Pol%C3%ADtiques%20Igualtat%791805.05.29%20macro.html





Comissió de Polítiques d'Igualtat de Gènere i del Col·lectiu LGTBI realitzada el dia 29 de maig de 2018.
Comença la reunió a les 16 hores i 39 minuts.
Presideix la diputada senyora Llum Quiñonero Hernández.
Reunió número 18.

La senyora presidenta:

Hola, bienvenidas a la comisión.

Empieza con la lectura y aprobación, si escau, del acta de la reunión anterior.
(Remors) Ah, perdó.
Sí, sí, clar que sí.

Va a pasar antes lista la secretaria.

La senyora secretària:

Buenas tardes.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora presidenta:

De acuerdo.

Muchas gracias, señora secretaria.

Pasamos, bueno, quiero anunciarles que hay un… Ya tendrán la comunicación, pero la PNL que proponía el Grupo Socialista ha decaído, de manera que solamente tendremos el punto 2, 3 y 4.
¿De acuerdo?

Quería también señalar y comentar que tenemos que tratar desde la comisión, el compromiso de esta comisión, en el pacto contra las violencias machistas, de hacer un foro sobre violencia y medios de comunicación.

Hay una propuesta de contenidos, pero yo para agilizar ya… La Mesa de Les Corts ya ha tratado este asunto, de manera que lo que habría que poner en marcha ya es la propuesta de fecha de realización y contenidos, de manera que se me ocurre -si a ustedes no les parece mal- que sea la mesa de, esta mesa, el letrado es el que…, desde la mesa de Les Corts, han designado a nuestro letrado para que nos asista en este acto, en la organización de este acto, de manera que podría ser la mesa de la comisión junto con la mesa de Les Corts quien organizara, empezara la organización, diera comienzo a la organización de este acto.
Si no hay ningún inconveniente…

(Remors) Sí.
¿Les parece?
Pues entonces queda designada la mesa de la comisión para estudiar la realización del foro y hacer una propuesta.

Compareixença del secretari autonòmic d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat, senyor Alberto Ibáñez Mezquita, per a explicar l'execució del programa d'intervenció amb homes agressors, gestionat per la Universitat de València a través d'una subvenció de la Generalitat valenciana prevista en els pressupostos, sol·licitada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 100.
641)

La senyora presidenta:

Muy bien, pues entonces ya podemos pasar al punto número 2.
La compareixença del secretari autonòmic d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat per a explicar l'execució del programa d'intervenció amb homes agressors, gestionat per la Universitat de València a través d'una subvenció de la Generalitat valenciana prevista en els pressupostos, sol·licitada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem.

Siga vosté benvingut.
(Pausa)

Cuando usted quiera.
Tiene tiempo ilimitado, que espero que no use ilimitadamente.
(Rialles)

El senyor secretari autonòmic d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat:

Moltes gràcies, presidenta.

En primer lloc, agrair al Grup Parlamentari Podemos-Podem, haver sol·licitat la meua compareixença per a explicar tant el programa, com la necessitat del mateix, no?

I a mi m'agradaria començar contextualitzant i recordant que el Pacte valencià contra la violència de gènere i masclista és el full de ruta compartit de tota la societat valenciana per acabar, tant amb les desigualtats, com amb la discriminació de gènere, no?

I una de les coses més importants és haver allunyat aquesta causa, aquesta problemàtica de la confrontació partidista i haver-la feta en un relat compartit.

També m'agradaria destacar i agrair que, tant del treball de la subcomissió de Les Corts, com del treball del mateix pacte el que és la reconceptualització de la violència de gènere, perquè socialment és cert que havíem avançat i ja no l'anomenàvem violència domèstica -i era un avanç; allò nominal és important-; en algun sector, fins i tot, ja se parlava de violència masclista, però en la definició de les polítiques públiques continuàvem observant com continuava quedant-se en un fet privat.

Hem sigut socialitzats en una societat que ens deia, Â«no et claves en la vida de la gentÂ», i darrere de les parets de les nostres veïnes, de les nostres famílies, exercien circumstancies de violència masclista, però ens havia socialitzat en aquesta via.

El pacte, tant pel dictamen de la comissió com pel mateix pacte, dóna un pas endavant i accepta per unanimitat que la violència de gènere i masclista és un conflicte social i polític.
I jo crec que açò és un tema rellevant per diverses circumstancies, però sobretot perquè nega la hipòtesi âque encara algú sostéâ que els homes són violents per naturalesa o que la societat és òbviament violenta.

El pacte s'estructura en cinc eixos, com vostés saben, però podria desglossar-se en dos grans blocs: el primer, les polítiques relacionades amb l'atenció integrada a les dones supervivents de violència masclista i als seus fills i filles; i el segon, la feminització de la societat, entenent-la com la despatriarcalització i democratització de les estructures, de la forma en la qual les persones ens relacionem i organitzem com a societat.

Un acord transversal, com vostés saben, que vincula totes les parts, ara mateix a les mateixes Corts s'està operativitzant una de les mesures que heu de complir i, per tant, destacar que no és un pla del govern, ni una acció concreta del govern valencià, sinó que afecta i interpel·la molta gent amb mesures a curt, mitjà i llarg termini.

La reconceptualització no és només una qüestió teòrica, que és important, com dic, sinó que porta aparellada mesures concretes que canvien la manera en la qual vinculem el fet de combatre la violència masclista.
I només destacaré dos o tres pinzellades molt ràpides.
La primera és l'equiparació de la indemnització per causa de mort en cas de violència masclista a la resta dels terrorismes.
Açò és important per moltes raons.
Cal recordar que som la primera comunitat autònoma i la primera regió europea que ho ha fet, i que, per tant, ens hem situat a l'avantguarda col·lectivament, entenent el següent: i és que òbviament el responsable exclusiu i individual és l'agressor, però que hi ha una estructura de dominació que permet l'home agressor creure que té la llibertat d'acabar amb la vida de les dones.
I, per tant, no només hem d'anar i perseguir l'agressor individual que ha fet el fet, sinó que hem d'anar a les estructures i a l'arrel del problema.

Això és un reconeixement també a les víctimes, a banda de la qüestió econòmica que, evidentment, pot ser rellevant o no, d'entendre que hi ha una ideologia darrere que puga matar-les.

Un altre pas important en aquesta línia de reconceptualització són les campanyes institucionals.
Fins 2015 la majoria de campanyes anaven dirigides a les dones víctimes de violència masclista i açò les sobrecarregava de responsabilitat amb missatges per part de les administracions públiques dient que sortir-se'n d'un context de violència era una qüestió que estava a les seues mans.
Nosaltres hem canviat l'òptica de les campanyes i les adrecem a la societat en general i especialment als agressors o als homes en campanyes com Â«No em toques el whatsappÂ» o campanyes de promoció de noves masculinitats com puga ser la d'un home debilitat.

Cal recordar, com va dir la poeta i feminista canadenca Margaret Atwood, que els homes tenim por que les dones se'n riguen de nosaltres, mentre que les dones tenen por que els homes les assassinen.
I crec que és important posar aquest context per la forma en la qual el programa concret va tindre resultats.
I és que la masculinitat hegemònica ens educa a ser pares de família i el membre sostenidor de la casa i, per tant, qualsevol escletxa, qualsevol crítica per part d'una dona o d'una xiqueta o d'un xiquet, ens fa posar-nos a la defensiva, ens fa suposar una contradicció personal entre allò per al que hem sigut educats i la vivència personal quotidiana.
Qüestionar-nos suposa posar en perill els nostres privilegis.

L'entrada del món laboral de les dones en les últimes dècades, l'assoliment de la igualtat efectiva de drets entre homes i dones gràcies al moviment feminista suposava fer trontollar aquest sistema, però cal destacar que la crisi actual li ha donat la punta definitiva.
I és que molts dels homes que havien sigut criats per a portar diners a casa, mentre la seua dona continuava dedicant-se exclusivament de les cures, han vist com açò s'ha canviat, i que és ella qui li dóna els diners per a poder arribar a final de mes i, per tant, no entén quina funció té la vida, no entén que allò per al que havia sigut criat ara mateixa no té raó de ser.

A més a més, aquest canvi l'hem fet sense dotar per part de les administracions públiques de noves estratègies que li permeten adaptar-se a la realitat social, el que es coneix com a procés de despatriarcalització i configuració de noves masculinitats.
Açò se suma a la incapacitat o almenys les grans dificultats, per no haver sigut aprés, no per raons naturals, de gestionar les emocions, de com relacionar-nos per part dels homes i és que no tenim experiència prèvia.
Això suposa un augment de l'aïllament personal, els increments de les taxes d'alcohol, de depressió, de suïcidi -un 75% en homes-, de població reclusa -més del 90%.
.
.
Per no parlar de l'esperança de vida dels homes i de les dones.
I, per tant, no és només la vivència de la masculinitat, sinó la crisi d'esta, un alt factor de risc que fins aleshores les administracions no havien prestat atenció.

És, per tant, amb aquesta òptica i en aquest context i assumint que el gènere és un constructe social canviant i que el patriarcat assassina les dones i són la primera i principal víctima d'aquesta dominació, però també porta elements altament perjudicials i insatisfactoris als homes, tant els que viuen en la masculinitat hegemònica, com els que intenten fugir d'esta.

No hem de treballar en el moment en el que ja hi ha un home agressor, hem de treballar abans, per això destacar el primer pla director de coeducació de La Generalitat que em consta que el mateix secretari autonòmic va explicar en aquestes Corts i, per tant, no vaig a incidir; o elements com que la Xarxa Valenciana d'Agents d'Igualtat aprofita la coordinació de recursos per tractar la gestió de les emocions i la igualtat de gènere des dels homes.

I exposaré dos exemples o tres molt ràpids.
Les escoles taller, per exemple.
A la comarca de l'Alt Palància treballen la gestió de les emocions.
Vos puc assegurar que en un programa, un servei que se titulara, Â«Com gestionem les emocions per part dels homes?
Â» possiblement no hagueren vingut mai els homes que van a l'escola taller.
I és en l'escola taller on accepten la situació de partida que tenen, de privilegi, on accepten i normalitzen nous comportaments i on se treballen aquestes masculinitats, que són una forma preventiva de combatre la violència.

En el mateix cas, en els itineraris sociolaborals dels programes operatius, per exemple.
En l'alberg de Sant Joan de Déu, ací a la ciutat de València, veiem com es treballa la gestió de la diversitat, la gestió de la sexualitat, la gestió de la igualtat de gènere i com els homes veuen que la vivència en la seua masculinitat els ha fet aïllar-se, de com la manera en què han viscut la seua forma de ser home és la conseqüència d'haver acabat en un alberg quan, possiblement, fa deu anys mai ho hagueren imaginat -tenien una família feliç, tenien un treball, etcètera.
I allí reconeixen que el seu masclisme els ha fet portar fins allí i, per tant, reconeixen el error i comencen a treballar per a resoldre-ho.

En el mateix cas, Â«Joves i oportunitatsÂ», destinat per a gent jove, també treballa aquest tipus de gestions.

En resum, les administracions públiques tenim la responsabilitat de posar les condicions per afavorir una societat basada en la cultura de la pau i la no-violència.
En cas de concórrer fets violents, li pertocarà actuar a l'administració de justícia.
El Conveni d'Istanbul, ratificat per l'estat espanyol, estableix la necessitat, per part de totes les administracions, d'implementar programes de prevenció i tractament amb agressors.

També cal reconéixer que la llei valenciana contempla, malgrat que no va ser implementat, la importància d'afavorir de forma coordinada i participativa i -llig textualment:- Â«L'execució de programes de reeducació d'homes amb problemes de conductes violentes per dotar-los d'habilitats personals que possibiliten la resolució de conflictes per vies no violentes.
Â»

Aquest és un pas important i, per tant, cal reconéixer que la llei valenciana actual en vigor és una llei avançada i que, sens dubte, cal aplicar.

El pacte valencià inclou diferents mesures per a implementar per part de la Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives, tant en coordinació institucional amb la Secretaria General d'Institucions Penitenciaries, com el posar en marxa programes d'intervenció amb la configuració d'atenció i intervenció amb maltractadors i prevenció del delicte.

En base a això, el Consell va aprovar el passat 20 d'abril el conveni entre La Generalitat i la Universitat de València per la col·laboració en la realització de programes d'intervenció amb homes que exerceixen la violència de gènere, o sentenciats, ja ho saben, mitjançant l'equip del programa Contexto del Departament de Psicologia Social de la Universitat de València amb una dotació de 45.
000 euros.
Un programa basat en la intervenció psicosocial amb l'objectiu de previndre la reincidència, però sobretot de protegir les dones víctimes de violència masclista, els seus fills i filles, així com a les futures parelles d'aquestes.
Aquesta part ens pareix molt important i és que, si vostés visiten els nostres centres Dona 24 Hores, veuran que al llarg de la seua historia, moltes dones que allí estan han compartit agressor i mai ens havíem qüestionat que s'havia de treballar també amb els agressors, que s'havia de destinar recursos, que s'havia de mirar de quina manera preveiem que els agressors no tornaven a aplicar aquesta violència a futures parelles.

La Univeristat de València porta tretze anys realitzant aquest projecte de la mà del Ministeri de l'Interior exclusivament amb maltractadors penats.
Aquest acord ens obri la possibilitat a atendre homes que voluntàriament demanen aquest servei, un servei que es realitza a la mateixa Universitat de València i que compta amb el suport emocional d'una persona de confiança de l'agressor i del treball que es fa per part de les professionals i els professionals.

El programa consta d'una avaluació inicial d'un mes.
.
.
(Pausa) Perdó.
De sis mòduls d'intervenció, de trenta-i-una sessions durant nou mesos i un procés de seguiment i de suport al canvi de dos anys.
Estem parlant dels següents mòduls:

Per un costat, la presa de contacte grupal per generar espais de confiança i pertinença.
El més habitual -i s'han llegit diferents estudis- és que, per més que vagen de manera voluntària neguen la major, consideren que en el fons ells no estan fent coses tan negatives i que la víctima és la responsable i que, en fi, ella ha fet alguna cosa i per això ells han hagut d'actuar d'aquesta manera, ¿no?
Per tant, és molt important el generar este espai de confiança on poder fluir, on poder lliurement expressar-se per a poder resoldre després el conflicte.

El següent bloc és la conceptualització de la violència i és on es treballa conceptes generals com gènere, sexualitat, la culpabilitat o responsabilitat, mites i realitats de la mateixa violència.
.
.
Una vegada els àmbits generals estan establerts pels professionals, es treballen les variables personals; estem parlant del treball de la gestió de les emocions per evitar actituds violentes.
Moltes vegades estan davant de persones que tenen una gran frustració, que tenen una gran incapacitat de posar nom a allò que senten i, per tant, de poder dominar allò que senten.
Especialment, es treballa la ira, la por, la possessió, la culpa.
.
.
Tot allò individual que, d'alguna manera, genera actituds violentes i que si no en posem, evidentment no se pot resoldre.

Després, un pas més és treballar les variables interpersonals.
Es treballa sobretot el foment de les habilitats socials, és a dir, de com relacionar-nos per a evitar comportaments violents.
En este camp, es treballa sobretot també la importància de com la violència incidix directament en els xiquets i les xiquetes, és a dir, no només incidix en la teua parella o exparella, sinó com en els teus fills i filles incidix.
També hi ha estudis que apunten que aquest bloc permet no transmetre els comportaments intergeneracionals que normalitzen la violència; i és que, com saben, hi ha dos vies: o hi ha un rebuig frontal o hi ha un procés d'assimilació i d'imitació i, doncs, nascut en un context de violència pots acabar cometent exactament el mateix i, per tant, això es treballa molt bé.
De fet, ens contaven en la mateixa universitat com en el treball molts d'ells expliquen que fan allò que van fer els seus pares i que, efectivament, s'adonen que ells van viure també un context de violència i que cal treballar-ho personal i interpersonal.

Després passem ja al context social amb la promoció de valors basats en la no-discriminació i la igualtat de tracte i el rebuig a comportaments discriminatoris i violents.
És a dir, una vegada sé com m'expresse, aprenc com m'he de relacionar i com socialment he de rebutjar el sexisme, el masclisme, etcètera.
Diferents estudis avalen que aquells homes que han passat per aquest programa tenen no només comportaments masclistes inferior, sinó que rebutgen personalment allò que fins ara ells havien estat cometent.

I per últim, la fase final d'intervenció i prevenció de les recaigudes, no?
És a dir, òbviament, com en molts processos psicològics se fa una part també de prevenció de recaigudes.

A banda d'aquest programa, que té una intervenció individual i grupal, que fan diferents psicòlegs i que treballen tant dins com fora de l'aula i analitzant comportaments una persona dins, una persona fora, també s'està treballant actualment en el disseny d'una campanya d'informació del servei per a professionals que puguen derivar els homes a aquest servei a partir del mes de setembre, d'acord?
És a dir, actualment, tant a la web com en diferents espais està el servei.
Hi ha homes que voluntàriament s'adrecen allí, però és cert que cal donar a conéixer este programa entre els professionals perquè puga haver-hi un procés de derivació.

A més, un dels passos importants: vam fer fa poc una jornada a la Universitat de València on se van donar a conéixer no només aquests projectes, sinó altres projectes que estan realitzant-se en altres comunitats o en altres països, la importància de, preservant i reservant els espais separats del que és l'atenció a la dona víctima del que és l'atenció a l'home agressor, la informació ha de fluir.
És a dir, necessitem que eixa informació puga casar per a previndre diferents qüestions.

Actualment, el treball que es fa per part del programa Contexto és informar de manera ordinària l'Oficina d'Atenció a les Víctimes del Delicte i a Institucions Penitenciàries, però volem donar un pas més enllà i que tota la xarxa d'atenció a dones víctimes puga tindre aquesta informació per diferents raons, no?

