Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para3 {
text-align:justify;
}
.para1 {
margin-right:29,2px;
text-align:justify;
}
.para2 {
text-align:center;
}
-->



Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca
realitzada el dia 10 d'abril de 2008.
Comença la reunió
a les 16 hores i 35 minuts.
Presideix el diputat senyor Josep Maria
Pañella Alcàcer.
Reunió número 5.

Proposicions no de llei sobre la presentació
d'un informe detallat sobre l'estat de la catalogació,
delimitació i amollonament de les vies ramaderes valencianes, i
sobre l'elaboració d'un pla per a recuperar i protegir
les principals rutes transhumants, presentades pel Grup Parlamentari
Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE números 13.
104 i
13.
367, BOC número 56)

El senyor president:

(Inoïble per raons
tècniques) .
.
.
la sessió.

Senyora secretària.
.
.
, verificarà que
hi ha quòrum.

La senyora secretària:

Moltes gràcies, senyor president.

(La senyora secretària passa llista per tal de
comprovar si hi ha quòrum)

El senyor president:

Bé, verificat el quòrum, iniciem la
sessió.

I primer volem fer un aclariment sobre el que
és l'ordre del dia.
El primer punt: lectura i aprovació
de l'acta; serà aixina.
El segon punt.
.
.
(Una diputada parla sense micròfon: «Senyor president.
Jo tenia una observació, senyor president, és que tinc un
dubte: crec que a la reunió del dia 5 de desembre vaig assistir.
La
relació.
.
.
» Un altre diputat comenta: «Sí, por
favor, ponga el micro, si no.
.
.
»)

La senyora Crespo Domínguez:

Senyor president, conforme li dia, que tinc un dubte:
pense que vaig assistir a la reunió del 5 de desembre del 2007, i en
la relació d'assistents el meu nom no ix.
Per tant, si no
és massa demanar i es poguera fer la verificació, li ho
agrairia.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Prenc nota i se farà.

Bé, estàvem explicant l'ordre del
dia.
Dia: el punt segon, hui ha hagut un problema, i en el punt segon de la
versió en valencià, és.
.
.
preguntes 79-81; en la
versió en castellà el punt segon no és eixe, no va
aparéixer, però se va ometre i, per tant, tampoc hi ha
problema.
Ho hem parlat i ajornaríem este punt segon per a la
propera comissió.

El punt tercer i el 5 tenen molts aspectes en
comú i, a més a més, estan presentats per la mateixa
persona; els acumularem i farem el debat conjunt del punt 3 i 5.

El punt 4 quedarà ajornat també per a la
propera reunió, per a la propera comissió.
I a
continuació seria el punt 6 i 7, els que se tractarien, quedant 8 i
9, també, ajornats per a la propera comissió.

Aixina donaríem més agilitat a la
comissió d'avui, i podria seguir en la propera.
.
.
en els
punts.
.
.
Hem parlat amb totes les persones que han presentat.
Consideraven
que cap d'ells tenia la urgència per a fer-lo avui; per tant,
es pot fer perfectament de comú acord.
Si algú vol fer alguna
manifestació al respecte; si no, el donarem per.
.
.

Moltes gràcies, senyors diputats.

Bé, doncs, el primer punt és la lectura
i aprovació, si s'escau, de l'acta de la reunió
anterior.
Si no hi ha res a dir, contem que està aprovada per
unanimitat.

El senyor president:

Passem al punt següent que és la presa en
consideració de la proposició no de llei sobre la
presentació de l'informe detallat sobre l'estat de
catalogació, delimitació i amollonament de les vies ramaderes
valencianes, i la presa en consideració de la proposició no
de llei sobre l'elaboració d'un pla per a recuperar i
protegir les principals rutes transhumants, ambdues presentades pel Grup
Parlamentari Esquera Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies, bona vesprada.

Bé, com anem a defensar les dos juntes,
bé, intentaré primer explicar un poquet la que és
més general i després explicar més la que és
més concreta, sobre la zona de Castelló.

La transhumància ha estat un fenomen
històric de gran importància al nostre país, que va
dinamitzar l'economia primària i va transformar la fisonomia
dels nostres pobles i comarques, mantenint durant segles camins, canyades,
vies pecuàries.
.
.
, que han recorregut el nostre territori.
En la
major part del territori espanyol aquest fenomen ha anat desapareixent
perquè s'han millorat les carreteres i les vies de
comunicació; i , ara, normalment, se transporta el ramat amb
camions.
Però a les nostres comarques, per la relativa proximitat
que hi ha entre la serra i el litoral, doncs, s'ha ajudat a mantindre
d'una manera discreta, això sí, però encara
continua existint aquest fenomen.

Nosaltres pensem que s'ha de protegir aquestos
camins enfront de la transformació del territori.
En estos moments,
doncs, estan en perill perquè tenim un creixement urbanístic
molt accelerat, s'està construint molt, se construïxen
noves carreteres, nous vials, se fan accessos nous, s'està
asfaltant.
.
.
i, per tant, bé, estan en perill.

Nosaltres pensem que n'hi han dos raons
fonamentals per tal de protegir-les.
Primera, perquè mantinguen el
seu valor dins del sector econòmic tradicional; però,
sobretot, pensem que mereixen ser posades en valor, com a autèntics
corredors verds que suposen una magnífica oferta de turisme rural i
alternatiu.
Són vies que comuniquen els pobles d'interior, que
permeten passejar per ells, vore el nostre paisatge; permeten que disfrutem
de l'arquitectura rústica disseminada pels termes, dels masos,
dels corrals.
.
.
, de tot el que significa també el turisme rural, no?

Nosaltres pensem que és el moment de rescatar
aquestes vies, de condicionar-les, de senyalitzar-les, de posar-les en
valor.
I pensem que tot açò serviria per a ajudar un sector
tradicional que es nega a desaparéixer, que està fent un gran
esforç per a mantindre el seu treball, i, sobretot, un atractiu
turístic per a les nostres comarques i també per a potenciar,
com no?
, el senderisme.

Per tant, una de les primeres propostes és que
cal presentar.
.
.
, pensem que des del Consell s'hauria de presentar,
prompte, un informe detallat sobre l'estat de la catalogació i
delimitació de les vies ramaderes valencianes, i, sobretot,
també una explicació de per què no s'ha fet fins
ara, de per què no s'ha conclòs aquest treball.

També pensem que s'ha de presentar el
catàleg d'aquestes vies, segons obliga la llei valenciana
d'espais naturals protegits.
I també s'ha de presentar,
pensem, un informe detallat de totes les modificacions del traçat
original de les vies ramaderes; totes les modificacions que s'han
efectuat des de l'entrada en vigor de la Llei d'espais naturals
protegits.
I, bé, pensem que tot açò s'ha de fer
en el termini més breu possible i, sobretot, abans de la
tramitació del Projecte de llei sobre vies ramaderes que, bé,
ja sabem que s'està fent.

Fins ací seria la primera part de la
proposició, seria general, per tractar de recuperar aquestes vies.
I
ara vaig a passar a explicar un poc l'altra proposició, que
és més concreta, sobre la zona de Castelló, de
l'interior de Castelló.

Històricament els ramats de la serres de
l'interior de Castelló i de les serres orientals de Terol han
vingut emprant els mateixos recorreguts per a accedir a les pastures del
litoral, quan l'hivern deixava sense aliment, no?
, i havien
d'anar a les terres més càlides.
Aquesta
pràctica -com parlàvem abans- en la majoria ha
desaparegut, però encara queda una part mínima.

Hi han cinc rutes principals, reconegudes.
Una
és la del Llosar; una altra és la central, que replega ramats
del terme Mosquerola i va des de Vistabella fins a Cabanes; una altra
és la de Penyagolosa; una altra és la de Cortes de Arenoso i,
una altra, és la ruta de Barracas, que va cap al Sud.

Aleshores estem en la mateixa situació que
abans, pensem que s'ha de recuperar aquestes vies i que s'han
de protegir.
I per això el que proposem és que el Consell
elabore un pla per a recuperar, posar en valor, senyalitzar i protegir les
cinc principals rutes transhumants que recorren les comarques de
Castelló, habilitant-les com a corredors verds i donar-los un
ús complementari, tant per a la ramaderia tradicional com per al
senderisme; prou paregut del que estàvem parlant abans, però,
concretament, per a les cinc rutes de Castelló i de Terol.
I,
després, pensem que també s'han d'establir
mecanismes de col·laboració amb el govern autonòmic
d'Aragó, perquè.
.
.
com les vies són compartides,
per tal de rehabilitar-les i de recuperar-les.

Res més.

El senyor president:

Bé, pel Grup Socialista, el senyor Toni Lozano.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

Sí, només dir que per part del Partit
Socialista anem a recolzar esta proposició no de llei, estes dos
proposicions no de llei, perquè entenem que n'hi han una
sèrie de valors en tot el que són estes rutes, que, en
definitiva, si en l'actualitat tenen un valor més residual, ja
que han canviat les activitats econòmiques i, per tant, els usos,
també és veritat que sí tenim un problema greu de
desenvolupament rural i d'abandó de l'interior,
açò, de la mateixa forma que els arbres monumentals i
qualsevol tipus d'activitat, tant de caràcter històric
com de caràcter cultural, són els que ajuden a poder
mantindre eixe món rural que en un moment determinat, sobretot, les
canyades, les veredes, els assagadors.
.
.
, són una font
importantíssima de desenvolupament i, sobretot, d'ingressos
que, al final, fan que les persones que viuen en l'interior puguen
viure amb dignitat.

