Coordinaci%C3%B3%263138.10.10%20macro.html





Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat realitzada el dia 10 d'octubre de 2014.
Comença la reunió a les 10 hores i 36 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 32.

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
i Règim de les Institucions de La Generalitat.
Pregue, en primer lloc, a la senyora secretària comprove el quòrum.

La senyora secretària:

Molt bon dia, senyor president.
Molt bon dia a tots i a totes.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Sí que hay quórum.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària.

Senyories, en les carpetes, com de costum, tenen la proposta d'acta.
És el moment, si l'han repassat i volen fer alguna observació.
.
.
Si volen fer alguna observació o alguna modificació, és el moment que ho diguen.
Al contrari, entendríem que estan conformes en el seu contingut.
Aixina ho entenem, que s'aprova per assentiment i unanimitat.
Moltes gràcies.

La presidència vol comunicar que s'ha presentat un escrit del Grup Compromís, per a ajornar el punt quatre, que era presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la realització de les gestions per posar en marxa mitjans de comunicació en valencià de qualitat, plurals, objectius i viables, presentada pel mateix Grup Parlamentari Compromís, i que ara demana que s'ajorne.

Compareixença del secretari autonòmic de Comunicació, senyor José Luis Torró Micó, per a explicar el pla d'actuació al front del departament, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 92.
022)

El senyor president:

Doncs, passem al segon punt, que és: compareixença del secretari autonòmic de Comunicació, l'il·lustre senyor José Luis Torró, a qui li donem la benvinguda.
És la primera compareixença que fa en Les Corts, donat el seu recent nomenament.
I per a mosatros és una satisfacció que siga precisament en esta comissió, la comissió de coordinació que seria en la majoria de casos la que hauria de vore sobre els temes que se plantege a petició pròpia o per requeriment d'alguns dels diputats.
Per tant, benvingut, senyor Torró.
Té la paraula en esta primera intervenció.
I no té límit de temps.
Pot fer-la (inintel·ligible) .
.
.

El senyor secretari autonòmic de Comunicació:

Moltes gràcies president.

Molt bon dia, senyories.

Comparec en la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, a petició de l'il·lustríssim senyor diputat del Grup Parlamentari Socialista, Rafael Rubio, per informar-los de la política que està portant a terme el meu departament.
El senyor Rubio crec que no prendrà la paraula, però estarà el senyor Moreno, a qui, si em permeten voldria felicitar-lo per la seua recent paternitat.
Espere que no haja tingut vosté.
.
.
El xiquet, la criatura no li haja donat una mala nit i pugam .
.
.
(Veus) Felicitats, en qualsevol cas, a vosté i a la seua parella.

Com saben vostés, i no voldria estendre'm massa per no fer llarga esta compareixença, el reglament orgànic i funcional de la presidència i de la Conselleria de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, en el capítol IV, article 17, establix les competències de la Secretaria Autonòmica de Comunicació.
I per no estendre'm massa, sí que m'agradaria detindre'm en aquells aspectes que considere prioritaris i més interessants que puguen tindre per a vostés una atenció preferent.

En relació amb el Servici de Difusió de l'Acció del Consell, el Servici de Planificació i Anàlisi Informativa, voldria comentar-los que són els que canalitzen la informació institucional amb els mitjans de comunicació i amb els ciutadans.
És un departament transversal que coordina els gabinets de premsa de totes les conselleries, baix un model de comunicació centralitzat.
Ambdós servicis, amb personal distribuït entre les huit conselleries i els seus organismes, es dediquen a fer arribar als mitjans la informació de La Generalitat.
El mòdul centralitzat permet aglutinar els esforços de tots els departaments i aconseguir l'adequada coordinació, evitant disfuncions en la comunicació.

Les persones que treballen en estos departaments difonen la informació institucional als mitjans de comunicació i ciutadans, per descomptat, mitjançant tots els formats i canals possibles: notes de premsa, talls de veu, imatges per a les televisions, fotografies i també a través de les xarxes socials.
Atenen els mitjans de comunicació sobre preguntes que formulen sobre la gestió pública de La Generalitat i realitzen un seguiment de la informació institucional.

Així mateix, gestionen la web d'informació institucional que ha adoptat format de diari digital, amb totes les informacions que genera el Consell.
La web és: www.
comunica.
gva.
es.
La web té 3.
804 entrades i 19.
880 pàgines vistes al mes.
A més a més compta amb 1.
318 subscriptors.
Publiquem una mitjana de 18 notes de premsa al dia, 540 al mes, tenim 1.
200 descàrregues en FTP al mes i distribuïm a les emissores de ràdio una mitjana de 90 talls de veu al mes.

