on hi ha treball de veritat, quines habilitats necessitàvem.
Això el senyor Caballero també ens ho havia reclamat moltes vegades, en la meua primera compareixença amb la senyora Briones.
Recorde que havíem parlat de l'orientació i tal.
Per fi, anem a tindre un cos d'orientadors, que els teníem, perquè venien per programes del ministeri, però anualment anaven canviant o no sabíem…, ara els tindre en estructura, per fi.
I això és molt important, perquè parlarem un primer llenguatge.
I una de les coses que han de fer els orientadors és rascar en eixes persones, exactament, quines altres habilitats tenen que siguen susceptibles de convertir-se en una professió i acompanyar-los.

A nosaltres ens agradaria que tingueren orientadors de referència, com si fora un metge de capçalera, un metge de família que, quan arribes a l'oficina Labora, pugues eixir d'allí, després de les entrevistes: tu què vols fer i, a més, què saps fer, a banda d'eixe títol que tens de la universitat o d'FP, i què t'agradaria fer; que puga eixir amb una recepta de formació, perquè se'n vaja una de les empreses que presten formació o algun dels centres públics, a aquella que siga… Nosaltres en la concertada no tenim, de veritat, senyor Caballero, cap problema.
Estem treballant moltíssim.
Seria impossible, amb els recursos propis, fer la formació professional ocupacional, en este moment, i no hi ha vocació perquè canvie, perquè està funcionant i està funcionant bé.
Però sí que volem acompanyar la gent a dir-li: si tires per ací, vas a trobar eixida professional.

El xec ens pot portar -i perdonen si baixe el d'això una miqueta a l'esperpent- ens podem trobar en la CCC i que te regalen una guitarra per fer un curs de francés.
I ens podem trobar que l'empresa, l'empresa privada que necessita alumnes faça ofertes molt atractives: si vens amb mi, te donaré no sé quina cosa i tal; i acaben formant-los en coses que no siguen tan necessàries.
Eixa és una miqueta la por que ens fa.
(Veus)

Però, per a resoldre això, precisament, el que hem creat és un organisme estable amb totes les empreses de formació professional perquè tinguen accés a la informació que nosaltres -com és informació pública, ha de ser pública-…, que tinguen accés a la informació que nosaltres tenim de quines formacions són les que donen possibilitats de treballar en cada territori perquè les puguen oferir també les empreses, que ja saben que és per concurrència competitiva.

Deia el portaveu de Vox que és veritat que la Formació Professional…, jo no sé si ho ha dit exactament així, però li compre la idea que és ineficaç i és obsoleta en alguns dels casos.
És veritat allò de les brigades que netegen no sé què… Home, fan altres coses molt més útils i molt més boniques també, però entenc la imatge perquè, al final, tenim el temps que tenim i hem de concentrar-ho.

He parlat ja de la cooperació entre els dos models de formació de formació professional, que jo crec que és el camí a seguir.
És veritat que tota eixa formació que nosaltres donem a través dels ajuntaments… Ja dic, hi ha tres maneres d'oferir formació, per part de Labora: per recursos propis en els nostres 13 centres propis, més alguns que tenim a mitges en educació, per això que dèiem i anirem a més; a través de les empreses, les més de huitanta empreses de formació professional que hi ha per tot el territori valencià, que treballen amb nosaltres per concurrència competitiva; i a través dels ajuntaments, en els programes taller, etcètera, que són programes associats de salari més formació.

Quan vam arribar, hi havia alguns cursos que eren de sis mesos i vam acabar amb tots i els vam fer d'un any, perquè és el que té permet certificar la formació i això sí que una empresa, almenys, sabrà que esta persona s'ha format mínimament en allò que corresponga.

A part estem treballant en una altra direcció, que jo crec que és molt interessant.
Vam anar a visitar el servei de formació professional i d'ocupació del País Basc, el Lanbide, i ells tenien una cosa que a mi me va robar el coret que era un centre tecnològic, Tknica se diu, que fan formació en totes les matèries que vostés puguen pensar i unes quantes més, vull dir, des de piscifactoria que tenien i, en aquella aigua reciclada, temes d'agricultura, tenien impressores 3D amb què feien vàlvules per al cor per a persones, tenien…, el que vullguen, panells solars, fusteria, tenien una miqueta de tot.
I era un model molt interessant perquè la dotació física era pública, però, després, les aules se llogaven, per part de les empreses, per dies, per hores, per mesos, per cursos; les empreses dissenyaven la formació i podien utilitzar els mitjans públics gratuïtament, a canvi de contractar una part de la gent que havien format.
A qui contractaven?
Doncs, quasi a tot el món perquè, com és el centre tecnològic innovador, se trobaven que les úniques persones del món que sabien fer eixes vàlvules amb eixes màquines concretes eren les que s'havien format allí.
Això donava, per exemple, que el País Basc tinga una capacitat, una quantitat de patents, a mitges entre empreses i el govern basc, molt més alta que la mitjana europea.

En definitiva, a mi em va semblar que era molt interessant i, quan va vindre, vaig a parlar amb el conseller i li vaig dir: conseller, volem això.
Però som conscients també de les condicions que tenim i les econòmiques, que vostés havien plantejat també, no?
Vull dir, ací, com deia aquell, no és el mateix el concert que tenen els bascs que les bandes de música que tenim nosaltres, és un altre nivell i això no…

Però què tinc?
Tinc 10 instituts tecnològics que estan funcionant com una fletxa i que ara -i també algú havia preguntat, crec que havia sigut el representant de Podem- com hi ha hagut eixa evolució, si hem notat que se canviava cap a alguns sectors i tal?
S'ha produït una de les coses molt interessants en esta pandèmia i és que algunes empreses i alguns sectors, en general, han descobert que se dedicaven a coses diferents de les que pensaven.
I m'explique, en el sector del tèxtil, de prompte han descobert que, a més de fer jerseis, podien fer mascaretes; no anem a viure de les mascaretes, òbviament, afortunadament, però han descobert que ells se dedicaven al tèxtil, no a fer camises.
O un altre que m'agradava molt, que era l'empresa que se dedica a fer els salpicaderos dels cotxes, com la Ford tanca, i resulta que se n'adonen que, en realitat, ells no se dediquen a fer salpicaderos, se dediquen a fer peces de plàstic per injecció; si canvies el motle fas una cosa diferent i comencen a fer respiradors.
Tampoc anem a veure els respiradors, però hem descobert que podrien fer moltes més coses, gràcies a què?
Gràcies als avanços tecnològics que els instituts de tecnologia estan aportant a estes empreses.

Això sí que ens ha servit una miqueta per relocalitzar algunes empreses o algunes produccions i jo crec que això ho hem aprés perquè no sabem si mai -tant de bo no- vindrà una altra pandèmia, vindrà una altra situació com està i els instituts tecnològics estan jugant un paper fonamental.

