Medi%20Ambient%901940.03.12%20macro.html





Comissió de Medi Ambient realitzada el dia 12 de març de 2013.
Comença la reunió a les 16 hores i 38 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 16.

El senyor president:

Señores diputados, vamos a empezar dándole la palabra al secretario para que constate la presencia de todos ustedes.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Me va a permitir el señor secretario y el señor letrado que les.
.
.
, en las próximas convocatorias y en las próximas.
.
.
, a la hora de pasar lista, la señorita.
.
.
, la señora, perdón, la señora Maritina Hernández, me gustaría que apareciera su nombre como Maritina, no como Francisca.
Eso no es problema de esta mesa, pero sí es un problema subsanable por esta Mesa.

Pasamos a continuación a aprobar el punto número 1 del orden del día, que es la lectura y aprobación del acta de la sesión anterior.
¿Hay alguna cuestión?
(Pausa) Nada.
Se aprueba por unanimidad entonces.

Les comunico a las señoras y señores diputados que vamos a alterar el orden del día: el punto número 5 va a pasar a ser el número 3.

Compareixença del vicepresident del Consell i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, que fa el secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor Joaquín Vañó Gironés, per a informar sobre l'estat del projecte constructiu de 1995 de l'EDAR mancomunada l'Ènova-Rafelguaraf-Sant Joanet, i sobre el projecte del col·lector d'aigües residuals de Sant Joanet per connectar-lo amb el ramal C de l'EDAR Carcaixent-Alzira, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 45.
041), a la qual s'acumula la sol·licitada pel mateix secretari autonòmic, a petició pròpia (RE número 50.
368)

El senyor president:

Con lo cual, damos la bienvenida o no a esta comisión al director general.
.
.
, (veus) secretario autonómico, perdón, secretario autonómico, que, bueno, va a realizar la comparecencia del conseller de presidencia, agricultura y educación, acumulada a una segunda comparecencia solicitada, en este caso, la primera por el Grupo Parlamentario Socialista, y la segunda por.
.
.
, a petición propia.
Con lo cual, le damos la palabra a partir de este momento para que empiece su exposición.

Gracias.

El senyor secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Agua:

Gracias.

Senyor president de la comissió.

Senyores i senyors diputats.

Esta és la primera ocasió que tinc l'honor de comparéixer davant les Corts Valencianes.
Així que permeta'm que.
.
.
, començar saludant tots els integrants de la Comissió de Medi Ambient, el seu president, els membres de la mesa i els diputats dels quatre grups parlamentaris ací representats.
I sobretot vull començar posant-me a la seua disposició com a secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua.

El motiu d'esta compareixença és informar sobre el projecte constructiu de l'EDAR mancomunada de l'Ènova-Rafelguaraf-Sant Joanet i el projecte de col·lector d'aigües residuals de Sant Joanet per a connectar-lo amb l'EDAR d'Alzira-Carcaixent.

Doncs bé, segons el primer pla director de sanejament i depuració de la Comunitat Valenciana, redactat a l'any 1993, els municipis de l'Ènova, de Rafelguaraf i Sant Joan d'Ènova, actualment Sant Joanet, disposaven de tractament d'aigües residuals per mitjà del sistema anomenat tanc Imhoff encara que es trobava fora de servici.

A l'any 1994 es van efectuar unes actuacions al sistema de sanejament existent a Rafelguaraf i l'Ènova.
No obstant, en eixe pla director es preveia una actuació més completa per a la millora del sistema de sanejament dels tres municipis a executar pel conveni entre La Generalitat i la Diputació de València.

D'acord amb el conveni que es va signar entre les dos administracions per a l'execució del primer pla director de sanejament en la província de València, corresponia a La Generalitat finançar el 60% de la inversió, mentre que la diputació aportava el 40% restant, i assumia tant la redacció del projecte com la direcció i execució de les obres.

En el marc d'eixe conveni, la diputació va redactar un projecte d'ampliació de l'EDAR de Rafelguaraf i va executar les obres que es van acabar a finals de l'any 1999, entrant en servici a l'any 2000.
El pressupost de l'obra va ser de 862.
300 euros, amb una aportació de La Generalitat superior a 517.
000 euros.

Durant el desenrotllament del projecte, es va considerar tècnicament que la construcció d'un col·lector per a connectar el nucli de Sant Joanet amb la depuradora de Rafelguaraf no era una solució adequada, per la qual cosa la instal·lació que finalment es va ficar en funcionament i que presta servici des de l'any 2000 va ser per als municipis de l'Ènova i Rafelguaraf, i des de l'any 2008 també al municipi de Manuel, gràcies a la construcció que va fer eixe any.
.
.
, a la connexió que va construir eixe any La Generalitat.

La Generalitat és la titular d'esta depuradora, mentres que la gestió, l'explotació i el manteniment de les instal·lacions corresponen a la Diputació de València.

La capacitat de tractament de l'EDAR és de 1.
530 cúbics/dia, més que suficient per al volum d'aigües residuals que tracta, i compta amb un sistema de tractament biològic per mitja d'aire prolongat que permet que les aigües depurades complisquen perfectament els límits legals i les condicions d'autorització d'abocament.

Quant al municipi de Sant Joanet, l'Entitat Pública de Sanejament d'Aigües Residuals de la Comunitat Valenciana està redactant en estos moments un avantprojecte per a solucionar el tractament de les aigües residuals.
Concretament es planteja la construcció d'un bombeig impulsiu fins a l'estació de bombeig de Villanueva de Castellón per des d'allí impulsar-la fins la depuradora d'Alzira-Carcaixent.

Tots vostés saben quina és en estos moments la situació pressupostària del conjunt de les administracions públiques.
I com va ficar de manifest el vicepresident i conseller de Presidència, Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua en la seua recent compareixença davant el Ple de Les Corts per a explicar la política general de la conselleria, també està fent-se un molt important esforç per equilibrar la situació econòmica de l'EPSAR.

Per tant, els puc dir que la conselleria és conscient de quina és la situació actual del municipi de Sant Joanet, volem solucionar-ho i estem treballant en eixe sentit amb l'objectiu de dur a terme les obres oportunes el més prompte possible, quan ho permeta l'actual situació pressupostària.

En conclusió, senyories, la depuradora de Rafelguaraf presta servici actualment, a més d'este municipi, a l'Ènova i a Manuel, i té un funcionament satisfactori.

I per altra banda, estem treballant també per a solucionar el tractament de les aigües residuals del municipi de Sant Joanet, amb una actuació que ara està en fase d'avantprojecte i que es durà a terme el més prompte possible.

Acabe reiterant la meua total disposició per a col·laborar amb les seues senyories en tot el que estiga al meu abast com a secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua.

Res més per la meua part.
Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, don Joaquín Vañó Gironés, recién estrenado secretario autonómico de agricultura.

A continuación, tiene la palabra el Partido Socialista.
Señor Francesc Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyor secretari, el primer que vull dir és que la història esta de com solucionar les aigües residuals de Sant Joanet justament se correspon amb la història de la gestió del Partit Popular en la Comunitat Valenciana.
És una cosa que comença l'any 1995 i que estem en l'any 2013 i encara no s'ha solucionat.
El que dóna un poc la idea de, digam, la falta d'eficàcia que en este tema ha tingut la Generalitat valenciana i que encara seguix tinguent.

Mire, senyor secretari, en 1995, efectivament, se planteja el projecte constructiu de l'EDAR mancomunada de l'Ènova, Rafelguaraf i Sant Joanet, amb seu en Rafelguaraf.
En 1996, la modificació del projecte per impossibilitat tècnica de connectar amb eixa EDAR.
.
.
.
, perquè la Pobla no accepta que es connecte, se planteja la construcció del ramal per connectar la ret amb la Pobla Llarga i la.
.
.
, com dic, la Pobla Llarga no accepta que se connecte amb la Pobla Llarga.
Impossibilitat de connexió per falta d'autorització i també, també cal dir-ho, de cota.

Entre 1999 i l'any 2002, successives peticions a la COPUT per part de l'Ajuntament de Sant Joanet se fan perquè arbitre una alternativa que solucione definitivament la depuració de les aigües residuals de Sant Joanet.

En maig de 2002, la COPUT, aleshores COPUT, presenta un projecte de col·lector general d'aigües residuals de Sant Joanet, que pretén connectar amb el ramal C de l'EDAR, efectivament, com ha dit, Carcaixent-Alzira.
Això en maig de 2002.

En juliol de 2004 -fins a eixos moments ja no se sap res més-, se sol·licita a l'EDAR per a connectar amb l'EDAR de Carcaixent-Alzira, que en eixe moment està executant el Ministeri de Medi Ambient.

En novembre de 2007 -del 4 al 7 han passant ja tres anys-, se produïx l'informe favorable de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer per a connectar el ramal C, Vilanova de Castelló-la Pobla Llarga, amb l'EDAR d'Alzira-Carcaixent.
I també el permís de suficiència per admetre l'abocament.
És a dir, que l'EDAR Carcaixent-Alzira té suficient capacitat com per a admetre este abocament de Sant Joanet.

També en 2007 la COPUT informa a l'Ajuntament de Sant Joanet que el projecte està en fase d'aprovació.
En abril de 2007, la confederació autoritza la capacitat de l'EDAR Carcaixent-Alzira per a nous abocaments no solament de Sant Joanet, sinó també procedents del polígon i creixement urbà futur de Sant Joanet.

En maig de 2008, se trau a informació pública el projecte de la COPUT, de col·lector general de Sant Joanet, amb la connexió del ramal C, com he dit abans, Vilanova de Castelló-la Pobla, per a dur les aigües a l'EDAR Carcaixent-Alzira.

En maig de 2008 hi ha un canvi de criteri de la COPUT.
No disposant d'habilitació pressupostària, diu la COPUT, se suggerix un conveni amb l'EPSAR a l'Ajuntament de Sant Joanet, en què l'ajuntament aportaria els terrenys i el projecte constructiu i l'EPSAR executaria l'obra.
Això es produïx en octubre de 2008.

No se sap res fins setembre de 2009, on hi ha un nou canvi de criteri per part de l'EPSAR.
L'EPSAR exigix un cofinançament del projecte al 50%, 50% EPSAR, 50% Ajuntament de Sant Joanet.
I a més, li exigix a l'Ajuntament de Sant Joanet un certificat d'habilitació pressupostària.
És a dir, que eixe 50% que li demana per a finançar junt a l'altre 50% l'EPSAR la connexió, a més li demana a l'Ajuntament de Sant Joanet que certifique que té habilitació pressupostària per a poder pagar-ho.

En octubre de 2009, l'Ajuntament de Sant Joanet exigix que es tinguen en compte les despeses que s'han escomés per part de l'Ajuntament de Sant Joanet i que ascendixen a 592.
000 euros.
Despeses fetes pel que fa al que diríem obres executades per l'Ajuntament de Sant Joanet i que després se demostra que no n'hi ha cota, però que ja ha fet unes despeses l'Ajuntament de Sant Joanet.

En novembre de 2009, n'hi ha un nou canvi de criteri.
La Direcció General de l'Aigua suggerix concedir una subvenció a l'Ajuntament de Sant Joanet i que este execute la seua pròpia depuradora al marge de la planificació autonòmica.

Cal tindre en compte una qüestió important.
El cost de la seua pròpia depuradora al marge de la planificació autonòmica que la Direcció General de l'Aigua li oferix a l'Ajuntament de Sant Joanet.
.
.
, cal tindre en compte que el cost de la depuradora és de 300.
000 euros i el pressupost total global de l'Ajuntament de Sant Joanet és de 185.
000 euros.
Per tant, això és absolutament impossible de fer per l'Ajuntament de Sant Joanet.

En novembre de 2009, l'ajuntament sol·licita una subvenció per a poder d'alguna manera executar el que li està proposant la Direcció General de l'Aigua, perquè, clar, el pressupost total no li arriba al cost per a construir-se la seua pròpia EDAR i, eixa subvenció no li és concedida.

En novembre de 2010, l'EPSAR sol·licita a l'Ajuntament de Sant Joanet informació urbanística per a redactar el projecte de construcció i explotació de l'EDAR en Sant Joanet, és a dir, que pareix que l'EDAR comprén la situació econòmica de Sant Joanet i decidix executar l'EDAR en eixe poble.
Li demana una informació urbanística que l'Ajuntament de Sant Joanet evacua en desembre de 2010 i la trasllada a l'EPSAR, desembre de 2010.

Des de desembre de 2010 fins a dia de hui, el tema està parat i l'Ajuntament de Sant Joanet no té cap notícia de què va a passar ahí, si al final va a fer-se una EDAR pròpia, si al final va a fer-se la connexió amb el ramal C per a dur-ho a l'EDAR d'Alzira i Carcaixent.
És a dir, han passat tres anys sense que l'Ajuntament de Sant Joanet sàpiga què està passant en este col·lector o en esta EDAR que en distints canvis s'han estat plantejant en tots estos díhuit anys.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, poca cosa més es pot afegir respecte al detall d'esdeveniments que han passat de la relació entre, en este cas, La Generalitat i, en part, la Diputació de València, amb l'Ajuntament de Sant Joanet, i jo, simplement fer alguns comentaris i algunes preguntes respecte a esta qüestió, probablement amb un caràcter més general, no?
El primer de tot és que el tema este representa un bon exemple del desgavell que es té en la gestió, sobretot del tema de la depuració d'aigües, no?
Desgavell quant a una planificació que no es complix, que es complix de mala manera, de vegades, que canvia constantment en funció de qüestions que no estan massa clares.
A mi m'agradaria saber en este cas, per exemple, el criteri del secretari respecte a què es millor, si tindre una estació depuradora pròpia o connectar-se a la d'Alzira-Carcaixent, perquè sembla ser que el criteri va variant en funció de no se sap exactament què.

I també m'agradaria saber perquè en Alzira-Carcaixent i no en.
.
.
com inicialment es volia, en l'Ènova-Manuel que, en principi, sembla que seria el més raonable per estar més pròxim, no?

Jo, des del punt de vista del tractament, seria preferible que acabaren en Alzira perquè, clar, el tractament que tenen en Alzira no és el mateix que es té en l'Ènova i, per tant, és millor el d'Alzira que no l'altre però, bé, al final, seria convenient que s'aclariren criteris objectius a l'hora de planificar estes intervencions i saber a què atendre's.
Ja no només saber a què atendre's des del punt de vista de l'administració local, especialment dels pobles més menuts, però no exclusivament.
Els pobles més menuts perquè depenen més per la falta de recursos, perquè tenim un problema gravíssim en el finançament de les entitats locals, depenen més dels criteris, de vegades, espuris, que des de la diputació o des de La Generalitat es donen en aquest tipus de qüestions, no?

Però si ja és greu que tot açò estiga dèsset anys o algun any més en dansa, el que és més greu és que estiga en dansa en una qüestió en què en principi no tindria per què.
Vull dir, perquè jo no comprenc les excuses del Consell d'ara, de dir que és que no es poden gastar diners en estes qüestions, perquè serà que estan gastant-se els diners que cobren del cànon en coses que no tenen res a veure amb la depuració, perquè, si no, no s'entén.

Clar, després de vist el que s'ha vist d'algunes depuradores i els escàndols de corrupció que hi han hagut, ja, un cada volta s'estranya menys de menys coses, no?
Però, clar, no puc entendre com un sistema en què ja per llei es cobra un cànon que no sols servix per al manteniment de les instal·lacions sinó també per a finançar les noves instal·lacions, com és possible que una instal·lació que està pendent des de fa dèsset anys, no estiga executada, el primer.

I, segon, no puc entendre, encara menys, que per excusa de los momentos en los que estamos que no hay presupuesto, no s'execute perquè, que jo sàpiga el cànon seguix cobrant-se, i que jo sàpiga no haurà disminuït el consum d'aigua en tan gran mesura arran de la crisi com per a fer impossible que es reserven els diners que toquen anualment per a les inversions corresponents.
I si ha passat això no és.
.
.
i estem ara en una situació en què no hi ha diners, no és per culpa de la crisi, per tant, sinó de la mala planificació d'un govern que s'ha dedicat a balafiar els diners a mans plenes, que no té altra explicació.

I, per tant, senyor secretari, em sembla que és una excusa i, en este cas, mai millor dit, de mal pagador, el que vostés ara vinguen amb el rotllo que estamos en época de crisis, val?
Perquè este problema deuria haver-se resolt quan tocava, que és, com a molt tard, fa cinc anys, com a mot tard.
I fa cinc anys ja era molt tard, eh?

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra, a continuación, el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, creo que se ha dicho prácticamente todo.
Desde Compromís, bueno, podemos recordar que el 5 de mayo de 2010, la Comisión Europea denunció al reino de España ante el Tribunal de Justicia de Luxemburgo por no depurar adecuadamente las aguas residuales urbanas de treinta y ocho localidades, incumpliendo gravemente la directiva de tratamiento de aguas residuales.

Que el plazo límite se hallaba tan ampliamente superado como que la directiva establecía el 31 de enero de 2001 como plazo límite para estos municipios que eran de más de quince mil habitantes.
Y dicha denuncia pues acabó en sanción, con fecha de abril del 2011.

Por tanto, bueno, por un lado, queda claro que los incumplimientos de la normativa al final llevan sanciones de la propia Unión Europea y, por otro lado, pues pone en evidencia que al menos en este tema no hay una prioridad de solventar el tema de las aguas residuales en su totalidad.

Sí me gustaría que nos aclarara si se va a optar por una opción o por la otra, la de construir la propia depuradora o lo de hacer el colector y llevarlo hacia alguna de las otras estaciones depuradoras.
El baile de datos no me ha quedado claro.

Bien.
.
.
, lo que estábamos diciendo, ha habido dinero para hacer un montón de actuaciones las cuales el coste de oportunidad no se ha evaluado adecuadamente, y ahora, pues eso, parece que no hay dinero para cuestiones que deberían ser prioritarias y básicas.
De hecho, esto.
.
.
los vecinos de la población de Sant Joanet pues se supone que están pagando la depuración en el canon del.
.
.
o sea, dentro del recibo del agua estarán pagando su canon de saneamiento y, por tanto, se supone que esas aguas deberían de depurarse.
Si me equivoco, corríjame.
Cualquiera que pague el recibo de agua potable está pagando también la depuración y, bueno, no sabemos qué es lo que se está haciendo ahora mismo con esas aguas.

Bien, este incumplimiento, esta deficiencia se une a otras que se producen también en la Ribera.
No hay que olvidar, aunque no sea el mismo tema, pero es muy similar el problema que estamos viendo ahora con el tema de los pesticidas en diversas poblaciones que, de momento, está por resolver y que va a tener una difícil solución puesto que no es fácil eliminar pesticidas de los acuíferos, ni mucho menos.

Por tanto, a la Ribera, pues, se le acumulan los problemas ambientales y, en el caso del agua, por diversos aspectos tienen bastantes deficiencias.

Otro aspecto es que hace una semana se constataba que el plan de abastecimiento de la Ribera, cuya ejecución se iniciaba en el año 1998, estaba todavía pendiente de finalización la segunda fase.
Recordaremos que cuando se inicia la ejecución de las obras ya se contemplaban tres fases para la misma, y que quince años después aún no se ha finalizado la segunda fase.
Y no hay fecha prevista para la tercera.

Bien, pues, nada, incidir en.
.
.
esto, en las preguntas que se han planteado a ver si nos las puede solventar y, eso de que a la mayor brevedad, pues si pudiera concretar un poco más, se lo agradeceríamos también.

Nada más.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Tiene la palabra el señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Popular, agrair-li i reiterar-li al secretari autonòmic, senyor Joaquín Vañó Gironés, la benvinguda en aquesta comissió; agrair-li també, com no?
, el seu oferiment, la seua disposició, com a secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, que és el que més inferix en aquesta Comissió de Medi Ambient.

I, dit això, de la seua intervenció m'ha quedat perfectament clar que la conselleria és conscient d'un problema molt puntual que existix, que sempre s'ha aprofitat per l'oposició, ja hem vist en esta sol·licitud de compareixença, per part del senyor Signes, del Partit Socialiste, per a dir que això, bé, significa més o menys la forma, un resum de com ha gestionat La Generalitat o, en este cas, el Partit Popular des que va accedir a La Generalitat en estos darrers anys el tema del sanejament.

Jo, és que, cada vegada que me diu això, senyor Signes, sembla que s'oblide que ha fet un gran esforç, el Partit Popular, des que està governant i, precisament, el nostre territori, avui per avui és dels més avançats quant a reutilització i depuració d'aigües.
Això aquí i a la Cotxinxina.
Entre l'any 2008 i l'any 2011, que són els últims, que més o menys podríem parlar de l'evolució que hi ha havut en estos treballs, l'EPSAR ha invertit una mitjana, i és la segona vegada que li ho dic en esta comissió, una mitjana anual de 80,7 milions d'euros en construcció d'infraestructures i una mitjana també de 149 milions d'euros en manteniment d'aquestes depuradores.

Per tant, que diga que no s'ha fet res en esta comunitat és no voler vore les coses.
Quan vam accedir nosaltres al govern, n'hi havien 188 depuradores.
Actualment, quasi estan al voltant de les cinc-centes.
Per tant, alguna cosa s'ha fet.
No ho negue tot.
En l'any 1995 n'hi havien concretament.
.
.
es depuraven al voltant de 280 hectòmetres cúbics d'aigües residuals.
Avui arribem, superem els cinc-centes hectòmetres cúbics a l'any.
Per tant.
.
.
és a dir, que me diga que no s'ha fet res i que no això, doncs no, la veritat és que això no ho podem sentir-ho una i una altra vegada.
I ja no entrem ja, del que se depurava en el sector terciari, que no era res abans del 1995, enguany hem arribat quasi quasi als quatre-centes hectòmetres cúbics a l'any.