Per tot açò, i per un muntó de
qüestions, pensem que és important i que deuríem,
perquè a més la llei aixina ho diu, que en la mida que
són intocables o inalienables, seria bo que mosatros les
mantinguérem, les catalogàrem, ajudàrem -com dia
molt bé la proposta que fa la senyora.
.
.
, companya d'Esquerra
Unida-, que acompanyen i, sobretot, que faça possible que eixe
desenvolupament millore el món rural.
Per tot açò anem
a votar que sí.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Compartim en gran part la inquietud i el transfons que
les dos propostes, que presenta en nom del Grup Compromís la senyora
diputada, contenen.
I en eixe sentit fer-li saber a vosté, al seu
grup, aixina com al Grup Socialista, que és ben cert que la
Comunitat Valenciana té una xarxa de vies pecuàries
importantíssima.

Estem parlant de l'orde de 16 quilòmetres
de vies pecuàries, de les quals no menys de 2.
100 tenen
interés natural.
Conseqüentment estem parlant d'un
element que, he vist clarament, tots compartim, cal preservar, que cal
cuidar, que cal.
.
.
, en tot cas, inventariar i a partir d'ahí
defensar.

En esta nova  utilitat, que ningú pot
negar que s'està donant a les vies pecuàries, ja no
és tan sols la transhumància, el problema de les ramaderies
-molt bé apuntava la senyora diputada-, que hui, doncs
n'hi han altres activitats que poden i, de fet, usen estes vies
pecuàries, com puguen ser activitats recreatives, mediambientals,
que podíem ficar com a exemple -el mateix que ficava la
senyora diputada- el senderisme o per a cavalcar.
.
.
i tantes que fan
que les vies pecuàries, en la pràctica, siguen el que
jurídicament són.
Jurídicament són béns
de domini públic a l'exercir unes funcions públiques
d'afecció a eixe ús públic i al foment
d'eixa riquesa, del trànsit pecuari i de les comunicacions
agràries, que no és res menyspreable la importància
que té eixa comunicació.
Per tant, tenen, a més
d'eixe valor de vertebració del nostre territori, un alt valor
mediambiental.

En l'actualitat, saben vostés que les
vies pecuàries estan regulades per una llei estatal, la 3/1995, de
23 de març.
Però, el govern valencià i el nostre grup
parlamentari entenc que és necessari desenrotllar eixa llei, eixe
marc estatal, perquè les peculiaritats pròpies de la nostra
comunitat es vegen plasmades en eixa nova llei i perquè
s'ordene si falla el pertinent inventari i catàleg de les vies
i es done resposta a les necessitats peculiars que tenen en la nostra
comunitat.

En eixe sentit, el text legislatiu que es
pretén arreplegar com una norma autonòmica, i que, per tant,
correspondrà a la Generalitat valenciana, respon a una necessitat de
conservació de defensa de les vies pecuàries, atribuint-li el
dret i el deure d'investigar la situació dels terrenys que
pertanyen a les vies, els deslindes, els amollonaments, que plantejava en la seua proposta, la
desafecció.
.
.
, qualsevol altra qüestió que afecte les
vies pecuàries.

Conseqüentment dir-los que en este moment
està en procés de redacció eixe projecte de llei que
ha de tindre entrada en estes Corts perquè es puga debatre i que
desenrotlle adequadament totes les qüestions que afecten les vies
pecuàries.

Es pretén regular d'una manera més
completa, a la que es fa en eixa legislació estatal, i regular
d'una manera que s'arreplegue, definitivament, els
traçats actuals i que puga controlar-se d'una manera
més que evident les possibles modificacions, que és una cosa
que es desprenia, preocupava al grup proponent, les modificacions a les
quals es vegen sotmeses, establint els mecanismes jurídics i
procedimentals adequats perquè això siga aixina.

La Conselleria de Medi Ambient té
pràcticament conclòs -li he de dir, senyoria-,
té pràcticament conclòs l'inventari de vies
pecuàries de la Comunitat Valenciana.
S'està
finalitzant l'inventari de les vies pecuàries d'Alacant
i la de València; eixes dos ja estan i falta molt poquet per a
acabar les de Castelló.
Este inventari està integrat per
totes les vies pecuàries classificades dels municipis de la
Comunitat Valenciana en els quals n'hi han, en tots els municipis,
lògicament, en els quals n'hi han vies pecuàries i al
qual pot accedir qualsevol ciutadà, ja, a través de la web,
mitjançant la web de la Conselleria de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Vivenda.

Els diferents tipus de vies pecuàries que
formen l'inventari són.
.
.
, estan ahí plasmades
d'acord amb una classificació que establix la mateixa
legislació estatal, ja ho saben vostés: canyades, cordes,
veredes, etcètera.
L'inventari, a més de la
digitalització de les vies pecuàries, conté una base
de dades associades a cada via pecuària en la qual apareixen totes
les qüestions, des del nom a qualsevol altra qüestió que
afecte cada una de les vies pecuàries; conseqüentment tenen
ahí una amplíssima informació respecte a la
situació d'eixes vies pecuàries.

La conselleria seguix treballant amb l'impuls
per deslindar i amollonar -que era una de les qüestions que
plantejava vosté, en eixe mateix procés de
catalogació-, al mateix temps que s'està
elaborant -com li dia- el projecte de la llei
autonòmica.
Estes actuacions, conseqüentment, estan fent-se
d'una manera paral·lela, les dos.

Respecte a les modificacions, n'hi ha una
sèrie de procediments per a fer eixes modificacions del
traçat, perquè era una altra de les qüestions que
pareixia preocupar-li en la seua iniciativa; estan iniciats d'ofici,
sempre a instància de part i es basen en una llei de procediment
administratiu, en la llei 30/1992, de 25 de novembre, que té tots
els visos de legalitat, que a més exigix una sèrie de
publicacions, com en el mateix diari oficial de la Generalitat valenciana,
en la qual la publicitat i el coneixement està més que
garantit.

I, per una altra banda, i per entrar, en concret, en
la segon proposició no de llei que plantejava sa senyoria, dir-li
que, efectivament, compartim que les vies pecuàries són uns
instruments importants de vertebració en el nostre territori, que
és necessari contemplar-los en els instruments de planejament, que
hem de salvaguardar de cara al futur, que tenen moltes funcions socials.
Però, a més, he de dir-li que des de la conselleria, des de
La Generalitat, en el Pla d'acció territorial del paisatge de
la nostra comunitat, que actualment se troba en fase
d'elaboració, s'està informant i considerant les
vies pecuàries com a connexions funcionals i ecològiques
naturals que entren a formar part del sistema d'espais oberts,
considerant este com un conjunt integrat i continu d'espais en
general lliures d'edificació, d'interés sempre
mediambiental, cultural, visual, recreatiu, amb connexions
ecològiques i amb funcions que relacionen unes vies amb altres.

Recuperar les rutes transhumants, independentment que
haja minvat l'activitat ramadera, és una cosa que seguix sent
necessari i vital perquè es complementa en totes eixes altres
activitats a les quals em referia anteriorment en la meua
intervenció.

I dir-li que no sols el Grup de Compromís
considera que les vies, o pot considerar que les vies pecuàries
mereixen ser ficades en valor com autèntics corredors verds.
Mosatros compartim, i per això des de La Generalitat
s'està actuant en eixe sentit, en l'elaboració de
les distintes lleis, com dels distints inventaris.
Des del Consell es creu
que les vies pecuàries tenen una consideració
d'autèntics corredors ecològics essencials per a la
migració, per a la distribució geogràfica i
l'intercanvi genètic de les espècies silvestres
connecten a més diferents espais naturals, constituïxen, en
definitiva, com els dia anteriorment, un eix vertebrador de la
relació entre les persones i la naturalesa i la pròpia
ordenació mediambiental del territori.

Aixina que la conselleria està portant a cap
tota una sèrie d'accions de cara a salvaguardar totes estes
qüestions a les quals feia referència, incrementant, millorant
l'inventari de vies pecuàries de la Comunitat Valenciana,
elaborant catàlegs de vies pecuàries d'interés
natural, que està ben avançat.

I dir-li, respecte a una altra de les preocupacions
que tenia, que mostrava la seua proposició no de llei, que respecte
a la petició que feia vosté, que el govern valencià es
ficara en contacte amb la comunitat, amb el govern d'Aragó,
dir-li que des de la conselleria ja s'ha ficat en contacte i estan
col·laborant amb el departament de Medi Ambient del govern
d'Aragó amb la finalitat d'estudiar la continuïtat
de determinades vies pecuàries dels municipis d'esta comunitat
que limiten, com pot ser el cas de Castelló o també en el cas
de la província de València.

Amb això es pretén estudiar la
continuïtat de determinades vies pecuàries al llarg de termes
municipals de diferents comunitats autònomes, i establir
d'eixa forma la importància a l'hora de portar a cap les
actuacions en cadascuna d'eixes vies pecuàries.
A més
està previst portar a cap una sèrie d'actuacions amb
l'objectiu de recuperar i condicionar determinades vies
pecuàries per als usos previstos en la llei, donant prioritat a les
que tenen un interés natural mitjançant repoblacions, millora
d'accessos, senyalètica temàtica de les vies
pecuàries d'interés natural, panells informatius o
didàctics.

En definitiva, jo no sé.
.
.
, estic donant-li
resposta als punts que vosté ha plantejat en la seua
proposició no de llei.
No sé si estarà d'acord o
no.
Jo li he manifestat que substancialment n'hi ha un acord,
però he d'acabar dient-li que precisament, per eixos motius,
perquè ja s'està elaborant l'oportuna llei,
l'inventari i els catàlegs dels amollonaments i totes les
qüestions de què vosté es preocupava, entre altres, el
contacte amb el govern d'Aragó, considerem necessari que siga
aprovada esta proposició i el nostre vot serà en contra.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Bé, després
de la lluïda exposició del senyor Giner, senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí, gràcies.

