Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text19 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text10 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:#272526;
}
.text14 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:#272526;
}
.para2 {
text-align:justify;
}
.para1 {
padding-top:12px;
text-align:justify;
}
.para3 {
text-align:center;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 9 de juny de 2010.
Comença la sessió a les 10 hores i 36 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 73.
Primera reunió.

Projecte de llei, de la Generalitat, de règim local de la Comunitat Valenciana.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Governació i Administració Local (BOC número 235)

La senyora presidenta:

S'obri la sessió.

La senyora presidenta:

Debate y votación del dictamen de la Comisión de Gobernación y Administración Local sobre el Proyecto de ley de régimen local.

Para la presentación del dictamen de la comisión tiene la palabra la ilustre diputada señora De Miguel.

La senyora De Miguel García:

Buenos días, señoras y señores diputados.

Me corresponde, como presidenta de la Comisión de Gobernación y Administración Local, y por decisión unánime de los miembros de la misma, presentar ante el Pleno de esta cámara el dictamen de la comisión del Proyecto de ley de régimen local de la Comunitat Valenciana.

El proyecto de ley fue presentado ante la cámara el pasado día 28 de enero de 2010 y tramitado por la Mesa de Les Corts el 9 de febrero,
publicándose en el Boletín Oficial de Les Corts número 208, del día 20 de febrero de 2010.
El plazo para presentar enmiendas finalizó el día 23 de marzo de 2010, tras haberse producido dos ampliaciones de dicho plazo.

La única enmienda a la totalidad que se presentó lo fue por el Grupo Socialista, el Grupo Parlamentario Socialista, siendo
rechazada en el debate de totalidad que se celebró el día 28 de abril.

Las enmiendas parciales fueron 243, correspondiendo 6 al Grupo Popular, 121 al
Grupo Parlamentario Socialista, 51 al Grupo Parlamentario Esquerra
Unida-Bloc-Verds: Compromís y 65 a la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.

La ordenación de enmiendas la acordó la Mesa de la comisión el día 29 de abril del año en curso, siendo publicada en el Boletín Oficial de Les Corts número 229, del día 4 de mayo.

La comisión se reunió el pasado 15 de mayo para elaborar el dictamen, aprobándose dos enmiendas de aproximación, dos enmiendas técnicas y ocho enmiendas parciales.
El dictamen de la comisión se ha publicado en el Boletín Oficial de Les Corts número 235, del día 2 de junio, quedando para el debate de hoy un total de 231 enmiendas
parciales.

Finalmente decirles, señoras y señores diputados, que la ley que hoy debatimos es una ley esperada, es una ley
esperada por las administraciones locales de nuestra comunidad, de la Comunidad
Valenciana, y que da cumplimiento a un mandato estatutario.
Estoy segura de que
el proceso de elaboración de la ley concluirá su tramitación con un texto que resultará adecuado a las necesidades de sus destinatarios que son, ni más ni menos, las administraciones locales de nuestra comunidad.

Muchísimas gracias (Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para la explicación de la posición, por parte de la Agrupación de Diputados No Adscritos, tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bon dia, senyora presidenta.

Anem a vore.
Com ja vam explicar quan vam tindre el debat a la totalitat d'aquesta llei, pensem que la llei que anem avui a debatre i probablement a
aprovar és una llei insuficient.
Presentava com a principals novetats una regulació, fonamenalment del tema de les segregacions i agrupacions de municipis i, en
segon lloc, la regulació dels drets ciutadans, especialment tot allò referit a la pròpia participació de ciutadans dins de l'àmbit de la gestió municipal.

Nosaltres hem presentat una seixantena llarga d'esmenes que estan adreçades a millorar o corregir alguns aspectes que ens pensàvem que eren millorables o corregibles, evidentment.

En primer lloc, destaquem tot allò que es refereix al tema de la participació ciutadana, que per a nosaltres és l'element fonamental d'açò.
I destaquem sobretot les esmenes que hem presentat per a assegurar o tractar d'incrementar la participació dels sindicats en la gestió, sobretot en l'àmbit d'allò que és de les seues pròpies competències, com per exemple l'esmena 53.
214 on es parlava de les comissions o aquella també en la qual es parlava de la participació dels sindicats en les comandes de serveis entre administracions que podien
afectar els llocs de treball.

També hem incidit molt en el tema de les associacions de veïns i el fet d'assegurar que les associacions de veïns tingueren un tractament especial, per ser associacions de caràcter transversal no sectorial i, per tant, que representen millor els interessos
de la ciutadania globalment.
I, sobretot, en la qüestió de tractar que les figures de participació ciutadana, figures com el defensor del veí, com el Consell Territorial de Participació o com els consells socials, tingueren, regularen amb un caràcter obligatori almenys en determinades circumstàncies.

En segon lloc, també, hem tractat en les nostres esmenes o tractàvem de posar menys traves a les segregacions, sobretot tractant de reduir el número d'habitants suficients que es requereixen per a poder fer segregacions en
municipis.
L'experiència demostra que no sempre els municipis grans tenen avantatges sobre els
municipis xicotets.
Hi ha determinades circumstàncies en què no és així.
Per tant, s'hauria de regular en qüestions de caràcter més subjectiu, més de mirar cas per cas, que no generar taxes de número de poblacions que són molt globals i que poden afectar situacions ben distintes.

I, en tercer lloc, la regulació dels drets dels ciutadans individuals.
Nosaltres hem plantejat esmenes,
sobretot que han tractat d'ampliar eixos drets dels ciutadans.
Destaca sobretot l'esmena 53.
298 en la qual plantejàvem que si poguérem en determinades qüestions i regulacions intervindre en la gestió generar també una sèrie de normatives per a què siguen rebuts i escoltats pels polítics i per l'administració com havien d'intervindre en els plenaris, com devíem de tindre dret a usar equipaments públics o accedir a les tecnologies d'informació.

Però també en el tema dels mitjans de comunicació, per un costat tractant que els municipis, almenys a partir de determinat
nivells, pogueren disposar o tingueren l'obligació de tindre mitjans propis de comunicació i, sobretot, també, la regulació de l'accés dels mitjans de comunicació als plens per a fer-la de caràcter menys restrictiu de com estava contemplat inicialment en la llei.

Algunes esmenes he de dir que en el procés de negociació se'ns han acceptat, algunes també hem transaccionat, encara que la majoria sembla que no van a ser acceptades per
la majoria del Partit Popular.

Ja sabem que esta llei no va a resoldre els problemes dels ajuntaments.
El
principal problema és el problema del finançament, una qüestió que s'ha de resoldre fonamentalment a Madrid.
Però que també ací tenim una assignatura pendent, que és la regulació i creació del fons de cooperació.
I per això, i atés que el fons de cooperació apareix en la llei, exigim el compromís per part del grup majoritari d'una llei de finançament o, com a mínim, una reglamentació del desenvolupament del fons de cooperació local es presente ací, a Les Corts, abans que acabe la legislatura.

Entenem que el tema és suficientment important com per a què es debata específicament sobre aquesta qüestió i sobre els criteris que han de regular-la.
I, en este sentit, de fet s'han presentat esmenes que són importants, que plantegen qüestions, però que a nosaltres no ens acaben de satisfer quant a la seua regulació.
I, per tant, creiem que aquest hauria de ser un tema específic per a debatre ací.
I esperem que el grup majoritari accepte aquesta proposició.

La senyora presidenta:

Té la paraula, per part del Grup Compromís, el senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories, l'altre dia en el Ple de Les Corts, parlant de la Llei de la funció pública valenciana, el diputat Joan Ignasi Pla parlava de la necessitat de buscar
consensos d'una llei de transcendència, deia ell, la Llei de la funció pública, perquè esta era una llei que es considerava que havia d'abastar moltes etapes, moltes dècades, i que venia donada per un consens amb els sindicats.

La veritat és que hi ha sindicats que s'han despenjat d'eixe consens i més ara amb la situació que tenim, amb la situació que tenim de no compliment dels acords en l'estatut bàsic de la professió.
Però, en tot cas, estem davant una llei, que és una llei que no és del govern sinó que és una llei que ve del municipalisme valencià.
És una llei basada en els treballs intensos que han tingut lloc al si de la
Federació Valenciana de Municipis i Províncies des de fa ja molts anys i en el que tots els grups, tots els grups
representants en la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, han votat favorablement a este projecte de llei.

És un projecte de llei que si la funció pública estem parlant que afecta una gran part dels funcionaris valencians, estem
parlant que podia afectar 188.
000 funcionaris, esta llei afecta a tot el poble
valencià.
Afecta a tot el poble valencià que viu tot ell en municipis, en els més de cinc-cents municipis del nostre territori.
Per tant, estem parlant d'una llei neuràlgica, important en esta legislatura, que hui finalitzem quant al treball.
Per
tant, afecta els 5 milions d'habitants que viuen en uns municipis i que eixos municipis tenen unes
necessitats.
És esta llei transcendental, neuràlgica i jo considere que hauria de comptar amb els majors suports.

Nosaltres, des del Grup Compromís, hem presentat 52 esmenes i ens vam preocupar quan en el debat de comissió parlamentària només una, certament important, però només una de les nostres esmenes va ser acceptada en comissió parlamentaria; aquella neuràlgica, perquè parla de la pluralitat en la configuració dels grups parlamentaris.
Eixa va ser acceptada i nosaltres estàvem esperant que la millora que hem proposat en les 52 esmenes tinguera la seua
traducció pràctica en la negociació.

Senyories, hem tingut ja els 30 anys d'ajuntaments democràtics, una peça fonamental en l'engranatge institucional de la nostra democràcia.
Són els regidors i les regidores els qui viuen de forma més pròxima els problemes de la nostra ciutadania i és cert que les corporacions municipals, els ajuntaments, necessiten dotar-se d'instruments més eficaços, més positius per atendre les necessitats de l'administració més pròxima als ciutadans.

Una primera necessita és la llei de finançament, que no és objecte d'esta llei, no pot ser objecte d'esta llei, perquè la llei de finançament ha de basar-se en una llei marc a nivell estatal que ja tardem en aprovar.
Jo crec que seria bo que estiguérem tots atents per a evitar que la llei de finançament de les corporacions locals, que sembla va a començar-se eixe debat, no ens passe el que ens ha passat amb la llei de finançament autonòmic, que ens hem quedat els últims.

Per tant, esta llei no va a resoldre els problemes de finançament de les corporacions municipals.
Unes necessitats peremptòries, necessàries, que ni el plan Zapatero, ni el plan Confianza, suposen un marc estable per a poder superar els greus problemes que tenen les
corporacions municipals per a tindre recursos per a poder atendre les seues
competències.
Això ho haurà de fer una llei estatal.

I, per tant, esta llei què aporta?
Esta llei aporta més coherència, més rigor, millora de les organitzacions municipals i suposa uns avanços mínims en alguns aspectes com la participació ciutadana i com l'articulació d'iniciatives populars.
Considerem que el nostre deure era millorar esta llei i
així vam presentar eixes 52 esmenes.

Nosaltres hem treballat fins hui, fins este matí, perquè les nostres esmenes foren acceptades.
I hem vist, amb una certa satisfacció, que tretze de les nostres esmenes han estat incorporades i nou més han estat transaccionades.
Per tant, creiem que podíem haver anat més lluny però, en tot cas, tenim una base suficient perquè el pes, l'aportació que ha fet el grup Compromís es reflectira en esta llei.

Hem de recordar-los que el que representem el Bloc, Iniciativa i els Verds en la
coalició Compromís, representem la tercera força política municipal en alcaldies, en regidors, en presència en el territori del nostre País Valencià.
I, per tant, són els nostres alcaldes els qui ens han donat pautes per a millorar esta llei.

Què hem millorat?
Hem millorat en aspectes importants com són les polítiques d'igualtat que se reflectixen en esta llei, en les esmenes.
.
.
tinc el registre d'entrada, 53.
377, i en altra esmena.

Hem millorat el reconeiximent de les comarques com un instrument, com una
entitat pública de futur per a poder articular el que seria un estat autonòmic.
I, en eixe sentit, si reconeguem el paper de les comarques, per altra
banda, posat en evidència a través de moltíssimes mancomunitats que existixen en el nostre territori, no es tracta de fer més estructura administrativa de caràcter polític, és tracta de ser més operatiu.
I les mancomunitats existents al nostre territori són les precursores del que nosaltres considerem que hauria de ser una articulació comarcal.

I, conseqüentment, una altra esmena, la 53.
423, d'evitar que es suprimisca una llei de coordinació de les diputacions ha estat també acceptada.
I nosaltres considerem que, amb un futur d'austeritat dels recursos públics i d'alleugeriment i austeritat del que és la despesa pública, no té cap sentit que es solapen les administracions.
En eixe sentit, crec que el
paper de les diputacions provincials cada dia ha de ser més subordinat al poder autonòmic, a l'autonomia, i no tenen un sentit específic perquè el fet provincial ha quedat superat pel fet autonòmic i, des del nostre punt de vista, el futur fet comarcal.

Millorem el que són els aspectes quant a l'oferta pública d'ocupació, en els òrgans de competència, en els procediments democràtics, i millorem una cosa que jo crec que és fonamental, i és fer una llei més valenciana.
Senyories, la llei de règim local valencià hauria de ser una llei valenciana, i ahí se notarà el pes, l'aportació que fa el Grup Compromís en aspectes importants.
Un aspecte com és la recuperació de la toponímia i la denominació d'òrgans de la nostra vida, com són la denominació de «batle» i denominació de «casa de la vila».
Considerem que això en un món global, estar amb la teua autenticitat és important, i recuperar denominacions històriques, com són la de «casa de la vila» i de «batle», són passos positius en la nostra identitat.

Però, al mateix temps, hem aconseguit passos de millora quant a la valencianització de les actes dels plenaris i de la documentació municipal; hem aconseguit aspectes importants com és la denominació dels ajuntaments.

No té sentit que una ciutat tan important com Alcoi tinga doble denominació, amb y o amb i, ha de tindre la denominació legal, la que vullguen els ciutadans d'Alcoi, com hem aconseguit l'actual denominació de Calp.
En eixe sentit, que se decidisca la denominació de cada municipi, però un municipi no pot tindre dos noms.
Ha de tindre un nom.
I, en eixe sentit,
nosaltres apostem perquè tinga el nom que decidisca la corporació.
Efectivament, nosaltres advocarem per l'autenticitat de la denominació en valencià, i en eixe sentit, considerem que eixa esmena és molt important per a evitar la doble denominació, perquè era una antinòmia que venia de l'herència del franquisme, quan se va castellanitzar tota la toponímia dels municipis valencians, i que encara no hem pogut superar eixa situació -en alguns municipis, afortunadament, sí-, però no tenia cap sentit eixa doble denominació.
Un té un nom, i no té dos noms.
I els ajuntaments han de tindre un nom i punt, el que decidisquen; si
pot ser l'autèntic, millor, l'original.

També hem aconseguit un pas important, i jo crec que podem estar mitjanament
satisfets, perquè, aixina com en una sèrie de places a ocupar pels funcionaris en l'ajuntament parlava la llei que no s'eixigiria el requisit del títol superior, hem aconseguit amb una esmena que, com a mínim, bé, si no demanem el superior per una sèrie de coses, i estem parlant que els funcionaris han d'estar habilitats per a poder dirigir-se i per a poder tindre relació amb els ciutadans per a evitar les discriminacions històriques a la nostra llengua, hem aconseguit, com a mínim, a través d'una esmena acceptada, que s'exigisca el requisit del títol de mitjà.
Creiem que és un pas en la bona direcció, insuficient, i lamentem que algunes esmenes que també hem presentat, com la de les associacions de veïns per a dotar d'institucionalització el paper de les associacions de veïns, no s'hagen produït.

Però, en tal cas, considerem que és un avanç substantiu, positiu, per part de la ponència, en una llei que -torne a recordar- està basada, no en una decisió del govern, sinó que ve donada des del municipalisme valencià, i que, per unanimitat, van donar este text per a la seua aprovació a les Corts Valencianes.
Per tant, el nostre grup parlamentari considera
substantius els avanços i actuarà en conseqüència.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Té la paraula, per a explicació de posició, l'il·lustre diputat Ximo Puig.

El senyor Puig i Ferrer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Alcaldes i alcaldesses que ens acompanyeu.

Els socialistes, com anunciàrem en la nostra esmena a la totalitat, volem una llei de governs locals que
done resposta als reptes del municipalisme valencià, a través del necessari enfortiment de l'autonomia local des de la institucionalitat i des del finançament; volem una llei innovadora que mire endavant per consolidar l'espai local; volem una llei útil als ajuntaments, i per tant, útil per als ciutadans que, des de l'eficiència de la proximitat, tenen dret a tindre les millors prestacions, els millors
serveis i les millors ciutats com a escenaris del seu projecte de vida, i volíem, i volem, un consens pels futurs governs locals que el Grup Popular, el grup
majoritari, fins ara ha rebutjat.

Em correspon en esta intervenció defensar les més de cent esmenes que el Grup Socialista manté vives després del debat en comissió.
I les mantenim vives perquè el govern valencià ha estat incapaç d'arribar a cap acord, tret de dos qüestions que hi havíem plantejat el Grup Socialista, com és la carta de capitalitat de la ciutat de València i el reforçament de les garanties en els procediments disciplinaris als funcionaris dels
cossos nacionals.

Les nostres aportacions tenen a vore amb la filosofia de la modernització de l'espai local i amb la praxis d'un municipalisme com a instrument democràtic dels ciutadans.
D'aprovar les esmenes que presenta el Grup Socialista, demà, els ajuntaments valencians tindrien més capacitat per defensar els interessos dels seus ciutadans, més competències per millorar els serveis eficaçment i més finançament per garantir el dret de les persones.

Una llei municipal moderna exigix l'acceptació generalitzada del principi de subsidiarietat; una llei municipal moderna ha de
valorar el concepte de la concertació entre les institucions enfront de la visió subsidiària que sofrixen els ajuntaments dels altres nivells, i una llei moderna ha de
prendre consciència del nou paper motor que té l'àmbit local, també, en estos moments, per a la superació de la crisi.

Senyories, és ara el moment de les reformes, de reformes en profunditat, de reformes per
aconseguir institucions amb més qualitat democràtica i amb més eficiència.

Les diputacions en el format actual estan fora de la història; foren creades com ens descentralitzadors i, alhora, instruments clientelars
del centralisme.
Però després de la Constitució i, ara, després de la consolidació de l'estat de les autonomies, cal minimitzar el seu contingut polític.
No és raonable que en un temps de canvis i de racionalització de la despesa, les institucions i l'administració continuen igual, com si no passara res o, en qualsevol cas, com si la crisi i
les seues conseqüències no anaren amb elles.
Han de ser les institucions les primeres que aborden
les reformes.
De què ens serveix una llei que no aborda els canvis, que no aborda la realitat i la
necessitat de les reformes?

És el moment de la reestructuració en l'arquitectura institucional per promoure l'austeritat, l'eficàcia, la transparència i l'equitat.
I, per això, cal acabar amb el clientelisme secular de les diputacions que han de tindre un
paper de suport als ajuntaments, suport per al treball en xarxa o garantir la
prestació dels serveis als xicotets municipis, superant les estrafolàries iniciatives i els malbarataments continuats.
Per això, lluny de liquidar la llei de coordinació de les diputacions, com vostés proposen, ara més que mai, cal posar-la en funcionament.

Senyores i senyors diputats, el nostre grup li proposa al govern de La
Generalitat i al seu president la realització urgent, des dels mecanismes que la llei estableix, d'un pla d'austeritat de les diputacions valencianes i de concertació per a l'eixida de la crisi.
Lluny de derogar la llei, com vostés plantegen, pensem que, de manera immediata, cal activar la llei de coordinació per sumar esforços, multiplicar l'eficàcia i restar les ineficiències burocràtiques.

D'altra banda, esta llei no té cap sentit si no parlem de finançament.
No cal esperar a ningú per a complir allò que és l'obligació de les Corts Valencianes, que és legislar d'acord amb l'Estatut d'autonomia.
No hi ha autonomia local sense finançament, sense suficiència financera, i la Constitució atorga al govern de la nació i a les comunitats autònomes amb tota claredat l'obligació de dotar els ajuntaments de recursos.
I si esta llei, amb l'Estatut a la mà, té un manament clar i transparent és precisament la creació del fons de cooperació.

Les esmenes que hem presentat concreten el fons d'acord amb allò que planteja l'Estatut, que inspira amb tota claredat un fons incondicionat, objectiu i
transparent.
És francament molt significatiu que d'un text de 203 articles, només un es dedique al problema més greu que tenen els ajuntaments, i és encara més significatiu -d'allò que representa la voluntat política del Consell- el retrocés en el text que representa del propi Estatut: ni un compromís, cap compromís!
, cap termini, cap definició del fons.

D'aprovar-se l'esmena que presentem els socialistes, a partir del proper any, els ajuntaments
valencians tindran -com els altres ajuntaments de les més diverses comunitats autònomes espanyoles- un fons que els permetrà millorar substancialment la greu situació que patixen en estos moments.

Senyories, com comprendran, ni puc tan sols referir-me a moltes de les esmenes
plantejades pel nostre grup.
Però sí vull almenys subratllar algunes qüestions, com la concreció de l'espai competencial, que per a este text del Consell és pràcticament irrellevant; l'establiment d'un fòrum d'electes locals per dictaminar les lleis que afecten els ajuntaments; el
recolzament a alcaldes i regidors de xicotets municipis, i el suport a les
treballadores víctimes de la violència de gènere.

Senyores i senyors diputats, pel que fa a la qüestió local valenciana, avui, estem com fa deu anys, és a dir, pitjor.
Estem pitjor perquè passa el temps i l'impàs es fa crònic; pitjor, perquè no s'ha avançat res en la delegació de competències, i pitjor, perquè els ajuntaments valencians pateixen la desídia de La Generalitat i estan marginats i discriminats enfront de la resta de
municipis espanyols on les comunitats autònomes han actuat responsablement.

Fa deu anys, les forces polítiques locals i autonòmiques, a través de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, van arribar a un acord amb el president de La Generalitat, el senyor
Zaplana, pel pacte local, per la segona descentralització i per la creació d'un fons de cooperació.
Lamentablement, el que avui vostés proposen a esta cambra és pitjor del que es va acordar fa deu anys.

Les esmenes que els proposem sintonitzen amb allò que significa la segona descentralització, i sintonitzen realment amb allò que necessiten els ajuntaments, que són: competències, finançament i capacitat institucional per abordar el futur.

Ningun municipalista, ningú que viu el món dels ajuntaments, amb el cor en la mà, pot avui votar en contra d'una millora justa del finançament, que no demanem res extraordinari, demanem allò que s'està produint ja en la immensa majoria de les comunitats autònomes.
Ningun municipalista pot votar en contra de l'enfortiment institucional que plantegem a través de les nostres esmenes.

Els socialistes hem plantejat este debat des de la voluntat de consens, des de
la voluntat d'acord, des del rigor, des de la defensa d'una arquitectura institucional moderna al servei dels ciutadans.

Continuem oferint l'acord.
Estem disposats, com vostés saben, a la temporalització dels objectius, a atendre les raons de l'entorn econòmic.
Però el que no estem disposats és a participar una vegada més en un engany als ciutadans, en una nova frustració per al municipalisme valencià.
(Aplaudiments)

És, senyories, la seua responsabilitat: complir l'acord de fa deu anys o continuar faltant a la paraula.

Benvolgudes alcaldesses i alcaldes que avui esteu entre nosaltres, del Grup
Popular dependrà que avui sigueu testimoni d'una oportunitat perduda per al municipalisme valencià o sigueu testimoni d'un nou horitzó per a la millora del municipalisme, però sobretot per a la millora de la vida.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Puig i Ferrer:

.
.
.
de les valencianes i dels valencians.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el ilustre diputado señor Asencio.

El senyor Asencio Adsuar:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bon dia a tots.

Estem aquí ja en la segona volta, en la del moment definitiu de la votació d'esta importantíssima llei, la primera llei de règim local d'estes característiques en Espanya, una llei que és pionera en el tractament del desenrotllament de molts dels aspectes de la
legislació bàsica estatal, fonamentalment la Llei de bases de règim local de l'any 1995, la part vigent del text refós també de règim local; i que, per tant, posa al dia, adequa les necessitats que la pràctica durant tots anys ha vingut demostrant que és necessari millorar els instruments administratius, els instruments de gestió, l'aprofundiment en la participació veïnal, en els òrgans de govern, en els òrgans de representació municipal.

Una llei on, dins d'eixes actuacions de millora (inintel·ligible) .
.
.
orgànica, dóna un pes territorial important tant a les àrees de població dispersa dins del municipi, com profunditza en aquells aspectes més enllà dels municipis, articulant fórmules de millora en la gestió de tant les mancomunitats, com les àrees metropolitanes, com també algunes de les esmenes que s'ha avançat per algun dels grups anteriors, com és el Grup de Compromís, on també ha indicat la porta oberta a un millor desenrotllament comarcal dins de la
Comunitat Valenciana.

Per tant, és una llei que en el seu conjunt és una llei bona, des del punt de vista administratiu.
És una llei que a més completa en aspectes de la millora en la transparència dels càrrecs públics.
Una llei que aprofundix en el tema de les declaracions de béns, l'obligació de la seua publicació a nivell local, cosa que ja està aprovada aquí, a Les Corts.
I que, per tant, en conjunt suposa una millora substancial.

En este sentit, vull, des del meu grup parlamentari, agrair el posicionament de
consens, el posicionament constructiu que en dos grups de l'oposició hem trobat des del primer moment: el grup d'ADNA i el Grup de Compromís o el Grup de Compromís i el grup d'ADNA.

Hem de dir que el posicionament ha sigut constructiu des del primer moment.
Quan aquí es presenta el projecte de llei no hi ha una oposició d'estos grups a la tramitació del projecte de llei.
Sí que mos trobem que el grup que més responsabilitats hauria de tindre i d'assumir en la modernització i la millora del règim local, mos sorprenguera en un órdago (inintel·ligible) .
.
.
gran, que era res, en una no admissió a tràmit del projecte de llei per moltíssims motius, però sense ninguna esmena a la totalitat per part d'eixe mateix grup.
Per tant, no hi havia res, res darrere d'eixa gran oposició.

Jo vull, en nom del meu grup, agrair al Grup de Compromís la seua predisposició en estes negociacions i que el text haja pogut ser millorat en aspectes que
enteníem que era possible i desitjable inclús en favor també a eixe consens.
I són bastants els punts que hem admés.
De fet, de 30 esmenes que s'han acceptat, 13 han sigut de Compromís, 17 d'ADNA.
I també hem transaccionat altres esmenes, un total de 25, 9 d'elles amb Compromís i també 16 en el Grup d'ADNA.

Per tant, estem contents d'eixe esforç.
No tant estem contents de la posició del Grup Socialista que no ha sabut, com no està sabent durant estos tres anys ja que porta de mandat representatiu en estes
Corts del seu grup, dels seus electors, que no ha sabut encara centrar-se en un
discurs constructiu, centrar-se en una posició de vore quins són els interessos dels valencians, en este cas de 542 ajuntaments, i tampoc té molt en compte en una votació unànime d'eixe projecte de llei que es presenta en la Federació Valenciana de Municipis i Províncies on intervenen activament alcaldes del Partit Socialista, com el senyor
Orengo, en Gandia, alcalde de Gandia.
Bé, doncs tot això pareix que se tira per la borda perquè hi ha algun gol de mà en Madrid que imposa una actuació totalment desvertebrada, fracturada, al Partit Socialista en la Comunitat
Valenciana.

No som responsables de les seues contradiccions, de la seua falta de discurs.
I
sense dubte mosatros anem a seguir endavant en este projecte de llei, que serà llei, esperem després de la votació de hui, perquè serà una millora important per a tots els municipis valencians.

Quant al fons de cooperació hem de dir dos coses, perquè és un punt angular i és al que s'agarra el Grup Socialista com a excusa de mal pagador per a dir «m'opose a tota la llei».

Creguem que és més constructiva la posició que s'ha adoptat per part dels altres grups de l'oposició.
Ho dia el senyor Morera per Compromís.
És que no és possible afrontar una modificació del finançament local exclusivament des d'una llei de règim local i exclusivament des d'una posició de la pròpia llei autonòmica.

Aquí s'han de redelimitar competències, competències pròpies i impròpies.
Aquí s'ha de vore, dins del PIB i dels pressupostos generals, que té l'estat, que tenen les comunitats autònomes i com s'ha de repartir això en la participació dels ingressos de l'estat i de les comunitats autònomes.
Ahí s'ha de vore quines comunitats autònomes tenen més finançament per habitant i quines no, com la de mosatros, que és l'última.
Que vostés volen un fons igual que el de Catalunya o igual que Andalusia, però no mos donen vostés des de Madrid el mateix finançament que donen vostés a Andalusia o a Catalunya, senyors del Partit Socialista.
(Aplaudiments)

Per això mosatros en el projecte de llei portem un compromís ferm, de millora del finançament, en la mesura que des que entre en vigor la llei milloren acurtant-se la
distància de finançament per càpita, per habitant que hi ha a la Comunitat Valenciana, respecte a la mitjana de
finançament per habitant que hi ha en Espanya.
Tampoc volem ser els qui tinguen més.
Volem almenys tindre la mitjana que hi ha a Espanya.

I, per tant, vostés no poden fonamentar, senyors del Partit Socialista, des de l'aïllament que vostés estan i han afrontat el debat d'esta llei, dir que no a tot exclusivament per la regulació d'un fons de cooperació local, que he de dir dos coses:

Una, i li ho diem al grup d'ADNA: volem desenrotllar ans que acabe este mandat, i així des del grup parlamentari ho plantejarem i estarem suggerint i vigilants davant
el govern del Consell perquè se regule, com bé diu la llei, reglamentàriament el fons que d'una manera bàsica ve regulat en un article, sí, el 203.
1, un article sols, senyor Puig, però en diversos paràgrafs, en cinc, i on s'assenten diversos principis importants, com és eixa esmena que durant la tramitació parlamentària el Grup Popular va presentar de millorar el fons en el moment millore el
finançament autonòmic per habitant des del finançament estatal.

Per tant, és un compromís que també acceptem i que, per tant, el fons es vorà completat durant el que resta de legislatura en la pròxima regulació reglamentària.

I volia dir una altra qüestió respecte al fons, per contestar algunes antigalles, enganyifes o com vullguen
dir-li.
Estem sempre que hi ha un deute històric, de l'any 1999.
Jo el que diria és que sumaren fins l'any 1995 què hi havia en capítol IV, de transferències corrents, subvencions, en definitiva, a ajuntaments; què hi havia en el capítol VI, de convenis en ajuntaments per a infraestructures d'interés local; o en el VII, què és el que hi havia de transferències de subvencions de capital per a actuacions d'infraestructura local als ajuntaments.
I que miràrem l'astronòmica quantitat i increment que hi ha a partir de l'any 1996, 1997, 1998, 2000 als ajuntaments.
I per sumar en concret l'últim, que a més de tot això que no supera, no disminuïx almenys de 600 milions d'euros, uns 300 del que són transferències corrents i altres 300 en inversions, eixes quantitats a més han vist augmentades ostensiblement el seu import gràcies al pla Confiança de 1.
050 milions que s'havia de prorratejar entre els tres anys que està i se finalitzarà: any 2009, que va arrancar el pla Confiança; any 2010, on està la gran part ja de projectes licitats i en execució, i any 2011 on voran la finalització tots ells.
Si vosté fa la divisió mos trobarem al voltant d'uns 350 milions més per any.

Per tant, estem parlant d'un fons que en estos moments destinat als ajuntaments no és menor de mil milions d'euros anuals.
Eixe esforç no està fent-lo ninguna comunitat autònoma amb els seus ajuntaments, a pesar que tenen més finançament autonòmic, moltíssim més finançament autonòmic que mosatros en la Comunitat Valenciana.

Per tant, lamentem que el Partit Socialista s'haja autoexclòs d'este debat, s'haja arraconat com un boxejador sonat, que ja en estos moments a l'altura del combat en què està no sap ni on està en el ring, on vol dirigir-se i molt li queda per aguantar l'últim assalt.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Ximo Puig.

El senyor Puig i Ferrer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

El Grup Socialista no només no se sent arraconat, sinó que el Grup Socialista el que se sent és defensant allò que en cada ajuntament valencià defensen els regidors i els alcaldes d'este país, tots.
(Aplaudiments)

Perquè vosté, senyor Asencio, no pot ser tan absolutament cínic com per a hores d'ara no entendre que allò que diu clarament la Constitució, que el finançament ha de vindre donat per l'estat, pel govern de la nació i per les comunitats autònomes, ara ho haja oblidat.
Això és aixina.
I, per tant, no se necessita cap (inintel·ligible) .
.
.
ni se necessita res.
Se necessita complir l'estatut.

I mire, anem a parlar de l'Estatut.
L'Estatut diu: «Per a potenciar l'autonomia local sobre la base del principi de subsidiarietat, per llei de Les Corts es crearà el fons de cooperació municipal de la Comunitat Valenciana amb els mateixos criteris que el fons
estatal.
» Per llei de la Comunitat Valenciana, no per un reglament que van a fer vostés com vullguen.
No sé si l'han pactat amb el senyor Morera.
Però no sé amb qui van a pactar-ho.
Però això ho han de passar per ací!
Pel parlament!
Que és el que diu l'Estatut d'autonomia.

I, a més a més, diu clarament que el fons de cooperació ha tindre uns criteris, que són els criteris objectius, transparents i equitatius que té el fons de cooperació nacional.
Un fons, per altra banda, que no ha inventat en estos moments el
govern Zapatero, com saben vostés fa molts anys que està funcionant.

El que està clar és que.
.
.
La realitat és que a l'any 1999, a l'any 1999 a Castelló, la federació de municipis i el senyor Zaplana i el govern de La Generalitat vam arribar a un
acord, i en aquell moment el finançament de la Comunitat Valenciana era pitjor que l'actual, pitjor que l'actual.
I en aquell moment, amb els diners que hi havien en aquell moment, el
president de La Generalitat va signar un document, que no és document qualsevol, que més a més és un document que vam protocol·litzar fins i tot els signants.
O siga, no és una mentida, no és un invent, és una realitat en què es plantejaven clarament les tres qüestions: pacte local, delegació de competències i amb competències concretes; i en tercer lloc, clarament se plantejava d'una manera molt directa el fons, amb un criteri incondicionat per donar suport
als ajuntaments.

Mire, han repetit des de fa molt de temps que esta és una llei que sorgix per unanimitat de la federació valenciana de municipis.
Li reitere el que ja li he dit en comissió i en altres ocasions: no és veritat.
Però tampoc és veritat que esta llei haja sorgit d'un consens del municipalisme.

Miren, acta de la sessió de la federació valenciana de municipis.
Per exemple, el portaveu d'Esquerra Unida diu: «El portavoz de Izquierda Unida y alcalde de Polinyà del Xúquer, Vicent Navarrro, manifiesta que puede decir que le parece bien que se
promueva una ley de régimen local, pero no puede decir lo mismo del texto porque no lo conoce.
» No coneixia el text i no va votar.
I el Grup Socialista va dir per activa i per
passiva: «El alcalde de Alcublas, portavoz del PSPV, que de acuerdo con el artículo 64.
3 del Estatuto de autonomía, que se establezcan los mismos criterios que el fondo estatal y que no debemos
quedarnos atrás si no recogen los mismos principios.
» És a dir, que si no se recollien eixos principis, no anàvem a votar a favor.

Per tant, l'actitud del Partit Socialista en la federació i ací és absolutament coherent.
El que és incoherent és firmar un document en 1999 i avui firmar el contrari.
Això és la mentida que vostés estan plantejant, i això és la falta de compromís amb el municipalisme valencià.
La realitat és eixa directa, i això és el que va passar.
En cap moment, la federació de municipis, senyor Blasco, en cap moment ha aprovat este text, mai l'ha aprovat, mai.

Però, evidentment, esta és una llei del conseller Blasco, i és una llei, com totes les lleis del conseller Blasco, que acaben tenint de ser
reformades al cap de poc de temps.
És una llei que no servix per a res, per a res.
Demà els ajuntaments estaran absolutament igual.
L'únic que hem aconseguit, que és positiu, és una cosa que afecta els interventors i els secretaris -i està bé, i això ho hem pactat i està bé-, que tindran més garanties de transparència, però res més!
La capitalitat de València, a vore si se fa en el futur, gràcies al Partit Socialista, és clar, no al Grup Popular, que no ho va plantejar en absolut.