A banda, recordar que, en cas que dins del programa s'observe que l'agressor va a agredir, va a cometre un delicte o que corre perill la vida de la dona o d'ell mateixa, sempre les professionals posen en coneixement de fiscalia i d'Institucions Penitenciàries.

Per acabar, dir que encara és prompte poder avaluar el resultat d'un programa que tenim des del 20 d'abril, tot i que té una trajectòria de tretze anys, però el voluntari per part de La Generalitat fa ben poc, però sí que ens agradaria destacar quatre apunts que la literatura científica compartix:

La primera és que no treballar amb un home agressor, sempre té un resultat pitjor.
Açò és aixina.

Dos, molt important.
Molt important perquè avui ací estem parlant de les relacions humanes, no estem parlant del sistema judicial, penal, etcètera, que els pertoca a altres.
Quan socialment s'accepta que l'agressor no pot canviar la seua conducta, l'estratègia de l'entorn de la família de l'agressor és sempre responsabilitzar la dona víctima, perquè es l'única via que té per a poder mantindre la relació amb el seu fill, amb el seu nebot o amb el seu veí.
Mentre que quan hi ha l'acceptació que existix una possibilitat de canvi, l'entorn de la família.
.
.
, afectiu de l'agressor, interpel·la l'agressor perquè canvie, perquè sap que és possible.
I açò és molt important perquè sabem que moltíssimes de les dones que estan arribant a la nostra xarxa d'atenció no només viuen el procés de violència masclista, sinó que viuen la confrontació amb la família del agressor, que viuen el rebuig social, moltes vegades fins i tot en la seua família, que no ho entén, i que intenta salvar els mobles perquè allò important.
.
.
, no?

Jo sempre dic que la societat espanyola té un valor que és fonamental i molt important que és la família, però que quan tu la sacralitzes en excés acaba portant problemes, no?
, i este és un d'ells.
I per això, crec que és important que canviem la direcció de la prova.

Tercer: aquests tipus de programes, i jo crec que aquest és un dels èxits i que s'inclou en el pacte de violència de gènere i masclista, que s'inclou en la llei i, per tant, entenc que té unanimitat de suport, és que se pot defensar tant per la via dels drets humans i els principis constitucionals de reinserció i reeducació, com per la via de la salut pública, que és evitar la reincidència i evitar que s'assassine i se maltracte altres dones; o, fins i tot, defensar per les dos vies, perquè són complementaries, no són excloents.

La reincidència amb conseqüència judicial -i remarque Â«judicialÂ»- dels homes que han finalitzat aquest tipus de programes, segons diferents literatures científiques -si després teniu interès vos passem per mail la bibliografia-, és del 8%.
En canvi, si prenem com a referència el testimoni de les exparelles i, per tant, no fem referència només de la reincidència que acaba en els tribunals o que acaba en l'àmbit penal, un 33% dels homes que van participar d'aquest tipus de programes van exercir un acte violent durant el primer any; mentre que els que no van participar de cap programa fou del 75%.
Este en concret és l'avaluació del programa Canvi escocès.

Així que, m'agradaria donar-vos les gràcies perquè en un moment de retrocés, en un moment de populisme punitiu, que socialment en el pacte valencià violència de gènere que, com dic, no és el full de ruta d'este govern, és l'acord que la societat valenciana s'ha dotat per a combatre les violències masclistes, hagen incorporat aquesta nova manera d'entendre el conflicte de la violència masclista i la forma de resoldre que els agressors continuen assassinant les dones i, per tant, les puguen protegir, crec que és un símptoma que col·lectivament la societat valenciana defensa els drets humans.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies a vosté.

Té la paraula la diputada de Podemos-Podem, Cristina Cabedo, pel temps de huit minuts.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyora presidenta.

Li donem la benvinguda al secretari autonòmic per vindre ací a comparéixer.

Doncs, una proposta, jo crec que valenta perquè una de les formes que durant els anys ha intentat desacreditar al moviment feminista és fer entendre que a la millor, doncs, açò era un combat entre sexes, quan és tot el contrari, no?
I, justament, atendre que no hi haja masculinitats patriarcals que creen la seua identitat a través de la subordinació de les dones, és el que toca fer.

En l'informe que va eixir per unanimitat d'ací de les Corts Valencianes, jo crec que totes vam estar a l'altura de les circumstancies quan en eixe informe, en el seu preàmbul o en la seua introducció, ja s'indicava que la violència masclista no era un problema de les dones, sinó que era un problema dels homes que patien les dones, en el sentit que hi havia homes que creaven justament eixa masculinitat a través de la subordinació de les dones, un tipus de masculinitat que el conjunt de la societat, tant homes com dones refuta i que jo crec que per això han sigut massives les manifestacions del 8-M o les que hem vist contra la sentència de La Manada.

Jo crec que és important tindre programes com aquests perquè suposen un gir en l'enfocament de les polítiques, que s'allunyen de responsabilitzar les dones; per això jo compartisc, en eixe sentit, el seu argumentari i, a més, vaig a afegir un altre precepte constitucional que vosté ha anomenat, que a mi m'agrada molt, que és l'article 10 de la Constitució espanyola, que diu que: Â«La dignitat de la persona, el lliure desenvolupament de la personalitat i els drets dels altres són fonamentals de l'ordre públic i de la pau social.
Â» A mi m¡ m'agrada especialment perquè si tinguérem present aquest article 10 de la Constitució espanyola, que encapçala els drets fonamentals, ens podríem plantejar com és possible, o siga, de quina forma podem arribar a tindre pau social si poden haver-hi dones a dia d'avui que no se les respecte la seua dignitat i els seus drets, tal i com diu l'article 10; i com és possible tindre pau social si als homes no se'ls garanteix eixe lliure desenvolupament de la seua personalitat no arrelat al masclisme que subordina sistemàticament a les dones.

En eixe sentit, avui el fem comparéixer perquè ens explique eixa línia que vam aprovar en els pressupostos de La Generalitat, doncs, donant suport a eixe conveni amb la Universitat de València, per a realitzar programes d'intervenció social amb homes maltractadors.

Això ho fem també perquè en els últims mesos hem escoltat que hi ha experts que indiquen que la intervenció en els homes maltractadors, moltes vegades, acaba en fracàs perquè no hi ha suficients recursos per a aquestes intervencions i que, a més, les poques intervencions que hi ha són genèriques i que no tracten de forma específica qüestions de violència masclista.
Imaginem un home condemnat per violència masclista, però que després les pautes que té d'integració, doncs, són, doncs això, pautes genèriques i no eixes pautes que el fan reeducar-se en per què té eixa necessitat i eixa voluntat de subordinar les dones.

Ens pareix una qüestió alarmant si justament tenim en compte l'informe que l'Institut Nacional d'Estadística ha revelat aquest dilluns, on en l'any 2017 han hi hagut 4.
196 dones en la Comunitat Valenciana amb ordre de protecció.
Per la qual cosa suposa que hi ha 4.
196 homes maltractadors i que és una xifra que va augmentant.
Per tant, ens pareix imprescindible haver d'actuar sobre, com a mínim, eixos 4.
196 homes que són maltractadors, si hi ha 4.
196 dones amb ordre de protecció.

Li agraïsc els detalls que ens ha donat perquè l'única informació que teníem, òbviament, era la línia de subvencions dels pressupostos que vam aprovar.
Me pareix interessant que vostés no només ho vagen a enfocar a maltractadors i penats, sinó que ho amplien a homes voluntaris perquè no s'ha d'arribar a eixe punt.

Jo sí que li voldria preguntar de quina manera els homes saben que, doncs, que tenen eixa opció.
No sé si.
.
.
Perquè vosté ha parlat que van a obrir una campanya de difusió als professionals.
.
.
Doncs, açò també me fa replantejar-me una pregunta que li la faré ara, però quant a la campanya de difusió respecte als homes o que els homes sàpiguen que tenen accés a estos recursos per a qüestionar-se el tipus de masculinitat i anar cap a una igualitària, doncs no sabem com se fa.
No sabem si, quan acudixen a la xarxa de recursos els informen d'això o com.

Després, quant a la campanya de difusió als professionals, el dubte que em ve és si són uns professionals qualificats en aquestes qüestions, perquè si un dels problemes que hi ha és que les pautes de reeducació o d'integració se fan de forma generalitzada, no només és necessari un programa que ho faça de forma concreta a través d'una mirada feminista, sinó que les persones que formen també tinguen eixa mirada feminista.
Per tant, també, la formació dels professionals ens pareix interessant.

Després, en la intervenció ha dit que és individual i grupal.
No sé si en la intervenció grupal ens podria indicar si després se dividixen per segments d'edat, perquè també entenc que, bé, doncs, a la millor, no és el mateix un home que és més major que un home que és més jove, encara que també li he de dir que m'ha impressionat que, segons l'INE, més de la meitat dels agressors estan entre la franja d'edat d'entre trenta i quaranta-quatre anys, és a dir, és gent jove, és gent que ja ha creat la seua masculinitat en període de democràcia que, tanmateix, són els que més figuren com a agressors.
Per tant, de vegades l'edat no té res a vore, no?
Però si vosté ens podria donar eixa informació.

I, per últim, m'ha quedat també un dubte sobre si La Generalitat gestiona només la part dels homes, diguem, voluntaris, i si el Ministeri d'Interior continua sent qui porta el tema dels maltractadors penats o si des de La Generalitat se fa els dos amb col·laboració amb el ministeri.
No sé si el ministeri s'ha quedat uns i nosaltres els altres.
Això li ho agrairia que ens ho indicara i, en cas de maltractadors penats, si vostés després ho fan relacionant-se amb els centres penitenciaris o quina relació té La Generalitat amb els centres penitenciaris.

I, novament, doncs, agrair-li que estiga ací explicant açò, que crec que és una mesura valenta perquè, efectivament, portem molt de temps intentant fer desacreditar polítiques com aquestes, en el sentit de confrontar homes i dones, quan, tanmateix, hi ha una voluntat de tot el conjunt de la societat d'acabar amb aquestes masculinitats que atempten especialment contra les dones, però que tampoc crec que ningun home vulga crear lliurement la seua personalitat a través de, doncs, d'aquestes pautes de subordinació.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té la paraula la diputada Covadonga Peremarch, per temps màxim de quatre minuts.

La senyora Peremarch Palomares:

Gracias, presidenta.

Gracias al señor Ibáñez por comparecer hoy aquí.

Una manera gráfica de explicar cómo el machismo mata y, a veces, no solamente el machismo como estructura social, es cuando le explicas a la gente joven que la primera causa de muerte en la gente joven en mujeres es la violencia de género y en hombres son los accidentes de coche y de moto, ¿no?
Esa masculinidad que te hace de una manera violenta, competitiva y, además, que te lleva incluso a la muerte.
Por eso, es tan importante hablar y tratar la construcción de la masculinidad.

El maltratador es un hijo sano del patriarcado.
No es un hombre enfermo, no está loco, lo que está.
.
.
Lo que tenemos es una enfermedad social que es el machismo, que es una lacra que no solo acaba con la vida de las mujeres, sino que hace imposible el derecho a una vida libre de violencias.

No es fácil y no tiene que serlo, pero esta parte en la que nos ha explicado aquí el señor Ibáñez de la lucha contra la violencia de género tiene que pasar necesariamente por la intervención de los hombres que la ejercen.

El programa Contexto que nos ha estado explicando habla de la intervención mediante la educación y reinserción, y en su web trata de talleres, de la concienciación preventiva y reeducadora, de la coordinación a través del Instituto Valenciano de las Mujeres y por la Igualdad de Género… Y lo que quería preguntarle era, por un lado, si todo ese proceso de talleres, de lo que ha estado hablando usted del curso de nueve meses, cómo iba a ser el seguimiento que se iba a llevar por parte de la conselleria de todo ese proceso, el lugar de esos talleres, porque muchísimas veces pasa que, si son solamente en un único punto pues es difícil que hombres de otros lugares como Alicante, Castellón y demás puedan acceder, la duración y, también, como ha señalado la diputada Cristina, la formación de los profesionales que van a llevarlo a cabo, su currículum en cuanto a la vinculación feminista y la visión transversal del feminismo.

Por otro lado, quería preguntarle las herramientas de seguimiento con las que cuenta la conselleria a la hora de hacer la garantía de este programa.
Y las campañas que estaban ustedes hablando de concienciación para que los hombres también accedan de forma voluntaria -que me ha parecido un punto superinteresante- a este tipo de programa, rompiendo, por fin, no solamente a nosotras que denunciemos, sino a ellos que tienen otras opciones.

Entonces, era un poquito más, resumiendo, eso, ¿no?
Hablar un poquito más del proceso que va a llevar en tiempos, en lugares, en número de participantes con los que se cuenta, el número máximo en esas… Ha hablado usted de grupos individualizados, pues, en grupos, de cuántos hombres estamos hablando que pueden acceder, en los rangos de edad…

Y, poco más.
Simplemente agradecerle que esté aquí y aplaudir la iniciativa.
Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Tiene la palabra la diputada Mercedes Ventura, del Grupo Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

Bienvenido, señor Alberto Ibáñez.

Me parece positiva la comparecencia que presenta la señora Cabedo sobre el conocer más sobre este proyecto, pero yo, personalmente, creo que es una medida de autobombo porque estos proyectos, pues, no son nuevos.
No es una novedad en esta Comunidad Valenciana.
Ya lo ha dicho usted: llevan trece años trabajando con maltratados penados, ¿no?
Por lo tanto, no se trata de un programa nuevo.
Lo único que se trata de un programa dirigido al cambio de conducta del agresor en materia de reinserción y reeducación, esto se ha hecho en la Comunidad Valenciana y se ha hecho en muchas comunidades, ya desde muchísimos años.

Yo, la verdad, le felicito que cuente con grandes profesionales, porque los conozco.
La Universidad de Valencia son grandes profesionales y llevan un largo recorrido en temas de investigación en esta índole y creo que están haciendo un buen trabajo y pueden hacer un buen trabajo; de hecho, le felicito porque usted cuente con la universidad para llevar a cabo estos proyectos, porque la universidad también quiere apostar y demostrar lo que ha investigado.
En este caso hay una gran evidencia empírica en este ámbito.

Usted dice que este proyecto se dirige a la sociedad en general y en especial a los agresores.
Me llama la atención cuando dice que se dirige a la sociedad en general.
No, se dirige a los agresores y me gustaría conocer cuántas personas hay previstas que participen en este proyecto, porque entiendo que sean estas personas que tienen, pues, una denuncia o que están penados por la ley por estas conductas que han realizado.

Por otro lado, también en cuanto a la voluntariedad.
¿Cree que hay hombres que tienen la concienciación y se apuntan a estos talleres?
No sé, ¿conoce datos de otros programas que se hayan aplicado en los que exista esta voluntariedad y el número de personas que se hayan apuntado a mejorar estas conductas o personas que entiendan que son personas agresivas?
Esto es una duda y me gustaría conocer cuál es su opinión.

Como le decía, le felicito que lleve a cabo estas medidas porque son medidas urgentes y necesarias.
Y también quería hacer una reflexión sobre ello.
Bueno, antes de hacer la reflexión, me gustaría conocer la fecha de inicio y la fecha de finalización que está prevista para este programa.
Pero también hago una reflexión sobre ello en la línea de lo que han dicho mis compañeras, que comparto cada una de las palabras que han dicho: que tenemos que ir avanzando e intentar que las mujeres no suframos esta violencia a partir de medidas de prevención como es esta.
Pero esta concienciación tiene que ir más allá.
No nos podemos basar en una concienciación de personas que están penadas por ley, que también, ¿no?
Pero más allá.

Ese Â«más alláÂ» es que hay que trabajar también esas medidas en las aulas, como le dije también a su compañero Marzà.
Hay que trabajar en las aulas y favorecer esta concienciación de la no-violencia y de la igualdad entre hombres y mujeres.
Y ya le propuse empezar a trabajar en las aulas la educación emocional.
La medida más importante para gestionar las emociones que, al fin y al cabo, este programa es un programa de gestión emocional, porque sinceramente la sociedad y el sistema educativo no nos han enseñado cómo gestionar estas emociones, cómo gestionar la agresividad.
Pues, yo creo que es el momento y, si ustedes están en esta línea, de implantarlo también en las aulas, porque usted sabe que hay mucha violencia dentro de las aulas.

Por lo tanto, implantar estos programas de educación emocional en las aulas para que no exista violencia.
Me parece muy interesante la campaña que ustedes hicieron Â«No me toques el whatsappÂ», pues yo creo que tendrían que ir en esta línea, y las bases están en la educación ya obligatoria.

Y también muy importante favorecer más mecanismos de información a las mujeres que sufren esta violencia para que sepan qué recursos tienen y cómo denunciar, porque aquí estamos faltos de… Sí que se ha aumentado, pero estamos faltos, aún, de estos mecanismos.

Y, bueno, ya se me acaba el tiempo.
Después en la réplica le haré más preguntas.

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

Tiene la palabra Blanca Garrigues del grupo…, sí, los grupos del gobierno irán en último lugar… Blanca Garrigues, del Partido Popular.

La senyora Garrigues Francés:

Muchas gracias, señora presidenta.

En primer lugar, señor secretario, agradecerle su presencia hoy aquí para comparecer en un tema que nos parece tan importante como el cumplimiento de una de las medidas contempladas en el pacto contra la violencia de género como es el programa de intervención con hombres agresores.
Pero siento decirle que la ejecución de esta medida es un claro ejemplo de la actuación del Consell durante estos tres años de gobierno.