Vam començar amb 5 dels 10, ara ja en són 8, que tenen un conveni amb Labora de 100.
000 euros cadascun perquè ells dissenyen la formació que consideren oportuna.
El problema que teníem era, precisament, com obtenies rendibilitat a eixos diners.
És a dir, jo els havia de demanar a les empreses que els faig formació només per a elles, perquè això és molt car, que després se queden un percentatge elevat dels treballadors que han format.
Com la tipologia de l'economia valenciana és de xicoteta i mitjana empresa, les grans empreses que, en general, són les que menys ens necessiten ho podien gastar, però les xicotetes i mitjanes no.
I vam arribar a acords amb la patronal i amb els instituts tecnològics i dir-los: jo convenie amb tu, si després d'estos treballadors -que tu t'has de quedar el 60 % dels que forme- se repartixen per les empreses, un ací, un allí i onze allà, jo ja no t'ho preguntaré, mentre tinga els dotze contractes que m'has de fer o els quaranta-set contractes que m'has de fer, perquè, si no, les empreses menudes se quedaren fora, no?
Vull dir, tot això és un aprenentatge que fem permanentment, gràcies a la col·laboració amb les empreses, sense les quals tot això seria possible.

He dit ja això de les marines, he dit el de les ajudes al turisme, de com se concentren mapes de pobresa estructural, menor renda i determinats models productius i determinades activitats econòmiques i és veritat que no tot no va bé.
Si he donat la impressió de dir que tot anava bé, doncs, vostés disculpen, no va bé, ni de broma.
Com ha d'anar bé, si seguim tenint les xifres que tenim d'atur?
No, clar que no va bé.
I sí, me compromet a fer el que he fet, a vegades ho faig en Twitter… I que conste que el que deia este matí és una miqueta el que han dit vostés, el mateix que han dit vostés i ahir estàvem mirant el futbol, «demà, segons el que diga el secretari, li preguntaré».
Doncs, jo també dic el mateix: «demà comparec, què vaig a dir?
Doncs, no ho sé, depén de què me pregunten».
Me referia a això, no a res més, eh?

En qualsevol cas, no va tot bé i assumisc el repte de dir-ho.
Ho faig sempre, així me va, de dir-li-ho al meu conseller i a qui siga: en això ens estem equivocant i això.
Tinc la sort que el meu conseller és una persona amb una enorme capacitat d'escoltar i d'això i que ens deixa treballar i ens anima a treballar i crec que anem aprenent dels nostres mateixos errors.

Deia la senyora Gabarda -que jo també m'alegre molt de vore't; és que vam estar junts en l'Ajuntament de Castelló i això fa sempre alegria, no?
, avui que és dia sant Pere i que hauríem d'estar allà, però, bé, estem ací- la responsabilitat social corporativa, no?
, la importància de les empreses per a determinats col·lectius de persones.
Nosaltres estem formant, algú ho ha dit també, estem formant els formadors i les formadores, precisament, perquè hi ha col·lectius que necessiten una atenció específica i que fins ara, precisament pel problema a què jo feia referència dels orientadors o dels prospectors de treball, que depenien de programes del ministeri i, per tant, anaven canviant tots els anys, no podíem tindre una formació específica per a esta gent.
Ara, abans de contractar-los, passen tots per cursos de formació.

I, bé, com m'agrada ser polèmic, seré polèmic pel que deia vosté també i per les empreses que fan referència a les persones amb especials dificultats.
Miren, des del meu punt de vista, hi ha dos classes d'empreses que se dediquen a persones amb discapacitats o amb funcionalitats diverses, etcètera: algunes que estan en la comarca de no sé què, en el municipi tal, que naixen, normalment, d'una associació familiar i tal, que donen un treball a dos o tres persones i no sé què, que fan un treballa espectacular, fantàstic i que només podem agrair com a societat; i unes altres, mitjanes, que treballen molt bé; i unes altres molt grans que, en realitat, el que fan és pagar-se una bona imatge de responsabilitat social corporativa, gastant a persones que podrien estar perfectament en l'economia regular per a portar-les a eixe tipus d'empreses que estan subvencionades amb diners públics.
És a dir, l'empresa A, que contracta, que es dedica…, un centre especial d'ocupació, llamémosle A, -veritat?
- resulta que rep unes ajudes públiques enormes per a pagar els salaris d'estes persones, diners que venen en general de Madrid, venien ja en el govern del Partit Popular, seguixen venint ara i tal, s'ha incrementat d'una manera molt i molt notable, més del 60 % en els últims 4 anys per part de Labora les ajudes a eixes empreses, però és veritat que estes empreses han anat creixent com a xampinyons.

Bé, doncs, algunes d'estes empreses contracten a persones que podrien estar perfectament treballant al ritme normal -no totes, eh- podrien estar treballant al ritme normal en l'economia regular, i en canvi es munten empreses per a fer-se competència a sí mateix amb persones subvencionades, per dir-ho així.
I això té una conseqüència terrible, que és que a l'hora de competir per un contracte públic poden baixar els preus tot el que vullguen.
És a dir, li estic pagant a vosté i no a vosté per a fer la mateixa faena, perquè vosté contracta a un perfil de persones que podrien estar treballant en l'empresa d'este senyor i quan es presenten a concursos guanya vosté perquè els seus preus són més barats que els d'este… Això, a mi, em pareix una immoralitat.
És la meua opinió, no només personal sinó com a secretari autonòmic.
Em pareix una immoralitat.

I, per tant, ahí s'ha de fer un esforç, i crec que s'està fent també, per aconseguir que aquelles persones que amb funcionalitats diverses puguen passar a l'economia regulada, passen a l'economia regulada.
Per això hi ha programes d'acompanyament, hi ha persones que necessiten algú al costat, hi ha campanyes de formació.
I després, per un altre costat, aquelles persones que, realment, per les seues característiques personals no poden estar en eixes empreses regulars són les que crec que haurien de tindre la major part de les ajudes públiques.

Què passava?
Que com l'associació no sé què de tal poble és molt voluntarista i els números i això els ho porta la mare d'un dels xiquets que està malalt i tal, ho feia quan bonament podia, però el dia que s'obrien les ajudes per a eixe tipus d'empreses arribaven les quatre grans i s'havien emportat tots els diners.
Bé, doncs, va costar molt asseure'ns amb ells i dir: No, mire, es farà en dos tongaetes de manera que, primer, tots tindran una ajuda i, després, la segona part de les ajudes es repartiran en funció de, doncs, si vosté té cent treballadors, doncs, més que el que en té un, com és lògic.
Però no anem a deixar a les més menudetes que estan per ahí… Totes estes coses les hem anat aprenent i seguim estant molt lluny d'on voldríem estar, però jo crec que s'avança.

Sí, senyor Caballero, lamente que vosté crega que no he fet autocrítica.
En fi, bé, serà percepció, no hauré explicat bé allò de la veritat, veracitat i tot això del principi o parlem llenguatges diferents.
En absolut, no estic satisfet del resultat, però he vingut a dir que qui ha de estar-ho, que són les empreses i els sindicats, ens han dit que bé per a la situació que era.