I per la resta, el que cal dir amb tota claredat és que nosaltres hem buscat des del primer moment el consens, l'hem buscat amb sinceritat, amb total sinceritat -i ho sap perfectament-, amb sinceritat absoluta.
Perquè nosaltres hem plantejat la temporalitat, hem plantejat la moratòria, hem plantejant que es fera el fons de la manera que se volguera, que podíem allargar-ho en el temps, però no han vullgut perquè vostés no volen posar ni un duro.
Saben per què?
Perquè en la llei ho diu molt clar, ho diu claríssimament l'informe de la sotssecretaria de la conselleria de presidència relativa a la proposta d'esta llei.
Diu: «El expediente se ha tramitado de conformidad con lo dispuesto - y tal, tal-.
.
.
En este sentido, el expediente,.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Ximo.

El senyor Puig i Ferrer:

Un segon, presidenta, per favor.

.
.
.
la memoria económica en donde se estima que no se desprenderá de esta ley coste alguno, de este anteproyecto, en lo que respecta a la creación del fondo de cooperación municipal de la Comunidad Valenciana.
»

És a dir, la mateixa documentació que porta la llei diu que esta llei no servix per a res des de la perspectiva
financera i, és clar, no servix per a res.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Puig.

El senyor Puig i Ferrer:

.
.
.
des de la perspectiva institucional.
I a més, no obri cap camí en la reforma necessària.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Ximo Puig.
(Aplaudiments)

Señor Asencio.
(S'interromp la gravació)

El senyor Asencio Adsuar:

Señor Puig, yo sé que usted ha intentado dialogar, al principio.
Sus compañeros no le han dejado, sus amigos -o no, en fin, pero están en su partido-, no le han dejado.
Y el resultado es una posición de un quiero y un no puedo.
Y la posición es muy débil de ustedes, la de la contradicción, la incoherencia, el decir hoy sí, mañana no, aquí no, en el otro lado ya veremos.
.
.

Mire, está aquí el acta, el acuerdo comunicado del acta de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, Federación Valenciana de Municipios y Provincias: «Entre los acuerdos que se adoptaron tras el debate oportuno en el seno de esta
junta de portavoces, debo significar los siguientes: primero, en términos generales, se hace una valoración positiva del borrador del anteproyecto, existiendo un consenso en la totalidad
del texto -un consenso en la totalidad del texto- y manifestando todos los portavoces de los grupos políticos con representación en esta federación de municipios su esfuerzo por buscar puntos de encuentro que redunden en
beneficios de las entidades locales valencianas.
»

Entre estar íntegramente de acuerdo en todo el texto y plantear enmiendas parciales, que son
discutibles, se pueden aceptar o no, implica la aprobación y la asunción de los presupuestos de la ley y una posición constructiva, que es la que ustedes no han adoptado.
Ustedes, aquí, cuando llegue el proyecto que dice esto que han dicho sus alcaldes en la
Federación Valenciana de Municipios y Provincias, que asumen íntegramente el texto y esperan, en cualquier caso, que todo es mejorable, lógicamente, y que puede haber puntos de encuentro, pero lo asumen, esto es lo que
está en el acta.
Bueno, pues vaya usted a la federación o envíe a alguien o ya veremos cómo protocolizamos y hacemos público lo que se ha dicho en la federación.
Yo tengo aquí una comunicación oficial de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias.

Pero, bueno, no nos perdamos en reinterpretaciones o interpretaciones, los
hechos son los hechos, como decía, Lenin, los hechos son testarudos y los hechos son estos.
Usted podrá decir lo que quiera, pero están ahí y son los hechos.
Pero, bueno.
.
.

Miren, el tema del fondo, que era al que se agarran ustedes como náufragos en alta mar.
Están ustedes agarrándose al tema del fondo, que es una auténtica excusa, una auténtica excusa para tapar el recorte mayor que ha habido en toda la historia a los
ayuntamientos de nuestra comunidad y de toda España.
Ustedes están agarrándose a, por arte de birlibirloque, un fondo de 1999, un acuerdo que se tomó en su día y tal, que falta financiación.
.
.

Mire, le he dicho antes que la financiación autonómica está muy clara e in crescendo la que ha habido durante todos estos años.
¿Que se puede crear un fondo ya que regule esos fondos, etcétera, cómo se van a distribuir, de otra manera general conocida previamente?
Sí, pero usted no puede discutir que la mayor inversión y el mayor importe de dinero a los ayuntamientos se ha hecho en estos años.
Que eso equivale materialmente a que el fondo ha existido.
Los fondos de carácter local han existido para los ayuntamientos.

Y ustedes ahora están aquí con un montaje, como suelen hacer ustedes, en que si el fondo -tal-.
.
.
¡Pero si ustedes tendrían que estar dando cuenta en estos momentos de su responsabilidad, en haber
colocado a los ayuntamientos en la mayor bancarrota de la historia!
¡Si ustedes no solo no han recortado pensiones, (aplaudiments) no solo ustedes han recortado sueldos de funcionarios, no solo ustedes han
creado el mayor número de paro en el menor tiempo en toda nuestra historia!
Ustedes, además, han creado las condiciones objetivas para que tengan que cerrar la mayor
parte de nuestros ayuntamientos en toda España.
Pero ¿qué vienen aquí a plantear ustedes del fondo, qué vienen a plantear aquí del fondo?
Ustedes no pueden plantear nada.
Ustedes se han tragado sus propias
palabras y promesas.
El señor Zapatero prometió una nueva ley de financiación en el año 2004, no la cumplió, su promesa.
Después en 2008 volvió a prometer, y esta vez con la financiación autonómica, se aprobó la financiación autonómica.
De aquello.
.
.
bueno, ya sabemos.
.
.
Santa Rita, Santa Rita, lo que me das
no me lo quitas.
Pues aquí sí.
Aquí ya llegamos a que ahora, después de dar en diciembre, te lo quito en febrero, en abril y en mayo y ya veremos
en cuánto más, en cuánto se queda esa financiación autonómica.

Pero tenía que haberse cerrado también la financiación local en diciembre, era el compromiso del señor Zapatero, y no cumplió.
Y como siempre hace el mal pagador, va posponiendo sus deudas, va firmando
letras de bola para ir prorrogando las que ya ha puesto en giro.
Y esta vez,
para salvar su incompetencia y su incumplimiento, la promesa era que a mitad de
este año 2010 se iba a iniciar el anteproyecto de régimen local estatal y de financiación local, cosa que conforme van estos tiempos tampoco va a cumplir.
Y lo dije yo
mismo desde la tribuna en el debate anterior.
Le dije: esa promesa el señor Zapatero no la va a cumplir, por eso nosotros vamos a seguir con nuestra
propia ley y no vamos a cometer el error del año 2006-2007, cuando iniciamos la tramitación de este proyecto ley y lo paramos porque había un libro blanco del señor Jordi Sevilla, del ministro de Administraciones Públicas, del PSOE y del señor Zapatero, que iba a arreglar no sé cuántas cosas.
Ni se arreglaron las cosas, se tuvo que ir el señor ministro Sevilla, seguimos sin esa ley de financiación ni esa nueva ley de modernización, seguimos más endeudados, en la bancarrota los ayuntamientos, y estamos ya ante la
insolvencia de un gobierno y de un Grupo Socialistas en estas Cortes que
solamente se dedica a la injuria, a la calumnia, a la intoxicación y a no dar respuesta a las soluciones que necesita nuestra comunidad y
nuestros ayuntamientos.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Gràcies, senyoria.

Simplement perquè el senyor Puig ha fet una al·lusió a no sé quins pactes amb el PP.
Jo li he de recordar, amb carinyo, senyor Puig, que els pactes que tenim no són el pacte d'haver acordat amb el PP la composició de la mesa, poc plural, la composició del consell d'administració de Radiotelevisió Valenciana, el Síndic de Greuges o, finalment, el síndic de Comptes.

L'acord que hem fet a través de millorar la llei, està en unes esmenes transaccionals i en una acceptació d'esmenes.
Per tant, eixos són els pactes que hem fet.

Vosté parla del fons de cooperació municipal, que, efectivament, està en l'Estatut.
I li recorde que van ser vostés els que van aprovar este Estatut amb el Partit Popular.

Per tant, no ens parle dels pactes i mire vosté els pactes que sí, d'amagat, per interessos, tenen amb el Partit Popular.
No ens miren a nosaltres.

El que no es pot entendre és que un pacte i un acord que ve del municipalisme valencià vostés ara diguen el contrari que van dir en la Federació Valenciana de Municipis i Províncies.
És que jo no els entenc, de veritat, senyor Puig.

La senyora presidenta:

Un minuto, señor Puig.

El senyor Puig i Ferrer:

Serà suficient, és menys d'un minut.

En primer lloc, com ja he dit i he reiterat, la nostra posició en la Federació Valenciana de Municipis i Províncies és la mateixa que ara.
I el paper que ha presentat el senyor portaveu del Grup
Popular és un paper que respon a una carta que envia la presidenta, però no és el fruit d'eixe debat.

I en segon lloc, li vull dir: fins i tot Esquerra Unida no s'havia llegit ni la llei.

I ara bé, li vull dir que jo no he al·ludit a cap pacte.
Vostés facen el que els interesse.
Si ens pareix magnífic, ens pareix molt bé.
Jo crec que la gent necessita aclariment polític.
I crec que està molt bé que s'aclarisca la qüestió política.
Res més.

Per tant, jo ni l'he anomenat ni he dit res.
He dit que en la posició de consens, en la posició de consens que s'havia dit, nosaltres.
.
.
Mire si és cert el que li estic dient, que hi han esmenes que estan calcades de les seues
i les nostres, que a nosaltres no ens les voten, ens votaran que no, i a vostés els les han transaccionades.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías, dado que la votación a petición de los grupos.
.
.
hay muchísimas enmiendas transaccionales, vamos a suspender el pleno diez minutos para
que los grupos puedan tener conocimiento al final de cómo van a quedar las votaciones después de todas las enmiendas que se han convertido en transaccionales.

(Se suspén la sessió a les 11 hores i 39 minuts)

(Es reprén la sessió a les 12 hores i 10 minuts)

La senyora presidenta:

Señorías, se reanuda la sesión.
(La senyora presidenta colpeja amb la maceta)

Continuamos con la votación, y comenzamos con la votación de las enmiendas técnicas.
Comienza la votación.
Votos a favor, 90.
Quedan aprobadas las enmiendas técnicas.

Ahora, señorías, vamos a votar las transaccionales que comportan la retirada de las enmiendas
26, 71 y 163.
Comienza la votación.
Votos a favor, 57; abstenciones, 33.
Quedan aprobadas.

Y ahora, señorías, vamos a votar el resto de transaccionales, que comportan la retirada de las
enmiendas 2, 3, 4, 5, 42, 43, 49, 50, 52, 56, 57, 58, 73, 74, 105, 106, 136,
156, 162, 172, 175 y 209.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89.
Quedan aprobadas las referidas enmiendas transaccionales.

Y ahora, señorías, vamos a votar las de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
El primer bloque comporta la número 35, 45, 61, 69, 79, 85, 138, 200, 203, 213 y 237.
Comienza la votación.
Votos a favor, 90.
Queda aprobado el primer bloque.

Y ahora pasamos al segundo bloque, que comporta la 150, 193, 198 y 206.
Comienza la votación.
Votos a favor, 57; abstenciones, 33.
Queda aprobado el segundo bloque.

Y ahora pasamos al tercero, que comporta la 14, 23, 32, 59, 63, 66 y 212.
Comienza la votación.
Votos a favor, 3; votos en contra, 50; abstenciones, 37.
Queda desestimado el
tercer bloque de enmiendas.

Pasamos al cuarto bloque, que comporta la 4, 21, 96, 139, 152, 154, 156, 157 y
196.
Comienza la votación.
Votos a favor, 36; votos en contra, 50; abstenciones, 4.
Queda desestimado el
cuarto bloque de enmiendas.

Y ahora, como quinto bloque, votamos el resto de enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 8; votos en contra, 50; abstenciones, 32.
Quedan desestimadas
el resto de enmiendas.

Y ahora, señorías, pasamos a votar las enmiendas de Compromís; el primer bloque, que comporta la 6, 28, 36, 80, 137, 197, 201, 204, 214,
234, 238 y 240.
Comienza la votación.
Votos a favor, 90.
Queda aprobado el primer bloque.

Pasamos al segundo bloque, que comporta la 148 y 194.
Comienza la.
.
.
(veus) perdón.

¿Sí, señor Serra?

El senyor Serra Cervera:

Senyora presidenta, per a una correcció d'errors, l'esmena 148, que anem a votar, en la ponència.
.
.
, va transcriure que en el text diu que «cal suprimir el punt número 5 de l'article 136».
Hi ha un error, perquè el punt número 5 no existix; és el punt número 3.
Per tant, simplement, com una correcció d'errors, perquè quan se transcriga la sessió en el Diari de Sessions sapiem que hi havia un error.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Vale, de acuerdo.

Muchísimas gracias, se toma nota y se va a corregir este error.

Y ahora, como iba diciendo, señorías, pasamos al segundo bloque de enmiendas de Compromís, que comporta la 148 y 194.
Comienza la votación.
Votos a favor, 54; abstenciones 36.
Queda aprobado el segundo bloque.

Pasamos al tercero, que comporta la 30, 33, 64, 67 y 140.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7; votos en contra, 50; abstenciones 33.
Queda desestimado el
tercer bloque.

Y ahora votamos el cuarto bloque, que supone el resto de enmiendas.
Comienza la
votación.
Votos a favor, 40; votos en contra 50.
Queda desestimado el cuarto bloque, y
con ello, el resto de enmiendas de Compromís.

Y ahora pasamos a las del Partido Socialista; el primer bloque, que comporta la
número 13.
Comienza la votación.
Votos a favor, 33; votos en contra, 57.
Queda desestimada la número 13.

Pasamos al segundo bloque, que comporta la 18, 55, 65, 86, 87, 113, 114, 115,
126, 133 y 151.
Comienza la votación.
Votos a favor, 33; votos en contra, 53; abstenciones, 4.
Queda desestimado
este segundo bloque de enmiendas.

Vamos con este tercer bloque, que comporta la 9, 11, 16, 17, 20, 24, 27, 46,
54, 60, 62, 97, 98, 102, 112, 118, 119, 121, 125, 216, 227, 233.
Comienza la
votación.
Votos a favor, 32; votos en contra, 50; abstenciones, 7.
Queda desestimado el
tercer bloque.

Ahora vamos con el cuarto bloque, que comporta la 7, 22, 100, 101 y 242.
Comienza la votación.
Votos a favor, 36; votos en contra, 50; abstenciones, 3.
Quedan desestimadas.

Y ahora votamos el quinto bloque, que comporta la 8, 12, 20, 31, 34, 37, 38,
41, 48, 95, 104, 107, 108, 111, 112, 174, 177, 183, 186, 189, 199, 202, 216,
221, 224, 243, 227, 228, 229, 232, 235 y 239.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40; votos en contra, 50.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Y ahora votamos, como sexto bloque, el resto de enmiendas.
Comienza la votación.
Votos a favor, 36; votos en contra, 50.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas.

Y ahora, señorías, vamos con el articulado.
Pasamos a votar el artículo número 1.
Comienza la votación.
Votos a favor, 54; votos en contra, 33.
Queda aprobado el artículo 1.

Ahora vamos a votar los artículos 2, 3 y 4.
Comienza la votación.
Votos a favor, 57; abstenciones, 32.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Y ahora votamos los artículos 5, 6, 7 y 8.
Comienza la votación.
Votos a favor, 57; votos en contra, 33.
Quedan aprobados.

Ahora vamos a votar los artículos 9, 10 y 11.
Comienza la votación.
Votos a favor, 53; abstenciones, 36.
Aprobados.

Ahora votamos el artículo 12.
Comienza la votación.
Votos a favor, 56; votos en contra, 33.
Queda aprobado, señorías.

Votamos el artículo 13.
Comienza la votación.
Votos a favor, 57; votos en contra, 33.
Queda aprobado.

Señorías, votamos el artículo 14.
Comienza la votación.
Votos a favor, 57; abstenciones, 33.
Aprobado.

Votamos el artículo 15 y 16.
Comienza la votación.
Votos a favor, 57; votos en contra, 33.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Y ahora votamos el artículo 17.
Comienza la votación.
Votos a favor, 56; abstenciones, 33.
Queda aprobado el referido artículo.

Ahora vamos a votar los artículos 18, 19 y 20.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50; votos en contra, 32.
Quedan aprobados.

Votamos los artículos 21, 22, 23 y 24.
Comienza la votación.
Votos a favor, 57; abstenciones, 33.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Ahora votamos los artículos 25 y 26.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50; votos en contra, 33; abstenciones, 7.
Quedan aprobados.

Votamos, señorías, el artículo 27.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50; abstenciones, 40.
Queda aprobado el referido artículo.

Ahora votamos los artículos 28, 29 y 30.
Comienza la votación.
Votos a favor, 57; votos en contra, 33.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Y, ahora, señorías, pasamos a votar el artículo 31.
Comienza la votación.
(Remors) Votos a favor, 51; abstenciones, 36.
Queda aprobado el artículo 31.
(Remors)

Señor Maluenda.
¡Por favor, señores diputados!

Vamos a ver, señorías, continuamos porque hay muchos artículos, ¿eh?
Vamos a ver, continuamos.
Vamos a votar desde el artículo 32 al 38 ambos incluidos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 33.
Quedan aprobados.

Señorías, votamos los artículos 39, 40 y 41.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; abstenciones, 33.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Votamos el artículo 42.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; votos en contra, 33.
Queda aprobado el artículo 42.

Pasamos a votar el artículo 43.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; abstenciones, 31.
Queda aprobado el artículo 43.

Y ahora votamos, señorías, del artículo 44 al 47, ambos incluidos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 54; votos en contra, 33.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Votamos, señorías, el artículo 48.
Comienza la votación.
Votos a favor, 53; abstenciones, 34.
Queda aprobado el referido artículo.

Ahora votamos el artículo 49.
Comienza la votación.
Votos a favor, 53; votos en contra, 32.
Queda aprobado.

Pasamos a votar, señorías, el artículo 50.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; abstenciones, 36.
Queda aprobado el artículo 50.

Ahora votamos desde el artículo 51 a 55, ambos incluidos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 34; abstenciones, 7.
Quedan aprobados.

Vamos a votar los artículos 56 y 57.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; abstenciones, 33.
Queda aprobados.

Señorías, votamos el artículo 58.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; en contra, 33; abstenciones, 7.
Queda aprobado el artículo 58.

Ahora votamos el artículo 59 y 60.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 1; abstenciones, 36.
Quedan aprobados los
referidos artículos.

Votamos el artículo 61.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 33; abstenciones, 3.
Queda aprobado el
referido artículo.

Votamos el artículo 62.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; abstenciones, 36.
Queda aprobado.

Y ahora pasamos a votar los artículos 63, 64 y 65.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; votos en contra, 33.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Y ahora, señorías, pasamos a votar desde el artículo 66 al 75, ambos incluidos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; abstenciones, 33.
Quedan aprobados.

Pasamos a votar el artículo 76.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 33; abstenciones, 3.
Queda aprobado el
referido artículo.

Y ahora votamos los artículos 77 y 78.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; abstenciones, 36.
Queda aprobados.

Votamos, señorías, el artículo 79.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 33; abstenciones, 3.
Queda aprobado el
artículo 79.

Pasamos a votar, señorías, los artículos 80 y 81.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; abstenciones, 36.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Votamos el artículo 82.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 33; abstenciones, 3.
Queda aprobado.

Y ahora votamos, señorías, desde el 83 al 88, ambos incluidos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; abstenciones, 36.
Quedan aprobados.

Y ahora votamos el artículo 89.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; votos en contra, 33.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 90.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; abstenciones, 33.
Queda aprobado el artículo 90.

Pasamos a votar el artículo 91.
Comienza la votación.
Votos a favor, 54; votos en contra, 33.
Queda aprobado el referido artículo.

Y ahora votamos desde el 92 al 97, ambos incluidos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; abstenciones, 35.
Quedan aprobados.

Ahora votamos, señorías, los artículos 98 y 99.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 33; abstenciones, 3.
Quedan aprobados.

Y ahora votamos desde el 100 al 111, ambos inclusive.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; abstenciones, 33.
Quedan aprobados.

Votamos el artículo 112.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; votos en contra, 33.
Queda aprobado.

Votamos, señorías, del 113 al 116, ambos inclusive.
Comienza la votación.
Votos a favor, 54; abstenciones, 33.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Votamos el 117.
Comienza la votación.
Votos a favor, 53; votos en contra, 33; abstenciones, 3.
Queda aprobado el
artículo 117.

Votamos el artículo 118.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; abstenciones, 33.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 119.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 31; abstenciones, 5.
Queda aprobado el
artículo.

Votamos desde el 120 al 128, ambos inclusive.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; abstenciones, 40.
Quedan aprobados.

Votamos el artículo 129.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 33; abstenciones, 7.
Queda aprobado el
referido artículo.

Y ahora votamos los artículos 130 y 131.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; abstenciones, 36.
Quedan aprobados.

Votamos el artículo 132.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 33; abstenciones, 3.
Queda aprobado el
artículo 132.

Votamos el 133 y 134.
Comienza la votación.
Votos a favor, 53; abstenciones, 33.
Quedan aprobados.

Y ahora votamos del 135 al 137, ambos inclusive.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; abstenciones, 33.
Quedan aprobados.

Votamos el 138 y 139.
Comienza la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; abstenciones, 40.
Quedan aprobados.

Votamos el artículo 140.
Comienza la votación.
Votos a favor, 46; votos en contra, 33; abstenciones, 7.
Queda aprobado el
artículo 140.

Ahora votamos del 141 al 144, ambos inclusive.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; abstenciones, 40.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Y ahora votamos el 145 y 146.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 33; abstenciones, 3.
Quedan aprobados los
referidos artículos.

Ahora votamos el 147 y 148.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; abstenciones, 33.
Quedan aprobados.

Votamos el 149.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; votos en contra, 32; abstenciones, 1.
Queda aprobado.

Y pasamos a votar el artículo 150.
Comienza la votación.
Votos a favor, 54; abstenciones, 32.
Queda aprobado el artículo 150.

Y ahora votamos el 151.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 33; abstenciones, 7.
Queda aprobado el
artículo 151.

Votamos el artículo 152.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; abstenciones, 36.
Queda aprobado el artículo 152.

Y ahora pasamos a votar el artículo 153.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 33; abstenciones, 3.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 154.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50; abstenciones, 36.
Queda aprobado.

Ahora votamos el artículo 155.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 33; abstenciones, 3.
Queda aprobado el
referido artículo.

Y votamos ahora desde el artículo 156 al 159, ambos inclusive.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; abstenciones, 36.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Y ahora votamos el 160.
Comienza la votación.
Votos a favor, 49; votos en contra, 33; abstenciones, 4.
Queda aprobado el
referido artículo.

Y votamos el artículo 161.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; abstenciones, 33.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 162.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 32; abstenciones, 3.
Queda aprobado el
referido artículo.

Y ahora votamos desde el 163 al 171, ambos inclusive.
Votos a favor, 48;
abstenciones, 40.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Y votamos el 172.
Comienza la votación.
Votos a favor, 46; votos en contra, 32; abstenciones, 8.
Queda aprobado el
referido artículo.

Y ahora votamos desde el 173 al 177.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; abstenciones, 36.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Y ahora votamos el 178.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 33; abstenciones, 7.
Queda aprobado el
referido artículo.

Y ahora votamos desde el artículo 179 al 195, ambos inclusive.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; abstenciones, 33.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Votamos el 196.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 33; abstenciones, 7.
Queda aprobado el
referido artículo.

Y ahora votamos del artículo 197 al 202, ambos inclusive.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; abstenciones, 33.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Y ahora votamos el artículo 203.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 33; abstenciones, 3.
Queda aprobado el
referido artículo.

Y ahora, una vez finalizado el articulado, vamos a votar, señorías, las disposiciones transitorias.
Primero votamos de la una a la cuarta.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; abstenciones, 36.
Queda aprobadas las referidas
disposiciones.

Y ahora votamos la quinta disposición transitoria.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; votos en contra, 33.
Queda aprobada la transitoria quinta.

Y ahora votamos la sexta.
Comienza la votación.
Votos a favor, 88.
.
.
(Aplaudiments)

Ahora votamos las disposiciones derogatorias.

Disposición derogatoria primera.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 33; abstenciones, 7.
Queda aprobada la
disposición derogatoria primera.

Votamos la disposición derogatoria segunda.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; abstenciones, 36.
Queda aprobada la disposición derogatoria segunda.

Y ahora votamos, señorías, las disposiciones finales una, dos, tres y cuatro.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; abstenciones, 33.
Quedan aprobadas las disposiciones
finales.

Y ahora, señorías, vamos a votar la exposición de motivos como preámbulo de la ley.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; votos en contra, 33; abstenciones, 7.
Queda aprobada la
exposición de motivos.

Y ahora, señorías, votamos la votación de totalidad.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 33; abstenciones, 3.
Señorías, queda aprobada la ley de régimen local.
(Aplaudiments)

Bien, señorías, para explicación de voto, tiene la palabra el señor Torró por parte de la Agrupación de Diputados No Adscritos.

El senyor Torró Gil:

Bé, moltes gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Señorías, por favor, si son tan amables de ir ocupando sus escaños, por favor.

El senyor Torró Gil:

Bé, acabem d'aprovar una llei, una llei que.
.
.
, com ja hem dit en diverses ocasions, per a
nosaltres, una llei insuficient, ¿val?
, perquè s'ha quedat en el que era al principi, quan es va presentar ací, fonamentalment, que era bàsicament una sèrie de transposició de normatives de rang superior, ¿no?

Malgrat els canvis que s'han produït durant la seua tramitació, seguix sent açò, ¿val?
La tramitació ha millorat la llei, des del nostre punt de vista, però no de forma determinant, ¿no?
Una de les coses amb les quals més es pot entendre esta posició és el tema de les qüestions referides a la participació ciutadana, ¿no?
La llei ha incorporat moltes figures que ja estan en l'àmbit del municipalisme en els temes de participació ciutadana, però hi ha hagut una reticència per part del grup majoritari a obligar, en la major part dels casos, que
estes figures es feren obligatòries per als municipis, ¿no?

I l'exemple més clar, el del consell social municipal, que és una cosa que existix ja en molts municipis.
Si s'introduïx en la llei i no es fa obligatori, com a mínim, a determinats municipis que tinguen un tamany concret, evidentment,
introduir esta figura no té ninguna virtualitat, ¿no?

Des del nostre punt de vista, es tracta d'una llei neutra, ¿no?
, una llei neutra perquè no millora excessivament el que hi ha ja en estos moments, però tampoc ho empitjora, és a dir, no canvia en res a negatiu la situació dels ajuntaments, i en eixe sentit hem d'agrair l'esforç del Partit Popular acceptant esmenes i oferint-nos transaccions que han afectat
aproximadament dues cinquenes parts de les esmenes que nosaltres proposàvem, que està lluny del que hauríem desitjat, però que està fora del que sol ser habitual en la tramitació de les lleis, i, per tant, en eixe sentit ho agraïm.

I agraïm i lamentem que no tots els grups hagen participat, ¿no?
¿Per què?
Perquè entenem que el posicionament davant de la llei no depén, o no depén fonamentalment o bàsicament o en primer lloc, del propi contingut de la llei, ¿no?

Volia fer una reflexió sobre el procediment.
Normalment, el que hauria de ser habitual davant de
qualsevol tipus de procediment seria fixar-se en quins són els continguts i, a partir d'ahí, modular les estratègies de cada grup polític en funció d'eixos continguts, i ací sembla moltes voltes que ho fem a l'inrevés, ¿no?
, les estratègies partidistes condicionen el resultat final del que va a fer-se, ¿no?
Per a nosaltres, ja ho he dit, no és així, la nostra posició s'abstreu d'aquestos condicionaments, ¿no?

I, en eixe sentit, hem de lamentar que, al final, la llei, la tramitació de la llei, haja segut, de nou, ¿eh?
, un camp de confrontació electoralista entre el Partit Socialista i el Partit Popular, ¿no?
, centrant-se sobretot en el problema del finançament, ¿no?
, que és un grandíssim i un gravíssim problema, el principal, i en això coincidim plenament amb l'anàlisi que ha fet el Partit Socialista, però que, insistim, és fonamentalment a Madrid a on s'ha de resoldre aquesta qüestió, ¿no?

No és correcte vindre ací a presumir de municipalisme, quan ja duem trenta-un anys i dos mesos, o un més i escaig, d'ajuntaments democràtics, quasi trenta-dos de Constitució, i este problema seguix sense resoldre's i, en el govern, a Madrid, hi han hagut majories i governs de l'UCD, del PSOE, del Partit Popular i de nou del Partit Socialista, ¡i ningú!
, ¡ningú!
, ha segut capaç de fixar les bases mínimes per a resoldre el problema de finançament dels ajuntaments.
És aixina, és aixina, ¿no?
I, per tant, això caldria resoldre-ho d'una forma definitiva.

Igual que no és correcte això, tampoc és correcte exigir als altres i no complir els compromisos que u té, ¿val?
, i no és correcte que el Partit Popular duga onze anys sense constituir el fons de
cooperació municipal que devia haver constituït.
I els ajuntaments es troben estrangulats i els ajuntaments es troben veent
com la seua autonomia municipal es troba condicionada per una sèrie de mecanismes que fan o que abonen el clientelisme, ¿no?

Bé, la nostra abstenció, per tant, és una posició pròpia, no en relació a ningú i no per marcar ni acostar distàncies amb ningú.
Té a vore estrictament amb el contingut de la llei, i, per descomptat, eixa
abstenció estava condicionada en gran mesura a un anunci que s'ha fet des d'ací per part del portaveu del Grup Popular i que espere que siga de veres, i és que.
.
.
, és a dir, que no es quede en una mera promesa, com sol ser habitual en tantes i
tantes coses que vénen vostés a dir-nos ací, i és que la tramitació de la llei o reglament -nosaltres preferiríem que fóra una llei, que té un rang superior i que és el que contempla l'Estatut d'autonomia- del fons de cooperació municipal es produïxca abans que s'acabe la legislatura.

Insistim, esperem que això, que eixe anunci, no es quede en una mera promesa sense complir, sinó que, realment, es complixca i es duga a la seua tramitació en el temps més breu possible.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per a explicar el vot del Grup Compromís, té la paraula el senyor Enric Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

El nostre grup parlamentari ha votat positivament una llei que considerem que dóna un pas positiu de cara al municipalisme valencià.
Hem donat un vot positiu per coherència, perquè els nostres alcaldes, regidors, mos ho demanaven.
Consideren que esta llei és un pas en la bona direcció, tot i que no és el pas ambiciós que caldria, però és un pas en la bona direcció.

Nosaltres, tot i això, sapiguent que hi havia un treball previ fet en la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, el municipalisme valencià, hem considerat que esta llei necessitava millores, i, d'eixa manera, hem aprofitat la tramitació de la llei en comissió parlamentària per a introduir millores.
Per al Bloc, per a Compromís no té igual que un municipi tinga la denominació correcta, la que volen, en valencià, o no la tinga.
Per a nosaltres no és igual que se tinguen de fer les actes en valencià o que no s'hi facen, o se contemplen les comarques, o se busque una aproximació a les denominacions històriques, per a nosaltres això és essencial, i que esta llei reconega el requisit de tindre l'ensenyament del títol mitjà, ens sembla que és oportú i necessari.

Senyories, portem molts anys de democràcia, portem molts anys d'autonomia, però la discriminació al valencià continua i és persistent.
Per tant, tot el que siga valencianitzar, com han segut les
esmenes que ha presentat el nostre grup, cap a la valencianització, és necessari.

Hem presentat esmenes per a millorar l'accés a la funció pública, per a ampliar les ofertes als discapacitats, per a aconseguir la supressió o el manteniment de la supressió de les diputacions provincials.
En definitiva, hem fet una llei més de tots, i fem nostres les paraules de Joan Ignasi Pla quan dia que era
necessari estes lleis que són transversals, estes lleis que són importants, comptar amb un consens més ampli.
Ens havera agradat que el Grup Socialista s'havera sumat al consens, ens havera agradat que el Grup Socialista havera entés que esta llei és una llei
(veus) que.
.
.
Bé, això ja ho faran vostés, vostés actuaran en funció de la seua coherència, però nosaltres considere que havera estat bo, havera estat bo que esta llei, amb
independència de qui siga el govern, puguera ser utilitzada, puguera ser una base
municipalista de tots.

Demanar que esta llei resolguera els problemes del finançament municipal, doncs, escolte, haver-ho fet vostés en el tràmit de l'Estatut d'autonomia.
Ací vam pactar el fons de cooperació municipal, ací està en l'article corresponent, el 69, i si no s'ha aplicat, doncs, segurament serà per no haver aconseguit els suficients compromisos o acords o haver sabut
arribar a una negociació en l'Estatut que ens havera permés tindre endavant el fons de cooperació municipal.

No ha estat així, el govern ho va tramitar, però al final es van trobar que no tenien ni un duro, i segurament tenim un problema
públic important en el que és el finançament autonòmic, el que hi havia i el que hi ha, perquè sense diners no se pot atendre les necessitats del municipalisme del segle XXI.

Jo els faig una proposta, (veus) una oferta, aixina com hem arribat tard i sempre arribem tard als debats i a
les decisions que se prenen en Madrid, Castella, respecte als nostres
interessos, com és el finançament autonòmic, ¿per què no comencem ja a treballar per a mirar que el debat que s'ha obert entre el PP i el PSOE, el govern central i oposició, que estan parlant ja que és l'assignatura pendent del finançament municipal, i van començar a parlar el president de la federación de municipios y provincias, el señor alcalde de Getafe, i amb l'oposició, i s'està parlant d'eixe finançament municipal, que és la gran assignatura pendent, no ens tornem a quedar darrere, perquè ja hem patit i patirem amb el finançament autonòmica, que ens hem quedat els últims, els criteris i els acords necessaris perquè hi haja una llei marc en matèria de finançament municipal, no tornem a perdre el tren, com l'hem perdut tantes vegades, ja siga en infraestructures, ja siga en finançament autonòmic.

Per tant, hem d'estar atents, perquè eixa articulació, eixa llei que pot vindre, que ha de vindre, que és necessària, no ens torne a marginar.
I pel que fa al govern, des del nostre grup
parlamentari continuarem exigint que es complixquen els acords, els acords a què van arribar amb vostés, amb el Grup Socialista, en matèria d'Estatut, que se complixca l'Estatut i que se posen els diners al fons de cooperació municipal, com hem reclamat en tantes ocasions, perquè és necessari, perquè els ajuntaments no tenen per què assumir competències que no són pròpies i que són competències de La Generalitat i, per tant, eixe fons és molt necessari per a poder compensar les despeses dels ajuntaments.

Però, en tot cas, el nostre grup ha segut coherent amb el que han dit i han
reflexionat i han treballat els nostres alcaldes en l'àmbit de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, i amb eixa coherència, acompanyada amb les aportacions i les esmenes acceptades o
transaccionades, és la que ens ha dut a dur este vot favorable a esta llei important per al futur
del municipalisme valencià.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre senyor Joaquim Puig té la paraula.

El senyor Puig i Ferrer:

Moltes gràcies, president.

Senyories, arribem a la fi del debat d'una llei que sincerament naix morta, absolutament.
És una llei que en allò que significa algun avanç estarà superat quan es faça la llei de bases nova, que serà prompte, però que en qualsevol cas serà molt més prompte segur que el compliment del Partit Popular dels acords de 1999.

Mire, el Consell no s'ha pres en absolut seriosament esta llei.
I el primer que s'ha volgut fer, si parlem de procediment, com deia el senyor Torró, parlem de com s'haguera d'hagut elaborar esta llei, haguera hagut de fer-se entre altres coses fent una
ponència, aportant els ciutadans i la societat civil i les entitats interessades les
seues opinions.
Això és el que calia haver fet en el seu moment.
Però no s'ha fet, no s'ha acceptat ni que hi hagués una ponència, la qual cosa és increïble en la llei que se diu que és la més important.
No s'ha fet en absolut res d'això.