Por un lado, la rapidez, marca que siempre ha acompañado al botànic desde que comenzó a gobernar.
Y supongo que habrá entendido la ironía, porque si no, ya le digo yo qué es.
Esa rapidez se refiere a que el pacto se aprobó en el mes de septiembre de 2017.
Estamos en el mes de mayo de 2018 y de esta medida y de muchas otras, nada.
Es más, usted mismo ha reconocido que el 20 de abril fue cuando por primera vez hemos podido leer en prensa algo referido a este tema.

En concreto, decía la noticia de prensa: Â«La Generalitat financiará -en futuro- un programa psicosocial de reeducación y reinserción dirigido a hombres que han ejercido o se encuentran en riesgo de ejercer violencia de género.
Â»

No sé si tuvo algo que ver que el Grupo Podemos solicitara la comparecencia suya el 18 de abril… Es una buena coincidencia.
Pero no solo la rapidez, también hay otras marcas características, como el hecho de que presenten como novedosas medidas que ya vienen desarrollándose desde hace algunos años.
Y es que, señor secretario, siento comunicarle que, aunque la vicepresidenta sí lo crea, ya se lleva muchos años trabajando contra la violencia de género en esta comunidad; de igual forma me consta que usted no lo cree y que sabe que hay un trabajo adelantado de muchos años.

Como le decía, el equipo del programa Contexto lleva desarrollando este tipo de programas desde el año 2006, concretamente desde el mes de noviembre de 2006, tal y como usted mismo ha reconocido.
Un trabajo que han venido desarrollando en colaboración con las diferentes administraciones que han existido y que, a nuestro juicio, es muy importante y, por eso, nos alegramos de que el Consell vaya a seguir apostando por programas tan importantes como este y que llevan tantos años implantados.

Y yo me voy a centrar ya en el programa porque tengo muchísimas dudas.
Y hoy usted ha batido un récord, señor secretario: ha estado treinta minutos hablándonos del todo y del nada con su filosofía, que da gusto escucharle, se lo he dicho muchas veces, y luego se ha centrado de las 16:52 a las 16:59, siete minutos, en explicar el programa.
Entonces, me quedan muchas dudas, que espero que me las pueda resolver en su segunda comparecencia.

Me gustaría preguntarle cosas respecto al trabajo que se va a realizar.
Ya que he estado leyendo cómo se venía realizando desde 2006, cómo se venía desarrollando el programa, y los cambios que supuso en aquel momento, desde su creación a lo que había.
Por ejemplo, se hablaba de que se desarrollaban en varias unidades tocando todas las unidades, cosa que en ninguna comunidad se estaba realizando hasta ese momento.
Y entonces, entendemos que la sociedad ha evolucionado, hemos hablado muchas veces de que la violencia de género y las medidas contra ella requieren adaptarse a los nuevos cambios en la sociedad, y me imagino que el programa habrá evolucionado y se habrá modificado con respecto a lo que existía anteriormente.

Por eso, la primera pregunta sería: ¿qué cambios existen respecto a esas unidades de diagnóstico que veíamos anteriormente con el programa, y que están muy bien explicadas por la señora Marisol Lila, que es una de las que pertenece a este programa?

En segundo lugar, nos parece muy importante, y esto sí que es un cambio, que cuando se hablaba anteriormente, se hablaba de que la intervención iba destinada a los penados de la provincia de Valencia -eso es verdad- y ustedes hablan -por lo menos según la nota de prensa y lo que me ha parecido escucharle- que también de aquellos que tengan riesgo de ser agresores.
Pero nos gustaría que nos concretara esto: ¿cómo se valora quién tiene riesgo de ser agresores?
¿Quién lo valora?
¿Quién hace esa derivación, por tanto?
Eso nos parece muy importante, porque si eso es un cambio, me parece positivo, pero creo que se debe concretar y le agradecería que nos lo contestara.

En segundo lugar, ya le decía, ¿cómo se va a desarrollar esta intervención?
Le comentaba antes que, en 2006, cuando se inició, fue muy novedosa su implantación y tocaba tanto los factores de riesgo, como los factores de protección existente en los cuatro niveles, en siete niveles de diagnóstico, si no creo recordar mal.
Usted ha hablado de seis, entonces, querría que me explicara esa diferenciación.
También sobre el número de asistentes -que ya le han preguntado-, ¿cuál es la previsión de estos meses que quedan y la duración?
Usted ha hablado de nueve meses, en el antiguo proyecto que existe de 2006; luego hay un procedimiento de seguimiento de doce a dieciocho meses.
Estoy acabando.

Como verá, bueno, tenemos muchas más dudas que si luego en la segunda parte me da tiempo, le diré.
Y de verdad que entendemos que es un tema muy importante, que se lo deben tomar en serio, que no hemos visto avances en este tema en estos tres últimos años, más allá de lo que se inició en el 2006 y que ha continuado realizándose, y que espero, por tanto, que estas modificaciones sean positivas para la sociedad porque si lo son, serán buenas para todos.

La senyora presidenta:

Gracias, diputada.

Tiene la palabra Maria Josep Ortega del Grupo Compromís.

La senyora Ortega Requena:

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor Ibáñez, moltíssimes gràcies per vindre.
Gràcies per vindre ací i parlar d'eixa intervenció psicosocial amb maltractadors.

Crec que feia moltíssima falta la implicació, per primera vegada, del Consell, perquè encara que s'hagen escoltat esta vegada paraules d'Â«autobomboÂ», de Â«rapidesaÂ», d'altres coses, doncs, jo mateixa vaig tindre l'oportunitat de reunir-me amb les coordinadores del programa Contexto que són qui de veritat estan gestionant des de la universitat este programa que ara comptarà, per primera vegada, amb una subvenció que, abans, durant molts anys, durant tots eixos anys que s'estava dient esta vesprada, mai han comptat amb un cèntim del Consell.
I és que la realitat que tenim i que teníem és que, quan un maltractador ix de la presó i ha complit una pena, és fonamental eixa reeducació, tant per a la protecció de les víctimes com a part d'un treball de prevenció, com vos estava dient, d'eixes futures noves parelles i possibles noves parelles.
Eixa és una realitat que, quan les penes s'han complit, si no se soluciona este problema, segurament i probablement, hi haurà nous casos i noves parelles víctimes.

Jo sé que aquella vegada de la reunió, quan me vaig reunir amb estes persones vaig poder entendre millor la importància del programa i, sobretot, una cosa que en Compromís tenim molt clara i és que si no treballem sobre l'origen del problema, és molt més difícil lluitar contra la violència masclista.
I en esta reunió se van posar de manifest els problemes que tenien estes persones que treballen en este programa.

I el primer problema era la falta d'inversions, una manca de suport institucional, que és el que ens van manifestar al principi de la reunió per començar.
I és que fins ara, fins al govern del botànic, estos programes no rebien cap tipus de subvenció per part de La Generalitat o del Govern d'Espanya.
I clar, fins ara han treballat amb els recursos dels que se podien accedir des de la universitat i comptant amb molts voluntaris i estudiants de pràctiques, fins i tot, estudiants d'altres comunitats que venien ací a formar-se en este programa pel seu caràcter innovador que presentava.
Per tant, les ajudes que rebien eren totes pel caràcter universitari, no de suport institucional.
Fins i tot, ens van contar que institucions penitenciàries d'altres països havien incorporat al seu programa aspectes d'este programa.
Vull dir, que tenim molta sort.
Tenim la sort de tindre al País Valencià un programa molt bo amb professionals reconeguts de l'estat i també de fora de l'estat i ara, per fi, estem posant en valor.
Ara, amb esta subvenció, com a mínim, podrem pagar els sous dels professionals i el material que necessiten per exercir el programa.

Han estat més de deu anys aplicant este programa i sense cap ajuda de La Generalitat, encara que la llei d'igualtat establia que calia fer esta intervenció.
Però bé, com tantes coses, ho estem treballant i ara sí comencem a donar una cobertura completa a la violència de gènere o masclista en tots els àmbits on cal treballar-ho.

Arran d'eixa reunió vaig presentar una proposició no de llei amb la meua companya Maria Campello, per enfortir i donar suport a este treball del Consell en matèria d'intervenció als maltractadors, i entre les mesures que proposàvem era augmentar, l'any que ve, la partida tan necessària que existix ara, gràcies al botànic.

Com hem comentat, este programa no és nou, ja ve uns quants anys posant-se en pràctica i sí que volíem preguntar-li: a més de les dades que vosté ens ha donat, quant als informes dels últims anys, volia que ens donara si ha tingut accés a informació sobre estos mateixos programes en altres territoris, com estan funcionant en altres llocs i els antecedents que existixen de programes d'intervenció psicosocial als maltractadors, tant en persones penades, com en persones de prevenció.
També volíem preguntar-li com van a detectar-se estes prevencions en estos àmbits de prevenció en els maltractadors que volen acollir este programa.
I també m'agradaria que aprofitara perquè ens contara en quina situació es troben la resta de mesures que aprovàrem en matèria d'intervenció als maltractadors en el pacte tant d'ací, al nivell de Les Corts, com en el pacte que aprovàrem a nivell del País Valencià.

I ja res més perquè me quede sense temps.
Gràcies.

La senyora presidenta:

S'ha quedat sense temps.
Gràcies.

Té la paraula Rosa de Falastín Mustafá, del Partit Socialista.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyora presidenta.

Benvingut de nou i gràcies per la seua compareixença, senyor secretari autonòmic.

Hui és un bon dia i em permetrà que explique per què.
Vull contextualitzar un poc això que vosté ha dit i eixos canvis que van produint-se poc a poc, i és que hui el Tribunal Suprem ha aplicat per primera vegada la perspectiva de gènere en un cas de violència masclista: ha augmentat la pena de dotze a dèsset anys la condemna de presó d'un home que havia intentat assassinar la seua parella.
I consideren escenari de por creat per l'agressor com agreujant a nivell penal; crec que són molt bones notícies.

Sembla que a aquest país la veu de les dones és cada vegada més forta i que se'ns haurà d'escoltar sí o sí.
De fet, ha estat un bon mes, i hem aconseguit canviar, per exemple els plans del govern estatal, no?
Gràcies a la iniciativa de la portaveu socialista d'igualtat al congrés, s'ha canviat la composició de l'òrgan consultiu encarregat d'estudiar el canvi de tipificació dels delictes d'agressions sexuals.
.
.
Una setmana més tard, s'aprovava l'esmena que va presentar la mateixa diputada, Ángeles Álvarez, als pressupostos generals per incloure el cent vint milions d'euros que estaven compromesos al pacte d'estat contra la violència de gènere, que el govern de Mariano Rajoy ens volia furtar.

Han sigut molts les dones i també els homes que vam eixir al carrer per a demanar el compliment del pacte.
Per això, m'alegre que a la seua secretaria se facen els deures i que complisquen amb la paraula donada.

Enhorabona per totes eixes iniciatives que s'han dut a terme des de la secretaria autonòmica i que treballen des d'una perspectiva ben diferent.
Aquest programa que avui ens ha presentat em sembla molt necessari, perquè posar el focus en els agressors i no en les víctimes és fonamental.
Si no canvien ells, no canviarà absolutament res.

A vore.
.
.
, és que les qüestions que m'havia plantejat, com la formació dels professionals que intervenen al procés, és que quasi ja les han plantejat totes.
Només em quedaria un dubte: si la decisió és voluntària al programa, els homes que assistixen, d'alguna manera, ja han manifestat eixa voluntat de canviar.
.
.
Jo ja sé que la responsabilitat és de diferents agents, no només de la seua secretaria, però creu vosté que es podria estendre més eixe programa, no només a aquells que tingueren, que manifestaren eixa voluntat d'assistir?

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.
Té la paraula ara Alberto Ibáñez, secretari autonòmic.

El senyor secretari autonòmic d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat:

Moltes gràcies, presidenta.

Comence amb el que tinc més fresc, de l'última intervenció a la primera, si us sembla, encara que he intentat anar prenent notes.

En primer lloc, sumar-me també a la felicitació de que hui el sistema judicial espanyol haja fet un pas endavant i és que ha reconegut, no?
i, per tant, fas eixe pas tan important que, entre altres associacions, Dones Jutges, per exemple, portava defensant, i era que s'aplicara la perspectiva de gènere i que s'aplicara com un agreujant, i és que no te da miedo per se, te da miedo porque hay detrás una estructura de opresión y de dominación importante y que hay que regular, ¿no?

El tema últim que plantejava, evidentment, jo crec que s'ha d'ampliar el programa.
Nosaltres ens encarreguem de la part voluntària perquè la part de mesures judicials és competència de l'estat i ells ja l'estan fent.
Vull dir, la novetat és eixa segona part i sí que, efectivament, cal estendre-la, no?
Però, evidentment, amb la màxima lleialtat competencial, doncs, crec que hi tenim a més una molt bona relació en este tema amb la delegació del govern i amb la Secretaria General d'Institucions Penitenciàries.
Però sí, jo crec que és important estendre-la i no només per a aquella gent que puga estar interessada.
De fet, alguns d'ells que s'inscriuen al programa de manera voluntària, la seua voluntat no és tanta.
Vull dir, és que el seu entorn l'està animant a allò i, quan arriben allí, en el fons, tenen resistència.
Sí se fa un treball molt positiu que acaba convertint la pressió social de l'entorn a una voluntat real, no?
I ahí sí que se fa un treball molt important; a més, el mateix programa diu que se nota molt eixa primera fase que la voluntat siga de veres i no només una qüestió de pressió popular, no?

Eh.
.
.
, la senyora Ortega plantejava si tenim altres experiències.
Vull dir, Aragó, Balears, Euskadi, la ciutat de Barcelona, per exemple.
.
.
Vull dir, porten temps fent també aquest tipus de programes, no només també a l'àmbit penat, sinó també al voluntari, amb molt bons resultats.
Li diré una xifra: el 90% dels condemnats que no reincideix en delictes de violència de gènere ha passat per programes d'intervenció, és a dir, canviem l'òptica, els que no reincideixen, el 90% havia passat per algun tipus de programes, no?
És a dir, són xifres que, efectivament, encoratgen a continuar ampliant els recursos.

Vosté plantejava que cal ampliar els recursos l'any que ve; sí, evidentment, la proposta del govern serà ampliar-lo i espere que compte amb el suport de Les Corts per a poder ampliar-lo i per a poder donar-li eixa dimensió territorial que també apuntava la diputada Cova Peremarch, que crec que és important, no?

Efectivament, vosté parlava de com la masculinitat de la competència, de la violència, etcètera, no?
Doncs, una xifra molt concreta: 5,4 anys menys vivim els homes per viure (inintel·ligible) .
.
.
de la manera en què vivim.
Jo sempre dic que aquellos hombres que no se han sumado a la revolución feminista per solidaritat, ho faran si els diem que la manera en què viuen els és contraproduent.
I és que les xifres avalen: El 90% de la població reclusa, el 75% dels suïcidis, una esperança de vida inferior i una alta quantitat de xifres que avalen que continuant vivint com a orangutans ens fa viure d'una manera pitjor.

Important.
Vosté també preguntava quanta gent participa en l'àmbit dels grups.
Són deu o dotze com a màxim i el seguiment, com tots els convenis que fa La Generalitat amb les universitats, consta d'una comissió de treball on se fa el seguiment de manera regular.
En este cas, formen part la directora i la subdirectora per part de La Generalitat, i per part de la directora del programa Contexto, per part de la Universitat de València.

Eh.
.
.
, la senyora Ventura.
.
.
Un matís inicial i ya luego en plan buen rollo, ¿eh?
Però, dir Â«autobomboÂ» a que vinga a Les Corts a explicar una mesura que hi ha en un pacte, a pregunta d'una part i, havent dit tota l'estona que açò és mèrit de tota la societat i del pacte i que no és una cosa del govern.
.
.
Yo no veo el autobombo, però no passa res, vull dir, si en tot el que fem hi ha autobombo per la part de Ciudadanos, estupendo, però jo per la part del govern, claro, creo que he sido humilde y discreto y que no he venido aquí con fuegos artificiales.
Doncs, està bé tindre un esquema, però hi ha una part que quan l'altra part no correspon al que se preveu, doncs, caldrà canviar.

Vosté parlava de la importància de la voluntarietat o no, i he de dir que sí i que, de fet, ja n'hi ha gent apuntant-se, o bé gent que descobrix este recurs que és molt desconegut per moltíssima gent a través dels serveis socials, a través de la policia local, però també gent que s'està apuntat a través de la web, no?
I, evidentment, això respon a la pregunta de: Â«Bé, creu que algú ho farà de manera voluntària?
Â» Sí, i està passant, no?

Vosté incidia a la fi, y ya en el buen rollo que nos caracteriza, d'anar a l'arrel del problema, no?
I, efectivament, està molt bé fer tallers, jornades, etcètera, per a parlar de la gestió de les emocions.
És cert que no podem renunciar com a societat a tota la gent que ja no està en les edats de formació obligatòria i que, per tant, hem de continuar fent coses, no?
Però que sí hem d'anar per eixa part.
I al llarg d'ahir i de hui hem tingut reunions maratonianes per a explicar el projecte de llei d'infància i adolescència; i una de les qüestions que expliquem és que la intel·ligència emocional està en la llei com una qüestió obligatòria, no?
És a dir, entenem que hem d'anar a eixes intel·ligències múltiples que continguen que la intel·ligència emocional i social formen part tan important com les intel·ligències clàssiques vinculades als valors masculins: la lògica, la visió espacial.
.
.
Totes eixes que són tan importants, però que sense la part emocional, doncs que, en fin, no, no?

I també que, com a societat, comencem a prestigiar i que tan important que te salga un hijo o una hija premio Nobel de no sé qué, com que el teu fill o la teua filla, quan tu te fas major vulguen cuidar-te, no?
Jo crec que el segon, en el fons te va a donar més plaer i vas a ser més feliç.
Però, en canvi, quan a un li pregunten, Â«què es?
Â» no diu Â«feliçÂ», no sé qué, diu la seua professió, no?
Doncs, començar a canviar eixes coses jo crec que és important.
Però sí, anar a l'arrel del problema és important i, per això, a la llei d'infància ho hem contemplat i ho hem posat com a important.