Òbviament, jo sí que era molt conscient quan vaig arribar a este càrrec que mai seré feliç, perquè jo me n'aniré d'ací i seguiran havent persones aturades, algunes d'elles de la meua família.
Per tant, m'ho conec, jo tinc nebots d'una edat determinada que no han pogut encara incorporar-se al mercat de treball.
No pretenia ser en absolut massa optimista, però crec que és cert i té que reconèixer també quan les coses milloren.
I les xifres són les que són, fins al 2019 i començà el problema que tenim…, o al 2020 començà a haver un problema amb la pandèmia, doncs, anàvem millorant una miqueta per damunt de la mitjana.

Veníem de una mala situació i, per tant, encara seguia sent una mala situació?
Doncs, mire, sí, però honestament, em quede amb l'opinió de la CEV.
Crec que el secretari general de la CEV representa millor als empresaris que vosté.
Vosté representa als seus electors fantàsticament bé, però si entre el que diu vosté, el malament que ho fem, i el que diu la CEV, que són qui reben les ajudes, disculpe'm, no és per res, però preferix quedar-me amb l'opinió de la CEV.

A vore si tinc totes les preguntes.
Bé, i m'han parlat ja una miqueta per sobre dels canvis qualitatius en l'ocupació.
Doncs, això, la reindustrialització necessària, jo crec, perquè done llocs de treball de qualitat.
La innovació, que ha de ser tecnològica però ha de ser també organitzacional, que és una innovació més econòmica, per dir-ho d'alguna manera, i la CEOE ja ens ho havia reclamat des de fa molts anys i la Unió Europea ja comença a legislar sobre això.
Perquè descobrim que aquelles societats, aquells països, que tenen mercats de treball més estables en treballs de valor afegit, els hi costa més entrar en crisi i són més resilients i ixen abans.

Per al legislador, que són vostés, o, en este cas la part que em toca a mi, com a executiu, quan estem en situació dramàtica d'atur pareix que el fàcil és dir que treballen del que siga.
No és una bona idea, sabem que no és una bona idea, a la llarga això s'acaba pagant.
Com ací, històricament, hem apostat per això, del que siga, per això hi ha altres països que les coses els hi van una miqueta millor, estan més estables i els ha costat més entrar en crisi que nosaltres i n'han eixit abans.
I no estic fent política de partit, en això dic: històricament hem funcionat aixina els països mediterranis, en fi, diguem-li el que vullguem.

Em preguntava pels col·lectius més desprotegits i més precaris.
Atenció específica en tots els nostres plans d'ajudes que, ja els hi dic, a partir de la setmana que ve jo espere, una vegada es va aprovar ahir, podran analitzar perquè estaran penjats…, tot este paperam estarà penjat en el web i estaré encantat de vindre i explicar-los-hi o, quan vullguen vostés vindre a veure'ns allà, ens seiem i mirem amb els tècnics també.

Em pregunten sobre la meua opinió sobre el treball del ministeri de treball.
Jo crec que és francament bo.
Em pregunta per l'increment del SMI, tenim la constatació empírica de que millora, millora l'economia.
No és veritat que això vaja a destruir llocs de treball, etcètera.
Eixia l'altre dia, hi havia una lectura molt evident que deia, el titular era: «La subida del SMI hace que se destruyan no sé cuántos puestos de trabajo».
Després, quan entraves a llegir una miqueta, era: «Bueno, no que se destruyan, que se iban a crear y no se crean».
Doncs, mire, si anava a crear llocs de treball de 850, doncs, potser, no sé com dir-li-ho.
En general, entenem que els països que tenen salaris dignes són països més estables i que funciona millor l'economia.

Sobre l'Estatut dels Treballadors.
Quan es parla de la derogació de l'estatut jo sempre dic: Alerta, perquè derogar una llei vol dir anar a la llei immediatament anterior.
Igual no és una bona idea començar a derogar reformes sense més perquè acabarem en el fuero de los españoles i al final te n'aniràs a ….
Clar, és que això va aixina.
Si derogues una llei et quedes en l'anterior.
Crec que cal una revisió en profunditat de tot l'Estatut dels Treballadors, dels models de contractació, etcètera, etcètera.

A mi personalment m'agrada el model alemany que parla d'un sol model de contracte, o de dos models de contracte com a molt, i tenen un sistema de Formació Professional dual molt potent i a mi em sembla també que és un bon exemple per al nostre model d'economia.
I crec que s'ha de revisar perquè l'estatut té ja unes quantes dècades, han passat moltíssimes coses, l'economia ha canviat, el món ha canviat i tot això va molt ràpid.

I, com deia abans, igual que les empreses van més ràpides que Labora a l'hora de crear les ajudes, també va més ràpida l'economia i la realitat social que el legislador.
I això és un avantatge perquè, de vegades, si correm massa legislant ens equivoquem, però de vegades arribem una miqueta massa tard.

Sí, sobre la garantia juvenil, doncs, tenim la capacitat d'influència que tenim, que és escassa.
Però, mire, en dos ocasions ja hem tingut que anar a la Unió Europea…, hem tingut, no, hem anat encantats a la Unió Europea, convidats per la Unió Europa.
La primera a explicar-li què és el que estàvem fent en la Comunitat Valenciana, jo crec que això és una cosa que ens hauríem de sentir orgullosos com a col·lectiu a totes les comunitats autònomes espanyoles, crec que va ser al 2018 o al 2017.
I el 2018, un altre viatge, aleshores per a explicar-li-ho a Itàlia, a Portugal i a Espanya, una altra vegada.

Però, a més a més, he de dir que soc l'únic secretari autonòmic d'un govern autònom que ha acompanyat a la delegació espanyola, a la CEOE, a explicar als països més industrialitzats del món a París què és el que estàvem fent amb l'Avalem Territori.
Perquè quan li han preguntat al ministeri, ens vàrem posar en contacte amb el ministeri i, vull dir, no tenim cap problema, ens agradarà anar-hi i explicar-ho.

I explicar-li això i vore que et fan preguntes Canadà, els Estats Units, el Japó, Israel, Argentina, Alemanya, els països més industrialitzats del món, què esteu fent els valencians i les valencianes?
Dius, doncs, xic.
I no és per renyir-nos sinó per a dir: a vore, alguna cosa ens diran.
Clar, això ja portem anys fent-ho i altres et diran: Doncs, mira, això és interessant.
Per tant, home, capacitat de canviar el model no en tenim, però se'ns escolta.
A través del ministeri se'ns escolta i jo crec que ahí tenim un espai de creixement.