D'altra banda, el Grup Popular s'ha negat de veritat que hi haguera un gran consens respecte a esta llei.
Al
final no ha estat possible perquè no s'ha volgut, perquè hi havien moltes fórmules per tal d'arribar, però no s'ha volgut.
De fet, ha arribat fins a tal extrem el sectarisme del Grup Popular
enfront del Grup Socialista que s'han aprovat unes quantes esmenes, per exemple la 200 o la 201, o la 197, 198, o
la 213, 214, als grups d'Esquerra Unida i el Grup Compromís, i s'han rebutjat les aportacions del Partit Socialista que eren les mateixes.
Però, bé, és així.
I per això no hi havia cap tipus de voluntat d'arribar a un acord.

Assistim, per tant, a una nova frustració del municipalisme valencià.
És una llei antiga per definició, no és res moderna, ni ajuda per a res al futur dels ajuntament.
No aborda ni una
sola reforma institucional.
Demà, al seu ajuntament, al meu ajuntament i als ajuntaments de tots els ciutadans serà exactament igual, no hi haurà ni el més mínim canvi que li puga donar alguna sinergia nova als ajuntaments.
En el finançament, la llei representa una contrareforma del que diu l'Estatut.
És a dir, es va arrere, no se situa ni el que significa en l'estatut el repartiment dels fons, ni a això s'arriba.
I, per tant, a més a més, tant es diu que no es plantege, ni per llei, que és el que diu l'Estatut, ja hui diem que es farà un reglament.
Ni es regula la llei per fons, ni s'admeten els criteris del fons estatal, que són incondicionats i que s'ha dit en tot moment.

En definitiva, no s'aborda la segona descentralització, no se parla ni se fa referència a la delegació de competències, no se reforça el paper institucional dels ajuntaments.
En participació qualsevol dels ajuntaments està més avançat del que planteja en estos moments la llei.
I la contrareforma de les
diputacions se queda a mig camí amb l'acceptació que no se derogue la llei.
Però el que jo els demane ja és que es pose en funcionament.
Si no la deroguen, posen-la en funcionament i
facen un pla d'austeritat de les diputacions.
És una qüestió prou urgent.

Mire, este és l'acord que se va prendre fa deu anys; un acord que van protocol·litzar.
Sent que no estiga el senyor Castellano, perquè era el president de la federació en aquells moments.
Açò era molt més el que se va acordar ací del que avui hem aprovat, molt més important i molt més decisiu.
Per exemple, la declaració de competències, se parlava inclús de competències concretes en consum, en cultura, en patrimoni, en esports, en educació, en joventut, en medi ambient, en la dona.
Hi havien referides competències i s dia: «Medidas a adoptar con carácter inmediato para realizar el desarrrollo del pacto local valenciano.
» Deu anys després no s'ha fet i n'hi ha qui aplaudeix amb les orelles, no ho entenc, però és així; en deu anys no s'ha fet res, ni un avanç.
I ara no se posa res, zero.
Increïble.

Però, mire, per acabar vaig a fer referència al que és la manipulació de la qüestió de la federació valenciana de municipis.
No estic molt d'acord amb l'informe que va fer la federació valenciana de municipis.
Quan fa referència a les hisendes locals diu, fa una anàlisi de la llei i diu: «Se crea el fondo de cooperació municipal de la Comunitat Valenciana.
En tan solo un artículo soluciona el problema, cuando la realidad es que todo el texto, de todo el
texto, es lo que más importa a los municipios.
»

Més endavant, l'informe diu, fa referència: «El carácter incondicional de este fondo debe ser.
.
.
» Molt bé.
Més endavant diu: «Por otro tanto, desde la federación valenciana entendemos que los ayuntamientos valencianos necesitan como mínimo equipararse a los demás ayuntamientos españoles, que ya disfrutan de la financiación de sus respectivas comunidades autónomas, con carácter incondicionado y garantizando los principios de descentralización y suficiencia financiera.
»

I finalment fa referència, conclou l'informe dient que hem de manifestar «la ausencia del reconocimiento como principio que debe operar como cláusula general de competencia en la referida carta europea de autonomía local.
Las entidades locales tienen dentro del ámbito de la ley libertad plena para ejercer su iniciativa en toda materia que no
esté excluida de su competencia, atribuida a otra autoridad.
» Fa referència també a les competències impròpies: «Es necesario una verdadera regulación de las competencias municipales.
» I, finalment, diu: «Por último, a la vista del texto, decimos que hay dos temas fundamentales para las
entidades locales valencianas históricamente reivindicados: la segunda descentralización y el fondo de cooperación municipal.
» I en la llei, en esta llei no s'aborda esta qüestió.

Per tant, sincerament, crec que ha estat una oportunitat perduda.
Nosaltres hem
fet el que hem pogut.
També agraïsc al Grup Popular que no hagen castigat els exsecretaris i els interventors
posant-los.
.
.
-com es diu?
-, escrivà de cartes i mostassà, però, bé, a part d'això, jo crec que és d'agrair que la transaccional no haja arribat fins a eixe punt.

Al marge d'això, crec que avui no és un bon dia per al municipalisme valencià, que és un mal dia per al que representa el sentit, el poc sentit democràtic institucional del Partit Popular.
Però, en definitiva, estic segur que més prompte que tard el municipalisme valencià tindrà una altra referència.
Perquè el que no és possible és que permanentment la frustració dels valencians se replegue en el govern de Madrid.

Hi ha una cosa que és evident: ací tenim unes Corts, tenim unes competències, tenim un instrument i l'instrument vostés no el volen fer servir al servei dels valencians.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Señor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Jo, igual que el senyor Puig, també sóc alcalde, i jo, a més, he tingut la fortuna de ser ponent d'esta llei.
Jo sincerament li he de dir que sí que crec que és un bon text legislatiu.
A més crec que és un bon text legislatiu perquè, tal com s'ha dit en reiterades ocasions en la mateixa comissió, suposa un reforç de l'autonomia municipal, simplifica el funcionament de l'administració, millora i aporta noves formes i processos de participació dels ciutadans en les decisions municipals, millora la transparència en la gestió, enfortix la col·laboració interadministrativa, establix, entre altres, mecanismes per a evitar el
transfugisme.
Igual açò és el que els pareix un poc pitjor, perquè com vostés d'això, per exemple a Benidorm, tenen algun exemple, igual això ha sigut el que ha dut a vostés a votar en contra d'esta llei.
Però, bé, no passa res.
A vegades se'ls veu el
plumero.

Mire, jo considere i el meu grup considera, que és bo votar que sí a esta llei o almenys abstindre's per coherència.
Els representants de tots els grups polítics ací representats també han participat amb la federació en el debat per a fer informes sobre el text en concret.
Vosté ha llegit ací uns informes previs, però vosté no ha llegit la conclusió.
I la conclusió, després de tots eixos informes previs, si foren aixina com vosté diu, no acabaria dient: «En términos generales, se hace una valoració positiva del borrador del anteproyecto, existiendo un consenso en la totalidad
del texto y manifestando todos los portavoces de grupos políticos con representación en esta federación, su esfuerzo por buscar puntos de encuentro que redunden en beneficio de las
entidades locales.
» Això vol dir que la conclusió, després de tots eixos informes i després de tota la deliberació en el si de la federació, ha sigut positiva.

Per altra banda, considere que era necessari el vot positiu per
responsabilitat, perquè el municipalisme valencià mereix d'una vegada per totes tindre un marc legislatiu en el qual moure's.
Després d'estar des de 2006 esperant una llei bàsica, que van prometre vostés en el programa electoral i que a hores d'ara continue esperant i tan de bo tinga vosté raó i arribe prompte, ha sigut el Consell de la Generalitat Valenciana, en
desenrotllament de l'estatut, el que ha hagut de donar un pas endavant per a donar eixe marc
legislatiu que done seguretat jurídica als nostres municipis.
I, per últim, evidentment, per interés general de tots els ajuntaments, que necessiten un marc normatiu que s'adapte a les noves realitats existents, que existeixen ara mateix com a conseqüència del pas del temps.
Evidentment, si vosté recorda de quin any és la llei bàsica de règim local, de l'any 1985, la veritat és que té poc a vore amb el que hi ha ara mateix.

Per tant, vull acabar agraint als diputats de Compromís i de l'Agrupació de Diputats No Adscrits, la voluntat que han tingut d'arribar a eixe consens, l'esforç que han fet per a trobar punts d'encontre i d'intentar millorar.

Per altra banda, vull deixar en evidència o posar en evidència la falta de voluntat per arribar a eixe acord, la falta de voluntat per
arribar a eixe consens, a un consens al que s'ha arribat amb el Col·legi Nacional de Secretaris i Interventors, amb el Col·legi de Bibliotecaris, amb els grups polítics de l'Agrupació de Diputats No Adscrits, amb Compromís, amb UGT, amb Comissions Obreres, amb la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, amb l'informe també del Consell Jurídic Consultiu.
Per tant, amb el més ample dels consensos.
I vostés, una vegada més, han volgut fer patent la seua soledat parlamentària.

A mosatros mos pareix que és una estratègia equivocada, però, bé, vostés sabran, vostés són els qui van a dirigir els seus destins.
I, evidentment, per este camí, afortunadament per a mosatros, vostés van a anar cada vegada a pitjor.

Per tant, felicitar a tot el municipalisme valencià per esta ferramenta legislativa que va a aportar molt i bo.
I lamentar, per últim, com dia, que el Grup Socialista, una vegada més es pose una bena davant dels ulls i no vullga vore la realitat dels nostres
pobles i de les nostres entitats locals.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Betoret.

Projecte de llei de designació de senadors o senadores en representació de la Comunitat Valenciana.
(RE número 56.
240, BOC número 229).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE
número 60.
088, BOC número 236)

La senyora presidenta:

Pasamos al siguiente punto del orden del día: debate de totalidad del Proyecto de ley de designación de senadores o senadoras en representación de la Comunidad Valenciana.
Enmienda a la totalidad presentada por el Grupo
Parlamentario Socialista.

Para la presentación del proyecto de ley por parte del Consell tiene la palabra el síndico y portavoz, señor Rafa Blasco.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Honorable consellera.
Senyores i senyors diputats.

Comparec en esta cambra per a presentar el Projecte de llei de La Generalitat
de designació de senadors i senadores en representació de la Comunitat Valenciana.
Amb ell es complix un compromís del Consell i es respon a una responsabilitat que no és aliena al funcionament normal i respectuós de les institucions de l'estat de les autonomies.

Millorar les institucions valencianes, acostar-les a la ciutadania i fer-les més eficaces i transparents és una obligació que ens correspon a tots nosaltres.
Este projecte, senyories, substituïx l'actual llei de 23 de maig de 1988, que acaba de fer vint-i-dos anys, i que
requerix una actualització.
Eixe és l'objectiu fonamental d'esta nova llei, si és que és aprovada.
Una norma que ha sigut aplicada en els cinc processos de designació de senadors duts a terme des de les eleccions autonòmiques de 1991, 1995, 1999, 2003 i 2007, i també cada vegada que en mig d'una legislatura ha sigut menester cobrir una plaça vacant en el Senat.

Més d'una vintena de valencians han compartit l'honor de ser la veu dels interessos de la comunitat en la cambra alta.
Valencians amb una destacada trajectòria professional i política, entre els quals figuren alguns expresidents de La Generalitat i també l'actual Síndic de Greuges de la comunitat.

En les més de dos dècades transcorregudes des que es promulgara l'actual llei de designació de senadors, el nostre model democràtic ha avançat molt, com també ho ha fet l'aprofundiment en el nostre desenrotllament estatutari.
El nostre actual Estatut
d'autonomia és diferent del que teníem al principi de l'autonomia i per això ens cal una actualització de lleis, com la de la designació de senadores i senadors; una llei que s'ajuste als temps i a les necessitats d'esta comunitat.
I, ara, en este context, és el moment de presentar este projecte de llei que substituirà, si així ho considera esta cambra, l'anterior text normatiu i que introduïx novetats d'especial rellevància.

En este sentit, el passat 9 d'abril, el ple del Consell va acordar la remissió d'este projecte de llei -que hui els presente- a la consideració de Les Corts.
Un text que compta, a més, amb l'informe favorable del Consell Jurídic Consultiu, expressat en el seu dictamen del 31 de març del 2010.

En el nostre sistema parlamentari, el Senat es configura com una cambra de
representació territorial, els membres de la qual són triats pel sistema mixt: d'una part, els senadors d'elecció directa per sufragi universal -208 en l'actualitat- i, d'una altra, aquells designats per les assemblees legislatives de les comunitats
autònomes -en estos moments 56, dels quals 5 són designats per estes Corts.

Precisament, el projecte de llei que els presente pretén agilitar i dotar d'una major transparència el procés d'elecció dels nostres senadors territorials, així com reforçar la seua vinculació amb la cambra legislativa que els designa.
Altres autonomies, com Andalusia o
Catalunya, han adoptat ja iniciatives en este sentit, i la Comunitat Valenciana
aborda esta reforma amb un escrupolós respecte al marc constitucional i en un exercici responsable de la seua
autonomia.

Esta nova llei compta.
.
.
, de 17 articles estructurats en set capítols, d'una disposició derogatòria i una final.
I, com els he dit, senyories, este text normatiu agilitza l'elecció dels senadors.

Té com a novetat en el capítol I, que regula la determinació del número de senadors i senadores que han de ser designats o designades en
representació de la Comunitat Valenciana i de la seua distribució entre els grups; en l'article 2, en el punt 1, introduïx un termini per a procedir a esta determinació.

D'altra banda, el capítol II està dedicat a regular les propostes dels grups parlamentaris, reforça els requisits per a determinar la idoneïtat de les candidatures per mitjà de la presentació d'un currículum detallat en el qual s'especifiquen els mèrits professionals i la resta de circumstàncies que es consideren rellevants.
Es pretén d'esta manera mantindre el prestigi que suposa l'exercici d'este càrrec, garantir la defensa dels interessos dels valencians i augmentar, al mateix
temps, la transparència en el procés d'elecció.

En el capítol III es contenen les causes d'inelegibilitat i incompatibilitat.
En esta línia, el capítol IV regula la designació de senadors i senadores i introduïx també una altra important novetat, la compareixença prèvia i obligatòria del candidat en una comissió parlamentària.

Durant esta compareixença, que serà pública, els membres de la comissió podran sol·licitar dels candidats o candidates tots els aclariments i les explicacions que
necessiten i, també, preguntar sobre els seus punts de vista sobre qüestions rellevants per a la Comunitat Valenciana.
I, en este sentit, el projecte
de llei que estic presentant-los garantix la salvaguarda dels drets de les
persones que compareguen, especialment el dret a l'honor i a la intimitat.

Dins d'este mateix capítol, i per a facilitar la designació, els articles 11 i 12 detallen el procés de votació i proclamació dels senadors.

Els capítols V i VI establixen les condicions per a la permanència i el cessament dels senadors i senadores.

En el capítol VII s'amplia i detalla el règim de compareixences dels senadors en Les Corts.
S'incidix d'esta forma en la major transparència i en el deure de rendició de comptes per part dels nostres representants territorials en el Senat.
L'article 16 introduïx la possibilitat que els senadors compareguen en comissió, a més d'a petició d'esta, a instància dels grups parlamentaris i, també, a petició pròpia.
I en l'article 17 es preveu l'assistència dels senadors al ple i a les comissions en la forma que el reglament així ho determine.
Perquè és raonable que els que ja han sigut triats democràticament per esta cambra puguen seure entre nosaltres i conéixer en primera persona els assumptes que afecten als interessos de tots els
valencians.

Senyories, acabe d'exposar les línies mestres d'un text normatiu que queda ara obert al debat parlamentari i a l'aportació sempre enriquidora per part dels grups parlamentaris que componen esta cambra.
I, per això, m'agradaria fer una apel·lació a la responsabilitat parlamentària; una responsabilitat que els correspon a tots els membres d'esta cambra, perquè, senyories, estem davant d'una norma de la màxima importància per a l'exercici d'una de les competències fonamentals que tenen atribuïdes les Corts Valencianes.

En definitiva, senyories, amb este projecte de llei, el Consell adapta les
seues institucions a la nova realitat estatutària de la nostra comunitat i complix d'esta forma amb els seus compromisos de govern; millora l'eficàcia, l'eficiència i la transparència en el funcionament d'una de les principals institucions d'autogovern; garantix la defensa dels interessos dels valencians en una de les
cambres que expressen la sobirania nacional i que suposa el millor canal de
projecció i d'influència de la nostra comunitat en l'adopció de decisions a nivell estatal.
És amb este tipus de decisions i actuacions polítiques amb les quals La Generalitat demostra dia a dia el seu interés i esforç per la defensa dels interessos de tots els habitants d'esta comunitat.

Un model incloent, solidari, integrador, en el qual es compagina la defensa dels interessos
valencians amb un ambiciós desenrotllament autonòmic i un aprofundiment democràtic plenament respectuós amb el nostre ordre constitucional.

Estem convençuts que en el debat parlamentari va a poder-se enriquir este text que sotmetem a
la consideració de la cambra, i que l'objectiu final d'aconseguir la màxima dignificació en els nostres representants en el Senat siga la màxima expressió també de l'autonomia i de la sobirania d'estes Corts.

Moltes gràcies, senyora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para la defensa de la enmienda a la totalidad, tiene la palabra el señor Toni Such.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bon dia, senyors i senyores diputats.

Senyories, el Grup Parlamentari Socialista ha presentat una esmena a la
totalitat al Projecte de llei de designació de senadors de la Comunitat Valenciana, projecte que modifica la Llei 3/1988,
que està en vigor en l'actualitat i que ens ha servit correctament per l'objectiu proposat, sense majors dificultats; a excepció -és clar- de l'últim procés vixcut en aquesta cambra amb motiu de l'elecció de la senadora Leire Pajín, procés a què tornaré a fer referència més endavant.

El primer motiu que porta al meu grup parlamentari a formular aquesta esmena a
la totalitat és el procediment utilitzat pel Consell i pel partit que li dóna suport per a procedir a fer esta modificació.
El Partit Popular pretén la modificació d'aquesta llei mitjançant la presentació d'un projecte de llei.

Estava escoltant el senyor Blasco en la seua qualitat de conseller del govern
valencià i, realment, no entenia com és possible que una llei d'estes característiques, que sí que és una part important de l'entramat institucional de la nostra comunitat, es presente per mitjà d'un projecte de llei, quan, en tot cas, deuria ser una proposició de llei sorgida d'estes Corts, per a poder discutir d'una altra forma respecte a l'elecció dels senadors d'estes Corts.

Els socialistes valencians considerem que haguera sigut molt més participatiu i consistent que la fórmula utilitzada, per tant, havera sigut la de la proposició de llei, i ja havera segut molt millor que la mateixa s'havera pogut presentar per la totalitat dels grups parlamentaris presents en
aquesta cambra.

Així mateix, cal recordar que la Llei 3/1988 fou presentada per mitjà d'una proposició de llei i que esta va obtindre el suport majoritari d'aquestes Corts amb el vot favorable del Grup Parlamentari Socialista i del Grup
d'Alianza Popular, grup antecessor de l'actual Partit Popular, com vostés molt bé saben, ja que actualment a estes Corts hi han representants que perduren en el
temps des d'aquella època.

Bé, doncs, ja ens haguera agradat que aquesta modificació de la llei de designació de senadors fóra un document que havérem discutit, tant el contingut com la seua necessitat; així com els problemes que s'hagen derivat de la seua aplicació en el temps i l'espai, per a poder procedir, acordar i compartir.
Però, com vostés molt bé saben, no ha segut així.
El Partit Popular ha entrat en una deriva tremendament perillosa, una deriva
que els porta a modificar substancialment lleis i normes
ad hoc, o siga, per a les persones de forma molt puntual o per als moments puntuals.

Les lleis del Partit Popular últimament pareixen i ens recorden a les que feia el senyor Aznar, que per a cada
problema, o per a cada cosa que ell considerava un problema, la solució era fer una llei, al nostre entendre, no per a solucionar-lo, sinó per a agreujar-lo, en tot cas.

Podem posar prou exemples del que estic dient.
Ací a les Corts Valencianes, la legislatura passada, es va produir un problema, que
no era nou, que no era nou; però que era la primera vegada que li passava al Partit Popular valencià, i era que va tindre un cas de transfuguisme a Les Corts.
Doncs bé, el PP va ser capaç de modificar el Reglament de Les Corts en solitari, intentant fer que la resta
de grups parlamentaris tragaren amb eixa reforma per tal d'arreglar un problema que sols tenia el propi Partit Popular.
No era un problema
de la societat valenciana que calguera solucionar, com s'ha pogut demostrar, ja que s'haguera pogut aprofitar eixa modificació -la de, en aquell moment, el Reglament de Les Corts- per a fer molt millor el control al govern, per a obligar al Consell a donar
expedients de contractació de forma obligatòria i, en definitiva, per a fer alguna cosa més de profit, i no per a un determinat moment i per a un problema puntual.

Hi han més exemples del que dic.
L'altre dia, sense consens, i a la trágala, es va modificar el consell escolar de la comunitat, un òrgan de participació que ha estat model d'altres comunitats autònomes, un consell històric que ha donat bons resultats i consensos en la comunitat educativa, en el
qual la participació ha segut l'eix fonamental de la seua trajectòria política, i del que jo mateix vaig formar part fa vint anys.
Doncs bé, com eixe consell escolar formula crítiques a la mala política educativa, la decisió no és canviar de política sinó molt més important en el pensament únic i antidemocràtic que avui es manté en el Partit Popular, la decisió és canviar el consell escolar perquè les persones que hi vagen no critiquen, sinó que aplaudixquen.

Hi han molts més exemples de com pensa, de com actua en política este Partit Popular actualment.
No parlem dels consells socials i de l'elecció dels seus representants i d'un llarg rast d'elements participatius que són vetats a la presència de l'oposició, per si de cas.

I per posar l'últim exemple, com el de les caixes d'estalvis, que el Partit Popular va ser capaç de fer ací un procés de selecció, tots, tots absolutament, de plena i absoluta confiança del mateix Partit Popular.

Esta forma d'actuar és la de la prevenció, la no-admissió de la crítica encara que siga constructiva, de temor al diàleg o a la confrontació política, o tal vegada siga pitjor, i es pretenga callar la veu dels que pensen
diferent.
.
.
Eixa forma d'actuar té un nom que tots vostés coneixen molt bé.
Amb eixe esperit i forma d'actuar, cal posar aquesta reforma, la de la llei de designació de senadors de la Comunitat Valenciana.

Quan algun grup es planteja una reforma d'una llei, deu expressar els verdaders motius que fan que es puga presentar esta
reforma; en esta mateixa, no es dóna el cas.
Els motius sempre poden ser diversos: des que la llei en vigor ha
quedat antiga i la societat ha canviat, per tant, cal fer una adaptació social, fins que hi haja una demanda social que obligue el legislador a fer
modificacions d'un text normatiu; un altre motiu pot ser proposar una modificació d'una llei, potser, perquè siga.
.
.
en l'esdevenir del temps es detecten problemes que cal solucionar per part del
legislador.

Bé, que nosaltres conegam, en aquest cas, no ha passat ni una cosa, ni l'altra; més bé, al contrari.
Però el que és insòlit és que es vullga modificar una llei com aquesta sols perquè el partit que proposa la seua modificació ha generat un problema.
El PP genera el problema, i ara es planta ací, a estes Corts, com a salvador i proposa una solució.

Senyories, açò és exactament com el bomber piròman, que encén la vivenda per apagar-la després.
Això és el que està fent el Partit Popular portant esta modificació de la llei ací, a estes Corts.

És insòlit que en els quasi trenta anys de democràcia i d'Estatut i més de vint anys de vigència d'aquesta llei, mai, mai, absolutament mai, hi haja hagut cap problema d'aplicació d'aquesta llei i siga precisament ara quan el PP genera, per a rengló seguit proposar una modificació d'una norma que hauria de ser obligatori i necessari que comptara amb una gran
majoria per a la seua aprovació.
És insòlit.
Abans ho dia el propi conseller, ho dia.
I ha anomenat tota la resta de
personatges que han sigut elegits ací, a estes Corts, per a formar part del Senat.
I no ha havut mai, mai, en vint
anys d'aplicació de la llei, ningun problema al respecte.
I ara per què s'ha modificar?
Perquè hi ha havut un problema que ha generat el propi Partit Popular.
Hi ha havut una
situació completament insòlita i inaudita de tindre un representant proposat pel Partit Socialista vora
huit mesos esperant que se'l poguera designar senador, quan quant ha volgut el govern valencià i ha volgut el Partit Popular en la seua majoria en cinc dies s'ha pogut nomenar i no hagut absolutament ningun problema.
Què ha passat perquè ara es plantege esta modificació de la llei?

Jo vullc acabar explicant-ho.
El Partit Popular vol modificar la llei perquè no pot tornar-se enrere de les seues bravates, de les seues paraules.
El camí mamprés sempre és el de no-retorn, el d'anar cap endavant més que siga el precipici.
Però per al Partit Popular és important portar sempre les coses fins les últimes conseqüències.
I, senyories, eixa no és una bona forma de fer política.

La política s'ha de fer amb mesura, amb coneixement i en gelat, mai com la fa el Partit
Popular portant esta reforma de la llei.

El PP ens presenta una reforma que sols té un únic objectiu, i és obligar a tots aquells que els partits polítics proposen per a senadors que compareguen a una comissió a Les Corts i intentar deixar-los en evidència, no sé de quina forma, fent-los preguntes capcioses i fent un ús i abús de la majoria d'aquesta cambra; incorporant al dictamen de cada candidat elements subjectius i
valoracions que degraden la vida política valenciana a la mesura de qui ho proposa.

I vostés diran, per què estic dient estes coses?
I jo els he de dir què és que el PP ha estat dient als mitjans de comunicació quan la proposta de la senadora Leire Pajín.
Els periòdics valencians estan plens de declaracions de dirigents del Partit Popular
dient que anaven a fer un examen de valenciania, de defensa dels interessos
dels valencians, posant en dubte que aquelles propostes que fagen els partits
de l'oposició no són dignes de fer-se en aquestes Corts.

I, senyories, de dignitat en aquestes Corts podem parlar molts.
La gran majoria
dels diputats d'aquesta cambra sense dubte.
Però hi ha alguns amb importants responsabilitats polítiques que deurien callar-se quan es parla de dignitat.
I si volen també podem parlar i molt de la defensa dels interessos dels valencians.
Podem
parlar-ho molt i podem fer un examen a vore qui és més valencià de tots els que es presenten ací.
Posar en dubte açò, posar en dubte açò, realment ens porta a altres èpoques i a altres règims polítics.

Senyories, si aquesta reforma havera estat proposada des de la normalitat.
Si
el procés d'elecció de senadors últim, desenvolupat en aquestes Corts, havera sigut normal, aquest grup
parlamentari, el meu grup parlamentari, estaria completament obert sempre a
millorar el text i a col·laborar en allò necessari perquè la norma de designació de senadors i de senadores s'havera aprovat amb un gran recolzament.

Però, senyories, els antecedents que els porten a aquestos moments han de reconéixer que no han sigut massa bons.
Les pretensions del PP són fosques i l'objectiu és anar cap a un camí de desficacis i poc normal.

Jo crec, i el meu grup parlamentari també, que el millor que pot fer el Consell és retirar aquesta proposta, per innecessària, per inútil, i tornar a la senda de la normalitat democràtica que els avantpassats de l'actual Partit Popular han sabut portar endavant sense més problemes.

El que han de fer és deixar de generar problemes, problemes de tarannà democràtic, i intentar recuperar la cordura, el coneixement i el seny, que moltes vegades ha caracteritzat la política valenciana i des de fa un temps s'ha perdut.

No cal sempre portar les paraules fins les últimes conseqüències, quan eixes conseqüències són pitjors i agreugen el futur i posen en perill el sistema democràtic.

Per últim, pareix ser, pareix ser, pel que tenim coneixement, que el Grup
Parlamentari Popular també pot pensar el mateix que estic dient jo, ja que el nivell d'esmenes és inclús superior al nombre d'articles que té esta llei.
Jo crec que quan el mateix Partit Popular ha esmenat d'una forma tan considerable esta llei és que evidentment també ha trobat nombrosos defectes i problemes que deuria portar-los també a rebutjar-la.

Senyories, demanem des del Grup Parlamentari Socialista que es retire aquest
projecte de llei i que tornem a començar amb un altre peu, un peu que siga molt més democràtic i molt més participatiu.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para el turno en contra, tiene la palabra el ilustre diputado señor y vicepresidente, señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyora vicepresidenta.

Senyories.

No compartim l'esperit de l'esmena de totalitat que ha presentat el Grup Parlamentari Socialista, que acaba
de defensar el senyor Such, mitjançant la qual demana que se retorne el projecte de llei al Consell.
I no ho
compartim per distints motius.

Senyories, la Llei 3/1988, de 23 de maig, de designació de senadors en representació de la Comunitat Valenciana, està vigent, conforme s'ha dit, fa més de vint-i-dos anys.
Fins ara ha oferit una perfecta cobertura jurídica a totes les designacions de senadors que en les últimes dècades s'han realitzat; ha sigut, sense dubte, una bona llei.

Però va ser una llei que, si repassem la història, no és com el senyor Such ha donat a entendre.
Eixa llei no va partir del consens
dels grups parlamentaris.
És veritat que va ser una proposició de llei, una proposició de llei presentada pel meu grup parlamentari, redactada per mi i defensada per
mi en la primera legislatura, i que va ser objecte del rebuig de la majoria
socialista.
Me la van fer tornar enrere.

En la segona legislatura, com el Grup Parlamentari Socialista no tenia majoria
absoluta, va aplegar a un acord amb el grup parlamentari del CDS per a portar
endavant els pressupostos.
Una de les qüestions que formaven part d'eixa negociació era en aquells ajuntaments on hi havia alcalde del partit del CDS se farien
determinades actuacions, entre elles en el meu poble, en Monòver; van prometre un depòsit d'aigua que mai se va fer, i fixe's si ha passat temps.

I van pactar també que el grup parlamentari del CDS presentara una iniciativa legislativa, una
proposició de llei ells a soles, per a la designació de senadors.

Clar, a mi la idea me va encantar.
Per tant, després de la presa en consideració que el Grup Socialista va recolzar, se va obrir un termini per a presentar
esmenes, tal com establix el Reglament de Les Corts.
I aleshores van presentar
novament com a esmena de totalitat amb text alternatiu aquell projecte que el
Grup Parlamentari Socialista va rebutjar en la primera legislatura.
Va
prosperar eixa esmena de totalitat amb text alternatiu, el Grup Socialista no
tenia majoria, però en aquell moment, com les forces polítiques estaven per la labor, ho van recolzar i va anar a comissió.
I van debatre en comissió aquella iniciativa.
I fruit del consens que s'adopta en la comissió tenim esta llei, que hui anem a substituir per una altra, i que arreplegava els
criteris, i l'esforç i el treball de tots els grups que estaven representats en la comissió.

Per tant, se va presentar pel Grup Parlamentari d'Alianza Popular, que érem aleshores.
Però no va ser fruit d'un consens entre les forces polítiques per a presentar-la conjuntament.

No sé per què el senyor Such diu ara això.
A més és que jo no entenc encara, en tots els anys que duc ací, quina diferència hi ha a l'hora de buscar el consens entre el que és un projecte de llei i el que és una proposició de llei, perquè els tràmits són els mateixos.
Ha d'anar a comissió, i s'han de presentar esmenes, s'ha de buscar el consens, s'ha de debatre i s'ha de votar.
No veig cap diferència.

També li dic una cosa: si la seua senyoria pensava que astò no havia de ser un projecte de llei, sinó que havia de ser una proposició de llei, per què no l'ha presentat el seu grup.
Des del 1988 que està en vigor la llei.
Per què no l'ha presentat el seu grup?
Sobretot després del nou Estatut d'autonomia.

I també vull preguntar-li una cosa: per què en Catalunya sí que admeten vostés que haja presentat un projecte de llei el senyor Montilla?
El senyor Montilla
sí que pot presentar un projecte de llei per a la designació de senadors?
I aquí ha de ser una proposició de llei?
Però per què?
En Catalunya sí i aquí està malament?
(Aplaudiments) No ho entenc, no ho entenc.

Mire vosté, la llei, la Llei 3/1988, és una llei bona.
Ho ha dit el representant del Consell i ho dic jo també, amb la satisfacció d'haver sigut, com he dit abans, l'autor d'aquella iniciativa.
Però com ocorre en totes les coses, arriba un moment que també les lleis se queden antigues i és necessari actualitzar-les.
Quan per a la seua actualització es requerix només mínimes modificacions, no cal fer una llei nova, però quan com en el cas que mos ocupa la seua actualització necessita modificar la majoria dels seus quinze articles, inclús jo que vaig ser l'autor, com he dit, me done per satisfet i pense que la millor solució és una nova iniciativa que vinga a substituir aquella, que ha complit durant
vint-i-dos anys, però ara s'ha d'incorporar el que és la nova realitat després de l'Estatut d'autonomia de l'any 2006.

I vosté me preguntarà: i per què fa falta actualitzar-la?
Podia preguntar-me, clar que sí!
 Doncs mire, primer, ja ho he dit, perquè el nou Estatut d'autonomia, la Llei orgànica 1/2006, de 10 d'abril, incorpora altres institucions de La Generalitat creades després de l'Estatut d'autonomia, de la Llei orgànica 5/1982.
I si com a conseqüència d'aquest primer estatut d'autonomia hi havien unes institucions de les quals els seus membres es vorien
immersos en situacions d'incompatibilitat i d'inelegibilitat, ara que hi han altres institucions que aleshores no estaven també convé contemplar-ho en un nou text de llei perquè estiguen tots en la mateixa situació.

Segon.
Tampoc cal oblidar-se d'altres temes menors, com són la valencianització del nom de les institucions de La Generalitat i aprofitar esta nova llei per a
fer l'oportuna correcció i adequació al que ja l'Estatut d'autonomia nou establix.

Tercer motiu.
També pareix ser que la voluntat de la cambra, que igual que ocorre en altres
parlaments a Catalunya, els candidats a senadors o senadores en representació de la comunitat han de comparéixer, doncs també pareix ser que la voluntat d'esta cambra també és que hagen de comparéixer prèviament a la seua designació, abans de la seua designació han de comparéixer.

Cert és que el Reglament de Les Corts vigent no posa cap inconvenient perquè això puga ser realitat.
Però, no s'ha de supeditar eixa situació a la voluntat política de qui ostente la majoria en cada moment.
Deu ser una cosa que obligue a
tots per igual.
Fins ara, vosté s'ha referit abans, aquí, esta cambra, ha sofrit el menyspreu, el despreci, d'una senadora, una il·lustre senadora, (remors) la senyora Leire Pajín, designada per a representar la Comunitat Valenciana.
I dic que ha sofrit el
despreci perquè, aplicant el que diu l'article 44 del reglament, -he de recordar que el reglament té norma de llei- va haver-hi un acord d'una comissió perquè prèviament a la seua designació compareguera.
I no sols és que no va comparéixer.
El despreci va ser major, ni tant sols es va dignar a contestar la senyora
presidenta, que era a través de la qual s'havia de fer la petició.

Això ha ocorregut aquí.
Mire, no volem que això torne a ocórrer.
I tampoc volem que s'acuse mai a la majoria, que s'acuse mai a la majoria que fan la seua santa voluntat i la imposen als altres.
Mire, no, volem que siga per a tots igual.

Entenem que el reglament no posa ningun inconvenient, però després d'esta experiència tan roín de la senyora Leire Pajín, pensem que el que s'incorpore al text de llei sí que obliga també a aquells que no pertanyen a esta cambra.
Algú podria interpretar que el reglament només és d'aplicació interna; doncs la llei és d'aplicació per a tots.
És un motiu també perquè no hi hagen més desprecis a esta institució.

També que este tipus de decisions no siguen només, només, perquè obliguem els candidats, sinó perquè obliguem també els que ja són senadors i que vinguen i que donen compte, que donen compte als representants
de la societat valenciana sobre què és el que han fet en eixe escó que aquí els vam concedir, què és el que han fet, com han defensat els interessos de la nostra comunitat a
Madrid, al Senat d'Espanya.

També s'ha de regular el dret que tenen eixos senadors a demanar comparéixer ací en estes Corts, cal regular-lo, cal deixar-ho, perquè no siga -torne a repetir- a capritx de les majories que en cada moment existisquen, ni perquè compareguen prèviament ni per a després quan siguen senadors.
Que siga una norma de llei que ho regule perquè no hi haja ningun dubte ni ninguna mala interpretació.