Eh.
.
.
 La señora Garrigues, me lo he apuntado aquí, claro, diu Â«la celeridadÂ».
I la veritat que jo estava sorprés.
Dic: Â«Doncs, menys mal que ho reconeix, no?
Â» Per diverses raons.
La primera, diu: Â«Has admitido que es el 20 de abril.
Â» Clar.
És que els pressupostos s'aproven en gener.
Es que, claro, fer trampa i dir que açò està desde septiembre.
.
.
Claro, una línia nominativa de septiembre a enero no existe.
I lo que no existe, este govern intenta no fer-ho.
Jo sé que hi ha hagut precedents que no, però anem a intentar-ho.

I després, vosté sap que la tramitació d'un conveni, desgraciadament -i en això de segur que ens posem d'acord-, la burocràcia és summament tan gran que posar d'acord La Generalitat i la Universitat de València en un tema que estan d'acord té una tramitació larga, muy larga.
Per tant, tenint en compte que el pressupost entrava en vigor en gener, que tots sabem, vostés, que no és veritat, perquè fins a finals de gener pràcticament la part burocràtica no comença, haver tingut l'acord aprovat en abril, yo, sinceramente.
.
.
Posiblemente cuando no estaba en la administración hubiera dicho que ¡cuatro meses!
; doncs ara dic que ha sigut ràpid.

Entre altres coses, en el mateix context, cal recordar dos coses: El Pacte valencià contra la violència de gènere i masclista té una temporalització de cinc anys, per tant, decir que todo tiene que estar hecho el primer año, no sería bonico.
I, a més, ya que vamos de autobombo, he de dir que possiblement La Generalitat és qui més ràpid està complint les mesures que li pertoquen.

Però és que a més, vosté diu: Â«En abrilÂ».
.
.
És que vostés van aprovar la llei en 2012 i hi ha un article que diu que ho havíeu de fer i no ho vau fer.
Clar, vull dir, perquè el que no pot ser és dir: Â«Había una parte que hacía el ministerio.
.
.
Â».
El ministeri feia la part que li pertocava de penats, porque aquí hay una cosa que es el reparto de competencias que, de momento, cada uno tiene las suyas i efectivament el ministeri ho estava fent.
Però ací el que diu el gobierno valenciano habrá de hacerlo, y hacerlo, hacerlo, no lo hicimos.
És veritat que de 2012 a 2015 només van tres anys, y yo digo: Â«Doncs, mira, van començar per altres cosesÂ».
.
.
Però, clar, si jo tarde tres anys i no faig res i l'altre tarda tres mesos i es muy largo.
.
.
En fi.

Després, vosté també em preguntava sobre el tema de com es pot adreçar al mateix programa.
És el mateix que li responia a través.
.
.
, o bé de manera directa s'inscriuen els homes a través de la web, a través dels serveis socials.
Moltes vegades és la mateixa policia local qui li recomana que vaja, però per això, per a millorar eixa part recorde que a abril comença el programa, fins desembre -no sé qui ha preguntat la duració-, per tant -te contesto, no sé si antes te he contestado esta parte-, anem a fer una campanya, anem a fer una campanya de difusió destinada, per un costat, als professionals i, per l'altre, donar a conéixer este recurs.

Entre altres coses, quan parlem de professionals, els professionals que donen el programa estan formats.
De fet, porten molts anys formats.
Esto no es mérito ni del gobierno anterior ni del actual, por eso del autobombo, sino de la propia universidad.
També perquè posem de valor sempre la universitat del social.
Però és que igual que té l'obligació de fer-ho en l'àmbit de la física i química ho fa en l'àmbit de la psicologia social.

El que estem parlant és de formar i donar a conéixer este tipus de programes a professionals que no van a fer intervenció d'este programa, però que han de conéixer a qui coneix el recurs.
Entre altres coses perquè vostés sabran que, dins dels mateixos professionals, hi ha cert rebuig a este tipus de programa moltes vegades.
Entre altres coses perquè hi ha una pressió popular que intenta que este tipus de programes s'amaguen perquè, en fi, destinar recursos al dolent no és bonic.
Possiblement en el relat popular és cert.

Ara, si tu dius, Â«¿tú qué quieres, conformarte que haya un malo o que deje de haberlo?
Â».
Doncs, ja la cosa comença a canviar l'òptica.
Però jo sí que crec que és important i, per tant, es poden adreçar d'aquesta manera.

Quantes persones?
, no sé qui, també m'ho han preguntat diverses persones.
Hi ha una estimació que passen pel primer programa cent huitanta persones i hi ha la voluntat del govern i de la universitat d'ampliar el programa, efectivament, perquè desplaçar-se fins a la ciutat de València no és còmode i cal descentralitzar i donar el recurs.
Per tant, en el primer any, el conveni hem vist com funcionen les coses i l'any que ve s'ampliarà per a poder donar una dotació territorial, tant a Castelló com a la província d'Alacant.

I, per últim, la senyora Cabedo ha dit una frase que jo crec que resumix el moment històric que estem vivint.
Estem en un moment en què el relat feminista té una hegemonia popular grandiosa i la prova són les manifestacions massives, etcètera, però que estem ahí, a punt de Â«si nos pasamos en alguna cosaÂ» i és això.
Aquella gent que vol demonitzar que açò és un combat entre sexes o aquella gent que entén que és un problema dels homes que patixen les dones, però que es basa en una qüestió estructural.

Efectivament, amb eixa filosofia jo crec que és on hem d'atendre, no només este programa.
Per això feia l'explicació del context, perquè jo crec que en el context històric en el qual estem vivint, on hi ha veus d'un populisme punitiu molt fort, en intentar anar cap a una retallada de drets de les persones, és important.
Vosté feia reflexió no només als valors constitucionals, sinó a l'article 10 que jo subscric perfectament.

També hi ha una cosa que diu que en estes coses mai se sap.
Diu: Â«Hi ha 4.
196 dones en la Comunitat Valenciana l'any passat, això vol dir que hi ha 4.
196 agressorsÂ» o una miqueta menys perquè algunes poden compartir.
Però que és sorprenent perquè han sigut crescuts en democràcia.
I ahí el que crec és que hi ha 4.
196 dones que han crescut en democràcia.
I possiblement les dones de trenta a quaranta-cinc anys que vosté citava han fet el pas important de denunciar.
Ho dic perquè cuando se piensa que porque han subido las denuncias es que va peor, és tot el contrari.
Vull dir, estàs traient de la visibilitat absoluta qüestions que abans no ho eren.
De fet, quan el pacte d'estat entre en vigor, van a multiplicar-se per no sé quants perquè van a entrar tots el preceptes del Conveni d'Istanbul que actualment no es comptabilitzen, no?
Açò voldrà dir que de sobte a Espanya hay más violencia y que lo estamos haciendo muy mal?
No.
Vol dir que hi ha una realitat invisibilitzada.

Per tant, jo crec que, igual que és cert que hi ha una realitat invisibilitzada, crec que el fet que siga eixe rang d'edat crec que és un dels espais on, madurativament, la gent que ha crescut en democràcia té més facilitat de poder fer el pas de denunciar.
Jo posaria en valor que són les dones joves les primeres, que hi ha una sensibilitat, que hi ha una detecció, que hi ha, per tant, un pas endavant i un apoderament major que altres generacions.

Preguntava el tema de si nosaltres ens encarreguem d'uns.
Efectivament, tot i que nosaltres financem la part de voluntarietat i el ministeri la part que li toca de penats, depén dels horaris poden anar junts o no.
Vull dir, no és ara sessió de voluntaris, ara no sessió de voluntaris.

També important el tema del rang d'edat.
Actualment no hi ha una distinció d'edat.
Plantejaré també la pregunta a les professionals, entre altres coses perquè, com l'any que ve volem ampliar el projecte, qüestions que puguen matisar-se i puguem millorar-se.
Però sí que és cert que el que sí sabem és que no hi ha un prototip d'home que vaja a este tipus de programes, més que un home masclista.
De díhuit, perquè és un programa a majors d'edat també.

Una altra de les coses que estem pensant és com actuem en els menors d'edat, que també és una franja que ens preocupa.
Però de díhuit a cent quatre anys, doncs ser home masclista, és l'única condició.

I no sé si alguna de les qüestions que havien plantejat.
.
.
El tema de la territorialitat és el mateix que li he explicat a ella: la importància d'obrir-se.

I com tenim altre torn de preguntes, si alguna cosa m'he deixat al tinter i puc contestar i, si no, els ho faré arribar per escrit.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

No necesariamente hay un turno de palabra.
Si ustedes quieren intervenir.
¿Hay alguien más que quiera intervenir?

Tiene la palabra la diputada de Podemos-Podem, Cristina Cabedo, por tiempo máximo de cuatro minutos.

La senyora Cabedo Laborda:

Només agrair-li al secretari autonòmic les seues contestacions.

Estic totalment d'acord amb la seua matisació sobre que si hi ha més denúncies és perquè les dones estan trencat eixa por a denunciar.

I en eixe sentit, vull aprofitar que avui el tinc davant per a demanar-li una qüestió i és que, efectivament, esta setmana hem aconseguit, dels dos-cents milions que teníem com a compromís per al pacte estatal, cent vint que, afortunadament, han sigut signats per unanimitat a nivell estatal.
Però dels huitanta que hi ha que la ministra diu que estan en els pressupostos de La Generalitat, el problema és -com ja han manifestat plataformes com la plataforma Impacto de Género- que ens hem de fiar de la paraula de la ministra i, per tant, del senyor Mariano Rajoy perquè no vénen en una línia específica com la que hem aprovat en els pressupostos.
I que, per tant, hem d'entendre que eixos huitanta estan distribuïts i hem d'entendre que, per exemple, en les partides del Ministeri de Justícia estan incloses eixes subvencions per a aquesta qüestió.

Per tant, a mi em continuen preocupant que, tot i que les dones, efectivament, donen eixe pas de denúncia, que després ho hi hagen suficients recursos per a intervindre en eixos homes.
Bé, quatre mil dones amb protecció, també eixos quatre mil homes, a vore què fem amb ells.

I, per tant, jo li demanaria que, si per fi es poden reunir en altra comissió amb la ministra de sanitat, li manifeste aquesta reivindicació que, com dic, ve de la plataforma Impacto de Género, on necessitem corroborar que, efectivament, eixos huitanta milions estan en els pressupostos generals de l'estat de forma concreta per a qüestions que tenen a vore amb la violència masclista i, ja de pas, sobre aquesta qüestió d'intervindre en els condemnats per casos de violència masclista.

A part d'aquesta demanda que jo li fique sobre la taula, agrair-li la seua presència avui ací.

La senyora presidenta:

Gràcies senyoria.

Té la paraula la diputada Mercedes Ventura, del Grup Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

Quiero matizar esto del autobombo.
Decirle -y lo vuelvo a repetir a ver si queda ahora más claro y no se manipulan mis palabras- no, sí, es cierto.
Que le hayan traído aquí me parece maravilloso, conocer esta iniciativa que, he dicho, es muy positiva.
Pero, sinceramente, usted viene aquí por (inintel·ligible) … de autobombo de algo tan positivo que estamos haciendo.
Que me parece muy bien, pero no es un autobombo universitario.
(Remors) No, lo tengo que dejar bien claro.
Le digo que me alegra que se ofrezca subvención a este programa, que ya era hora; me alegra que ustedes colaboren con la universidad, que ya era hora; me alegro y me gustaría que invirtieran más dinero en la universidad, también se lo tengo que decir.

Y decirle que este programa no es nuevo y usted y otros compañeros lo han dicho.
Por lo tanto, hay que ser claros.
Y en este caso, el autobombo no iba por la universidad sino que iba por usted, por su conselleria.
(Veus i rialles) Entonces, tengo que dejarlo.
.
.
(Remors) No, no ho empastre.
 És el que vull dir.
 El autobombo es en esa línea.
Por lo tanto, que sí que es cierto que le felicito que lleve estos programas, pues sí, es cierto, pero quería dejar claro este matiz porque no quiero que se malinterpreten mis palabras.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

Tiene la palabra Blanca Garrigues, por el Grupo Popular.

La senyora Garrigues Francés:

Muchas gracias, presidenta.

Brevemente.
El tema de las fechas, que me parece que no le ha quedado muy claro.
La ley es de 2012 y, según usted, esta medida está contemplada en la ley.
Desde 2015 ustedes están gobernando y hasta 2018 no han hecho nada, tres años.
No me explique que si el presupuesto, que si el pacto, que si está en la ley y ha manifestado usted que está en la ley y que el anterior gobierno no lo puso en marcha, pese a que ya ha reconocido que existe desde 2006, se está trabajando en esto, no me manifieste… Sí, pero la Universidad de Valencia está trabajando en esto en el nuevo programa Contexto, no me diga usted, que han pasado tres años y la ley es la misma, la de 2012, la que hizo el gobierno del Partido Popular.

Que, por cierto, cuando hablaba usted de la importancia de la esfera privada, de que no se quede en la esfera privada, creo que lo más importante que hizo el Partido Popular -y mire que hizo muchas cosas importantes, entre ellas la red asistencial que existe ahora mismo, que es la misma, a contestación de una pregunta a la vicepresidenta que me ha hecho- es pasar a la esfera pública mediante esa ley que pasa a la esfera pública la violencia de género.
O sea, que ya solo por eso, bienvenido sea.

Y sí que se me han quedado algunas dudas que no me ha respondido y que son muy breves.
Sí que me han preocupado unas palabras de la señora de Compromís que hablaba de que con los cuarenta y cinco mil euros van a pagar los sueldos.
Me gustaría que usted me lo confirmara porque la compañera de Compromís ha dicho claramente eso, que la subvención era para pagar los sueldos.

También ha dicho la compañera de Compromís que el ministerio no paga; menos mal que usted ha reconocido que paga la parte de los penados y que ustedes se ocupan de la parte de la voluntariedad.
También por aclarar ese tema porque lo que se dice aquí es gratis y ahí queda.

También preguntarle, respecto a los asistentes, ¿cuántos asistentes hay ahora mismo desde el 20 de abril que se inició este proyecto?
Cuántos asistentes de los que ustedes llaman voluntarios, que es la parte que yo llamo en riesgo, que no son penados.

Y, enlazándolo con el tema del riesgo, no me ha contestado cómo se valora el riesgo de ser agresor.
¿Quién lo valora y por qué?

Tampoco me ha respondido, si pudiera sí que se lo agradecería, aunque sea muy brevemente, me lo puede dar por escrito, el cambio del programa.
¿Cómo se estaba desarrollando hasta ahora o cómo se desarrolla para los penados, diríamos?
Porque pueden ser dos programas perfectamente diferentes, ya que las circunstancias son diferentes y cómo se va a desarrollar para los voluntarios que ustedes llevan a cabo.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene la palabra el señor Ibáñez por tiempo máximo de cuatro minutos.

El senyor secretari autonòmic d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat:

Moltes gràcies.

Intentaré no utilitzar-los tots, en compensació de les anteriors intervencions.

No és el factor de risc el que vincula, sinó és la voluntat de l'home el que vol anar, d'acord?
(Remors) Sí, sí, sí, però que no estem parlant d'un sistema de risc més enllà del que el mateix agressor decidix voluntàriament adherir-se.

Les despeses elegibles estan en el mateix conveni, que els podem facilitar.
Efectivament, com apuntava la diputada de Compromís, sous i cotitzacions socials, òbviament, en este tipus de programes tots sabem que la intervenció professional és la despesa més alta, material d'oficina, manuals d'intervenció, despeses derivades de la (inintel·ligible) .
.
.
 de la intervenció indicada a la clàusula primera i qualsevol altra proposta, despesa o corrent derivada de la realització de les actuacions així com els materials necessaris per a poder realitzar les activitats, tant individuals com grupals, així com les jornades d'esta.
I, de totes maneres, tenen ací el sistema de pagament, etcètera.
Açò és el conveni entre La Generalitat i la Universitat de València que els podem fer arribar a tots sense cap tipus de problema.

Després, el que vosté plantejava també de les dades.
Efectivamente, hay una ley que hizo el PP que no cumplió i nosaltres socialment hem decidit fer un pacte que inclou unes mesures i que en la data més pròxima possible, que era després dels pressupostos, hem realitzat.
Per tant, no hable usted de celeridad.

I, efectivament, jo mai li he negat que fóra una llei important la que va fer el PP.
De fet, he dit sempre que és una llei avançada en el moment històric en el qual es va fer.
Crec que hi ha coses que cal canviar, però crec que, en el moment que es va fer, és una bona llei.
Yo no hace falta que os diga cosas mal.
Vull dir, jo vos reconec moltes coses al PP, moltes altres, no.

A la senyora de Ciudadanos.
No, jo quan parlava d'autobombo mai he dit que vosté diguera que la universitat es fera autobombo.
Jo el que deia és que vosté em deia a mi que feia autobombo quan jo vinc ací a retre compte del que m'han dit que reta comptes.
Que yo ahí no le veo el autobombo.
Però que si vostè el seguix veient, no se preocupe, usted siga viendo el bombo i el tocarem.
(Rialles) Clar, ací veuen el bombo; jo, no el veig.

I ara m'he perdut d'altra cosa que volia dir-li a la diputada.
Una cosa que no he contestat abans.
Quan jo parlava que anava dirigit a la societat en general, no parlava del programa d'intervenció, sinó de les campanyes, canviant el prisma de posar la responsabilitat no a la víctima, sinó a la societat i a l'agressor.
És a dir, jo he ficat diversos exemples de com reconceptualitzàvem la violència masclista.
Evidentment, este és un programa per a agressors.
Per tant, no hay sociedad posible, no hi ha dones possibles, només hi ha homes masclistes.
Això que quede clar.
Si no m'he explicat bé, li demane disculpes.