Sobre l'informe del futur del treball.
Doncs, el que vostés han pogut llegir i jo, si els hi sembla, no porte preparada esta intervenció per això, estaré encantat de comparèixer per a parlar en concret d'això.
Però el que hem fet és sempre, això que els he dit al principi, analitzar cap on creiem que l'economia, en la mesura que l'economia siga predictible, pot evolucionar.
Perquè en la part que ens toca a nosaltres, que és la de l'ocupació, si no ens diuen les empreses, els sectors, cap on van a créixer, doncs, difícilment podrem ajustar la formació i sempre anem amb retard.
Per tant, és preguntar permanentment, treballar permanentment, per anar sempre una miqueta darrere, però només una miqueta.

Però és que en paral·lel també creiem que tenim una obligació com a govern de prendre…, i vostés com a legislatiu, de prendre decisions estructurals de què volem ser com a societat quan siguem majors.
Quin model econòmic volem tindre?
Això ho han de decidir vostés també.
Nosaltres l'haurem d'executar o podrem proposar lleis, no per ser dirigistes, però hem de posar tots eixos pensaments damunt de la taula.
I, per això, hem aprofitat, doncs, en les universitats, etcètera, que ens ajudaren a pensar.
I és el que ens ha portat a parlar de la setmana de 32 hores fa tres anys, que en aquell moment era: què diu este, i ara resulta que està en l'agenda i se'n parla i tal.

Vosté deia: Si ho enfoquem només com a la productivitat vol dir que això, potser… Mire, si jo li dic que demà vosté ha de treballar quatre dies en lloc de cinc pel mateix salari, vosté m'ho compra, el seu cap no.
(Rialles) Clar, per això li ha d'explicar al seu cap una cosa molt senzilla -molt senzilla, no- una cosa que és una miqueta més complexa que és: estem parlant de l'economia del triple balanç, que val per a les empreses però val per a qualsevol tipus d'organització.
I que el que ve a dir, bàsicament, és que una empresa ha de guanyar diners, si no guanya diners perd el seu principal objectiu i per tant no pot funcionar, però ho ha de fer amb els altres dos balanços: que és un balanç mediambiental, ha de ser el menys agressiu amb el medi ambient perquè si s'acaben els recursos tampoc podrà seguir guanyant diners, i socialment -els tres balanços- els seus treballadors han d'estar ben pagats, han de ser feliços, etcètera, etcètera.
L'economia del triple balanç és una miqueta això.

La mesura de la possibilitat de reduir jornada no es tracta de que si reduïm la jornada augmente la productivitat, no, no, no.
Nosaltres, el que estem plantejant, en l'ordre que està a punt de caramel, és que les empreses que voluntàriament vullguen -jo no m'he inventat res, això ja està en l'ordre dels convenis col·lectius- que les empreses que voluntàriament vullguen, que creguen que poden millorar la seua productivitat, poden demanar-nos a través de l'IVACE, que és el que es dedica això, a través dels instituts tecnològics, etcètera, dissenyar un model de millora de la seua productivitat que puga portar com a conseqüència la reducció de la jornada de treball.
Ho fem en eixe sentit.

Per què?
Perquè això vol dir menys consum energètic per a l'empresa, etcètera, etcètera; millor qualitat de vida per a les persones que treballen.
Però és que, a més, té un valor afegit, que en els llocs on s'ha fet ho hem vist, que és que si tu has de treballar en l'empresa A o en l'empresa B i l'empresa B et dona millors condicions, la teua fidelitat a l'empresa lògicament millora, tu treballes més a gust i per a l'empresa és un actiu tindre als treballadors estables i que no vagen trotant.
Per tant, és una d'eixes operacions que és un win, win, win, bé, hauria de guanyar tot el món.

Si damunt hi ha un dia de menys cotxes al carrer, al final, fixe's que els accidents de treball que nosaltres tenim controlats es produixen en dos grans moments: un, al final de la jornada per esgotament i, l'altre, els accidents in itinere.
Si hi ha un dia menys de cotxes en el carrer, són números molt fàcils i molt ridículs, si vol no, però si hi ha un dia menys és un 20 % menys d'accidentabilitat.

No hi ha trampa, no hi ha ningú que isca per perjudicat.
Si algú isquera perjudicat això no funcionaria.
En qualsevol cas es voluntari.
Nosaltres diem: no volem forçar res, creiem que és una via d'experimentació.
I, escolte, Nova Zelanda, el Govern d'Escòcia, el Govern de Gales, el Govern d'Irlanda, els laboristes britànics; algun senador dels Estats Units que té empreses pròpies i ho està posant en marxa; el sector de la siderometal·lúrgia a Alemanya, està treballant per conveni 27 hores sense tocar el salari; la prova que han fet els de Microsoft en el Japó; etcètera, etcètera; comencem a tindre a algunes empreses d'ací, en Elx, etcètera; comencem a tindre la sensació de que hi ha la possibilitat de millorar la nostra productivitat i la felicitat contaminant una miqueta menys.
Jo crec que guanyem tots, no hi ha res.

Per això insistim tant que és una qüestió de productivitat.
No es tracta només de que treballem menys hores -pues, mire, qué bien- però si no compensa en tot l'altre això no funcionarà.
Per tant, per això la insistència en convèncer a la part que de moment diga: Escolte, a vore, a vore, no van a treballar menys hores la gent i jo com m'ho faig.
Per això dic: mire, en els primers anys, els primers dos anys o tres anys, en eixe procés els acompanyarem econòmicament, perquè, com creiem que això és un bé global, si vosté creu que en el primer any per pagar 100 treballen 32 hores en lloc de 40, eixe diferencial en compte de tirar-lo (inintel·ligible) … nosaltres els podem acompanyar econòmicament en un programa experimental, menudet, per vore si això funciona.

I creiem, per les experiències que hem analitzat, que això servirà després de banderí de reclutament.
Si esta empresa ho fa, la del costat veu que li va bé, perquè si millora la productivitat i els treballadors estan més contents.
I per això parlem del triple balanç.

Donar les gràcies a la diputada de Compromís.
En els autònoms el que ha passat…, quan nosaltres vàrem arribar ens vàrem trobar amb un drama i era que, per un pensament que no vull qualificar, un pensament ideològic, que se li deia una miqueta a la gent, se la culpabilitzava a la gent: Si no trobes treball, muntat alguna cosa, home!
.
Que és una de les coses que jo dic sempre també: em sembla greu que estem tot el dia dient que tenim la generació de joves més ben preparats de la història, perquè no és veritat, com deia el diputat de Vox.
Tenim una generació de joves en un nivell cultural i de preparació intel·lectual, etcètera, i tècnic molt alt, però això no vol dir que siguen els més preparats perquè no han vist una empresa per dins, perquè el nostre model educatiu no explica com és una empresa i, quan arriben allí, no saben molt bé on s'han de posar i no acaba de funcionar, no?
Aleshores, eixos discursets, ben intencionats, a vegades és carregar-los, en este cas als joves, unes qüestions que no hauríem de carregar-los a la seua esquena, ja tenen prou amb el que tenen, no?