Clar, si la llei electoral, la LORE, establix que la figura del senador sempre
va lligada ara a un suplent respectiu, conseqüentment amb eixa realitat, ací també cal regular en eixa llei l'obligació dels suplents, dels aspirants a senadors i dels seus suplent, l'obligació prèvia.
Per què?
Perquè si després automàticament quan un cessa, l'altre entra, ocupa l'escó de senador, prèviament també ha de comparéixer perquè conega la cambra quines són les seues aptituds i quins són els compromisos polítics que en la societat civil valenciana va a comprometre's defensar en el Senat.

I tot això cal regular-lo, cal regular-lo, però això establix uns terminis possiblement superiors als que la Llei 3/1988 establia.
I no volem que els nostres senadors arriben tard a Madrid, no volem
que arriben tard a Madrid en el sentit que si aquí el procediment d'elecció és més llarg que en altres comunitats, se podria donar el cas que quan arriben a
prendre possessió, allí s'hagen designat ja tots els càrrecs de representació d'aquella institució.
No volem que els senadors de la Comunitat Valenciana siguen senadors de
segona.

Per tant, també és necessari un text de llei que acurte eixos terminis, que regule els
procediments i que acurte tots eixos terminis.

I, sobretot, senyoria -ho he dit i ho mantinc, això és la realitat-, vosté recordarà que a pesar que acaba de criticar que no s'haja presentat esta modificació mitjançant una proposició de llei, jo he de recordar-li a la seua senyoria que a finals de l'any passat el meu grup va presentar una modificació puntual de la Llei 3/1988, de 23 de maig, de designació de senadors, i ho va presentar per la via d'una proposició de llei.
I cal vore com mos va posar el seu grup parlamentari, el seu síndic absent, el senyor Luna, cal vore com mos va posar.
Mos va criticar perquè ho presentàrem mitjançant una proposició de llei.
En què quedem, proposició de llei, projecte de llei?
Iniciativa legislativa, és una iniciativa legislativa siga projecte de llei si la presenta el Consell,
siga proposició de llei si la presenta algun grup parlamentari o un nombre determinat de
diputats.

Per tant, jo crec que la via és el menys important.
Allò important i essencial és el contingut.
I el contingut és que en estos moments el Consell de La Generalitat mos ha presentat un projecte
de llei adequat, modern.
Crec que a més és oportú, perquè és el moment més oportú per a fer les modificacions que s'hagen de fer.

I la Llei 3/1988, l'esperit d'eixa llei se manté en l'actualitat en el nou projecte del Consell, eixe esperit se manté.
El que ocorre és que cal actualitzar determinades qüestions, que si ho haguérem fet per la via de les modificacions puntuals, haguera sigut un desgavell, un
autèntic desgavell, perquè si tenim en compte que la Llei 3/1988 són 15 articles i se vol incorporar tot el que incorpora este projecte de llei, s'haguera fet un text farragós i poc aplicable o entenedor.

De la forma que se fa, se fa amb claredat, amb llums, amb taquígrafs, i tots els grups parlamentaris tenen l'oportunitat de presentar esmenes -i que en comissió les discutim i les votem- que vinguen a millorar esta llei.
Si estem oberts a totes les suggerències que les seues senyories puguen fer!
Clar, suggerències que siguen objectives, objectives.
I no hi ha més objectivitat en este cas que eixes decisions estiguen plasmades en un text de
la llei i que no siga una majoria en cada moment qui tinga de determinar, qui
tinga de determinar si compareixen prèviament aquelles persones que volen que se designen senadors o si compareixen
els senadors una volta hagen pres possessió.
El que ho diga una llei crec que és una garantia democràtica per a tota la societat valenciana; el que ho diga una llei crec que deixa a banda totes eixes crítiques que fins ara s'han fet, que si volíem que comparegueren per algun tema determinat o interessat del grup majoritari.
El que ho diga una llei fa que tots tinguen els mateixos drets i les mateixes
obligacions.

Per això, he de dir, senyoria, que és molt encertat, que és molt adequat el projecte de llei que ha presentat el Consell.
I li demane a la
seua senyoria i al seu grup comprensió i col·laboració; comprensió per entendre que és necessari actualitzar esta llei i que només amb un text nou se podria fer.
I col·laboració, col·laboració, senyoria.
No boicotegem els assumptes abans de discutir-los.
Jo crec que, en
un tret d'humilitat, el seu grup tindria de retirar eixa esmena de totalitat, perquè el que està dient és que continuem amb la llei antiga, quan tenim l'oportunitat entre tots que este projecte que envia el Consell fer-lo millor
encara del que ha arribat.

Per tant, senyoria, li demane també eixa col·laboració.
Apel·le al seu grup parlamentari perquè retiren l'esmena de totalitat, portem endavant la tramitació del projecte del Consell i en comissió parlarem, en comissió discutirem i en comissió mos entendrem.

Res més, senyories, i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para el turno de réplica, señor Such.

El senyor Such Botella:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Maluenda, he de dir-li que cada dia em sorprén més, tant en les seus argumentacions, perquè.
.
.
Sobretot per la facilitat per fer-ne una en un moment i fer-ne una altra en
un altre, i no passarà absolutament res.

Vosté planteja ací que quina és la diferència entre un projecte de llei i una proposició de llei?
 Vosté ho deu saber perfectament, quan vosté i jo mateix lluitàrem a muntó per evitar que el govern valencià fera un projecte de llei de reforma de l'Estatut d'autonomia.
Vosté i jo lluitàrem molt en estes Corts per això.
I al final, férem una proposició de llei dels grups parlamentaris de reforma de l'Estatut d'autonomia.
I ara diu vosté que no sap quina és la diferència entre una cosa i l'altra?
Jo crec que és molt clara, senyor Maluenda, molt clara.
I vosté ho sap també.
Ara, si ara en estos moments té de dir això.
.
.

Jo he plantejat, jo he plantejat que esta llei, la llei de designació de senadors, forma part de l'entramat institucional bàsic d'esta autonomia.
I que, en este sentit, és un tema d'elecció de representants d'estes Corts, de les Corts Valencianes, com a fòrum representatiu de la voluntat popular dels valencians, el que deuria tirar
endavant esta reforma de la llei.
I el que no entenc jo és què pinta el govern valencià fent este projecte de llei.
De veres, no ho entenc.
Si vosté ho compartix, allà vosté.
Jo crec que era molt millor fer-ho d'una altra forma.

Mire, senyor Maluenda, diu vosté: «I per què si vostés creuen que han de fer-ho a través d'una proposició de llei, no la presenten vostés?
» Mire -ho he dit abans en la meua intervenció-, perquè esta reforma és una reforma inútil, absolutament inútil.
Mire, agarre's vosté el text que ha presentat el Consell, agarre's el text i vorà que les modificacions que fa el Consell a la llei de 1988 són mínimes, senyor Maluenda, mínimes.

I a més, no sé d'on es trau vosté açò d'incorporar les noves institucions que regula l'Estatut.
No estan ací, eh?
Senyor Maluenda, en el text que ha presentat el Consell no estan.
Que vostés ho hagen fet a través d'esmenes, ho debatrem quan veiem les esmenes.
Però el que ha presentat el Consell no estan, no estan ni el jurídic consultiu, ni l'acadèmia de la llengua, absolutament ninguna de les institucions que diu vosté que ha servit per a fer i presentar esta modificació de llei.
Jo crec que s'ha equivocat, en tot cas, en el debat i vosté ja estava parlant de les seues esmenes, que, per cert, són tan nombroses, són tan nombroses que vostés mateixos estan modificant substancialment el que és el projecte de llei que ha presentat el Consell.

I jo crec que tot açò ve a donar-se per la dualitat esta, la dualitat de conseller membre del Consell
i portaveu grup parlamentari, que al final tot açò s'ha confós d'una forma tan important que, al final, el senyor Blasco ve ací i presenta el projecte de llei i el senyor Blasco a la vegada té de firmar les esmenes que modifiquen el seu propi projecte de llei d'una forma substancial.
La veritat és que és una.
.
.
(Veus) O el senyor Betoret, dóna igual.
Però d'una forma substancial.
I açò no deixa de sorprendre'ns el que és este tipus de tramitació.

Mire, que vostés presenten una modificació d'una llei que des de l'any 1988 no ha tingut absolutament ningun problema, ningun problema, a excepció de l'últim que han generat vostés, que presenten una llei per a intentar arreglar problemes que generen vostés, açò és de nota, açò és de nota, d'excel·lent.

Per tant, en este sentit, dir-los que el que tenien d'haver fet, el que tenien d'haver fet era haver procedit amb total normalitat a fer els nomenaments que s'han fet fins a l'actualitat, fins que ha aparegut la proposta de la senyora Pajín.

I mire, vosté està diguent que tots en igualtat de condicions i que hi ha un despreci de la
senyora Pajín de vindre a estes Corts a donar compte de la seua valenciania.
Mire, per l'amor de Déu!
Si parlem de despreci a vindre a comparéixer a Les Corts, tinguem centenars d'exemples de membres del govern i dels segons escalons del govern que han sigut
incapaços de vindre a estes Corts a donar explicacions, tant a comissió, tant a comissió com els seus respectius llocs on tenien de donar explicació.
Centenars d'exemples li podem posar.
I d'eixos vosté no s'estranya!
Ha dit ací «despreci»?
.
.
.
Jo crec que no podem parlar d'això.

Ara bé, que vostés, que vostés han vulnerat el que ha sigut la norma de la llei de designació de senadors, l'han vulnerat de sobra, evitant que se poguera proclamar i se poguera elegir a la
senyora Pajín amb normalitat i que huit mesos després.
.
.
I que haja tingut el Grup Socialista huit mesos faltant-li una senadora en
el grup a Madrid, em pareix infame el que vostés han fet.

I ja per últim, dir-li que ha manifestat, senyor Maluenda.
.
.
, que diu vosté que «no volem que arriben tard els senadors a Madrid».
Huit mesos, eh?
, ha tardat la senyora Pajín en incorporar-se al grup parlamentari que li pertocava vulnerant el sistema
democràtic d'una forma clara i evident.
I això, senyor Maluenda, no fa falta per arreglar això fer una llei, un problema que han generat vostés, sinó sols fa falta voluntat i tarannà democràtic, que és el que fa falta a estes Corts moltes vegades.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Such, me deixa obnubilat!
Però com la seua senyoria ve ací a la trona i mos fa una comparació del que és el tràmit d'un projecte de llei amb el projecte de l'Estatut d'autonomia?
Però vosté no sap que el projecte.
.
.
, qualsevol projecte per a un estatut d'autonomia o per a la seua modificació, ve regulat per la mateixa Constitució i pel mateix Estatut d'autonomia?
Vosté no sap això?
Sí que ho sap!
Si vosté ha tingut alguna cosa a vore, igual que jo, amb el nou Estatut d'autonomia, que mos l'hem treballat.

Però com vosté compara.
.
.
?
Vosté està negant, està negant la potestat, el dret que té el Consell a exercir la iniciativa legislativa.
Sí, sí, l'està negant -que eixe Estatut i l'anterior el reconeix i la mateixa Constitució- quan diu que no pot presentar el Consell un projecte de llei, que té de ser una proposició de llei.
I que s'ha trencat aquí el que és la tradició.
Però, bé, jo no sé on ha llegit vosté això, que eixa era la tradició.
Aquí estem.
.
.
, jo no dic totes les setmanes, però amb moltíssima freqüència, perquè és el Consell de La Generalitat que més iniciatives legislatives està presentant i més lleis estem aprovant, constantment estem presentant projectes de llei.
I el
que vosté està dient d'este no l'he escoltat jo a ningun company del seu grup que ho haguera dit abans.
És que vosté, la seua senyoria, va per lliure o és que també en això han canviat vostés els seus plantejaments?
Jo, francament, no ho entenc.

Ara resulta que aquí el que estem és posant en dubte la legitimitat que té el Consell de presentar un projecte de llei!
I me fa la comparativa amb l'Estatut d'autonomia.
L'Estatut d'autonomia, que requerix unes majories qualificades no solament ací en Les Corts, sinó també a Madrid, en una llei normal que l'únic que pretén és regular un funcionament de la cambra, i que obliga les majories, les majories
que en cada moment hi hagen ací, en esta cambra, que respecten el procediment que en eixe text de llei, quan
estiga aprovat, se regula, i que obligue també els candidats que vullguen ser senadors, que compareguen aquí i que facen un exercici de compromís amb els representants de la societat valenciana.
¡Faltaria més!
I que la senyora Pajín.
.
.
(El diputat Maluenda Verdú pronuncia el cognom en valencià; veus) Perdó, ¿com?
, ¿com?
, és que com no l'escolte molt, doncs, però que me perdone, no hi ha intenció de canviar-li el cognom, que la senyora Pajín resulta que ha arribat tard a incorporar-se al Senat per culpa del Grup
Popular, ¡ja m'ho explicaran!
El Grup Popular immediatament va acordar en la comissió que a través de la presidenta se la invitara a comparéixer, i estava tot preparat per a, a continuació, designar-la.
¡Ella va ser la que va voler arribar tard a Madrid!
, ella ¡i vostés!
, que tampoc van saber defensar ací els drets d'ella, perquè no cal que els recorde les sessions de la comissió de l'estatut del diputat, perquè són secretes, jo no vaig a desvelar-les, però no cal que recordem.
.
.
, vosté, faça una reflexió com jo també la faig, i sabem quina és la defensa que uns o altres van poder fer en eixa comissió.

La senyora Pajín.
.
.
, (el diputat Maluenda Verdú pronuncia el cognom en valencià; veus) o Pajín (el diputat Maluenda Verdú pronuncia el cognom en castellà; veus) a petició de la senyora Ninet, ¿eh?
, la senyora Pajín o Pajín (el diputat Maluenda Verdú pronuncia el cognom successivament en valencià i en castellà) no va ser capaç d'atendre i de reconéixer la sobirania d'estes Corts, perquè aquí, en un acord democràtic emparat en l'article 44 del reglament de Les Corts, se la va invitar, a través de la presidenta, se la va invitar, sabien que era un decisió política, que només tenia responsabilitat política, i s'haguera acabat el procés si ella, no volent venir a comparéixer, haguera notificat que no volia comparéixer.
Ho haguérem respectat, encara que no mos haguera agradat.
Clar, haguérem continuat criticant-la, perquè una persona que vol ser representant, senadora designada per les Corts
Valencianes en representació de la Comunitat Valenciana i que no és capaç d'acceptar la voluntat política d'esta cambra, ¡no mereix ser senadora!
, ¡no mereix ser senadora!
(Aplaudiments)

Per tant, si va arribar tard allí, va ser perquè ella no va saber acceptar les regles del joc que entre tots aquí hem establit.

Però, en fi, eixa no és la qüestió.
La qüestió és que tenim un projecte de llei que presenta el Consell, que, a més, el mateix consell jurídic consultiu ha dit que eixa era la via per a actualitzar el que era la Llei
3/1988, mantenint l'esperit de l'article 69.
5 de la Constitució, mantenint-lo i desenrotllant-lo, i resulta que quan aplega eixe projecte aquí i tenint la possibilitat de.
.
.
, entre tots, de millorar-lo, resulta que vostés diuen que se retorne.
Mire, després vorem.
El Grup Compromís almenys sí que ha presentat un text alternatiu, que és el seu text, que me pareix molt bé.
Se compartirà o no se compartirà, però és legítim.
Ara entrarem a això.
Però, però, les seues senyories, no, entren com un elefant en una
cacharrería i fora, fora, fora, i tot fora.

I apel·la a un consens, a un consens per a presentar una iniciativa, que mai ha segut
aixina.
Va ser una iniciativa presentada pel Grup Popular d'aquell moment, redactada per mi i defensada per mi i que vaig aconseguir que,
amb una esmena de totalitat amb text alternatiu, en la segon legislatura, fóra acceptada a tràmit.
Repetixc que en la primera les seues senyories, al mateix text, ja me'l van rebutjar.
Eixa és al realitat i no és altra, senyor Such, eixa és la realitat.

Tenim un bon projecte de llei, anem a millorar-lo entre tots, perquè tot és millorable, però no tinguen eixa actitud de despreci a tot el que faça el Consell, perquè s'equivoquen.
Vostés no poden negar la legitimitat que té el Consell a presentar qualsevol projecte de llei, siga d'una iniciativa legislativa nova o siga per a reformar o derogar-ne una altra que
ja estiga en vigor.
(Veus)

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Para fijar posición, tiene la palabra, por parte de la Agrupación de Diputados No Adscritos la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé, els avance ja que anem a recolzar les dues esmenes a la totalitat presentades,
perquè des d'Esquerra Unida no compartim l'esperit d'aquest projecte de llei de La Generalitat de designació de senadors i senadores en representació del País Valencià.

El Partit Popular ens té una volta més ací reunits per a parlar de les seues ocurrències.
La veritat és que hi ha moltíssims temes d'importància vital per als treballadors i treballadores del País Valencià que deuríem estar tractant en aquesta cambra, el model econòmic valencià que ens ha dut a ser campions d'Espanya en atur, el desmantellament dels serveis públics o la baixa qualitat democràtica a què ens duen els casos de corrupció.

Però, no, el Partit Popular preferix que ens dediquem a la llei de senadors i
senadores amb l'únic objectiu de guanyar aquella absurda baralla de pati de col·legi per la compareixença de la senyora Leire Pajín, com ha demostrat el senyor Maluenda en la seua intervenció, en què ha anomenat la senyora Leire Pajín més d'una vintena de voltes, que sembla que la té vosté molt entravessada.
Per tant, ens dóna més la raó al dir que, aquesta llei, l'únic objectiu era guanyar eixa baralla de pati de col·legi per la compareixença de la senyora Leire Pajín.

I cal dir que resulta com a mínim curiós i sorprenent que ara vulguen imposar per llei la compareixença de senadors i senadores els mateixos que una i altra volta ens neguen a l'oposició les peticions de compareixença dels alts càrrecs de la Generalitat valenciana.
Nosaltres no serem qui ens neguem a la
transparència, a la rendició de comptes i a que aquests representants públics compareguen davant d'aquest cambra totes les voltes que faça falta.

Però els recorde que són vostés els senyors i senyores diputats i diputades del Partit Popular els que estan
en contra d'aquestes coses, els que estan en contra d'aquestos principis democràtics de rendició de comptes i de transparència.
¿O és que només hi estan en contra quan es tracta de membres del Partit Popular?
És que això ho podrien explicar, perquè caldria tindre un poquet més de coherència.

Aquells que els neguen la informació a l'oposició constantment, aquells que es neguen a contestar les nostres preguntes i que
continuen amagant els contractes, ara vénen ací a fer un ús torticero del que suposa la rendició de comptes a la ciutadania.
¿Volen que compareguen els senadors i senadores?
Val, perfecte, nosaltres no anem
a negar-nos, perfecte, hi estem d'acord, però que compareguen també el director, o ex director, ja no ho sé, de la Ciutat de les Llengües de Castelló, el director de VAERSA, el de CACSA, etcètera, etcètera, etcètera, totes aquelles compareixences que vostés voten en contra una i una altra volta en les comissions.

Cal tindre molta barra per a exigir la compareixença de senadors i senadores en Les Corts, quan els seus màxims representants institucionals, en compte de vindre a aquesta cambra a donar
explicacions el que fan és anar-se'n a donar una roda de premsa sense que, damunt, ni els periodistes puguen fer
preguntes.

Ara bé, aquest projecte de llei, a part de per a guanyar la baralla per això de Leire Pajín, té també un altre objectiu, i és consolidar la seua creuada contra la institucionalitat democràtica, un injust i antidemocràtic model d'elecció basat en la llei d'Hondt, absolutament discriminatori per als grups minoritaris i que va en contra
del principi de pluralitat democràtica.
Però no serà amb el vot d'aquells que ens creiem la democràcia que això eixirà endavant, no serà amb el nostre vot, perquè el nostre mínim exigible és el sistema de resta major, molt més proporcional que la llei d'Hondt.

I no ens diguen que és el sistema que hem tingut sempre, eixe argument no em val, perquè per això es fan les reformes, per això es deuria haver tocat aquesta llei, perquè fóra una llei proporcional, un sistema d'elecció proporcional, no per a guanyar la baralla per això de Leire Pajín, sinó per a millorar i avançar en democràcia.
I, per exemple, a Catalunya, així ho han fet, han rectificat i han rectificat en la línia que jo estava apuntant de tindre el sistema de resta major.
És a dir, que a alguns llocs les reformes sí que es fan per a avançar.

I, per a acabar, dir que des d'Esquerra Unida ens sembla absolutament inacceptable que proposen vostés aquest projecte de llei ací, quan són vostés i el seu partit a nivell estatal els que porten ja molt de temps oposant-se a
una reforma del Senat que realment sí que és necessària per tal de convertir-lo en una autèntica cambra de representació territorial i no en l'objecte decoratiu que és avui en dia o en el lloc de refugi d'aquells que han d'estar en el Senat per a cobrar un sou del Senat però treballar en altres llocs, per exemple, en el seu partit; o el Senat com a lloc
on se jubilen els polítics, ¿no?

Quan vulguen que parlem d'aquestes qüestions prioritàries com la reforma a fons del Senat, estarem atents i estarem disposats, i
parlarem, evidentment, en un altre to.
Però avui tindran d'entendre que ens irrite, doncs, perdre el temps amb les seues ocurrències mentres tenim 600.
000 aturats i aturades en el País Valencià, un govern que no governa i un president que en breu pot estar assentat en la
banqueta.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Para fijación de posición, por parte de Compromís tiene la palabra la señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Such, compartint moltes de les reflexions que vosté ha fet ací, per no dir quasi totes, sobretot en allò que fa referència, i que també s'ha anomenat en la intervenció anterior, la senyora Albiol, a la motivació d'aquest projecte de llei, dic, compartint tot això, i com que en el següent punt anem a vore l'esmena a la totalitat que hem presentat nosaltres, que hem presentat una esmena
a la totalitat, però amb text alternatiu, com dic, compartint la seua argumentació, no anem a poder recolzar esta esmena per la senzilla raó que si prosperara no podríem tindre l'oportunitat de debatre la nostra esmena, que té text alternatiu i que nosaltres creiem que és una oportunitat per a millorar una llei que, com vosté ha dit, la van pactar PP, aleshores Alianza Popular, i PSOE, i que,
efectivament, això es nota, és una llei que servix al bipartidisme i que nosaltres pensem que s'han d'introduir millores que també milloraran la qualitat democràtica.

Per a no allargar este debat, perquè ara mateixa tindré de presentar l'esmena nostra, doncs, donaré els arguments de defensa de la nostra esmena, però no podem recolzar la seua esmena de devolució.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Pel torn de rèplica.
.
.
¿No?

El senyor Such Botella:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, agrair al grup Esquerra Unida que vaja a votar a favor de l'esmena a la totalitat que hem presentat a esta iniciativa legislativa per part
del Consell del Partit Popular, agrair-li també les paraules a la senyora Oltra respecte a la seua posició, entenent també que és cert que tenen després una iniciativa de les mateixes característiques, que caldrà passar a discutir.

Nosaltres creguem, senyories, que s'està a temps encara de retirar el que és este projecte de llei i convidem la cambra que així ho pense en els últims minuts també.
Entenem que és una modificació que és inútil en estos moments, que s'havera pogut seguir aplicant la llei del 1988 amb total normalitat, si s'havera vullgut.
Desgraciadament, no hi ha havut massa voluntat i no hi ha havut
massa intenció que això siga possible.
En este sentit, demanem a la cambra, doncs, el recolzament perquè esta esmena a la totalitat siga possible.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Señorías, vamos a proceder.
.
.
, señorías, a la.
.
.

Señor Maluenda, si es tan amable, ¿dónde va a votar usted?
(Veus) Ah, sí, porque están en la.
.
.
(Veus) Ah, lleva la tarjeta, vale, de acuerdo.

Comienza la votación.
.
.
Comienza la votación.
Votos a favor, 33; votos en contra, 44.
Queda desestimado el punto.

Projecte de llei de designació de senadors o senadores en representació de la Comunitat Valenciana (RE número 56.
240, BOC número 229).
Esmena a la totalitat amb text alternatiu presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 60.
269, BOC número 236)

La senyora presidenta:

Y pasamos.
.
.
, (veus) debate de totalidad del proyecto de ley de designación de senadores en representación de la comunidad.
.
.
Perdón, perdón.
Debate de totalidad del proyecto de ley de designación de senadores o senadoras en representación de la Comunitat Valenciana.
Enmienda a la totalidad con texto alternativo
presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Para la presentación del proyecto y defensa de la enmienda, tiene la palabra la señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Efectivament, puge ací a defensar l'esmena a la totalitat amb text alternatiu que ha presentat el Grup Compromís.
I, en primer lloc, vullc sumar-me a les reflexions que s'han fet en el punt anterior, per part dels qui han defensat l'esmena a la totalitat en el sentit que la motivació d'este projecte de llei és més que qüestionable.

El senyor Blasco ha explicat ací que és una qüestió d'adaptació estatutària i aixina també consta al preàmbul.
I jo em pregunte que quina adaptació estatutària estem parlant.
Si estem parlant simplement que en compte de Corts
Valencianes ara es diuen Les Corts, em sembla que no és suficient motivació per a presentar una llei, màxim tenint en compte que una qüestió tan fonamental, com la Llei electoral valenciana, que l'estatut mana, pels propis canvis de l'estatut, que es faça una nova llei electoral, ni tan sols hem sentit parlar d'ella.

Per tant, la motivació d'este projecte de llei és simplement per a justificar la felonía democràtica que el Partit Popular ha fet en esta legislatura.
I m'estic referint al retard en el nomenament d'una senadora, en representació de la Comunitat Valenciana, que va estar amb un retard de huit mesos per a
nomenar-se.

I és cert que el Codi penal espanyol té una previsió molt clara quan un entra a cavall en el Congrés dels Diputats o entrara a cavall en el Senat, amb pistola en mà, aixina com va fer Tejero, per exemple, el 23F.
Ara bé, no hi ha ni una sola previsió en el nostre Codi penal que protegisca la nostra democràcia dels atacs amb guant blanc, eixe atac que ha patit la nostra democràcia quan es va adulterar durant huit mesos la composició d'una de les cambres de les Corts Generals d'Espanya, no hi ha ni una previsió, ni una defensa de la democràcia per a aquells que ataquen amb guant blanc la democràcia.

Clar, qui anava a pensar quan se va redactar el Codi penal que tota una
presidenta de Les Corts o tota una Mesa de Les Corts anava a adulterar durant
huit mesos la composició del Senat o anava a fer, efectivament, una minva en la representació on radica la sobirania nacional, com dia adés el senyor Blasco.
Qui ho anava a pensar?
Però, en tot cas, este segrest de la voluntat popular que va fer el Partit Popular
durant huit mesos ha estat ahí, perquè el PP confon joc democràtic amb jugar a la democràcia, que no és el mateix.
I juguen com si la democràcia fóra un joguet, sense ser conscients que cada vegada que fan una jugada com estes
s'
escletxa més el joguet i el joguet es pot trencar, almenys perd qualitat dia rere dia.

I com que han de justificar allò que és injustificable és que se trauen de la mànega ara este projecte de llei de designació de senadors i senadores de la Comunitat Valenciana, que en este moment és absolutament prescindible.

Encara així, i com que nosaltres hem aprés a fer de la necessitat virtut, i era una llei que no ens agradava, precisament
pel que vosté comentava adés, senyor Such, i és que es nota, es nota que esta llei la van pactar els dos grans partits, es
nota que és una llei que servix al bipartidisme, es nota que estava Alianza Popular, ara
PP, i el PSOE pactant açò.

Vostés algun dia hauran de triar també si opten per la coherència i les idees o l'interés i el partidisme.
En este cas, nosaltres els donem l'oportunitat de triar hui ací.
I és que nosaltres hem presentat una esmena a la totalitat, però que fonamentalment el que ve a corregir són precisament els filtres que se posen per part de bipartidisme per evitar que
les minories, no és que apleguen a tindre representació sinó que tinguen allò que el poble els atorga, és a dir, que tinguen una representació conforme als vots que s'obtenen.

Els mecanismes pensats i dissenyats en esta llei, i ara m'estic referint a la Llei 3/1988, perquè en realitat el projecte que ha presentat el govern valencià se diferencia molt poc de la llei de 1988, a no ser per l'ocurrència de la inquisició esta que se vol fer a priori sobre la qual tornaré després.
.
.
 Els mecanismes pensats i dissenyats, com dic, per a evitar la representació de les minories són, des del punt de vista democràtic, perverses i sobretot d'aquells que la gent espera idees i coherència.
I al final els ciutadans també passen factura d'això.

I, així les coses, no sé a què se referia el conseller Blasco quan deia que era un projecte de llei incloent.
Pot ser que com li han fet el discurs els de la Conselleria de Solidaritat i
Ciutadania i ahí se parla molt d'inclusió i és una cosa molt bonica.
Però, tanmateix, incloure, el que es diu incloure, no inclou aquelles formacions polítiques que tenint vots suficients per a tindre representació se'ls fa passar per tants filtres amb l'únic objectiu d'eliminar les minories de les representacions democràtiques.

I, per això, nosaltres, de la nostra esmena, del text eliminem l'atribució prèvia als grups parlamentaris del número de senadors.
Per què?
Perquè, tal com diu l'article 69 de la Constitució Espanyola, en la tria dels senadors diu: «.
.
.
asegurarán en todo caso la adecuada representación proporcional».
 És a dir, ja la mateixa Constitució a l'article 69 parla d'una adequada representació proporcional en la tria de senadors que les lleis autonòmiques han de respectar.
Per què?
Perquè és una manera, al nostre entendre, d'introduir de manera encoberta el mandat imperatiu.
Perquè l'atribució prèvia d'escons als grups parlamentaris al final el que fa és que tinga igual que vinguen 99 a votar o que vinguen 18 a votar.
És igual, perquè cadascú ja té la seua part del pastís, sobre tot els dos grans que són els qui aplicant el filtre de la llei d'Hondt, pel que dia la senyora Albiol, no només s'aplica a l'hora d'escrutar els vots per a vindre a esta cambra sinó que després s'aplica la llei d'Hondt a l'hora d'atribuir els escons als grups parlamentaris.
Un doble filtre precisament per a
evitar que les minories estiguen representades en el Senat i fer més majoritària una cambra que ja té en una part de la tria un sistema electoral majoritari.

I no és que s'aplique la llei d'Hondt als vots obtinguts per cada grup parlamentari, perquè, clar, els vots no els obté el grup parlamentari sinó per cada formació que es va presentar a les eleccions.
No.
És que s'aplica la llei d'Hondt als escons.
Aleshores, ja la tenim completa.
I el filtre, tanmateix, és ben estanc.
I dic que és una manera d'encobrir un mandat imperatiu, en compte del mandat representatiu que també exigix la nostra Constitució i que exigix, evidentment, un mètode d'elecció que no incloga la introducció de
tapadillo del mandat imperatiu.

En el fons, com dic, s'asseguren per anticipat la part del pastís, independentment de qui acudisca a votar el dia del ple, independentment de l'opinió del diputat, sense possibilitat de deliberar perquè té igual, perquè cadascú ja sap el que li toca i a l'únic que pot aspirar és a votar als del seu costat.

Per tant, nosaltres, el que plantegem és que s'elimine esta atribució prèvia, que no se sotmeta la llei d'Hondt una altra vegada als escons i que se trie per candidatures, per llistes,
on estiguen els noms dels candidats, els seus suplents, en número màxim als qui haja designat la mesa que pertoquen triar per número de població i s'escrute per un sistema proporcional pur o de resta major, com se parlava abans,
de manera que se respecte al màxim la proporcionalitat d'allò que els valencians i valencianes han dit que ha de ser la proporció en esta cambra.

Per tant, nosaltres estem en contra d'este doble filtre per evitar la representació fora del bipartidisme, fins i tot optant a que se poguera aplicar als vots
obtinguts i no sobre escons la llei d'Hondt, com se fa.
Però, en tot cas, ens estranya la por a les minories que tenen els dos partit
majoritaris.

Proposem eliminar esta (inintel·ligible) .
.
.
de senadors als grups parlamentaris, que se puguen presentar estes candidatures,
com dic, i que se puguen votar, com a màxim, tants nom com noms a cobrir, a designar, per les Corts Valencianes.

Imaginen-se vostés que açò es fera ara mateix per a la tria del president de La Generalitat.
A tots ens
semblaria absurd, ens semblaria absurd que la tria del president de La
Generalitat es fera una atribució prèvia en funció dels escons que té cada grup parlamentari.
Perquè diríem: no, no, la sobirania està ací i la sobirania popular és la que ha de decidir qui és el president de la Generalitat.
I perquè un grup parlamentari tinga 55 escons no vol dir que hagen de tindre president
de La Generalitat; a la millor alguns d'ells decidixen triar el candidat d'un altre grup parlamentari.
El mateix volem que es plantege respecte dels
senadors.
Per què suposar que un diputat ha de votar obligatòriament, quan el mandat imperatiu està proscrit, el que diu el seu grup parlamentari?

En tot cas, jo crec que és una manera de millorar la democràcia.
Però també incloem altres coses.
Posem data límit a l'elecció en les substitucions.
Per a què?
Perquè no torne a passar el que ha passat en esta legislatura.
I diem que amb vint
dies és prou de temps per a procedir a una substitució quan se produïx una vacant.
Nosaltres creiem que se li ha de posar data, perquè la bona voluntat no val i és evident que s'ha demostrat que no val.
I no és una qüestió de Leire Pajín, jo ho he dit moltes vegades, és una qüestió de democràcia.
Me té igual que se diga Leire Pajín, del PSOE, que Manolo Pajón d'un altre partit.
Me té igual.
És igual qui siga.
No és una qüestió de persones, ni de partits; és una qüestió de democràcia.

Per tant, nosaltres plantegem que en vint dies es procedisca a les
substitucions quan se produïx una vacant.
Tinguem en compte que la Llei orgànica del règim electoral general planteja terminis de vint-i-quatre i quaranta-huit hores, és a dir, vint dies és un termini més que raonable.

Plantegem suprimir la seua anècdota, la del Partit Popular, de fer una compareixença prèvia, una inquisició prèvia als candidats.
I, efectivament, coincidim amb la resta de grups de l'oposició que vostés, que no deixen controlar a posteriori, vullguen controlar a priori.
És un contrasentit.
Però, clar, vostés són aixina, vostés són aixina i no sé si tenen arreglo.

Sí que introduïm la possibilitat de compareixences a petició dels grups.
Això sí, esperem que no siga el grup majoritari qui decidisca, si no, ací, només podran comparéixer els senadors que no siguen del PP.

I a mi sí que m'agradaria poder preguntar-li als senadors què és el que han fet.
Ara, la inquisició a priori jo no l'entenc.
Què havíem d'haver-li preguntat al senador Ferrada en el seu examen de valenciania?
Perquè per a mi un valencià és el qui paga impostos ací, no el qui té els comptes a Andorra, com té el senyor Ferrada.
Què li havíem d'haver preguntat al senyor Ferrada?
Per què té les comptes en un paradís fiscal?
No és prou valencià que no paga els impostos ací.
.
.
(Remors) I ell també, almenys això va dir davant el jutge.
Aleshores, no sé quin és l'examen de valenciania.
No sé si van a fer una analítica valenciania amb sang.

Ara sí, jo vull controlar el que fan els representants públics, sobre tot els del govern.
Perquè una de les funcions de Les Corts és controlar el govern valencià, no controlar el senat, sí controlar el govern.
A mi me sembla bé que se puga cridar als senadors a compareixences, però també me sembla bé que se puga cridar els directors de fundacions i de tots eixos chiringuitos que vostés tenen per ahí muntats.
Me sembla bé, fins i tot, que se puga cridar a compareixences al segon escaló del govern, que ací no apareix mai.

Per tant, vostés que són els adalils d'evitar donar comptes, ara volen muntar ací una inquisició, com dic, d'exàmens de valenciania que no estan justificats de ninguna manera.
I nosaltres això ho suprimim, si bé introduïm la possibilitat que se produïsquen compareixences i que se faça almenys una a l'any respecte dels senadors.
I eliminar este controls apriorístic, tipus minority report que vostés volen introduir.