I, al final, a la diputada de Podem, agrair-li evidentment que hi haja sol·licitat la meua intervenció.
Dir-li que a la conferència sectorial d'igualtat última vam demanar, efectivament, que se'ns poguera traslladar la dotació pressupostària del pacte.
Dir-li també que a l'última comissió territorial que vam anar li vaig demanar al secretari d'estat, que és el meu homòleg allà, que per favor ens poguera explicar açò.
I dir-li una preocupació que compartisc amb la cambra i és que, dels cent milions que li pertoca a les comunitats autònomes, no hi ha un criteri de distribució encara.
Per tant, hem de decidir quin és.

El plantejament del govern valencià, evidentment, és que ha de ser un finançament just i que, normalment no sols ser així.
Fique, per tant, eixos cent milions, entenem, perquè vint són per als ajuntaments, que ens estarien tocant uns deu aproximadament.
Però, a hores d'ara, no hi ha criteri de repartiment.
I dos, hablando de la celeridad que decía la diputada del Partido Popular, estem en el mes de juny, els criteris no estan.
Per tant, ens dóna pànic que els diners arriben en un moment en què no siguen executables.
És a dir, si a mi em donen deu milions d'euros l'últim mes de l'any, els vaig a haver de retornar.
Això és un perill que estem ara mateixa tenint damunt de la taula.

Aleshores, nosaltres sí que, evidentment, com a govern exigim al Govern d'Espanya que pose els criteris a la comissió sectorial que és a qui li pertoca, que els consensuem, que tinguen en compte la població de valencians i valencianes i altres factors, com per exemple les taxes de prostitució que en algunes províncies valencianes són superiors a la mitjana, i altres tipus de factors que segurament podrem negociar de manera ràpida.
Però que se'ns transferisquen de manera urgent perquè, si no, l'aplicació va a ser molt complexa.

I moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor secretari, siga vosté benvingut.
(Pausa)

Quería, antes de pasar al siguiente punto, darle la bienvenida a la nueva diputada del Grupo Popular, Sagrario Sánchez Cortés.
Bienvenida a nuestra comisión.
(Remors) Encantada.
Más amena todavía va a ser.
De eso se trata.

Proposició no de llei sobre el suport a les famílies nombroses, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 91.
673, amb correcció d'errades RE número 93.
092, BOC número 265)

La senyora presidenta:

Bueno, pasamos al siguiente punto, al punto número 3: Â«Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el suport a les famílies nombroses, presentada pel Grup Parlamentari Popular.
Â» I té la paraula la diputada María Josep Catalá, del Grupo Popular

La senyora Catalá Verdet:

Moltes gràcies.

Bona vesprada, senyora presidenta.
Bona vesprada, companys i companyes.

Des del Grup Parlamentari Popular presentem esta vesprada una iniciativa, una proposició no de llei en la qual intentarem millorar les condicions i el recolzament a les famílies nombroses en la Comunitat Valenciana.

Señorías, actualmente, como todos ustedes saben, en la Comunidad Valenciana hay aproximadamente más de cincuenta y cinco mil familias que tienen título de familia numerosa.
En España hay 600.
000 familias con el título de familia numerosa según datos del año 2016, que son los más recientes publicados por el Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad.

Es cierto que España ocupa uno de los últimos escalones del ranking europeo de hogares con tres o más hijos y la edad media del primer parto ha subido cinco años en los últimos cuarenta.
Y está muy por debajo de la media.
Un 8% de las familias españolas tiene tres o más hijos.
Ocupamos el antepenúltimo lugar de la tabla empatados con Italia y por debajo solo está Portugal, un 6%, y Bulgaria, un 5%.

Irlanda es el país europeo con más hogares en los que hay tres o más hijos, con un 27%.
Y le sigue Finlandia con un 20%, Bélgica con un 19% y Francia, Países Bajos y Reino Unido, todos ellos con un 17%.

Por eso y por cuestiones evidentemente vinculadas con la pirámide invertida que tenemos en nuestro país, las políticas de protección al fomento de la natalidad, que son necesarias y se reivindican por parte, yo creo, de todos los sectores sociales de nuestro país, pensamos que es oportuno que, desde el gobierno valenciano, se adopten una serie de iniciativas dirigidas a mejorar la situación, las condiciones, las ayudas, las facilidades a las familias numerosas en la Comunidad Valenciana.

Es cierto que, a nivel de país, ya se están aplicando medidas interesantes.
Les recordaré una reforma fiscal llevada a cabo el año 2015.
También una reforma vinculada con los títulos de familia numerosa y que está dirigida a que permanezca, conserve el título la familia mientras, al menos, uno de los hijos cumpla el requisito de la edad establecida, veintiún años o veintiséis si está estudiando, y que no hay límite de edad en caso de hijos con discapacidad o incapacidad para trabajar.
Que también se está revisando la Ley de protección de las familias numerosas para, entre otras medidas, permitir el acceso a la categoría especial de las familias desde el cuarto hijo o con tres hijos en determinados supuestos, y el mantenimiento de la categoría especial para todos los hijos.
Y que también hay un grupo interautonómico en el que participa nuestro gobierno en el que se está trabajando en una reforma de la Ley 40/2003 de protección a las familias numerosas para identificar posibles aspectos susceptibles de mejora en su regulación.

Y es cierto que estos pasos se están dando a nivel nacional y nosotros no podemos quedarnos atrás.
En nuestra comunidad tenemos también que hacer medidas de mejora, de fomento, sobre todo respaldo a estas familias numerosas.

Hemos realizado preguntas, como saben, interpelaciones, mociones subsiguientes y ahora esta PNL, sobre todo para intentar de forma consensuada, de forma coordinada, impulsar esas medidas entre todos los grupos parlamentarios.

Miren, las familias numerosas exigen cosas bastante sensatas.
Exigen un trato fiscal más justo y equitativo, exigen evitar cualquier discriminación por maternidad y número de hijos, exigen promocionar a las familias numerosas y también exigen reivindicar su función social y revalorizar su imagen y su aportación social.
Nuestra PNL recoge todas estas cuestiones.

En primer lugar, respecto a la línea presupuestaria dirigida a asociaciones de familias numerosas, hemos tenido ocasión de debatirlo en numerosos debates, en iniciativas parlamentarias.
Nosotros nunca acabamos de entender que se eliminara la línea destinada a las entidades de apoyo a las familias numerosas en su primer presupuesto, en el presupuesto que elaboraron a finales de 2015 y que fue el presupuesto del año 2016.
O, por ejemplo, que se eliminaran de los objetivos del presupuesto de la vicepresidenta cuestiones dirigidas, por ejemplo, al respaldo de las familias numerosas.

Y, miren, con esto no les voy a restar de alguna manera el éxito, el logro de haber desarrollado, como ustedes han desarrollado, el respaldo a las familias monoparentales.
También les voy a recordar que el primer paso del respaldo a las familias monoparentales normativamente lo adoptó el anterior gobierno del Partido Popular, pero les reconozco que este gobierno ha dado pasos de protección a las familias monoparentales.
Lo que sería injusto es que, ahora nos quedáramos atrás en la protección de las familias numerosas, dado que, evidentemente, tenemos que proteger a todos los ciudadanos por igual.

Respecto a las cuestiones tributarias que están recogidas en la iniciativa, la deducción en el tramo autonómico del impuesto sobre la renta establecía para familias numerosas, aun cuando la suma de la base liquidable del ahorro del contribuyente sea superior a los lindes establecidos.
O la generalización del criterio renta per cápita en aquellas ayudas sujetas al límite de renta que estén convocadas por los ámbitos de gestión de La Generalitat.
O establecer ayudas económicas para familias a partir del tercer hijo y sucesivos.
Insisto, yo creo que se ha aplicado una reforma fiscal en España y hay datos que nos tienen que indicar positivamente en esta comunidad, también respaldar esa reforma fiscal y mejorar esa situación.

Miren, el 48% de las familias numerosas viven con menos de 2.
500 euros mensuales.
De ellas, el 13% no supera los 1.
200 euros mensuales.
Lo que supone un presupuesto mensual de 240 euros por persona en una familia compuesta por cinco miembros.
Eso, en el último estudio publicado por la Federación Española de Familias Numerosas.
Y por esto, estas cuestiones que hemos reflejado en la PNL son las cuestiones que piden estas entidades.

En palabras suyas, ahora mismo, con los problemas de natalidad que existen en España, la tasa de fecundidad es una de las más bajas de Europa.
Las familias numerosas deberían ser algo que cuidar porque son las únicas que pueden conseguir el relevo generacional.
Y, por eso, de alguna manera hacemos nuestras y de esta comisión, yo creo que no solo nuestros, sus palabras y pensamos que estas medidas tributarias, fiscales, de ayudas, que pedimos son viables y se pueden adoptar en nuestra comunidad.

También tenemos varios puntos, el segundo, el quinto y el sexto dirigido a impulsar o a instar a los ayuntamientos a que, de alguna manera, todos tengan los mismos beneficios, ventajas, deducciones, bonificaciones y ayudas para las familias numerosas.
¿Y por qué lo hacemos?
Porque, desde estas Cortes, también tenemos que fomentar que cualquier familia, con independencia del municipio en la Comunidad Valenciana en el que residan, puedan tener el mismo acceso a las ayudas sociales, a las deducciones y a las bonificaciones.

Simplemente, lo que queremos es instar a los ayuntamientos a que todos apliquen una serie de deducciones en el IBI, por ejemplo, en los suministros de agua potable o en los precios de las instalaciones municipales, por ejemplo, o en el impuesto de matriculación de vehículos de siete plazas o más adquiridos por las familias numerosas.

También les instamos a aplicarse ellos lo que nosotros pedimos para nosotros y es que, aplicar el criterio renta para aquellas ayudas que se convoquen por parte de la administración pública.

Y, por último, pedimos intentar favorecer el acceso a la vivienda digan de las familias numerosas mediante la exención de la prohibición de transmitir la vivienda cuando se trate de adquirir otra de mayor superficie por la situación de la familia numerosa, la ponderación de los ingresos familiares en número de los miembros para el establecimiento del número de veces del IPREM, cálculo que determina la posibilidad de acceso a la vivienda protegida y ser motivo de preferencia en la adjudicación de viviendas de interés social.

En definitiva, señorías, pensamos que esta es una iniciativa que contiene cuestiones lógicas en un contexto social de nuestro país y de nuestra comunidad que requiere una especial atención a las familias numerosas, a todo tipo de familias, pero también a las familias numerosas que, evidentemente, por la composición de su estructura familiar, tienen mayores dificultades, mayores retos a los que asistir todos los días.

Por tanto, de alguna manera les pedimos el respaldo a esta iniciativa, pensamos que sería bueno, positivo que esta comisión trasladara a la sociedad una sensación, una imagen conjunta de respaldo a estas familias.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Catalá.

Tiene la palabra la diputada Covadonga Peremarch, por tiempo máximo de cuatro minutos.

La senyora Peremarch Palomares:

Gracias, presidenta.

Permítanme reivindicar, sí, las familias numerosas no solamente considerarlas aquellas familias de dos progenitores o progenitoras con tres o más hijos, sino las mal llamadas monoparentales y más en esta comisión, serían monomarentales, porque la gran mayoría están soportadas por mujeres.
Y que, además, las familias monomarentales representan el 11% de los hogares españoles y que la mitad vive en riesgo de pobreza.
Entonces, cuando hablamos de los derechos de las familias y, por supuesto, de acuerdo con lo que señala la PNL, también señalar esas familias monomarentales con sus derechos.

Y, además, por ello, porque hablar de familia es hablar de cuidados e históricamente hablar de cuidados es hablar de la carga de las mujeres.
Por lo tanto, mejorar las condiciones económico-sociales de las familias, todas y diversas, es mejorar la de las mujeres, dando la oportunidad a ejercer su derecho a vivir en una igualdad en condiciones.

He echado en falta esa perspectiva de género en la PNL, pero, pese a ello, porque sí que la relaciono directamente que, mejorar a las familias es mejorar que las mujeres podamos salir de ellas en muchos aspectos, totalmente mi apoyo.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene ahora la palabra Mercedes Ventura, por el Grupo Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

Tal y como ha dicho la proponente de la PNL, indicar que el 48% de las familias numerosas españolas de tres hijos o más viven con menos de 2.
500 euros mensuales.
De ello el 13% no supera los 1.
200 euros mensuales, lo que supone un presupuesto mensual de 240 euros por persona en una familia, por ejemplo, compuesta por cinco miembros, según el estudio publicado este martes en la Federación Española de Familias Numerosas.

En España hay 609.
464 familias numerosas, de acuerdo con los últimos datos del Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad y, debido a las características específicas de estas familias, la federación considera imprescindible la adopción de medidas como el bono social, de gas o que las ayudas económicas sean según la renta per cápita.
Es decir, que no pueda estar valorada por igual una familia con tres hijos que una con cinco.
Por ello, piden que la renta per cápita sería una medida más proporcional.

Ahora mismo, también como bien ha explicado la proponente, con el problema que tenemos de natalidad que existe en España, la tasa de fecundidad, que es una de las tasas más bajas de Europa como conocemos, las familias numerosas deberían ser algo que cuidar porque son las únicas que pueden conseguir este relevo generacional.
De ahí que estemos de acuerdo con este primer punto de la propuesta de resolución que indica que hay que establecer una línea presupuestaria dirigida a las asociaciones de familias numerosas, hay que cuidarla y también hay que entender la situación por la que están pasando.

Respecto al punto 2 de la propuesta de resolución, indicar que sabemos que ahora mismo el límite que se dispone en la Ley 13/1997, de 23 de diciembre, de La Generalitat, por la que se regula este tramo autonómico del impuesto sobre la renta de las personas físicas y restantes tributos cedidos, pues, modificado este punto en la ley de acompañamiento para 2017 respecto al tramo autonómico, es de 25.
000 euros para tributación individual y tributación conjunta en el límite de 40.
000 euros.
En caso de no superar estos límites, las familias numerosas tienen una fijación de 300 euros y tienen una condición general de 600 si tienen una condición especial.
¿Qué quiero decir con esto?
El PP ha solicitado que, aunque las familias numerosas sobrepasen estos límites en el tramo autonómico, puedan acceder igualmente a estas bonificaciones de 300 y 600 euros.
Para ello, habría que hacer una modificación mediante la próxima ley de acompañamiento, que sería algo razonable.
Pero el PP no indica cómo pretende llevarla a cabo esta propuesta.
De ahí que me gustaría conocer cómo pretende llevar a cabo esta propuesta del punto 2.

Respecto al punto tercero, en cuanto a la generalización de la aplicación del criterio de renta per cápita en aquellas ayudas sujetas al límite de renta, se trata de una reivindicación histórica de las familias numerosas y se entiende como una reivindicación que contiene mayor proporcionalidad a la hora de asignar ayudas.
Es decir, cuando se establecen las condiciones para la obtención de la ayuda o subvención para la familia números, se habla de tres hijos o más.
En este caso entrando en el mismo saco las familias que tengan tres, cinco o siete hijos.
Por lo que la renta per cápita le ayudaría a obtener las dotaciones económicas de una forma más proporcional en función del número de miembros de la familia que se componga la familia.

Y en cuanto al punto 4, que habla de ayudas a familias a partir del tercer hijo, indicar que se trata de ayudas por parte de La Generalitat y no del gobierno central.
Es decir, que son ayudas que se están dando, aunque sea por parte de la administración central.
Que ya se están dando, pero que no queda de más reivindicarlo y ofrecer mayor ayuda en esta línea.

Y en cuanto al punto 5, en lugar de instar, yo le diría a la proponente que sería mejor utilizar el término recomendar, ya que así se respetaría más la autonomía de las entidades locales y las bonificaciones que pretende el PP ya depende más de la disponibilidad presupuestaria que tenga cada municipio y, por tanto, del ayuntamiento que se trate.
Por eso una recomendación es pertinente, ya que puede hacerse eco y aplicar algunos ayuntamientos que así lo permitan sus arcas municipales.
A no ser que se desarrolle una línea presupuestaria a nivel de La Generalitat que ayude y contribuya a estos municipios.

Y, como ya se acaba el tiempo, indicar que esta propuesta creo que es muy positiva para las familias numerosas y también recordar que Ciudadanos hemos conseguido que unas 4.
500 familias numerosas de la Comunidad Valencia disfruten de una deducción de 600 euros anuales por hijo, adicionales a los 1.
200 que ya se aplicaba desde 2015 a partir del tercer hijo, o bien del segundo si alguno de ellos tenía algún tipo de discapacidad.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

Tiene la palabra la diputada Cristina Cabedo, por el Grupo Podemos-Podem.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies.

Li agraïm al Partit Popular haver portat aquesta proposta sobre famílies nombroses sense mencionar en cap part de la seua PNL que la família i, per tant, la família nombrosa és una responsabilitat de les dones perquè les famílies, en tot cas, és una responsabilitat dels progenitors, independentment del seu sexe i de les administracions públiques.

Tanmateix, sembla que el subconscient els traïx quan porten aquesta PNL a la comissió d'igualtat de gènere.
Si vostés volen parlar de famílies, porten aquestes qüestions a la comissió de polítiques socials perquè, mire, no és una qüestió supèrflua quan ve d'un partit que, quan tenia majoria absoluta en Les Corts, es va carregar la comissió.
.
.
Entenc que s'estiguen ficant nervioses les diputades del Partit Popular, però és que no em deixen intervindre.