Senyories, estem donant un impuls a les noves tecnologies, com una ferramenta més per a comunicar l'acció del Consell al ciutadà.
Des d'esta direcció general es gestiona també la informació que es llança a través del Twitter, tant del president Alberto Fabra com des de la mateixa Gva.
De Facebook, Pinterest, Flicker i de Youtube.
Només el Twitter de gva.
info està llançant una mitjana de 20 tuits diaris.
Com els he explicat anteriorment, el Decret 89/2014 establix en el seu article 19, entre altres, les competències en matèria de publicitat de la Direcció General de Relacions Informatives i Promoció Institucional, competències que gestiona el Servici de Publicitat i Imatge Institucional.

La Llei 7/2003, de 20 de març, de publicitat institucional de la Comunitat Valenciana indica en el seu preàmbul que les campanyes de publicitat són un instrument útil de sensibilització i de foment dels valors democràtics entre els ciutadans, tenint a més una gran utilitat per a la comunitat quan es tracta de protegir o de previndre riscos per a la seua salut o seguretat.
Constituïx, així mateix, un valuós mitjà de difusió de les activitats que realitzen les institucions i administracions públiques, potenciant d'esta manera la informació i la participació democràtica dels ciutadans.

En este sentit, indicar-los que la direcció general executarà les distintes accions de publicitat, comunicació i promoció de La Generalitat a través d'actuacions concretes i específiques, l'estructura i composició de les quals dependrà de les necessitats de cada moment.
I tenim present que la publicitat institucional ha de servir amb objectivitat els interessos generals i se sotmet als principis d'eficàcia, eficiència i veritat.
Així mateix, la publicitat institucional pot realitzar-se en qualsevol tipus de format, suport o mitjà de difusió i la seua distribució respectarà -com he dit- els principis d'eficàcia, eficiència i objectivitat.

Per a la determinació dels mitjans de difusió, es tindran en compte en particular les característiques dels destinataris de la publicitat, l'àmbit d'implantació territorial i social i el nivell de difusió o audiència dels diversos mitjans, el cost de les insercions publicitàries i altres criteris anàlegs que contribuïxquen a l'òptima consecució dels fins citats.

A més a més, i per a continuar amb la nostra tasca d'eficàcia i deducció de costos, i amb relació a la gestió, el control i el seguiment de les campanyes de publicitat, publicacions, plans de difusió, manuals d'identitat corporativa, marques, distintius, logos i símbols d'identificació i tota la seua documentació associada, es va sol·licitar que es procedira al disseny, desenrotllament i implantació d'un nou sistema informàtic, aplicació de models de publicitat institucional, la licitació del qual va ser publicada en el diari oficial número 7.
276, de 19 de maig de 2014.

L'adjudicació es va portar a terme el passat 8 de setembre, procedint a formalitzar-se el contracte el 24 de setembre.

D'altra banda, m'agradaria explicar-los també que, per al compliment de les seues competències, la Direcció General de Relacions Informatives, donat que manca dels mitjans personals i materials suficients amb l'adequada especialització per a la realització dels servicis de gestió i compra de suports i espai en mitjans de comunicació, ha requerit de la contractació de dits servicis a través d'una empresa especialitzada, per realitzar la tasca d'intermediació davant els mitjans, i que compta amb la infraestructura i capacitat suficients per a integrar i coordinar els mitjans anteriorment citats, amb l'efectivitat i economia requerides.
Tot això, en virtut de l'establert en l'article 22 del Text refós de la llei de contractes del sector públic, amb la finalitat d'obtindre una millora organitzativa, al reduir gestions i optimitzar recursos.

Per tot això, i atenent criteris de planificació estratègica, racionalitat, eficàcia i eficiència, es va sol·licitar que es realitzaren els tràmits oportuns perquè les consignacions dels crèdits en el capítol II de les distintes conselleries i en els seus respectius àmbits competencials tenien a portar a terme les competències citades.
Per això volíem que foren transferides a l'aplicació pressupostària de la citada direcció general, per abastar el crèdit adequat i suficient, i iniciar l'expedient de contractació oportú.
Dita sol·licitud es materialitzà en acord de 28 de març de 2014, del Consell, publicat en el diari oficial número 7.
254, de 14 d'abril de 2014.