I amb els autònoms passava el mateix.
Vosté no troba faena?
, muntes alguna cosa.
I anaven i se muntaven un bar.
Per què?
Perquè el bar sabem tots que és fer així en un café, o això ens pensem, i no era veritat.
Resulta que els donaves una ajuda, que havien de mantindre el bar obert o el negoci que siga durant dos anys, els feies una exoneració de quotes, demanaven la periodificació del seu atur i, al cap d'un any, el bar tancava perquè no havien analitzat que estaven al costat d'un altre bar o que no és el mateix demanar un cafè que fer-lo o, pel que siga, no els funcionava i t'havien de tornar els diners i s'havien quedat, un any després, sense atur, sense treball i devent diners.
I, com la llei t'obliga a recuperar eixos diners, ens passàvem el dia firmant: bé, doncs, si no en pot pagar 150, 70; i, al mes següent, doncs, 30, alguna cosa ha de pagar perquè, si no, la llei a mi m'obliga tal, jo puc jugar en això.
I vam parar durant un any les ajudes.

I, quan les vam repensar, vam fer una miqueta el que estava dient ara, se'n vam anar a l'associació de treballadors jubilats que se dediquen, precisament, a acompanyar empreses noves i gent jove que comença i tal, a l'Ivace, als centres d'empreses europees innovadores que tenim, a les cambres de comerç, o siga, totes les cambres de comerç a dir: si vosté vol ser autònom, nosaltres li donem una ajuda per a ser autònom, però ha de presentar un pla de treball, un projecte que siga raonable.
Labora no té la capacitat, perquè no és la nostra missió i no tenim el personal, però, gratuïtament, li ho fan en el Ivace i tal.
No és una garantia absoluta, però potser l'ideal… Ai, no, mire, ha de compensar estos gastos perquè, si no, això no va a funcionar; o, en compte de vendre sabates grogues, venga-les verdes, perquè hi ha un nínxol de mercat més important.

Les ajudes que nosaltres donem, en lloc de donar-se en els dos primers anys per a mantenir les quotes que dèiem, no?
, les donem a partir del tercer i quart any, perquè els dos primers anys ja ho fa l'estat.
I el problema d'estes empreses, moltes vegades, és, si passen els dos primers anys, és el tercer quan venen els agobios.
Doncs, mira, t'acompanyem en el tercer i en el quart, cada vegada una miqueta menys perquè, al final, si no és viable, no és viable, no pot ser un pou sense fons.
I ahí li hem estat pegant una miqueta la volta al tema dels autònoms.

La garantia juvenil ja ho hem dit.
També he parlat de les dos inspeccions, per dir-ho d'alguna manera, la de caràcter sanitari i la de caràcter d'altes i baixes, que treballen cada vegada més conjuntament i jo crec que a plena satisfacció i crec que els resultats són evidents, com van aflorant tots els anys llocs de treball.
He de dir també, perquè quede molt clar, que en són quatre els qui fan trampes, eh?
Ací tenim un empresariat molt seriós, en general, en general.
Els quatre que fan trampes fan trampes molt grosses i ens trobem en problemes molt greus, de gent en unes condicions terribles i són les coses que apareixen en premsa i tal.
I és veritat que dos en són molt, però, és que en són dos, en són set o huit o en són deu; però no donem tampoc la imatge global… Igual que dic: no tots els joves no sé què, no diguem que totes les empreses, perquè en pandèmia, per exemple, quan era el moment dels ERTO, que era un moment fantàstic per a fer garrames i un ERE garramós, el percentatge d'empreses que hem detectat que feien mala gestió del d'això és menyspreable estadísticament, estadísticament menyspreable; vull dir, s'han portat molt bé i això jo crec que també ho hem de posar sobre la taula.

I, pel que dèiem de determinats col·lectius, per a poder formar a determinats col·lectius, doncs, el primer pas era el que he explicat abans de la innovació: formar els formadors, poder ensenyar als nostres formadors que hi ha persones que tenen un objectius determinats i unes necessitats especials i, si no els ensenyem als nostres, difícilment podran fer-ho.

No sé si… Segur que m'hauré deixat alguna cosa, però…

La senyora presidenta:

Vale, muy bien.

Pues, a continuación, abrimos otro turno de palabra para aquellos grupos que quieran ejercerlo.

Y, en primer lugar, tiene la palabra el diputado de Ciudadanos, Toni Woodward, por 3 minutos

El senyor Woodward Poch:

Bien.
Agradecerle las respuestas.

Y, desde nuestro grupo, intentamos siempre -ya lo ha dicho usted- ser lo más constructivo posible.
De aquí, nuestra comparecencia, pues, no vamos a sacar nunca trapos sucios, sino intentar ayudar en lo que sea, porque es un tema espinoso y es necesario para todos.

Yo sé que hemos lanzado aquí tres propuestas, tres ideas que espero que las tenga en cuenta, que las estudie -y estoy seguro que las estudiará-.
De todas formas, también creo que las hemos registrado una PNL para futuro, que ya le digo que sí que son interesantes.

Sí que es verdad que lo de los fondos europeos son una cantidad ingente de dinero que va a llegar, casi podríamos decir insultante cuando hablamos de esas barbaridades.
Pero yo sí que me sumo a lo que dice usted, aunque no terminamos de erradicarlo, y es evitar tirar ese dinero público que nos viene o destinarlo a una cosa que, al final, no es beneficiosa para la sociedad o para los trabajadores y al mercado laboral.
Y es lo que yo pienso y lo vengo diciendo, que no es factible y, tras cinco años de funcionamiento, pienso que deberíamos modificar el tema del Avalem Joves Plus, ya es una cuestión que sí, que en su momento interesante porque había unos fondos europeos y para nuestros jóvenes, pero hay que ver ese dinero que se destina para poder utilizarlo en otro lado.
Evitar que el joven valenciano se acomode en ese tipo de trabajo, porque sabemos que hay mucha gente que repite y…, pues, yo estoy seis meses o un año, luego me voy al paro… Hay vida después del Avalem Joves Plus, es lo que yo creo y es lo que deberíamos intentar entender.
Y sí que es verdad, hay muchos jóvenes excesivamente formados, frustrados al final, y es lo que no tenemos que hacer.

El Avalem Territori creo que es una muy buena idea y eso sí que lo reconocemos.
Pero ¿qué pueden esperar nuestros jóvenes que se quieren incorporar al mercado laboral hoy en día y los que están en el paro?
A aquellas personas de cincuenta años que se han quedado sin empleo, ¿qué les podemos ofrecer?
¿Qué pasa con esas 45.
000 personas que había a 31 de mayo aún en ERTE, con ellas, que es interesante?

Y, luego, datos que, además de la EPA, pues, sí que es verdad, la contratación en mayo fue de 149.
000 contratos, pero siguen siendo el 90 % temporales y el 10 % indefinidos.
Esto parece que no hay forma de modificarlo.
Hay que reducir la temporalidad y mejorar la calidad del empleo.
Ojalá que sea así.
Ya lo he dicho antes, somos la tercera comunidad a la cola en reducir el paro ahora, cuando hemos sabido o estamos saliendo de la COVID.