I després hem corregit algunes qüestions tècniques, perquè damunt el projecte és tècnicament molt roín.
I és molt roín, perquè vostés han eliminat allò de l'acceptació del càrrec.
Tots els càrrecs elegits han d'acceptar el seu càrrec.
I vostés ho han eliminat, no sabem per què.
Han eliminat allò de la subsanació de les incompatibilitats, no sé si és per influència del senyor Cotino, perquè com té tant que amagar i tantes incompatibilitats que han passat desapercebudes i
tants deures d'abstenció que s'ha saltat a la torera, no sé si és la influència del senyor Cotino la que fa que vostés hagen eliminat del text el tema de les incompatibilitats i l'obligació d'esmenar-les.
I nosaltres hem introduït això.
No ja com una millora tècnica, és que és necessari des del punt de vista legal.
És que no se pot mantindre en el càrrec a un senyor, a una senyora que té incompatibilitat.
I vostés no han previst la seua
subsanació.
No sé per què.

I també li hem posat data al que ha de ser la immediata comunicació dels electes al Senat.
Perquè, clar, en el projecte posa: «Immediatament la presidenta o el president donarà compte al Senat de l'elecció dels senadors i senadores o de la designació.
» I, clar, jo quan vaig llegir vaig dir, és que això de «immediatament», com és interpretable, no sé jo el que la presidenta o el president de torn interpretaran, perquè com han tardat huit mesos a designar un substitut, a la millor «immediatament» és un concepte que pot ser interpretat d'una determinada manera.
I, aleshores, nosaltres, li hem posat quaranta-huit
hores, que és una cosa que s'entén i que no és interpretable.
Quaranta-huit hores són quaranta-huit hores, té els minuts que té i té els segons que té.

I en això consistix bàsicament l'esmena a la totalitat amb text alternatiu que hem presentat.
Per un costat,
intentar que la nostra democràcia tinga un poquet més de salut, perquè els ciutadans no entenen per què els vots no valen igual en funció d'a qui es vota i que la representació no siga igual i que es posa traves a les representacions minoritàries.
Hem millorat tècnicament el text i hem posat terminis clars perquè ja no ens refiem de la bona voluntat de les institucions, ni dels que les
dirigixen, perquè han demostrat, han demostrat, malauradament, en esta legislatura, com se pot
subvertit, com se pot adulterar la democràcia impunement.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

Para el turno en contra, tiene la palabra el señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Bé, en primer lloc, vull dir-li a la senyora Oltra que s'estudie quin és el procediment per a l'elecció del president de La Generalitat, perquè no el coneix, no el coneix.

Mire, vosté llija's l'Estatut d'autonomia, i vorà el que diu.
No és com vosté ha dit.
Els candidats a la presidència de La Generalitat han de presentar-se -a més, per escrit- i, una volta s'han presentat eixos candidats, la presidència inicia una roda de consultes entre els representants de les forces polítiques, i aquell que més recolzament té de la cambra és el candidat que se presenta.
Eixe és el procediment, no el que vosté ha dit.

No se ve aquí a votar a qui se vullga; sinó d'aquells que s'han presentat com a candidats, una volta se coneix qui és el que té el recolzament de la cambra, és el candidat a proposar a estes Corts.

Però bé, vosté acusa el Consell que no se justifica el text del projecte de llei que ha
presentat, perquè diu que aporta poques coses.
I el de vosté, el text alternatiu?
Jo sí que li reconec la legitimitat, (veus) li la reconec; vosté no li l'ha reconeguda al Consell, no.
Però jo a vosté sí que li la reconec.
Jo no compartisc les seues manifestacions respecte del text
del Consell; segur que vosté tampoc compartix les meues respecte al text de vosté, que ara explicaré detalladament.
Però sí que he de dir-li que, tan legítim és el que vosté ha fet, com el que ha fet el Consell, i tan legítim és el que ha fet el Consell, com el que ha fet vosté.
Cada un té un plantejament, té un text i té dret a presentar-lo.

Mire, què fa el seu text alternatiu?
No aporta res, excepte dos qüestions, i anem a elles.
Comencem pel títol.
El títol que vosté li dóna a la seua alternativa és el mateix del projecte de llei.
A l'exposició de motius, l'exposició de motius del projecte del Consell només té quatre paràgrafs.
El text alternatiu del Grup Compromís, arreplega eixos mateixos quatre paràgrafs exactes, són una còpia literal, i, a més, un paragrafet de nou encuny, de dos línies, que es justifica per la presumpta «introducció d'uns mecanismes de major proporcionalitat en l'elecció dels senadors.
» Aixina consta en el seu text.
I allò de «presumpta» ho he afegit jo, i ja vorà per què.

L'article 1 del seu text repetix el text igual de l'article del projecte de llei, però substituïx «la seua atribució als grups parlamentaris, forma de presentació i la resta de tràmits per a la designació pel Ple de Les Corts» per la frase següent: «forma de presentació, la seua elecció i la resta de tràmits per a la designació pel Ple de Les Corts.
» Veiem quin és el significat d'esta modificació.

En primer lloc, conté una contradicció, no sols amb el títol que vosté planteja.
.
.
, que li donen al seu text alternatiu, «projecte de llei de designació de senadors»; sinó, també, en la pròpia proposta de l'article, només són quatre línies, com he dit, i parlen d'elecció i de designació.

Es pot proposar el que vullguen, estan en el seu dret, això no vaig a discutir-ho.
Però, en què quedem?
, proposen elecció o designació?
Perquè parlamentàriament no és exactament el mateix, parlamentàriament no és exactament el mateix.
En la pràctica parlamentària i en el mateix Reglament de Les Corts, també en el nostre Estatut d'autonomia s'utilitza el verb elegir, quan el ple, mitjançant un número determinat de vots, majoria simple o qualificada, elegix, per exemple, la
presidenta de Les Corts, els membres de la mesa; també ho fan les comissions, en el si de les pròpies comissions per a elegir els membres de la mesa de la comissió.
Elegir s'utilitza parlamentàriament quan es pot triar i votar qualsevol membre de la cambra, siga en ple o
en comissió, sense que requerisca candidatura prèvia, pot comprovar-ho en els articles.
.
.
el 6é, el 36 i el 41 del nostre reglament.

Per contra, s'entén per designació quan tan sols se pot votar els candidats proposats prèviament i no requerisca un número determinat de vots -amb només un vot quedarien designats, ho ha dit abans la seua senyoria amb altres
paraules, els candidats proposats-.
Fora d'això, qualsevol altre vot només pot ser en blanc o nul.
Però bé, és cert que qualsevol sistema que garantisca la proporcionalitat seria congruent
amb l'esperit de l'article 69.
5 de la Constitució espanyola.

Per cert, també la Constitució espanyola en l'article esmentat utilitza designació a l'establir que «la designació correspondrà a l'assemblea legislativa o, en el seu defecte, a l'òrgan col·legiat superior de la comunitat autònoma, d'acord amb el que establisquen els estatuts», que això la seua senyoria no ho ha dit.
Vosté ha llegit la primera part, però diu també l'article 69.
5 de la Constitució: «d'acord amb el que establisquen els estatuts.
» I el nostre Estatut he de dir-li que ens remet a la llei que aproven estes
Corts.

També, en l'article 22 j de l'Estatut d'autonomia, són competències de Les Corts «designar els senadors i les senadores que han de representar la Comunitat
Valenciana, d'acord amb el que preveu la Constitució i en la forma que determine la Llei de designació de senadors en representació de la Comunitat Valenciana.
» L'article 172 del Reglament de Les Corts, també, es referix a la designació.

Ni la Constitució ni l'Estatut determinen un sistema electoral per a designar als senadors o senadores,
que es coneixen per territorials.
La carta magna espanyola remet, com he dit, a
l'Estatut i el nostre Estatut, a la llei que Les Corts aproven.

És cert que la Constitució no establix ningun sistema electoral per a la designació d'estos senadors, tan sol exigix que s'assegure l'adequada representació proporcional.
Qualsevol sistema que assegure eixa adequada representació proporcional seria constitucional, i hi han distints sistemes que ho asseguren.
Però l'esperit del nostre Estatut -i la lletra- parlen de designació, com hem vist.

Ací hi han moltes filosofies, hi han molts treballs.
Jo vull recomanar-li la
lectura d'alguns treballs del doctor Visiedo -hui lletrat de les Corts Valencianes- que li podrà inspirar de forma positiva en el sentit i el desenrotllament de l'article 69.
5 de la Constitució i el que és la designació de senadors.
També, l'il·lustre lletrada d'estes Corts, la professora Sevilla Merino afirma respecte de l'article 69.
5 quina és la situació de l'actual article 69.
5, perquè això és fruit del naufragi que l'article 60 de l'avantprojecte proposat en principi per la ponència constitucional, en el qual les assemblees legislatives dels territoris autònoms haurien de designar deu senadors o senadores per cada territori, i un més per cada 500.
000 habitants o fracció superior a 250.
000 habitants fins un límit proporcional; a banda, el Congrés podia elegir 20 senadors o senadores entre persones de determinat perfil.

Al no prosperar eixe article 60, -no oblidem que en aquell moment ningú podia saber quants territoris autonòmics se configurarien, ni tan sols si tota Espanya estaria distribuïda en comunitats- segons l'opinió de Fernández Segado, es va configurar un Senat de naturalesa híbrida per incloure diverses representacions, l'autonòmica i, sobretot, la provincial, en el que tan sols la quinta part dels senadors
o senadores representen els territoris autònoms.

El lletrat de les Corts generals senyor Alfonso Cuenca Miranda afirma també que a l'hora de determinar un concret sistema proporcional, les comunitats autònomes tenen plena llibertat al respecte, i continua dient que les sentències 40/1981, 75/1985 i 4/1992 del Tribunal Constitucional.
.
.
, es desprén de les seues sentències que es complix l'exigència de proporcionalitat, sempre que s'evite l'aplicació pura i simple d'un criteri majoritari, no pretenent l'article 69.
5 introduir un sistema pur de proporcionalitat sense desviacions de
la correlació exacta entre el número de vots i els escons.

Però, per què vostés parlen d'elecció?
Bé, això ho vorem més avant, ja que crec que s'han equivocat a l'elegir el sistema electoral, no especifiquen ninguna regla.
Ja ho vorem quan
apleguem a l'article 10.

Perquè si hem de dir la veritat -que la diem-, el seu text alternatiu no aporta res, però s'empara en dos motius.
Un, el primer, eliminar la compareixença prèvia, en contra del que defensava el seu grup parlamentari i l'il·lustre diputat -que tan bon record va deixar en esta cambra- el senyor Joan Antoni Oltra, que en l'esmena 174 a l'article 178 del reglament -quan estàvem debatent-lo- proposava, precisament, que existira eixa compareixença prèvia.
Però ja no pensen el mateix!
Eixa és la primera qüestió que plantegen.

La segona, canviar la regla d'Hondt per un sistema electoral proporcional pur, que no especifiquen quin, poden
ser en alguns, i que és contrari -el que s'especifiquen en eixa forma- pel resultat que donaria en les votacions a l'esperit de l'article 69.
5 de la Constitució espanyola, del que es desprén de les sentències esmentades del constitucional.
Tan sols estes dos qüestions són les que vostés aporten.
Vegem si no és com estic dient.

A l'article 2, determinació del número de senadors o senadores.
En este article presenten una còpia literal del punt 1 de l'article 2 del projecte de llei, tan literal, tan literal que, a pesar que
eliminen el segon punt, continuen mantenint en el primer paràgraf -que és còpia del projecte com he dit- el guarisme 1, sense adonar-se'n que han llevat la resta de punts; ja no toca allò d'1.
Clar, és allò de copiar i pegar, jo ho entenc.

No obstant això, suprimixen el punt 2 -també el 3 i el 4- del projecte de llei, que establix l'aplicació de la regla d'Hondt per a distribuir proporcionalment entre els grups el número de senadors a designar; també, la forma de resoldre els empats -no sé per què.

Tampoc entenc jo per què suprimixen el punt 4, que res té a vore amb la regla d'Hondt, és el precepte que garantix que el transfuguisme no puga alterar les assignacions
de senadors o senadores.
No sé que és el que tindran en contra perquè este precepte siga garantia que, encara que se canvie la configuració dels grups parlamentaris, després de la designació dels senadors, mai podrà influir en l'escó d'eixos senadors.
Vostés, això, ho lleven, no sé per què.

L'article 3, proposta de candidatures.
En este article, en el punt 1, estan en
contra que haja de mediar l'acord de la Junta de Síndics per a determinar el número de senadors que corresponen a la Comunitat Valenciana; no obstant això, deixen que siga la Mesa de Les Corts.
Vostés no estan en la Mesa de Les Corts.
I ara és la Mesa de Les Corts d'acord amb la Junta de Síndics.
No sé quin inconvenient tenen en una cosa que pot beneficiar a tots els grups de la
cambra a l'hora de conéixer quines són les intencions.
Francament, no puc entendre res, ja que els proponents no
formen part de la Mesa i sí, de la Junta de Síndics.

La resta de la seua proposta abunda en el que diem, que no s'han parat a pensar les conseqüències, que seria un desgavell per als grups de l'oposició -l'elecció-.
La seua esmena diu: «La proposta contindrà con a màxim tants noms i els suplents respectius com a senadors i senadores que
corresponga designar.
» O siga, cada grup pot presentar tants candidats com calga designar.
Però és que després diu més avant, en l'article 10 diu que cada grup podrà votar a tants com n'haja de designar.
I què passaria, senyoria?
Si tots els grups poden presentar el número màxim de candidats i tots els grups poden votar al número màxim dels senadors a designar, qui creu vosté que decidiria quins són els senadors?
Faça, faça, matemàticament és molt fàcil, faça.
.
.
Sí, sí, faça, faça, faça.
.
.
faça vosté el compte, i vorà en quin desgavell s'ha clavat.

Quina és la diferència?
Senzillament, que volen canviar l'aplicació de la regla d'Hondt per a distribuir proporcionalment entre els grups, aixina ho diu la seua
esmena.
No obstant això, en el punt 2 d'este article eliminen la presentació per part dels candidats del currículum i els mèrits professionals, una cosa que també defensava el senyor Oltra en la reforma del reglament.

En l'article 4?
Copiar i apegar.
Ací no aporten res, ni en el punt 1 ni tampoc en el 2, copiar i apegar.
En els
articles 5 i 6, examen de les candidatures i dictamen sobre les candidatures, més del mateix, copiar i apegar.
No aporten res.

En l'article 7 -esmena de les causes d'inelegibilitat-, també copiar i apegar el text del projecte.
No aporten res, senyoria.

En l'article 8 -publicació de candidatures-, igual, copiar i apegar.
En l'article 9 -compareixença prèvia-, suprimixen este article, ja no volen compareixença prèvia, com he dit abans.
Han canviat d'opinió en tan sols uns mesos.

En l'article 9, que és el que regula el procediment del ple, també copiar i apegar.

L'article 10 del projecte de llei.
Això sí, ací sí que han canviat el guarisme, aquí s'han adonat que calia canviar el guarisme.

L'article 10 -votació-, aquí és on està el desgavell.
En la seua alternativa a l'article 11 del projecte de llei diuen.
.
.
en el punt 1 no aporten res, ha segut
també copiar i apegar; en el punt 2, igualment, copiar i apegar; en el punt 3, sí que hi ha una novetat, el text del projecte establix que «resultaran designats aquells candidats que hagen resultat votats.
» Ací és on veig jo el desgavell, perquè canvien este text pel següent: «L'escrutini s'efectuarà aplicant un sistema electoral proporcional pur als vots emesos vàlids a candidatures», sistema que no especifiquen quin és.
I després en la rèplica podrem parlar d'uns quants sistemes que hi han.

Si les seues senyories el que busquen és aplicar un sistema electoral que es puga beneficiar quant a representació, diferent de la regla d'Hondt, deuen repassar les esmenes que han presentat, perquè si el meu grup accepta en comissió les esmenes que vostés han presentat.
.
.
, primer suprimixen el punt dos de l'article segon, en compte de modificar-lo, que és el que haguera pogut estar en la teoria que vostés manegen.
Per això jo parlava de desgavell.
Si mosatros acceptàrem alguna d'eixes esmenes quedaria l'oposició empresonada en els seus propis actes.
Permeta'm la broma, vostés estarien fent un recinte d'obra en què acabarien quedant-se dins.
No he volgut utilitzar ninguna frase que se puga
malinterpretar.

Vegem, el que el seu grup proposa en el seu article 3 és que no hi haja assignació prèvia dels fons, sinó que cada grup puga presentar com a màxim tants candidats i suplents com senadors o senadores que s'hagen d'elegir.
.
.

La senyora presidenta:

Vaya terminando, señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Estic d'acord, estic d'acord amb això.

Ara bé, estic d'acord en la segona part també.
Si vosté el que vol és eixa representació, aquí se la nega.
Perquè després quan diu que a l'hora de votar l'article 10.
.
.

La senyora presidenta:

Señores diputados, por favor, guarden silencio.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
tots -gràcies, senyora presidenta-, tots els grups podran votar tants candidats com s'hagen d'elegir, qui obtindrà els cinc senadors que ara representen a la Comunitat Valenciana?
El grup
majoritari, siga el que siga.

O siga, que vosté se fica en un desgavell que segur, segur, senyoria, segur que no s'ha parat a pensar, que no s'ha parat a calcular que les dos úniques modificacions que fa no tenen cap de sentit.
Una, suprimir la compareixença prèvia i, l'altra, parlar d'un sistema de votació que, a part que seria inconstitucional perquè no mantindria la proporcionalitat, perquè el grup majoritari podria obtindre els dos, deixaria no sols al seu grup sense
ninguna representació, que la representació se l'ha de donar el poble i no li l'han donat fins ara, sinó al segon grup quant a nombre en esta cambra se'l deixaria també sense representants.
Perquè en eixe votació.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
eixirien designats aquells candidats que haja votat el partit majoritari.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para el turno de réplica, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyor Maluenda, malgrat la.
.
.

La senyora presidenta:

Señorías, por favor, si fueran tan amables de guardar silencio.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies.

Malgrat la glosa de doctrina que mos ha fet és evident que no s'ha enterat vosté del que proposem, eh, no s'ha enterat vosté de res, ni tan sols de la intervenció que, vaja, que almenys estava vosté ací que jo l'haja vist.

Mire, quant al president de La Generalitat, jo ja sé com és el mecanisme de triar el president de La Generalitat, evidentment que ho sé, eh?
 però els vots que valen són els que estan ací, el dia de la votació, i sinó que li ho diguen a Simancas, eh, sinó que li ho diguen a Simancas.
Els vots que valen són els que estan ací.

En la designació de senadors que vostés plantegen i que és continuïtat de la llei de 1988, en tres que hi hagen ací o quatre, diputats, se designa senadors.
I nosaltres diguem que això no és correcte.

I jo no li he negat ninguna legitimitat al govern per a presentar el projecte
de llei.
Jo el que he dit és que les motivacions no me semblen correctes.
Les motivacions no són correctes.
Perquè vostés el que volen és legalitzar amb açò la pantomima que van fer amb l'assumpte de la designació de la senadora Leire Pajín.
Això és el que jo he dit.
I no pose paraules en la meua boca que jo no he dit.

I vosté diu, què aporta al projecte?
Doncs el que li he dit.
El canvi per un sistema que
assegure la proporcionalitat -millor que este, jo no dic que este no siga proporcional, jo dic que este és millor-, i algunes millores tècniques a les quals vosté no ha fet referència i posar-li terminis, terminis, perquè no puguen vostés fer la felonía que han fet en esta legislatura.
Ni vostés ni ningú, ni vostés ni ningú.
Val?

I jo li pregunte, el seu projecte, el projecte del govern què aporta a banda de la compareixença a priori?
Què aporta?
Res.
El seu projecte és el que no aporta res, val?

I ni tan sols s'ha mirat vosté bé les esmenes, perquè li assegure que en el preàmbul hi ha més canvis dels que vosté ha dit, però no vaig a entrar en això.

Jo el que dic és que no he dit que siga inconstitucional, el que dic és que és més proporcional, assegura millor la proporcionalitat el sistema que nosaltres
estem defensant.
I que és un sistema de llistes, senyor Maluenda, que no s'ha enterat vosté de res, de llistes que s'escruten amb un sistema proporcional pur, de resto mayor.
Perquè el sistema proporcional pur és aquell que se trau per resto mayor, perquè no hi ha un altre.
Val?

Aleshores vosté vota ací.
Els grups parlamentaris presenten candidatures.
Com a màxim els llocs a cobrir, val?
Com en totes les eleccions, senyor Maluenda.
Quan
vosté va a l'urna i agafa la papereta és el mateix!
No és que el grup majoritari s'ho emporte tot, no!
Però vostés poden.
.
.
Però en este cas diguem, què s'ha de designar?
Set senadors?
Doncs se pot ficar una llista de fins a set.
Però si algú vol ficar una llista de cinc, perquè pensa que no va a triar-ne més de cinc, doncs que la pose.
I la gent vota.
I després s'escruta.
Escolte, açò és més vell que la tana.
Bé, no tan vell!
Eh!
Vostés són més vells.
(Remors)

I jo no he qüestionat la constitucionalitat d'això.
I gràcies per fer-me el consell de consultar els escrits del doctor Visiedo, els he
consultat, els he consultat, i una de les esmenes respon precisament a un
article del doctor Visiedo, que vostés no han tingut en compte, per cert.
Però gràcies, gràcies pel consell.

Diga'm vosté el mecanisme que nosaltres proposem en què contravé l'article 69 de la Constitució?
Diga-m'ho, perquè és mentira, senyor Maluenda, és fals, i vosté ho sap, sí.
De la mateixa manera que jo no qüestione la constitucionalitat de la llei de 1988 ni del projecte de llei que
vostés presenten ara, no me diga que un sistema proporcional pur sí que qüestiona l'article 69 de la Constitució, perquè no és aixina.
Tant cap el seu projecte com el nostre.
La diferència és que jo pense que el nostre servix millor a la democràcia que el seu, perquè és més representatiu.
I al meu entendre els sistemes més representatius són més democràtics.
I no els sistemes que tendixen al bipartidisme o a sistemes majoritaris.
Val?

Aleshores jo entenc que, a més representativitat, a més proporcionalitat, més democràcia.
Eixe és el meu entendre i és el que jo defense ací.

Per què eliminem allò de l'acord en la Junta de Síndics.
Doncs jo li ho vaig a explicar.
Perquè la Mesa de Les Corts és un òrgan que ha de fer un control de la legalitat dels senadors a designar.
Mentre
que la Junta de Síndics és un òrgan polític, i com vostés mos tenen ben acostumats, pren decisions polítiques partidàries.
I nosaltres pensem que en una qüestió fonamental de democràcia no s'han de prendre decisions partidàries, com el que van fer vostés en la senyora Leire Pajín, sinó que s'han de prendre decisions democràtiques, que és el que vostés no saben fer.
Per això eliminem això de la Junta de Síndics.
No sé si li ha quedat clara l'explicació?

I, en tot cas, nosaltres hem eliminat.
.
.
si bé han deixat el guarisme, serà una errada, som mortals, senyor Maluenda, i ens enganyem, hem eliminat l'apartat dos, de l'article 2, perquè hem eliminat l'atribució.
Si eliminem l'atribució per coherència, hem d'eliminar tot allò que fa referència a l'atribució prèvia.

Nosaltres el que diem és que visca la democràcia, que se convoca un ple, si s'han de triar set senadors, se trien en el ple.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
que compten els vots dels que estan -acabe, senyora presidenta- i que no ningú no li tinga por a la democràcia.
No sé si vosté li la té, senyor Maluenda, jo no.

La senyora presidenta:

Para finalizar este turno de réplica, señor Maluenda, y antes de fijar posición.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Bé.
Vosté parla d'un sistema proporcional pur, però no diu quin.
S'ha d'aplicar una regla.
I ha de ser la llei la que ho determine.
No s'ha de deixar al lliure albir de qui haja de decidir-ho després.

Mire, sistemes majoritaris hi ha: uninominal, el vot alternatiu preferencial,
vot únic no transferible, vot limitat.
Proporcionals n'hi ha molts també: el Hare, el Andrae, la cuota de Droop, la quota Imperiali, la danesa, etcètera, etcètera, etcètera.
Però la realitat del que estem discutint aquí és el que vosté proposa en la seua iniciativa.
I vosté proposa dos coses molt concretes:

Una, que tots els grups puguen presentar tants candidats com senadors s'han de designar.
Val?
Fins ahí estem d'acord.

Altra, que tots els diputats puguen votar tants candidats com s'haja de designar de senadors.
Veritat que sí?
Per tant, mire, si vosté en presenta tres, i el Grup Popular en presenta tres i l'altre grup en presenta tres, i tots poden votar a tres, de la forma que vosté ho fa, en elecció, que no en designació, resulta que eixiran elegits els tres que proposa el Grup Parlamentari Popular
o que vote el Grup Parlamentari Popular.
Sí, sí.
Sí, senyora.
Sí, sí.
Perquè vosté no determina en la seua llei un altre procediment distint, sinó només diu el dret a presentar i el dret a votar.
El dret a presentar
(inintel·ligible) .
.
.
i el dret a votar el resultat del que jo li estic dient, per molt que vosté vullga capgirar esta qüestió.
Eixa és la realitat.

Vosté deixaria sense senadors al Grup Parlamentari Socialista.
Sap el que passaria?
Mire, jo vaig a ser benèvol en les opcions electorals que puga tindre.
.
.
, tampoc tinc una bola de
cristall, sóc Rafael, no Rappel, però sí que vaig a dir-li que si li reconeguérem al seu grup en el futur, en el 2011, una representació com l'actual, en aplicació de la seua norma, tenint en compte que s'haurà d'elegir sis senadors, designar sis senadors, vosté elegir, el seu sistema seria elegir sis senadors i serien elegits sis senadors
del Grup Parlamentari Popular.
Aplicant la regla d'Hont, aplicant la regla d'Hont, eixirien quatre senadors del Grup Popular i dos senadors del Grup
Socialista.
De vostés, no.
Per què?
Perquè el poble no els dóna eixa representació.

Si vostés no necessiten normes, no necessiten lleis, el que necessiten són vots.
I els vots (aplaudiments) només s'aconseguixen des de la humilitat, des de l'aproximació als ciutadans, des de participar de les seues preocupacions, des d'intentar ajudar-los.
Vostés, com no, vostés estan en un altre hemisferi.
Doncs, aixina els van les perspectives
electorals.

I diu, i diu, «senyor Maluenda, si és molt fàcil, què vosté no sap com fan en les eleccions, que agarren la papereta i la fiquen en l'urna».
Clar que sí!
I després apliquen la regla d'Hont, després apliquen la regla d'Hont.

Això és el que volem aquí.
Aquí hi ha un electorat per a designar senadors que són els 99 diputats de la cambra.
S'ha de fer una adscripció o una distribució dels sis senadors que a partir del 2011 s'hauran d'elegir, s'haurà de fer atenent, atenent el nombre de diputats que tenen cadascú en estes Corts.
Per què?
Perquè eixa ha sigut la voluntat del poble.
Això no és un caprici de ningú.
El poble ha dit que el Partit Popular tinga aquí majoria absoluta, que el Grup Socialista siga el principal partit de l'oposició i que vostés, que en principi n'eren set -el poble no ha dit que se quedaren en quatre-, però val, però que en foren set.
I això no els dóna opció.

Apliquem la regla que apliquem proporcional, per molt pura que siga, per a
obtindre senador en una cambra on hi ha 99 vots.
Eixa és la realitat.
I vosté s'ha equivocat.
Jo estic convençut, estic convençut que si vosté ho meditara retiraria alguna d'eixes esmenes.
Imagine's que mos tornem tots aquí mig fava i en la comissió acceptàrem eixes esmenes, després mos culparien, en l'any 2011, que la llei s'ha fet perquè el Grup Parlamentari Popular tinguera els sis senadors i furtar-li al Grup
Socialista els que el poble ha dit que han de tindre.
I és aquells que se deriven de l'aplicació de la regla d'Hont a la representació que tenen en esta cambra.

Eixa és la realitat.
Vosté té una filosofia, però vosté no l'expressa en la llei.
Si l'Estatut d'autonomia diu que, d'acord amb el que determine la llei de les Corts Valencianes, ara és el moment que vosté haguera plantejat una regla concreta, una regla que seria discutible, però seria legítima que la defensara.

Però és que no, vosté aquí ho fa des de l'ambigüitat.
Eixa ambigüitat és la que li ha produït el desgavell, que s'ha acorralat.
Ha volgut anar tan allà, que diu cada un que puga presentar tots els candidats i cada un que puga
votar.
Magnífic, el que passa és que això seria inconstitucional.
Perquè aleshores sí que se trencaria l'esperit del 69.
5 de la proporcionalitat, perquè el grup majoritari obtindria els sis escons.
Eixa és la realitat.

Jo crec que algun diputat del seu grup estarà pensant en estos moments, senyories, i li ho dic amb el màxim respecte, que per a este viatge no feien falta alforges.

Res més, senyoria, i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para fijar posición, tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, la intervenció que la meua companya, Marina Albiol, ha fet a l'esmena a la totalitat presentada pel PSOE, ha exposat els arguments per a
recolzar tant aquella esmena como la que hi ha ara, que parla fonamentalment en
este de la proporcionalitat.
I, per tant, done la posició per fixada.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Para fijar posición, tiene la palabra el señor Toni Such.

El senyor Such Botella:

Sí, gràcies, senyora presidenta.

Senyora Oltra, manifestar que el meu grup parlamentari no va a donar
recolzament al que és esta esmena a la totalitat amb text alternatiu.

Entenem, i a més mantinguem, el que ha sigut el criteri del debat d'abans.
Considerem que la llei que s'estava aplicant ha complit totes les expectatives possibles i desgraciadament hi
ha hagut un problema generat pel que l'ha generat i que ara, en este sentit, intenta donar-li una certa solució.
Creguem que la seua proposta no aporta molt més del que ja hi ha en la mateixa proposició de llei.
I, en este sentit, nosaltres no anem a donar-li recolzament.

Creguem, evidentment, i compartim tot allò que ha fet referència a tot el tema del tarannà democràtic i la manca per part del grup majoritari d'estes Corts, ho entenem, ho compartim, igual que vosté ho ha compartit prèviament amb nosaltres en la primera intervenció, però, evidentment, considerem que no fa falta fer esta modificació.
I en este sentit, reiterar-li la posició del nostre grup, que, lamentablement, no va a ser el de recolzament a la seua
iniciativa.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Senyor Such, com és possible que precisament vostés, que han patit esta llei en esta legislatura, ara no donen suport a una esmena
que el que pretén és que no torne a passar el que ha passat esta legislatura?
Com és possible?

Amb esta llei, que vosté diu que ha complit les expectatives, vostés han sigut directament afectats perquè una senadora que tenia de representar el poble valencià, però a vostés, ha tardat huit mesos en triar-se, amb esta llei.
I nosaltres, en defensa de
la democràcia -no de vostés, perquè vostés ja se defensaran a soletes, o algun dia, algun dia-, en defensa de la democràcia, el que estem, entre altres coses, és, primer, intentant que s'aplique un sistema electoral proporcional pur, amb candidatures tancades que un
vota i després s'escruta, i s'escruta proporcionalment, no majoritàriament, eh?
-
a leer-.
.
.
Estem intentant això.
I estem intentant posar terminis perquè ninguna Mesa de Les Corts, ninguna majoria absoluta, ni del PP ni de vostés, ni de nosaltres, ni dels altres, puga tornar a fer la felonía que ha passat esta legislatura.
Ninguna majoria absoluta, que no s'enganye ningú, eh?
Ho haguera censurat igual si ho hagueren fet vostés, i haguera defensat igual el seu dret a triar un senador, perquè és una qüestió de convicció democràtica.

I, senyors del PSOE, cada vegada que tenen vostés l'oportunitat de defensar, de tindre idees, de no ser eixa socialdemocràcia exhaurida, que és la que està fracassant a Europa, vostés es neguen a fer-ho.

Senyors socialistes, cada vegada que tenen l'oportunitat de traure el cap, vostés no ho fan.
Jo no els entenc, jo no els entenc.
I sí, nosaltres som un grup minoritari, i vostés són l'oposició majoritària.
Si vostés es conformen amb això, molt bé.
Nosaltres, per descomptat, no.

I l'únic, l'únic que, per descomptat, tenim clar que no anem a perdre mai és la coherència, la coherència.
Vostés es poden riure.
Però nosaltres a intentar no perdre la coherència, anem a intentar ser coherents amb les nostres idees i anem a intentar
representar la gent que ens ha votat i la que no ens ha votat de la manera més coherent i justa possible.

Jo no entenc com vostés, que han sigut els més afectats per una aplicació espúria d'una llei, però cabia en la llei, no volen corregir el tema dels terminis, no volen millorar la
representativitat.
Perquè el senyor Maluenda ho ha explicat molt bé.
Si este resultat es traslladara a sis senadors, ells en tindrien quatre i vostés dos.
Ells no tenen el doble de vots que vostés, i això no és just.
Si vostés no volen corregir això, doncs, hala!
, seguixquen on estan, seguixquen amb eixa desorientació, amb eixa davallada en què estan.
Però jo crec que ja seria hora, ja seria hora que reaccionaren.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Sí, señor Toni Such, para finalizar este turno de réplica, antes de proceder a la votación.

El senyor Such Botella:

Senyora Oltra, jo crec que lliçons de coherència, poques, eh?
, poques, i menys al Grup Socialista.
Poques.

Jo crec que.
.
.
(Veus) No.
És de veres.
Nosaltres hem denunciat, i ho hem denunciat d'una forma molt radical i durant molt de temps, el que estava ocorrent en tot el
procés d'elecció de senadors.
Ho hem denunciat i ho hem portat inclús amb recursos judicials per a fer valdre el que són drets fonamentals, ho hem fet.

Però vosté ha fet unes manifestacions que no han eixit de la meua boca, han eixit de la
seua, i ho ha posat en boca nostra.
I, per tant, això no és correcte, senyora Oltra.
Vosté ha dit que nosaltres renunciem a determinades coses, quan no renunciem
absolutament a res, quan no renunciem absolutament a res.

Ara bé, que vosté vullga aprofitar que el Pisuerga passa per Valladolid per a fer una modificació substancial d'un règim electoral, d'un règim electoral que ens afecta d'una forma importantíssima al meu grup parlamentari, nosaltres no anem a consentir-ho, senyora Oltra.
Lamentablement, nosaltres no anem a consentir-ho.

En este sentit, reiterar-li la meua sorpresa per este atac tan gran que ha fet
vosté, perquè nosaltres no anem a consentir que ens parle de coherència política a este grup parlamentari.
Perquè si algú ha fet defensa de la honestedat, de la honestedat pública, de la honestedat política, ha sigut este grup, portant sempre als tribunals a tots aquells que hem
considerat que han atacat la democràcia o han atacat les arques públiques d'esta comunitat.
I ho hem fet sempre nosaltres.
Espere que algun dia el seu grup
parlamentari puga reconéixer-ho públicament, perquè avui la veritat és que s'han passat deu pobles.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías, vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 45; abstenciones, 33.
Queda desestimado el
punto.

Señorías, el pleno se reanudará a les cinco y cuarto de esta tarde.
Se suspende.

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 16 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 15 minuts)

La senyora presidenta:

Por favor, tomen asiento.
(La senyora presidenta colpeja amb la maceta)

Se reanuda la sesión.

Pregunta 786 a la consellera de Turisme, senyora Belén Juste Picón, sobre potenciació de la qualitat de productes, que formula la diputada senyora Elena Bonet Mancheño (GP Popular) (RE número 53.
067).

La senyora presidenta:

Pregunta que formula la ilustre diputada señora Bonet a la consellera de Turismo.

La senyora Bonet Mancheño:

¿Sí?
Gracias, señora presidenta.

Señora consellera de Turismo, le aseguro que es un placer hacerle esta pregunta habida cuenta de
que me consta.
.
.
, (veus) me consta su dedicación, su energía y su trabajo para defender la conselleria que tan magníficamente lo hace, como lo viene demostrando todos los días.
(Veus)

Mire, señora consellera, la Comunidad Valenciana tiene como principal objetivo la mejora de la
competitividad, la diversificación del producto, la formación y el mayor rendimiento del sector turísticos valenciano.
Sus actuaciones se centran, por tanto, y como todos
conocemos, en el aumento de la calidad del producto ofertado, la mejora de las
infraestructuras y dotaciones para consolidar el turismo de sol y playa y la
implantación de nuevos productos, difundir la imagen turística de la Comunidad Valenciana tanto en los mercados nacionales como
internacionales y mejorar la formación y competitividad del sector.
Solo apostando por la cultura de la excelencia
seguiremos teniendo un destino turístico competitivo y sostenible capaz de seguir el cambio constante del turismo,
adaptarnos a la realidad diaria de un mundo globalizado y seguir consolidando a
la Comunidad Valenciana como destino líder del turismo nacional e internacional.