Bé, als companys del Grup Socialista agrair-los
que recolzen la proposició, perquè està demostrant que
sí que es preocupen per recuperar aquestes vies ramaderes.

I bé, al Grup Popular, jo ja m'imaginava
que després d'haver dit 50 vegades que compartien la
iniciativa, que compartien, que compartien, ja m'imaginava que el vot
anava a ser en contra, la qual cosa és un poquet
esquizofrènica, no?
, perquè si es compartix tota la
proposició, es compartix l'exposició de motius, es
compartix el que s'ha de votar, es compartix l'esperit de la
proposició i es compartix tot, clar, després el vot en
contra, la veritat és que és completament incoherent.
Una de
dos.
.
.
, vull dir, si una cosa es compartix es vota a favor, i si no es
compartix es vota en contra.

Per tant, jo no sé si compartixen o no que
s'han de recuperar les vies ramaderes per a recuperar-les per al
turisme rural i per al sector ramader.
Ara bé, el que estic segura
que compartixen és la destrucció del territori, que porten
vostés ja dotze anys practicant en el País Valencià de
manera sistemàtica, i per això no recolzarà la
iniciativa.
És que és mesclar, no?
Podrien dir directament la
veritat, i és que el que passa és que és possible que
algunes d'estes vies ramaderes molesten al desenvolupament
urbanístic que vostés tenen pensat fer en el País
Valencià.

I quant a la nova llei, jo m'he estat mirant
algunes coses de la nova llei.
Esta nova llei, per exemple, diu que si
alguna de les vies té més de 20 metres d'ample,
però els afecta algun PAI, doncs bé, que se reduiran les
vies; o que si 'hi ha algun PAI i n'hi ha alguna via ramadera,
aleshores se pot modificar el traçat de la via perquè el PAI
es puga desenvolupar amb total normalitat.
Aquest és el tipus de
llei que volen plantejar-nos.
Per tant, no ens conte que compartixen el
projecte i que no van a votar-lo a favor perquè ja n'hi ha una
llei que s'està fent, quan realment la llei farà
pràcticament tot el contrari del que demanen les nostres
proposicions.
De fet, dubtem molt que aquest govern, amb la
trajectòria que té de destrucció del territori, puga
fer una llei de protecció de les vies pecuàries amb
garanties.

I quant al catàleg.
Ens consta que el
catàleg ja està fet, el va fer Tracsa.
El problema és
que la Conselleria de Territori no el vol publicar, i no el vol publicar
per no pertorbar els interessos de determinades empreses constructores que,
bé, que a la millor este catàleg els molestaria massa.

Res més.

El senyor Giner Giner:

Senyor president.
.
.

El senyor president:

Senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Estimada diputada, es pot compartir perfectament, com
jo li he dit que compartim, i es compartix des dels fets.
Jo li he fet un
relat, que segons pareix per la seua reacció i la dels seus companys
i nostres companys del Grup Socialista, segons pareix exhaustiva, de les
distintes raons que teníem com a grup parlamentari per a dir-li
fefaentment que compartim, perquè compartim els principis que es
desprenien de la seua proposició.
Compartir això no significa
que hàgem d'aprovar una proposició que ve a demanar
alguna cosa que ja està fent-se.
Jo crec que això no
és tan difícil de comprendre, no és tan difícil
d'entendre que mosatros votarem en contra de la seua
proposició no de llei perquè entenem que des del govern
s'està fent tant els catàlegs, com els inventaris, com
l'esborrany de la llei que ha d'entrar ací, i en eixe
moment, quan entre l'esborrany ací, discutirem dels aspectes
que calga en referència al contingut de la llei que
desenrotllarà la d'àmbit estatal, com li dia.

Per tant, es pot compartir, es pot compartir en gran
part el seu discurs.
Per suposat la segona part de la seua
intervenció no és compartible, i li diré per
què.
Perquè en el Regne de València ocorre que
vosté planteja sempre una premissa falsa.
Vosté diu,
«s'està destruint».
Ací tot
s'està destruint, sent eixa premissa falsa i a partir
d'ahí construïx un discurs que, partint d'una
premissa falsa, és fals també, fals en termes
polítics.

Per això, vosté, d'alguna manera,
aprofitant que el Pisuerga passa per Valladolid, mos solta la seua soflama
político-ideològica, i ahí
queda eso.
Però com ja mos estem
acostumant a eixa mecànica, tampoc n'hi ha gran cosa a afegir.

Però, mire vosté, és evident que
jo li ho he dit.
Jo sóc de poble, sóc alcalde d'un
poble, conec la problemàtica de les vies pecuàries,
l'he viscut, i sé que és important.
I mire si jo ho
compartiré amb vosté.
No dic que més, però
menys tampoc.
I el meu grup exactament igual que jo.
No és que
compartisca més que el seu, però igual que el seu sí,
perquè forma part de la vida quotidiana, dels problemes quotidians
que tenim a les nostres terres.
I, per tant, eixa qüestió mos
és especialment sensible, mos és especialment sensible.
I li
dic que, des d'eixa preocupació i amb eixos objectius que
vosté, des de la filosofia que es desprenia de les seues
proposicions no de llei tenia, mosatros seguirem, podrem treballar al
costat de vosté.

És més, mire, vaig a fer-li una
confessió.
He estat temptat abans de la sessió
-després d'escoltar-la se me n'han anat les
ganes-, però abans de la sessió he estat temptat de
plantejar-li la possibilitat d'arribar a una esmena transaccional,
que li oferisc que puguem plantejar-ho a la millor en una
transacció.
Fent abstracció d'altres històries,
perquè vosté en esta segona intervenció ha fet una
referència a dir que (inintel·ligible) .
.
.
l'inventari.
Però si li he dit jo.
Vosté és jove i supose que serà.
.
.
, no es ningun
pecat.
.
.
, tant de bo fóra jo jove tant com vostè, rabiosament
jove com és vosté, però els anys van passant,
també li passaran a vosté.
.
.
Però vull dir-li amb
això que ha fet vosté una referència, vosté
coneix bé les noves tecnologies, entra en la pàgina web, i
vorà, i vorà l'inventari.
Vull dir, que això no
és que siga accessible per a una xicoteta minoria, és
accessible per a tot el món.
Però des d'eixa bona
voluntat que jo li l'he manifestat, que li l'he manifestat de
cor, des d'eixe compartir les preocupacions que animen les seues
proposicions no de llei, si vol vosté, de cara a una futura
Comissió d'Agricultura, parlem i busquem una fórmula
consensuada que plasme les preocupacions fonamentals, perquè hem
estat com a grup temptats de plantejar-li eixa esmena transaccional, i al
final li l'he plantejat, fixe's el que és la vida.
Si
vosté vol, en una futura comissió, presentem una moció
consensuada.
Si som capaços d'arribar a un acord en eixe
sentit.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Gràcies, senyor
Giner.

Bé, arribat a este punt, ens queda fer efectiva
la votació.
Per tant.
.
.
, si estan acumulades.
.
.
(veus).
.
.
acumular-les i tampoc hi ha
hagut diferenciació, en una votació poden anar les dos.
Com a
mínim, si ningú demana el contrari, ho fem així.
D'acord.

Passem a votar les dues proposicions no de llei en una
sola votació.
D'acord?
A favor?
En contra?
Molt bé,
doncs queda desestimada per 8 vots en contra i 7 a favor.

Proposició no de llei sobre la creació
d'una comissió de treball per a estudiar les possibilitats
d'obtenció d'una marca de qualitat per a la clemenules,
preferiblement una denominació d'origen, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 13.
369, BOC número 56)

El senyor president:

Passem ara al que era en l'ordre del dia el punt
sis, que era: presa en consideració de la Proposició no de
llei sobre la creació d'una comissió de treball per
estudiar les possibilitats d'obtenció d'una marca de
qualitat per a la clemenules, preferiblement una denominació
d'origen, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís.

La senyora Albiol té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Fa anys que s'està patint una crisi
agrícola, en general, i citrícola, en particular, al
País Valencià, una crisi que.
.
.
(Remors)
Com deia, fa anys que s'està patint
una crisi agrícola i citrícola al País
Valencià, donat que el Consell ha abandonat els sectors primaris.
De
fet, a l'any 2006 es van produir mil baixes de seguretat social de
llauradors i de llauradores.
L'envelliment del sector és
també molt preocupant, com tots sabem.
Segons l'última
enquesta d'explotació, els titulars d'explotacions
agràries al País Valencià menors de trenta-cinc anys
han passat de ser el 6% al 3,83% en l'actualitat, és a dir,
una baixada pràcticament de dos punts i mig.
Per tant, la crisi jo
crec que és evident i que no es pot negar.

I a més, en aquests moments, més del 50%
dels productes alimentaris que consumim les famílies del País
Valencià són importats.
Açò ha accelerat encara
més la crisi.

Nosaltres sempre hem criticat l'abandó
del sectors primaris per part del Partit Popular.
Pensem que el fet que
l'economia del País Valencià depenga
pràcticament en exclusiva de la construcció és molt
perillós, no només a nivell econòmic, que és
possible que prompte comencem a vore les conseqüències,
sinó també a nivell d'ordenació del territori.

Nosaltres pensem que ja que des del Consell s'ha
decidit, pràcticament, morir als sectors primaris de
l'economia, i abans ho hem comprovat en les proposicions no llei que
han votat en contra, nosaltres pensem i sentim que almenys tenim
l'obligació de fer propostes en positiu per tal de poder eixir
de la crisi.
Evidentment, no tenim totes les solucions en les nostres mans
en estos moments però, almenys, hem de fer les propostes;
d'ahí, aquesta proposició on s'insta la
Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació a la
creació d'una comissió de treball per estudiar les
possibilitats d'obtenció d'una marca de qualitat per a
la clemenules, una marca que preferiblement siga la denominació
d'origen.