Un altre dels aspectes, senyories, que vull destacar en la meua primera intervenció, són diversos temes del Servici de Comunicació, en els quals segur que les seues senyories estaran interessades.
Com ja els he explicat, a este servici li correspon elaborar propostes de normativa en matèria audiovisual, i tramitar els procediments administratius en matèria de ràdio i televisió competència de La Generalitat, entre altres.
Per això, quant al concurs d'adjudicació de llicències d'emissores de radiodifusió de freqüència modulada, indicar-los que actualment s'està tramitant la modificació de la composició de la mesa de licitació del concurs, per adaptar-la a la nova assignació de competències, produïda pels decrets 196 i 197 de 2013, de 20 de desembre, del Consell, que atribuïxen les funcions en matèria de radiodifusió a la Secretaria Autonòmica de Comunicació.

Una vegada produïda esta modificació, es podrà convocar la mesa per a examinar l'informe tècnic de valoració de les ofertes presentades al concurs, elaborat per funcionaris experts, designats per la mesa, i a continuació formular la corresponent proposta d'adjudicació de les llicències per a la resolució del concurs pel Consell.
Gràcies.

Respecte al concurs d'adjudicació de les concessions de televisió digital terrestre d'àmbit local en la Comunitat Valenciana, dir-los que en estos moments un comité d'experts designats per la mesa de contractació, acord de la mesa de 16 d'abril de 2013, està realitzant un informe tècnic de valoració de les ofertes presentades al concurs.
Quan estiga conclòs, serà entregat a la mesa per al seu examen i a continuació esta haurà de formular una proposta d'adjudicació de les concessions que serà elevada al Consell per a la resolució del concurs.
Immediatament després, les concessions atorgades hauran de transformar-se en llicències de comunicació audiovisual, d'acord amb l'establert en la Llei 7/2010, de 31 de març, general de la comunicació audiovisual.

I pel que respecta a l'elaboració d'un avantprojecte de llei de la comunicació audiovisual, indicar-los que està previst entre les accions de simplificació normativa, recollides en l'acord del Consell de 22 de novembre de 2013, diari oficial de 26 de novembre de 2013, dins del pla Sirca 2, aprovat pel Consell el 10 de maig de 2013.
A més a més, resulta necessari per adaptar la regulació autonòmica a la legislació bàsica estatal en la matèria, constituïda per la Llei 7/2010, de 31 de març, general de la comunicació audiovisual.

Entre altres novetats, la nova llei bàsica modifica el títol habilitant per a la prestació dels servicis de comunicació audiovisual, a través d'unes ones hertzianes terrestres, que passa de ser una concessió de servici públic a una llicència per a la prestació d'un servici d'interés general.

Senyories, l'esborrany d'avantprojecte està sent sotmés a les últimes revisions abans d'iniciar la tramitació per a la seua aprovació pel Consell.

Fins ací, donar-los les gràcies per esta primera intervenció i quede a la seua disposició per a dialogar sobre estes qüestions o aquelles altres que vostés consideren d'interés.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Torró.

En primer lloc, intervé l'il·lustre diputat senyor Josep Moreno, en representació del Grup Parlamentari Socialista, que és el grup que ha demanat la compareixença.

Senyor Moreno, té la paraula.

El senyor Moreno Escrivà:

Senyor president, moltes gràcies.

Mire, senyor Torró, benvingut a esta comissió i en justa correspondència al to amable en què vosté s'ha iniciat, felicitant-me per qüestions personals i particulars, doncs, mire, jo vaig a fer-li un regal.

Mire, està assegut vosté en la que probablement siga una de les cadires més radioactives del govern valencià.
No té més que repassar vosté els noms dels que l'han precedit en eixa responsabilitat, vore quines han sigut les seues trajectòries i on estan en aquestos moments.
Gent com Pedro García, àlies Peter, com Núria Romeral o Lola Johnson són aquells que han ocupat el lloc que vosté ara mateix ocupa.

Eixos càrrecs de control de la comunicació i d'exercici del poder respecte als mitjans de comunicació valencians han escrit alguns dels episodis més negres, lamentables i repugnants de la història del nostre país.

Aquest llibre parla d'això, Lluitant contra l'oblit, li'l regale perquè vosté sàpiga, després de llegir-lo, exactament el que mai ha de fer com a secretari autonòmic de Comunicació, i li'l regale també perquè vosté conega i no puga dir mai que no coneix la calaña i catadura moral d'algunes de les persones per a les que vosté ha decidit treballar.