La mejora en la prestación de servicios es una de las claves para que las empresas y establecimientos turísticos mantengan y aumenten su competitividad, su nivel de competitividad.
En
este sentido, y para contribuir a este posicionamiento de la comunidad, desde
la Conselleria de Turismo me consta que se trabaja en la búsqueda constante de iniciativas, ayudas y proyectos que fomenten y garanticen la
calidad de los principales elementos que configuran nuestro sector turístico, empresas, recursos y productos turísticos y personal.

Por todo ello, señora consellera, le formulo la siguiente pregunta, que estoy segura que me responderá con amplitud, como usted lo suele hacer siempre: (veus) ¿qué iniciativas se van a desarrollar en 2010 para potenciar la calidad de nuestros
principales potenciales turísticos?

Muchas gracias, señora consellera.

La senyora presidenta:

Honorable.
.
.
Señores diputados, por favor.
Honorable consellera de Turismo.

La senyora consellera de Turismo:

Presidenta, buenas tardes.

Señorías, diputada, gracias, señoría.

Para la Conselleria de Turisme la calidad es necesaria y prioritaria para
incrementar la competitividad del turismo como uno de los motores económicos de la Comunitat Valenciana.

Señorías, sería fácil basar solo mi intervención en los grandes datos que hacen de la comunitat un destino que sabe trasladar a los más de veintitrés millones de turistas que nos visitan cada año una clara imagen de calidad.
Estamos ante un turista que nos demanda mayores
prestaciones, con nuevas inquietudes y que exige la garantía de que sus vacaciones sean satisfactorias.
Por ello, debemos potenciar aún más, si cabe, la imagen de calidad que proyecta la Comunitat Valenciana asociándola a nuevos productos turísticos.

Apostamos, dentro del Plan de competitividad 2009-2011, por el fomento de la
calidad de los productos turísticos como una de nuestras principales líneas estratégicas.
En este sentido, estamos llevando a cabo actuaciones basadas en la
investigación de las necesidades presentes y futuras de los turistas, impulsando la
excelencia en la gestión y la calidad de los productos turísticos.

Por ejemplo, en el ámbito de la investigación, estamos desarrollando las siguientes actuaciones: encuestas de satisfacción en todas las oficinas, en la red Tourist Info, sobre el nivel de calidad
ofrecido, así como nuevos destinos y productos turísticos, estudios de investigación a través del Invattur que nos ayudan a conocer de forma más detallada el perfil de nuestros turistas y, por tanto, adaptar nuestros
productos a sus demandas, análisis del nivel de calidad que ofrecemos en los componentes básicos de nuestra oferta, hoteles y restaurantes, mediante la técnica del turista misterioso, y la realización de rigurosos diagnósticos de calidad en colaboración con las cámaras de comercio y las delegaciones del instituto para la calidad turística española en la
comunitat.
Este año participan más de doscientos establecimientos asociados a productos turísticos estratégicos.

Todas estas actuaciones nos servirán para orientar de forma más eficiente nuestras líneas de ayuda hacia un objetivo compartido por todos: hacer excelentes los
productos turísticos de la comunitat.
Ahora bien, de nada serviría disponer de toda esta información a través del análisis si luego no la trasladamos a la gestión de las empresas y productos.

En este sentido, la conselleria pone a disposición del sector empresarial y de los municipios las siguientes líneas de ayudas: obtención de certificados de calidad, medio ambiente y accesibilidad global en empresas,
oficinas de información y playas con porcentajes de ayuda que pueden llegar al 75% del coste de la
inversión y mejora en las infraestructuras, equipamientos y servicios de los
establecimientos, dando preferencia a aquellos más vinculados a productos turísticos estratégicos como el turismo de interior, el deportivo o el de salud.

Gracias, al esfuerzo de todos, la Comunitat Valenciana cuenta ya con un
producto sol y playa excelente.
Un total de 141 playas de 42 municipios
costeros ha recibido la bandera Qualitur, que premia su esfuerzo por mejorar
continuamente los servicios que ofrecen a los turistas.
Con más de trescientas empresas y entidades turísticas que disponen de certificados de calidad, medio ambiente y accesibilidad
global y que suman más de quinientos cincuenta certificados, lo que nos ha situado entre las primeras
comunidades autónomas españolas en este ranquin, y con 27 oficinas Tourist Info certificadas, nos hemos
convertido en la primera
comunitat autónoma en número de oficinas que han obtenido estos distintivos.

Señorías, el reconocimiento de los turistas a la calidad de los productos que les
ofrecemos es evidente y queda reflejado en el alto porcentaje de fidelización a nuestra comunitat.
Casi el 70% de los que se acercan a la oficinas Tourist Info ya nos han
visitado y el 88% tienen intención de regresar.
Seguiremos trabajando en esta línea, porque solo apostando por la calidad de nuestros productos turísticos y mejorando su gestión mantendremos a la comunitat como un destino de referencia nacional e internacional.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 787 a la consellera de Turisme, senyora Belén Juste Picón, sobre promoció de l'oferta turística, que formula el diputat senyor César Sánchez Pérez (GP Popular) (RE número 53.
068).

La senyora presidenta:

Señor Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora consellera de Turismo, en un momento en el que vivimos, como este, de crisis económica en el conjunto de España, que está afectando de manera especial a todos los sectores productivos, generando ya más de cinco millones de parados y cientos de empresas, miles de empresas con una
situación dramática desde el punto de vista de su sostenibilidad y su viabilidad financiera, el
gobierno valenciano está asumiendo con responsabilidad las dificultades que los ciudadanos y los
empresarios de nuestra comunidad se están enfrentando.

Acciones dirigidas a estimular la economía, planes de inversión municipal, planes de acción para fomentar el empleo, apoyo a los sectores productivos y promoción institucional internacional para potenciales inversores y turistas, ponen de
manifiesto el compromiso del gobierno valenciano con las personas ante esta
grave crisis económica que está sufriendo España.

En el ámbito de la promoción institucional, la Conselleria de Turismo en los últimos años ha dado un salto cualitativo y cuantitativo gracias al uso de las tecnologías de la comunicación y la sociedad de la información.
Imaginación y creatividad aplicadas a las redes sociales constituyen una apuesta clara y
decidida que nos está permitiendo llegar con nuestra oferta a todos los rincones del mundo, (veus) nos permiten interconectarnos permanentemente los unos con los otros, y para los
políticos, para los responsables públicos, es una herramienta fundamental para conocer aún más las demandas y reivindicaciones de nuestros conciudadanos.

Los espacios webs que tiene en marcha la Conselleria de Turismo, la participación de miles de personas en los perfiles de Facebook, el intercambio de opiniones
en blogs especializados, los anuncios en Twitter, la promoción de vídeos en Youtube o las miles de fotografías que en Flickr tiene la Conselleria de Turismo son nuestra mejores
herramientas, que muestran lo mejor de nosotros y que nos permiten que un lugar
tan maravilloso como es nuestra comunitat pueda ser conocido por cualquier ciudadano en cualquier parte del mundo.

Nuestra oferta gastronómica, hostelera, nuestro turismo de interior, nuestras fiestas, nuestro
patrimonio histórico y cultural, nuestras ciudades, nuestras playas, nuestros espacios para el
deporte, nuestros grandes eventos como la fórmula 1, los deportes de vela, el gran premio de motociclismo y tantos otros
eventos que se celebran en nuestra comunitat encuentran en la red un lugar de promoción y difusión, y es por eso, que, señora consellera, el Grupo Parlamentario Popular le formula la siguiente pregunta: frente al uso
cotidiano de las nuevas tecnologías y, en concreto, a la irrupción de las redes sociales en el entorno de la comunicación, ¿cómo va a aprovechar la conselleria estas redes para promocionar la oferta turística de la Comunitat Valenciana?
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable consellera de Turismo.

La senyora consellera de Turisme:

Presidenta.

Señorías.

Diputado.

En los últimos años, Internet ha evolucionado hacia un entorno social en el que más de dos tercios de los internautas participan y comparten experiencias con
otros usuarios en las redes sociales.
El sector turístico no es ajeno a esta realidad.
Esta irrupción en las nuevas tecnologías, el entorno 2.
0 y la aparición de un consumidor más exigente que busca vivir experiencias, están contribuyendo a la constante transformación de este sector, que debe adaptarse a los nuevos tiempos para seguir siendo
competitivo.

Nos encontramos antes unos turistas y visitantes que buscan y generan
contenidos en páginas y redes sociales antes, durante y después del viaje.
Por esta razón, cualquier marca, y, por supuesto, la marca Comunitat Valenciana, debe
participar en este entorno 2.
0 para incrementar y mejorar su imagen corporativa
y reputación online, generar tráfico, fidelizar usuarios y distribuir contenidos.

Somos conscientes de que es imprescindible nuestra presencia en las redes
sociales para el futuro de nuestro sector.
Por ello, el plan de márquetin desarrollado por la Conselleria de Turisme recoge como eje prioritario
una estrategia de social media marketing que nos permitirá difundir la oferta turística de la Comunitat Valenciana.

Estamos trabajando en actuaciones novedosas que tienen como objetivo aumentar
la notoriedad de nuestra marca en Internet y lograr un mayor posicionamiento de
la comunitat.
Vamos a poner en marcha una campaña de márquetin online basada en vídeos de carácter experiencial, de productos turísticos específicos de nuestra comunitat, que se difundirá únicamente en Internet a través de dos canales en Youtube, uno para el mercado nacional y el otro para el
mercado internacional.

Para vender de la mejor forma nuestra oferta turística, dentro de la estrategia de segmentación hemos desarrollado una serie de blogs temáticos sobre senderismo, buceo, windsurf, bicicleta de montaña y surf, liderado por expertos en cada actividad y que de una forma progresiva
irán incrementándose con nuevos productos.
Asimismo, vamos a lanzar blogs internacionales para posicionar nuestra marca turística en Internet en mercados estratégicos para nuestros destinos como Reino Unido, Alemania, Francia, Italia,
Holanda y Estados Unidos.

Y si los blogs son fuentes de información, los bloggers se han convertido en grandes influenciadores en la compra de servicios turísticos.
Por ello, una de las novedades en materia de promoción para este año es la organización de dos blog trip, o viajes de familiarización para bloggers, aprovechando la celebración del Gran Premio de Europa de Fórmula 1 en Valencia a finales de este mes y el Festival Internacional de Benicàssim el próximo mes de julio.
Hemos invitado a la comunitat a los bloggers de viajes más influyentes del escenario online.
 De esta forma, podrán contar en primera persona las excelencias de nuestra comunitat como destino turístico.

Otra de nuestras iniciativas en este ámbito es el desarrollo de una campaña durante la presente temporada estival en Minube, la red social de viajes líder en España, que recibe cada mes un millón de visitas de usuarios que buscan información para tomar la decisión de su viaje.
Esta actuación se concreta en acciones singulares de publicidad como vídeos en Minubetv y la duplicación de reportajes en rincones favoritos de la mano de viajeros reconocidos.

La estrategia de social media marketing también incluye la presencia continuada de la Comunitat Valenciana en las principales
redes sociales que constituyen entornos online.
Estos favorecen la conversación en el cliente, el final, creando sentimiento de pertenencia a nuestra marca y
atrayendo un turista y un tráfico cualificado al portal turístico de la Comunitat Valenciana.

Como ven, estamos desarrollando una serie de actuaciones en un entorno 2.
0 que
nos va a permitir, por un lado, conectar con nuestros clientes potenciales, ya
que al conocer sus gustos y exigencias podremos ofrecerles aquello que nos
demandan, y, por otro, proyectar la imagen de la Comunitat Valenciana allí donde se encuentren los usuarios.

Desde la Conselleria de Turisme continuaremos apostando por todas aquellas
iniciativas que nos permitan afrontar con éxito los continuos cambios de un sector tan dinámico y competitivo como es el turístico.

Muchísimas gracias.

Pregunta 694 a la consellera de Benestar Social, senyora Angélica Such Ronda, sobre la crisi econòmica, que formula la diputada senyora M.
ª Soledad Linares Rodríguez (GP Popular) (RE número 51.
384).

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Pregunta que formula la ilustre diputada señora Linares.

La senyora Linares Rodríguez:

Buenas tardes, señora consellera.

A nadie se le escapa la situación que actualmente está viviendo la sociedad española de precariedad y de empobrecimiento, con una crisis que arrastra a miles de
personas a vivir con ningún o escasos recursos económicos.

Fue el presidente del gobierno, señor Rodríguez Zapatero, el que anunció el pasado día 12 de mayor en el Congreso de los Diputados algunas decisiones que, de
llevarse a cabo, van a lesionar injustificadamente los derechos adquiridos por
muchos españoles.
Ha sido el mayor mazazo a los derechos sociales que se han producido en
los últimos treinta años de democracia en nuestro país.
Los casi cinco millones de parados de toda España ha dado lugar a situaciones de pobreza que hacía muchos años no se producían.
Y esto ha tenido una repercusión de forma directa en la red de servicios sociales de nuestra comunidad.

Señorías, a más desempleo más nivel de pobreza.
Y son los ayuntamientos y la conselleria que usted dirige los que se ven desbordados por la cantidad de situaciones que
están teniendo que atender.
Casi el 50% de los hogares sin empleo es relativamente
pobre en España, frente al 37% de media en los países de la OCDE.
Además el 90% tiene dificultades para obtener una hipoteca y el 78% tiene serios
problemas para conseguir un crédito bancario.
Estos son los porcentajes más altos de toda la Unión Europea.

Una reciente encuesta del Instituto Nacional de Estadística asegura que más de ocho millones de españoles viven en la pobreza.
Esto supone un 20% de la población española.
Los estragos de la crisis económica hace que el 13,7% de los hogares afronte muchas dificultades para llegar a
fin de mes.
Esta es la cifra más elevada de los últimos años.
También las encuestan señalan que uno de cada tres hogares no pueden afrontar los gastos imprevistos.

Frente a esta situación, una vez más, el gobierno del señor ZP, el presidente del zapatazo, mira hacia otro lado y hace una política de recortes sociales como jamás se había producido en los treinta últimos años de democracia en nuestro país.
(Aplaudiments) Además de recortar los derechos sociales, el gobierno ha recortado partidas
presupuestarias destinadas a la infancia, a la familia; ha disminuido las
ayudas directas de acción social y las destinadas a las minorías étnicas y las del Plan de acción para las personas con discapacidad.

Una vez más es el gobierno del presidente Camps y del Partido Popular quien tiene que
ponerse manos a la obra y atender a cientos y cientos de personas que en este
momento no pueden atender sus necesidades básicas.
Sí, señorías, por mucho que les duela.
(Aplaudiments)

Mientras unos se llaman progresistas y nos llevan a esta situación de crisis y de recortes sociales, es el partido Popular quien tiene que hacer
esfuerzos presupuestarios para poder ayudar a las familias que acuden
diariamente a pedir ayuda para poder subsistir y llegar a final de mes.
Como se
demuestra cuando nuestra comunidad autónoma es la comunidad que más aumenta sus partidas sociales, un 7,2, frente a otras como Andalucía o Cataluña, que lo han hecho en un 0,28 y en un 4,77 respectivamente.

Ante esta situación preocupante, señoría, señora consellera, el Grupo Popular en estas Cortes le preguntamos: ¿con la actual situación de crisis económica, cuáles son las actuaciones ordinarias y extraordinarias, si es el caso, que la
Conselleria de Bienestar, que usted dirige, está desarrollando para poder atender a los sectores más desfavorecidos, como son las minorías étnicas, transeúntes, personas sin techo, familias con escasos recursos económicos y aquellos otros colectivos en riesgo de exclusión social?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable consellera de Bienestar Social.

La senyora consellera de Benestar Social:

Gracias, presidenta.

Señoras y señores diputados, buenas tardes.

Señora Linares, buenas tardes y gracias por su pregunta.

Efectivamente, quiero en primer lugar plantear que el compromiso social de La
Generalitat este año es más que claro en la dirección de los presupuestos de La Generalitat en la que, como ya sabemos, el 81% del
total de los presupuestos se ha destinado a políticas sociales.

En concreto, en cuanto a mi departamento se refiere, uno de los cometidos
principales del mismo es trabajar por la integración social de todos los sectores y, en concreto, de los sectores más desfavorecidos, con un triple objetivo: con el objetivo de evitar el riesgo de
exclusión y la marginalidad social, con el de lograr la integración social y mejorar la calidad de vida y el bienestar de los colectivos en
situaciones más precarias.

Este año, La Generalitat ha suscrito los compromisos del año europeo de lucha contra la pobreza y la exclusión social, con diversas actuaciones que estamos llevando a cabo ya dirigidas a
las personas más desfavorecidas.
Y, en este cometido, vamos a llevar a cabo, desde la conselleria, una inversión cercana a los 42.
800.
000.

Entre estas medidas voy a destacar unas cuantas.
Y me gustaría destacar, y usted ha hecho referencia en su pregunta a la labor de los
ayuntamientos, me gustaría destacar el Plan concertado de prestaciones básicas de servicios sociales de las corporaciones locales.
Porque el objetivo de
este plan es atender, además de las necesidades básicas de cobertura de los servicios sociales, a la prevención de aquellas situaciones de mayor dificultad, a través de la administración más cercana al ciudadano, que es el de los ayuntamientos.
Un plan que está financiado por los ayuntamientos, por La Generalitat y por el gobierno central.

He de decir que este año el ministerio ha vuelto a congelar la cantidad destinada a este plan y vuelve
a destinar al mismo 9 millones de euros.
Las autonomías tenemos que poner la misma cantidad que pone el gobierno central.
Pero si lo
hiciéramos así en nuestra autonomía sería tan insuficiente el plan que no podríamos llegar a atender prácticamente ninguna de las necesidades que nos encontramos.
Por eso, la
Generalitat Valenciana, frente a los 9 millones que pone el gobierno central,
pone 16.
239.
000, dotándose el plan concertado, a través de las administraciones locales, de algo más de 25 millones de euros.

La prevención de situaciones de marginalidad y de exclusión social debe reforzarse en aquellos supuestos de colectivos y de minorías que son más vulnerables, como son las minorías étnicas.
Y por eso ponemos en funcionamiento programas específicos dedicados a las mismas.
También, frente a rebajas del gobierno central, La Generalitat ha decidido en este año mantener la cantidad que se viene en los últimos años destinando al colectivo del pueblo gitano.

Referirle también que el esfuerzo va mucho más allá, porque somos más que conscientes que estas dificultades se incrementan cuando las situaciones
económicas son más complicadas.
De ahí que estemos desarrollando un programa denominado Programa de acción comunitaria, que son actuaciones en el ámbito de la exclusión social destinadas a esas personas a las que usted hacía referencia en su pregunta, personas sin techo, transeúntes, refugiados, asilados, reclusos y ex reclusos.

Esto nos permite, con una dotación de 2 millones y medio de euros, distribuidos a través de entidades sin ánimo de lucro, poder financiar programas destinados a estos colectivos a través de estas más de cincuenta entidades, lo que viene a garantizar que miles de personas puedan
ver cubiertas sus necesidades básicas y principales.
Referir que la renta garantizada de ciudadanía este año tiene un presupuesto de 18 millones de euros, lo que incrementa en mucho el
presupuesto inicial del año 2009.

Y no quiero dejar de referirme al mantenimiento de los centros sociales, entre
los que figuran los comedores sociales.
Son cuatro comedores sociales,
directamente de titularidad pública, propios.
Y en 2009 he de decir que sirvieron más de 140.
000 comidas.
Por tanto, cubriendo necesidades básicas.
Además, no podemos dejar de referir tampoco, la colaboración que desde la conselleria tenemos habitualmente con el banco de alimentos de cada una de nuestras tres
provincias y con la Cruz Roja para este reparto de alimentos.

Tenemos que hablar también de las mujeres en situación de riesgo de exclusión social, donde invertimos más de cinco millones de euros para poder afrontar situaciones que son muy
complicadas.

Yo quiero reiterar el compromiso del Consell con todas estas personas que
atraviesan situaciones de dificultad, a través de todas las líneas de actuación que estamos manteniendo en un año de una dificultad tan alta como el que estamos atravesando.

Y recordarles, para terminar, que en este momento estamos elaborando, en
coordinación entre todos los departamentos del Consell, el segundo Plan de inclusión social 2010-2013, con el objetivo de consensuar entre todos y con todos los
agentes sociales, las políticas que redunden en una mejora de las prestaciones y servicios.

No quiero dejar también de informar a sus señorías que las PEI, que son ayudas directas para pagar recibos de luz, para pagar
alquileres, para pagar primeras necesidades, con el presupuesto en el año 2009, con el presupuesto que tuvimos, pudimos llegar a más de 60.
000 familias.
Y también, como no, el servicio de ayuda domiciliaria.

Gracias, presidenta.
(Aplaudiments)

Pregunta 785 a la consellera de Benestar Social, senyora Angélica Such Ronda, sobre reinserció sociolaboral, que formula la diputada senyora Gema Amor Pérez (GP Popular) (RE número 53.
066).

La senyora presidenta:

Gracias.

Pregunta que formula la ilustre diputada señora Amor.
(Pausa)

Apagado.
.
.
¿No?
(Remors) Por favor.
.
.
, el otro.
.
.
Vamos a ver.
.
.
A ver.
.
.
(Remors)

La senyora Amor Pérez:

Honorable consellera.

Ahora sí que se me oye perfectamente.
.
.
(Remors) Sabía que estaban esperando escuchar mi voz, sobre todo desde aquella bancada.

Desde el Grupo Parlamentario Popular de Les Corts y desde el Consell de La
Generalitat, muy especialmente desde la conselleria que usted dirige, consideramos que la implantación de medidas tendentes a lograr una efectiva igualdad entre hombres y mujeres es
algo esencial en todos los ámbitos y muy especialmente en el ámbito laboral.

A pesar de ello no cabe ninguna duda, aunque la realidad es muy distinta, y que
la mujer, las mujeres, hemos alcanzado todos aquellos avances que debiéramos, a pesar de todas las acciones que se han venido desarrollando por los
gobiernos del Partido Popular.
Y por eso sabemos que merecemos la mujer una
protección adicional por parte de los poderes públicos para lograr esa deseable igualdad real y efectiva en todos los ámbitos y muy especialmente, como decía, y como usted muy bien conoce, en el ámbito laboral.

Han sido innumerables las acciones que los diferentes gobiernos del Partido
Popular desde el año 1995 se han venido poniendo en marcha.
Recordamos los planes de igualdad de
oportunidades del año 2001 y de 2006, y aquí están presentes el entonces conseller de bienestar, señor Blasco, y también la entonces consellera de bienestar, la señora De Miguel.
O también esa norma tan importante vigente, y que se aplica en el día a día, como es la Ley de igualdad entre mujeres y hombres.
Y, como digo, son claros
ejemplos de cómo el gobierno valenciano viene trabajando en el fomento de la participación de la mujer en todos los ámbitos.
Y todo ello sin tener que recurrir a medidas demagógicas o a simples gestos, a simples gestos oportunistas, como bien hacen desde
el Partido Socialista, desde el gobierno de la nación.

Bien conoce usted, señora consellera, que las mujeres no somos un número o somos una cuota.
Las mujeres no esperamos y no nos merecemos la demagogia
barata de los socialistas.
Las mujeres no nos vendemos por un Ministerio de la
Igualdad, que se ha demostrado cuanto menos inútil.
La mujeres somos mucho más que eso y nos merecemos mucho más que el gobierno socialista, que estamos recibiendo varapalos ante su inacción, su cortinas de humo continuas y su demagogia barata, como decía.

Han sido muchas las iniciativas desarrolladas por el gobierno valenciano, por
el Consell, por la conselleria que en estos momentos usted dirige, para ayudar a corregir esas desigualdades
que sufre la mujer trabajadora por su incorporación al mercado laboral.
Varios ejemplos, y usted nos dará buena cuenta de ellos, como han sido proyectos como la red de centros Infodona,
el servicio de atención jurídica telefónica gratuita o el Plan estratégico de la Comunidad Valenciana para la inclusión social de 2006 a 2008, en el que han intervenido todas las
consellerias de forma transversal, se han implicado a través de medios económicos, humanos, formativos y de todo tipo para evitar esa marginación.

Es por ello, señora consellera, que quisiéramos, desde el Grupo Popular, y estoy segura que nos dará cumplida cuenta de ello, queremos conocer cuáles son los recursos y los programas para garantizar no solo la reinserción de las personas, las mujeres que están excluidas de la sociedad sino también para evitar que muchas otras caigan en el riesgo de vulnerabilidad.

Conocemos de su especial sensibilidad con esta cuestión, no solo como consellera de bienestar en estos momentos sino durante toda su carrera, que ha estado
siempre ligada a evitar estas desigualdades.
Y es por ello que desde el Grupo
Parlamentario Popular le formulamos la siguiente pregunta: consellera de Bienestar, con vistas a conseguir la reinserción sociolaboral de las mujeres en exclusión o en riesgo de exclusión social, reconocida por nuestra Constitución y amparada también por nuestro Estatuto de autonomía, ¿cuáles son las principales líneas de actuación o proyectos desarrollados en la Comunidad Valenciana e impulsados desde La
Generalitat dirigidos a conseguir la plena integración, así como la reinserción sociolaboral, de las mujeres en especial situación de vulnerabilidad social?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable consellera de Bienestar Social.

La senyora consellera de Benestar Social:

Gracias, presidenta.

Señoría, efectivamente, en nuestra comunidad tenemos la satisfacción de ser pioneros, en los últimos gobiernos del Partido Popular, en haber puesto en funcionamiento leyes y
planes que se iniciaron aquí y que luego han sido seguidos en otras comunidades autónomas; que buscaban todos ellos, y que siguen buscando, los planes de igualdad,
los planes de conciliación, nuestra ley.
.
.
, buscando la total igualdad de la mujer en todos los ámbitos.

Yo creo que, ahora mismo, seguramente podemos decir que la siguiente generación, la generación de nuestras hijas, ya es una generación que va a poder llegar en nuestro país, en términos de igualdad, prácticamente a todo, y además en un mundo globalizado.
Y la voluntad sería que un día dejáramos de hablar de estos temas, pero, desgraciadamente, el momento todavía no es ahora y tenemos que seguir estableciendo políticas que den una mayor cobertura y una mayor protección a la situación de la mujer.
Y, efectivamente, es en el ámbito laboral, y ahí están las tasas de empleo, y ahí está la situación que se está atravesando y los puestos a los que llegan las mujeres para ponerlo de
manifiesto.

Nosotros estamos desarrollando toda una serie de políticas planificadas y estratégicas, con el objetivo de buscar la igualdad de oportunidades, porque estamos
hablando de la igualdad del ser humano en cualquier ámbito.

Yo hoy voy a concretar en cuanto a su pregunta.
.
.
, hace referencia a ese colectivo de mujeres en situación de especial vulnerabilidad y que, por tanto, requieren, demandan y tiene
derecho a tener una atención específica.
Y por eso voy a hablar de los recursos residenciales destinados por la conselleria, y a través de la Dirección General de la Mujer, a estos colectivos de mujeres.

Contamos con una red de centros de servicios sociales especializados para
mujeres, cuya finalidad es la que estamos hablando: es acoger a mujeres solas o
a mujeres acompañadas de sus hijos que se encuentran en situación de vulnerabilidad o riesgo de exclusión social.
En estos centros no sólo se presta una atención residencia -que ya es- y se cubren las necesidades básicas de alojamiento y manutención, sino que se da una asistencia y una atención integral a la mujer, prestando servicios fundamentales como: relativos a la
salud, a la asistencia familiar, a los menores, legales, documentales, de
formación y, sobre todo, de inserción laboral.

Actualmente disponemos de cerca de trescientas plazas en la Comunidad
Valenciana, en cada una de las tres provincias, y el año pasado, en el año 2009, fueron atendidas casi cuatrocientas mujeres y trescientos niños.
Para su financiación destinamos 4.
600.
000 euros.

Además, cada año programamos un plan de formación, porque creemos que es muy importante, tanto para el personal que las atiende,
como para las mujeres acogidas en estos centros, porque son medidas preventivas
dirigidas a erradicar, tanto la violencia ejercida contra las mujeres, como su
discriminación; incluyendo cursos, talleres, jornadas.
.
.
destinados a combatir las distintas problemáticas en las que se encuentran.

Además de esta atención residencial, convocamos cada año ayudas destinadas a entidades sin ánimo de lucro que llevan a cabo la realización de programas y actividades dirigidos a estas mujeres en situación de vulnerabilidad, a la prevención de todas las situaciones en las que se encuentran y a mujeres que ejercen la
prostitución o la han ejercido.

De esta manera, estamos facilitando la adquisición de hábitos y de actividades en ámbitos personales, familiares, sociales; estamos facilitando la autoayuda, la
autoestima y la formación de aptitudes que les lleve a una correcta integración en el ámbito laboral y en el ámbito social.

Quiero destacar también actuaciones en favor de estas mujeres, como son las ayudas por las que
financiamos los costes de la Educación Infantil, por las que financiamos actividades extraescolares de los hijos de
estas mujeres; los programas de apoyo a la ejecución de proyectos de inserción sociolaboral, ya que sin duda alguna este colectivo más vulnerable tiene muchas mayores dificultades para integrarse en el mercado
laboral ordinario por distintos motivos y, muchas veces también, por la falta de preparación, y con estos cursos de formación les ayudamos a suplirlo.

Realizamos programas de estancia de tiempo libre para ellas solas o con sus
hijos menores exclusivamente a su cargo, teniendo unos periodos de diez días de vacaciones que pueden compartir con mujeres en situaciones similares, que
su situación económica en ningún caso les permitiría.

Por último, señalar las ayudas económicas a favor de las mujeres víctimas de violencia de género, con un presupuesto superior a los 300.
000 euros.

Y referirme ya, en dos minutos -en menos-, a dos servicios que ya se han consolidado, en tanto usted ha hecho referencia
a los mismos, que son los centros Infodona, que el año pasado han atendido a más de 24.
000 mujeres, y al servicio telefónico de atención jurídica gratuita.

En definitiva, desarrollar programas que tiendan al bienestar de las mujeres, a
una mejora de su situación y que les permitan a estos colectivos en situaciones tan complicadas y en
riesgo de exclusión social a la mejor integración posible.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 765 al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre la modificació dels estatuts de CIEGSA, que formula la diputada senyora Ana Isabel Noguera
Montagud (GP Socialista) (RE número 52.
600).

La senyora presidenta:

Señora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller, ¿podría explicarnos cuáles son las razones por las que se han modificado los estatutos sociales de
CIEGSA, no sé bien si para adecuarla o excluirla a la ley de contratos, pero sí convirtiéndola en una empresa con medios propios, es decir, con capacidad para construir
colegios?

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Noguera, indicarle que la modificación a la que usted hace referencia, y que fue publicada en el DOCV de 23 de
febrero de 2010, responde fundamentalmente a un objetivo, que es adaptarse a lo
establecido en la Ley de contratos del sector público, ley promovida por el gobierno socialista, que en su artículo 24.
6 y 4.
1 n, establece que «los entes, organismos y entidades del sector público -por ejemplo, CIEGSA- podrán ser considerados medios propios y servicios técnicos de aquellos poderes adjudicadores para los que realicen la parte esencial
de su actividad.
» Y en otro lado dice: «Si se trata de sociedad, además, la totalidad de su capital tendrá que ser de titularidad pública», como es el caso de la empresa CIEGSA.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora Noguera Montagud:

Vamos a ver, señor conseller, usted sabe perfectamente que han cometido un fraude de ley.
Y lo sabe, porque
cambiar el objeto de CIEGSA y decir ahora mismo que es una empresa con medios
propios y servicios técnicos, no hace que sea así.
Cambiar el objeto, no cambia sus características, ni hace que tenga trabajos externos, ni que tenga más clientes, ni que siquiera esté capacidad para construir colegios, aunque sea en una pequeña parte.
Lo que hace es que la convierte en una empresa que pretende eludir la
fiscalización y control de la legislación europea.

CIEGSA es el claro ejemplo de lo que se denominaría una huida de derecho administrativo, es decir, una empresa pública 100%, pero que no padece el control de la administración.
Y ¿por qué?
Pues por tres razones, y usted lo sabe bien.

La primera, porque con la actual ley de contratos del estado en la mano, CIEGSA
debería de desaparecer y convertirse en una dirección general.
Pero eso no lo puede hacer usted, porque entonces tendría que ser fiscalizada y controlada por los propios funcionarios, que tendrían que firmar expedientes y contratos que bordean la legalidad, si es que no la
han pasado ya.
Por ejemplo, ¿quién firmaría modificados de obras de colegios que se adjudican por 9 millones y medio y
acaban costando más de 15?

En segundo lugar, CIEGSA debería de publicitar con transparencia y legalidad sus contratos, y no lo hace.
Qué casualidad, que desde que estalló el «caso Gürtel» ya no ha aparecido en ningún medio de comunicación, ni tampoco en el Diario Oficial de la Generalitat Valenciana, un solo concurso de CIEGSA.
No, ¿dónde aparecen?
En la página web de La Generalitat.
Y, ¿quién concursa?
Supongo que aquellos que acuden, aquellos que acuden a la mesa del
señor José Luis López Guardiola, que les llama, que les invita o, simplemente, les pone las
condiciones por las cuales pueden concursar.
Además, así se pueden adjudicar a dedo asesorías a los trabajadores de CIEGSA, siempre y cuando sean amigos, o programas
informáticos de más 800.
000 euros, o que el mayor gasto de publicidad que CIEGSA ha contraído nunca sea en el año 2007, año electoral y año también de los grandes beneficios del Bigotes.
¡Qué casualidad!

Por supuesto, cuando pedimos esta información, CIEGSA escurre el bulto y nunca contesta.
Y usted sabe, aunque utilice en
vano el nombre de la Sindicatura de Comptes, que está aquí justamente para ser usted cómplice de esta burla que CIEGSA hace.

Y, tercera razón, si CIEGSA continúa manteniendo este estatus, aun haciendo trampas en la ley, probablemente lo que
está haciendo, también, es centrifugar su deuda, casi 2.
500.
000 millones de euros, la más alta de la Generalitat valenciana, más que diez comunidades autónomas de España, tiene la deuda CIEGSA.
Y, además, una deuda que se generó en los años de bonanza, cuando las cosas iban bien, cuando éramos ricos en esta comunidad, cuando ustedes tenían dinero.
Va y resulta que, entonces, generaron esta deuda, que ustedes ahora
tendrían serios problemas para explicar y para decir cómo se ha hecho.
Porque no ha sido construyendo colegios, ni con las 365
actuaciones que usted anuncia en los medios de comunicación, porque no le salen las cuentas.

Quizás, ocurra como le ocurre a su amigo y embajador Jaume Matas, que utilizó la empresa de colegios para sufragar otras obras.
O, quizás, aparezcan más facturas de la trama Gürtel, como las que han aparecido y figuran en el sumario.
O, quizás, algunos de los muchísimos sobrecostes pagados por CIEGSA a las empresas amigas tenían alguna otra finalidad.
(Veus)

Eso sí, eso sí, para que todo se produzca.
.
.
-y ya llegamos-, para que se produzcan sobrecostes, opacidad, falta de publicidad y fraude de
ley, al frente de la empresa pública no puede haber un funcionario, que tiene que poner su firma.
Tiene que ser
un amigo -íntimo amigo-, si puede ser, del presidente; si, además, comparten negocios privados, mucho mejor.
Porque, oiga, para que el señor Camps pueda ir al juzgado y decir que sus trajes los paga en metálico de la caja de la farmacia,
(veus) pues el socio tiene que decir que «sí, señor».
Si, además, -¡qué casualidad!
- el socio es responsable de CIEGSA, pues mejor.
Si, además, el socio es familia de casi toda la familia, pues, oiga, ¿qué mejor que compartir la cena de Navidad junto con el consejo de administración?

Pero lo cierto, lo cierto es que usted sabe perfectamente que CIEGSA en estos
momentos no puede, ni debería, ser una empresa con servicios propios; debería de explicar uno por uno cuáles son todos esos contratos, y no puede hacerlo.