Per tant, és a dir, de la seua intervenció.
.
.
en la intervenció del secretari autonòmic s'ha dit que n'hi ha un problema puntual, ho ha manifestat clarament, el problema existix, se reconeix i també ha manifestat la voluntat de la conselleria, per tant, de solucionar-ho el més prompte possible.
De quina manera?
Jo crec que ho ha dit, d'alguna manera ho ha dit bastant clar, no?
És a dir, que en el projecte inicial que es va portar a terme se va considerar i, de fet, després, d'alguna manera s'ha contrastat que van haver-hi una sèrie de problemes en el projecte inicial, que no es va poder portar a terme la seua conclusió i, avui per avui, per tant, quan se van quedar per finalitzar aquestes obres, que no es va poder desenrotllar el projecte al cent per cent, ara, ara, doncs, en el moment en què estem, el Grup Parlamentari Popular sí que som conscients, (inintel·ligible) .
.
.
som conscients que en estos moments cal fer esforços molt importants perquè la situació econòmica no és la mateixa que, a la millor era fa uns quants anys, però que nosaltres, des del Grup Parlamentari Popular, la solució que vosté mos ha plantejat sí que li demanaríem que, bé, fera tots els esforços per a intentar accelerar aquesta solució al problema que vosté mos plantejava, al municipi de Sant Joanet; insistir una altra vegada més a l'Entitat de Sanejament d'Aigües Residuals perquè finalitze este projecte que vosté mos ha dit que ara està en un avantprojecte, i si la solució era la que vosté mos presentava, doncs, perfecte, que es faça, que es faça el més prompte possible i que es construïsca, crec que ha dit, una planta de bombeig i una impulsió de fins a l'estació de bombeig de Vilanova de Castelló i, així, impulsar-la, definitivament, cap a la depuradora d'Alzira-Carcaixent, que és crec que la solució que vosté ha plantejat.

Per tant, no res, simplement dir que si esta és la solució, facen el possible, busquen els diners del lloc que siga perquè se puga portar a terme però, el que no podem consentir és escoltar una i una altra vegada que, per part de La Generalitat, en mans del govern del Partit Popular, que no s'està fent res en depuració d'aigua o en el tractament d'aigües residuals, quan és tot el contrari, ho estem veient any darrere d'any.

Res més i moltes gràcies.
Sap que sempre té el suport del Grup Parlamentari Popular.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.

Pues tiene la palabra, de nuevo, don Joaquín.

El senyor secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Bé, moltes gràcies.

Mire, jo, als representants tant de Compromís, d'Esquerra Unida com del Grup Socialista, no puc compartir de cap manera la generalització que.
.
.
o el punt de partida que vostés han fet sobre la generalització que han fet que el que ha passat en el cas de Sant Joanet és el reflex de la política del Partit Popular, del govern popular, en matèria de depuració d'aigües.
Han qualificat inclús de desgavell, el senyor Torró.

Anem a vore, quina es la realitat?
La realitat és que, des de l'any 1995 fins avui, l'EPSAR ha fet una inversió superior a 1.
100 milions d'euros en infraestructures.
La realitat és que a l'any 1995 teníem 188 depuradores en la Comunitat Valenciana i avui en tenim 464.
La realitat és que s'ha passat, com ha dit el senyor Castejón, de depurar 285 hectòmetres cúbics per any en l'any 1995 als més de cinc-cents actualment.
La realitat és que, en estos moments, el 99,88% de la població de la Comunitat Valenciana, el 99,88% de la població de la Comunitat Valenciana té un sistema de depuració, és a dir, té un sistema de tractament de les aigües residuals.
Eixa és la realitat.
I, per tant, el punt de partida que vostés fan no el puc en cap moment compartir.

És més, en estos moments, a més, com s'ha dit també ací en esta comissió, la Comunitat Valenciana -i això ho podem dir perquè és aixina- és la comunitat de tota Espanya que més reutilitza l'aigua depurada, es reutilitzen més de tres-cents hectòmetres cúbics d'aigua a l'any.

Per tant, el punt de partida que vostés han manifestat no puc en cap cas compartir-lo, perquè a més es pot contrastar en les dades generals.
Estem parlant del 99,88% de la població té un sistema de depuració, de tractament de les aigües residuals.

És cert que n'hi ha un problema concret en alguns municipis menuts -Sant Joanet crec que té vora cinc-cents habitants-.
Estem parlant d'això, estem parlant d'això.

I és cert també que la voluntat del govern, la voluntat de la conselleria, en estos moments, és solucionar el problema que n'hi ha en Sant Joanet.

Resumisc el relat, l'històric que vosté ha fet.
En l'any 1994, quan es planteja el projecte d'ampliar la depuradora de Rafelguaraf, es pensava en la possibilitat d'incorporar, a més de Rafelguaraf, l'Ènova i Sant Joan d'Ènova en aquells moments, Sant Joanet.
El ben cert és que, des del punt de vista tècnic, travessar la CV-50 o CV-41 -no recorde la carretera- era un problema tècnic molt greu i per això es va descartar en eixe moment i es va continuar avant en el projecte.
I això va suposar que a l'any 2000 estava en funcionament la depuradora de Rafelguaraf i per l'Ènova, i per al municipi de l'Ènova també, i es va incorporar a l'any 2008, mitjançant un col·lector, el municipi de Manuel.

La solució que en eixe moment es plantejava per a solucionar el problema de Sant Joanet suposava que es deuria ficar en marxa la depuradora d'Alzira-Carcaixent.
Eixa depuradora no entra en funcionament fins l'any 2007.
Per tant, el temps es reduïx substancialment.

Una vegada està en funcionament eixa depuradora, és cert que n'hi havia eixa voluntat de continuar endavant en l'avantprojecte i mosatros, des de l'EPSAR, des de la conselleria, estem disposat a portar-lo endavant, i és cert que n'hi ha una redacció d'un avantprojecte que, probablement, estiga finalitzat el proper mes d'abril.
Eixa és la voluntat que tenim que es presente eixa solució.
I la solució que s'ha comentat, la solució, fins que no tinga davant el resultat de l'avantprojecte no ho podré traslladar amb tota la seguretat, però la més lògica en estos moments és fer una impulsió a Villanueva de Castellón i, des d'allí, bombejar-lo i impulsar-lo a l'EDAR d'Alzira-Carcaixent.
Eixa és la solució probable.
Però, fins que no tingam l'avantprojecte davant i poder consultar-lo i aclarir-lo, no podrem vore quina és la solució definitiva.

Però vull recalcar, sobretot, que estem parlant en estos moments d'uns municipis menuts, uns trenta municipis menuts, que estem buscant solucions als diferents municipis.
A alguns les trobarem d'ací poc o es ficaran en funcionament les solucions d'ací poc.
I en el cas concret de Sant Joanet, en funció del que resulte l'avantprojecte, vorem quina és la solució més adequada i tractarem, quan tingam una situació pressupostària adequada -que no serà enguany, en l'exercici 2013-, buscar el finançament necessari per a solucionar el problema concret de Sant Joanet.

El senyor president:

Muchas gracias, Joaquín.

Turno de réplica, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Mire, tant en la compareixença que jo demane com en la compareixença a petició pròpia que vosté demana, estem parlant de Sant Joanet; i jo he parlat de Sant Joanet.
El que passa és que el representant del Partit Popular tenia el discurs fet en genèric i l'ha soltat.

No, mire, eixe el farem el pròxim ple, en el pròxim ple, que hi ha una interpel·lació sobre depuració d'aigües.
Ara estem parlant de Sant Joanet, que n'hi ha un alcalde que està molt preocupat perquè du díhuit anys amb este problema, està molt preocupat en este tema, i jo trasllade ací la preocupació de l'alcalde.
I jo requerisc al secretari autonòmic que me done solucions perquè l'alcalde sàpiga què s'està fent, perquè fa tres anys que no té cap notícia de l'EPSAR ni de la conselleria, cap notícia de com està el seu col·lector.
Punt primer.

Vosté diu: «Som conscients i anem a fer-ho el més prompte possible.
» Val.
Vosté diu: «Estem redactant un avantprojecte», i ara acaba de dir que «previsiblement en abril puga estar acabat».

Jo li llig l'última notificació que l'EPSAR remet a l'Ajuntament de Sant Joanet.
L'últim escrit diu:

«El pasado mes de abril de 2010 se presentó por el Consell de La Generalitat el denominado plan 100x75, enmarcado en el segon pla de sanejament de la Comunitat Valenciana i al qual complementa.
Este pla pretén aconseguir que el 100% de les poblacions de la Comunitat Valenciana, inclosos els nuclis més xicotets, disposen d'un sistema de tractament d'aigües residuals, EDAR, i que el 75% de l'aigua depurada siga reutilitzada.
»

Açò li aplega el 19 d'octubre de 2000 a l'alcalde de Sant Joanet, i és l'últim que li aplega.
No sap res més d'este tema.

I en eixe escrit, que firma José Juan Morenilla Martínez, gerent d'EPSAR, en eixe escrit seguix diguent-li:

«Al respecto, se va a efectuar la redacción de un anteproyecto de construcción y explotación, en el que se definirá con total claridad las obras a cometer.
»

¿Li sona, senyor secretari autonòmic, que això és el que vosté m'acaba de dir ara, que estan redactant un avantprojecte?
Estem en març de 2012, i això és el que Morenilla diu el 19 d'octubre de 2010, l'últim que li diu a l'alcalde de Sant Joanet.
Tres anys després, vosté m'ha donat a mi la mateixa resposta que Morenilla li dóna a l'alcalde de Sant Joanet el 19 d'octubre de 2010.
A què juguem, senyor secretari autonòmic?
A què juguem?
És a dir, tres anys després vosté me diu el mateix que Morenilla li diu -gerent de l'EPSAR- a l'alcalde, fa tres anys, i de la qual cosa ja no sap res més.

Efectivament, el cànon.
.
.
És a dir, el cànon en Sant Joanet seguixen.
.
.
, el paguen com en tots els pobles.
I el cànon servix per a construir col·lectors i EPSAR.
I allí se pregunten eixos diners que ells paguen on van a parar perquè el seu, el seu, lo suyo, està díhuit anys per a resoldre's, no?

Bé, jo no entre en els temes generals.
Jo únicament, senyor secretari autonòmic, li pregunte, perquè l'alcalde i la corporació municipal de Sant Joanet ho sàpiguen i tinguen una informació fidedigna, jo li pregunte quan va a solucionar-se el problema de les aigües residuals de Sant Joanet, quan va a solucionar-se?
A mi no me val que vosté me diga que el pròxim abril, perquè això ja ho va dir en octubre de 2010 Morenilla, exactament amb les mateixes paraules, a l'alcalde de Sant Joanet.
Siga'm sincer, senyor secretari autonòmic, siga'm sincer perquè, en este moment, l'alcalde de Sant Joanet està pendent d'esta compareixença.
És a dir, siga'm sincer.
Este problema, ¿quan li'l van a solucionar al poble de Sant Joanet?
No me diga mentires.
Diga'm la veritat, encara que la veritat dolga; però diga'm la veritat.
No podem passar díhuit anys aixina i ara passar-ne cinc o sis més igual, enganyat la corporació municipal de Sant Joanet.

Me'n passe ja?

Gràcies.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Turno para el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, senyor Vañó, jo no sé si ací a voltes pareix que viscam en un altre món que no és el món dels humans, no?
, però almenys vostés.
Perquè jo no puc entendre com han passat díhuit anys i encara no tenen una solució clara per a resoldre el problema d'una cosa que fa díhuit teòricament ja estava planificada.
Jo.
.
.
, de deveres que no ho puc entendre això i m'agradaria que m'ho explicara perquè, a la millor, no sé, a la millor dóna una explicació que siga satisfactòria.
Jo no puc entendre-ho.
Díhuit anys i encara diuen que: «Serà més lògica la impulsió fins a Castelló de la Ribera.
» Vull dir, quan hi han dos alternatives més: una que sembla que la van descartar i una altra que l'han descartada no fa massa.
Vull dir, díhuit anys per a arribar a eixa conclusió?
I jo no ho puc entendre; si això no és un desgavell, doncs, ja em dirà vosté què és això?
Pose-li el qualificatiu que vullga, no?

I no em val l'excusa que no hi han diners.
Li ho he dit abans, no estem parlant d'una cosa que depenga del pagament de l'IVA o del IRPF, val?
És que tots els dies, tots els mesos, en el rebut d'aigua tots els consumidors d'aigua d'este país paguen un cànon.
I el cànon està per a fer obres.
I que estiguen díhuit anys en una obra que deuria estar feta ja i que no està.
.
.
Doncs, vosté creu que això té trellat?
, li ho dic sincerament.
¿I vosté pensa que es pot vindre ací, després de díhuit anys, a dir: «No, ja vore'm.
Procurarem.
.
.
»?
Clar, enguany ja ha dit que no, això sí que ho ha dit clar: «Enguany, no.
Ja vorem.
Quan hi hagen més diners.
»

En què s'han gastat els diners del cànon de sanejament?
Perquè, clar, hi ha qui parla del global.
Vosté, clar, ací vénen vostés a contar la quantitat de diners que s'han gastat, la quantitat de depuradores que hi han, els hectòmetres cúbics que es depuren, quants se'n reutilitzen, la població que té un sistema de tractament.
.
.
Val.

Però és que les coses no es poden contar d'eixa forma.
No es pot dir: «Hi ha un 99,88% de la població que té un sistema de tractament.
.
.
» És a dir, ¿eixe 99,88% té el sistema de tractament que hauria de tindre, segons la legislació en el moment actual?
No, no el té; la immensa majoria estan per davall dels estàndards marcats per llei, hi han alguns que.
.
.
, bé, el que li ha dit abans el senyor Ponce, anote-s'ho.

Els hectòmetres cúbics, per tant, que es depuren, no haurien de vore quants se n'han depurat, sinó quants deurien estar depurant-se, d'haver complit la planificació que tocava, que no s'ha complit.

I, bé, després el tema de la reutilització.
Algun dia mos explicaran com ho compten això, no?
Clar, vostés són especialistes en sumar pomes i quilos d'acer, val?
I, per tant, ja no m'estranya res ací quan compten xifres, vull dir, tenen un rigor que és nul, val?
Però de deveres que m'agradaria que m'ho explicaren perquè, lògicament, jo no veig la reutilització eixa per cap lloc, eh?
, per cap lloc, val?

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, señor Vañó, le ha tocado a usted hacer hoy el papelón de venir a decirnos que parece que la cosa está en marcha, que ya tenemos medio clara la solución.
Pero lo cierto es que da una fecha aproximada -abril- de que habrá un anteproyecto, y no sabemos cuál será la opción definitiva del proyecto, ¿no?
No es la primera vez.
Y, claro, estuviéramos en otras circunstancias, si fuera más sencillo solucionar el problema, pues usted habría venido aquí ya con…, o habría venido directamente el señor vicepresidente del Consell a decir: «No, no.
Ya está todo solucionado.
Tenemos el proyecto.
Se va a ejecutar en seis meses -y no sé qué.
» Pero le toca a usted hacer aquí el papelón de decirnos, bueno, pues que parece que en unos meses lo tendremos el anteproyecto y el proyecto cuando haya dinero, se supone que el año que viene o a saber cuándo, ¿no?

Y le comento lo de antes, ¿no?
, que, bueno, hay una obligación de depurar todas las aguas residuales.
Los vecinos están pagando lo que toca para que se depuren adecuadamente.
Y la realidad es que, bueno, pues en este caso, aunque sean pocas las poblaciones donde todavía no están depuradas las aguas residuales, pero, bueno, es uno de los municipios donde no hay solución y, por lo que usted nos ha contado, ahora mismo no hay atisbo de que haya una solución inmediata.
¡Ojalá me equivoque!
Pero por lo que hemos podido ver en otras comparecencias y en otros problemas de estos, que son puntuales, pero tienen una solución más o menos fácil, más o menos difícil… Cuando es sencillo, solucionan el problema un día, dos, tres días antes de las comparecencias en cuestión; con lo cual, pues, por lo menos sirve de algo el trabajo parlamentario.
En otras circunstancias, pues, bueno, a usted le toca -ya le digo- hacer el papel de venir aquí a contarnos que, con toda buena voluntad y con ganas, pero no sabemos cuándo, pues, habrá un anteproyecto y a saber cuándo llegan…, a saber cuándo llegan las obras.

Bien, pues nada, lo que… Esperemos que no haya que volver a pedir una comparencia del vicepresidente, como máximo responsable del tema de aguas, dentro de seis meses o un año para que nos vuelvan a explicar lo mismo.
Porque no ha sido capaz de concretar más fechas que ésta.
Lo de abril de esto es el mes que viene, ¿en un mes tendremos el anteproyecto?
Bueno, pues, en todo caso lo solicitaremos para ver cuál es la solución adoptada, porque ahora mismo comentaba que no estaba clara.

Y, bueno… Y esperemos, crucemos los dedos para que para 2014 haya presupuesto, porque parece ser que este año no, ni de casualidad, y en próximos años, pues visto lo visto, con esto de que la tercera conselleria son los intereses de la deuda en presupuesto, pues lo que nos tememos es que el año será un montante mayor y los ingresos -se supone- van a ir a menos, por tanto va a ser mucho más complicado acometer infraestructuras en los próximos años.
¡Ojalá me equivoque!

Y si puede concretar algo más, pues se lo agradeceré, pero creo que no.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Para las conclusiones, don Joaquín.

El senyor secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Bé, en primer lloc, jo he parlat d'allò general perquè els tres grups han parlant d'allò general.
Vosté ha començat, senyor Signes, sí, ha començat fent referència a la història del Partit Popular en matèria de la depuració d'aigües residuals.
I, per això, jo he parlat d'allò general perquè, a més, era traslladar una situació real, amb dades concretes perquè són reals, ¿eh?
Jo he vingut ací a dir la veritat, la veritat de la situació.
I continue diguent-li.

És a dir, en estos moments, la informació que se'ls ha donat que n'hi ha un avantprojecte en redacció i que estarà ultimat, probablement, al mes d'abril, ¡val!
, no vaig a dir «probablement», amb seguretat en el mes d'abril, es donarà la solució adequada, però el que és lògic és que eixa solució, tal i conforme està plantejant-se ací, siga la impulsió a Vilanova de Castelló, i de Vilanova de Castelló a l'EDAR d'Alzira-Carcaixent, el que és lògic és que siga així.

En qualsevol cas, podran vore el resultat perquè en el seu moment -i vosté ho sap-, en l'any 1994-1995 el primer projecte estava pensant en incorporar-la a l'EDAR de Rafelguaraf-l'Ènova, i no va ser possible perquè tècnicament no era possible, no era una solució viable, ¿eh?
I, després, fins a l'any 2007 no ha estat en funcionament l'EDAR d'Alzira-Carcaixent, i, per tant, no es podia pensar en una impulsió cap a eixa estació depuradora.

A més, ¿on s'han gastat -com dia el senyor Torró-, on s'han gastat els diners del sanejament?
Estan gastant-se en sanejament, estan gastant-se en les inversions que corresponen a l'EPSAR, i exclusivament en això, en tot allò que correspon a l'EPSAR.

I, senyor Torró, en estos moments, les depuradores, excepte quatre casos on s'han produït -que estan corregint-se-, quatre casos on s'han produït una sèrie d'abocaments que no complien la normativa, que estan solucionant-se i van a solucionar-se al llarg de l'any 2013, totes les estacions depuradores que en estos moments estan en funcionament tenen la depuració adequada i complixen tota la normativa en matèria d'aigua, tant la normativa europea com la normativa espanyola.
No n'hi ha, excepte quatre casos concrets, ningun incompliment de la normativa en estos moments.
Tots ells tenen tractament secundari i, algunes, ja en tractament terciari que permet una reutilització adequada, reutilització que està donant-se, en funció dels casos, per a regadiu en determinats casos, i, en altres casos, inclús, per a renovar el cabal de l'Albufera, ¿eh?
, per citar un exemple més pròxim.

Però és que, a més -com ha comentat després el senyor Ponce-, és cert que la solució no pot ser.
.
.
, m'havera agradat vindre ací diguent que ja n'hi ha una solució immediata a Sant Joanet, però no.
En estos moments, el pressupost depén exclusivament per a la construcció d'eixe col·lector o de la solució definitiva que s'adopte, depén exclusivament el pressupost de l'EPSAR, no depén d'altre pressupost.
Per a l'exercici 2013 no n'hi ha contemplada ninguna obra de l'EPSAR per al municipi de Sant Joanet simplement perquè no comptàvem ni tan sols amb l'avantprojecte, ¿eh?
Una vegada tingam l'avantprojecte, i en funció del cost d'eixa obra i en funció de les necessitats generals o de les prioritzacions que s'hagen d'establir de les diferents obres de l'EPSAR, vorem si és possible fer-ho el pròxim any o no, ¿eh?
, però abans que no estiga l'avantprojecte i vejam la planificació de 2014 no puc fer un pronunciament en eixe sentit.