No és una qüestió supèrflua quan ve d'un partit que, quan tenia majoria absoluta en Les Corts, es va carregar una comissió com aquesta o que, quan governava, la seua direcció general era la direcció de la dona i la família, que és el lloc on, per al Partit Popular, han d'estar les dones: en casa.

Tanmateix, jo crec que aquesta ja seria una raó contundent per a votar en contra, però anem a donar una oportunitat i anem a vore el contingut de la PNL i, especialment, de les demandes dels col·lectius de famílies nombroses.

Justament la setmana passada va tindre lloc el tercer fòrum de Â«Stop Suicidio DemográficoÂ», on es van reunir a Madrid nombroses associacions de famílies nombroses.
Un dels eixos en els quals més es van centrar va ser en assegurar un habitatge a les famílies perquè estes pogueren donar un pas per a ser nombroses.
I van fer afirmacions que vam llegir en la premsa com les següents: Â«Lo óptimo sería tener familias numerosas, pero, como es muy difícil, al menos debemos animar a que tengan dos hijos para mantener el crecimiento de la población.
Â»

En este sentit estem treballant les forces del botànic, les quals hem treballat i aprovat una llei a la qual el Partit Popular es va abstindre, com la Llei per a la funció social de la vivenda, que no només es va abstindre, sinó que després el senyor Mariano Rajoy la va intentar bloquejar en el Tribunal Constitucional, però, afortunadament, el Tribunal Constitucional no li va donar la raó.

I en eixa llei ja incloïen excepcionalitats per a col·lectius que entenem vulnerables com, per exemple, famílies amb dos o més fills.
Tal com els col·lectius de famílies nombroses indiquen que hi ha des de, no fa falta ni tan sols esperar que tinguen tres o més fills, sinó que, des d'abans es tenen que facilitar ja excepcions en les normes per a facilitar que puguen viure de forma digna.

També en eixa llei, quan es parla del dret a disfrutar d'una vivenda assequible, digna i adequada s'estableix un IPREM de forma diferenciada segons el nombre de membres de la unitat de convivència, que és justament una cosa que ara tanmateix ens demana el Partit Popular.
Però no només es fa això, sinó que, a més, es dóna com a prioritat també tindre menors a càrrec o fills dependents.

Per tant, l'executat per part de les forces del botànic tenim en compte, per exemple, aquesta llei, no només recull qüestions que ara ens porta el Partit Popular, sinó que inclús les supera.

Votar en contra d'aquesta PNL significaria votar en contra de la dignificació de les famílies que ja duem a terme des de fa tres anys i, per tant, votarem a favor i, bé, els replantejaria a ells per què voten després, tanmateix, abstenció en lleis que fan el que justament els col·lectius de famílies nombroses ens diuen: ficar normatives que ajuden no només les famílies nombroses, sinó aquelles que tenen menys fins per a donar pas a ser una família nombrosa.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

¿Ahora quiere intervenir?
De acuerdo.
Tiene cuatro minutos.

La senyora Catalá Verdet:

Gracias.

Sí que em veig en l'obligació d'intervindre per dos motius.
En primer lloc, per demanar-li disculpes a la diputada Cabedo per si s'ha sentit molesta, però sol ser habituals que les companyes dels grups parlamentaris en ocasions, i més quan estan defensant una iniciativa que hem fet des del grup parlamentari, puguem comentar alguna qüestió.
No obstant, si el silenci absolut i rigorós és el que ens recomana la senyora Cabedo, a partir d'ara ho tindrem en compte per a poder aplicar-ho a la resta de comissions i exigir-ho igualment a la resta dels grups parlamentaris.

En segon lloc, també justificar, perquè és necessari fer-ho, per què esta iniciativa ha estat assignada a esta comissió i és, fonamentalment, perquè en esta comissió es tracten els assumptes vinculats amb la Direcció General de l'Agencia Valenciana d'Igualtat en la Diversitat.
I és la mateixa Agencia Valenciana d'Igualtat en la Diversitat la que, entre els seus objectius i el seu pressupost, tracta l'atenció a les estructures familiars de distinta tipologia.
Per tant, pareix raonable pensar que era esta la comissió adequada per a poder tractar esta iniciativa.

I, a més, he de dir-li una cosa: no tindria massa lògica que un grup parlamentari que defensa que en esta mateixa comissió es puga tractar una PNL legítimament sobre la modificació del Codi penal en El Salvador per a despenalitzar l'avortament no entenga que és oportú portar ací una qüestió per a recolzar, efectivament, aquelles dones que lliure i voluntàriament, o famílies que lliure i voluntàriament tenen fills i, òbviament, tenen unes càrregues familiars i uns reptes als quals hem d'ajudar i col·laborar.

Respecte de la Llei de la funció social de la vivenda, nosaltres ho vam explicar en el debat i jo no creia que era este el assumpte important en esta PNL, però, ja que ha eixit en el debat, evidentment, nosaltres vam plantejar que algunes qüestions en esta llei, esta iniciativa legislativa eren contràries a la distribució competencial entre l'estat i la comunitat autònoma.
I he de repetir-los e instar-los a que revisen la normativa vinculada a les competències abans d'aprovar una llei.

Evidentment, eixa llei tindria moltes coses positives.
Estem totalment segures d'això i segurs d'això, però també hi havia qüestions que eren controvertides des del punt de vista legal i competencial i, evidentment, des del grup parlamentari, el que no podem ignorar és quan tenim coneixement de qüestions que poden ser contràries a eixa distribució competencial entre l'estat i la comunitat autònoma.
Per tant, evidentment, ens vam abstindre per eixa qüestió fonamentalment.

Donar-li les gràcies a la diputada Cabedo i al seu grup parlamentari, i també a la resta de grups, inclús també a la diputada Covadonga Peremarch pel seu recolzament i dir-li que, evidentment, com estic fent-li la rèplica a la diputada Cabedo, que ens agrada molt i ja estem veient que la qüestió central de totes les iniciatives, inclosa la de vinculada amb famílies nombroses i que té una càrrega molt més important en qüestions fiscals i tributàries que en qüestions de vivendes, ja estem veient com Podemos té una tendència natural cap a la vivenda.

Ens pareix molt bé i, evidentment, esperem que en totes les vessants de la seua política nacional puguen aplicar la seua coherència en esta matèria.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Catalá.

Té la paraula la diputada Cristina Cabedo, per temps màxim de quatre minuts.

La senyora Cabedo Laborda:

Li agraïsc la rèplica a la senyora Catalá i li agraïsc també que prenguen nota que a partir d'ara van a estar més en silenci en el ple, aixina quan estiguen també xerrant quan estem en tribuna no ens interrompran.
Per tant, està bé que vostés prenguen nota d'estar en silenci quan els altres parlen.

Respecte a que esta PNL no hauria d'haver estat ací, hauria d'haver estat en altra comissió per la distribució que hi ha de temes en el Consell, jo crec que hauria vosté d'atendre la mínima regla que hi ha de divisió de poders i saber que les comissions ací no s'estructuren en funció de l'estructura que té el Consell.
És una qüestió bàsica de divisió de poders: executiu i legislatiu.
Si vostés no saben integrar la perspectiva de gènere per a justificar que aquesta PNL venia ací, tinguen almenys el sentit comú de portar-la a la comissió de polítiques socials.
És una recomanació que li faig.

Que vosté, a més, ho relacione amb la PNL que nosaltres vam portar ací sobre avortament em pareix ja intentar portar justificacions per a, simplement, admetre que s'han equivocat.
S'han equivocat, no saben integrar la perspectiva de gènere i, en compte de portar-ho a la comissió de polítiques socials, ho porten ací.
A dia d'avui, jo crec que les dones som les úniques que podem o no podem avortar.
Per tant, crec que hi ha una relació directa en aquesta comissió.

I després també agrair-li que vostés hagen indicat que no van donar suport a la Llei de funció social de la vivenda per una qüestió de competències.
Jo crec que no va ser eixa la raó, però ara vosté ha perdut una oportunitat única, atés que el Tribunal Constitucional no els ha donat la raó i eixa llei continua en vigor.
Podrien vostés ara haver rectificat, dir que també es van equivocar en aquell moment que es van abstindre, haver inclús retirat aquelles qüestions d'aquesta PNL que ja s'estan fent perquè ja existix eixa llei i, bé, pujar-se a l'equip d'aquelles persones que anem per davant de la gestió que vostés han vingut fent i que pareix que no volen aprofitar eixes oportunitats que els estan donant, ja siga a través de rectificacions que els fa el mateix Tribunal Constitucional.

I, a part d'això, res més.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Cabedo.

Té la paraula la diputada Cristina Rodríguez del Grup Compromís.

La senyora Rodríguez Armigen:

Gracias, presidenta.

Desde Compromís votaremos a favor de esta proposición no de ley porque siempre hemos tenido claro el apoyo que necesitan las familias numerosas, igual que otras familias que están en una situación de vulnerabilidad, digamos.

Tal y como indicaba la propia portavoz del Partido Popular, del gobierno anterior a este ha habido un cambio de filosofía en este tema, en otros muchos, pero en este tema también, de manera que ahora no hay ayudas o subvenciones que sean excluyentes a todo tipo de familias que tengan ese problema de vulnerabilidad.
No solo para las familias numerosas, sino también para las monoparentales o monomarentales -como bien indicaba la compañera anteriormente- y un ejemplo de ello son los presupuestos de 2015 hechos por el Partido Popular, donde había una subvención nominativa de 25.
000 euros para las asociaciones de familias numerosas y una subvención abierta de 150.
000 euros.
Es decir, un total de 175.
000 euros frente a este año que hay 245.
000 euros en el programa de promoción de la diversidad familiar.

Es cierto que, para el conjunto de familias en situación de vulnerabilidad, no solo para las familias numerosas, aunque es también cierto que la mayor parte de ese presupuesto va al final a las asociaciones de familias numerosas porque hay muchas más.

Otras políticas muy destacables en la línea de apoyo a las familias que pueden estar en una situación -como decía- de vulnerabilidad son, por ejemplo, el aumento de la cuantía por acogida de la infancia.
Es decir, a familias acogedoras, que llega hasta los 420 euros y, además, con la particularidad de que no hay disminución en la cuantía del segundo y tercer niño o niña acogida.
Cosa que sí ocurría en el anterior gobierno.

Y otro ejemplo destacable es la renta valenciana de inclusión, que también va en la misma línea, también, para la ayuda de personas o familias que están en situación de vulnerabilidad.
Y las cuantías recibidas por familias de cinco miembros, que puede ser el caso de familia numerosa, desde los 476 a los 938 euros y en las familias de seis miembros de 495 a 1.
011 euros, incluyendo complementos para vivienda y derechos energéticos, que es otra de las medidas que propone la propuesta de resolución.

En resumen, hay algunos puntos que, ya prácticamente se están haciendo ya desde el Consell y que no habrá ningún problema en seguir haciendo.
Y hay otros puntos, por ejemplo, los de instar a los ayuntamientos, que me imagino que dependerán un poco de la situación particular en la que se encuentren los ayuntamientos porque muchos, como sabemos, están en una situación bastante delicada de deuda y no sabemos si podrán hacer frente a eso.
Pero, desde luego, no hay ningún problema en instar a los ayuntamientos a que lo hagan y todas las medidas nos parecen posibles.

Con lo cual, votaremos a favor de la proposición no de ley.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias, señora Rodríguez.

Sí, señora Catalá.
Tiene usted la palabra.

La senyora Catalá Verdet:

Gracias.

Continuar també agraint a la senyora Rodríguez el seu recolzament.
Recordar -i ho he dit en la meua intervenció- que el partit que va regular normativament la qüestió vinculada a les famílies monoparentals o monomarentals -com s'ha dit ací anteriorment- fou l'anterior govern del Partit Popular.
I jo el que he fet, evidentment, és reconéixer -les coses positives cal reconéixer-les- i ací estem en una qüestió de consens que, evidentment s'ha desenvolupat de forma òptima i que, evidentment, això ha sigut positiu.

Però també dir el següent que, de la mateixa banda que s'ha fet eixa política positiva, també he de recordar que el primer pressupost del botànic feu el següent: la línia dirigida als programes de família, que eres les beneficiaries cooperatives sense ànim de lucre o altres institucions, va baixar un 50%.
Va desaparéixer la línia de recolzament a les famílies nombroses a la Comunitat Valenciana i agraïm que recolzen esta iniciativa perquè recuperem la línia nominativa.
I això per a nosaltres és un èxit.

Desaparegueren els programes d'atenció i obtenció de beneficis per a les famílies nombroses en què els beneficiaris eren les entitats sense ànim de lucre.
I va desaparéixer, evidentment, l'atenció a les dones embarassades i mares amb menors de tres anys en situació de risc social.

Per tant, nosaltres, evidentment, la primera part de la legislatura vam vore que hi havia un tracte molt diferent de les famílies nombroses respecte a altes tipus de famílies.

I agraïm, i moltíssim, que en este moment, evidentment, hi haja un canvi de criteri dels partits que recolzen el govern i, evidentment, recolzen, per fi, esta iniciativa de recuperar la línia de recolzament a les famílies nombroses dirigida a la federació i d'incrementar pressupostàriament la línia dirigida als programes de família.
Perquè, si bé és cert que s'ha incrementat pressupostàriament, és una línia de concurrència competitiva.
I, per tant, totes estes entitats han d'accedir, i no es sap cada any quin recolzament pressupostari van a tindre.

I és poc coherent que un govern, que és un govern progressista, tinga línies nominatives per a patronals i sindicats, i no tinga línies nominatives per a una federació de famílies nombroses.

Per tant, agraïm i reconeguem el canvi de criteri dels grups que recolzen el botànic i que aproven esta iniciativa per a poder treballar de forma, jo pense, més igualitària, més equitativa en totes les estructures familiars de la mateixa manera.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Sí, señora Rodríguez, tiene usted cuatro minutos.

La senyora Rodríguez Armigen:

Por la redacción de la propuesta de resolución, no entendemos que sea una línea nominativa.
De hecho, por eso el principio de mi intervención decía que había habido un cambio de filosofía o de espíritu dentro de un gobierno al otro porque ahora ya no hay líneas nominativas para las familias numerosas, sino para todas las familias que están en situación de vulnerabilidad.

En la redacción de la propuesta de resolución, yo no entiendo que sea una línea nominativa, si no, no lo hubiéramos apoyado.
Entendemos que está dentro del programa de promoción de la diversidad familiar, que ya le he dicho que la mayoría de ese presupuesto va a parar finalmente a asociaciones de familias numerosas.
Pero no como una línea nominativa, sino como una línea de concurrencia competitiva, que es lo que ha cambiado en el botànic y que va a seguir siendo así.

La senyora presidenta:

De acuerdo.

Muchas gracias, señoría.

Tiene la palabra la portavoz del… (Remors) Ya está clarificada la exposición.
Yo creo que están suficientemente explicadas.
(Remors) Quiero decir que están expresadas las posiciones.
Sí, quiero decir que… Ya han sido expuestas las diferentes posiciones.

Le toca el turno a la diputada portavoz del Partido Socialista, Rosa de Falastín Mustafá.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies.

Em perdonaran si sóc un poc brusca en dir-ho, però llegir la PNL tira un poquet arrere.
Totalment redactada en masculí, faltaria més, però és que, com sempre, tornen al model de família única, a eixe que Déu mana.

I a mi m'ha passat també com a la senyora Cabedo, la porten ací, a la comissió d'igualtat.
I açò és que ens recorda l'època de la direcció general de dona i família, de mujer y familia que es lo nuestro.

I, per cert, ja que han parlat d'avortament, que han tret el tema, me donen l'oportunitat i me permetran fer pública la felicitació del Grup Socialista a les dones irlandeses que, per fi, poden prendre decisions al voltant del seu cos en llibertat.

I és que parlen vostés de defensar les famílies amb una problemàtica particular pel cos que representa per a elles la cura, l'educació, l'habitatge i s'obliden altra vegada que les famílies amb majors dificultats són les famílies monoparentals o, millor dit, monomarentals perquè, en realitat -com ha dit també la senyora Peremarch-, estan formades en la seua majoria per dones, en un 81%.
Estem esperant que copien vostés a nivell estatal el marc legislatiu específic que sí que existix en la Comunitat Valenciana per a famílies monomarentals.

Nosaltres estem amb totes les famílies, amb una política global de suport a les famílies com la que fa el Consell.
No vull repetir, però, bé, com ha dit la senyora de Compromís, les línies específiques estan dotades amb 240.
000 euros, és que són més diners.
I majoritàriament acaben en suport a les famílies nombroses.

Votarem que sí perquè, com ja li he dit, creiem que cal donar suport a aquelles famílies que tenen majors dificultats siguen com siguen.
Ens importen totes les famílies, les nombroses i les que no ho són també.
Però és que no es pot concebre el recolzament a les famílies com un compartiment estanc i excloent.

No tenim problemes amb les mesures que vostés proposa, però, clar, estaria bé que demanaren alguna cosa efectiva per a tots i per a totes també a nivell estatal.
I no crear, per exemple, un càrrec amb una tasca fantasma com el de la Â«comissionada per al repte demogràficÂ».
Una persona que era senadora del PP i que ara cobra 100.
000 euros a l'any, més que el mateix president del govern -açò és al·lucinant- i la seua tasca era elaborar una estratègia que equilibrara la piràmide poblacional.
Un any després d'haver estat nomenada, no havia presentat cap estratègia ni absolutament res.

Ha tingut que ser, altra vegada, el Grup Socialista al Congrés i demanar explicacions de l'activitat d'aquesta senyora perquè sabien poc més que havia assistit a una jornada dels pobles més bonics d'Espanya.
Un autèntic exercici d'apostar per les famílies.
Clar que sí.