Yo creo que, cuando hemos hablado del tema del cheque formación, cuando hablamos del cheque formación es buscar esas vías de una nueva formación que necesitan las empresas para poder funcionar.

Y ya termino.
Bueno, a ver si ese dinero que nos va a venir de los fondos europeos a ver si le podemos dar una vuelta a las ideas de esos falsos autónomos en jóvenes licenciados, que están trabajando en estudios o abogados, arquitectos, lo que sea y demás personas.
¿Podrían acceder los autónomos a ese programa de reducción de jornada laboral, también?
Creo que es interesante meterlos dentro del saco y no olvidarnos de ellos, porque también son personas que más de cuarenta horas están en ello y sería interesante ver cómo podrían encajar en un programa que puede ser novedoso y puede ser interesante.

Y, nada, agradecerle la presencia.
Le iba a preguntar por la memoria, pero se ha adelantado, la del 2020, que la estudiaremos perfectamente y ver si esas curvas de sierra que ocurren en el mercado laboral, pues, las podemos ir reduciendo al máximo posible.
Y seguro que en los próximos presupuestos intentaremos presentar propuestas que vayan para el bien de los valencianos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muy bien.

A continuación, el diputado de Vox, David García.

Cuando quiera.

El senyor García Gomis:

Muchas gracias.

Señor Nomdedéu, de nuevo, pues, agradecerle de verdad el tono, que haya dedicado tanto tiempo a intentar responder a todas las preguntas.

Y yo me voy a quedar, pues, con dos cosas, dos o tres cosas muy importantes.
Yo tenía un profesor en los años noventa, se llamaba don Braulio, que era un señor que era muy adelantado a su tiempo, que ya nos decía todos los alumnos que no todos íbamos a llegar a la universidad y que hacía falta panaderos, mecánicos, electricistas.
Esa cultura de demostrar lo que necesitamos realmente para nuestra sociedad, que es un poco lo que tienen que buscar esos cursos de formación, realmente conocer nuestro sector y potenciarlos esos dos…

Nosotros hemos estado hablando del tema del turismo, como un tema que es muy temporal, pero, por ejemplo, yo hablo siempre de mi tierra, tenemos el turrón, tenemos el calzado, tenemos el helado, la agricultura, que no puedes tener ahí…, depende de cada fruto, cada producto, tenemos el juguete, incluso…, bueno el aeropuerto ya entraría dentro del turismo, pero que es uno de esos núcleos de trabajo.

Lo que es evidente es que usted lo ha dicho bien claro, tenemos que trabajar paralelamente con los empresarios.
Y usted ha hecho bien en llamar la atención algunos diputados de esta cámara cuando dicen que los empresarios son malos, cuando los empresarios son un motor esencial porque son los verdaderos creadores de empleo.
Nuestro trabajo, desde la política, es crear leyes y reglamentos y facilitar esa creación de empleo, facilitar esos nichos de empleo y que esas inversiones público-privadas o privadas hagan que nuestros…, como ha dicho usted, con el proyecto que tienen de Avalem Territori, que no perdamos a nuestros jóvenes formados, a nuestros profesionales, que tienen que irse fuera, no solamente porque encuentra mejores condiciones de trabajo sino simplemente porque no encuentran.

Entonces es muy importante, de una vez por todas, desmitificar eso de que el empresario es malo porque, gracias a él, los trabajadores encontramos trabajo, cuando no tenemos, digamos, el sistema que, a lo mejor, les gustaría a otros que fuese un sistema cien por cien público, que no se sostendría porque no tendríamos formada de tal.

Yo, mire, pienso que la clave la ha dicho usted, los temas de los institutos tecnológicos.
Esos fondos europeos tienen que ir muy bien ligados a la innovación y a la tecnología, tienen que ir muy ligados a una reindustrialización.
Hay muchos municipios que están trabajando muy bien sus polígonos industriales.
El propio señor Climent, cuando era alcalde de Muro de Alcoy, hizo los deberes y está recibiendo sus frutos.
A lo mejor eso no llega ahora, pero llega con los años, como este ejemplo.
Otro ejemplo, por ejemplo, podría ser Monforte.
Son municipios que están trabajando muy bien.
Y, sin embargo, otros municipios que tienen capacidades enormes de explotación, de poder traer industria, industria, ya no estamos hablando de industria precaria, sino de valor añadido, porque realmente lo que necesitamos -y acabo, señora presidenta; acabo- es ese sector de valor añadido que necesitamos en la Comunidad Valenciana, esa transformación que hay que recordar a los señores diputados que la crisis no la provocó el Partido Popular, o sea, la crisis es una crisis que veníamos de 2006, 2007, esa burbuja inmobiliaria, y que a nosotros nos afectó especialmente por lo que ha dicho el señor Nomdedéu, porque somos una comunidad que demasiadas veces hemos mirado al sector servicios, pero recordemos que ese sector servicios nos aporta un 15 % del PIB y, mientras ustedes no sean capaces de traer un motor que sustituye a ese 15 % del PIB, necesitamos apostar por ese turismo para que no caiga.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Muy bien.

A continuación, es el turno del Grupo Popular.
El diputado Juan Carlos Caballero tiene un tiempo de 3 minutos.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidenta.

Señor Nomdedéu, no le puedo felicitar por las respuestas que me ha dedicado, porque me ha dedicado entre cero y quince segundos a contestarme, para no acabar respondiendo nada, simplemente para tratar de desacreditar, a través de falacias.
La falacia ad verecundiam, ¿no?
, eso es falso porque lo dice el secretario general de la CEV o porque un sindicato, al cual yo le pago, le doy una subvención para pagar sus congresos, dice que aquí vamos fenomenal, obviando la situación dramática que sufren todos los desempleados, los autónomos que no llegan a final de mes, las familias que se han quedado en paro, los valencianos que ahora mismo están yendo, por primera vez, a las colas del hambre.
En fin, yo creo que no es para estar satisfecho, desde luego.

Y no me ha respondido absolutamente a nada, nada con respecto a los contratos y a la precariedad de la gente joven; nada a que no exista un plan de empleo juvenil en la Comunidad Valenciana, porque su plan de empleo joven lleva caducado más de seis meses y todavía no han sacado absolutamente nada.
No han sido capaces de articular políticas efectivas para salvaguardar los empleos y los negocios, para mejorar la competitividad de las empresas, para adaptar la empresa tradicional a la revolución tecnológica, la revolución digital, a la que ya nos enfrentábamos, para apoyar al emprendimiento, para atraer talento e inversiones.
Nada para mejorar la formación profesional.
Porque ustedes lo que han hecho durante todo este tiempo de pandemia es esconderse detrás de los confinamientos, detrás de los cierres, detrás de la criminalización de los sectores esenciales de la Comunidad Valenciana para no hacer frente a los cambios que necesitaba la Comunidad Valenciana, esperando a que la pandemia remitiese por sí sola y ya asomar la cabeza cuando esto hubiese mejorado.