I, per últim, jo lamente.
.
.
, jo no he tingut, senyor Signes, ninguna sol·licitud d'informació per part de l'Ajuntament de Sant Joanet per a donar-li, per part de la secretària autonòmica, informació concreta sobre quina és la situació.
La informació que he tingut ha sigut mitjançant la que s'ha publicat en els mitjans de comunicació, la posició, les reunions que hem tingut amb vosté, però dirigir-se a esta secretaria autonòmica, l'Ajuntament de Sant Joanet fins ara no s'ha ficat en contacte amb nosaltres, i, si s'havera ficat, li havera donat la informació que estic donant esta.
.
.
(Un diputat parla amb el micròfon desconnectat).
¡Naturalment que sí!
¿Per què no he de rebre'ls?
Com rep a altres regidors o altres alcaldes de diferents municipis de la Comunitat Valenciana, ¿eh?

I, per la meua part, res més.

El senyor president:

Pues, nada, muchas gracias, termina aquí su comparecencia y estreno en esta comisión.

El senyor secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Muchísimas gracias.

El senyor president:

Espero verlo por aquí, no mucho porque no se dan muchos los casos en los cuales los señores diputados necesitarán de sus conocimientos.

Con lo cual, pues encantado de haberle tenido.

Suspendemos la comisión para despedir al secretario.

El senyor secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltíssimes gràcies.

(Se suspén la reunió durants uns minuts)

El senyor president:

Continuamos con la comisión.

Proposició no de llei sobre l'establiment d'un calendari per al pagament efectiu de totes les ajudes a l'accés de l'habitatge que depenen de La Generalitat, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 43.
049, BOC número 133)

El senyor president:

Habíamos alterado -les he comunicado antes- el orden del día, el punto número cinco pasa a ser el tercero de la comisión, y no es otro que la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre el establecimiento de un calendario para el pago efectivo de todas las ayudas al acceso de la vivienda que dependen de La Generalitat, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Para ello, tiene la palabra.
.
.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, en primer lloc, donar les gràcies a la resta de grups per haver-me deixat fer aquesta proposició abans, per haver-me deixat defensar-la abans.

I bé, comence parlant de l'accés a l'habitatge com a un dret, un dret reconegut en la Constitució, en l'article 47, i en l'Estatut d'autonomia en el seu article 16.
És més, en l'article 16 del nostre Estatut d'autonomia fins i tot es concreta que «per a garantir aquest dret es posaran a disposició de la població ajudes amb especial atenció a sectors que veuen amb dificultat el seu accés a l'habitatge».

A vostés, senyories del Partit Popular, sobretot, se'ls ompli la boca quan parlen de la Constitució i de l'Estatut però, després, són els primers en incomplir-los.
No és només que no s'està fent, no s'està garantint el dret a l'accés a l'habitatge, sinó que, a més, vostés l'ataquen constantment.
¿I com s'ataca aquest dret des de vostés?

Primer, en primer lloc, impagaments d'ajudes, i els posaré alguns exemples.
El Consell no està pagant les ajudes ni de rehabilitació ni per a accedir a un habitatge VPO.
El conegut com a «xec habitatge», ajudes d'al voltant de 7.
000 a 10.
000 euros, per a beneficiaris de les VPO; 50.
000 famílies afectades a què el Consell els deu 250 milions d'euros des de l'any 2009, i, ara, en estos moments, la plataforma que aglutina a tots els afectats està reunint-se amb la conselleria Bonig per parlar precisament del tema que anem a debatre ací.
Estos impagaments ja estan portant a gent a no poder pagar les seues hipoteques i, per tant, a processos de desnonaments.

En segon lloc, una altra de les coses que estan fent des del Consell és modificar, des dels governs del Partit Popular, és modificar les ajudes ja concedides, i és el cas, per exemple, de la denegació de les pròrrogues en la subsidiació dels préstecs convinguts.
És a dir, aquestes ajudes que el govern espanyol, a través de la comunitat autònoma, donava a uns certs beneficiaris perquè pagaren una part de la seua hipoteca, resulta que les han eliminat, i les han eliminat amb caràcter retroactiu al Reial decret 20 de 2012, que conté disposicions desfavorables i restrictives de drets individuals.

No es pot vendre.
.
.
han deixat la gent amb el cul a l'aire, no es poden vendre unes condicions a la gent i, després, canviar-les, com és el cas d'aprovar unes ajudes, que esta gent entra en la seua hipoteca comptant amb aquesta ajuda i, després, de manera retroactiva les eliminen.
Això provoca que la quota augmente, almenys, uns cent euros.
¿Vostés saben el que suposen eixos cent euros que han de pagar de més?
¿Saben el que suposa pagar cent euros de més en hipoteca en la situació en què es trobem ara mateix?
Novament, aquestes situacions poden acabar amb desnonaments.

I, en tercer lloc, eliminant les ajudes que eren de mínims, i eren de mínims ajudes com les de la renda bàsica d'emancipació per a joves, per a joves que es volien emancipar mitjançant el lloguer, un colp molt dur per a un sector de la població que cada dia veu la seua situació més complicada; sense treball, sense perspectives de futur i, a més, sense cap tipus d'ajuda per part de l'administració, el que ha provocat, per exemple, un efecte retorn de molts dels joves que s'havien emancipat i que han hagut de tornar a casa amb els seus pares amb els efectes psicològics que això comporta.
I els posaré un cas, també, de les causes o les conseqüències de l'ineficiència de la gestió d'este Consell.

Vostés van fer un ERO a la plantilla de l'IVHSA, deixant sense informàtics i sense tècnics especialistes treballant allà.
Molts joves havien demanat l'ajuda d'emancipació abans, abans que el senyor Rajoy les llevara.
I resulta que per problemes informàtics, sinó problemes que no n'hi havia gent competent en eixos temes, aquests joves s'han quedat sense aquesta renda d'emancipació.
I això és a causa de la mala gestió del Consell, i, per això, moralment vostés ara mateix haurien de votar a favor d'aquesta proposta de resolució.

Per això, i per tots aquestos motius, des de Compromís hem dut ací aquesta proposició no de llei.
¿I què proposem?
En primer lloc, un calendari de pagaments amb línies pressupostàries específiques.
No estem demanant res de l'altre món, és al que es va comprometre la consellera Bonig ací, a les Corts Valencianes, amb els afectats i amb altres persones.
Si voten en contra, estaran votant en contra d'un compromís de la consellera, el de fer un calendari de pagaments, i eixe calendari ha d'incloure a les 50.
000 famílies afectades i ha de comptar amb línies pressupostàries específiques per a ser creïble.

En segon punt, exigim al govern central que no rebutge la renovació de les subsidiacions de préstecs hipotecaris a beneficiaris VPO ja concedits.
¿Per què?
Perquè estan fent una interpretació retroactiva i que va en contra dels drets dels beneficiaris.
En un futur, apostem per unes altres fórmules, som més partidaris de facilitar el lloguer, més abans que la subsidiació de préstecs, però si ja es van comprometre des del govern amb unes condicions, el que no poden és deixar amb el cul a l'aire a aquestes persones afectades, no es pot deixar a tantes famílies sense poder pagar la hipoteca.

I, per últim, i tercer punt, demanem la restitució de la renda bàsica d'emancipació i una política per a garantir l'accés a l'habitatge de joves.
Necessitem una política que garantisca l'accés a l'habitatge de la gent jove i, sobretot, en qualitat de lloguer.
La renda bàsica d'emancipació era una mesura de mínims, de mínims, senyoria, molt de mínims.
Demanem que es restituïsca i que es posen en marxa més mesures per a garantir aquest dret constitucional i que també recull el nostre Estatut d'autonomia.

Per tots aquests motius, senyories dels Partit Popular, crec que és una proposta que és molt acceptable, que vostés haurien de poder aprovar perquè no està demanant res de l'altre món, només està demanant que se substituïsquen alguns drets que ja estaven abans, que el Consell es comprometa a pagar amb terminis -tal i com ha dit la consellera-, i, si volen, els llig ací els cinc compromisos de la consellera, els cinc n'eren: presentar un pla de pagaments perquè realment resolga el problema creat pel Consell a 50.
000 famílies afectades; respectar l'ordre d'apel·lació en el pagament; evitar els impagaments del Consell, que els impagaments del Consell acaben en desnonaments; i resoldre el problema de les bestretes; i, a més, intermediar amb entitats financeres per a evitar els interessos d'intervencions abusives.

Com veuen, aquesta PNL només fa referència al primer punt.
Per això, de cinc compromisos, només estem demanant-ne un i, a banda, que vostés es comprometan a demanar-li al govern central una sèrie d'ajudes que s'han llevant.
Per això, esperem el seu vot favorable, també el de la resta de grups de l'oposició.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ferri.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Nosaltres anem a votar, com no podia ser d'altra manera, favorablement a una proposició no de llei que, com el senyor Ferri molt bé ha dit, és una proposició de mínims, vull dir, no està demanant la lluna, sinó que està demanant qüestions que haurien de ser raonables.

Perquè, clar, ens trobem davant d'un fet que és extremadament greu.
No estem parlant que haja canviat la política d'habitatge, que hi hagen hagut reduccions pressupostàries i que a partir d'ara determinades ajudes o determinades línies pressupostàries deixen de consignar-se, per tant, no estem parlant d'això.
Estem parlant que en estos moments estan conculcant-se els drets adquirits de milers de famílies a les quals se'ls havia concedit una subvenció i a les quals se'ls està generant un perjudici doble, perquè, evidentment, com que en aquell moment ja no se'ls dóna els diners que havia d'haver-se promés, sinó simplement el que se li diu és: «Endeuta't, que jo t'avalaré» -és a dir, fiat de mi-, estes persones s'endeuten i, ara, tenen un altre problema: s'han gastat els diners i li deuen els diners al banc.
Li deuen els diners més els interessos.

I, clar, no estem parlant de coses de dir: «No, és que això ho vam concedir en el 2010 i, en eixe moment, mos va pillar una crisi.
» No, no, no, estem parlant de coses en 2009, quan ja els problemes existien i eren palesos.
Ningú podia amagar-se d'eixa realitat que existia, però que teòricament els responsables polítics, que són vostés, no volien vore o, el que és pitjor, feien com si no existira.

Clar, jo, davant d'eixa qüestió, realment em sembla molt escandalós, en primer lloc, que ningú no es faja responsable de res del que ha passat.
Tot és culpa de.
.
.
no sé, serà culpa de la divina providència, no?
, perquè si no, jo no ho acabe d'entendre.

És un fracàs absolut d'un determinat model de política d'habitatge extremadament perniciós, basat en la subvenció i basat en l'alimentació permanent de la bombolla immobiliària, basat en buscar que la gent es compre l'habitatge en compte de procurar oferir oportunitats perquè la gent llogue, com es fa a la major part d'Europa, basat en les promocions privades per sobre de la inversió pública en un parc públic d'habitatges que en estos moments en este país és pràcticament inexistent.
I això, des de 2004.
Això, des de 2004, quan ja es dissenya el programa que permet als beneficiaris cobrar la seua ajuda abans que l'administració la pague.
Per tant, el que estava fent-se és, insistisc, alimentar la bombolla immobiliària.

Tot això, sumat a un fet encara més greu, i és que també des de 2007, però molt especialment a partir de 2009 o 2010, als retalls que apareixen en el pressupost.
.
.
, la partida consignada en 2009 és de 102.
000, que és quan marca un màxim, enguany és de 38.
793, pràcticament es dividix per tres el que es dedica a política d'habitatge.
Però, clar, és que una cosa és el que es consigna en els pressupostos i l'altra és el que després s'executa.

Perquè el que ha fet La Generalitat durant molt de temps és anar tancant el pressupost anticipadament, per tant, deixar sense efecte moltes d'estes partides i destinar-les a coses que no tocaven.
L'última, la de l'any passat, que ja és el súmmum, és tancar.
.
.
, dedicar els diners per al pla d'ajudes a l'habitatge per a acomiadar els treballadors de l'Institut Valencià d'Habitatge.
El súmmum dels súmmums!
El súmmum dels súmmums.
Desmuntar l'instrument de política d'habitatge acomiadant la gent amb els diners que teòricament deurien estar servint per a ajudar la gent a accedir a l'habitatge.
Jo no sé això vostés com ho poden justificar, però a mi simplement em sembla vergonyós.

I que a estes altures d'ara, amb tot el que està passant ací, amb tot el que està passant ací, només haja dimitit una persona en tot este procés, i per descomptat no ha segut per res de tot açò, jo no sé.
.
.
, vostés s'haurien de fer vore això, perquè jo crec que això no és normal.

Per tant, no vaig a insistir més.
Em sembla, insistim, una proposta de mínims perfectament assumible i que espere que el Partit Popular, per decència i per assumir la responsabilitat que té en tot este problema que han creat ells, i ningú més, siguen capaços de votar-la favorablement.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra la señora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

La veritat és que ens trobem en un punt de desmantellament absolut de les polítiques públiques d'habitatge, i és un desmantellament que s'està portant a terme tant en el govern central per part de Rajoy en una de les primeres mesures o la primera mesura que van prendre en matèria d'habitatge, que va ser l'eliminació de la renda bàsica d'emancipació.
.
.
Per cert, l'única ajuda al lloguer que han cobrat els joves de la Comunitat Valenciana, i n'eren molts milers de joves que cobraven aquesta ajuda.
Per una banda, l'elimina i, per una altra banda, i en el mateix decret, va i la reduïxen, la quantitat mensual assignada.

Per una altra banda, següent mesura, eliminació de la subsidiació dels préstecs hipotecaris, que és una ajuda amb la qual molta gent compta cada mes per a pagar els interessos dels préstecs de les seues hipoteques.
I, per tant, en una conjuntura econòmica com l'actual pensem que no és una bona línia la que ha encetat, per una banda, el govern central d'anar eliminant les polítiques públiques d'habitatge en l'àmbit de les seues competències, eliminant renda bàsica d'emancipació i eliminant les ajudes de subsidiacions de préstecs hipotecaris i, per una altra banda, en l'àmbit autonòmic i en l'àmbit de l'article 16, competència exclusiva en matèria d'habitatge que té la conselleria, ja no només el que en estos moments s'estiguen aprovant resolucions, com direm després, sense ningun tipus de quantitat econòmica que se fixa en les noves resolucions, sinó una qüestió tan greu com és l'impagament de les ajudes reconegudes.
S'està generant una situació de certa gravetat en la mesura en què s'està generant una greu inseguretat jurídica i, sobretot, una situació de greu desprotecció de la ciutadania en matèria d'accés a l'habitatge.

En esta conjuntura, i en la mesura en què també el Grup Socialista hem presentat i debatrem una proposició no de llei perquè es recuperen les ajudes de subsidiació de préstec hipotecari i, com no, una proposició no de llei en la mateixa línia que planteja també la plataforma d'afectats pels impagaments perquè se fixe un calendari de pagaments en matèria de les ajudes a la vivenda de la Generalitat valenciana, tant en concepte de xec vivenda, com en concepte d'ajudes a lloguer, com en concepte d'ajudes a la rehabilitació, evidentment, que anem a recolzar aquesta iniciativa.

El conseller García Antón va anunciar un pla autonòmic de vivenda que tenia un import de 400 milions d'euros.
Eixos 400 milions d'euros, com no s'han complit a hores d'ara, doncs això ha provocat que, per una banda, hi havia una previsió de 400 milions i han anat aprovant resolucions condicionades a eixos 400 milions d'euros, que com no ha havut consignació pressupostària corresponent en les anualitats que pertocava, ara tenim un deute de 250 milions d'euros i 50.
000 persones i les seues famílies afectades pels impagaments.

Des de març de 2009 que la conselleria no paga.
I, com s'ha dit abans, no és que ha vingut una situació econòmica de crisi sobrevinguda.
Açò ve de març de 2009 que no paguen.
I han continuat aprovant resolucions sabent que no n'hi havien diners.
La situació se pot qualificar fàcilment d'estafa.
S'han aprovat resolucions sense diners i, ara, continuen aprovant resolucions en les quals fiquen que «se cumplen los requisitos» i continuen aprovant resolucions sabent que arrosseguen un deute de 250 milions d'euros.

Han aprovat una modificació de crèdit en octubre en 2012 per a les persones que van demanar les bestretes, que ja ens explicaran què ha passat, perquè de 5,5 milions d'euros, ara ne van a pagar només 4,8.
A vore, què està passant ahí.
Ja ho hem preguntat, i espere que ens conteste la consellera per escrit, què ha passat amb eixos diners que s'han quedat pel camí i a quines persones afecta.
I, per una altra banda, la llei de pressupostos, 3,6 milions d'euros.

Fa quatre dies han començat a pagar les de d'octubre de 2012.
Que no ens vullga enganyar la consellera dient que «es que están pagando».
No, estan pagant la modificació de crèdit de les persones que van demanar bestretes, i ja ens diran si això és complir la prelació i és complir la llei general de subvencions que se l'han saltada a la torera.

Per una altra banda, quan la consellera mos diu que «no prescriben».
Bé, ella és jurista.
S'haurà de llegir l'article 18 de la llei d'hisenda pública, que als quatre anys prescriuen, hi ha obligació, hi ha responsabilitat de pagar.
El fet que encara estiguen aprovant resolucions sense diners és moralment reprovable.

En definitiva, la conselleria ha de pagar les ajudes que deuen, que no diguen: «Pagarán cuando haya dinero.
» Perquè, clar, la consellera se reunix amb la plataforma i, després, ve ací al ple i mos diu que «pagarán cuando haya dinero».
Sí, estes resolucions que concedixen les ajudes ja ho posa: «Cuando haya disponibilidad presupuestaria», i aixina porten anys sense pagar.
Ninguna novetat.

Hi ha gent que este mes ja li estan prescrivint les ajudes.
I com n'hi han casos pendents.
.
.
, perquè allò de març de 2009 és la data general i n'hi han casos pendents d'anys anteriors, doncs ja vorem què passa.

Per tant, sí recolzem que se demane al Govern d'Espanya que restablisca les subsidiacions dels préstecs hipotecaris, sí demanem el restabliment de la renda bàsica d'emancipació perquè, en definitiva, i lamentablement, és l'única ajuda de lloguer que la gent ha cobrat puntualment -per cert instaurada per un govern socialista- i, en definitiva, sí diem que amb una conjuntura econòmica difícil, quan la gent ho està passant mal, precisament en estos casos que afecten persones que van comprar una VPO, i ací cal recordar que la vivenda protegida té una normativa molt específica, i estes persones, si arriba a final de mes i no poden pagar la seua quota hipotecària, ni poden anar a la casa dels seus pares, per exemple, i posar la seua vivenda en lloguer o vendre-la, no poden perquè ho tenen restringit.
Per tant, estan atrapats en la seua vivenda protegida i en la seua carta amb una resolució que un dia van rebre en sa casa, firmada per la conselleria, on se'ls dia que se'ls reconeixia una ajuda, que quatre anys després encara no han cobrat.

Per tant, calen més que mai polítiques públiques de vivenda, no menys, i el que és pitjor, que no és allò de Rajoy que ha tallat l'aixeta, el pitjor ací és que porten anys sense pagar.
Per tant, ja no mos valen paraules i declaracions de bones intencions per part de la conselleria, sinó que ens valen compromisos clars i, sobretot, blanc sobre negre, que és amb diners damunt de la taula, que és el que han de fer, ficar els diners damunt de la taula i començar a pagar respectant l'ordre de prelació, i pagar a tots, perquè és un dret i és l'obligació de la conselleria complir amb eixa obligació.

Per tant, com ja hem dit abans, recolzem evidentment la iniciativa.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora Francisca Mercedes Hernández Miñana)

 

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyora Salvador.

Senyora Díaz, té la paraula.

La senyora Díaz González:

Muchas gracias, presidenta.

Buenas tardes a todos.

Señor Ferri, vamos a rechazar la proposición no de ley, pero no porque no la veamos comprensible.
Si en su contenido es comprensible.
Pero sabiendo lo que sabemos, lo que no entendemos es que la hayan presentado.
Me explico.

Usted.
.
.
, bueno, usted mismo lo ha dicho, la propia consellera se ha comprometido al pago de todas y cada una de las ayudas pendientes.
Otros altos cargos de la Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente se han comprometido en ese mismo sentido.
El Consell se ha comprometido a hacer pago de todas y cada una de esas ayudas.

Y, por tanto, el Grupo Parlamentario Popular cree en ese compromiso y está convencido de que se hará.
¿Cuándo?
Ustedes dicen: «¡Ah!
Disponibilidad presupuestaria.
» Pues sí, cuando la haya.
¿Por qué?
Porque no la hay.
Y no la hay por muchísimas razones, entre otras, el sistema de financiación a las comunidades autónomas que el Partido Socialista impuso y no daba a la Comunidad Valenciana lo que tendría que haber dado, y que nosotros reivindicamos una y otra vez, e incluso ahora es cuando el Partido Popular en el estado central lo seguimos reivindicando.

En cualquier caso, las ayudas llegarán y no prescribirán.
Y el orden de prelación se mantendrá tal y como se ha comprometido la consellera y el Consell.
El abono de las mismas vendrá cuando haya disponibilidad presupuestaria, y en tanto en cuanto no la haya no se puede tampoco, y por eso tampoco lo podemos pedir expresamente el que haya un calendario y que se redacte un calendario.
Hoy por hoy no sabemos cuándo va a haber disponibilidad presupuestaria o qué cantidades ni en qué momento.
Y, por tanto, en cuanto se sepa, se hará.
Y sabemos que se va a hacer porque así se ha comprometido tanto la consellera como el Consell.
Y nosotros creemos en su palabra.