Miren, com vostés diuen, Â«obras son amoresÂ».
Creiem que és més raonable augmentar -com ha assenyalat la companya de Compromís- la prestació econòmica per acolliment d'infància fins als 420 euros i la no minoració per segon xiquet o xiqueta o tercer acollit.
O és que, en eixos casos, no han de comptar les dificultats?
I ho dic perquè amb el seu govern sí que ocorria, mesures com la renda valenciana d'inserció, que ja hem dit que dobla la quantia per a famílies de cinc membres.
I és que això sí que canvia la vida de la gent, la de molta gent.
No la de només una família, com la de la seua comissionada.
Recolza les famílies?
Sí, a totes.
Per la nostra part, a totes.

La senyora presidenta:

Moltíssimes gràcies.

Passem directament a la votació.

Sí, senyoria.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies.

Agraïm també el recolzament del Partit Socialista.

Evidentment, nosaltres tenim molt clara la literalitat de la nostra iniciativa i, no és que tenim clara la literalitat de esta PNL, és que tenim clara la literalitat de la PNL, la literalitat de la interpel·lació i la moció subsegüent data 30 de juny de 2016, en la qual vam plantejar coses prou similars, i de totes les iniciatives parlamentàries que hem portat endavant d'esta qüestió des que, a finals de l'any 2015 el botànic feu el seu pressupost eliminant la línia nominativa a la federació de les famílies nombroses a la Comunitat Valenciana.

Per tant, és una qüestió d'un històric que tots haurien de conéixer i, evidentment, d'un posicionament molt clar del Partit Popular que és el mateix des de fa dos anys a ara.
Evidentment, el mateix.

A partir d'ahí, jo pense que, parlar de totes les iniciatives positives que ha fet el Govern d'Espanya i està fent el Govern d'Espanya per qüestió de protecció a la família, seria destinar més de quatre minuts en la meua intervenció, cosa que no puc fer.
L'únic que he de dir és que este govern, el govern del botànic ha rebut en l'any 2017 del Govern d'Espanya 5,5 milions d'euros per a programes de protecció a la família i a l'atenció a la pobresa infantil.
5,5 milions d'euros del Govern d'Espanya.
És a dir, quan es demana explicacions al Govern d'Espanya, també hauria de saber-se què és el que la vicepresidenta i el Consell del botànic rep per part del Govern d'Espanya per a fer possible totes les polítiques de protecció, tant a la família com d'atenció a totes les qüestions de pobresa infantil.

Evidentment, el Partit Socialista, poques lliçons ens ha pogut donar al llarg de la història d'esta qüestió.
L'executiu socialista va suprimir les prestacions familiars per naixement i va rebaixar l'import de prestacions per fill a càrrec menor de cinc anys.
Els últims pressupostos del govern del Partit Socialista en Espanya és de l'any 2011; restaren 2.
000 milions d'euros a programes socials.
2.
000 milions d'euros, fent que algunes partides d'ajuda a les famílies i col·lectius que són desfavorits tornaren a nivells propis de deu anys abans.

Per tant, per una part, el Govern d'Espanya en este moment que està aportant al govern de la Comunitat Valenciana 5,5 milions d'euros per a ajudes destinades a famílies i pobresa infantil, per altre costat, les lliçons, lliçons de paraula, però no de fets del Partit Socialista i de l'esquerra valenciana i espanyola.

Per tant, insistim, agraïm i hem intentat mantindre el to cordial al llarg de totes les nostres intervencions, tot i les lliçons d'algunes diputades d'esta comissió respecte a algunes qüestions en les quals s'hauria de vore i s'hauria de parlar molt, però, evidentment, nosaltres creiem en esta iniciativa, creiem en el consens i, per tant, en eixa línia, hem intentat fer totes les intervencions i treballar esta iniciativa.

Agrair a totes les diputades i diputats el seu plantejament i el seu posicionament en esta comissió.
No sabem com quedarà la votació, però, en qualsevol cas, pensem que hauria de ser positiva perquè no és benefici per al Partit Popular ni és benefici per a algunes famílies, és benefici per a tots els valencians i valencianes.
I ja, la política d'anar a la contra i la política de fer un posicionament ideològic més enllà de les necessitats i dels interessos dels ciutadans i ciutadanes ha d'acabar-se.
I, per tant, pensem que hui pot ser un bon dia per acabar amb la ideologia, per acabar amb el posicionament a la contra i, sobretot, per a començar a pensar abans en els valencians i no en les caramboles polítiques.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

¿Sí?
La senyora.
.
.

La senyora Mustafá Àvila:

A vore, una qüestió.

Volíem que quedara clar -estic parlant en el nom dels altres grups- que eixe punt no parla d'una línia nominativa.
Volem que açò quede clar.

La senyora Catalá Verdet:

El que he de dir és que el que ha de deixar clar el que posa en una PNL és el redactor de la PNL.

La senyora presidenta:

Señorías.
(Remors)

Señora Mustafá, ¿Ha terminado usted?

La senyora Mustafá Ávila:

Sí, sí, sí.
El que volem és que ho deixen clar.
No vaig a dir-ho jo.

La senyora presidenta:

Pasamos entonces a la votación.

La senyora Mustafá Ávila:

No, no, no.
Abans de la votació volem saber que ens especifique això perquè sembla que no ha quedat clar.

La senyora presidenta

¿No queda clar en la PNL?

La senyora Catalá Verdet:

Podem dir-ho, eh?
, si li pareix bé a la presidenta.

Per a nosaltres.
.
.
(Remors) Recuperar es recuperar la línea perdida en el año 2016, la línea de apoyo dirigida a la federación de asociaciones de familias… (Les diputades parlen entre elles)

Bé, és igual.
Establir una línia pressupostària.
.
.
(Remors)

La senyora presidenta:

No, no.
Señorías, un momentito.

Vamos suspender durante un minuto la comisión para establecer si todo el mundo tiene el mismo texto y ver qué es lo que se va a votar.

Un minuto de receso.

La senyora Catalá Verdet:

Presidente, si me permite.

La senyora presidenta:

Un minuto de receso, por favor.

La senyora Catalá Verdet:

Pero si está claro, no hace falta el minuto de receso.

Y establecer una línea presupuestaria es una línea nominativa para el Partido Popular.
(Remors)

La senyora presidenta:

Un minuto de receso.
(Remors) ¿No lo necesitáis?
(Remors) De acuerdo.

Pasamos, entonces, a la votación.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstención?
Queda rechazada la proposición no de ley.
(Remors) PNL con trampa no vale.
(Remors) Totalmente imparcial.

Estamos fuera del…, del acta.
(Remors)

Proposició no de llei sobre l'aplicació de mecanismes per a garantir la paritat en els òrgans de decisió de les organitzacions del medi rural de l'estat espanyol, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 96.
270, BOC número 267)

La senyora presidenta:

Pasamos, entonces, al cuarto punto: Â«Presa en consideració de la proposició no de llei sobre l'aplicació de mecanismes per a garantir la paritat en els òrgans de decisió de les organitzacions del medi rural de l'estat espanyol, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
Â»

Té la paraula la diputada Cristina Rodríguez.

La senyora Rodríguez Armigen:

Gracias, presidenta.

En España, más del 70% de los titulares de explotaciones agrarias son hombres.
Según las últimas cifras del ministerio de agricultura, el estado español cuenta con trescientas treinta explotaciones agrarias en régimen de titularidad compartida.
En el País Valenciano solo existe una decena de explotaciones de titularidad compartida.

Esto nos demuestra que el objetivo fundamental de la Ley estatal sobre titularidad compartida de las explotaciones agrarias, ese objetivo de promover y favorecer la igualdad real y efectiva de las mujeres en el medio rural, a través del reconocimiento jurídico y económico de su participación en la actividad agraria, está todavía muy lejos de alcanzarse.

No cabe duda de que la Ley de titularidad compartida nació con una clara perspectiva de género con la intención de visualizar e igualar el trabajo de las mujeres en las tareas agrícolas a las de su cónyuge o pareja de hecho.
No obstante, la falta de información sobre la ley y la burocracia que lleva aparejada, agravadas quizá por cierto desinterés en que las mujeres ocupemos el sitio que nos corresponde, o también porque medidas como esta pueden parecer para algunos temas menores, dificultan que esta cotitularidad de las explotaciones se haga efectiva.

Estas trabas dificultan la igualdad real también en el campo.
Un sector fuertemente masculinizado y envejecido, donde las mujeres no escapan de las dobles y triples jornadas de trabajo.

Casi siempre, por cierto, en el campo también, como pasa en las ciudades, las jornadas laborales de las mujeres están poco y mal reconocidas y, lo que es peor si cabe, remuneradas.
Muchas veces, incluso, las mujeres hacen trabajos de cuidados -como todas las presentes sabemos que son indispensables para la vida-, pero estos se hacen pasar injustamente por no reconocidos o incluso invisibles.

Si la brecha salarial es un problema en todos los sectores productivos, la brecha salarial que existe entre el hombre y la mujer en el campo se sitúa por encima de los 400 euros al mes.
Imagínense si, a esos 400 euros les sumamos el valor de todo el trabajo no cotizado invisible que aportan las mujeres en el mundo rural.
Probablemente no habría dinero para pagar todo eso.

Por todo eso, en lo que respecta al mundo rural, consideramos que es urgente instar al gobierno central para que la titularidad compartida se produzca de oficio, mejorando así la efectividad de esta medida para que las mujeres, así, tengan reconocido por ley un derecho que les corresponde.

También, en este sentido, pedimos al Consell que redoble esfuerzos para poner a disposición de todas las personas mecanismos de difusión para informar del contenido de esta ley.
Por ejemplo, a través de las oficinas comarcales agrarias, que ustedes saben que existen por todo el territorio, por todo el país.

Por otro lado, también creemos que es fundamental elaborar un plan autonómico para la promoción de las mujeres en el medio rural.
Que, además, encaja dentro del trabajo que se está llevando a cabo, tanto por parte de la conselleria de agricultura como el conjunto del actual Consell, que ya ha puesto en marcha la agenda valenciana antidespoblament.

Este plan para la promoción de las mujeres debe ser una medida real para abordar parte de los problemas reales que actualmente tiene nuestro mundo rural.

Este plan deberá ponerse en marcha después de un estudio previo que cuente con la participación de todos los agentes del mundo rural y que sirva como diagnóstico de las situaciones de desigualdad en la que se encuentran las mujeres valencianas de las zonas rurales.

El sector agrario es un sector muy masculinizado y envejecido, que muestra resistencias al cambio.
Esta es una de las conclusiones arrojadas en la última jornada de mujeres agrarias, promovida el pasado mes de marzo por la Conselleria de Agricultura, Medioambiente y Cambio Climático y Desarrollo Rural, para dar visibilidad al papel de la mujer en el sector.

En aquellas jornadas se puso de manifiesto que las mujeres son un factor clave e imprescindible para la ruptura de la concepción del sector agrario de la mujer como cuidadora.
Y que, para romper estos patrones patriarcales y formas de concebir la vida, son necesarias la educación, la formación y la información.

También, como en todos los ámbitos de la vida, la existencia de referentes femeninos son fundamentos en el sector agrario.
Por ello, necesitamos también -y así lo pedimos en nuestra propuesta- tanto al gobierno central como al autonómico, que se apliquen los mecanismos oportunos para garantizar la paridad en los órganos de decisión de las organizaciones de medio rural.
Tanto las de ámbito estatal como las de ámbito autonómico.

Soy consciente de que estas organizaciones son organizaciones autónomas y que no es fácil, muchas veces, influir por que haya paridad en sus órganos, pero, por ejemplo, estas organizaciones reciben subvenciones y estas subvenciones también pueden ser sujetas a la paridad de esos órganos, de alguna manera fomentando que se vayan incorporando mujeres a estos órganos de decisión.

Está, además, pendiente, como así se aprobó en esta cámara a instancias de Compromís las elecciones al campo para constituir el Consell Agrari del País Valencià y este, sin duda, tendrá que ser paritario.

Las mujeres estamos capacitadas también para ser líderes y portavoces, secretarias generales y presidentas.
Necesitamos jefas de explotación, presidentas de comunidades de regantes, secretarias generales de sindicatos agrarios, necesitamos más mujeres en cargos directivos que vean reconocido tantos años de trabajo invisible para acabar, así, también, con el injusto techo de cristal agrario.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

Tiene, a continuación, la palabra la diputada Covadonga Peremarch, por cuatro minutos.

La senyora Peremarch Palomares:

Gracias, presidenta.

Vivimos en un país mayoritariamente rural y la doble y triple discriminación la sufren las mujeres rurales que, como bien señalaba la PNL del Grupo Compromís, sufren precariedad laboral, falta de infraestructuras, servicios y un largo etcétera.

La masculinización del sector agrario rural es causa y consecuencia de esta situación.
En un mundo machista y patriarcal, la revolución necesaria y urgente llega con la feminización en el poder.
Mujeres y sus nuevas formas, su perspectiva es esencial para mejorar las condiciones y asegurar, incluso, un futuro.

Por ello, aplaudo y apoyo esta iniciativa del Grupo Compromís que focaliza una necesidad urgente y que mejora las insuficiencias del plan estatal, tratando directamente cada territorio con sus particularidades y conflictos ya identificados, incorporar las mujeres en los puestos de decisión es asegurar una mejora y un futuro en el medio rural.

Hay que superar la brecha de género y romper desde las instituciones los techos de cristal que, silenciosamente, pero cada vez más visible, oprimen a las mujeres y a la evolución de toda la sociedad.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Peremarch.

Tiene la palabra la diputada Mercedes Ventura, del Grupo Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, presidenta.

Ciudadanos estamos apostando y queremos apostar por el relevo generacional en el campo y la presidencia de las mujeres en ello.
Lo que quiero decir es que las mujeres juegan un papel fundamental en el desarrollo sostenible del medio rural, ya que suponen el 49,15% de la población de las zonas rurales, que ejercen funciones de vital importancia para el mantenimiento de la sociedad rural en el territorio.

En este caso, decir que la Ley de titularidad compartida de 2011 bajo el gobierno -como todos sabemos- de Zapatero ha sido un fracaso.
Sí, un fracaso en cuanto a su implementación y también beneficiarios, ya que solo diez titularidades se han recogido en la Comunidad Valenciana desde 2011.
Y fue una ley que, tengo que decir, generó muchas expectativas y una gran ilusión por parte de muchas agricultoras.
Pero también hay que decir que fue una pesadilla burocrática que llevó a su abandono, a seguir silenciando a la mujer en el mundo rural.

Veo ruiditos y voy a explicar el por qué.
Primero, por las cuestiones burocráticas, la cantidad de papeleo que tenían que llevar las mujeres.
Tampoco se generó difusión, por lo que la ley era una gran desconocida.
Y de ahí me alegra que en esta propuesta de resolución se recoja, en su punto 5, que se apliquen medidas de información y difusión sobre la Ley de titularidad compartida en las explotaciones agrarias en el País Valencià.
Yo hablaría de Comunidad Valenciana.
En este caso, sí que es cierto que es una ley desconocida porque no se ha hecho difusión y, también, por lo que he dicho anteriormente.

También tengo que decir que, posteriormente, en su punto 1 habla de instar al gobierno central a aplicar los mecanismos oportunos para garantizar esta paridad en los órganos de decisión en las organizaciones del mundo rural.
Yo hablaría, en lugar de paridad, de una igualdad efectiva entre hombres y mujeres.
En este punto, estamos del lado de Compromís, en el caso de visibilizar el trabajo que hacen las mujeres en este ámbito.
Porque prueba de ello es que las organizaciones de mujeres rurales están llevando a cabo una importante labor de movilización y concienciación social trabajando para combatir las relaciones de poder desiguales entre hombres y mujeres en el medio rural, y promoviendo también la incorporación de las mujeres en todos los ámbitos de las sociedades rurales.

En este marco de continuar luchando por los derechos de las mujeres rurales, surge, como bien sabemos, de la mesa de mujeres una iniciativa de coordinación y cooperación entre los distintos agentes sociales y políticos implicados en materia de desarrollo rural e igualdad de género, y que consiste en buscar ese espacio de encuentro para una elaboración conjunta de plan y estrategias que esté compuesto por las principales organizaciones de mujeres rurales de ámbito estatal y también de las redes de desarrollo rural y también con el ministerio.

En este caso, indicar que en el marco laboral del medio rural está caracterizado también, como bien se ha dicho, de la segregación vertical y también de la segregación horizontal.
En cuanto a la segregación vertical, creo que ya se ha hecho mención que las mujeres se concentran, por lo general, en posiciones inferiores de la jerarquía laboral y ocupan puestos de personal no cualificado y personal administrativo.
Los hombres, sin embargo, tienen mucha más presencia en puestos de poder y responsabilidad.
Y también indicar que en el medio rural existe una marcada feminización en tema de salarios, cosa que no ocurre a nivel de empresario rural, que está más ocupado por los hombres.

En este ámbito, indicar que estamos del lado de que hay que llevar a cabo un estudio de la situación de la desigualdad en la que se encuentran las mujeres valencianas y, por lo tanto, intentar proponer medidas más eficaces para mejorar estas líneas.

También indicarle que, en cuanto a la titularidad de explotaciones, hay que apostar no solo por -como se dice- que se produzca de oficio, sino que ofrecer otras medidas extras como puede ser bonificaciones o subvenciones para impulsar que estas mujeres puedan llevarlo a cabo.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Ventura.

Tiene la palabra la diputada Cristina Cabedo del Grupo Podemos-Podem.

La senyora Cabedo Laborda:

Voldria agrair a Compromís aquesta proposta que ens du, atés que la situació de les dones al món rural és una qüestió que ens va preocupar mentre redactàvem l'informe pel pacte valencià, però que cal que treballem encara més i que crec que necessitem més propostes com aquesta que és concreta sobre dones i món rural.
Per tant, la meua enhorabona i les nostres gràcies.