Eso sí, espero que no me defraude y me haga una respuesta al estilo Trillo, y nos
acuse, lógicamente, de manía persecutoria, mientras las facturas, o las pierde en algún cajón, o las quema en algún incendio.

Muchas gracias, señor conseller.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señora Noguera, todos los «quizás» de su señoría, todos los «quizás» son calumnias.
Usted es una calumniadora.
(Aplaudiments)

Usted, señoría, erosiona gravemente las instituciones públicas.
Usted hace mofa, befa e irrisión de la Sindicatura de Cuentas; hace mofa, befa e irrisión de la Fiscalía del Tribunal de Cuentas, porque el Tribunal de Cuentas y las instituciones
asesoras tienen bien claro, todo eso que dice usted no es cierto.
Y lo dicen
bien claro.
Fiscalización de la contratación, leo literalmente lo que dice y escribe el síndico de Cuentas, que por cierto se ha consensuado en esta casa, alguna
fiabilidad tendrá: «La sociedad ha actualizado sus procedimientos y ha incluido en su página web un enlace con el perfil del contratante de La Generalitat en el que se
informa de los anuncios de licitación de las adjudicación provisionales y definitivas y de los procedimientos anulados.
» Y aquí tiene usted lo que es, y, a partir de ahí, usted se puede enterar de todo lo que quiera, que no quiere nada, señora Noguera,
(veus) no quiere nada.

Ya le dije que lo de los sobrecostes.
.
.
, le vuelvo a decir aquí que los sobrecostes están perfectamente justificados, y lo dice también la Sindicatura de Cuentas, dice: «Se han producido modificados, complementarios, ampliaciones de plazo e
incrementos porcentualmente no demasiado significativos del importe del
proyecto de ejecución; motivados en ocasiones por peticiones de la conselleria para actualizar el programa del centro, por imprevistos aparecidos durante la
ejecución de obra o por peticiones derivadas de propuestas de la dirección facultativa.
» Esto lo dice el informe de la sindicatura.
Y la casa de CIEGSA es la casa de
los fiscales del Tribunal de Cuentas, que van allí y piden su información.
.
.
, que piden la información, se les da, y ven el expediente y lo sobreseen después de estudiarlo.
Pero usted, señoría, no quiere ir; cuando se le invita, no quiere ir.
A usted le interesa más la alharaca, señoría.

¡Usted tiene algo de británica!
, mire lo que le digo, tiene algo de británica.
Hay una célebre anécdota del presidente Churchill.
.
.
Una vez el presidente Churchill debatiendo con la jefe de la oposición, que en su día era una mujer, tuvo que oír lo siguiente, le dijo la de la oposición: «Si yo fuera su mujer, señor Churchill, sir Winston, le pondría veneno en el café.
» Y dijo Churchill: «Es que yo, si fuera su marido, señoría, ¡no me lo bebería!
» (Aplaudiments i rialles) ¡Pues yo, señora Noguera.
.
.
, yo, señora Noguera, no me bebería su café!
, no me bebería su café político, porque usted no sirve café, usted sirve achicoria política (remors) derivada de la amargura de su fracaso político, que es lo que está sucediendo aquí.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 820 a la consellera de Benestar Social, senyora Angélica Such Ronda, sobre l'Hospital Gran Via de Castelló, que formula el diputat senyor Juan Ignacio Subías Ruiz de Villa (GP Socialista) (RE número 57.
838).

La senyora presidenta:

Señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Gracias, señora presidenta.

Señora consellera, teniendo en cuenta que el antiguo Hospital Gran Vía, de Castellón, lleva años comprometido, meses con la infraestructura terminada y su puesta en
funcionamiento paralizada, a pesar de las reivindicaciones por las asociaciones
de enfermos y su clara necesidad social y sociosanitaria, ¿para qué fecha tiene prevista su entrada en funcionamiento?
¿Con qué servicios contará?
¿Y cuál será su fórmula de gestión?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Honorable consellera de Bienestar Social.

La senyora consellera de Benestar Social:

Gracias, presidenta.

Señorías, muchas gracias.

Me alegra ver que ha puntualizado la pregunta con respecto a la que se presentó en su momento.
.
.
Sí.
Pero, en fin, la ha puntualizado ahora mismo.
Pero, en cualquier caso, le voy
a contestar, pues quizá haya una.
.
.
En cualquier caso, paso a contestarle.
Pero usted en su pregunta hablaba de que
las obras habían finalizado antes del verano del año 2009, y yo venía a clarificarle que las obras todavía no están recepcionadas, las obras del Gran Vía de Castellón, todavía no están recepcionadas, aunque esperamos.
.
.
Bien, bien, en cualquier caso, paso a contestarle a su pregunta.

Las obras del Gran Vía de Castellón esperamos que se recepcionen en este mes de junio.
Y a partir de ese momento
realizaremos toda la tramitación pertinente para la puesta en funcionamiento del mismo lo antes posible.

El centro Gran Vía de Castellón no es un centro sólo para personas con discapacidad, sino que va a albergar otra serie de recursos
para personas mayores con alzhéimer y personas con enfermedad mental.

En cuanto a las plazas a las que usted preguntaba que contará el centro Gran Vía, supondrán todas ellas la ampliación, como le digo, de las plazas de atención a personas con discapacidad para la provincia de Castellón, de mayores con alzhéimer y enfermedad mental, porque supuso un cambio en el proyecto en el momento
en que se acordó que por las necesidades que había no podía ser el proyecto que se había pensado en un primer momento, sino un proyecto mucho más amplio, que diera una cobertura mayor.

Eso llevó a que las obras, lógicamente, se tuvieran que ajustar a las demandas del momento, sobre todo en
materia de seguridad, porque no es lo mismo atender una que otra patología, y es lo que ha hecho que el proyecto se demore más en el tiempo.
Ahora mismo está pendiente de terminar unas puntualizaciones de la obra y, como le digo, si la
recepción se produce a lo largo de este mes, nos pondremos en funcionamiento
inmediatamente en todos los procedimientos para la gestión del mismo, con la idea de que se pueda aperturar -que es nuestra voluntad- en el final de este año.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Señora consellera, aparte de que le han debido a usted cambiar la pregunta, porque ha leído literalmente.
En fin, en cualquier caso, tampoco me extrañaría.
Hay días como hoy que uno tiene un doble sentimiento, sinceramente, por una parte el
de la satisfacción, el de la satisfacción por poder utilizar y reivindicar con la voz y con la palabra por todos
aquellos que hoy no lo pueden hacer aquí.
Es decir, en este caso, por los discapacitados, por los enfermos de alzhéimer, por los enfermos mentales, por los enfermos de daño cerebral sobrevenido y por sus familias que tan sumamente mal lo están pasando.

Pero, por otra parte, señora consellera, la otra sensación es la de malestar, la de malestar por comprobar lo que es la política ineficaz, de desidia, de apatía, de incapacidad, de engaño, la política que está llevando a cabo el Partido Popular, y que en este caso afecta a los más débiles, a los enfermos y a los discapacitados.

Ésta es la triste historia de la política del Partido Popular: publicidad, propaganda y engaño.
Ésta es la triste historia de diez años de no cumplimiento de sus propias promesas, para transformar lo que era el
antiguo hospital Gran Vía en una residencia y centro de día para enfermos de alzhéimer y daño cerebral sobrevenido y otras demencias.
En un centro de rehabilitación e integración social para personas con enfermedad mental y en un centro de día para enfermos mentales.

Más de 260 plazas de las que ustedes están privando durante todos estos años a los afectados en la provincia de Castellón.

Le voy a contar.
El mismo Hospital Gran Vía cierra en el año 2000.
En el año 2001 publican ustedes la redacción del proyecto básico.
En el año 2002 presupuestan ustedes una cantidad de 761.
950 euros para el centro.
En el
año 2003 desaparece del presupuesto, eso sí, unos meses antes el conseller entonces y omnipresente conseller Blasco aducía las dificultades del Consell ante la complejidad de conseguir el déficit cero.
¡Qué tiempos aquellos en que ustedes decían que había que ajustarse!
Pero, claro, entonces gobernaba el señor Aznar.
Pero hete aquí que el señor Olivas, entonces presidente de La Generalitat, dice que no, no, que se
iniciará el centro en el año 2003.
Evidentemente, el señor Blasco, rápidamente, dijo que sí, que sí, que se iniciaría en el 2003.

Año 2003, junio, realizan un convenio con el Ministerio de Trabajo.
En el
presupuesto del 2004 vuelven a presupuestar una cantidad de 1.
315.
750 euros.
En
el año 2005 vuelve a desaparecer del presupuesto.
Cinco años, señora consellera, sin una piedra y sin una idea.
Y lo peor, los afectados sin las plazas.

En el año 2006 por fin adjudican ustedes las obras por 6.
107.
732 euros.
Plazo de ejecución: 18 meses.
Evidentemente plazo incumplido.
La obra se finaliza en el año 2009, hace un año aproximadamente más o menos.

Usted, señora Such, en su primera visita que realiza como consellera a Castellón, el 5 de octubre de 2009 -y eso no lo digo yo, lo dice usted-, dijo que el centro entraría en funcionamiento en el primer trimestre del 2010.
Va a ser que no.
¿A qué esperan?
¿A estar en período electoral nuevamente?
Esta es una muestra de la lamentable historia de la
inactividad y de la parálisis de un gobierno, el gobierno del Partido Popular, como consecuencia de
incapacidad y de problemas internos, que los tienen a ustedes más preocupados de sus propios problemas que de los problemas de los ciudadanos.
Pero es que además en este caso hay hasta falta de coordinación.

Mire, el Partido Socialista solicitó en Castellón que se instara a la conselleria la puesta en marcha de este centro.
En la Diputación de Castellón los diputados provinciales del Partido Popular van y votan que no.
En el
ayuntamiento de Castellón, dos días más tarde, los concejales del Partido Popular del ayuntamiento de Castellón van y votan que sí, de tal forma que un concejal, que a la vez es diputado, hoy vota que no y dos
días más tarde vota que sí.
Quizá todo ello entre a formar parte de los problemas internos que puedan tener
ustedes en la provincia de Castellón, porque encima su coordinador a nivel de comunidad es el alcalde de Castellón, que, por cierto, hoy no está aquí cuando se habla de un tema que incide también sobre la ciudad de Castellón.

Señora Such, señores del PP, esto es injustificable, es un claro ejemplo de su política de desidia.
Lamentablemente el tiempo perdido ya no tiene solución para las personas afectadas que las han privado ustedes de este centro.
Hoy
les exigimos su puesta en marcha.

Por cierto, ¿qué modelo de gestión va a tener, que no me ha contestado?
Nos tememos lo peor, es decir, lo mismo a
lo que nos tienen acostumbrados.

Y, por cierto, durante este tiempo han ocultado ustedes que el gobierno central
ha puesto 2 millones de euros en este centro, 2 millones.
Pero, claro, esto
ocurre como en La Fe, tampoco ha puesto nada, 32 millones de euros.
¿Cuánto ha puesto el ayuntamiento?
¿Cuánto ha puesto la Diputación?

Señora Such, permítame que termine con el título de una película, qué hemos hecho para merecer esto, qué han hecho los ciudadanos de esta comunidad para merecer un gobierno como el del
Partido Popular.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Gracias, presidenta.

Señor Subías, casi hago mío su final, pero refiriéndome al partido de la oposición, al Partido Socialista de la Comunidad Valenciana.
Y así se escribe la historia.

Ahora se la voy a contar yo.
La historia del centro Gran Vía de Castellón, un centro que en el año 2000, gobernando el Partido Popular y siendo ministro Eduardo Zaplana, decide
que en Castellón, al construirse el Hospital de la Plana, del ministerio, se decide destinar el
edificio que albergaba el Hospital Gran Vía a un centro de investigación de enfermedades neurodegenerativas y residencia de personas con alzhéimer que iba a ser referencia nacional.

Y lo que ocurre es que en el año 2004 cuando gobiernan ustedes y tenemos un ministro de Castilla-León se lleva el centro a León.
Eso es lo que ocurrió.
Y parece mentira que venga usted a hacer memoria que yo no había hecho en mi primera intervención de qué ocurre con Castellón y con Gran Vía.

¿Y qué pasó?
Pues pasó que una diputación gobernada por el Partido Popular, un ayuntamiento gobernado por el Partido
Popular y una autonomía gobernada por el Partido Popular decidieron suscribir un convenio, hacer una
inversión para que el centro fuera adelante, y que el centro se destinara a personas
mayores con alzhéimer, y sufragarlo, señor Subías, íntegramente, íntegramente.

Y dice usted que les estamos quitando 250 plazas a los ciudadanos de la
provincia de Castellón.
Si las estamos poniendo, las 250 plazas que tiene el centro.
Y que
efectivamente la realidad hizo, puso de manifiesto que hacía falta abordar una atención a personas con discapacidad física, y a personas con enfermedad mental crónica.
Y se está haciendo.
Efectivamente hablamos de marzo, pero ya le he dicho antes que el
ajuste con lo que establece la ley y la acreditación de centros ha hecho que la obra se alargue en el tiempo.
Pero esa obra que ya
es prácticamente una realidad, como le he dicho, y que dará 250 plazas de atención a la provincia de Castellón, será una realidad por la labor de tres gobiernos autonómicos, que hemos puesto ahora mismo, ya, un presupuesto y que llevamos una
inversión importante en el centro.
Casi 6 millones de euros la
conselleria, más de 2 millones de euros el ayuntamiento y la diputación.
¿Y sabe cuánto ha puesto el gobierno central, diga usted lo que diga?
Absolutamente nada.

Muchas gracias.

Pregunta 836 a la consellera de Benestar Social, senyora Angélica Such Ronda, sobre abonament per natalitat, que formula la diputada senyora
M.
ª Consuelo Catalá Pérez (GP Socialista) (RE número 59.
314).

La senyora presidenta:

Señora Catalá.

Señora Espí, por favor.

La senyora Catalá Pérez:

Gracias, señora presidenta.

La pregunta es: ¿cuándo tiene prevista la conselleria hacer efectivo el compromiso del presidente Camps de abonar los 4.
000 euros por
nacimiento de hijo o de hija?

Una pregunta que yo creo que viene muy al hilo de las últimas declaraciones del vicepresidente económico el otro día, que frente a esta pregunta dijo, contestó, «la legislatura no ha terminado».
Yo, cuando oí esta contestación por parte del vicepresidente económico pensé, bueno, esto, una de dos, o ha hecho una maniobra orquestal para no contestar,
o esto es publicidad subliminal sobre que no se van a adelantar las elecciones,
y de paso pues lo plantea así.

Yo creo, consellera, que la pregunta es fácil.
Es ¿sí o no?
Y si es «sí», pues cuándo y cuánto.
Porque tiempo la verdad es que no hay mucho, de todas las maneras.
Da igual
que miremos para un lado o para otro.
Porque en cambio tiempo sí que ha pasado, han pasado casi tres años, tanto tiempo, este tiempo que han nacido 164.
688 niños y niñas, tanto tiempo como que el cheque bebé de Zapatero ha dado 308 millones a esas familias y tanto tiempo como que los
500 millones que ustedes adeudan a esos mismos niños que no han abonado.

Yo ya sé que usted me va a decir que Zapatero va a dejar de pagar en 2011, pero no se
gaste, consellera, no se gaste porque usted ni se gastaron, el Partido Popular cuando se aprobó el cheque bebé en Madrid, y ni se han gastado un euro hasta este momento.

Espero de su respuesta porque me interesa muchísimo.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable consellera de Benestar Social.

La senyora consellera de Benestar Social:

Gracias, señora presidenta.

Señora diputada, al inicio de la legislatura del 2007 ya algunos veíamos la situación económica que se avecinaba y lo que estábamos atravesando, y por eso decidió el Consell, (remors) el gobierno decidió poner en funcionamiento un programa que fuera mucho más amplio que el que usted hace referencia: el programa Más vida.
Un programa de apoyo a la maternidad y, por tanto, de apoyo a los
nacimientos.
Un programa que fuera mucho más amplio y que con medidas económicas y otras que van más allá de lo económico integraran una política realmente válida dirigida al apoyo a la natalidad.
Extendiendo por tanto en el tiempo la
obtención de los beneficios desde antes del nacimiento hasta mucho tiempo después.

Unas ayudas desde un clima social que contemplaban no únicamente el hecho de tener un hijo, sino determinadas circunstancias sociales y
económicas que tuviera la mujer y que hacía mucho más justas y equitativas las ayudas a determinadas personas.

Un programa que nace de la Ley 12/2008, de protección integral a la infancia, y que después, además, tiene su cabida en la Ley 6/2009, de 30 de junio, aprobada por estas Cortes,
de protección a la maternidad.
Medidas vigentes que están en este momento y que, como les digo, supone ayudas por nacimiento y mucho más, porque supone un conjunto de medidas de carácter económico, social, educativo, sanitario, en apoyo a la mujer gestante y al hijo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Catalá.

La senyora Catalá Pérez:

Gracias, señora presidenta.

Bueno, yo no he hecho su programa electoral.
O sea, yo no he puesto 4.
000 euros
para nacimiento.
Entonces a mí no me conteste esto.
O sea, me parece bien que ustedes hagan además más programas, pero, desde luego, los 4.
000 euros es una cuestión que ustedes se comprometieron, y es por la que le pregunto.

Dicho esto, creo que realmente lo que ustedes son es un Consell que ustedes son
campeones en utilizar una herramienta de tipo político, una herramienta que está acuñada, que se llama publiganda, que es el acrónimo entre publicidad y propaganda.
(Veus) Por eso, como la publiganda sirve para todo, sirve para haber puesto 4.
000, y podían haber puesto 5.
000 o 6.
000, daba igual, porque ustedes ya sabían que no lo iban a cumplir, que era mera palabrería, mera propaganda electoral.

Fíjense si es así, que ya deben ustedes 500 millones de euros de los 168.
000 niños y niñas que han nacidos en estos años que estaban esperando esa medida y que yo no me la he inventado.
O sea, que
está en su programa y que es su compromiso.
O sea, que a mí no me cuelgue una mochila que no me toca.

Pero además, esa publiganda, fíjese si es, que aún estamos esperando los 1.
200 euros de deducción de las madres no trabajadoras, que también lo pusieron.

Porque, claro, como en la publiganda.
.
.
Y le voy a explicar una cosa, señora consellera.
La publiganda se distingue del compromiso electoral en dos cuestiones: una, el compromiso
electoral es para cumplirlo; y la publiganda es para hacer electoralismo barato, electoralismo con el cual ustedes van engañando a la gente.
Y luego se sacan de la manga aquello de que son los que hacen
todas las políticas de fomento de familia.

Mire, usted sabe perfectamente que los 4.
000 euros no lo van a cumplir.
Pues díganlo, díganlo, no pasa nada.
Fíjese, si además hasta el contexto económico les puede hasta explicar la situación, pero no me cuente historias de que tiene el programa Más Vida, porque no es lo mismo.
Porque usted sabe que la universalización de los 4.
000 euros por nacimiento no tiene que ver ni con dificultades económicas ni con cuestiones de tipo de riesgo social.
Tiene que ver exclusivamente
con haber querido ser madre o padre, exclusivamente.

Pero, claro, ustedes no solamente dijeron no al cheque Zapatero, que por eso no
lo votaron, sino que además dijeron: «Y nosotros dos huevos duros más, que son 4.
000 euros.
» ¿Por qué?
Porque sabían que ustedes no lo iban a cumplir.

Yo creo que lo tiene fácil.
Porque como su gobierno es solidario, lo tiene tan fácil como si el vicepresidente el día 25 dijo: «La legislatura aún está por terminar», que no se sabe eso qué significa.
En sede parlamentaria, señora consellera, díganos sí o no.
Y si nos dice sí, díganos cuándo y cuánto, porque la diferencia entre publiganda y los compromisos electorales es que tienen hora, fecha y presupuesto.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable consellera de Bienestar Social.

La senyora consellera de Benestar Social:

Gracias, presidenta.

Además de la palabrita esta con la que usted esta tarde nos está (veus) amenizando la tarde, hay otra también en el diccionario, que es la palabra osadía, porque, déjeme que le diga, con todos mis respetos, que cuanto menos venir a hablar del
cheque Zapatero en esta cámara, ahora, cuando lo acaba de quitar.
.
.
(Veus) No, no, no, no.
Acaba de hacer referencia al cheque del gobierno central.
Y
cuanto menos, cuando lo acaban de suprimir, permítame que le diga, que cuanto menos es osado.
(Aplaudiments) Es osado.
Que vengan ustedes ahora a decir que a partir.
.
.
, cuando acaba de
decir el señor Zapatero que antes de terminar la legislatura lo va a quitar, perdóneme que me repita, pero cuanto menos es osada.

Las ayudas.
.
.
Yo, si me dejan termino; y si no, les contesto uno a uno.
Nos
vamos organizando.
(Veus) Déjenme.
.
.

La senyora presidenta:

Señores diputados, por favor.
.
.

La senyora consellera de Benestar Social:

Las ayudas que nosotros estamos dando a la maternidad a efectos de escolarización, a efectos de adquisición de libros de texto, de compra o alquiler de vivienda de protección oficial, haber modificado la renta garantizada de ciudadanía para que puedan tener derecho a una renta mensual incluso con una edad
inferior a los veinticinco años, las deducciones en el tramo autonómico del impuesto sobre la renta, todas las deducciones por hijos y además todas ellas compatibles, las deducciones por gastos de guardaría, la conciliación de la vida laboral.
.
.
Y todas estas deducciones que se hacen son porque,
efectivamente, se ha tomado la decisión de tener un hijo.
Que vengan ustedes a ponernos a nosotros una pega, cuando
ahora mismo el gobierno
(veus) central lo que ha hecho ha sido suprimir la ayuda a partir del año 2011 y hacer recortes sociales, desde luego, es tener mucho valor el venir a
plantearlo de esta manera.

Y, señorías, déjenme que les diga algo -porque es muy reciente en esta cámara-, porque hablar de esas ayudas es hablar de financiación.
Y los datos oficiales del ministerio dicen que nuestra comunidad ha sido la última, la última en cuanto a financiación per cápita se refiere.
Lo que en términos absolutos supone recibir menos de.
.
.
aproximadamente 1.
500 millones de
euros.

Señorías, ustedes, ustedes, su grupo parlamentario, acaba de suscribir una PNL en esta
cámara, aprobada hace dos semanas, donde reconocen la deuda histórica de la financiación, donde ustedes dicen (veus) textualmente que hay que suprimir la discriminación que sufrimos los valencianos en la financiación de nuestras competencias.

Cuando estamos mal financiados, cuando el gobierno central hace recortes
sociales como no se habían hecho nunca antes, que vengan ustedes a hablarnos a nosotros de compromisos
electorales, cuando hemos hecho una ley y un programa de atención a la mujer (veus) embarazada, que no lo ha hecho ninguna región en Europa, lo que le decía, cuanto menos, osado.
(Aplaudiments)

Pregunta 858 al conseller de Solidaritat i Ciutadania, senyor Rafael Blasco Castany, sobre subvencions a ONG, que formula la diputada senyora Mónica Oltra Jarque (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 60.
392).

La senyora presidenta:

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, si és vosté tan amable de contestar la següent pregunta: per què la seua conselleria fa aportar a les ONGD, a las que concedix ajudes, un 1% de
la subvenció que obtenen per a presumptes campanyes de promoció de solidaritat, campanyes que acaba gestionant una empresa externa triada sense
concurs?
I quins són els criteris per a l'adjudicació de subvencions a les ONG del desenvolupament?

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Fa al voltant de tres setmanes, en esta mateixa cambra, vaig respondre, a instàncies del Grup Parlamentari Socialista, a una pregunta sobre esta mateixa qüestió, i crec que va quedar prou clara.
Però en vistes que vosté insistix, no tinc ningun inconvenient en tornar-li a contestar.

En primer lloc, li diré que les aportacions que fan les ONG a la campanya de promoció de la solidaritat són recursos que tenen una finalitat que queda ben delimitada en les respectives
convocatòries.

Per tant, se'm fa difícil entendre esta pregunta, en este cas, i a més reiterada, respecte a una norma que fa un any que va ser presentada i
aprovada, i ara de nou ha sigut presentada i aprovada allí on calia.
Unes bases que han sigut conegudes amb anterioritat pel Consell
Valencià de Cooperació i que van ser lliurement acceptades per totes les entitats que han participat
en estes convocatòries.

Però li concretaré encara més.
En eixes mateixes bases s'especifiquen clarament els criteris d'avaluació tècnica.
Les ONG i les universitats que hi participen les coneixen ben bé, i per això han presentat els seus projectes.

En segon lloc, perquè mai abans s'havia fet a la Comunitat Valenciana una campanya de sensibilització conjunta de més d'un centenar d'agents de la cooperació al desenrotllament que reben ajudes de La Generalitat: ONG, universitats,
organismes internacionals i la mateixa Generalitat.

En tercer lloc, perquè és la millor forma per a donar a conéixer la labor que fan estes entitats, amb independència de la seua dimensió i envergadura econòmica, i optimitzar d'esta forma els seus recursos, reduir costos i incrementar l'impacte del missatge.

En quart lloc, perquè la millor manera de conscienciar els valencians de la importància de la cooperació al desenrotllament és que poden conéixer a què es destinen, efectivament, els nostres diners.

I, finalment -i ho torne a dir-, ho hem fet de la forma que considerem més efectiva i eficient.
I així ho considerem nosaltres, ho consideren la majoria de les ONG i la immensa
majoria de les persones que d'una manera o altra fan de la cooperació un acte de solidaritat i justícia social.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

A ver, señor Ximo Puig, si es usted tan amable.

Señora Oltra, cuando quiera.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, sí, jo insistic, perquè a més m'agradaria saber, a banda de l'impost revolucionari de l'1%, jo volia saber els criteris de com s'han distribuït els diners.
Insistisc perquè no me satisfan les seues explicacions, que sí que vaig escoltar quan vosté li va contestar a la senyora Tirado.

Vosté diu que és per a fer-ho més efectiu i eficient.
Per a qui -pregunte jo-?
I a més, diu que les sues actuacions estan emparades en normes.
Home!
, només faltava, senyor Blasco, només faltava que vosté fóra el Llanero Solitario i anara per ahí aprovant coses sense una norma que les empare.
Ara, jo tindré dret també a qüestionar la norma.

I parle de presumptes campanyes de promoció de la solidaritat perquè ací, senyora Català, passem de la publiganda a la publipanda, amb p, o publibanda, amb b de Barcelona.
Perquè vosté el que fa amb eixe 1% és fer-se autobombo i campanyes on la foto sempre és la de vosté, la foto sempre és la de vosté.
I ací tinc una que es veu en xicotet, ací es veu a vosté repartint aliments, envoltat d'uns quants immigrants.
No sé si està donant magdalenes o donuts o què.
Y a la imagen i semejanza de las señoras de la caridad, de siente un pobre a su mesa, y si es inmigrante, hágase una foto con él, vosté se gasta els diners en fer-se autopublipanda de vosté mateix.

I, per tant, a més, vosté açò li ho dóna a una empresa, Ismos Comunicación y Cultura, SL, de don Guillermo Gómez-Ferrer Lozano, d'estes persones que tenen els cognoms amb guionets, de 310.
000 euros, més els 100.
000 que se gasta en Radiotelevisió Valenciana, per a eixir vosté també dient el bé que ho fan en solidaritat.

Quin és el problema de tot açò, a banda dels 400.
000 euros que vosté se gasta en autopublipanda?
Doncs és que la coordinadora d'ONG denuncia que només es dedica un 0,26% del pressupost a cooperació, encara que vosté seguix dient que és un 0,7, però els comptes no ixen.
Una reducció del 35% en cooperació.
I que, a més, hi ha 8 milions d'euros que no apareixen, que apareixien en el DOGV, però ja no estan.

Qui s'emporta les ajudes?
ONG de l'església i fundacions del PP, del seus chiringuitos, senyor Blasco, que a vostés els chiringuitos que els importen no són els de les platges, no són els de les platges.
I ahí tenim que més del 40% d'ajudes se'n van a fundacions de l'església, com la Federació Espanyola de Religiosos de l'Ensenyança, com Mans Unides, Fontilles i Fundació Summa Humanitate, que s'emporten més de 200.
000 euros.
Corrents de l'església, com l'Opus Dei, que s'endú.
.
.
Mainel de l'Opus Dei, que s'endú 280.
000 euros.
Ahí Cotino li està guanyant la batalla, almenys en el tema de les ajudes.
Per a evangelitzar
professors en Las Américas, eh?
, ahí van a evangelitzar.
Entreculturas-Fe y Alegría, sobretot Alegría, s'ha endut 200.
000 euros.
Per a formació de joves, en Lideratge Juvenil en Nicaragua.
Quina por dóna açò!
Voldria jo vore eixos líders.
L'Associació Catòlica de propa.
.
.
bé, Propagandistes, propietaris del CEU, 100.
000 euros.
I, com dic, les
fundacions, els
chiringuitos, que no són de la platja, vinculats al PP, com Fundació, Humanisme i Democràcia, 449.
000 euros, per a l'àmbit rural de Bolívia.
Por dóna açò també!

I a qui més li'n donen?
A la fundació que està investigada per la Fiscalia de Bolívia, que se diu Fundació Iberoamérica-Europa FIE-CIPIE, també vinculada al Partit Popular.
I també l'anterior amb persones tan destacades del Partit Popular, com Ignacio Uriarte,
que espere que no se gaste els seus diners de cooperació en vi.
(Veus) En una web, on la fundació que patrocina la Comunitat de Madrid també, se mostren vídeos de Mariano Rajoy.
Espere que els diners de la cooperació no se'n vagen als vídeos de Mariano Rajoy.
I també a altres fundacions vinculades a grans empreses.

A qui no li donen vostés diners?
Per exemple, a Intermón Oxfam o a Solidaritat Internacional.
Les dos qualificades internacionalment
per l'ECI.
Per què no li'n donen?
Perquè va criticar el seu impost revolucionari de l'1%.
Y aquí el que se mueve no sale en la foto, com el senyor Blasco, y además no tiene dineritos de la cooperación.
Aixina funciona açò.

Jo no li vaig a preguntar si vosté pensa que açò és moral o no, perquè no crec que li interesse això, però jo sí que li pregunte: fins a on, senyor Blasco, pensa vosté aplegar en malbaratar els diners de la gent que més ho necessita, de la gent més pobra d'este planeta?

La senyora presidenta:

Señor Blasco, honorable conseller.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Senyora diputada, va perdent vosté facultats i la seua ironia cada volta té menys gràcia, eh?
(Rialles) I especialment tractant un tema com el que estem tractant ací, on vosté hauria de demostrar un poquet més de sensibilitat per a les persones i els col·lectius als quals van dirigides este tipus de coses.

Només pel seguiment que està fent vosté de la campanya i de les meus fotos, ja valdria la pena la inversió que hem fet.
Només per això.
Perquè vosté té de saber que jo no m'opose que me fotografien, vosté sí, vosté s'oposa que la fotografien.
(Aplaudiments) Eixa és la diferència, eixa és la diferència.

Agarre el micro que no la sent bé, agarre el micro que no la sent bé.
(Veus)

La senyora presidenta:

Senyora Oltra.
.
.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Demane la paraula i, almenys, tinga un poquet d'educació, perquè jo a vosté no l'he interrompuda.
(Aplaudiments)

Vosté, a més de poca gràcia, té poca gràcia, mala educació i juga a la demagògia barata, que aixina els va.
Continuen vostés per eixe camí, que van vostés exactament molt bé.
Estem encantats del paper que vostés estan jugant.
És impagable per al Grup Parlamentari Popular el treball que vostés estan desenrotllant, eixe sectarisme, eixe caràcter marginal en les expressions, eixe caràcter insultant, està cada vegada fent-los a vostés més estar en una situació marginal i a este grup més centrat, perquè, a més, fins i tot.
.
.
¿No me sent bé, diu?
, ¿no me sent, diu?
¿Eh?
(Veus) Però me sent bé.
(Veus) Li ho torne a dir.

Li dic que la seua demagògia, la seua mala educació, les seues males formes, resulten impagables per al Grup Parlamentari Popular,
perquè vostés se col·loquen en un extrem que obliga la resta dels grups a situar-se en una postura un
poquet més pedagògica, més didàctica.
En qualsevol dels casos, té de vosté saber que no té raó en res del que ha dit, que és un insult al col·lectiu de les ONG que n'hi han en esta comunitat, i per a una persona que és incapaç inclús de llegir el butlletí oficial de la Comunitat Valenciana, a on s'arrepleguen les bases, precisament, d'estes ajudes, i que compten, que compten, amb el recolzament del cent per cent
de les organitzacions no governamentals, el que vosté està diguent, com vosté sap, no té ningun sentit més que aprofitar una oportunitat més per a perdre el sentit del que té de ser una actuació parlamentària.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 859 al Consell, que respon el conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre un col·legi concertat a Picassent, que formula el diputat senyor Josep Maria Pañella Alcàcer (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 60.
441).

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

Señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, ¿per quines raons s'ha denegat l'aplicació del programa d'ensenyament en valencià al Col·legi Sant Cristòfor Màrtir de Picassent?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Pañella, permeta'm recordar-li que la Conselleria d'Educació té la funció, entre altres, i la responsabilitat de planificar de forma adequada l'oferta educativa dels municipis i comarques per mitjà de l'aplicació de mesures que garantixquen una efectiva oferta plurilingüe, i això, insistixc, està perfectament garantit a Picassent.
Perfectament.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, crec que no contesta a la pregunta.
Ha dit una de les seues
obligacions, una forma molt particular d'entendre-les.
Però, mire, jo, pel que tinc ací, resulta que el Col·lege Sant Cristòfor Màrtir de Picassent, per cert un col·lege privat concertat, ¿eh?
, fa a través d'una petició de les famílies i un estudi inicial, manifesta la necessitat de fer una línia en valencià.
.
.
¿Me pot posar el temps, per favor?
, si no, no controle.

Segona, el consell escolar del centre, el claustre de professorat, fan la
redacció.
.
.
, bé, la petició, el centre fa la redacció conjuntament amb l'assessor de la conselleria, l'assessor de valencià, se remet informe favorable per part de la inspecció educativa i direcció territorial, i en el mes de juny, quan ja estaven fetes les llistes
provisionals, ¿eh?
, se'ls diu per part de l'inspector que no, que no és procedent.

Cal recordar que tot estava preparat ja.
El centre, com no té tampoc contestació per escrit, seguix el procediment, tinc.
.
.
, les vint-i-cinc famílies afectades li envien a vosté, millor dit, a la seua secretària autonòmica, la senyora Concha Gómez, firmat un document exigint o demanant, o, millor dit, fent patent el
malestar per l'entrebancada del dret que tenien els seus fills a accedir a l'ensenyament en valencià, perquè consideraven que se complien totes.
.
.
, allò que fa falta per a tindre una línia en valencià, però a la reiterada petició per part de la direcció del centre, resulta que el director general d'Ordenació i Centres Docents dicta una resolució que és negativa.
Diu que «atés el context social i lingüístic en què està ubicat el Col·legi Concertat Sant Cristòfor Màrtir de Picassent, així com el seu alumnat i vist el disseny particular del programa i l'acta de la sessió extraordinària del consell escolar».
.
.
, diu que li ho denega.
Però no diu quin és el context, diu que «atés el context», però no diu quin és el context, quan me consta que el centre sí que havia analitzat el context.
Hi ha una petició, no hi ha problemes evidents, si hi ha un problema, el sabrà vosté, però no hi ha problemes evidents, ni amb els pares ni del centre.

Però, a més, és que és una burla el que els han fet, perquè li dic que el 31 de març li diuen que no, però és que l'1 de març, el mateix director general d'Ordenació i Centres envia un escrit en el qual diu, i el lligc textualment: «El sistema educatiu valencià ha de garantir que els alumnes i les alumnes, quan acaben l'ensenyament obligatori, dominen per igual els dos idiomes oficials, el valencià i el castellà.
L'ensenyament en valencià és una bona garantia en la consecució dels objectius lingüístics proposats tant en la Llei d'ús i ensenyament del valencià com els decrets de currículum de la Comunitat Valenciana.
Des de la Direcció General d'Ordenació i Centres Docents hem preparat la campanya de promoció dels programes d'educació bilingüe i plurilingüe.
» Això anava acompanyat d'un fullet que els dia a les famílies que matriculassen els seus fills en valencià.
Això ho va fer el dia 1 de març, i al cap d'un mes els denega la línia.