En cuanto al resto de puntos de la PNL, las competencias del gobierno central, también, como ha dicho el Real decreto ley 20/2012, de 13 de julio, de medidas para garantizar la estabilidad presupuestaria y de fomento de la competitividad, suprimía la ayuda financiera estatal, consistente en la subsidiación de préstamos hipotecarios.
Y esta supresión la justifica en la coyuntura económica de insuficiencia presupuestaria y la evolución de los precios de la vivienda.
Ustedes lo podrán cuestionar, nosotros no lo cuestionamos.
Es verdad que había insuficiencia presupuestaria por una malísima gestión del Partido Socialista durante todos los años de gobierno que estuvo en el gobierno central.
Y la evolución de los precios de vivienda, evidentemente, también motivó esta supresión.
La supresión de las ayudas de subsidiación de préstamos contenidos en el Real decreto 2066/2008, de 12 de diciembre, por el que se regula el Plan estatal de vivienda y rehabilitación 2009-2012, se produjo con efectos a la entrada en vigor de ese real decreto que he mencionado antes, que fue el 15 de julio de 2012.

Dicha supresión les aseguro que no la quería nadie.
Nadie puede ver positivo supresiones de ayudas al acceso de la vivienda.
Y personalmente me gustaría que comprendiera que son medidas que consideramos desgraciadamente necesarias, y así lo hizo, y lo hizo correctamente, el gobierno de Mariano Rajoy, todo ante la actual situación económica que, como comprenderán, este grupo parlamentario tiene claro que no fue debido a la gestión del Partido Popular que lleva quince meses en el gobierno, tanto que dice la señora Salvador.

Por tanto, en la actualidad, sabiendo que no es posible que exista presupuesto para abordar esas ayudas y que por ello se suprimieran, no tiene sentido el decir que las mantengan, entre otras cosas porque además al plan que hace referencia es de 2009 a 2012, por lo tanto estaría concluido.

No obstante, hablan de que no se hace nada y que el gobierno del Partido Popular no hace más que atacar las políticas de vivienda.
Por supuesto, claro, estamos hablando de un derecho a la adquisición de la vivienda, no a la propiedad de la vivienda.
Y ahora mismo está poniendo políticas encima de la mesa muy, muy positivas y muy buenas.

Se está elaborando el plan estatal de fomento de alquiler de vivienda, rehabilitación, regeneración y renovación urbana 2013-2016, así como la ley de medidas de flexibilización y fomento de alquiler de vivienda.
Ambas iniciativas pretenden que el mercado del alquiler sea una alternativa eficaz al de la propiedad.

Por lo que se refiere a La Generalitat, ustedes lo saben, lo ven todos los días, estamos entregando viviendas todos los días en distintos municipios.
Se trata del programa extraordinario de alquiler de interés social.
Hasta el momento 113 viviendas a familias y personas en riesgo de exclusión social.
Entre otros motivos, los desgraciados desahucios que se están cometiendo.

Asimismo, y en breve, está prevista la entrega de otro centenar de viviendas y otras tantas para rehabilitar.

Por tanto, sí se están haciendo cosas, y se están haciendo cosas acorde a las posibilidades que existen y que hoy vivimos, acordes a la situación social y económica que tenemos.
Nos gustaría hacer frente ya, hoy por hoy, a todos estos pagos de las ayudas pendientes.
Pero, sí es cierto, hay un compromiso, y es un compromiso que este gobierno, el gobierno del Partido Popular, va a cumplir.

Nada más.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Díaz.

Té la paraula el senyor Ferri.

La senyora Salvador Rubert:

Jo vull demanar la paraula per al·lusions a la senyora Díaz.

La senyora vicepresidenta:

Hi ha un torn de paraula, l'utilitzarà en el seu moment.

Per favor, senyor Ferri, té la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyora presidenta.
(Remors)

Bé, senyora Díaz, aquesta proposició no de llei es va presentar abans que la consellera es comprometera amb la plataforma dels afectats a fer aquest calendari de pagaments.
Per això, de totes maneres, s'haguera presentat després, s'haguera presentat abans, s'haguera presentat quan s'haguera presentat, si la consellera ha fet la promesa no els costa res a vostés aprovar aquesta resolució, perquè a dia de hui, a dia de hui el calendari de pagaments encara no està damunt de la taula.

I després vosté ha dit, clar, és que no es pot fer el calendari perquè no sabem quan anem a tindre diners ni quant anem a fer-ho.
Vostés s'imaginen fora d'este parlament qualsevol negoci que no siga capaç de planificar els ingressos que va a tindre, que no siga capaç d'almenys dir als seus proveïdors quant van a cobrar?
Vosté s'imagina quant de temps duraria eixe negoci?
Vosté s'imagina qualsevol govern del món que no sàpiga dir als ciutadans, als beneficiaris de les seues subvencions, als seus proveïdors quant van a cobrar, que no sap quant va a ingressar?

Un mínim de planificació ha d'haver-hi, un mínim de planificació ha d'haver-hi.
I vostés ací acaben de dir que no saben.
I així ens va.
Així ara entenc com ens està anant als valencians i les valencianes amb aquest govern del Partit Popular.
Govern o desgovern, diria jo.

Vostés van a dir que no a un acord de mínims en polítiques de vivenda.
Un acord de mínims perquè, ja li dic, l'únic que estem demanant és: que es pague allò que es va prometre que s'anava a pagar, que són les ajudes del xec vivenda, de rehabilitació, d'accés a VPO; que es mantinguen les d'emancipació, no les que ja s'han concedit, que damunt s'han reduït, sinó que es mantinguen eixes ajudes que els nous joves que s'incorporen.
.
.
, perquè, clar, vostés el que han fet és mantindre les antigues, i els joves aniran fent-se majors i aniran desapareixent.
Nosaltres volem que els nous joves que vullguen emancipar-se dels seus pares, que vullguen anar-se'n a viure a soles, tinguen almenys dret a accedir a aquestes ajudes, que, ja els he dit, eren unes ajudes de mínims.
Doncs estem demanant això.

I, per últim, que es faça justícia també amb el de la subsidiació.
Perquè estic segur que moltes de les famílies que van accedir a les ajudes de subsidiació del seu préstec hipotecari ho van fer perquè els prometien que anaven a cobrar aquestes ajudes, sinó segurament ni s'hagueren clavat en comprar-se una vivenda, ni s'hagueren clavat en una hipoteca, ni hagueren hipotecat, per tant, la resta de les seues vides.
Perquè ara, com ha dit la senyora Salvador, estan atrapats, perquè ni poden llogar una vivenda, ni poden vendre-la, ni tampoc, segurament, podran fer front al pagament de la hipoteca.

Vostés diuen que no tenen disponibilitat pressupostària degut al finançament.
Sí, en això té raó vosté.
Tenim, estem molt mal finançats.
Però també li diré una cosa, també, segurament, és degut que tenim un mal govern.
I li ficaré un exemple molt clar, que a més ha eixit hui, l'exemple de Valmor.
Si vostés foren un bon govern segurament no hagueren comprat Valmor, encara que els haja costat només un euro.
Però saben quin deute han assumit?
41 milions d'euros.
I a banda ho van fer adduint que hi havia un informe de l'IVIE dient que.
.
.
, favorable, que es comprara Valmor per les circumstàncies que foren.
Resulta que aquest informe, segons la consellera Catalá, no existix.

Per tant, falta de finançament?
Sí.
Falta de bon govern?
També.
Ací el problema ve per dues bandes.

Per tant, els demane que s'ho repensen, que voten a favor d'aquesta proposició no de llei, que no està demanant res de l'altre món, no està demanant que enviem un coet a la lluna.
Està demanant: que facen front a allò que és de justícia, a les ajudes que vostés mateixa van concedir; segona, que li exigisquen al govern de Mariano Rajoy que faça front a les ajudes que des del govern central se li van donar a una sèrie de famílies, i tercer, que es mantinguen les ajudes a l'emancipació dels joves.
Els ho pregue, els ho demane.
No estem demanant la lluna, per favor, voten a favor.

La resta de grups parlamentaris ja han manifestat que votaran a favor i, per tant, només falten vostés.
I jo crec que no és res de l'altre món.

Res més i moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Andrés Antonio Ballester Costa)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ferri.

Turno de réplica, señora Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, señor presidente.

Señor Ferri, sí, entiendo muy bien lo que está diciendo.
Pero, le vuelvo a decir, vamos a ver, las ayudas que se otorgan se otorgan sujetas a disponibilidad presupuestaria.

Y me pone un ejemplo, vamos a ver, es que no tiene nada que ver.
Y además no estoy hablando de disponibilidad presupuestaria en general.
Evidentemente sabemos que van a haber unos ingresos, pero también estamos adoptando muchas medidas y vamos a seguir adoptando medidas dirigidas a que haya unos mayores ingresos y una reducción de gastos.
Con lo cual se puede tener una idea, y por supuesto se tiene una idea, pero no se va a plantear un calendario para que luego surjan determinadas cuestiones que lo cambien, y tenerlo que cambiarlo y no cumplirlo.

Vamos a ver, la consellera y el Consell se han comprometido a que se van a pagar y se va a elaborar ese calendario.
Pero con la responsabilidad que tienen encima lo van a hacer cuando se pueda hacer, no cuando ustedes lo pidan.
Y cuando lo hagan… Sí, cuando ustedes lo pidan, lo están pidiendo.
Y cuando lo hagan lo van a hacer para cumplirlo, y lo van a hacer, y nosotros creemos en ello.
¿De acuerdo?

Hablan de que…, vamos a ver, la situación, lo que dice, el mal gobierno.
El mal gobierno ha sido otro en el gobierno central.
Aquí se han hecho las cosas y se han hecho muy, muy bien cosas.
Y siempre se podrían haber mejorado.
Pero por eso estamos tomando todas las medidas que estamos tomando.
Y seguimos reivindicando la financiación que a todos los valencianos nos corresponde.

Le repito.
Ahora mismo la política de vivienda es una política de vivienda que se está adoptando conforme a las circunstancias sociales y económicas que estamos viviendo, y que estamos viviendo en cuanto al presupuesto también de La Generalitat.
Y el programa extraordinario de alquiler de interés social está respondiendo a esa necesidad.
Son cada vez más los municipios que se quieren adherir y quieren conveniar con la conselleria, con La Generalitat, y se va a hacer.

Y luego también saben, es que no hablan de nada de lo bueno que hace este Consell.
Resulta que hemos sido pioneros en firmar convenios con una entidad bancaria y estamos en conversaciones con otras entidades bancarias.
Es que nadie lo ha hecho, es que nos están copiando.
Precisamente por haber hecho una buena política.
Entonces, claro, ustedes solo hablan de lo malo.
Si lo que piden no es nada del otro mundo.
¿Por qué decimos que no?
Porque la consellera ya ha dicho que lo va a hacer.
Entonces nos parece totalmente innecesario el pedirlo.

Y creemos en este gobierno y en las políticas que está llevando a cabo, que está dando muy buenos resultados y que tiene unos resultados muy positivos.
Si bien es cierto que hay mucha gente que lo está pasando mal y que tiene esa deuda contraída con La Generalitat y que La Generalitat debe de pagar, debe de pagar y se ha comprometido a hacerlo.

Por lo tanto, nosotros apoyamos, como ya he dicho antes, a la consellera, que más clara en este tema y en todos los temas que presenta no puede ser, y apoyamos al Consell en todas sus actuaciones y en todas sus decisiones, y entre ellas el compromiso de hacer frente a todas y cada una de las ayudas pendientes, y en la política de vivienda que está llevando a cabo.

Así que, por tanto, vamos a rechazar y no tenemos absolutamente nada que recapacitar ni qué pensar.
Vamos a rechazar la PNL.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Díaz.

La senyora Salvador Rubert:

Senyor president, jo volia demanar la paraula.

El senyor president:

Yo no le voy a dar el turno de palabra porque me dicen, yo no he estado presente, pero me dicen que no ha habido ninguna alusión directa.

Si quiere usted hacer una puntualización mínima, o sea, tratándose de segundos.
Pero…

La senyora Salvador Rubert:

Sí, sí, treinta segundos.

El senyor president:

Treinta son muchos.

La senyora Salvador Rubert:

Treinta segundos.

Simplement per a indicar-li a la senyora Díaz que sí, m'ha al·ludit.
Per a indicar-li que és impossible que la culpa de la.
.
.
diu mal finançament que tenia l'autonomia valenciana, que evidentment la tenim, estem parlant de pressupost autonòmic d'un compromís de 400 milions d'euros del senyor García Antón per al pla autonòmic de vivenda.
Si s'han quedat 250 milions d'euros pel camí és responsabilitat.
.
.

El senyor president:

Señora Salvador, señora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

.
.
.
del govern autonòmic, no del govern socialista.

El senyor president:

Señora Salvador.
.
.
¡Señora Salvador!
, eso no son alusiones.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

El senyor president:

Evidentemente, no son alusiones i, bueno, es una referencia clara digamos que a una medida presupuestaria que no tiene, creo, nada que ver en esta.
.
.
, en este (inintel·ligible) .
.
.

Con lo cual, pasamos a votar este punto del orden del día, que es el número 3, porque lo hemos adelantado, como hemos dicho anteriormente.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
.
.
.
Perdón, no he dicho el número, 6, porque el señor Ponce imagino que se abstendrá.
(Veus) Ah, perdón, si es verdad, verdad, 7, entonces.
(Veus) 7, en contra.
(Rient) 8, 8 en contra y 7 a favor.
(Veus) Con lo cual.
.
.
, que me.
.
.
, me he quedado ahí un poco en un (inintel·ligible) .
.
.
.
Queda rechazada por lo tanto esta enmienda.
.
.
, esta proposición no de ley.

Proposició no de llei sobre l'exercici pel Consell de les competències atribuïdes en l'Estatut d'autonomia en matèria de conques hidrològiques internes, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 43.
478, BOC número 134)

El senyor president:

Pasamos al punto número 4 del orden del día, que será el 3 del orden inicial.
Es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre el ejercicio por el Consell de las competencias atribuidas en el Estatuto de autonomía en materia de cuencas hidrológicas internas, presentada por el grupo parlamentario de Izquierda Unida.

Tiene para ello la palabra, por espacio de siete minutos, el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Val.

Bé, gràcies, senyor president.

Presentem una proposta de resolució que bàsicament pretén dues coses molt senzilles, ¿val?
, i és.
.
.
, la primera és que definitivament La Generalitat assumixca les competències que té derivades d'una gran quantitat de normativa, la llei d'aigües, directiva marc i moltes altres, però sobretot d'una que hauria de ser especialment important per a nosaltres, que és l'Estatut d'autonomia; i la segona qüestió és que tracte de coordinar-se i cooperar, des de les seues competències, amb les altres autoritats competents.
Val, eixa expressió és una forma amable, ¿eh?
, de dir que el que té de fer la.
.
.
, en este cas, la conselleria i el Consell, en definitiva, és tractar d'espavilar-se i fer que, en este cas, el ministeri d'agricultura i la Confederació Hidrogràfica del Xúquer s'espavilen per a començar a planificar i aprovar els plans hidrològics de conques, ¿no?
, uns plans que ja haurien d'haver conclòs en finalitzar 2009, ¿val?
, i per tant, 2010, 2011, 2012.
.
.
, ¿val?
, ja són tres anys.

Uns plans que.
.
.
, de demarcació, ¿val?
, que deurien vindre acompanyant, ¿eh?
, el pla hidrològic i que s'haurien d'haver iniciat ja eixos plans de demarcació abans de 2008, sobretot tenint en compte que tenen de passar un procés d'informació i consulta públic prou llarg, de sis mesos, i estem.
.
.
, en el text de la moció.
.
.
, parlava de la tardor de 2012, però és que estem a la primavera quasi, ¿eh?
, d'ací a una setmaneta i poquet ja.
.
.
, ¿eh?
, tindrem la primavera ahí, i hauran passat sis mesos més des que es va presentar esta moció, i seguirem sense notícies del ministeri i de la confederació hidrogràfica sobre la determinació jurídica de l'àmbit de la demarcació.
Fins ara l'únic que tenim és l'impresentable, perquè és difícil qualificar-lo d'una altra forma, esborrany de decret que es va posar en circulació en novembre de 2012 i que seguix en eixa fase d'esborrany sense que es puga tirar endavant, perquè no sabem.
.
.
, és un decret, ¿eh?
, és tan dolent que no tan sols en forma de decret es pot dur endavant, ¿no?

Ni tan sols la presentació de l'esquema de temes importants definitiu que la presidenta de la confederació hidrogràfica es va comprometre abans de l'estiu, no sabem res d'ell.
.
.
Això sí, mentrestant, tenim sentències del tribunal europeu de justícia que condemna a costes per incompliment dels terminis, i el principal problema que tenim és que la gestió integral dels rius valencians seguix sent una qüestió inexistent, ¿val?
Inexistent, perquè l'element més important, que és que es garantixca un cabal ecològic per a tots i cadascun dels corrents fluvials, ¿eh?
, no es produïx mentre no tenim plans hidrològics, ¿no?
I, a més, tenim un problema especialment greu en el tema del Xúquer, ¿val?
, perquè.
.
.
, lògicament, en este cas, es tracta d'una conca intercomunitària que està sotmesa a una especial i intensiva sobreexplotació, especialment en la seua capçalera, ¿val?
, per un acord que en el seu moment van signar dos presidents de comunitat autònoma, que jo crec que podem dir d'infaust record, almenys pel que fa a esta qüestió, el d'ací jo crec que per moltes altres coses més, per la qual li se va cedir d'una forma molt alegre els 400 hectòmetres cúbics, ¿eh?
, per a que es reguen els jardins.
.
.
, bé, no són jardins, són camps de dacsa i altres coses, dels latifundistes de Castella-la Manxa, amb una finalitat exclusivament especulativa, i ací tenim una exconsellera d'agricultura, que d'això sap prou més que jo i sap les conseqüències negatives que això està tenint per al nostre país, ¿no?

Bé, eixa sobreexplotació no s'aturarà mentres no tingam eixe pla de conca que, insistixc, du tres anys paralitzat i que només du tres anys paralitzat perquè al Partit Popular li ha donat la gana, ¿val?
En primer lloc, perquè en el seu moment li venia bé mantindre l'enfrontament permanent per a practicar eixa política victimista, però no només per això, sinó perquè ací juguen un poc a la política de «patada i avant», ¿no?
Vull dir, mentres vaja dilatant-se l'aplicació d'estes normatives en el temps, no tindre d'aplicar una normativa, que és la directiva marc de l'aigua, amb què vostés no combreguen en absolut, ¿no?
Clar, perquè vostés semblen ancorats en una idea de política hidràulica que és més pròpia del segle XIX que del segle XXI, ¿val?
, amb el rotllo este del regeneracionisme i tot això, que en els seus moments ja tenia algunes qüestions, doncs, que eren qüestionables, però en l'actualitat, amb el que sabem, ¿eh?
, doncs, evidentment, deurien ser la major part dels aspectes d'esta qüestió que tenen històricament un interés molt important, deurien estar abandonades, no els interessa per a res, la revés, la transparència i la participació pública, i per això tenim damunt la taula eixe decret que no delimita, ¿eh?
, el tema del Xúquer i que jo crec que és una aberració jurídica conscient que l'única cosa que pretén és això, deixar passar el temps per a tractar de no dur endavant les coses, i no podem fer el que cal fer, que és revisar les concessions d'ús, adaptar-les a l'existència real d'aigua disponible, delimitar la conca, ¿eh?
, i tractar de tancar-la amb la seua unitat del cicle hídric i, per tant, fer una planificació com toca.

Però, i amb això concloc, llevat que vostés ara ens sorprenguen amb un vot favorable a una proposició no de llei que, realment, en la seua part dispositiva seria molt clarament assumible, tenim un Consell que classificaré de Consell ni-ni, valencià, un Consell que ni planifica ni gestiona.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien.
.
.
Bueno, vaya por delante el apoyo de Compromís a la propuesta de Esquerra Unida, porque, bueno, hay que recordar que, lo que se está pidiendo, básicamente, la delimitación de las cuencas internas y de la cuenca hidrográfica del Xúquer, es una obligación del estado español desde el año 2003, ¿eh?
, y estamos en el 2013 y todavía no tenemos delimitada ni las cuencas internas ni la cuenca del Xúquer ni tenemos delimitado nada.
Podría parecer que es la excepción, pero, sin embargo, ha habido reiterados incumplimientos de la directiva marco agua, ¿eh?
, dentro de lo que es la cuenca hidrográfica del Xúquer, ¿eh?
, que es.
.
.
, bueno, si luego me da tiempo, pues, lo seguiré recordando, pero en cuatro de los seis casos en los que ha habido este tipo de incumplimientos, el reino de España ha sido condenado por el tribunal europeo de justicia, ¿eh?
Porque, claro, lo que no puede ser es que estemos a las maduras pero no a las duras.
Hay que hacer los deberes y no se hacen los deberes, ¿eh?

Tenemos que recordar que la cuenca del Júcar fue cuenca piloto para la implementación de la directiva marco agua y dejó de serlo visto que el retraso era mayor del resto de las cuencas del estado, ¿eh?
Estaba comentando respecto a este último incumplimiento, que en realidad es el primero, el 4 de octubre del 2012 el tribunal de justicia europeo condenó a España por incumplir en un gran número de demarcaciones los plazos y términos de la directiva marco agua referidos a los nuevos planes hidrológicos, entre ellos el del Xúquer.
Y les recordamos que la mejor y posiblemente única garantía de tener agua suficiente y de calidad en el futuro es cumplir estrictamente la directiva marco agua.
Es la mejor opción para garantizar el buen estado de las masas de agua, ríos, acuíferos y zonas húmedas.