Por no saber, no han sabido ni siquiera aprobar un decreto para agilizar las ayudas europeas.
Ha sido el propio gobierno de izquierdas, el Gobierno de España, de Podemos y del Partido Socialista, el que les ha dicho a ustedes que lo van a llevar al constitucional y que están planteando cuestiones de constitucionalidad de la norma.
Yo creo que, para que vengan los fondos europeos, lo primero que hay que hacer es cumplir la normativa en fondos europeos.
¿Tiene algo que decir respecto a este tema, señor Nomdedéu?

Y le voy a preguntar también por los centros de formación profesional para el empleo.
Se lo he preguntado antes, no me ha contestado, más allá de decir que sí, que se apoyaban en ellos 80 empresas.

Hay un decreto, un real decreto, un proyecto de real decreto, y me dice: «Hable usted con CECAP.
» Ya hemos hablado con ellos y están preocupados.
¿Por qué?
Porque hay un proyecto de real decreto -que anda circulando- en el que pretenden flexibilizar justamente las exigencias que se tiene a los centros de Formación Profesional, dependientes de educación y de centros públicos, que van a competir con las 120 empresas de la Comunidad Valenciana que se dedican -y que se han dedicado durante muchísimo tiempo- a mejorar la empleabilidad de los valencianos poniéndose en riesgo.

Y yo le decía que ustedes les hacen competir en desigualdad de condiciones, porque esa flexibilidad para no exigirles a esos centros públicos lo mismo que se les está exigiendo a los centros privados de formación, eso supone que ellos vayan con los ojos vendados y los centros públicos no.
Y yo se lo pregunto porque hay una preocupación real, porque no están compitiendo en igualdad de condiciones.

Y lo que tienen que hacer, efectivamente, los centros públicos y los centros de formación privados es justamente colaborar en el objetivo de la empleabilidad y no competir unos contra otros y menos rompiendo el principio de competencia y discriminando, también, a estos centros de formación.

Le voy a hacer tres preguntas muy concretas que están deseando los centros de formación, están expectantes de ver qué contesta usted, además de que me diga qué le parece este real decreto.

El Real Decreto 2/2020, que ya lo ha mencionado en su primera intervención, que modificaba la Formación Profesional para el empleo y la metía dentro de las competencias del ministerio de educación, le quería preguntar cómo afecta y cómo ha afectado eso a Labora.

En segundo lugar, respecto a los fondos Next Generation, dice: «No muchos de los programas que hemos presentado aquí, en la Comunidad Valenciana, van a formar parte de esos fondos.
» Pero, yo le pregunto: ¿Van a hacer algo más?
¿Es para hacer simplemente lo que ya estaban haciendo?
¿Van a ampliar los fondos?
¿Simplemente van a pagar con los fondos de Next Generation los programas que ya venían haciendo?
¿O van a hacer algún programa nuevo?

Y, en último lugar, ¿cómo valora el anteproyecto de ley de la Formación Profesional y cómo afecta esto a Labora?
¿Con quién van a estar ustedes?
¿Van a apoyar a los centros de Formación Profesional, que llevan muchísimo tiempo dedicándose a mejorar la empleabilidad de los valencianos, o les van a dejar tirados?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muy bien.

A continuación, no sé si hay algún grupo que quiera intervenir.
Vale.

Entonces, pasaríamos al último turno de palabra del secretario autonómico, esta vez sí limitado a 3 minutos, aunque visto lo visto…

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació i director general de Labora:

Gràcies, presidenta.

Intentaré ser molt breu.

Intente contestar els fons europeus i a totes les inquietuds que han manifestat els tres grups.

Una miqueta el Nomdedéu de Twitter que deia el senyor…, jo sóc de dir les coses aixina perquè s'entenguen: em fa por que els fons europeus -i ho he manifestat dins del Consell- es convertisquen en rotondes tecnològiques com el pla E, em fa por, em fa por.
Crec que tenim una oportunitat històrica però, si no som capaços de fer-ho bé i es tracta de gastar-los de qualsevol manera, ens equivocarem i esta vegada serà irreversible perquè cada vegada tenim menys temps per a canviar les coses.

I em ratifique en el que he dit al principi: tot això s'ha de fer de la mà de les empreses, de la mà dels sindicats, de la mà dels agents socials, de la mà dels agents econòmics, i crec honestament que ho estem treballant.

El tema d'Avalem Joves Plus, és veritat, a mi tampoc em pareix la solució de res, en absolut, però, perquè s'entenga ràpid i bé que vaig just, parlant amb les empresaris els hi diguem: ¡Home!
, digueu que n'hi ha joves que són ninis, però és que també n'hi ha empresaris que són ninis, que ni sabeu el que voleu, ni ens digueu el que necessiteu.
I com ho fem?
I em dien: «Jo, per molts diners que em dones per a contractar, no vaig a contractar a ningú -tenia raó-, perquè jo el que necessite són clients.
Jo faig cadires, per a què vull un tio, encara que siga gratis, si ningú em compra les cadires?
»

I, per això, Avalem Joves va tindre una pota a posteriori, que és Avalem Joves Plus, en la qual vam aconseguir dos coses: una, resoldre un problema que ens deien també les empreses, que és que els joves no tenien experiència, doncs, ja la tens, una experiència d'un any, acompanyada…, no és la millor del món, ja ho sabem, ja ho sabem, acompanyada per un professional, se suposa, no?
, en l'ajuntament, perquè així ens ho va exigir la Unió Europea; si entra un arquitecte ha d'entrar en l'àmbit de l'arquitectura i l'han de vigilar.
Per tant, és formació durant un any, estos joves dibuixen la seua primera línia del currículum professional i guanyen diners.
Per tant, jo no sé si compraran cadires directament, però es faran una cervesa i ja comprarà la cadira el bar.
M'entén?
Eixa era una miqueta la idea.

La meua vocació no és que treballen en els ajuntaments, perquè crec que en els ajuntaments i en la Generalitat el que han de treballar són funcionaris que han d'entrar per mèrit, competència, a través d'unes oposicions, aquell que vullga ser un treballador públic, i el que no, perfecte.
No m'agrada el model d'administració que tenim, on n'hi ha massa interins i on les coses no es fan bé.

Tenim també, a més a més, per a les persones de més de 50 anys, Avalem Experiència.
Sempre parlem d'Avalem Joves, però som molt conscients també del problema d'Avalem Experiència.
Tinc poc de temps.

Què passarà amb els ERTE?
Doncs que alguns acabaran en ERO.
Això és així.
Som conscients que s'ha posat un instrument fantàstic, que és veritat que en el seu moment el va posar en marxa del Partit Popular i que, ara, este govern l'ha modificat, i jo crec que l'ha millorat de manera notable, però algunes d'estes empreses l'única cosa que hem aconseguit és posar-les en la nevera, i vorem quan es congelen, i ahí anem a tindre un problema.
Escolte!
, siguem francs, no totes van a resistir perquè teníem un model ja molt dèbil des del primer moment.