El senyor president:

Senyor Moreno, pot entregar-li'l després.

Gràcies.

El senyor Moreno Escrivà:

Perquè, senyor Torró, vosté ocupa un càrrec en el que -sincerament li ho dic, és un altre consell que crega'm, de debò, ben intencionadament li done-, vosté només té dos opcions, tal i com jo ho veig: la primera, no fer res.
Recorde este dia i este moment: senyor Torró, no signe res, marege'ls, enganye'ls, diga'ls que té grip, que no pot anar-hi hui, que ha de visitar a algú on siga, sis mesos passen volant però no firme res, no faça ¡res!
, de debò, eixa és la seua primera opció; la segona opció és acabar en una banqueta d'un tribunal, li ho assegure, com a acusat, no en té més, perquè totes les coses que vosté ha comentat -i les que no ha comentat-, totes estan plenes de cables d'alta tensió preparats perquè s'electrocute qualsevol que els toque, per això han tardat tant en substituir la senyora Lola Johnson.
Fem un xicotet repàs de quines són eixes coses.

Mire, vosté ha parlat de quines són les responsabilitats que té el seu departament.
Respecte a la política general de comunicació, el més important és que els treballs dels gabinets de premsa els conduïsquen atenent a eixa legislació -que vosté ha esmentat-, de posar-la al servei de l'interés públic, de l'interés dels ciutadans, de donar informació i facilitar l'accés a la informació i als ciutadans i, en eixe sentit, ha començat vosté en un mal moment, sé que no té cap responsabilitat en açò però ha començat en un mal moment; serà vosté conscient que a un membre d'eixe grup humà -que vosté tan afectuosament ha descrit abans- sembla que un responsable de la seguretat presidencial, conselleria de la qual vosté depén, el va conduir a una comissaria per a interrogar-lo en molt males i estranyes circumstàncies.

La segona cosa és.
.
.
, i em detindré després respecte als criteris d'eficàcia, eficiència i objectivitat de la despesa que es fa en comunicació institucional, que d'això parlarem ara però, abans d'això, vosté ha reconegut -i entén- que té obligacions i té responsabilitats respecte al compliment d'aquesta sentència.

Senyor Torró, aquesta sentència és de juny ¡del 2012!
, ¿dos anys per a tramitar el nomenament d'una taula?
, ¿dos anys?
, la pregunta és molt concreta: ¿quan va vosté exactament a convocar la taula per a complir aquesta sentència?
, ¿quan?
, només n'hi ha sis mesos, no pot tindre molts dubtes, ha de tindre una data per a resoldre açò, ¿o és que vosté com ja han denunciat.
.
.
, i ací és on comencen els problemes legals, la prevaricació?
, ¿o és que tot açò no és més que dilatar la readjudicació de les llicències de TDT il·legals, que es varen donar de manera il·legal, per a abans aprovar una llei que varie el context legal, que varie el règim en què es produïx la comunicació audiovisual al País Valencià per a fer trampa, per a pervertir l'esperit de la sentència?

Vosté, hui, ja és el responsable del règim sancionador, cada vegada que vosté coneix o se l'informa que les lleis vigents, ¡que n'hi ha llei vigents!
, un dia aprovaran una nova llei audiovisual, ho poden fer, un dia vostés hauran tornat a adjudicar altra vegada unes TDT, d'acord, però hui ja n'hi ha lleis vigents, hui ja n'hi han empreses que estan emetent, i vosté és el responsable de la policia administrativa, de fer complir eixes lleis.
La pregunta és: ¿quants expedients ha incoat des que és vosté o ha donat ordre vosté des que és secretari autonòmic per a sancionar les moltes evidents i nombroses flagrants conculcacions de la llei, per a no incórrer en prevaricació, de la Llei audiovisual valenciana?
Li'n dic l'última.

La freqüència de Ràdio 9 a Alacant, ¿ho sabia vosté que està sent ocupada il·legalment per una empresa relacionada amb Intereconomía, ¡xe!
, que tots sempre anem a parar al mateix solc?
, ¿ha pres vosté ja -li ho dic ara- o es compromet vosté avui mateix a iniciar el procediment sancionador i perseguir amb els instruments que té a la mà eixa infracció?

Vosté és el que gestiona els recursos que han de vore amb el sector audiovisual, ¿què passa amb les ajudes a l'audiovisual anunciades i desanunciades pel govern valencià?