Sabem que evidentment açò no és
la solució definitiva per als llauradors i llauradores del
País Valencià, però si açò ix endavant
poguera ser una solució per a una part del sector per a una zona
determinada.
La denominació d'origen és un distintiu
que atorga la Unió Europea als aliments i begudes d'una zona
geogràfica determinada a fi de protegir la qualitat dels aliments,
és una marca que s'empra per a distingir certs aliments
tradicionals que se produïxen en una zona geogràfica
determinada, i els productors que s'acullen a aquesta
denominació d'origen es comprometen a mantindre la qualitat
més alta possible.

Nosaltres pensem que tot açò és
fonamental per a la clemenules i, a més, és que segons les
dades divulgades per la mateixa Conselleria d'Agricultura el 57% la
producció citrícola de Castelló és de la
varietat de clemenules.
És a dir, més de la meitat dels
cítrics que es produïxen a les comarques del nord son
clemenules.
Estem parlant d'una quantitat molt elevada.
Amb aquestes
dades també es posa de manifest que.
.
.
l'especialització dels citricultors castellonencs en el cultiu
de la varietat de la clemenules.

A més, cal tindre en compte que el terme de
Nules i.
.
.
els del voltant, els de la comarca, tenen unes
característiques específiques i singulars: una climatologia,
una situació geogràfica, la qualitat de les seues terres junt
al treball, a la dedicació dels llauradors i llauradores que han fet
possible, a través dels anys, que la varietat citrícola
clemenules es conega arreu del món, i és un producte derivat
de tots eixos elements, de les condicions geogràfiques i dels
treballadors i les treballadores.

Nosaltres pensem que el fet que.
.
.
que seria molt
important per al sector taronger, sobretot, de la zona de Castelló
que s'analitzara en una comissió la possibilitat
d'aconseguir aquesta denominació d'origen clemenules,
pensem que es reforçaria la seua presència en els mercats,
tant nacionals com internacionals, i seria molt positiu per als
treballadors i treballadores de la taronja.

Pensem que la conselleria ha de col·laborar al
màxim a potenciar el sector agrícola valencià enfront
de la crisi estructural que està patint el sector i, per
això, l'impuls dels distintius geogràfics i marques de
qualitat ajudarien molt a obrir-se a un espai en el mercat i, per
això, l'administració autonòmica pensem que ha
de jugar un paper molt important com a motor d'aquestes iniciatives
donat que els ajuntaments no tenen la capacitat per a poder fer aquestes
coses.

Nosaltres el que estem.
.
.
el que estem demanant
simplement és una comissió que s'encarregue
d'estudiar aquestes coses, que, a més, tinga contacte amb els
ajuntaments implicats, amb els sindicats d'agricultors per a que
entre tots es puga vore quins mecanismes s'han de preparar per a
poder demanar aquesta denominació d'origen de la clemenules.

Res més.

El senyor president:

Gràcies, senyora diputada.

Senyor Lozano.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, president.

El Grup Socialista va a recolzar esta
proposició que, en definitiva, parla de la creació
d'una comissió de treball, ací fica que també.
.
.
participant l'Ajuntament de Nules, per estudiar les possibilitats
d'obtenció d'una marca de qualitat per a la clemenules.
Parla preferiblement d'una denominació d'origen,
lògicament, hauria de ser la taula o la comissió de treball
la que delimitara bàsicament quin tipus de varietat o quin nom se li
donava a eixa varietat, que està claríssim que hauria de ser,
com molt bé diu la proposició, clemenules.

Però conscients que no és suficient que
estiga l'ajuntament seria bo que la conselleria, en el cas que
aprovaren esta proposició, ampliara a les organitzacions
agràries -crec que vosté també ha fet
menció en la seua intervenció- i a les mateixes
cooperatives que són les més interessades.
(So per interferència d'un telèfon
mòbil)

És veritat que ací a la Comunitat
Valenciana en els últims anys no s'ha fet cap
reconversió varietal i, ni tan sols s'ha fet una
programació de les varietats necessàries per al mercat, i en
l'any 2000 estaven catalogades com que n'hi havien deu milions
de clemenules o de clementines fines -tipus de clemenules-
plantades en la Comunitat Valenciana, la qual cosa ha produït que ara
tingam, després de sis, set i huit anys en què eixos arbres
estan en funcionament, una muntanya d'eixa varietat que
d'alguna forma haurem de vore com les traguem.
I és evident
que seguent una de les varietats de la millor qualitat en sabor i
presentació que tenen en la mida que ni tan sols tenen ja pinyols i,
per tant, (so per interferència
d'un telèfon mòbil) és
molt preferida per al consum, lògicament, és una varietat que
perfectament podria acollir-se a algun tipus de denominació
d'origen o de qualitat a fi que en el mercat estiguera més ben
considerada.

Per tant, mosatros anem a votar que sí
perquè considerem que la creació d'una comissió
de treball, que sempre és bo, (so per
interferència d'un telèfon mòbil) significa participació de la societat civil,
significa participació del sector; que és bo que eixa
varietat, pel que abans he parlat, necessita d'eixa ajuda
perquè el mercat puga traure eixos milions de tones que ara a
vegades se mos entravessen i, lògicament, com amb més
celeritat se faça este procés millor perquè les
campanyes s'estan produint una darrere de l'altra, i este any
tindrem un poc de sort perquè hi han hagut grans baixes de
producció però, a poquet que passe el de l'any passat,
segurament l'any que ve podríem tindre un problema greu.

Per tant, recolzar esta proposició i intentar
que s'accelere al màxim.
Esperaria també que el Partit
Popular poguera recolzar-la perquè crec que és bo i, en eixe
sentit, (so per interferència d'un
telèfon mòbil) que
d'ací unànimement eixir eixa creació
d'eixa comissió.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Lozano.

Senyora Botella, per favor.

La senyora Botella Arbona:

Bona vesprada a tots els.
.
.
a tots els diputats i diputades.

I, en primer lloc, jo vaig a aclarir per a que ni la
senyora Albiol ni el senyor Lozano creguen que la introducció
és per a després dir «no».
Mosatros no anem a
recolzar esta postura, però sí vull dir-li a la senyora
Albiol i al senyor Lozano, especialment a la senyora Albiol, que
agraïsc moltíssim esta preocupació perquè me
pareix que és de primer rang de cara a tots.

Miren vostés, jo vinc d'un poble
també, com ha dit abans el meu company, ell és un senyor.
.
.
una persona de Vallada, jo sóc una persona de Carcaixent, al meu
poble li diuen el bressol de la taronja.
Fixe's fins a quin punt
mosatros podem tindre la preocupació del que fa trenta anys era un
recurs fantàstic per a la població i per als ciutadans i per
als pobles, i hui han caigut en una cosa que és dramàtica.
Però la proposta que vostés fan i estic ben segura que amb la
millor de les voluntats, mosatros no la compartim.
Entenem que el donar-li
a eixa denominació d'origen com a clemenules.
.
.
, i no tinc res
que dir d'eixa taronja, és una varietat de la clementina
extraordinària, però si eixa taronja per
circumstàncies va nàixer, va créixer i se va produir
en el terme del poble de Nules, jo puc dir-li que igual naix, creix.
.
.
i no
hi ha cap de diferenciació en Vila-real, en Burriana, en Carcaixent
o en Gandia.

Puc dir-li que tenim eixes mateixes taronges.
No
sé si ha segut el senyor Lozano que ha dit que n'hi ha una
grandíssima varietat, però si anem a circumscriure
això a un territori determinat, a una població pensem que
seria un error.
Probablement jo ho he comprés mal, que és
possible, però el que entenem mosatros és que si fem de les
taronges o qualsevol altre tipus de producte que li donem eixa
denominació d'origen, entenem el nostre grup que n'hi ha
una denominació, n'hi ha un reglament exhaustiu, si
vostés.
.
.
i segurament el senyor Lozano el coneixerà ben a
fons, i parlem del que és la IGP, la indicació
geogràfica de protecció.
Aleshores, este tipus de taronja com
qualsevol altre producte pot estar inclòs com que ja de fet.
.
.
està dins d'eixe terme, el poble de Nules, com altres pobles,
i tenen una sèrie de condicionants molt importants per a que
complint totes les condicions, totes les exigències, puguen entrar
dins d'eixa denominació d'IGP.

Entenem que això pot donar-li un recolzament,
unes ajudes i -fixe's- jo he sentit abans al meu company
i, probablement, un poc mestre, perquè he tingut quatre anys de
treball amb ell en la Diputació de València, i ell ha fet una
proposta de cara al seu grup i als seus grups, amb tot el respecte tant al
Grup Socialista com al Grup de Compromís.
Per a mosatros és
una grandíssima preocupació el tema de les taronges,
és una cosa que abans mos donava recursos i ara no ho tenim, i
n'hi han pobles encara més afectats que uns altres.

A mi sí que m'agradaria tocar este tema
més avant, però no d'una forma puntual i tan menuda com
pot ser el denominar o no una determinada.
.
.
o un determinat tipus de
taronja, en este cas, la clemenules, sinó vore un poc amb més
grandària el problema.
.
.
la problemàtica greu que tots mos
trobem endavant.
O siga, que hui per hui el que entén el nostre
grup, senyora Albiol, ja li ho dic amb tot el respecte i l'alegria
que per a mi representa en una persona com vosté, que jo no
sé la seua.
.
.
el seu feeling en el tema.
.
.
doncs, que estiga preocupada per una
qüestió agrícola, una qüestió de.
.
.
fonament
primari que a mi me pareix molt, molt important.