Ja en aquell moment vam arribar a la conclusió de com la manca de serveis i infraestructures al món rural té un impacte de gènere important perquè, no només impedeix les dones viure amb dignitat, sinó que moltes vegades com, en el món rural existix aquesta mancança de serveis i són les dones les que assumixen les cures, aleshores són elles les que es converteixen en les proveïdores pròpiament d'estos serveis.

Però ací, en aquesta proposta, parlem que les dones han de formar part dels òrgans de decisió perquè, si ja de normal estem excloses, imaginem en sectors masculinitzats com els relacionats amb el sector agrari i el pesquer.

Per això estem totalment a favor d'exigir la paritat en els òrgans de decisió de les organitzacions del medi rural tant en l'estat espanyol com en el País Valencià.
També creiem que es tracta d'una qüestió de fer valer el poder de forma igualitària, el demanar que l'adjudicació de la titularitat compartida de les explotacions agràries es produïsca d'ofici.
Si ja és un bon pas disposar del marc legal que possibilita la titularitat compartida de les explotacions agràries enfront del fet que, únicament, l'home figurava com a titular, ara toca donar un altres pas i que aquesta titularitat s'adjudique d'ofici.
Tenint, a més, en compte la mancança i les dificultats de la tramitació de la titularitat compartida.
Com diu pròpiament la proposta, les dones no tenen per què demanar un dret que ja els pertany.
Per això també em sembla bé informar i difondre la Llei de titularitat compartida, més enllà de la seua modificació per a que el règim siga d'ofici de forma compartida.

I, per últim, també estem a favor de dur a terme eixe estudi més exhaustiu sobre les dones al món rural valencià per aprofundir en eixa reflexió inicial sobre el major impacte de gènere que té sobre les dones les carències que encara a dia d'avui existixen en el món rural.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula el Partit Socialista.
La senyora Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, presidenta.

Este 2017 en el informe de Davos en el programa de competitividad en el Foro Económico Mundial se decía que el mundo está siendo privado de un gran recurso sin explotar.
Y, además, en el año 2017 se decía que la tendencia en este año es a un incremento en la brecha de género en el conjunto del mundo.

ONU Mujeres fija que las mujeres titulares de explotación agrícola solo son un 20% y el dato en nuestro país lo acaban de dar, donde el 70% de los titulares de las explotaciones agrarias en nuestro país son varones.
Mayoritaria es también la presencia de los hombres en las organizaciones agrarias, ganaderas, en los consejos rectores de las cooperativas.
Y, por lo tanto, las mujeres tienen una enorme dificultad de abrirse paso en el mundo rural y en el mundo agrícola.

Yo creo que cada vez somos más conscientes de que es insostenible una sociedad que no tiene en cuenta las capacidades y el talento de esa mitad de la población.
Por lo tanto, las mujeres están pidiendo a gritos la igualdad de oportunidades.
Una igualdad que, como se ha dicho antes también, sí reconocen las leyes, pero que todavía es una igualdad que no es efectiva.

Las mujeres en el ámbito rural que no han gozado de la igualdad de oportunidades han trabajado o…, en el ámbito de las explotaciones agrarias su ámbito de actuación ha sido la ayuda familiar o han sido asalariadas en tareas manuales o se han dedicado a los productos artesanales, al mercado local, al autoconsumo o el trabajo a domicilio en muchas zonas rurales, bajo o dentro de lo que conocemos como la economía sumergida.

Y esta falta de oportunidades de las mujeres rurales ha llevado a que muchas de ellas huyan del ámbito rural para irse a las zonas urbanas donde tienen una mayor oportunidad.

Pero el mundo rural, a pesar de las dificultades, tiene futuro, pero requiere de políticas específicas.
El mundo rural ha cambiado y también lo ha hecho la política europea, cada vez más plurisectorial, donde la participación de la mujer es clave, especialmente para evitar la despoblación.
Y esta es una de las grandes premisas que no debemos olvidar como país.
Si las mujeres no se asientan en el territorio, si las mujeres consideran que no tienen oportunidades en las zonas rurales, emigrarán a las zonas urbanas.
Y con las mujeres emigran las familias.

Y, por lo tanto, no solo es una política económica -que debería serlo-, es también una política de modelo de sociedad que queremos en nuestro país, si queremos esa población concentrada en las grandes ciudades o queremos y creemos que hay futuro y hay vida en las zonas rurales.
Y para que haya vida y futuro en las zonas rurales hay que trabajarlo.
Y en ese trabajo una ley muy importante fue la Ley 35/2011 que entró en vigor en enero de 2012 y que nació con una clara perspectiva de género para visualizar y dar efectividad al trabajo de las mujeres en las tareas agrícolas cuando tienen cónyuge.

¿Cuál es el problema de la ley?
Que esta es una ley incumplida que, desde que entró en vigor, esta ley establecía medidas en materia de seguridad social, consistentes en beneficios a la hora de cotizar, que nunca se produjeron.
Y, por lo tanto, si no se facilita, se subvenciona, se bonifica, se impulsan bonificaciones en la seguridad social para animar a que las mujeres entren y coticen, el resultado que tenemos es el que es.

Dos: que la burocracia en la aplicación de esta ley se ha demostrado que es tremenda -termino, presidenta- y todas las organizaciones agrarias están diciendo que es insostenible el nivel de burocracia.

Y en cuarto lugar, que no se ha dado la información adecuada y de difusión de las ventajas de esta ley.

Por lo tanto, termino diciendo que votaremos a favor de esta ley, que el mundo rural tiene derecho a tener oportunidades, que las mujeres tienen derecho a vivir en el mundo rural, pero vamos a exigir, también para las mujeres del ámbito rural, que tengan igualdad de oportunidades y no las tendrán mientras en el ámbito agrario, como esta ley o como en otras iniciativas, no se aplique la especificidad para igualar derechos y oportunidades de mujeres y de hombres.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Peris.

Tiene la palabra la diputada del Grupo Popular, Remedios Yáñez.

La senyora Yáñez Motos:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, señorías.

Estamos de acuerdo en varias afirmaciones de la exposición de motivos en cuanto a antecedentes y que en equiparación de sexos en las zonas rurales ha evolucionado de forma más lenta y que hay mayor presencia de hombres como consecuencia de la inmigración de jóvenes del campo a las ciudades.
Por lo tanto, la despoblación, el envejecimiento y la masculinización son los tres principales problemas que nos encontramos en el medio rural.

Hoy, gracias a las políticas del gobierno del Partido Popular, hemos salido de la crisis económica, de una crisis sin antecedentes en la historia de España y ahora existe un aumento de reconocimiento, de conocimiento y también de mayor reconocimiento, por lo que estamos en el buen camino.
Y he resaltar, a raíz de esta última crisis económica, el sector agrario tiró de la economía española y atrajo nueva población emprendedora, y destacar también que el empleo creado en España por autónomos durante la crisis, un 56%, fue creado por la mujer rural.

En el año 2015, el gobierno del Partido Popular puso en marcha el plan de promoción de la mujer rural 2015-2018, contribuyendo a la igualdad.
Con el fin de mejorar la inclusión social, laboral y la participación económica de las mujeres del medio rural porque todavía se mantenían escenarios de desigualdad entre mujeres y hombres en mayor grado que en el medio urbano.

Ochenta y dos medidas a favor de esta visibilidad, que no me da tiempo a hacer un repaso de ellas, pero resumiendo y ciñéndonos al tema que hoy nos ocupa, era la integración en los ámbitos como la agricultura, la ganadería, pesca y acuicultura con acciones de liderazgo, de formación y de participación en la toma de decisiones de organizaciones agrarias o de cooperativas.

Por lo tanto, desde el gobierno central del Partido Popular, se viene trabajando para que el medio rural no sea un factor limitante de la mujer, sino un lugar de oportunidades.
Sensibilidad que, desde el gobierno, ya se ha visto en la incorporación del talento femenino para diversificar las actividades empresariales y la mujer rural es la que ha entendido esto de la mejor diversificación con buenos proyectos de turismo o artesanía o de otros novedosos.

Debemos reconocer que en España se han producido bastantes avances importantes en igualdad de género, en el marco de diferentes normativas europeas y también en las diferentes leyes nacionales que están orientadas a la mujer rural.
Pero en la última ley en la que se hace referencia en la propuesta de resolución, la última que es la Ley de titularidad compartida de las explotaciones agrarias, que pretendía romper el techo de cristal de muchas mujeres que figuraban todavía como ayudantes de explotaciones, que remitía la supresión de barreras formales y la potenciación de ciertos valores en las mujeres del mundo rural -como la confianza, la igualdad, la no discriminación, la visibilidad o el desarrollo sostenible- a día de hoy no ha conseguido el objetivo por la falta de voluntad política y de concienciación en determinadas comunidades autónomas.

Y en nuestra comunidad, ¿qué es lo que ha pasado?
¿Qué campaña ha hecho el gobierno valenciano sobre la actual Ley de titularidad compartida?
¿Qué ha fomentado el gobierno del botánico para la inscripción de nuevas titularidades?
Nada.
No se ha informado a la mujer de los derechos que adquieren: fiscales, sociales, laborales o pensión, o las bonificaciones por darse de alta en la seguridad social.
¿Y quieren instar al gobierno central?
Llevan tres años y traen ahora esta preocupación porque ahora ustedes, señorías de Compromís y su pareja de gobierno, no han hecho absolutamente nada.
El Gobierno de España, el Partido Popular, ha cumplido con sus deberes.
Está en ello.

Señorías de Compromís, se debe hacer cumplir la ley de igualdad en las organizaciones agrarias, en cooperativas para garantizar la participación en igualdad de la mujer en los órganos de decisión del medio rural.
Así es como también el grupo popular quiere sea.
Pero, bueno, el Consell se ha dedicado a otras cosas, a salvar no sé a quién.
Y el resultado es de tres años en los cuales se ha abandonado el medio rural.
Y no lo dice el Partido Popular, lo han dicho 40.
000 mujeres y hombres que el sábado pasado se manifestaron en Valencia, organizaciones vinculadas al ámbito rural de la Comunidad Valenciana que pedían un cambio de actitud y de política, que se quejaban de que no estaban siendo bien tratadas por este Consell del botánico.
Hombres y mujeres.

Así que, señorías de Compromís, insten al gobierno, pero al autonómico, a que trabaje, que se haga los deberes, que se cumpla con la responsabilidad, que reconozca la aportación de riqueza del mundo rural, que apoye al mundo rural, que aplique la ley de igualdad por una mayor representación y reconocimiento de la mujer, y que se ponga las pilas en la Ley de la titularidad compartida.
Será la mejor manera de conseguir la igualdad de la mujer en el mundo rural y en toda la sociedad.

Y, para terminar, solo decir que quería manifestar la continua insistencia en introducir la palabra Â«País ValenciàÂ».
La denominación no es la que está en el Estatuto de autonomía.
Desde el Partido Popular intentaremos (veus) intentaremos neutralizarlo hasta, además, ha habido sentencias del tribunal de justicia…

La senyora presidenta:

Señorías, no es el tema.

Señora Yañez, vaya terminando, por favor.

La senyora Yáñez Motos:

Así que bueno, vamos a hacer, a trabajar, poner Comunidad Valenciana y posiblemente… (Veus)

La senyora presidenta:

Señorías, por favor… Señorías, está terminando.

Diputada, ¿ya ha terminado, verdad?

La senyora Yáñez Motos:

No, no había terminado porque me parece que se pide… Pero si es que no se me ha dejado.

La senyora presidenta:

Termine, por favor, si tiene algo más que añadir.

Señorías…

La senyora Yáñez Motos:

Se está pidiendo respeto a nosotros.
En cambio, el respeto a nosotros no se nos tiene.

Es mi opinión.
Podré estar o no podré estar equivocada.
Pero es mi opinión lo que he dicho, pero lo tengo que decir porque esa denominación está puesta en la propuesta de resolución y queríamos manifestarla.

Por lo tanto, ahí queda.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Pues muchas gracias, señora Yáñez.

Señora Rodríguez.
(Remors) (El lletrat parla amb el micròfon desconnectat)

La réplica le corresponde a la señora Rodríguez.
¿Considera que ha sido aludida?
(Remors)

Pues, de acuerdo, tiene… (El lletrat, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Pero eso no son alusiones, presidenta.
Â») (Remors) (El lletrat parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor González Delgado:

¡Ay el colegio, ay el colegio!
¡Ay la escuelita, ay la escuelita!
¡Maestro, maestro, venga con la regla!
La escuelita ridícula.
¡Qué vergüenza, hombre!
(Remors) No, si no me enfado.
Me rio, porque es que esto es verdaderamente insólito.
(S'interromp la gravació)

La senyora presidenta:

Por supuesto que vamos a cumplir el reglamento.

Tiene la palabra, -disculpen, señorías- la diputada del grupo proponente, Compromís, durante cuatro minutos.

La senyora Rodríguez Armigen:

Gracias, presidenta.

En primer lugar, agradecer el tono de todas las portavoces del resto de grupos y las aportaciones de muchas de ellas.
Y también el apoyo de la mayoría de ellas porque no me queda muy claro si van a votar que sí o que no.
Pero imagino que el Partido Popular va a votar que no.

Sí, es cierto que en cuanto a la ley a la que hacíamos referencia en la propuesta de resolución, que es la Ley 35/2011, alguna responsabilidad en que esa ley no haya funcionado, en que no hayan funcionado las medidas que están dentro de la ley tendrá el Partido Popular que ha sido el que ha estado gobernando hasta el momento.

Por otro lado, tampoco voy a sacar pecho de lo que ha podido hacer el Consell en estos años por las mujeres del mundo rural, que es verdad que es una situación en la que partimos de muy bajo y que creo que conviene, de alguna manera, aceptar la responsabilidad que tenemos todos y todas.
Todos los grupos.

Y sí decir, en referencia a la manifestación del sábado pasado, quizá ese es un muy buen ejemplo de la no participación de las mujeres del mundo rural en ese tipo de temas, la no inclusión de ellas y no se les ha pedido, ni siquiera, ninguna opinión.
Y ellas mismas -yo estuve muy pendiente de esta manifestación como portavoz de agricultura que soy de mi grupo-, y ellas mismas, asociaciones como Fademur, que es un referente de asociaciones de mujeres rurales en nuestro país, se quejaban precisamente de eso.
Y, además, a la vista están todas las fotos que había una participación muy, muy, muy mínima de mujeres.

Creo también que hay que aceptar esa responsabilidad que tenemos todos y todas y que, la propuesta de resolución, además, no instaba únicamente al gobierno central.
Desde luego, el gobierno central tiene algunas competencias.
Esté quien esté en el gobierno.
Me da igual el partido que esté.
El gobierno central tiene una serie de competencias y por eso se incluía ahí.
Pero hay otras medidas que son para el Consell y creo que, además, son medidas muy concretas que pueden ser muy positivas para el mundo rural y para la sociedad en general.

Agradecer, como les decía, al resto de grupos el apoyo a esta proposición no de ley y lamento que el Partido Popular se haya desmarcado, digamos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchísimas gracias.
(S'interromp la gravació)

La senyora Yáñez Motos:

Voy a ser breve.

En primer lugar, no se ha escuchado la votación porque tampoco se ha tenido mucho interés en ello igual que se está teniendo ahora.
Por lo tanto, lo que iba a acabar era que nos vamos a abstener tal cual estaba la propuesta de resolución contemplada y porque estaba contemplada tanto la denominación como País Valencià como la instancia al gobierno central.
Eso es.

Y, por otro lado, se refería también a la manifestación del sábado pasado.
Estaban bastante representadas… (Veus)

La senyora presidenta:

Señorías, por favor.

Sí, por favor, señora Yáñez, puede continuar.

La senyora Yáñez Motos:

De verdad, me produce muchísima tristeza que ocurra esto aquí dentro y que haya esos comentarios que, más que de personas adultas, parece que sean de niños cabreados.

Estaba diciendo, si puedo seguir, que la manifestación que hubo el sábado pasado estaban representadas las mujeres del mundo rural.
Había varios colectivos y había una buena proporción de mujeres.
Y, bueno, no voy a hacer aquí nombre de ellas, pero así era.

Y sí que decir que también han sido impactantes y tristes las declaraciones.
Por lo que dice que sí, que tenemos que dar el do de pecho o el que no se haya realizado por parte del gobierno acciones encaminadas a cumplir, en este caso, la Ley de titularidad de explotaciones agrarias.
Pero esto es muy significativo de que no solo es en referencia a la mujer, sino al medio rural.
Y en el medio rural, si no se atiende al medio rural que es una cohesión y vertebra el territorio y que produce riqueza, por supuesto no se va a reconocer nunca la mujer.

Y en eso, he de decir que tengo que insistir y que fueron impactantes las declaraciones y tristes que, además, salieron en prensa de una determinada persona que representaba a un colectivo en la manifestación que decía: Â«El concepto de naturaleza, de lo natural, ha sido prostituido y manipulado por aquellos que precisamente pretenden erigirse en sus máximos defensores.
Â» Entonces, llegados a este caso, por favor, nosotros nos hemos abstenido, pero, como seguramente por el resto se va a llegar a aprobar esta iniciativa, que no sea una proposición que luego quede solo como humo de pancarta y que se lleve a cabo.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Yáñez.

Pasamos a la votación.

¿Votos a favor?
12 votos a favor.
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
4 abstenciones.

Señorías, termina, entonces, la comisión.
La próxima será el día 12 a las 10:00.
Por favor, el Grupo Popular ya ha hecho llegar su propuesta para el próximo orden del día.
Espero que sean rápidas también las portavoces de los grupos en hacerme llegar el orden del día.

Muchas gracias y hasta el día 12.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 16 minuts)