Mire, molt fàcil, li dic burla.
.
.
, burla, engany i mentida continuada el que mos prové de la seua conselleria, però d'una manera totalment continuada.
Sobre les diferents vegades que hem parlat de
la promoció del valencià i les xifres que vostés mos diuen, ací està la realitat: denegació, denegació de línies a un centre que no té problema.
Però, a més, parcialment, vostés no actuen exactament igual a tots els centres, perquè ací tinc, publicada ahir, 8 de juny, resolució de 17 de maig del 2010 per la qual s'autoritza amb caràcter temporal en centre docent britànic a España de nova creació denominat Elian's British School a Castelló de la Plana.

Senyor conseller, «ahir» ix l'autorització temporal d'un centre que ha estat funcionant durant tot este any, i li ix una autorització temporal que acaba el 31 de juliol: ¡si és en angles, poden fer el que els done la gana!
; ¡si és en valencià, se'ls prohibix als pares el seu dret!
Això ho tinc ací, l'ha publicat ahir mateixa.
(Veus) Li dic el centre i li dic l'autorització: s'autoritza la impartició del currículum nacional d'Anglaterra i País de Gal·les amb caràcter temporal fins al dia 31 de juliol de 2010.
O siga, que si té de començar el 17 de maig.
.
.
, millor dit, el 8 de juny, que es publica, i acaba el 31.
.
.
Té un centre en anglés funcionant sense autorització, i l'autorització que li dona és temporal, fins al final d'este curs.
¿Què faran?

¿Vosté sap que ha posat a este famílies que han iniciat tot el seu ensenyament en valencià, que tenen de canviar, els imposa que canvien la línia?
.
.
.
Quan han iniciat en valencià, els diu ara que tenen de canviar per a l'any que ve.
Però, si ho fan en anglés, que fagen el que vullguen, tant si tenen autorització com no.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

Honorable conseller de Educación.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Pañella, jo vull passar per alt, de veritat, totes les acusacions i.
.
.
, més que acusacions, són insults, de mentirós, mentider i totes estes coses, que està constantment vosté fent hui, i per la premsa constantment.

Però, bé, en fi, pareix mentira que siga vosté docent.
.
.
O no.
Però, bé.

El que tinc de dir-li és el següent.
Li he dit jo que la responsabilitat de la conselleria és garantir en Picassent l'oferta educativa.
.
.
, d'oferta educativa plurilingüe, i li tinc de dir ací que en este moment n'hi ha en marxa en Picassent, amb perfecta normalitat, sis línies de programa d'ensenyaments en valencià, de PEP, que atenen un total de 1.
098 alumnes d'educació infantil i primària, i 424 d'Educació Secundaria Obligatòria,
(veus) alumnes als quals s'ha de sumar una línia de programa d'immersió lingüística també tota en valencià, amb 105.
.
.
¿Me vol deixar parlar i me vol sentir, o no és docent?
.
.
.
(Veus) ¿O a vosté els alumnes li contesten?
(Aplaudiments) Bé, ¡ja està bé!
(Veus)

Bé, si vol, me calle i continuem en la cafeteria, perquè, ja, el que tenim de fer ací és extraordinari.
(Veus)

La senyora presidenta:

¡Señor Pañella!
(Veus) Señora vicepresidenta.
.
.

Honorable conseller, cuando quiera.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies.

Li dia que tenim, a més, una línia PIL de 194 alumnes.
És a dir, que en la localitat de Picassent estudien en línies de valencià complet 1.
716 alumnes, 7 línies, 7; i en valencià, perquè el programa PIP és mixt, en castellà i en valencià, estudien un total de 1.
343 en 5 línies.
L'oferta múltiple està plenament assegurada, plenament assegurada.
Si hi ha gent que vol imposar
alguna cosa són vostés, «vostés» volen imposar.
Si hi ha gent que manipula, són vostés; si hi ha gent que agredix a la majoria, són vostés; si hi ha gent que ignora
(aplaudiments) la realitat social del valencià, ¡són vostés!
, ¡vostés!
, que estan venuts a no se sap què, ¡venuts!
, senyor Pañella, ¡vosté està venut a no sabem què!
(Veus) I vosté no diga més mentires no diga més mentires ni m'acuse a mi de ser mentirós.
(Veus) Ja pot fer signes de vosté.
Signatures, jo li en puc dur ací el Tirant el Blanc, tot ple de signatures.
(Rialles) ¿M'entén vosté?
Per no dir el Quijote, per si vosté s'ofén.
(Veus; pausa)

Pregunta 849 al Consell, que respon la consellera de Justícia i Administracions Públiques, senyora Paula Sánchez de León Guardiola, sobre la cobertura informativa sobre el cas Gürtel, que formula la diputada senyora Margarita Sanz Alonso (Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits) (RE número 60.
366).

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la señora Sanz.
.
.
(Veus) Sí, dígame, dígame de qué se trata.
(Veus) Perdón, la suya le corresponde al conseller que ha excusado la asistencia.
(Veus) Perdón, es una excusa que se ha presentado en tiempo y forma.
.
.
(Veus) Perdón, señora.
.
.
(Veus) Perdón, le retiro la palabra.
Señora Sanz.
.
.
La llamo al orden,.
.
.
(veus) la llamo al orden, por no respetar.
.
.
(Veus) Mire, señora Mollà, numeritos, pocos.

Señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Sí, buenas tardes, señora consellera.

Desgraciadamente, el presidente Camps, el señor Ricardo Costa, el señor Carlos Fabra o la alcaldesa Rita Barberá, se han hecho famosos, son portadas de El País, en Público, pero también del ABC, de El Mundo o de La Razón.
Son grandes protagonistas en los programas de humor, desgraciadamente para
nosotros, en televisiones estatales y, por descontado, que informes de
cualquier radio.
.
.
, de cadena de radio o de televisión, dedican tiempo adecuado a informar sobre la supuesta trama de financiación ilegal del Partido Popular, de Gürtel o de la imputación del presidente Camps por cohecho.

Pero parece que esto no son preocupaciones que estén en el centro del interés de Canal 9 y, por tanto, yo le pregunto, señora consellera, ¿cuál ha sido la cobertura informativa por parte de Canal 9 sobre el caso Gürtel?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Honorable consellera.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, presidenta.

Señora Sanz, sé que esta cuestión es su máxima preocupación, por no decir casi la única, por desgracia, desde luego, para los ciudadanos de la Comunidad
Valenciana, pero le tengo que decir que mi máxima preocupación, desde luego, no es estar midiendo la cobertura informativa que Canal 9 hace
sobre el caso al que usted se refiere, (veus) ni sobre cualquier otro ni el que hacen otras cadenas de televisión sobre este u otros casos.

Pero, debido a su interés, le diré que el criterio que la televisión pública valenciana estoy convencida que sigue en la elección de las noticias, es puramente informativo atendiendo al interés de los ciudadanos y no de los partidos políticos, aunque no sea del agrado de la oposición (veus) o del gobierno.

Le decía que creo que no es el momento ni debemos perder el tiempo en medir minutajes,
pero, bueno, es lo que ustedes quieren y es su única preocupación y nos hacen perder el tiempo en ello, y para contestarle su pregunta, me he
tomado la molestia de medirlo, (veus) y le diré que respecto al caso al que usted se refiere, en Canal 9 se ha dedicado 15
informaciones en un mes con una extensión de 7 minutos y 56 segundos, bastante menos, la mitad de lo que se ha dedicado
al caso Bono, por el que, por cierto, no han preguntado, (veus i rialles) que ha tenido una duración (veus) de 3 minutos y 49 segundos.

Yo creo, de verdad, señoría, que con la que está cayendo, como le gusta decir al gobierno central, con la que les está cayendo, deberíamos preocuparnos de hablar de cosas más importantes que estas.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora Sanz Alonso:

Señora consellera, efectivamente, hay problemas, pero la oposición tiene que preguntar sobre todos los problemas que tenemos por delante, (veus) y parece ser que solamente hay un medio de comunicación que aún no se ha enterado de la magnitud de la trama Gürtel, y ese es Canal 9.
Y la televisión pública valenciana aún no se ha percatado que la imputación del presidente del Consell es una noticia de primera plana; extraño si hablamos de un medio de comunicación independiente, libre, eficiente, imparcial, como debería ser.

Señora consellera, voy a ponerle unos cuantos ejemplos de diversos días muy señalados.
Cuatro días que supongo que ningún dirigente del Partido Popular podrá olvidar.
El primero, el 7 de octubre de 2009, el día en que el juez Pedreira destapó el secreto de sumario de Gürtel.
Canal 9 dio la noticia en el puesto número 11 de su informativo.
Primero, dos minutos para unos detenidos de una banda
italiana en Torrevieja, después una banda de rumanos, después una ola de inmigrantes en Alicante, por cierto todos ellos noticia sobre
delincuencia e inmigración; una noticia sobre el debate del Senado, el paro, la subida del precio del limón y del
ketchup; una redada de policía en Valencia, la bajada de la contaminación, Estambul y el fondo monetario internacional, pacto antiterrorista y
finalmente treinta segundos para el caso Gürtel.

Somos el hazmerreír del estado, porque ya hubo medios que plantearon si el caso Gürtel era menos importante que la subida del ketchup.
De vergüenza.

Pero sigo.
7 de abril de 2010, fecha en que se abre el sumario y se da a conocer
que hay pruebas de la posible financiación ilegal del PP y datos realmente comprometedores para el presidente Camps.
A
Canal 9 esto, obviamente, no le pareció un notición, porque colocó esta información en el octavo lugar.
Primero los derribos, claro, absolutamente legales del
Cabañal, luego el paro, luego las mercancías del puerto de Valencia, la ocupación hotelera en Alicante, blindajes empresariales, Fondo Monetario Internacional,
multa a Toyota en Estados Unidos y, por fin, al final, treinta segundos de Gürtel.

Pero más escandaloso fue todavía el 12 de mayo, cuando se produjo la reapertura de la causa contra el
presidente Camps, la cual tampoco fue considerada como de interés para el titular.
El informativo se abrió con los duros recortes de Zapatero que coincidió en el día; después la detención de una banda de albano-kosovares, otra vez la delincuencia y la inmigración en portada; el aeródromo de Valencia, las cenizas volcánicas y la noticia de que Camps se sentaría en el banquillo llegó a los 50 minutos de haber empezado el informativo y estaba ubicada dentro de
otra noticia en la que se informaba del apoyo de la dirección del Partido Popular del País Valenciano a su presidente, como no podía ser de otra forma.
26 segundos se dedicaron a la noticia.

Y, mire, acabo, señora consellera.
¿Vio usted el pasado día 26 de mayo el informativo de mediodía de Canal 9?
Se lo pregunto, porque como ese día El País, El Mundo, Levante, Las Provincias, la Ser, todos los medios hablaban de la decisión de Pedreira, del juez, de remitir parte de la investigación al TSJ valenciano, pues, como decía, entiendo que Canal 9 debería haber dado una cobertura del mismo rango a ese acontecimiento y sin embargo no
fue así, no abría con esa noticia, de hecho la escondía, como siempre.

Por tanto, una vez más se manifiesta, también se manifestaba hoy con la aparición vergonzosa en un programa de máxima audiencia en Canal 9 del abogado que defiende a los supuestos cabecillas de
la trama Gürtel, defendiendo a la vez al presidente Camps, igualando la defensa de ambas
partes para vergüenza nuestra.
Pues, como antes decía, entiendo que Canal 9 actúa como si fuera un órgano de expresión del Partido Popular.
Y es un ejemplo más de cómo la transparencia y neutralidad, que deberían ser señas de identidad de un medio de comunicación público, brillan por la ausencia en Canal 9.
Es un ejemplo más de manipulación.

Yo espero que se debería en estos momentos cesar a los responsables de los informativos de Canal 9 por
la tergiversación política que se está haciendo del caso Gürtel, por la ausencia de noticia.
Pero, es más, espero que en la comparecencia del día 23 del señor Jaraba se dé cuenta de este hecho.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
y otros que nos avergüenzan a todos.

La senyora presidenta:

Honorable consellera.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, presidenta.

Desde luego, señoría, hay una cosa que sí que tengo clara y creo que muchos de los miembros de esta cámara la comparten conmigo.
Si no existiera Canal 9 para ustedes tendrían que inventarla, porque, desde luego, creo que está ocupando unas horas de debate.
.
.
Yo hace tiempo que no recuerdo venir a esta cámara a comparecer por otro tema que no sea Canal 9.
Pero, bueno, en cualquier
caso, pese a que entiendo que llega a ser ya preocupante esta obsesión que tienen los grupos de la oposición por Canal 9, yo vendré cada vez que sea necesario.
Me preocupa esa obsesión, insisto, no por mí, que vendré a contestar cada vez que sea necesario sino, por lo que le decía antes, por los ciudadanos, por los ciudadanos que creo que merecen, los que
les han votado a ustedes y los que nos han votado a nosotros, un respeto mucho
mayor que este que les están dando.

Pero, en cualquier caso, en cualquier caso, señoría, veo que ha hecho un análisis muy exhaustivo de los informativos, seleccionando las noticias.
A mí me gustaría que ese análisis fuera completo y fuera comparativo con los informativos de todas las
cadenas y con todas las noticias.
Yo también tengo datos.
Y si lo que pretenden es que vengamos aquí a contrastar datos, pues los decimos y minutajes, y, bueno, podremos seguir
pasando horas y horas y minutos aquí.

Le cuento.
Si analiza usted los informativos de Aitana de la forma tan
exhaustiva como ha analizado los de Canal 9, se dará cuenta de que en el último mes de los 175 actos que hemos realizado los miembros del Consell,
contando la gestión que venimos realizando, que es la que de verdad interesa, sólo Aitana, Televisión Española, sólo se ha hecho eco de una docena de estos actos.
En cambio, ha dado momentos de
protagonismo en diez ocasiones, durante ese mismo período al señor Alarte.
Por cierto, por cierto, en ocho de esas diez ocasiones hablando del
caso Gürtel.
Pongámoslo todo en la balanza, señorías.

Pero voy más allá, voy más allá.
Me gustaría que me explicara, me gustaría que alguien me explicara.
.
.
(Remors) Sí, hemos hablado de Canal 9 y yo ahora hablo.
.
.
Yo creo que Canal 9 hay que ponerlo en concentración con todo (aplaudiments) .
.
.
Me gustaría, señora Sanz.
.
.

La senyora presidenta:

Señor Ximo Puig, le llamo al orden por primera vez.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

.
.
.
que me explicara si tanto es su interés por la transparencia y la objetividad en la información, interés que comparto plenamente con usted, que se preguntaran por qué Televisión Española no recogió el acto del otro día de la entrega del mayor hospital de Europa, La Fe, con una inversión de 383 millones de euros y 100 millones en tecnología que afecta a la sanidad (aplaudiments) de todos los valencianos y que creo que es de verdad lo que tiene interés para nuestra sociedad.

Creo, señoría, que si queremos ser objetivos seamos todos y hagamos ejercicio entre todos
aquí.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable consellera.

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyor Juan Gabriel
Cotino Ferrer, sobre la política general de la conselleria en matèria d'ordenació i d'ocupació del territori, que formula el diputat senyor Adolf Sanmartín Besalduch (GP Socialista) (RE número 53.
583, BOC número 224)

La senyora presidenta:

Interpelación, por el procedimiento especial de urgencia, al conseller de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda, sobre la política general de la conselleria en materia de ordenación del territorio en las grandes áreas metropolitanas de la Comunitat Valenciana, que formula el diputado señor Sanmartín, del Grupo Parlamentario Socialista.

Señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Jo pense, senyor conseller, que a hores d'ara ningú dubta ja que el creixement econòmic en els darrers anys a la Comunitat Valenciana s'ha sustentat sobre tot en l'auge del sector immobiliari, sobre tot en el que és l'especulació urbana, sobre tot en detriment d'altres sectors tradicionals, però dinàmics, com pot ser l'agricultura o la indústria.
Clar, el problema, però, és que la Generalitat Valenciana en lloc de reconduir la situació, en lloc de racionalitzar el procés, el que han fet és fomentar aquesta, jo diria, que falsa prosperitat, prosperitat fictícia, bambolla immobiliària de formes molt diverses.

En primer lloc, jo li he de recordar, en el tema d'ordenació del territori, que portem aprovades des de l'any 2004 tota una sèrie de lleis urbanístiques, des de la Llei d'ordenació del territori, Llei urbanística valenciana, Llei del sòl no urbanitzable, que en lloc d'ordenar des d'un punt de vista supramunicipal el territori, en lloc de clarificar aquells
serveis supramunicipals imprescindibles per a la qualitat de vida d'este territori, el que ha provocat aquesta legislació ha estat introduir discrecionalitat, desregulació i sobretot falta de transparència en la pròpia legislació.
De fet, els diversos expedients sancionadors oberts per la Unió Europea, l'urbanisme valencià, són una prova d'aquesta situació.

Jo li recorde que inclús, adone's del que vaig a dir-li, inclús la mateixa Generalitat valenciana, mitjançant l'Institut Valencià de l'Habitatge, ha participat en la creació d'empreses mixtes l'objectiu de la qual, amb l'excusa de fomentar la vivenda de protecció oficial, el que ha fet han estat reclassificar sòl no urbanitzable al marge del plans generals d'ordenació urbana; la mateixa Generalitat valenciana a través de les empreses mixtes, independentment de la dubtosa legalitat en les
contractacions.
L'exemple del pla parcial Nou Mil·lenni a Catarroja és il·lustratiu.
Que ho faça la mateixa Generalitat amb la connivència d'este ajuntament, que reclassifique dos milions de metres quadrats al marge del
Pla general d'ordenació urbana?
Que preveja 12.
000 vivendes sense disponibilitat de recursos hídrics per part de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer?
Me pareix greu, me pareix greu.

Tanmateix, però, li dic sincerament que la realitat és tremendament tossuda i la crisi econòmica internacional el que ha demostrat és que les coses no són com vostés ens van dir.
En primer lloc, aquella comunitat autònoma, que segons el president Camps havia de ser la Florida d'Europa, s'ha convertit en una comunitat autònoma que a hores d'ara amb la mitjana estatal és la que més atur està generant.
Jo pense que més de mig milió d'aturats a la Comunitat Valenciana és una xifra suficient, 511.
000, 512.
000 aturats, una xifra suficient per a què vostés reconsideren aquest model d'especulació basat en la rajola que ens ha portat on ens ha portat.

Mire, jo li pregunto on estan aquells projectes faraònics, aquells projectes descabellats que havien de fer realitat.
14.
000 vivendes
amb el pla Rabassa d'Alacant, 15.
000 vivendes amb el Gran Manises i Nou Mil·lenni de Catarroja, 3.
000 viviendes de luxe en el pla Porxinos de Riba-roja.
Quin temps, jo li dic aquí al senyor Blasco que era conseller, que entre el conseller Blasco i l'IVHSA o entre l'IVHSA i el conseller més és igual, miraven de reüll Nova York, per a què?
Per a convertir la desembocadura del Xúquer en el nou Manhattan de la Comunitat Valenciana.
Es recorden on han estat
tots aquells projectes descabellats i faraònics?
En cap lloc estan.
Un nou Manhattan amb 33 torres de vivendes de 25
altures, 2 gratacels de 49 altures per a places hoteleres, etcètera.
Un rotund desgavell i un rotund fracàs perquè res s'ha dut a terme.

Jo li pregunte també què ha passat amb aquells plans d'acció territorial que havien d'ordenar el territori valencià.
Cap o molt pocs d'ells han vist llum.
La gran majoria s'han exposat al públic, inclús s'han presentat esmenes, que per cert no n'han contestat cap.
I ahí s'ha acabat aquells plans d'acció territorial.
No s'ha executat el Pla d'acció territorial del litoral, no s'ha executat el Pla d'acció territorial del sistema rural valencià, no s'han executat els plans d'acció territorial que havien d'ordenar les àrees metropolitanes més importants de la Comunitat Valenciana, no s'ha executat el Pla d'acció territorial de l'horta o, millor dit, quan la cosa tirarà cap endavant, d'horta, a la Comunitat Valenciana no en quedarà res, perquè s'ha reclassificat tot.

Jo li pregunto què ha passat amb aquella estratègia territorial de la Comunitat Valenciana que van presentar fa poc i que teòricament havia d'ordenar els plans d'acció territorial existents a la Comunitat Valenciana.
Com dirien els castellans mi gozo en un pozo, absolutament res, absolutament res.
Encara més, apliquen un model desarrollista, propi dels anys seixanta que ens portarà als mateixos resultats i a les mateixes conseqüències que ens han portat avui.

Li pregunto també: ¿on està aquella reforma urbanística que segons vostés havia de ser model i exemple d'urbanisme cohesionat, de l'urbanisme sostenible, de la participació ciutadana, de la transparència administrativa a nivell de l'estat?

Li recorde una cosa, fa quatre anys aprovaren la LUV, la Llei urbanística valenciana; doncs han passat únicament quatre anys perquè vostés presenten un projecte de llei, -ja està presentat- en el qual van a reformar-lo.

La queixa que té l'urbanisme valencià del Partit Popular és molt simple, que fa falta seguretat jurídica.
Hi ha una inseguretat jurídica brutal, hi ha una gran quantitat de decrets llei, de lleis, de reglaments
dispersos que el que genera és discrecionalitat i inseguretat.

Ara mateixa, de la LUV, la Llei urbanística valenciana, -quatre anys, com li he dit- presenten un projecte de llei en el qual volen derogar 48 articles de la LUV,
volen deslegalitzar-ne 23 més i volen suprimir 300 articles del reglament d'ordenació i gestió, i, a més a més, anuncien un text refós i un reglament per a d'ací un any.
Vosté s'adona que això no és possible, no és positiu, no és bo per a l'urbanisme valencià, sobretot, en la conjuntura actual en la qual ens trobem?

Clar!
, la sorpresa per a mi.
.
.
, em quede bocabadat quan, a penes fa quinze
dies, senc que han aprovat un decret llei sobre mesures urbanístiques excepcionals per a fomentar les inversions productives o l'ocupació a la Comunitat Valenciana.
Seguim embolicant la troca.

Jo li dic sincerament, si vosté intenta justificar aquest decret en fomentar les activitats productives a la
Comunitat Valenciana, ho haguérem parlat.
Però el que no pot ser és que vosté, amb l'excusa d'una cosa que no executa, que és fomentar la inversió productiva en la Comunitat Valenciana, intente modificar aspectes que per a res
introduïxen racionalitat en l'urbanisme valencià.

Li dic sincerament, no és lògic que una comunitat com aquesta, aquella que havia de ser la gran Florida d'Europa, que ens trobem, per una part, amb tres lleis urbanístiques, Llei de sòl no urbanitzable, Llei urbanística valenciana, Llei d'ordenació del territori; dos reglaments, el reglament d'ordenació i gestió i el reglament del paisatge; ens trobem en no sé quants reials decrets; en no sé.
.
.
Vosté s'adona que això absolutament no és possible, però, a més, no és positiu.

I, finalitze, amb l'última pregunta que li faig: on han anat a parar aquelles tan airejades quotes de
sostenibilitat o cessions de metre per metre?
, que, segons el senyor Blasco que
llavors era conseller i jo era portaveu també d'urbanisme aquí, ja li vam dir que això no tindria absolutament cap èxit!
Les quotes de sostenibilitat eren unes aportacions econòmiques que hi havien de pagar els ajuntaments d'acord amb els metres quadrats urbanitzats o reclassificats, i el metre per metre
era cedir un metre de sòl protegit per cada sòl que es reclassificara.

Com ha acabat esta història tan progressista del Partit Popular de la Comunitat Valenciana?
Doncs li diré molt sincerament, vostés ho van incorporar a la Llei d'ordenació del territori l'any 2004, ho regularen en el 2006 en el reglament d'ordenació i gestió territorial i urbanística i ara, l'any 2010, amb esta proposició de llei que fan, desapareixen per complet.

En definitiva, -i finalitze, presidenta, estos 14 segons que em queden- li demano sincerament una cosa, aprofiten aquesta conjuntura, i ens tindran a
nosaltres al costat, si realment ho volen fer.
Per a què?
Per a reformular i racionalitzar, d'una vegada per totes, el que és l'urbanisme valencià; ara bé, en base a tres aspectes: ordenació i ocupació del territori, que siga de forma equilibrada i sostenible; cohesió social i econòmica en l'urbanisme, però, sobretot, bel·ligerància en la falta de transparència administrativa i en l'especulació urbana.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Sanmartín.

Mire, jo li vaig a contestar la pregunta que vosté m'havia fet, que en l'exposició de motius, per a vestir la seua pregunta, m'ha estat parlant d'altres temes, que sense ningun problema podem parlar.

Mire vosté, és cert que n'hi han alguns plans aprovats i que per falta de recursos hídrics s'han paralitzat.
És de veres.
Però eixos recursos hídrics, si s'havera fet el transvasament de l'aigua de l'Ebre.
.
.
, no tindríem eixe problema.
Primer punt.

Si s'havera fet el transvasament de l'aigua de l'Ebre, s'haveren creat.
.
.
, i ara, actualment, hi hauria milers de persones que estarien
treballant en eixa obra i en molts treballs que, gràcies a tindre recursos hídrics, eixirien.

Vosté diu: «L'ambició del Partit Popular i del president Camps de tindre una comunitat que poguera
ser, doncs, una comunitat avançada, una comunitat que tinguera de tot, i important i bo, i que respectàrem el medi ambient.
» Eixa ambició era, i continua sent.

Les circumstàncies econòmiques que està travessant el món, i especialment Espanya, sofrint-les d'una manera molt especial, en la qual no cal tirar-li tota la culpa al govern
socialista, no tota; però un percentatge elevat, sí, ha fet que la nostra comunitat, que forma part del conjunt d'Espanya, estiga sofrint, com altres comunitats, molts problemes, i molt greus.

Per tant, eixa teoria de la crisi de l'urbanisme, de la bambolla o de no sé sap quantes coses que vosté ha dit ací.
.
.
Doncs, mire vosté, l'urbanisme en la nostra comunitat i en la resta d'Espanya i, especialment, en el litoral espanyol ha creat una sèrie de construcció, que algun cas puga haver segut no l'adequat, no cap ningun dubte; però que, en general, en general, ha segut una construcció ordenada.
I ha segut una construcció ordenada perquè en la nostra comunitat, com vosté sap, el 95% del territori de la nostra comunitat és verd.
Vol dir, que mosatros tenim ocupat en la nostra comunitat, en edificació, -si no recorde mal els números- l'1,7% d'edificació; una xifra aproximadament del 2,7% entre polígons industrials i carreteres, carrers, -podíem dir- ferrocarrils, altres usos, i el 95% de la comunitat és una comunitat productiva i verda en la seua immensa majoria.

Eixa comunitat.
.
.
, d'eixe 95%, i n'hi hagueren unes jornades esta setmana passada, per no anar més lluny, dels responsables de parcs naturals i de medi ambient de tota Espanya
en Sogorb, i varen felicitar la Comunitat Valenciana perquè el 40% del sòl de la Comunitat Valenciana és un sòl protegit; quan resulta que en la mitjana nacional estem en el 17%.
Per tant,
jo crec que no haurem fet tantes coses mal, com vosté ha anunciat ací amb tot este llistat.

Però, no obstant, senyor Sanmartín, mosatros vàrem anunciar, i està ara publicat des del passat dia 8, el que venim a dir l'estratègia territorial de la Comunitat Valenciana.

Mire vosté, li ho dic en seu parlamentària a vosté i als altres grups parlamentaris, el govern està dispost, demà mateixa, amb vosté, amb els grups parlamentaris, amb les persones a nivell tècnic que vostés vullguen, reunir-se amb companyia dels tècnics que han fet l'esmentat estudi, debatre'l, estudiar-lo, i si hi han suggeriments de millora, millorem-lo tots.
Perquè volem fer una comunitat amb una projecció fins a l'any 2030!
I, per tant, si n'hi han idees que se poden aportar i millorar, tenim temps.
No hem fet ninguna
aprovació definitiva de ninguna cosa.
Estem en el temps adequat perquè els ciutadans i els grups polítics puguen participar.
I en el cas dels grups polítics, si vostés ho volen, fem tantes reunions com fagen falta a nivell tècnic per a estudiar tot el tema.
I crec que aixina hem de construir la
comunitat.
Perquè pense que diguem si és la
burbuja o no és la burbuja, si falta una cosa o en falta una altra, doncs, escolte, podrem estar parlant,
i podrem estar parlant tot el temps que faja falta, però si volem construir una comunitat de futur, adequada, i crec que això ho volem tots, podrem tindre discrepàncies en un tema o en un altre, però no passa res!
, això se discutix, se parla, i en tot allò que pugam arribar a acords, arribem.

Per tant, eixa estratègia territorial, que jo li anava a llegir totes les coses que tenim, però.
.
.
no tinc ningun problema!
, però pense que és més pràctic, si vostés volen, assentem-nos, assentem-nos!
Vostés tenen els documents, els poden estudiar; podem fer les reunions tècniques que fagen falta, i quan vinga el debat polític, farem el debat polític!
Però, ara, estem en el moment de fer coses per a construir una comunitat productiva
i verda per a hui i per al futur.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para el turno de réplica, señor Sanmartín.
Cuando quiera.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Jo és la primera vegada que senc aquí, sobretot després de dos anys de crisi econòmica internacional, no solament aquí a la Comunitat Valenciana o a l'estat espanyol de parlar, com vosté ha parlat, de la bambolla immobiliària, de la burbuja immobiliària, de l'especulació urbanística, com si això fos invenció de l'oposició.

Vosté, com a conseller de territori, però també com a conseller de Vivenda, hauria de tindre més clar que ningú que aquí a la Comunitat Valenciana, evidentment, s'han construït una gran barbaritat de vivendes en tots els municipis.
Però, de forma paradoxal, de forma.
.
.
, mai ha havut tanta demanda sense poder
satisfer, com a conseqüència de què?
, dels preus abusius.
Per tant, això és bambolla immobiliària: que, malgrat existir un parc brutal de vivendes, la demanda social no s'ha pogut satisfer perquè els preus han estat abusius, i, en conseqüència, la capacitat adquisitiva dels ciutadans no ha estat suficient per a
accedir al mercat immobiliari.
Això és la definició de la bambolla immobiliària.
Que vosté, com a conseller, com a responsable de la Comunitat Valenciana en este aspecte,
ho negue, me pareix tremendament absurd.

Segona qüestió que li he de dir.
Me comenta vosté que la construcció ha estat ordenada.
Mire, no es pot mantindre aquesta tesi.
Però no es pot mantindre perquè la realitat, les dades -que són concretes- ens diuen una cosa, i no el que vostés voldrien que ens diguera.

Jo el que li dic aquí és que la Comunitat Valenciana, des d'un punt de vista urbanístic, no ha guanyat ni en cohesió territorial, no ha guanyat ni en desenvolupament sostenible, no ha guanyat ni
en participació ciutadana i no ha guanyat ni en transparència administrativa tan sols!
I, en conseqüència, ens trobem que una gran quantitat de plans d'acció territorial de caràcter sectorial han estat exposats al públic, però que no s'han executat al final de la correguda.
Inclús les esmenes no han estat contestades!
Ni tan sols això.
I estem parlant de plans d'acció territorial, que jo li dic de caràcter estructural, i estructural vol dir un pla d'acció territorial del litoral, un pla d'acció territorial de l'horta valenciana, del sistema rural valencià; ja no parlo contra el risc sísmic, etcètera i tal, de caràcter estructural.
I això no ho han executat i no ho han fet!
I l'estratègia territorial de la Comunitat Valenciana és el mateix: pa per a hui, però fam per demà.
Perquè se basen en un model de creixement urbanístic,
desarrollisme propi dels anys seixanta, que ens portarà al que mos ha portat.
Per tant, això que quede clar.

Tercera qüestió.
No puc entendre com vosté embolica aquí el tema de l'aigua de l'Ebre, el tema de l'aigua de l'Ebre.
Jo no vaig a parlar ahí perquè cada setmana tenim debat al respecte.
Però no està bé que vosté esmente el tema de l'aigua en l'urbanisme.
Perquè si d'alguna cosa els hauria de donar vergonya és que vostés han aprovat una gran quantitat de plans generals d'ordenació urbana o reclassificacions de sols al marge, al marge dels informes favorables
de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer en el tema de disponibilitat de recursos hídrics.
(Aplaudiments)

Home!
A vosté li pareix 114 recursos contenciosos administratius pel tema de reclassificacions de sòl, milers de vivendes sense poder garantir la disponibilitat de recursos hídrics?
I vosté me ve aquí i me diu, no, és que això és per culpa que l'Ebre no ens arriba l'aigua aquí.
Home!
Ara ja ho sabem per a què volien utilitzar l'aigua de l'Ebre!
Ara ja ho sabem!
Per a especular des d'un punt de vista urbanístic.
Dels agricultors no s'enrecorda ningú, dels agricultors, segur.
(Aplaudiments) Per això volien utilitzar l'aigua de l'Ebre.

Per últim, per últim, com vosté me pot dir aquí que hi han hagut alguns processos no adequats, però que globalment ha estat favorable l'ocupació, l'ordenació del territori de la Comunitat Valenciana?

Jo li demanaria una cosa.
Vosté sap millor que jo que en qualsevol ajuntament únicament poden posar taxes, taxes per aigua potable, per residus sòlids urbans o per aigües residuals.
Què passarà a totes aquestes poblacions de la Comunitat Valenciana que, mitjançant el corresponent agent urbanitzador, se van construir urbanitzacions
separades del nucli de població, que ha desaparegut ara l'urbanitzador, no s'han venut part d'estes vivendes, i que resulta que ara és l'ajuntament o d'ací uns anys.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
-acabe, presidenta- serà l'ajuntament -finalitze- el que haurà, què, de mantenir i reposar tota una sèrie d'infraestructures i serveis públics que els serà completament impossible?
I vostés, senyor conseller, són els responsables.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra el honorable conseller de Medi Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda, señor Cotino.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Sanmartín, lamente profundament que vosté, representant del Partit Socialista, no vullga contribuir en el futur de la
Comunitat Valenciana.

Vosté m'ha fet una pregunta perquè parlàrem del futur de la Comunitat Valenciana.
Vosté ha fet una intervenció primera, i jo l'entenia, i jo li he dit, escolte, anem a parlar del futur de la Comunitat
Valenciana.
I vosté seguix parlant d'un xip que el Partit Socialista de la Comunitat Valenciana se ficà en un moment determinat i que no se l'ha llevat.
Un xip que mos féu que anara un dany incalculable a la Comunitat Valenciana difonent per tota
Europa una imatge d'urbanisme desenfrenat i insostenible, que això mos ha perjudicat a l'economia valenciana moltíssim, i vosté ho sap.

I vostés, en companyia d'alguns companys de viatge, s'han dedicat a fer en el Parlament Europeu i en els llocs que han pogut, tots els recursos contra la nostra comunitat en el plantejament urbanístic.
Recursos que han perjudicat la nostra comunitat i el conjunt d'Espanya.
Perquè el conjunt d'Espanya, i en altres llocs el govern del Partit Socialista en més pronunciació que en este lloc on mosatros som i vivim, doncs resulta que poden haver-se fet,
com ja li dic, coses que puguen estar en un punt de vista opinable, perquè en cada moment de la història les coses s'opinen segons són en eixe moment.

El Partit Popular, el govern de La Generalitat, li brinda a vosté que parlem de quina estructura hem de fer de cara al futur.
I vostés seguixen ancorats en fa no sé quants anys i no volen parlar de futur.
Sols volen parlar del passat i a la
seua manera.

Mire vosté, l'aigua és una necessitat per a l'agricultura, és una necessitat per al turisme, és una necessitat per a la indústria i és una necessitat perquè en una projecció a vint anys vista en la nostra comunitat, en lloc de viure 5 milions de
persones que vivim ara -encara que no ho reconega el govern central-, viurem prop de 7 milions de persones.
I eixes persones que necessitaran
vivendes, que necessitaran naus industrials per treballar, que necessitaran
hotels per a potenciar el turisme, necessiten l'element bàsic per a tot això, que és l'aigua.

I vostés, per una política desorientada del govern socialista, s'obstinaren que per a la Comunitat Valenciana «ni aigua».
I eixa idea la seguixen reblant cada volta que vostés pugen a esta trona.

Per tant, si vostés volen contribuir, ací està el govern valencià per a contribuir en el futur.
I si no volen, doncs mira, cada un en el seu
lloc.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Se suspén la sessió fins demà a les deu del matí.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 25 minuts)