Per això, des d'ací, jo hui he de
dir-li que no, perquè m'atinc a allò que pensa.
.
.
que
pensem en el meu grup, però sí que deixe sobre la taula una
proposta per a vore de quina manera, de quina forma.
.
.
perquè la
complicació és molt seriosa; totes les persones que vivim en
un territori -el senyor Signes està mirant-me- tenim
greus problemes a l'abast d'este assumpte.
Sí que
m'agradaria poder-ho estudiar, perquè si entre tots som el
suficientment intel·ligents, forts o tenim una inventiva que a la
millor a cada un se mos ocorre, doncs, bendito
sea, allò que arribe en benefici
d'estes comarques castigades per eixa agricultura que hui no
té eixa eixida que tenia en altres moments.

Lamente, senyora Albiol, dir-li en este moment que no
podem recolzar la seua postura però crec.
.
.
perquè no
és la solució completa, la solució definitiva; creem
que pot, més bé, perjudicar perquè no n'hi ha
ningun tipus d'analítica, ningun tipus de selecció on
se puga dir, «esta taronja, esta clemenules ha nascut, s'ha
criat o s'ha fet en el terme de Nules.
O està feta -com
li he dit abans- mire, inclús en Andalusia, que també
pot ser.
»

Lamentablement, no coincidim, però sí
m'agradaria, si vostés ho consideren i ho.
.
.
però
seriosament el poder parlar d'esta qüestió més
endavant, d'esta qüestió global.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Botella.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Moltes gràcies al Partit Socialista per
recolzar la moció.
A més, el company ha donat una
explicació que ens ha instruït, com no podia ser d'una
altra manera.
I quant a la postura del Partit Popular, jo crec que aquesta
és una mostra inequívoca de la poca importància que se
li dóna des de la conselleria i des del Partit Popular als vertaders
problemes dels agricultors que travessen, jo pense que, una de les pitjors
crisis de la història.

Jo crec que amb actuacions com estes el que demostren
és que no estan ací en representació de la ciutadania
o dels seus pobles, sinó que estan en representació
d'uns interessos determinats i del Partit Popular, perquè si
no, no entenc el motiu de votar en contra d'aquesta
proposició.
En ningun moment s'ha dit que aquesta
denominació d'origen hauria de ser únicament per a les
taronges produïdes en el terme de Nules.
Estem parlant d'una
varietat de taronges i que es podrien acollir aquells que produïsquen
aquesta varietat de taronges dels.
.
.
arreu del País Valencià,
evidentment.
¡I clar que no és la solució definitiva!
No vaig a plantejar jo ara ací en deu minuts la solució
definitiva a la crisi estructural que patix l'agricultura valenciana.
Caldrà parlar molt més per a la solució definitiva,
però era un pas en la solució, era un pas, era una proposta,
una iniciativa, que ja que portem dotze anys sense fer ninguna iniciativa
ni ninguna proposta, no estava de més que s'aprovara avui
ací en la Comissió d'Agricultura alguna proposta.

I, mire, és que jo crec que vosté no ha
entés encara la proposició.
No estem.
.
.
avui no anàvem
a votar ací si se decidia que la clemenules tenia la
denominació d'origen, no anàvem a votar-la.
El que
anàvem a fer era que es constituïra una comissió de
treball per a vore quina marca de qualitat es podia donar a aquesta
varietat.
Ni tan sols, ni tan sols estem proposant que únicament es
puga contemplar la denominació d'origen.
Estem dient que esta
comissió es reunisca i decidisca quina és la marca de
qualitat que millor li convé a esta varietat de taronges.
Nosaltres
diem que preferiblement la denominació d'origen, per tot el
que comporta, però si ha de ser una altra perquè esta
comissió de treball ho diu, doncs que siga una altra, la que ells
consideren.

El que no es possible és que vosté
ací en deu minuts haja fet ja el treball d'aquesta
comissió i haja decidit vosté que, «no, mira, és
que no pot ser perquè com això no té.
.
.
no és
la zona geogràfica que convé i.
.
.
» Doncs, ja ha fet
vosté el treball de la comissió i ha decidit que no pot
tindre la denominació d'origen.
És que no anàvem
a votar la denominació d'origen, és que anàvem a
votar que una comissió de treball ho parlara i ho estudiara,
simplement.

Res més.

El senyor president:

Senyora Botella, abans que conteste, el senyor Lozano
m'ha demanat la paraula.
Si vol contestar individualment o si vol
esperar-se i fer la contestació.
.
.
(La
senyora Botella Arbona parla amb el micròfon desconnectat)

Com vosté vullga.

Senyor Lozano, té vosté la paraula.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, president.

No és per falta de descortesia, senyora
Botella, senzillament és que com volia dir-li una cosa, aixina
vosté té la capacitat o possibilitat de rebatre el que jo
dic.

Jo li dia que segurament.
.
.
jo crec que vosté
ho havia entès mal, ja ho ha dit també la senyora Marina, no
estàvem parlant mai d'una situació geogràfica
lligada només a Nules.
I, sobretot, també quan vosté
diu que parlar seriosament.
.
.
ací sempre parlem seriosament.
(So per interferència d'un telèfon
mòbil) I hem parlat moltíssim
d'agricultura en estos huit últims anys, i he dit abans que
deu milions de plantons ficats de clemenules són
conseqüència que no hi ha hagut una planificació de les
produccions.

En l'any 2000, a la senyora Ramón-Llin
-any 2000, senyora Ramón-Llin- li vaig dir que, per
favor, començàrem a planificar les necessitats de varietals
en funció de les necessitats de mercats.
La contestació, i
està en acta, jo era un comuniste que planificava l'economia.
En aquell moment li vaig dir a la senyora Ramón-Llin, que
també és empresària, que el primer que fem qualsevol
empresari és planificar què volem a l'any següent
per a la nostra empresa o comunitat.

En eixe sentit, li vaig dir que canviara el nom, que,
per favor, que li diguera el nom que vullguera.
Controlem les varietats, a
tal fi, perquè els viveristes, a més, he parlat amb ells, que
ho podien fer, ficaren eixes varietats en funció de les necessitats
del mercat.
Però si en un moment determinat des de
l'administració estem subvencionant, com s'ha fet, des
del govern valencià, subvencionant plantons, que ja se sabia que
anaven a ser majoritaris i, per tant, que anàvem a tindre muntonades
d'eixe tipus de taronja, cas de la marisol (2004), doncs,
lògicament, ara tenim els problemes que ara tenim, i és que
tenim una muntanya de clementines, quan realment no ne fan falta tantes.

Per tant, era una qüestió i una
decisió política que no depenia dels diners.
Molt al
contrari, ens havérem pogut estalviar molts diners, i ara
tindríem, en compte d'estos lodos, doncs, tindríem segurament una altra
situació.
Que ¿per què mosatros estem donant suport a
la senyora Marina quan planteja una comissió?
És que jo crec
que no he dit absolutament res de l'altre món: plantegem una
comissió a on.
.
.
, després hem afegit que se puguera ampliar a
cooperatives i organitzacions agràries, per a vore l'abast
territorial que eixa denominació d'origen o marca de qualitat
clemenules mos puguera servir perquè en el mercat eixa
presència estiguera molt més avalada i, per tant, tinguera
major acceptació en les ames de casa.
Senzillament, era això.

Per tant, jo considere que, en estos moments,
l'aposta que fa la senyora Marina no és descabdellada i,
lògicament, i insistir-li que seguirem parlant, seguirem parlant,
com ho hem fet en estos últims huit anys, i també abans, quan
governava el Partit Socialista i el Partit Popular ho feien, perquè
ací n'hi ha una tradició agrària molt forta en
esta comunitat i en estes Corts.
Per tant, dir-li que seguirem parlant,
lògicament, del sector agrari.

Moltes gràcies, president.

El senyor president:

Gràcies.

Senyora Botella, té vosté la paraula.

La senyora Botella Arbona:

Gràcies, senyor president.

I, naturalment, gràcies, senyor Lozano.
Seguirem parlant, perquè aixina deguem fer-ho, i seriosament.
Jo, si
en algun moment he dit, «anem a parlar seriosament», no estava
discriminant ni titllant a ningú que no ho fera d'eixa manera.
¿Eh?
Una qüestió és que jo puga usar una frase o
una paraula que a algú li puga malsonar en el seu sentit.
Mai intente, o almenys aixina
és en la meua manera de fer, ofendre a ningú.
Jo li he dit a
la senyora Albiol que m'alegre moltíssim de trobar-la en esta
tasca, en esta qüestió, que és important,
independentment que en un moment determinat pugam o no pugam estar
d'acord.

Jo he llançat.
.
.
, perquè.
.
.
I
naturalment que me preocupa.
Mire, vosté sé que està
clavat en este món de l'agricultura de fa molt de temps.
La
senyora Albiol és de la província de Castelló,
però és que a mi m'agarra de ple, perquè el meu
poble és el nucli.
.
.
, és que li diuen el bressol de la
taronja, serà per alguna cosa, però en este moment és
un bressol buit, és un bressol que té moltíssimes
carències.
Per això li he dit jo abans que és menester
que, si des d'esta cambra, des d'este for, som capaços
de fer un xicotiu esforç entre tots per tirar endavant una cosa que
a tots mos pot ajudar, segur que me trobaran ahí.
Però hui el
que diguem des del meu grup.
.
.
Senyor Lozano, jo li assegure que sí,
i el que li estic diguent en este moment, el que pensem des del meu grup,
anem a vore: ja n'hi ha una denominació d'origen per als
cítrics valencians, que es diu la IGP, és la indicació
geogràfica de protecció, i cítricos o cítrics valencians, a on la clementina Nules pot
entrar, que no està encara, i beneficiar-se.
N'hi han una retafila de pobles, entre els
quals està la ciutat de Nules, la ciutat del meu poble, bendita sea, llavors.
.
.
I a banda
d'això, n'hi ha una reglamentació exhaustiva que
vostés coneixeran i que jo també la conec, a on poden entrar
eixe tipus de productes, eixe tipus, en este cas, de taronges, i no
té ninguna trava, podem entrar ahí perquè la
clementina Nules o la nulera o la clemenules, com vostés vullguen
dir-li, tinga eixa entrada, eixa protecció.
Mosatros entenem,
perquè he sentit altres companys, perquè he vist altres
qüestions, han dit, bé, «és que la carxofa del meu
poble».
.
.
, i perdonen, no estic parlant de la carxofa en pla
despectiu, és com un element important.
.
.
(Veus) No, no, però.
.
.
(Rient) El senyor Mundo
sé que no s'ho va a prendre en qüestió.
És
com un element important de la nostra alimentació.