Gran parte de este retraso es atribuible, entre otras cuestiones, a la no delimitación de las cuencas hidrológicas internas.
La Generalitat no asume, de acuerdo a las competencias que tiene atribuidas, sus responsabilidades en la gestión de las cuencas internas.
Esa paralización conlleva la profundización en el deterioro de los ecosistemas valencianos.
La implementación de la directiva marco agua en tiempo y forma hubiera ayudado a avanzar en la consecución de un buen estado ecológico para los ecosistemas dulciacuícolas del territorio valenciano, pero, tristemente, no ha sido así, y lo están sufriendo nuestros ecosistemas, entre ellos, la albufera, que mientras se mantenga el plan de cuenca en vigor, no podrá alcanzar un buen estado ecológico, pues están muy insuficientemente calculados sus requerimientos hídricos.
Y aún más cuestionable es cómo ha de establecerse el origen de los mismos.
Pero, a ustedes, el buen estado ecológico de los ecosistemas, visto lo visto, pues, no es una de sus prioridades.

Ustedes siempre llegan tarde, siempre son los últimos y el resultado es el deterioro de nuestros ecosistemas, que continúan empeorando.
Hay una falta de voluntad o de capacidad política para avanzar cuyas consecuencias sufrimos todos.
La Generalitat valenciana se ha negado, ¿eh?
, a ejercer competencias sobre las cuencas internas que tiene asumidas estatutariamente desde el año 1982, han pasado treinta años, ¿eh?
Eso ha supuesto que lo que tendría que haberse establecido en diciembre de 2003, la delimitación del ámbito territorial de la demarcación hidrográfica del Xúquer, lleve diez años de retraso.
Hemos comentado que hay reiteradas sentencias del Tribunal Supremo y del Tribunal Constitucional desde 2004, y se ha puesto de manifiesto la necesidad de adaptar el ámbito territorial de la demarcación hidrográfica del Júcar al (inintel·ligible) .
.
.
jurídico, que aparte de la directiva marco agua, pues, un estatuto de autonomía, la Constitución y la doctrina del Tribunal Constitucional.

Por tanto, no es una opción renunciar a las competencias estatutarias en materia de aguas, sino ejercerlas con responsabilidad y en coordinación con el resto de niveles de gobierno.
Existen formas técnicas de poder llevar adelante la implementación manteniendo la coherencia en la gestión sin renunciar a ninguna competencia.
Por ejemplo, un comité de autoridades competentes, que realmente funciona como un ente eficaz de coordinación y colaboración.
Y se puede trabajar a través de encomiendas de gestión.

Bien, no hace falta ahondar en los incumplimientos del estado español y, concretamente, de lo que es la Confederación Hidrográfica del Júcar en.
.
.
, bueno, en los últimos diez años.
Lo que hay que insistir es en la necesidad de, por fin, bueno, de una vez por todas, pues, poner solución a todos estos retrasos e incumplimientos, porque lo que está en juego es eso, la calidad de nuestros ecosistemas y de los ríos y de los acuíferos, y bueno, pues, mientras todo esto no esté clarificado, difícilmente vamos a avanzar en este sentido, ¿eh?
Y no nos hablen de crisis ni de que ahora mismo no hay dinero, porque estas cuestiones son más de voluntad política que de inversiones.

Por tanto, pues, bueno, reiterar el apoyo a la propuesta de Esquerra Unida y.
.
.
, y nada, y esperemos que el Partido Popular actúe en consecuencia.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Tiene ahora el turno de palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

En referència al tema que suscita la present proposició no de llei, bàsicament, la planificació hidrològica dels rius de què depenem el valencians, el Grup Socialista té clar que l'actual marasme on es situa la.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Sí, simplemente para una aclaración: creo que en esta.
.
.
, había una proposición.
.
.
(Veus) ¿Pero piensa.
.
.
, piensa hacerla al final?
(Veus)

El senyor Signes Núñez:

Pensava fer-la al final, però, bé, m'és igual.

El senyor president:

Muy bien, pues, entonces, continúe.

El senyor Signes Núñez:

És que li ho he preguntat i m'ha dit «fes-me-la al final».

El senyor president:

Muy bien, está usted en el uso de la palabra.

El senyor Signes Núñez:

Sí, que dia de.
.
.
En referència al tema que suscita la present proposició no de llei, bàsicament, la planificació hidrològica dels rius de què depenem els valencians, el Grup Socialista té clar que l'actual marasme on es situa la manca de redacció de plans hidrològics de conca per part del govern del Partit Popular i la inoperància en temes d'aigua que està mostrant el Consell de Fabra, estan portant els nostres rius i en general la gestió de l'aigua a un terme límit.

No hi ha pla hidrològic de conca, no hi ha administració valenciana de l'aigua, no s'actua dins d'aquestos àmbit en cap cosa.
Hem vist problemes en l'aqüeducte Tajo-Segura, hem vist problemes amb la mancomunitat de canals de Taibilla.
Veiem la Confederació Hidrogràfica del Xúquer absolutament paralitzada del tot.
L'única cosa que hem vist últimament era un esborrany de reial decret, com els he dit, pel que s'estableix la composició, l'estructura i el funcionament del consell de l'aigua, de la demarcació hidrogràfica del Xúquer, que francament seria millor no haver tret.

A més a més en el PSPV estem molt preocupats per una gestió racional i integral de l'aigua i molt especialment estem preocupats pel Xúquer.
Darrerament hem portat a Les Corts iniciatives i proposicions a este respecte, demanant-li al Consell, per exemple, la creació de l'agència valenciana de l'aigua o defensant una gestió adequada de la conca del Xúquer en allò que afecta els valencians.

Encara no fa ni un mes que hem fet un acte en reivindicació del pla d'actuacions enfront d'inundacions en la ribera del Xúquer el qual, fins que el PP se l'ha carregat, comptava amb una importantíssima part destinada a la recuperació també mediambiental del riu.
Estem totalment d'acord que la manca d'una planificació hídrica i integral està produint el deteriorament en múltiples aspectes dels rius i la resta de masses d'aigua i que no hi ha cap coneixement en l'administració valenciana del que vol dir gestió de l'aigua.

Així mateix estem totalment d'acord que el Consell deu coordinar-se i cooperar amb les altres administracions competents per finalitzar d'una vegada el procés de planificació de conques i alhora prendre totes les mesures i iniciatives parlamentàries adients per a la defensa dels interessos valencians en la demarcació hidrogràfica del Xúquer.
Que això mateix devem d'estar d'acord en què el Consell faça per exercir les competències que li corresponen en matèria d'aigües.

Al mateix temps pensem indispensable crear un grup de treball i d'estudi amb representació de l'administració autonòmica, dels grups parlamentaris en Les Corts i de les distintes associacions d'usuaris per analitzar la constitució i l'àmbit de la confederació i demarcació corresponent actualment del riu Xúquer.
Un tema d'aquesta importància requerix un acord entre totes les forces valencianes.
És per això que compartim la tesi que el Consell haurà d'assumir les conclusions d'aquest grup de treball i assumir-ne les competències en matèria d'aigües d'una manera integral i tenint en compte en tot moment la salvaguarda dels interessos valencians, per la qual cosa haurà de posar en marxa els mecanismes administratius necessaris per a poder dur endavant aquesta tasca.

El Grup Socialista manté que la gestió d'aigües i rius és una qüestió molt seriosa i que no es pot tractar amb la indolència amb què ho fa el Partit Popular de la Comunitat Valenciana en els darrers anys i que ens ha portat a aquesta situació on només per les actuacions del ministeri i de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, així com de les dessaladores del pla AGUA quan governava el PSOE han evitat problemes de subministrament.

Per tant, el Grup Socialista creu que el primer a fer és conéixer la situació i determinar, amb la presència de tots els implicats, l'abast de la qüestió.
I, en segon lloc, posar els mitjans necessaris per a exercir les competències estatutàries en matèria d'aigües que li corresponen i, finalment, en última instància, gestionar.

No podem seguir en l'època feliçment passada ja del senyor Camps.
I, en eixe sentit, nosaltres en la mesura en què Esquerra Unida l'accepte i Compromís li parega bé també, perquè si no, no ho plantejaríem, plantegem una proposta de resolució d'aproximació amb els dos partits de l'oposició i amb el Partit Popular si vol i, si no, que firme per a efectes de tramitació, que és la proposta de resolució que teniu en la mesa, on s'invertix d'alguna manera la proposta de resolució que proposa Esquerra Unida, és a dir, primer coordinar-se, estudiar, cooperar, després assumir competències i després gestionar.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Señor Torró, le doy un minuto para que responda a la propuesta que le acaba de hacer.

El senyor Torró Gil:

Probablement no caldrà ni el minut.
Al nostre parer no hi ha una alteració substancial del que nosaltres plantegem, simplement és una alteració en l'ordre de les coses que estan plantejant-se.
Probablement si tinguérem el govern el que faríem seria una cosa pareguda al que està plantejant el senyor Signes.
Per tant, veig raonable i espere que això ajude que el Partit Popular en este cas, que és de qui depén en definitiva la decisió, ajude a que recolze amb major alegria la proposta.

El senyor president:

Muy bien.

Tiene la palabra el señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Yo, habiendo leído perfectamente lo que era su exposición de motivos y después las determinaciones que se han adoptado en las manifestaciones por ustedes, pues tengo que indicarles que por parte del Consell no cabe duda que no es prioritario ejercer esas competencias exclusivas sobre las cuencas internas, pero no porque no sea necesario sino porque no cabe duda que mientras no tengamos asegurado un marco de planificación global que permita que las cuencas internas que padecen escasez, sobre todo estructural, de estos recursos hídricos puedan tener y sean sostenibles, no tiene mucho sentido.

Podemos poner el ejemplo de L'Alacantí, que además no se queden separadas y aisladas de otras zonas con más recursos, que a su vez pueda, de alguna manera, depender de esa sostenibilidad que estamos hablando.
Eso era lo que pretendía ese famoso Real decreto 125/2007, de 2 de febrero, en el que el gobierno socialista precisamente dejaba a las cuencas internas valencianas fuera de esa demarcación hidrográfica del Júcar, no nos olvidemos.

Si ese real decreto fue parcialmente derogado por sentencia judicial del año 2011, como dice la PNL, no es por casualidad sino porque el Consell en aquel momento lo recurrió por ser gravemente lesivo para los intereses de la Comunidad Valenciana e impedir, además, una gestión racional del agua.
Y el Tribunal Supremo ha dado la razón al Consell en su sentencia 27/9/2011, que con esta sentencia se evita la fragmentación que del ámbito de planificación y gestión de lo que ha sido históricamente la Confederación Hidrográfica del Júcar, tal como quería imponer el gobierno socialista, porque, como dice el Tribunal Supremo, la racionalidad en la gestión de los recursos hídricos debe primar sobre cuestiones administrativas y territoriales.

Así pues, el momento y las condiciones en que la Comunidad Valenciana podrá ejercer sus competencias que, por cierto, las vienen ejerciendo a pesar que ustedes dicen lo contrario, sobre las cuencas internas que dependerán de que se disponga de un marco de planificación y gestión global que garantice a los valencianos que viven en esos territorios de las cuencas internas que no se vean perjudicados lo más mínimo en su derecho al agua.

El Consell, además, está coordinándose y cooperando con la administración del estado para impulsar la planificación de las cuencas que afectan a esta comunidad.
En el caso del Júcar, concretamente, estamos trabajando con el ministerio y la confederación para que el nuevo real decreto de delimitación de la demarcación hidrográfica sea el más adecuado para proteger los derechos e intereses de esta comunidad.

Y, por otra parte, los objetivos que el Consell entiende que deben cumplir la planificación hidrológica no son solo los de la directiva marco del agua de la Unión Europea, como quiere Esquerra Unida en esta manifestación, para la cual el único motivo de preocupación es el buen estado de las aguas y sus vegetaciones en la Ribera.
Indudablemente esta directiva marco es ante todo una norma de carácter medioambiental orientada a proteger el buen estado de las masas de aguas.
Ese es un objetivo importante que por supuesto el Consell comparte y hace todo lo posible por alcanzar en el ejercicio de sus competencias.
Pero también es un objetivo muy importante que los valencianos tengan el agua que necesitan y con garantía de regularidad.

Por eso, la política del agua no puede limitarse solo a cumplir las exigencias de la directiva marco sino que debe orientarse también a objetivos mucho más amplios, que se recogen en nuestra legislación nacional y que son imprescindibles para un territorio marcado con una escasez, como es el nuestro, el de la comunitat.

Esos objetivos se refieren a la disponibilidad de agua y el equilibrio entre territorio desde la gestión racional y sostenible de los recursos y, como no, las competencias que, como he dicho anteriormente, este Consell tiene al respecto se mantienen, se mantienen y las hace valer.

Según se indica, precisamente en esta exposición, se están ejerciendo todos y cada uno de esos términos, pero independientemente de esto, como ustedes entenderán, la casa no se puede empezar por el tejado, hay que empezar el procedimiento.
Y se hace teniendo en cuenta los distintos colectivos afectados que se les comunica y se les avanza en el sentido que se van produciendo los acontecimientos.
Y así como se tiene presente todas las consideraciones que los mismos puedan ofrecer al respecto.

Pero, señorías, todo esto se está produciendo precisamente en estos momentos que hay un gobierno responsable de España, que no solamente se sensibiliza con esta situación sino que se preocupa y ocupa de solucionar precisamente todo ese sistema hídrico que otros no hicieron en su momento y que vienen ahora a reclamar no sé qué derecho.
Indudablemente, el derecho de los valencianos está ahí y es firme, pero la solución se actúa.
Y solamente es coherente y solucionable cuando hay un gobierno, como el actual, que se preocupa por solucionar los problemas hídricos de todas las cuencas de este país.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Para turno de réplica tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Home, dos exposicions de motius no hi han hagut, vull dir, n'hi ha una.
El que hi ha és una proposta de resolució que el senyor Signes ha plantejat i que a mi m'ha semblat bé.
Per tant, no entenc la motivació d'ara, la té des que ha començat la comissió.
Per tant, perfectament podia dir què és el que pensa fer, si pensa acceptar-la o no.
També perquè, segons el que vosté diga, condiciona la meua intervenció.
Ara, si vosté no vol dir-mos què va a votar, jo faré la intervenció suposant que va a votar que no, perquè supose que serà al final el que van a fer, votar que no sense cap tipus d'argument que tinga el més mínim criteri de racionalitat.

Perquè, a vore, ací hem sentit moltes coses durant molt de temps, perquè lamentablement el tema de l'aigua ha sigut un tema de debat que vostés l'han utilitzar com un dels frontispicis de la seua lluita contra el govern de Zapatero i ara, quan ha canviat el govern, els problemes ixen exactament els mateixos, però vostés no obrin el bec per a res, vull dir, no s'atrevixen a obrir la boca en eixe tema.
Perquè, clar, no vaja a ser que Rajoy o Cañete o María Dolores de Cospedal, que mana molt, s'enfade i mos faça alguna cosa i mos tire del partit, jo què sé, perquè supose que serà eixe el seu problema, perquè, si no, sincerament jo no puc entendre'l.

I, anem a vore, que vostés vinguen ací a dir que la directiva marc de l'aigua està molt bé, però que amb això no hi ha prou.
.
.
A vore, jo no sé, senyor Lorenzo, vosté sap de què està parlant, de deveres li ho pregunte.
Vosté sap el que és la directiva marc de l'aigua i per a què aprofita?
Perquè no pot dir això si té un mínim coneixement del que significa la directiva marc de l'aigua.
Perquè diu, «no, la directiva marco del agua solo se preocupa del buen estado de las aguas».
Perdó, la directiva marc de l'aigua és la base legal per a la gestió de l'aigua en tota la Unió Europea.
Això és la directiva marc de l'aigua.
No és una norma mediambiental que es preocupa del bon estat de les aigües.
És una norma mediambiental que es preocupa del bon estat de les aigües i de moltíssimes altres coses, encara que efectivament partix d'un element clau i és que les aigües han de ser de qualitat i s'ha de preservar el cicle integral de l'aigua.

Clar, vosté no sé si és que els sona a xinés això del cicle integral de l'aigua o és que senzillament no els convé, perquè de forma taimada o no sé com, però seguixen mantenint.
.
.
, vosté ho acaba de dir, però ací el fantasma del transvasament de l'Ebre seguix estant ahí, és el que un acaba deduint de tot el que diu al final de la disponibilitat d'aigua, és dèficit, uns dèficits que realment no sabem si existixen o no, perquè senzillament no apliquen els criteris adequats a l'hora de gestionar l'aigua i de planificar.
Si vostés agafaren la directiva marc de l'aigua i la llei d'aigües l'aplicaren i planificaren en funció d'això decidiríem fins a quin punt hi ha dèficits o no.
Però com això no ho fan, no ho fan, senzillament no ho fan, es dediquen a fer coses superestranyes.

Vosté està criticant ací el que tractava de fer la Confederació Hidrogràfica del Xúquer abans, quan tenim un decret, que encara era un esborrany, que ve a ser més o menys el mateix i que està proposat pel ministre del seu partit.
Però és que ja no ho entenc.
Hauran d'entendre que les demarcacions mixtes incomplixen la llei d'aigües i això ho diuen els tribunals i ho han dit ja en diverses sentències.
I, per tant, hauran de demarcar el Xúquer, delimitar-lo i assumir les competències internes perquè, no és només que ho diga l'Estatut, és que ho diuen les lleis.

I jo no puc entendre eixa incapacitat d'assumir.
¿Què és, que no assumiran les conques internes fins que els garantisquen el transvasament de l'Ebre?
Aleshores, no ho assumiran mai això, no?
, perquè com això és irrealitzable, des d'un punt de vista legal, que ja ho han dit els tribunals, no tindrem mai.
.
.

Per què volem l'Estatut?
Ja no li parle de la directiva del marc de l'aigua ni de la llei d'aigües, l'Estatut, ¿Per què volem un estatut fet fa quatre dies, si ens dediquem, sistemàticament, a buscar excuses per a incomplir-lo?

Jo els puc jurar que entenc moltes coses, però eixa.
.
.
, em costa moltíssim, a no ser que siga la interpretació que és que segons com vinga, vull dir, que sembla ser el que vostés fan.
Vull dir, jo interprete les lleis i les normes, inclús encara que les haja fet jo, les haja promogut jo i les haja fet com jo volia, però si em convé, val, i si no em convé, doncs, no val.
Això és el que vostés estan diguent ací, no?
, que les lleis estan ahí per a riure's d'elles i per a incomplir-les, perquè això és el que vosté directament ens ha dit ací.

Senzillament, la proposta que nosaltres fem i en la forma en què està plantejada, amb l'aportació que ha fet el Partit Socialista, insistisc, em sembla absolutament raonable: coordinar-se amb les administracions, val?
; i, després, estudiar de quina forma duem endavant l'assumpció de competències.
Espere que el que no ha dit abans ho diga ara, i diga que sí.

El senyor president:

Muchas gracias, (inoïble) .
.
.
Torró.

Turno de réplica para el señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Mire usted, señor Torró, yo…, lo que se desprende de su exposición de motivos es que la directiva marco a la que alude, y que dice usted que además de hablar de otra serie de cuestiones o sobre uso integral del agua…, solamente manifiesta usted el interés medioambiental, que no digo que no sea importante; no habla de ningún otro interés.

Pero más allá de ahí, y sobre las coordinaciones que también manifiesta, pues no cabe ninguna duda de que esas coordinaciones se están llevando a cabo, ¿eh?
, sin lugar a duda, porque estamos defendiendo los intereses de los valencianos.
Eso que tampoco le quepa duda.

Otra cosa que usted…, que su posición política concretamente es totalmente contraria a la que está defendiendo el gobierno del Consell, no cabe ninguna duda.
Pero, ¿por qué?
Porque durante los últimos quince años se ha demostrado perfectamente cuál es la voluntad de solucionar los problemas hídricos que tiene no solamente España, sino esta comunidad, indudablemente.
Y para Esquerra Unida es prioritario que el Consell ejerza sus competencias sobre las cuencas hidrográficas internas; mientras que para el Consell lo prioritario, no cabe ninguna duda, es que todos los valencianos tengan garantizada el agua que necesitan para vivir, para desarrollar sus actividades económicas y en condiciones, además, en cantidad, calidad y precio adecuado.
Eso es lo que nos importa al gobierno de La Generalitat.
.
.
(Remors.
Algú demana silenci: «xxt!
»)

El senyor president:

Por favor.
.
.

El senyor Lorenzo Paredes:

…Y que los espacios con valores ambientales, que también, dependen del agua que tenga asegurada su (inintel·ligible) .
.
.
, no cabe duda.

Pero, señor Torró, el Grupo Parlamentario Popular valora positivamente el avance espectacular que se ha llevado a cabo por parte del ejecutivo español en estos momentos, en donde se han ejecutado los planes hidrológicos de cuencas de una gran parte ya de España.
Le voy a indicar que son, en estos momentos, el plan de cuenca del Guadalquivir, del Guadiana, del cantábrico oriental y del cantábrico occidental los que están ya hechos.

En estos mismos momentos, esos cuatro planes de cuenca ya se han pasado al trámite (inintel·ligible) … del agua -lo digo porque igual ignora que hay unos datos en avance importantes, en lo que respecta a nuestra zona-.
Y ahora están pendientes de la publicación del real decreto, según el secretario de estado de Medio Ambiente, que lo manifestó públicamente no hace mucho, en el que además nos viene a indicar que esta cuestión no son frases ambiguas como las que se han escuchado hasta ahora de qué hacer sobre este tema.
Hasta el momento, otros responsables quizás no han sido tan responsables.