És veritat que tenim un problema de temporalitat i que no hem millorat la qualitat de l'ocupació.
És veritat, també, que en esta situació, si jo fóra empresari, també m'ho pensaria molt de contractar algú fixe perquè no sé què va passar despús-demà.
És veritat que este govern i el Govern d'Espanya i tal, doncs, algunes vegades en les decisions ens hem contradit i hem fet un pas enrere; però, som conscients del que ens ha caigut a sobre?
És que això no havia passat mai!
És que no tenies on mirar!
Com ho hauria fet un altre govern?
Doncs igual de bé, o igual de malament, no ho sabrem mai en la vida tampoc.
S'ha fet tot bé?
No, rematadament no.

El senyor Caballero deia, per contestar una de les preguntes ja: «Què li pareix a vosté que el govern central puga portar este reial decret perquè…?
».
Home!
, abans d'arribar al Constitucional n'hi ha una mesa de negociació per a vore, perquè n'hi han fet algunes ja.
Doncs, mire, em pareix el mateix que en alguna autonomia, el Tribunal Constitucional, o el Tribunal Suprem de l'autonomia, li ha tirat cap enrere algunes de les mesures que havien plantejat per a fer front a la pandèmia.
Alguns d'eixos governs eren d'esquerres -que diu vosté-, i altres eren del Partit Popular, i en l'autonomia del costat ha passat el contrari.
Per què?
Perquè estem davant d'una situació realment molt complicada.

Senyor García, diga-li al senyor Braulio que tenim una bona notícia, i és que això que ell estava dient també ho hem detectat.
I hem tancat acords amb les empreses i els sectors, precisament, de fusteria, els manobres, per a la construcció, que eren oficis poc abellidors per als jóvens, i estem acabant amb ells unes campanyes d'informació per a ensenyar-los també que, avui, ja no es tan dur treballar en la construcció com ara fa 15 anys, que jo entenc que si veies els calls de ton pare t'abellia poc alçar-te a les sis del matí; però, avui, afortunadament, es van tecnificant i les coses són més fàcils.
Per tant, anem a treballar en eixa direcció també perquè els fons europeus tinguen valor afegit.

Efectivament, les crisis no tenen un sol culpable i, per tant, tampoc tenen un sol solucionador, per això agraïm les seves les contribucions.

Senyor Caballero, sí que li havia contestat, no sé si no ho havia sentit, però li ho repetiré: ¿Com ens afecta a nosaltres el fet que hi haja eixe canvi?
I li he dit, doncs ens afecta que s'ha hagut de crear una altra conferència sectorial per a parlar de Formació Professional en la que Labora està, està educació però està Labora també.
Eixa no existia perquè estava la d'educació i la de treball, i ara n'hi ha una perquè com l'arquitectura de cada govern és d'una manera, i allí estem.
Doncs, quan parle vosté amb els representants de CECAP, que n'estic segur que parla, pregunte'ls també si hem sigut o no hem sigut nosaltres els únics que li hem plantat cara a la ministra exigint, per exemple, entre altres coses, que els treballadors i les treballadores d'eixos centres privats foren vacunats també, igual com han sigut els de la pública.
I no ho hem aconseguit, però crec que eixa resposta figurarà en l'acta del Consell, el que jo li vaig a la ministra i el que la ministra em va contestar.

Nosaltres creiem profundament en la necessitat de seguir col·laborant amb les empreses de Formació Professional.
Fixe's que no estem creant centres nous en Labora de Formació Professional per a competir, perquè volem col·laborar, no competir, tenim els que tenim i, a la millor, es construirà algun més en els llocs on faça falta, perquè és veritat que les empreses privades també arriben a determinats nuclis poblacionals on tenen suficient gent com perquè els hi funcione, i en algunes comarques doncs entendrem que no és així.

I a l'avantprojecte de llei moltes esmenes hem presentat nosaltres des de Labora, algunes pactades amb altres comunitats autònomes, i per això està tot el procés parlamentari.
Estic segur que el seu grup parlamentari a Madrid, igual que ho farà el meu, que és molt poc nombrós, i ho faran segurament els de la cambra, presentaran tot allò que s'haja de presentar per a intentar millorar un model.

Nosaltres creguem profundament, i li puc dir que en el seu moment, quan es va barallar el segon Botànic, se va parlar de la possibilitat que la Formació Professional Ocupacional passara a la conselleria d'educació, i jo m'hi vaig oposar frontalment, i mire que el conseller és el senyor Marzà, que és del meu mateix partit.
Però vaig entendre que no era una bona idea, i ho vam dir, i li ho vaig explicar el meu conseller, i li ho vaig explicar a altre conseller, i li ho vaig explicar a qui em va voler escoltar.
No era una bona idea perquè nosaltres no ens dediquem a fer contractes, nosaltres ens dediquem -com han dit, els contractes els fan les empreses- a facilitar que això puga passar, i això passa per l'orientació i per la formació.
Si a em lleven la Formació Professional, que és el meu instrument de millorar les oportunitats de les persones de treballar, el servei públic d'ocupació no servix per a res.
Per tant, ens vam oposar frontalment, afortunadament amb el suport de les empreses i dels sindicats, i es va quedar on creiem que s'havia de quedar.

Dit això, necessitem col·laborar, també ho he dit abans, per a això s'han creat ja les primeres estructures comarcals, està a punt de publicar-se el decret, i per això tenim ja d'alguns centres de formació conjunts, de gestió conjunta, entre una Formació Professional i l'altra.

I tot allò que siga en defensa de la Formació Professional, jo, com alumne de Formació Professional de primer grau i de segon grau, però, sobretot, com a secretari autonòmic d'Ocupació, convençut que la Formació Professional és el principal instrument de millora de les oportunitats laborals de les persones, siga de la pública, siga de la privada, li assegure, senyor Caballero, que a mi em trobarà al seu costat si és això el que estem defensant.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muy bien, pues, con esta intervención terminaría la comparecencia.

Agradecerle su intervención hoy, aquí, su presencia, agradecerle las explicaciones y también las respuestas, y lo que me ha parecido una invitación de visita al centro de innovación.
Yo, si los grupos están interesados…

El senyor secretari autonòmic d'Ocupació i director general de Labora:

Ho deixe en les seues mans, presidenta.
Si volen vindre, jo crec que és molt interessant poder vore, total, una factoria en menudet, com hauria de ser el 4.
0 de la indústria valenciana, i que sàpiguen, doncs això, l'orgull de que som la primera comunitat autònoma que ho té.
Ens ha costat esforços i diners, però la inversió, jo crec que…

La senyora presidenta:

Pues, podría plantearse para el siguiente periodo de sesiones, si la situación sanitaria nos lo permite.

Con esta comparecencia finaliza la sesión.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 6 minuts)