Però, potser que diguen, «no, no,
és que açò és meu; és que el poble del
costat».
.
.
El poble del costat igual ho fa igual o millor.
Jo el que
vull dir-los és que en este moment, equivocada o encertadament,
vostés tenen una preocupació que es reflectix en esta
proposta.
Des del Grup Popular no la vegem igual que vostés,
però sí que tinc de part del meu grup, i aixina ho manifeste,
i la proposta que faig de cara a vostés.
.
.
, perquè el tema
és més greu, més important i més.
.
.
No vull dir
que açò siga baladí, però estic diguent que és una
qüestió a on tots deuríem fer un xicotet esforç
i, a la millor, no parlar-ho aquí te
pillo, aquí te mato en una
comissió, sinó treballar-ho d'una forma per a poder
arribar a verdaders acords.

Jo, almenys per la meua part, no tindré ningun
problema en dedicar-li aquelles hores que vostés tinguen
considerables que siguen necessàries, per a estar i fer allò
que siga possible per a millorar i fer fructificar la nostra taronja, la
nostra economia, la nostra agricultura valenciana.

Gràcies, per la seua proposta, però ho
pensem aixina, senyora Albiol.

Gràcies, senyor president.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyora Botella.

I, bé, procedirem a partir d'ara a votar
la proposició no de llei presentada.

¿Vots a favor?
7.
¿Vots en contra?
8.
Es
desestima per 7 vots a favor i 8 en contra.

Proposició no de llei sobre l'establiment
d'una ajuda per als agricultors majors de cinquanta-cinc anys que es
jubilen anticipadament, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE
número 13.
391, BOC número 56)

El senyor president:

Passem a la següent proposició no de llei,
que és la presa en consideració de la proposició no de
llei sobre l'establiment d'una ajuda per als agricultors majors
de cinquanta-cinc anys que es jubilen anticipadament, presentada pel Grup
Parlamentari Socialista.

El senyor Lozano.
.
.
Un segon, que pose.
.
.
Té
vosté la paraula.

El senyor Lozano i Pastor:

Moltes gràcies, senyor Pañella, moltes
gràcies, president.

Senyories, avui presentem esta proposició no de
llei encaminada a facilitar el relleu generacional al camp valencià.
De tots són coneguts els problemes més greus que té el
camp valencià.

En la legislatura passada demanàrem, per
diferents raons, que vingueren a esta comissió d'agricultura a
comparéixer, i així ho feren en diverses ocasions, el
president de l'Associació Valenciana d'Agricultors,
Cristóbal Aguado, i el secretari general de La Unió de
Llauradors, Joan Brusca, que desgraciadament va morir fa uns mesos.

En diverses ocasions, tots dos apuntaren que el camp
valencià tenia molts problemes, però que bàsicament
podríem resumir en un problema de minifundisme, agreujat per una
excessiva parcel·lació, que feia que els nostres costos de
producció foren, en citricultura, els més alts del
món, com aixina ho constatava la mateixa Universitat de
València.
L'altre problema greu que apuntaren era
l'atomització de l'oferta, que feia que el sector agrari
estiguera en franc desavantatge respecte a una demanda fortament
concentrada en poques mans.
Cal recordar que quatre centrals de compra
controlen pràcticament el 60% de totes les fruites i hortalisses que
entren al mercat europeu.

El tercer bloc de problemes que apuntaven era
l'estructura del treball en el camp, escàs relleu generacional
i, com a conseqüència, abandó del medi rural, amb el que
açò significa de pèrdua mediambiental per al conjunt
de ciutadans del País Valencià.

Senyories, la proposta de resolució que avui
presentem està en la línia de facilitar l'eixida amb
dignitat dels majors de cinquanta-cinc anys, que, paral·lelament,
faciliten la incorporació de jóvens per a ajudar a canviar
eixa debilitat que mos apuntaven tant Cristóbal Aguado com Joan
Brusca, que és l'edat mitjana dels nostres llauradors.

Tindrem ocasió, al llarg d'esta
legislatura, de parlar del problema de les estructures de les explotacions,
així com de la concentració de l'oferta.
Almenys
és la meua voluntat.
Però les dades de l'actual
situació són molt significatives: els majors de sixanta anys
han passat del 46% en 1999 a ser el 52% en el 2003.
(Remors) Els jubilats que continuen
com a titulars d'explotació han passat del 33% en el 1999, com
dia abans, a quasi el 38 en tan sols quatre anys, i açò
és un mal símptoma, perquè vol dir que la gent
té pocs recursos per a jubilar-se, i els majors de cinquanta-cinc
anys estan al voltant del 90% dels actius que estan treballant en el camp.
El 90%.

El cas valencià és, tal vegada, el
més agreujat d'Espanya.
El llibre blanc per al desenvolupament
rural, en l'apartat que parla de «crisis demográfica o
recuperación de la población rural», en el seu resum
parla de cinc diferents situacions en què es trobaria el territori
espanyol.
«El primero -fica en el llibre blanc- muy
expansivo, en el que convergen un crecimiento vegetativo algo positivo y un
contingente importante de inmigración.
» Ací no
està el País Valencià, com tampoc està en
l'apartat dos ni tres, i apareguem en el quatre, que diu: «El
cuarto modelo es regresivo, y se caracteriza por una disminución de
la población rural por encima del crecimiento vegetativo.
Se
podría añadir un modelo caracterizado como muy regresivo,
porque las pérdidas de población rural superan a las del
modelo anterior.
Canarias, Murcia y Cantabria serían las comunidades
más representativas, junto a Castilla-La Mancha y la Comunidad
Valenciana.
»

Este despoblament rural mos diu que fa més
falta que mai incentivar la jubilació amb el fi que nous efectius
solvents s'incorporen sense ficar en perill el despoblament dels
nostres pobles per abandó per edat dels nostre llauradors.
Les dades
diuen que ací, a la Comunitat Valenciana, han desaparegut 74 nuclis
rurals i 82 tenen menys de 5 habitants.

Conscients del problema, vostés, el Partit
Popular, en el seu programa agrari que presentaren en les últimes
eleccions, presentaren a les organitzacions agràries i al conjunt de
la societat.
.
.
, i dien textualment: «Els agricultors que estiguen
disposats a cedir o a arrendar la seua activitat agrària a una
descendent o a una explotació en comú i desitgen retirar-se
anticipadament de la seua activitat, complits els cinquanta-cinc anys,
rebran una ajuda de fins 18.
000 euros a l'any.
»

Senyories, els majors dels nostres camps tenen una
situació marcada pràcticament sense possibilitat de canvi per
la pròpia edat, per les debilitats que arrossega el nostre camp:
xicotetes explotacions, a més, molt parcel·lades, que, si
bé en un passat eren suficients per a viure, la realitat actual fa
que les seues rendes hagen baixat de forma que avui estan lluny de la
mitjana dels altres sectors productius.

Si a açò ajuntem la complicada
situació, com dia abans, d'un mercat en mans de poca gent,
comprendrem que qualsevol mira que incentive la jubilació
anticipada, ajudaria a que els majors que se retiren tinguen un final de la
seua vida professional més justa i, sobretot, més digna.

Senyories, jo crec que vostés poden aprovar
esta proposta avalats per les promeses electorals que vostés feren i
que mosatros compartim i, per això també ho portàvem
en el nostre programa electoral autonòmic.
Esta ajuda
complementària de fons propis valencians milloraria substancialment
eixa retirada anticipada, amb els beneficis complementaris, al facilitar un
relleu generacional amb capacitat intel·lectual per a fer possible
els canvis estructurals que li fan falta al nostre camp.

Esperant que siga aprovada, gràcies per la seua
atenció.

Gràcies, president.

El senyor president:

Moltes gràcies a vosté, senyor Lozano.

Senyor Ballester.

El senyor Ballester Costa:

(El diputat comença
sense micròfon) Muchas gracias,
señor presidente.

Muchas gracias por ese tono, señor Lozano.
.
.
Voy a poner el cacharrito este, porque, si no, creo que no se grava.

Mire usted, señor Lozano, como a ustedes les
consta, porque, además, así lo ha hecho y, además, yo
creo que eso le.
.
.
, pues, dice mucho de usted.

Ha recordado el párrafo en el cual el programa
electoral con que se presentó este partido, el Partido Popular, ya
se hablaba de esa propuesta.
Ustedes, hábilmente, dicen que la
comparten, que la reflejan, además, en su programa electoral, cosa
que yo, de verdad, lo digo así de sincero, desconocía hasta
el momento, porque nunca jamás supe de él, no sé si
porque se emitieron pocos números de ese programa o porque no
llegó ninguno a mis manos, pero le agradecería que de existir
me lo haga llegar, porque me da la impresión de que tienen que haber
copiado, valga la expresión, muchas de nuestras propuestas, porque
son las propuestas que al final son las ganadoras, con lo cual me parece de
muy inteligente el copiar propuestas que el Partido Popular está en
marcha.