Y bien es cierto que, sobre este mismo tema, el propio señor ministro Arias Cañete, persona además muy concienciada -que es no solamente el hecho de defender la agricultura, la pesca y la ganadería, sino también tener el agua como un asunto prioritario para este país, porque además esto es responsabilidad nacional y, a su vez, depende muy mucho de que se hagan bien las cosas para que aquí consigamos nuestro objetivo-, indicó en el Congreso, el señor Arias Cañete, y en el Senado la aceleración de un proceso que el PSOE en su día, además, paralizó, y paralizó o dejó a medio hacer y, además, con las consecuencias que todos sabemos que se han producido.
La lentitud que se determinó al respecto ha determinado que hasta ahora no saliera nada adelante.

Y bien es cierto que hay que retomarlo todo y adecuarlo a los nuevos tiempos.
Indudablemente, se pueden haber adquirido nuevas experiencias que solucionen los problemas o que nos permitan hacer un planteamiento; pero no difiere mucho del anterior, no crea que estamos en desacuerdo con mantener el plan hidrológico tal y como estaba establecido.

Indudablemente, lo que sí hay que hacer es determinar que todas las cuencas tengan, de forma objetiva y de forma equilibrada, el agua necesaria y que los excedentes, como siempre se ha dicho, vayan a los lugares donde hay necesidad, no cabe ninguna duda.
Yo no sé si ustedes comparten eso.

Y también le diré que, además, en el plan del Duero, que está ya cerca de entrar en el Consejo Nacional del Agua, y en el plan del Ebro, que ha pasado el trámite de exposición pública, precisamente algo que nos afecta, en la actualidad se encuentran en fase de resolución de alegaciones.
De manera que también ahí podemos introducir muchos apartados.

Y también se realizó una manifestación pública, por parte del señor secretario de estado, señor Federico Ramos, en la que venía a indicarnos en esta línea los progresos que se estaban determinando, fundamentalmente en los ríos que al final nos afectan, los planes del Júcar, del Tajo y del Segura; planes que pasarán en muy breve espacio de tiempo a tener todas y cada una de las condiciones necesarias para garantizarnos este agua.

Por lo tanto, ya le digo, si era duda lo que tenía, que le vamos a rechazar la propuesta.

Nada más y muchas gracias.

El senyor presidente:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Pasamos entonces a votar el punto número 4, junto con la propuesta de resolución.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Con lo cual, queda rechazada la (inintel·ligible) .
.
.

Proposició no de llei sobre la constitució de la mesa forestal amb representació proporcionada de tots els actors implicats en el sector, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 43.
952, BOC número 134)

El senyor president:

Pasamos, a continuación, al punto número 5 del orden del día, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la constitución de la mesa forestal con una representación proporcional de todos los actores implicados en el sector, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Para su exposición, tiene la palabra don Francisco Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.
Francesc Signes.

El senyor president:

¡Ay!
Perdón.

El senyor Signes Núñez:

Bé, senyories, com assenyala el text de la presentació d'eixa proposició no de llei, el pla d'acció territorial forestal indica que el 60% del territori de la Comunitat Valenciana és terreny forestal que pertany, en un 80%, a titulars privats i a ajuntaments.

Basant-se en esta distribució de la propietat i en els requisits legals d'implementar la participació pública en tot el que es referix al planejament en general i al medi ambient en particular, l'elaboració del Patfor va incloure un pla de participació pública en què es va consultar, segons replega el mateix document, a més de huitanta institucions i col·lectius relacionats amb el sector.

Haguera sigut interessant i inclús obligatori, per a poder valorar l'eficàcia real d'este procés, conéixer el contingut de les propostes, d'eixes 80 propostes o les 80 institucions que van fer les seues propostes, i al·legacions rebudes, així com, sobretot, quantes d'elles i a quin nivell van ser incorporades al document final del Patfor.
Perquè l'important no és preguntar, sinó que l'important és escoltar les respostes, valorar les opinions i integrar-les en les decisions finals, sobretot, com en este cas, quan eixes decisions afecten més de la mitat del territori de la nostra comunitat, del nostre país, del qual La Generalitat a penes posseïx menys d'una desena part.

Per això, és imprescindible que es garantisca una participació efectiva dels afectats en el desplegament i execució del Patfor.
De fet, en el seu document informatiu -el del Patfor- manifesta la seua voluntat integradora i, textualment, assenyala que «la participació constituïx un dels principis bàsics sobre els quals sustenta el canvi del paradigma forestal que proposa.
Aquest, per damunt d'altres principis, ha guiat tot el procés de construcció del nou pla i aspira a continuar impregnant la política forestal valenciana del futur», diu el Patfor, referint-se a la participació.
Una aspiració, la del Patfor, que no obstant això no es materialitza, no es materialitza en el document propositiu on s'arrepleguen les directrius que estableixen el que cal fer i les mesures concretes que descriuen, tal com dur a terme la posada en pràctica d'eixes directrius.

La directriu 14 del Patfor, titulada «Incorporar la participació com a element transversal a la política i gestió forestal», hauria de contindre les mesures per a posar en pràctica eixe objectiu.
Però únicament dedica dos línies a la mesa forestal de què diu: «Es crea com a instrument de participació en la política forestal i se la dota de funcions consultives i informatives sobre la política forestal i de seguiment del Patfor.
» Són les dos línies que diu sobre la mesa forestal el Patfor.
No diu res sobre les qüestions tan rellevants com la composició de la mesa, calendari de reunions, les qüestions que hagen de ser sotmeses a la seua consulta i el caràcter vinculant o no dels seus informes.

En definitiva, la participació, com a principi que impregne la política forestal valenciana del futur, es convertix absolutament en paper mullat.

Açò no és ni més ni menys que una burla, una burla, un menyspreu als interessos dels diversos actors del sector forestal i als drets de tota la ciutadania, que ha de poder opinar en tot el que es refereix al medi ambient.
I açò a pesar que el Patfor reconeix que la mesa forestal, constituïda en 2009, en substitució del CAPMA i de l'anterior consell forestal, necessita una reforma si se la vol dotar de funcionament real, ja que no té cobertura normativa i convocatòries periòdiques.

Queda clar aleshores que, més enllà de les paraules, es pretén seguir com fins ara; que la gestió forestal seguix sense despertar el més mínim interés en el Consell; que el Patfor s'ha elaborat perquè era una obligació legal que s'ha estat evitant durant dèsset anys.

Però, senyories, el deteriorament de les muntanyes, que eixa indiferència ha generat, s'ha fet evident en forma de desastrosos incendis forestals.
El Patfor reconeix en la seua diagnosi que totes les dades posen de manifest una clara absència de gestió real i activa en les muntanyes valencianes.
Amb una mesa forestal inoperant, el Consell ha evitat donar explicacions o també ha evitat escoltar reprotxes dels afectats; però ja no pot pretendre seguir com fins ara, no pot seguir igual.

Els ciutadans, que han vist cremar les seues muntanyes, que han perdut l'entorn en què se sustentava la seua forma de vida, estan indignats, com molts altres en molts altres sectors.

Els ajuntaments, tant els dels municipis on s'han cremat les muntanyes perquè La Generalitat no s'ha ocupat de mantindre-les netes ni els ha deixat actuar a ells, als propietaris, com aquells que de moment s'han salvat de les flames, no van a conformar-se en continuar sent marginats de la política forestal que els afecta; com tampoc el Consell pot tractar els propietaris forestals privats com a ciutadans sense veu, com està tractant-los fins ara.

Eixe canvi de paradigma forestal que anuncia en el Patfor és inajornable.
La Comunitat Valenciana no pot continuar debilitant les nostres masses forestals, perdent biodiversitat, etcètera; com tampoc pot renunciar a explotar els recursos forestals ni les potencialitats econòmiques que oferixen els usos no forestals de les muntanyes, sobretot amb la profunda crisi econòmica que ens afecta.

La gestió forestal està íntimament lligada al desenvolupament rural, i no podem oblidar que els municipis rurals ocupen el 67% del nostre territori.
La falta d'ordenació forestal està afectant negativament la supervivència i progrés d'estos pobles, que necessiten poder aplicar ja iniciatives o projectes que ara estan paralitzats per eixa falta d'ordenació.

L'existència d'una mesa forestal, integrada per una representació proporcionada de tots els actors del sector i amb competències reals en la planificació, constituiria una plataforma des de la qual adoptar decisions sobre accions puntuals en el medi forestal, garantint la seua coherència amb els objectius generals del Patfor.

Sense ella, les decisions de la Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, que està prenent de forma unilateral, no resulten ni acceptables ni legítimes.
Em referisc al procés d'alineació venda temporal de muntanya pública, iniciada per la conselleria, basant-se en el contracte de gestió indirecte establit en el Patfor, que concedix l'explotació privada dels recursos forestals de muntanya pública per un període de vint anys, a canvi que el concessionari elabore l'ordenació de la muntanya; una verdadera vergonya, absolutament inacceptable.
Eixa decisió implica, de fet, la privatització de la muntanya de tots els valencians, a canvi que un particular realitze la funció que correspon a l'administració, amb el risc evident que ho faça d'acord amb els seus propis interessos.
Només el control que exerciria la mesa forestal podria garantir que eixa privatització no fóra en detriment dels interessos generals, perquè la conselleria no pot considerar-se una part objectiva -i acabe- ni imparcial, ja que ha demostrat de forma fefaent la seua indiferència més total i absoluta.

I, en conseqüència, i per finalitzar, la proposta de resolució -la tenen vostés ahí- és la que proposem.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Tiene el turno de palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Vaja per endavant que anem a votar favorablement la proposta, ¿val?

Especialment, en esta última part de la intervenció del senyor Signes estem especialment d'acord.
És evident que la política forestal de La Generalitat, que no s'ha caracteritzat mai per excessives virtuts des del punt de vista de la preservació d'allò públic o del medi natural en els últims anys i, sobretot, en la gestió de la consellera que tenim ara, encara està derivant més cap a una privatització indiscriminada tractant de posar la forest en venda, ¿no?
, i, especialment, la forest pública, ¿val?

Per tant, en eixe sentit, creiem que els mecanismes de participació són molt importants per a tractar de posar fre a este tipus d'actuacions, ¿no?
I això no es pot aconseguir si, evidentment, com diu el punt 2 de la resolució, «si els informes d'esta mesa forestal no són preceptius i vinculants», ¿val?
Preceptius perquè, bé, si no, ¿per a què fa falta una mesa forestal?
, ¿no?
-vull dir-, si no és per a fer informes i pronunciar-se sobre els problemes que afecten la forest.
I vinculants, fonamentalment, perquè a vore si d'alguna manera el Partit Popular s'acostuma a no ser l'única font de decisions en l'àmbit de la seua competència.

Només li posaré un però, ¿val?
Jo estic segur que, probablement, compartirà el senyor Signes amb mi el que vaig a dir-li ara, és a dir, però com no està en la part de resolució tampoc vaig a insistir, ¿val?
I és en el fet dels actors, quins són els actors del sector.

Ací es parla de propietaris privats, d'ajuntaments i de La Generalitat, ¿no?
I a nosaltres ens sembla que ahí falta una part important, que és la societat civil perquè, evidentment, La Generalitat, lògicament, té en les seues competències estar present ahí; els ajuntaments, en tant que tenen competències evidents i tenen una sèrie de funcions molt clares, també han d'estar; lògicament han d'estar els propietaris privats perquè són una part indispensable, però també haurien d'estar representants en esta mesa la societat civil a través dels mecanismes més amplis i variats possibles perquè, evidentment, el tema del patrimoni forestal, del medi ambient, dels ecosistemes en Generalitat, siguen de titularitat pública o privada, ¿val?
, tots i totes estem afectats per les decisions, i, per tant, tots i totes hauríem de compartir la responsabilitat d'eixa gestió.

És important que estiguen els ajuntaments perquè, a més de les seues competències, lògicament són les administracions més pròximes al poble i, dintre d'eixa tria que vostés marquen ací, probablement, siguen els que més defensarien eixos interessos col·lectius, però entenem que n'hi ha altres col·lectius que poden tindre moltes coses a dir en esta qüestió, ¿no?

En definitiva, açò no afecta la proposta de resolució, ¿val?
N'estic convençut que, en cas que s'aprovara açò, que, evidentment, no s'aprovarà perquè el Partit Popular és el partit del «no», el «no» a tot el que vinga de l'oposició, tinga el criteri que tinga, estiga plantejat com estiga plantejat i dóna igual si està plantejat amb criteris més.
.
.
, inclús a voltes amb criteris o en coses que estan molt pròximes al que planteja el Consell, té igual perquè cal demostrar qui és el que mana i per què ho fa, que la resta són un zero a l'esquerra, i això s'ha de fer palés per a tot el món.
Per tant, té igual el que es plantege i els criteris amb el que es plantege que van a dir que no.

Però, de totes maneres -vull dir-, el que és el text en si no entra en eixa qüestió i entenem que és perfectament assumible la proposta i, per tant, la votarem favorablement.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, a Compromís nos parece muy oportuna la propuesta del Partido Socialista porque, quizás, si en algo ha fallado la administración forestal del Partido Popular estos diecisiete años precisamente ha sido en el tema de la participación.

Hay que recordar que si hoy en día no tenemos un plan general de ordenación forestal, que lo elaboró el ex conseller Blasco -ahora ausente- de los años 2000 al 2004, aproximadamente, si no lo tenemos vigente es porque falló esa participación pública y los tribunales lo tumbaron.
O sea que, el Partido Popular ya mostró un desprecio hacia la sociedad en general por haber ignorado ese requisito que era fundamental.
Pero, claro, lo gordo es lo que ha venido detrás.

Hay un Patfor, un plan de acción territorial forestal, que pretende sustituir este plan general, lo cual legalmente es discutible pero, bueno, supongamos que tuviera validez legal, resulta que este Patfor tampoco se ha elaborado con la participación que debiera, y la prueba está en que a lo que deriva -según estamos viendo en los últimos meses, año o año y pico- es a privatizar la gestión de los montes.
Pero, claro, si dos tercios de los montes ya son privados, ¿qué beneficio tiene privatizar el otro tercio?
¿Beneficio económico?
Muy poco, en realidad es tan ridículo lo que se va a obtener de ellos.
.
.
Así, a grosso modo se subastaron del orden de 26.
000, 27.
000 hectáreas el año pasado, a tres euros por hectárea, bueno, ¿qué son?
, ¿80.
000 euros?
, ¿eh?
Y estamos hablando de 27.
000 campos de fútbol, para hacernos la idea.
Y que, además, y lo más grave de todo, es que esos montes no están ordenados, o sea, no se sabe qué es lo que hay ahí.
¿Y lo va a hacer?
¿Quién va a describir lo que hay allí y lo que van a sacar de allí?
Los adjudicatarios.

Si los propietarios privados no son capaces de sacar nada de rentabilidad de sus montes, ¿qué rentabilidad van a sacar los adjudicatarios?
Yo dejo esa pregunta ahí en el aire, y la única rentabilidad que se puede sacar es entrar y arrasar el monte.
Con el Plan de ordenación de los montes adjudicados, que elaborarán las propias empresas, con ese plan tienen que sacar una rentabilidad para hacer esa serie de trabajos, y si, visto lo visto, no hay ninguna rentabilidad en los montes, pues lo que quiere decir es que esta gente para sacar algo de dinero va a tener que directamente arrasar nuestros montes.
¿Por qué?
Porque, además, la perversión de las perversiones -yo no salgo de mi asombro- es que se obliga a las empresas adjudicatarias a crear centrales eléctricas de biomasa, cuando está reconocido que el mejor uso de la biomasa es en pellets y en calderas domésticas, no en grandes centrales eléctricas para producir energía eléctrica porque, al final, hay un montón de pérdidas.

Y no hay que ahondar en el modelo actual de producir cada vez más energía haga falta o no haga falta, sino que hay que apostar decididamente por la eficiencia energética.
Y este gobierno, desde luego, no apuesta por la eficiencia energética y un ejemplo es esto, obligar a las empresas adjudicatarias de la biomasa forestal a crear centrales eléctricas que necesariamente van a tener que quemar constantemente una biomasa que no nos podemos permitir quemar.
A fin de cuentas, es convertir los incendios en una industria; no se nos queman los montes, lo que hacemos es arrasarlos y quemar toda esa biomasa en centrales eléctricas para que tengan cierta rentabilidad.

Es absolutamente perverso, absurdo, descabellado y tremendo para el futuro de los montes valencianos, de los ecosistemas valencianos y de los valencianos y valencianas que vengan detrás porque -recordemos- los montes cubren una serie de funciones, de externalidades, que en ningún caso se pagan, ¿eh?
Por tanto, los propietarios privados como los ayuntamientos producen esas externalidades porque tienen vegetación y porque conservan el suelo fértil.
Si eliminamos esa vegetación, el suelo fértil se nos va, eso es erosión, es desertificación y eso es irreversible.

Entonces, se nos podrá llamar alarmistas, se nos podrá llamar lo que se quiera, pero esa es la triste realidad.

Y, ¿por qué insisto tanto en esto?
Porque ustedes no hacen caso de lo que serían estos procesos de participación, no se ha escuchado adecuadamente a los propietarios, se ignora absolutamente a los expertos -y ahora justificaré por qué-, se ignora al movimiento ecologista, «¡gua!
, estos radicales que piensan en las ballenas y en no sé qué», y se ignora a la sociedad en su conjunto, se desprecia a los ayuntamientos y tal.

Durante estos diecisietes años las ayudas a gestión forestal a ayuntamientos y a pequeños propietarios han ido a menos y siempre han sido insuficientes para poder desarrollar una gestión forestal como tocara.

Y lo que yo decía hace un momento, que riza ya el rizo, es ignorar el consejo de los expertos.
Se nos han quemado 60.
000 hectáreas, lo que dicen los expertos es que lo primero que hay que hacer es esperar a ver al regeneración natural, esperar como mínimo año y pico, dos años, a ver cómo se regenera ese ecosistema y ustedes han entrado con dinero público, han arrasado toda la madera y se la han regalado a madereros que, encima, han exportado esa madera a plantas de biomasa eléctricas de Italia.
¿Qué beneficio tiene eso para nadie?
¡Ninguno!

Nosotros, cuando pasaron los incendios, proponíamos dos cosas muy concretas: crear un comité de expertos valencianos, pero de los centros de investigación valencianos, el Centro de Investigación para la Desertificación, el Centro de Investigación y Experimentación Forestal, el Centro de Estudios Ambientales del Mediterráneo, gentes de las universidades.
.
.
Tenemos los mejores expertos en vegetación mediterránea del mundo, los tenemos aquí, en Valencia, en Valencia ciudad y alrededores, ¿vale?
Pues, pedíamos un comité de expertos que dijera qué es lo que había que hacer en esos ecosistemas y en el área rural, no podemos actuar solamente en los montes, hay que pensar en el mundo rural, en general, que es el 90% de nuestro territorio.
Y ¿qué hicieron ustedes?
Nada de nada, crear un comité de intercomunicación interna -que no entiendo cómo no funcionaba ya- entre bomberos, técnicos de extinción y de prevención y no sé qué, ¡chapó!
, pero eso tenía que estar funcionando hace quince años, pero del comité de expertos nada de nada.

Y lo que pedíamos, también, era que se hiciera un plan de desarrollo rural con criterios de sosteniblidad para que en todas las zonas rurales se hiciera, bueno, un modelo de gestión para evolucionar hacia un mundo rural vivo porque -como bien han visto- los terrenos agrícolas de montaña están en vías de abandono, cuando no totalmente abandonados, por eso los incendios han corrido como han corrido.

No hay ningún tipo de rentabilidad económica para los propietarios de los montes y, por tanto, pues, al final, pasa lo que pasa, no hay ningún interés.
Pero, claro, esto, al final -y ya acabo, señora presidenta-, da la sensación de que es, pues, bueno, su premeditación respecto al mundo rural; cuanto más despoblado esté y más envejecido, mucho mejor, así podrán seguir saqueándolo a nivel de montes, así podrán seguir saqueándolo con el fracking.
.
.

(Ocupa la presidencia la vicepresidenta, senyora Francisca Mercedes Hernández Miñana)

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

.
.
.
y con otras muchas actuaciones que ustedes están impulsando tristemente durante los últimos tiempos.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias.

Tiene la palabra el señor Castejón.

Muchas gracias, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, presidenta.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, no sé si parlar de la privatització dels monts de domini públic o la reforestació.
.
.
El tema que mos portava aquí era la constitució de la mesa forestal, però s'ha parlat pràcticament de tot excepte d'això.
Si n'hi ha temps, parlarem de la privatització però, molt clarament, mire, no se van a privatitzar els monts, simplement es fiquen en valor.
Després, si n'hi ha temps podem entrar.
.
.
Sí, sí, així de senzill, així de senzill.
Si vostés no ho volen entendre, allà vostés.

La PNL que mos presenta el Grup Socialista planteja dos propostes de resolució, començarem parlant de la PNL.
Per una part, la constitució de la mesa forestal, amb una representació proporcionada de tots els actors implicats en el sector i, després, donà la sensació que no s'ha tingut en compte, precisament, els implicats del sector de tot un procés, per exemple, del Patfor -que també podem parlar.