Como a ustedes les consta, y a usted señor
Lozano, que es una persona que yo sé que siente y quiere a la
agricultura y por supuesto quiere al medio rural y quiere a los
agricultores y a sus ramaders, les consta que la Conselleria de Agricultura, Pesca y
Alimentación contempla un objetivo principal entre las medidas que
fomentan la jubilación anticipada de los agricultores y trabajadores
agrícolas, bajo la premisa de asegurarles a estos unos ingresos
suficientes siempre que decidan cesar en su actividad agraria transmitiendo
sus explotaciones a las nuevas generaciones.

Esto conlleva una renovación importante no solo
por razones de edad sino también en las prácticas y
desarrollo de los cultivos, así como en las labores de
producción y comercialización de los mismos.
Es decir,
estamos solucionando un problema, primero humano y personal, a
través de la generación de nuevas inquietudes y de
eficiencias en positivo.
Y, además, estamos dando la posibilidad
más amplia que se puede poner encima de la mesa, porque no solo nos
paramos en lo que sería una transmisión entre descendientes
sino que incorporamos la posibilidad de esa cesión a otros nuevos
agricultores e incluso a plantaciones en común, por ejemplo el caso
de cooperativas.

Mire usted, para eso, esta conselleria, como le decía hace un momento, ha empezado por
emitir la Orden de 16 de enero pasado, en la cual se establecen las bases
reguladoras de las ayudas destinadas a fomentar la jubilación
anticipada de los agricultores y de los trabajadores agrícolas de la
Comunidad Valenciana.
Por Resolución de 25 de febrero de 2008, que
yo estoy seguro que usted conoce, se ha establecido la convocatoria del
procedimiento de admisión de solicitudes y concesión de estas
ayudas.
El régimen de ayudas es el siguiente y lo voy a extractar al
máximo posible.
El punto uno: los cesionistas percibirán
hasta llegar a la jubilación definitiva, y como máximo hasta
el día que cumplan los 65 años de edad -ese es el
primer requisito que como usted bien sabe es así- una
indemnización anual por el importe que se fija para el año
2008 en las siguientes cantidades: en el caso de tener un cónyuge a
su cargo, 8.
716,18 euros; en el caso de no tener cónyuge a su cargo,
7.
036,97 euros; en el caso de que el cónyuge perciba la ayuda del
punto dos, que ahora viene a continuación, sería de 6.
442,43
euros.
Además de eso se ha previsto también una prima anual
complementaria de 106,18 euros por hectárea que transmita o ceda la
explotación sin exceder de 3.
000 euros por beneficiario.
O, lo que
es lo mismo, esos 3.
000 euros se pueden incorporar a esas cifras
anteriores, con lo cual estaríamos en una cifra que
arrojarían con un máximo aproximadamente de los 11.
500 a los
12.
000 euros/año por agricultor que quiera acceder a ese principio
de jubilación anticipada.

El punto dos dice que los trabajadores que se acojan a
las ayudas percibirán una indemnización anual por importe de
3.
545,40 euros.
Y esta indemnización la podrán percibir hasta
alcanzar la jubilación definitiva y, como máximo,
evidentemente, hasta los 65 años.

El importe que destina al PDR, al Programa de
desarrollo rural esta Comunidad Valenciana para el período 2007-2013
es de 25 millones de euros y forma parte del eje 1 de esta conselleria, que tiene como
objetivo la mejora de la competitividad del sector agrícola y
forestal en el que se encuentran otras medidas tan importantes como la
formación, la instalación de jóvenes agricultores, la
modernización y mejora de explotaciones o las ayudas a las
industrias agroalimentarias.
Es decir, para todo ese eje primero la conselleria, el gobierno
valenciano, ha dispuesto para el período 2007-2013 un importe total
de 260 millones de euros.

Usted dirá, ¿por qué me hace todo
este corolario de cifras, verdad, si usted es conocedor de ellas?
Porque
ahora voy a llegar a donde a usted no le va a gustar.
Y donde no le va a
gustar es cuando yo le explique el porqué solo vamos a gastar 260
millones de euros.
Eso es lo que no le va a gustar.
Porque la
afirmación que usted ha hecho hace un momento, cuando ha dicho
«nosotros compartimos», una cosa es hablar.
.
.
, en mi tierra se
dice que una cosa es piar y la otra cosa es hacer.
Y ahora se lo voy a
explicar, señor Lozano.

Si bien es cierto lo que usted ha dicho, que viene
reflejado en nuestro programa electoral, porque así nos lo permite
el reglamento de la Comunidad Económica Europea, que usted
también conocerá, relativo a ayudas al desarrollo rural, a
través de los fondos europeos agrícolas del Feader, que
establecen 18.
000 euros anuales, que esa es la cifra a la cual nosotros
queríamos llegar, y 180.
000 por un importe total por cesionista y
4.
000 euros trabajador/año y 40.
000 por trabajador, como importe
global, esto es debido a que la conselleria, en el conjunto del reparto de los presupuestos, una vez
recibidas esas transferencias que nos vienen desde el gobierno central
-y ya nos vamos acercando al porqué de las cosas- ha
establecido una serie de prioridades y de directrices.
Y evidentemente
prioriza y fija las directrices, primero las leyes del gobierno y, segundo,
el que gobierna o lo que es lo mismo, el que democráticamente gana
las elecciones.

Y, dicho esto, quiero decirle que el fondo para el
desarrollo rural que recibimos en la comunidad desde Bruselas, el Feader, y
también del estado, nos lo asigna por decisión unilateral el
Ministerio de Agricultura del Gobierno de España -esté
tranquilo, ¡si ahora después yo le voy a hacer la oferta!
,
usted ya se podrá imaginar-; ni tan solo la Comisión
Europea que habilita esos fondos puede disponer en un momento determinado
el cómo se va a hacer ese reparto.
Pues, bien, la decisión de
la ministra Espinosa, que espero que ustedes reconozcan, con respecto a
cuánto nos iban a dar para el período 2007-2013, nos la
comunicó a esta comunidad sin posibilidad alguna de apelación
allá por el mes de diciembre, como se acostumbra, a finales de
año, como se acostumbra -más recuerdo la ley de
dependencia, no tiene nada que ver-, pero a finales de año,
diciembre de 2006.
Y con esa cifra hemos tenido que elaborar el Plan de
desarrollo rural.

Y, mire, tengo aquí la relación
numérica, no sé si el tiempo nos la va a dejar pero, si no,
para la réplica se la puedo dejar.
Aquellos importes, los fondos
europeos nos los disminuyeron un 70% y los fondos estatales un 50%.
(So per interferència d'un mòbil) Y ya no voy a entrar en darles las cifras, porque son
insultantes, insultantes, si las comparamos con otras autonomías,
porque si le hago la comparación de lo que aportan otras
autonomías al PIB y lo que a nosotros nos han dado, a la Comunidad
Valenciana, que es exactamente el 2,24% del total de fondos que ha recibido
el estado, el Gobierno de España, ese que gusta ahora decir,
estaríamos poniéndoles a ustedes en una situación
tremenda frente a lo que son los ciudadanos a los cuales afecta esto y
estaríamos poniéndolos en una situación de
vergüenza, y yo creo que no debe de constar ni tan siquiera en el
orden del día de esta comisión, para que no tengan nunca que
arrepentirse cada vez que miren a la cara a un huertano de Alicante, a un
huertano de Valencia o a un huertano de Castellón.
(Un diputat diu: «¡Qué barbaridad!
»)

Yo se lo estoy diciendo de verdad.
Yo le ofrezco, me
ofrezco personalmente, me imagino que esta comisión también,
con su portavoz, con su presidente, el señor Pañella, todos,
a ir donde se reparten las perricas, los dineros de ir al cine, los duros
antes, los euros ahora, para que nos den la parte que nos toca.
Solamente
voy a dar un dato, no voy a meter mucho el dedo en la llaga:
Andalucía, ¿le suena a usted?
, Andalucía, 1.
881
millones de euros en ese reparto; Comunidad Valenciana, esa que ustedes
comparten lo que acabo de decir hace un momento, 161 millones de euros.
Nosotros queremos, evidentemente, defender a nuestros agricultores y a
nuestros huertanos más que nadie, porque tenemos un sentimiento de
nuestra tierra y tenemos un sentimiento de la gente que ha trabajado y ha
conseguido hacer de esta tierra una tierra rica, fecunda y próspera.
Pero, por favor, ayúdennos.
.
.

El senyor president:

Senyor Ballester, per
favor, vaja acabant.

El senyor Ballester Costa:

Ayúdennos.

Muchas gracias, señor presidente.

El senyor president:

Gràcies a
vosté.

Senyor Lozano, supose que vol la paraula.

El senyor Lozano i Pastor:

Senyor Ballester, les
voltes que ha hagut vosté de pegar-li, eh?
(Remors) Per a dir que no, clar
està.
.
.

El senyor Ballester Costa:

Aún no le he dicho
que no, porque estoy esperando que usted.
.
.

El senyor president:

Senyor Lozano, per favor,
seguisca.

El senyor Lozano i Pastor:

Mire, senyor Ballester, el
primer que li aconselle és que es llija el debat que va haver sobre
les qüestions de la Comunitat Europea que ací, en esta cambra,
se van fer en la legislatura passada, perquè segurament moltes dades
d'eixes que vosté ha dit segurament les haurà de
contrastar.
Només li dic això.

Segon.
Vosté sap qui va firmar la reforma de la
PAC en Europa?
Senyor Arias Cañete.
Per la qual, en 2007,
deixàvem de ser objectiu 1, gràcies al senyor Cañete i
al govern del senyor Aznar.
Com és possible que vosté a
més amb eixa passió de huertano estiga dient-me estes coses a mi, quan està a la
seua pròpia companya dient-li que un dels problemes que té en
el seu poble és la situació en què se troba al camp i
que vostés estan governant huit anys a Madrid i ací ja en
porten tretze?
Com és possible?
I sobretot que ho faça amb
eixa vehemència i es quede tan tranquil!
Perquè,
inclús, insistisc, les xifres no són veritat.

Mire, si açò és molt
fàcil, si ací és que no hi ha.
.
.
Igual de
fàcil que és quan vostés fan la declaració i la
proposta electoral, 18.
000 euros per a tots els que s'ho deixen, a
més de l'ordre d'Europa, no calia que me l'haguera
llegit, la d'Europa!
Perquè del que es tracta és que en
eixa llei d'abandonament, de cessament anticipat i
incorporació de joves, l'efecte que n'hi ha en esta
comunitat és que anem arrere en el nombre de llauradors i anem
arrere en el nombre en el món rural de la gent que viu en el camp.
Si amb eixes peculiaritats i amb eixes lleis europees i nacionals hem sigut
capaços d'assentar la població que teníem activa
al camp, per això se suposava, jo suposava, que en el seu programa
electoral ho feien com un al·licient més els 18.
000 euros a
banda de la legislació europea.
Almenys està vist que
vosté no se l'ha llegit, ni li ha aplegat el programa
electoral del partit Socialista, perquè a més el vaig fer jo
o almenys vaig intervindre jo i, per tant, estaven 18.
000 euros addicionals
per a incentivar que més quantitat de majors se retiraren a banda de
 tot el que era tota la legislació europea i nacional.

I vosté senzillament, inclús utilitzant
les xifres conforme li ha donat la gana, i a més amb les mateixes
ordres europees, ha vingut a dir que no arriben als 18.
000.
Aleshores,
què és el que vostés estan fent?
Estan enganyant.
Enganyaren a les comunitats autònomes quan vostés se
presentaren i segueixen enganyant ara.
No és veritat.

El senyor Cotino, actualment vicepresident, va estar
plantejant esta qüestió, 18.
000 euros per a tots els qui se
jubilaren abans.
A més, sap què ha passat?
Que ni tan sols
han pogut cobrar l'any passat i que si cobraren sis o set que se van
jubilar, sis o set, resulta que ho feren per la pressió de les
organitzacions agràries que estigueren donant la tabarra el que no
està escrit.
(So per interferència
d'un mòbil)  Perquè
vostés ni tan sols tenien pressupost per a esta qüestió.

I ara vosté me ve a dir que ni tan sols.
.
.
Ha hagut de pegar-li, com insistisc, tantes voltes  a la
qüestió per a dir que no.
¡Si és molt
fàcil!
Vostés ho portaren al seu programa.
Jo dic que ho
portàrem en el meu, que s'ho haja vosté llegit o no
és un problema de vosté.
Jo en el de vosté ho he
llegit, ho he reconegut i li ho he tret.
I estem d'acord amb el
procés, diguem que sí i ja està.
Si açò
és molt fàcil, no n'hi ha més volta de fulla.
Ara, si vosté vol estar ara deu minuts més cascant i
pegant-li la volta al món per a vore com arriba a esta
situació, bé, jo ho podré entendre per a vore com ixen
del panorama este que vostés mateixa s'han plantejat.

Moltes gràcies, president.

El senyor president:

Gràcies a
vosté.

Senyor Ballester.

El senyor Ballester Costa:

Muchas gracias,
señor presidente.

Dicen en mi tierra que no hay peor sordo que el que no
quiere oír.
Pero yo sí que quiero que usted oiga una cosa: me
ha dicho usted «huertano», presumir de huertano.
Sí,
señor, y a mucha honra, a mucha honra, huertano y a mucha honra.
Y
defenderé a muerte a toda la gente, incluidos todos los valencianos
evidentemente, los que son huertanos y lo que no lo son.
Pero si son
huertanos y son de la Vega Baja, con mucha más fuerza.

Mire, usted no oiga lo que no puede oír de mi
boca.
Yo no he leído la ley de la Comunidad Económica
Europea.
Para nada.
He mencionado, he mencionado, señor Lozano, (remors) .
.
.
No, no, usted
dirá lo que quiera.
O sea, usted ha dicho cosas tan impresionantes
como que no teníamos presupuesto.
Yo le estoy leyendo la ley y la
orden.
.
.
(Remors)
Mire usted, es que entonces.
.
.
acérquele, señor presidente,
si quiere usted le paso la orden del DOCV de la Comunidad Valenciana porque
es que.
.
.
, mire, el desarrollo está clarísimo.
.
.
(Rialles) ¡Pero si él
la conoce!
Pero si es que aquí lo que pasa es que es cuestión
de negar la mayor y ir a la evidencia porque es que, además se dicen
cosas que además a mí me impresionan, con la frialdad usted
me acusa a mí de (inintel·ligible) .
.
.
Dice: «Oiga, ustedes engañan.
»
¿Nosotros?
Mire, no, mire.
Nosotros, en 1999 se aprueba el primer
PDR, ¿no?
, del 2000 al 2006, ¿verdad?
Bueno.
En esa
época, ¿quién gobernaba?
Usted se acuerda bien de
quien gobernaba.
Ese mismo que firmó la PAC, ¿verdad?
Pues
ahora le contaré yo lo que firmaron el año pasado en
Bruselas, que están contentísimos los señores de AVA y
Joan Brusca, en paz descanse, de La Unión, contentísimos con
lo que se firmó el año pasado por parte de la ministra
Espinosa en Europa.

Mire usted, me decía 567 millones de pesetas de
los fondos europeos, en esa época, en el 2006-2007.
(So per interferència d'un mòbil) En el 2007-2013, ¿sabe usted quién gobernaba o
que va a gobernar?
Los que están gobernando ahora por lo menos ya
sabemos hasta cuando van a llegar, 161 millón de pesetas.
Bueno,
vale, usted tráigame el próximo día otros datos y yo
le diré que estos son sacados de los fondos Feder y de las propias
cuentas del Ministerio de Agricultura, con lo cual no sé lo que
vamos a discutir.

Fondos estatales, los que pusieron, cuando los
míos, cuando gobernaban los míos, esos que dice usted: 419
millones de euros.
Cuando están gobernando ustedes: 210.
¿Quiere que sigamos?
¿Quiere que sigamos?
¿Le parece
poca, poca.
.
.
peor trato a los agricultores de esta tierra y peor trato.
.
.
?
¡Vamos, y comparativamente hablando ¿para qué le voy a
contar?
!
¿Sabe qué lugar ocupa porcentualmente en la
distribución del dinero la Comunidad Valenciana?
Pues lo voy a
contar, pues no los había contado.
Uno, dos, tres, cuatro, cinco,
seis, siete, ocho, nueve, el décimo.
De dieciséis o
diecisiete comunidades, que no sé la.
.
.
Diecisiete comunidades en
este país, el décimo, la Comunidad Valenciana.
Empezamos con
el 26% para Andalucía; el 12,81% para Castilla-La Mancha
-¿qué casualidad?
-, Galicia, el 11,87%;
Extremadura  -fíjense, cuatro ya del mismo color-,
el 10,81; Castilla-León -aquí aparecemos
nosotros-, el 10,02; Aragón, el 5,58; Asturias, el 4,09;
Cataluña, el 3,78; la región de Murcia, 2,86; Comunidad
Valenciana, el 2,24.

Mire usted, esta comunidad puede ser objetivo 1 pero
puede seguir teniendo que desarrollar muchas cosas a nivel del campo, a
nivel rural.
Y eso es lo que nosotros estamos pidiendo.
Estamos pidiendo,
estamos pidiendo el que de alguna forma se nos reconozca que desde esta
comunidad seguimos trabajando en el desarrollo rural y estamos, seguimos
apoyando y dándoles cobertura a nuestros agricultores.
A esas
personas mayores que usted dice que no tienen solución porque no
tienen solución de continuidad porque la generación posterior
suya y a los actuales que quedan.
Eso es lo que estamos haciendo.
Pero,
para eso, ¿sabe usted lo que hace falta?
Hace falta pasta, hace
falta euros, y los euros que vienen de la comunidad hay que repartirlos
mejor y bajo otro criterio, por lo menos el criterio donde se hacen
rentables, porque si yo ahora de esta lista que le he leído a usted,
cojo y saco el comparativo de la participación en el PIB de cada una
de estas comunidades, a usted se le caería la cara de
vergüenza.

Muchas gracias, señor president.
(Un
diputat diu: «¡Qué barbaridad!
»)

El senyor president:

Bueno, pues.
.
.
, diga'm vosté.

El senyor Giner Giner:

Sol·licite la paraula tan sols perquè en
distintes intervencions s'ha al·ludit, tant pel portaveu del
Grup Socialista com pel senyor Andrés, a la figura i a la persona de
Joan Brusca, una persona vinculada al món agrari, que ha estat en
esta comissió en distintes, en reiterades ocasions, a qui jo diria
que Déu el tinga en la glòria, però crec que
formalment, pense que tots estarem d'acord que constara en acta el
sentiment unànime de la comissió i que este fóra
traslladat a la seua organització i a la seua família, si els
pareix oportú.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Això es va fer ja en el plenari, crec, ho vam
fer tot això, però no està de més que en la
primera reunió de la comissió ho fem també i, per
tant, crec que ningú posarà cap.
.
.
Doncs, d'acord, i
constarà aixina en l'acta.

Bé, feta esta puntualització ací
dins, que no tenia res a vore amb el punt del debat, procedix entrar a fer
la votació.

Per tant, a favor de la proposició no de llei
presentada?
6.
En contra?
8.
Correcte.
Es desestima.
Per tant, són 6
vots a favor i 8 vots en contra.
Es desestima pel resultat de la
votació.

I s'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 18 hores i
1 minut)