El que no se pot oblidar és que al llarg d'estes últimes dècades per part de La Generalitat hi ha hagut molts canals de participació ciutadana en temes forestals: el consell forestal, el consell assessor i de participació de medi ambient, el consell, inclús, valencià de caça, i és veritat que n'hi ha hagut alguns d'estos organismes que, després, han desaparegut, inclús uns altres que han passat i han canviat, i, per exemple, ara està una mica el fòrum forestal.

No obstant això, pareix que n'hi haja molta multiplicitat de mecanismes, però és veritat -en això he de donar-li la raó al senyor Signes- que, avui per avui, no tots estan operatius, és cert.
Però si el consell forestal va desaparéixer en l'any 2003, també és cert que a partir d'aleshores les seues funciones les va arreplegar el consell assessor de medi ambient, que va quedar -podríem dir- com a principal òrgan consultiu del consell.
I este sí que ha tingut una funció, ha sigut, realment, doncs un canal de participació de la majoria d'institucions, d'entitats públiques i privades, en matèria de medi ambient.
Això no ho pot negar.

La Generalitat, avui per avui, està treballant perquè en la presa de decisions públiques que afecten el sector forestal n'hi haja una àmplia participació pública des que les coses comencen.
I això és el que també semblava que es posava en dubte per part de tots.
I podem ficar, per exemple, el cas del Pla d'acció territorial forestal en la Comunitat Valenciana, doncs podem ficar-ho.
En la redacció d'aquest pla, jo penso que la societat ha tingut moltes.
.
.
, i ha tingut pràcticament tota l'oportunitat de participar de forma molt activa en tot el que ha sigut este procés.
I de quina manera?
, me preguntava i ho ficava en dubte.
Doncs des d'enquestes socials, des de grups de treball, també en tallers amb grups representatius de cadascuna de les comarques, hi han havut jornades de difusió, hi han havut consultes a les universitats, hi han havut consultes i investigacions de prestigi, és a dir.
.
.
i encara podíem parlar de més coses, és a dir, que participació, tota.
Això no ho pot ficar.
.
.
, és a dir, no ho pot ficar en dubte.

Que després me diga que els documents que se generen, doncs, que.
.
.
queden a un caixó?
Sap que no és veritat, és a dir, tots els documents que han generat tota esta participació, doncs ha estat precisament.
.
.
, han segut exposats i, concretament, va ser exposat a informació pública en dos ocasions, de forma, podem dir, oficial, oficial, concretament en els bolletins oficials de la Generalitat valenciana, el dia 13 de març de 2011 i el 23 de març de 2012, respectivament.
Per tant, en el marc que vosté entrava del Patfor no pot parlar que no hi ha havut una participació.
Clar que l'ha hi havuda.

I és precisament en el Patfor on està articulada la mesa forestal.
El Patfor ja sap vosté que és l'instrument d'ordenació i planificació forestal que definix quin serà el model dels propers anys.
Ja sé que no coincidim en quin és el model.
Perquè si el model, per exemple, és de fer rendibles els boscos, ja sabem que este no és el model que està mantenint el Partit Socialista, quan qüestiona que traure a subhasta els monts per vint anys.
.
.
, que això siga privatitzar.
Doncs, diem que no.

Per tant, en este model que se definix en el Patfor el que sí n'hi han dos criteris molt importants a tindre en compte, que són el de sostenibilitat i eficiència.
I en això la mesa forestal ha de tindre un paper important, el que vosté dia de: «És que en dos renglonets.
» Doncs sí, dos renglonets, d'alguna manera, és el títol X -si no ho recorde malament-, l'article 84, en què arreplega.
.
.
, dins del Patfor, arreplega la constitució de la mesa forestal.

Per tant, penso que, avui per avui, la proposició de llei que vostés presenten per a nosaltres no és adequada perquè pensem que en estos moments, en estos moments cal esperar l'aprovació del Patfor, que saben que està en l'última fase de tramitació.
I també hauria de dir que si s'ha demorat és precisament per este interés que hi ha havut per part de la conselleria de donar la màxima participació a tots els, d'alguna manera, involucrats.
Hi ha havut un retard precisament per donar molta participació a tots els sectors.

En concret, l'última modificació que hi ha havut, i que ha fet que s'haja retardat, va ser la modificació de la llei forestal de la Comunitat Valenciana que, com sap, la vam portar a terme a través de la llei d'acompanyament i, després, perquè no hi haguera cap buit legal per part de la conselleria vam dir: bé, anem a tornar-lo a passar al Consell Jurídic Consultiu, que és el que s'ha fet, i en esta fase del Patfor estem.
És a dir, estem esperant que se done la.
.
.
, que la institució emeta el seu dictamen i, després, ja passarà al Consell perquè se l'aprove per decret.

Per tant, el Patfor, una vegada s'aprove, doncs sí que preveu crear la mesa forestal, i és el que vosté demana, és l'òrgan de participació, d'informació, un òrgan de consulta en tot el que representa política forestal en la nostra comunitat.
I quina és la finalitat?
El mateix que vosté mos demana: impulsar precisament la participació en tots els assumptes.
.
.
-i fer-ho ràpidament- en tots els assumptes públics que tinguen referència al mont forestal.
D'esta manera ja penso que si en la creació del Patfor, en l'organització i en la redacció, s'han tingut en compte molt totes aquelles iniciatives que ha presentat la societat, a través d'estos canals de participació que li he dit, ara, jo penso (inintel·ligible) .
.
.
pot fer és el que vosté diu, no?
, de qüestionar que en el seu moment que no siga efectiva.
Això per una banda.

La segona part de la seua proposta diu: «És que és dotar a la mesa forestal amb funcions reals de participació en la proposta, execució i avaluació de totes les actuacions en territori forestal, sent els seus informes preceptius i vinculants.
» I aquí hem de tornar una altra vegada al Patfor, i vosté diu: «És que sembla una burla.
.
.
-ho ha dit algú- sembla una burla el que preveu la mesa forestal.
» Doncs no, la mesa forestal, a més de ser l'òrgan de participació, insistixo, informació i consulta, té com a objecte el realitzar precisament este seguiment, este seguiment de tota la política forestal, i això ho ha de fer, bé, a través, evidentment, sense tindre a.
.
.
, bé, a la conselleria competent, potser medi ambiental i alguna més, però, en definitiva, portar a terme.
.
.
-veig que se m'acaba el temps, no (inintel·ligible) .
.
.
seguir parlant- porta a terme esta nova política forestal que vol portar el govern de La Generalitat, que sembla que vostés no acaben d'entendre.
És a dir, que fer rendible el bosc sembla que és.
.
.
(Algú diu: «L'entenc perfectament.
») Doncs, perdone, és a dir, amb els criteris que vosté ha portat moltes vegades ho jutgen, sembla que encara no s'han enterat.

Després, si de cas, seguirem parlant.

(Ocupa la presidència el president, senyor Andrés Antonio Ballester Costa)

El senyor president:

Muchas gracias.

Tiene la palabra para el turno de réplica, senyor Signes, don Francesc.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Durant dèsset anys el Consell no ha fet els seus deures i, ara, pretén que tots paguem per la seua indolència.
Arruïnat pels balafiaments injustificables i sobrecostos interessats es veu incapaç de desbloquejar la situació de paràlisi a la qual ha sotmés un sector econòmic tan important com és este del qual s'ha despreocupat totalment.

L'absència d'ordenació i planificació ha tingut com a conseqüència directa la impossibilitat dels propietaris forestals privats que acumulen dos terços de la superfície -i ho he dit abans- forestal de la Comunitat Valenciana per a accedir a subvencions i finançament externs.

Mire, en el mateix Patfor es reconeix que esta és la raó per la qual -cometes- «s'ha perdut una oportunitat única amb l'aplicació del fons europeu agrícola de desenvolupament rural, Feader, capaç de mobilitzar pressupostos molt significatius provinents de la Unió Europea o de l'administració de l'estat i dirigir-los cap a terrenys forestals privats».

Així mateix, també es reconeix en el mateix Patfor que -cometes, literal del Patfor- «si es realitza una comparació dels diferents programes de desenvolupament rural per a l'horitzó 2007-2013 -enguany- s'observa que la Comunitat Valenciana ha inclòs poques mesures d'orientació forestal en el Feader.
A pesar que el 60% del territori és forestal, és la comunitat que menys -que menys- mesures ha seleccionat en tot l'estat», és a dir, que estem perdent diners del fons Feader i això és reconegut pel mateix Patfor, la qual cosa entra en contradicció en el tema de les concessions que estan fent-se ara en estos moments (so d'un telèfon mòbil) a unes valoracions ínfimes.
.
.
Jo no sé quin és l'interés, no crec que siga l'econòmic, efectivament, com ha dit Compromís.
L'interés és, doncs bé, afavorir determinats empresaris.

En el mateix Patfor s'afirma que els propietaris privats i municipals són un actor clau en les muntanyes de la comunitat, ja que són els principals responsables del patrimoni natural que ha arribat fins als nostres dies al posseir, repetisc, més del 80% del total de superfície forestal.
Això diu el Patfor.

Sent així, com pretén ara el Consell regalar.
.
.
regalar eixe patrimoni, perquè no és seu, regalar-lo, perquè no és seu, sense.
.
.
-no és seu, és dels municipis- sense donar participació als seus legítims amos?
No sols és just, sinó imprescindible que se'ls implique activament en la política forestal.
El contrari, permetre que es continue amb l'actitud exclusiva i excloent del Consell, quan s'ha reconegut oficialment els desastrosos resultats obtinguts, seria una negligència deliberada que Les Corts no podem permetre.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Turno de réplica, señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Sí, molt ràpidament.

Sembla que vosté torna a esta polèmica que d'alguna manera mos han portat aquests darrers dies.
Jo li ho vaig dir clarament, la nova política forestal intenta que el mont siga rendible.
Això va ser una rèplica que li vaig fer a unes declaracions seues i no entraré ara a explicar això.

I és que vosté seguix qüestionant d'alguna manera les funcions de la mesa forestal, inclús parla que no està clara quina és la composició, quin és el funcionament, en la primera intervenció ho ha fet, i això sap perfectament que no pot estar reflectit en estos moments.
Això s'especificarà després en el document normatiu que ho desenrotlle, perquè evidentment ha de comptar amb totes les garanties, amb tots els requisits legals i, entre ells, cal aconseguir que existisca el que vostés sempre demanen, que n'hi haja una representació dels diferents actors dels sectors forestals, on tinguen participació, evidentment, tots els propietaris, les empreses, les organitzacions no governamentals, les entitats de custòdia del territori, les organitzacions d'usuaris de la muntanya, tots, tots els que puguen, d'alguna manera, aportar alguna cosa al tema que avui estem debatent.

Per tant, a través de la mesa forestal, i ja pràcticament per acabar, vullga o no vullga, ho qüestione o no ho qüestione, ho considere una burla o no, comptarem amb una amplíssima participació, que és el que avui semblava que ficaven en dubte, una amplíssima participació de tots els agents socials amb interessos en el sector, per a continuar precisament aplicant una política forestal activa i sostenible en la nostra comunitat.
I això, fent-ho sobre la base d'una xarxa forestal que ha de ser vertebrada, cohesionada i organitzada, en la qual La Generalitat, també, vullga reconéixer-ho o no vullga reconéixer-ho, avui per avui.
.
.
, s'està treballant, i de forma també molt bé, i de la qual, evidentment, sorgixen debats, sorgixen reflexions que moltes vegades no podem estar d'acord, però també sorgixen -i també ho sap- propostes consensuades que servixen per a fomentar precisament l'aprofitament, insistixo, sostenible de la conservació dels nostres boscos, de la protecció dels nostres boscos.
Això, vullga o no vullga, és així.

I qüestionava també.
.
.
, -i ara, molt ràpidament- se mos dia que som el partit del no.
Doncs, mire, precisament som el partit del sí, el partit de.
.
.
, referent al Patfor, perquè el Patfor en definitiva és un sí a promoure la instauració de mecanismes participatius, com acabe de demostrar-li, és un sí per a transformar els ecosistemes forestals en un element vertebrador del territori, és un sí per a optimitzar l'aprofitament dels boscos, és un sí per a garantir la conservació dels ecosistemes forestals, és un sí per a revalorar el paper econòmic, social i ambiental de les muntanyes i també és un sí per a fomentar noves fórmules de governança forestal.

Per tant, com veu, és a dir, ni tan negre ho han de pintar i, com li acabe de demostrar, a part de la mesa forestal, que evidentment serà en el moment que s'aprove el Patfor l'organisme que mos ha d'aportar la participació de tots per a millorar la gestió forestal dels nostres boscos.
.
.
, i algun dia, si vol, tornem a parlar del que vostés consideren privatització dels boscos de domini públic, que en cap cas és el que vostés estan anunciant.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.

Pasamos a la votación entonces del punto número 5 del orden del día -4 en el primer orden del día-.
¿Votos a favor?
6.
¿Votos en contra?
8.
Con lo cual queda rechazada esta proposición no de ley.

Proposició no de llei sobre la consignació suficient en els pressupostos de l'estat de 2014 per a l'execució de la construcció preventiva contra possibles inundacions prevista al municipi d'Albalat de la Ribera, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 43.
479, BOC número 134)

El senyor president:

Pasamos al último punto del orden del día, que es el punto número 6, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la consignación (tus) -perdón- suficiente en los presupuestos del estado de 2014 para la ejecución de la construcción preventiva contra posibles inundaciones previstas en el municipio de Albalat de la Ribera, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida.

Para ello tiene la palabra.
.
.
, hay una enmienda (veus) de un grupo, que yo no sé si.
.
.
la tienen repartida.
Me dicen que sí.
Me gustaría.
.
.
, no sé si la han leído.
.
.

El senyor Torró Gil:

Bé, jo, quan me la presenten.
.
.
, un dia, vaig començar la intervenció acceptant una esmena i el senyor Maluenda em va bonegar i em va dir que no es feia aixina, i jo, des d'aleshores, espere que.
.
.

El senyor president:

Hoy no está el señor Maluenda, que estará.
.
.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
m'espere que em presenten l'esmena i em diguem per què me la fan i, després, ja contestaré jo si l'accepte o no, si no els sembla mal.

El senyor president:

Tiene la palabra el señor Torró para la defensa del punto.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, algunes reflexions inicials per a entrar en la matèria, diguérem, més concreta.

Una primera reflexió és que els termes transformar i conservar són antagònics, pràcticament són antònims.
I per què ve això?
Perquè.
.
.
, bé, perquè els ecosistemes són els que hi han, vull dir.
I cada ecosistema té les seues característiques.
Vull dir, Almeria no té un dèficit de muntanyes nevades, no?
De la mateixa manera que Navarra no té un dèficit en insolació, vull dir, és que són així.

Doncs ací ens passa el mateix, tenim un determinat règim de pluges que ens dóna un determinat règim hídric.
I no tenim dèficit de pluges ni d'aigua, de la mateixa manera que no hi ha superàvit (inintel·ligible) .
.
.
És el que hi ha.
Per què?
Perquè ací tenim aigua suficient.
El problema és que l'aigua plou d'una manera que ens és difícil aprofitar-la adequadament, entenent per adequadament allò que fa falta de determinats usos d'eixa aigua.

Com va dir en el seu dia el cantant de Xàtiva Raimon, Ramon Peleguero, «al nostre país la pluja no sap ploure», i deia que s'hauria de dur a escola, no?

Però, clar, evidentment la pluja no aprendrà mai a ploure.
Vull dir, són les administracions les que tenen la responsabilitat de prendre les mesures perquè, ploga com ploga, s'aprofite l'aigua de la manera més racional possible i quan ploga «malament» -entre cometes- faça el menys mal possible.

Però, clar, com dia el protagonista de Blade Runner, «he vist coses que els humans mai no creuríeu».
Clar, un llig titulars de premsa, llig titulars d'eixos de l'estil.
.
.
, «greu inundació en la urbanització».
.
.
, punts suspensius, «el carrer barranquet ha sigut el més afectat», no?
, o «les intenses pluges han arrossegat els cotxes en la rambla».
.
.
Clar, quan u llig eixe tipus de coses ja sap que no és la pluja la que ha d'aprendre a ploure, val?
, sinó que és l'administració la que ha d'anar a escola, perquè és l'administració la que.
.
.
, en este cas el Consell, la que ha d'impedir que es construïsca en rambles, barrancs i que s'ha d'administrar el territori d'una altra manera.

El Xúquer és un riu mediterrani a més no poder, una (inintel·ligible) .
.
.
molt alta i una varietat de cabals enormes, perquè les crescudes vénen provocades per pluges torrencials, i això provoca vessaments periòdics i seculars, que a més fan que este territori siga dels territoris agrícoles més rics de tota Europa.

Després ja van vindre les preses, els adobs químics, i avui en dia ja pensem que els processos naturals provoquen mals, però provoquen mals senzillament perquè estem disposats a ocupar un sòl que a la millor no s'inunda en els propers vint-i-cinc anys, però a la millor despús-demà s'inundarà.
I això és així.

Abans en els pobles centenaris les cases no s'inundaven, però hui ja podem vore com cases que no s'havien inundat mai, des de fa vint, trenta anys, amb l'ocupació que hem tingut del territori, fa que s'inunden.
Perquè, clar, ara hi ha barreres, perquè van a través de vies de comunicació, autovies, fins i tot la barrera del cordó litoral va generant tanques que provoquen que l'aigua acabe afectant inclús llocs on no havia afectat mai.

Per tant, alguna cosa haurem de fer.
Haurem de fer més fluxos de connexió interromputs en l'ocupació de zones d'eliminació d'avingudes i un llarguíssim etcètera.

I ací ve el tema que ens ocupa avui.
El 2 d'agost de 2012 la presidenta de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer signa una resolució per la qual renunciava a la celebració d'un contracte d'execució de les obres d'un projecte de mota de defensa contra inundacions del municipi d'Albalat de la Ribera, d'un projecte que a més era integració paisatgística i adequació ambiental del marge esquerre del riu Xúquer.
Unes obres dotades pressupostàriament, que estaven a més cofinançades amb fons Feder, i que suposaven una protecció contra inundacions i una restauració ambiental, a més de restaurar determinats elements de funcionament ecològic i paisatgístic i sense massa motius almenys explícits.
Raons tècniques els han donat.
Per tant, entenem que hauran de ser raons pressupostàries.

Les actuacions realitzades en el pla de defensa de 1985 van deixar en un risc d'inundació la ribera del Xúquer, sobretot per aportacions de riu Magre, Sellent i Cànyoles, i per això va a haver d'acabar fent-se un pla global enfront de les inundacions de la ribera del Xúquer.

L'estratègia territorial valenciana assenyala que estem en un territori amb riscos molt elevats, el segon, eh, per darrere d'Andalusia, de tota Espanya; i segons alguns informes, com el de l'Observatori Europeu d'Ordenació del Territori, València concretament s'inclou entre les tres zones que més pèrdues van tindre per inundacions entre el període 1987 a 2001, més de 1.
300 milions d'euros.
I l'estimació per al període 2004-2033 situa eixes pèrdues per damunt dels 2.
500 milions d'euros.

Per tant, comencem el segle XXI redactant un pla global enfront d'inundacions de la ribera del Xúquer, imposat per la confederació hidrogràfica, en col·laboració amb administracions, usuaris, ecologistes i experts, que van redactar una proposta d'actuació i que estima un cost total de les actuacions en un pla global amb tres preses de laminació -Montesa, Sellent i el Marquesat-, un projecte de condicionament del riu Xúquer entre Carcaixent i l'AP-7 i un projecte de millora del drenatge de la marjal sud amb un valor total inferior a 2.
600 milions d'euros, que és menys que l'estimació de danys per inundacions, que eixe informe que he citat abans dóna per a 2004-2033, i lleugerament superior al cost del que es va produir en l'avinguda de l'any 1982.
De fet, els estudis pareix que demostren que eixa actuació que es vol fer, que a més és prou raonable des del punt de vista ambiental, sembla raonable.
Aleshores per què no es licita?

Les solucions que La Generalitat ens diu per a eixe mateix pla global sorgixen del consell del procés de participació pública i reduïxen les actuacions estructurals més dures, conservant la planura d'inundació en una major superfície, compatibilitzant usos agrícoles amb el seu caràcter de zona inundable i introduïxen l'excavadora i ho fan restaurant paisatgísticament i recuperant hàbitat de ribera i marjal.

Per tant -i acabe amb això-, si és rendible econòmicament i demanat socialment, si hi ha fons de la Unió Europea per acabar aquest dany, si el Consell veu retirar projectes de licitació i no l'hem escoltat protestar abans m'ha dit, sols cap una pregunta: acompanyaran amb el seu vot favorable aquesta proposta de resolució?

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Para la exposición de la enmienda, tiene la palabra la señora Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señor presidente.

Buenas tardes, ya casi noches, a todos.

Bien, la Confederación Hidrográfica del Júcar de hecho tuvo que renunciar a la contratación de las obras del proyecto de mota de defensa contra inundaciones en Albalat de la Ribera, integración paisajística y adecuación ambiental por la situación, usted lo ha dicho, presupuestaria, pero hay que especificar que esta situación presupuestaria es la que había dejado a la confederación el gobierno anterior.

No obstante, esta actuación se enmarca dentro del plan global frente a inundaciones en la ribera del Júcar, elaborado por la confederación del Júcar.
Este plan incluye numerosas actuaciones, todas ellas importantes, para reducir los efectos de las avenidas en la zona de la ribera.

Es evidente que la programación de las obras del plan tiene que ajustarse a las disponibilidades presupuestarias y que se tiene que priorizar aquellas que sean más urgentes porque tienen más incidencia en la reducción del riesgo de inundaciones.

En ese sentido, la Ley de plan hidrológico nacional declaró de interés general del estado alguna de las obras previstas en el plan frente a inundaciones del Júcar, como la presa de Sellent, la presa de Montesa, la presa del Marquesado o el acondicionamiento del Júcar entre Carcaixent y la A-7, como usted ha dicho.

En particular, mire, la presa del Marquesado se incluyó como actuación urgente en el programa AGUA, incluso del gobierno socialista, como ustedes bien saben.
Sin embargo, ni ésta ni las demás actuaciones del plan global se pusieron en marcha durante 2004 y 2011, sólo en el último momento y cuando ya había prácticamente cesado el gobierno anterior, el gobierno socialista, en noviembre de 2011, se licitó esta obra que no estaba entre las prioridades y que no disponía de presupuesto.
Esto es por poner un ejemplo ilustrativo.

Mire, nosotros entendemos que efectivamente estas obras son necesarias y forman parte de este plan global, como usted acaba de decir.
Y usted sabe también que quien tiene que llevarlas a cabo, quien tiene el gobierno tiene que priorizarlas.
Y entendemos que es oportuno, en este caso, que Les Corts reclamen al actual gobierno la puesta en marcha de las actuaciones del plan frente a inundaciones del Júcar, no sólo la de Albalat, y además que se haga con rapidez, con la mayor rapidez posible, teniendo en cuenta la situación económica y la prioridad que deba darse a aquellas que más contribuyan a reducir el riesgo de inundación en toda la comarca.

Y es por ello, porque entendemos que son obras que son necesarias y entendemos que se deben de llevar a cabo con la mayor rapidez posible, priorizando, como no puede ser de otra manera, las que sean más necesarias o más urgentes, por los posibles riesgos, es por lo que hemos presentado esta enmienda, cuyo texto ustedes lo tienen, pero se lo voy a leer.
Quedaría de la siguiente manera:

«Les Corts instan al Consell a que se dirija al Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente para solicitar que, por parte de la administración del estado, se impulse con la mayor rapidez posible las actuaciones previstas en el plan global frente a inundaciones en la ribera del Júcar, dando prioridad a aquellas que en mayor medida contribuyan a reducir el riesgo de inundación.
»

Por lo tanto, señorías, yo creo que intrínsecamente estamos bastante de acuerdo.
Y bueno, pues creo que podríamos llegar, en este caso, a consensuar con un voto afirmativo por parte de su grupo y en la medida de lo posible el resto de los grupos también, y sacar adelante esta enmienda que presento en nombre del Grupo Popular.

Nada más, señorías, y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Bonet.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, senyora Bonet, jo no tindria cap inconvenient en acceptar-li la seua esmena si fóra una esmena d'addició.
Em pareix bé el que diu l'esmena, no estic en absolut contrari.
El que no entenc és per què s'ha de substituir la proposta de resolució en què es demana una cosa concreta.
I és que una obra que ja estava en tràmit de dur-se a terme se suspén sense cap justificació aparent.
I a més en un problema afegit, una obra que a més comptava amb una sèrie de fons europeus per a la seua execució.

Jo no sé, ací sembla que Europa, segons per al que siga, pesa molt o pesa molt poquet, no?
Vull dir, ací tot el que ve de la Unió Europea va a missa si es tracta de retallades brutals.
Si es tracta de canviar la Constitució perquè els bancs cobren puntualment, no hi ha ningun problema, en qüestió d'hores es posen d'acord el Partit Popular i el Partit Socialista i es canvia la Constitució.
Ara, quan ja són altre tipus de coses, com és, per exemple, el compliment de la directiva marc de l'aigua, bé, doncs això no s'ha de córrer, perquè, per a què?
O quan es tracta d'executar obres que ja estan licitades i a punt de fer-se, doncs això tampoc, perquè, bé, no passa res en els fons europeus.
Aixina els lluïx el pèl.

Per tant, jo, senzillament, no puc entendre eixa posició que té el Partit Popular.
Val?

Aleshores, jo li accepte l'esmena, però l'esmena com una esmena d'addició.
És a dir, demanem que s'inste el Govern d'Espanya a anul·lar la resolució de la presidència de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, per la qual es renuncia a la celebració d'un contracte d'execució de les obres del projecte de mota de defensa contra inundacions en Albalat de la Ribera, i a més d'això instem el Consell perquè s'adrece al Ministeri d'Agricultura per a sol·licitar tot el que vostés diuen ací.
És a dir, que la resta d'obres que estaven previstes es duguen a terme de la forma més ràpida possible i donant prioritat a aquelles que en major mesura contribuïsquen a reduir el risc d'inundació.

Jo en això no tinc cap problema.
Però, lògicament, respectant que allò que anava a fer-se ja es faça.
Perquè m'agradaria que m'explicaren quina diferència hi haurà entre el que vostés plantegen i el que estem plantejant nosaltres, si a més li afegim això que estem dient.

Jo, si m'ho explica, a la millor.
.
.
Vull dir, si m'ho explica a la millor ho entenc.
Però el problema és que no és massa explicable la renúncia de les obres quan ja estaven pràcticament a punt d'entrar en fase d'execució.
No estem parlant a més que no és que.
.
.
Estaven en fase d'execució, amb diners pressupostats i amb fons de la comunitat europea.
Vorem també que ens diu la Unió Europea respecte d'això.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra la señora Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Bueno, pues, señor Torró, la explicación es fácil, ya se lo he explicado.
Las obras de Albalat de la Ribera están incluidas dentro de este plan global, y usted sabe perfectamente que hay otras actuaciones que son prioritarias, hay otras actuaciones que son prioritarias.

Sencillamente eso.
Y nosotros no es que no queramos que se lleven a cabo estas actuaciones.
Naturalmente que sí.
Queremos que se lleven a cabo.
Se tienen que llevar a cabo.
Por eso lo que queremos es que, a través de esta enmienda que presenta mi grupo, se pueda instar, las Cortes puedan instar al Consell para que éste se dirija al ministerio para que se lleven a cabo estas obras que están incluidas dentro del plan global.

Pero hay unas prioridades.
Y esas prioridades, pues mire, ya se lo he explicado.
Hay otras actuaciones que en este momento son más urgentes porque el riesgo de inundación es mayor en otras zonas.

Por lo tanto, yo a lo único que apelo, de verdad se lo digo, es a su sentido de la responsabilidad, igual que el nuestro, para que podamos sacar adelante esta enmienda, para que puedan las Cortes instar al Consell para que se dirija en este caso al ministerio y que se puedan llevar a cabo estas obras priorizándolas en el sentido de la urgencia de cada una de ellas.

Nada más, señoría, y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Bonet.

Turno.
.
.
, un.
.
.
, para fijación de posiciones, pero primero un turno para saber si se admite finalmente la (inoïble) .
.
.

El senyor Torró Gil:

No, no, jo ja ho he dit abans, el que vullc saber és si el Partit Popular està disposat a canviar la proposta de substitució de text per una proposta d'addició.
Vull dir, si no, senzillament que, si tant interés tenen en açò, que ho presenten, que nosaltres ho votarem ben gustosos, ¿eh?
, però, evidentment, el que no podem fer és llevar la part que això.
.
.
(Remors) Si és una addició, no hi ha ningun problema en acceptar-la.

El senyor president:

Bueno, parece ser que me dice la portavoz del partido que no se está dispuesto, (veus) que está dispuesto a presentar la enmienda en las condiciones que (inintel·ligible) .
.
.
una enmienda de modificación y no de adición.
Si usted no está dispuesto, a su vez.
.
.
(Remors) Entonces, el Partido Popular tampoco, parece ser.

Para un turno de fijación de posiciones, el señor.
.
.
, tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Me toca.

Gracias, señor presidente.

Bien, yo lo que veo aquí es que.
.
.
, pues, claro, se trataba de cambiar la propuesta de Esquerra Unida.
Hay un problema, que es que.
.
.
, bueno, el plan global inicial se recondujo, precisamente gracias a presión ciudadana y a un proceso de participación ciudadana, ¿eh?
, hacia un plan de recuperación del Xúquer, en el que no solo se contemplaban obras de prevención de avenidas, ¿eh?
, obra pura y dura, presas y presas, como bien ha comentado la compañera del Partido Popular, sino también, ya que se ejecutaban obras para proteger a la población, se hacían obras de recuperación ambiental y paisajística, y era un proyecto que estaba consensuado con toda la población, ¿eh?
, con toda población me refiero desde agricultores, regantes, ecologistas y gente de las riberas, que son básicamente las comarcas afectadas.

Sin embargo, ese proceso, pues, parece que al Partido Popular no le gustó, porque.
.
.
, bueno, en realidad el coste era un pequeña parte del montante global.
Dice que ha sido por cuestiones presupuestarias.
Yo en este caso creo que no, ha sido por cuestiones ideológicas y por no hacer.
.
.
, llevar hacia delante un proceso, ¿eh?
, que llevaba bastantes años y que iba hacia muy buen puerto respecto a, por un lado, tener en cuenta todo lo que eran las peticiones de la población y, por otro lado, que la obra no fuera obra hormigón puro y duro, sino una obra que tuvieran en cuenta los aspectos ambientales paisajísticos y de uso y disfrute de la población, ¿eh?

Bien, hay que recordar que se trata de un proyecto incluido en el programa operativo de la Comunidad Valenciana de los fondos Feder 2007-2013, susceptible de un porcentaje de financiación sobre el coste de la obra muy elevado, ¿eh?
, como estaba diciendo, lo que implica que esa subvención europea no se ha gastado y se ha devuelto sin ejecutar.
O sea, se ha perdido un dinero que había, que nos llegaba de Europa, para hacer este tipo de obra, insisto, consensuado con la población, ¿eh?
, y se ha devuelto sin ejecutar o, bueno, no sabemos si se ha gastado en algún otro tema, pero, desde luego, en este, pues, parece que no.

Esta actuación, además, incorporaba dentro de un nuevo enfoque la prevención frente a avenidas combinando la protección ante las inundaciones con la recuperación del espacio fluvial, de acuerdo al espíritu de la directiva europea sobre inundaciones y los recientes avances técnicos e infraestructura verde.
Al respecto, debemos recordarles la paralización del plan global frente a las inundaciones de la ribera del Júcar, denominado plan de avenidas, plan que comenzó a elaborarse a finales de los años noventa, ¿eh?
, del pasado siglo, presentándose la propuesta de actuación en el año 2000.
En ese contexto, en el año 2008 se va a elaborar el plan de recuperación del Xúquer en el marco de un proceso de participación en el que se contemplaba también la protección frente a las inundaciones.
En las conclusiones se establecía como objetivo incorporar en el plan global las consideraciones y criterios que se fijaron en el marco del proceso de participación.

En las conclusiones se concluía que en la normativa y directivas europeas aprobadas en los últimos años ofrecían una especial oportunidad de recuperar el espacio fluvial de la cuenca baja del Júcar de sus valores naturales, sociales y paisajísticos con la resolución de los problemas de inundabilidad, incorporando los criterios de la Directiva 2007/60 de la Comunidad Europea, relativa a evaluación y gestión de riesgos de inundación.

La actuación prevista en la mota de Albalat se inscribía en este nuevo modelo integrador de los diferentes componentes que deben de estar presentes.
Actuaciones como la paralizada tienen enormes implicaciones, tienen que garantizar la seguridad de las personas y sus bienes, ¿eh?
, pero también inciden de forma muy considerable sobre el territorio, sobre el paisaje que lo integra, sobre los ecosistemas de ribera o lacustres, sobre el patrimonio natural y cultural asociado al agua, sobre las estructuras agrarias y sobre los valores de uso para la ciudadanía.
Y, asimismo, esta actuación estaba avalada por un proceso de participación coherente, lo que le aumentaba su respaldo social, ¿eh?

Lo he dicho de una forma antes, lo he vuelto a decir ahora de otra manera, ¿eh?
, y lo que consideramos desde Compromís es que.
.
.
, pues, de lo que se trataba era de acabar precisamente con esto, con un proceso de consenso entre los distintos componentes de la sociedad valenciana y.
.
.
, bueno, y las administraciones, ¿eh?
Se trataba de cargarse ese consenso y de reempezar de nuevo, no sé, no sabemos muy bien por qué, quizás nos lo puedan explicar, ¿eh?
Porque, insisto, este proceso de participación, ¿eh?
, lo que era convertir el plan global en un plan de recuperación del Xúquer, se había estado trabajando y consensuando durante los últimos años y se habían llegado a.
.
.
, bueno, a acordar qué tipo de actuaciones había que hacer, ¿eh?
Sin embargo, ya les digo, ustedes, de la noche a la mañana, cambia el gobierno de Madrid, paralizan esto, se pierde un dinero que iba a llegar de Europa e incomprensiblemente, bueno, pues, dicen que no hay disponibilidad presupuestaria.
.
.
Bueno, pues.
.
.
, pues, puede ser, pues, puede ser.
(Veus)

Claro, o sea, que era el 20% lo que había que poner por parte del estado español, ¿eh?
Insisto en que yo creía que.
.
.
, creo que no había voluntad, porque al Partido Popular no le gustan los procesos de participación, y si los lleva hacia delante, no le gustan las conclusiones y no las lleva hacia delante.
Lo he comentado en el punto anterior, en el tema forestal, lo tenemos aquí bastante claro en el tema de las aguas, y, bueno, resulta.
.
.
, resulta muy triste, porque, claro, al final la conclusión es que no hay que escuchar a la población, hay que hacer lo que nosotros consideremos, a veces lo justificamos por nuestros técnicos y a veces lo justificamos simplemente por ideología, ¿eh?
, como tristemente tenemos que soportar en las Cortes Valencianas a nuestra.
.
.
, a la nueva consellera, ¿eh?
, que insiste que hace las cosas por «ideología», ¿eh?
, y nos lo restriega y lo deja bien claro, y esto es lo que hay, ideología, pero no hay interés público, no hay participación, ¿eh?
, no hay interés en la conservación o la preservación ambiental, ¿eh?
, y lo que hay es eso, mucha ideología.

No nos olvidemos de que estamos en un proceso de cambio climático que nos va a llevar a que estas lluvias torrenciales que se han comentado antes, que se suelen concentrar en el otoño, ¿eh?
, van a ser más torrenciales y más escasas.
O sea, las sequías serán más intensas, las lluvias torrenciales serán más torrenciales y, si no tenemos un buen plan, ¿eh?
, de prevención de avenidas, que hemos perdido una oportunidad muy buena de que además de proteger a la población hubiera recuperado ecosistemas y se los hubiera, digamos, ofrecido a la población, pues, si no tenemos estas infraestructuras realizadas, estamos a expensas de que antes o después vuelvan las aguas al cauce.
.
.
O sea, se salgan del cauce, perdón, y estemos vendidos.

Entonces, pues, yo creo que ha sido muy desafortunada la decisión del Partido Popular, en este caso, del estado, y el haber abandonado este proyecto, que hubiera sido muy positivo para todos los valencianos.

Y.
.
.
ya me ha pasado el tiempo.
Pues, gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Turno de palabra para el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Mire, senyora Bonet, el dia 13.
.
.
Senyora Bonet.
.
.
(Veus) Senyor Lluís Torró, el dia 13.
.
.

El senyor president:

El señor Signes insiste.
.
.
Perdone, señor Signes.
(Veus) El señor Signes insiste en que la señora Bonet esté atenta.
Debe de ser que tiene algo que aportar interesante para su conocimiento como diputada.

El senyor Signes Núñez:

El dia.
.
.

El senyor president:

Por favor, atienda en este caso al requerimiento del señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

El dia 13 de desembre de 2012, és a dir, no fa ni dos mesos, en esta mateixa Comissió de Medi Ambient se va tractar una proposició no de llei presentada pel Partit Socialista que dia exactament el mateix que ara diu l'esmena que ha presentat el Partit Popular.
En aquell moment, el Partit Popular votà en contra, i ara presenta exactament, en els mateixos termes, l'esmena.
És a dir, jo ja.
.
.
, la veritat és que em costa entendre determinades coses, (veus) no sé si és l'edat, no sé si és l'edat, però.
.
.
, però bé.

Mire, anem a vore, se diu.
.
.
, se diu, és que.
.
.
, me permetran que els diga que este tema jo el conec, no més que ningú, ni menys, però el conec per proximitat, lògicament, ¿no?
Anem a vore, se diu, és que en el pla contra.
.
.
El pla contra avingudes se presentà l'any 2000, se presentà siguent Zaplana president de La Generalitat i siguent Jaume Matas ministre de Medi Ambient, se presentà a Carcaixent.
De 2000 a 2004 no es va executar ninguna actuació del pla contra avingudes del Xúquer.
Va ser a partir de 2004, fins novembre de 2011, baix el govern socialista, on se va executar el poc que s'ha executat.
És a dir, el projecte de defensa de Riola, l'assut de la Marquesa i algunes qüestions que estan també en redacció de projectes.
El Partit Popular no ha executat absolutament ninguna actuació del pla global contra avingudes.

Se diu: «És que hi han prioritats.
» ¿Per què té de ser prioritat les defenses d'Albalat de la Ribera, la mota d'Albalat de la Ribera?
Efectivament, n'hi han prioritats, i s'han nomenat, n'hi han tres prioritats: les preses de laminació de Sellent, de Montesa i del Marquesat.
Són tres prioritats sobre la mota d'Albalat de la Ribera.
Però mire quina casualitat: en este moment el que és prioritari per al ministre Arias Cañete és construir un embassament al nord d'Aragó, que és l'embassament de Biscarrués en Huesca, amb un cost de 200 milions d'euros, que és el mateix cost que costarien les tres preses de Sellent, Montesa i Marquesat.
.
.
, dins del pacte de l'aigua d'Aragó, dins del pacte de l'aigua d'Aragó.
(Veus) És a dir, les tres preses del pla contra avingudes costarien 200 euros i l'embassament que està començant a construir Arias Cañete de Biscarrués en Huesca, dins del pacte de l'aigua d'Aragó val 200 euros.
És a dir, un embassament per tres embassaments.

¿És que no n'hi han diners per a més coses?
Sí que n'hi han diners, el 25% de les obres hidràuliques en Espanya té destí en este moment, governant vostés ja, té destí Aragó, el 25% de les obres hidràuliques en Espanya té destí Aragó, pel pacte de l'aigua d'Aragó.
És a dir que ací no anem amb històries i ací tots ho coneguem tot.
És a dir, perquè vostés han d'executar el pacte de l'aigua d'Aragó, i quan executen tot el pacte de l'aigua d'Aragó, si sobra aigua, que veges tu si sobra aigua quan executen el pacte de l'aigua d'Aragó, (veus) llavors serà quan podrà fer-se el transvasament de l'Ebre.
.
.
¡Vinga!
, ¡anem a vore!
, ací sabem tots de què va el tema, ¿no?

El tema de la mota d'Albalat és una verdadera barbaritat.
.
.
, és una verdadera barbaritat i, a més, no té altra explicació.
.
.
, se va paralitzar la licitació el 2 d'agost passat i la presidenta de la confederació, Maria Àngels Ureña, de Sueca, per a més inri, va deixar clar el tema diguent, literal: «Si la Confederació Hidrogràfica del Xúquer disposava de 50,3 milions per part de l'estat en 2011 -ho (inintel·ligible) .
.
.
el Partit Socialista-, el retall per a 2013 ha estat del 64,7%, rebaixant, per tant, la consignació a 18,6 -de 50,3 a 18,6- i, per tant, tinc.
.
.
, o me veig en la necessitat de suspendre la licitació de la mota d'Albalat.
»

No és un tema de prioritats tampoc.
Encara que ho fóra, com ho ha dit adés i com ho ha explicat adés respecte a l'embassament d'Aragó, però no ho és, però és que tampoc és un tema de prioritats, és un tema de falta d'interés del Govern d'Espanya de cara a este pla d'avingudes contra el Xúquer, com ho és de cara al Patricova.
.
.
, com ho és de cara al Patricova, que acaba de complir deu anys, en el mes de febrer, estem d'aniversari.
.
.
, ací hui podríem encetar una tortada i amb les obres que ha executat, estructurals el govern de.
.
.
, els governs de La Generalitat, del Partit Popular, són del 7%, de les 85 obres que li corresponien en el Patricova, mentres que el govern de l'estat ha executat el 88% de les obres estructurals que li corresponien en el Patricova de 2003.
És a dir.
.
.
¡Bé, vinga!
, és a dir, ¡que ací mos ho coneguem tots tot!
 I, per tant, jo espere que no sigam tan incongruents d'en este moment presentar una esmena que és la mateixa que no votaren el dia 13 del 12 de 2012, i era presentar la mateixa.
No sé, no sé com se fa açò, però supose que sí, que votaran en contra del que ha presentat Esquerra Unida, però que, bé, s'ha de ser congruent en les argumentacions i, sobretot, congruent en els fets.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Pasamos a la votación de la última proposición no de ley.
¿Votos a favor?
6.
¿Votos en contra?
8.
Queda rechazada, por lo tanto.

Con este punto hemos dado por concluida, o damos por concluida esta comisión, no sin antes comunicarles a la mayoría de los diputados, sin que sea efectivo, evidentemente, porque se reunirá la mesa para cerrar la fecha, que es propósito de esta mesa o de este presidente, el que el martes 23 de abril por la tarde tengamos otra comisión de medio ambiente, territorio y vivienda, con los temas que ya nos proporcionará el señor letrado en su momento.

Con lo cual, muchas gracias.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 55 minuts)