¿Em pot contestar vosté a la pregunta que no va contestar el senyor Ciscar sobre si alguna empresa privada ha fet ús de l'arxiu i del patrimoni de Radiotelevisió Valenciana de manera privativa durant este temps?
, li ho vaig preguntar cinc vegades i cap d'elles em va voler contestar, vosté és el secretari autonòmic, ¿pot?

¿Ens pot donar alguna informació de quin va a ser el procés o en quin punt està el procés de liquidació de les infraestructures i equipaments de la Radiotelevisió Valenciana que es varen agrupar per lots per a ser subhastats i entregats a empreses privades?
És també de la seua responsabilitat això.

¿Em pot dir vosté quina és la seua opinió personal com a secretari autonòmic de comunicació de l'anunci del senyor Rus de rescatar una empresa, una freqüència que ja hauria d'estar anul·lada de la seua empresa sancionada per incompliment flagrant de la llei i les concessions per a traure una televisió de la diputació?
¿És vosté conscient que això és il·legal perquè la llei del govern valencià derogant la seua capacitat de prestar servei públic li ho impedix?

¿Què em pot dir vosté del conveni de Radiotelevisió Espanyola i el govern valencià que negociava la seua predecessora i que es va anunciar amb bombo i platerets i es parlà de set milions per al sector audiovisual que ha sigut…, per la mateixa portaveu del govern dient que era inviable, i ja li vam advertir nosaltres que, a més, era il·legal perquè no es podia fer, no es podien destinar diners, ni recursos dels valencians a pagar o a llogar freqüència, hora, ni hores de programa?

Mire, ¿què em pot dir vosté, es pot comprometre vosté ací, davant de nosaltres, que eixos set milions, exactament són 3.
500.
000 euros els que el meu company, el senyor Rafael Rubio, va denunciar que vostés anaven a gastar -l'ha anunciat vosté- amb l'adjudicació a una central de mitjans de publicitat institucional dedicada a difondre les accions de la presidència en esdeveniments, fires, i açò no és per a fer publicitat sobre programes de càncer de mama, o sobre programes educatius, o sobre prevenció, açò és per a promoció de la mateixa presidència, ¿val?

¿Em pot vosté garantir que vosté vindrà ací, i no com ha passat abans -acabe de seguida, senyor president-, vosté podrà dir-nos que la despesa realitzada en cadascun dels mitjans als que al final ha anat s'ajustarà a eixe principi de nivell de difusió -que vosté ha comentat- i els recursos rebuts per cada mitjà de comunicació percentualment es correspondran amb el que la seua audiència i difusió té a l'estudi general de mitjans?

I, per últim -acabe-, no li vaig a fer repetir a vosté perquè està gravat, tinc ací la gravació de la Cadena Ser, segur que no fa falta que li la pose, la tinc, però no fa falta que li la pose, és coneguda per tots la seua opinió sobre el que va suposar el tancament de la Radiotelevisió Pública Valenciana, de Canal 9, vosté va dir que va sentir eixe dia la mateixa sensació que el dia del colp d'estat, que el 23F, vosté va establir una analogia en el que havia passat amb un colp d'estat.

La meua pregunta és molt senzilla: senyor Torró, ¿s'ha convertit vosté en un colpista o és que el senyor president li ha demanat a vosté les disculpes que no ens ha demanat als valencians?

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor Moreno.

Per a fixar posició, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, il·lustre diputat senyor Ignasi Blanco té la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, president.

Senyor Torró, benvingut, i jo vaig a començar per on ha acabat Josep Moreno.

L'última vegada que el vaig vore personalment va ser en les mobilitzacions contra el tancament de Radiotelevisió Valenciana, el recorde en una reunió en el Col·legi Major Rector Peset on es parlava, en una taula de forces polítiques, sindicals i socials, de la possibilitat d'actuar jurídica, social i políticament per a evitar eixa destrossa; el recorde també en la manifestació, a banda que he llegit les seues paraules, les seues declaracions i, ara, el veig ahí, assegut en una cadira que correspon al responsable, precisament, de la política de comunicació del Consell que ha tancat Radiotelevisió Valenciana i vosté no ha dit ni una sola paraula al respecte.

La meua primera pregunta és si ha canviat vosté d'opinió, com ho veu ara perquè vosté ha passat -i permeta'm l'expressió que segurament és absolutament desproporcionada en este cas- de la barricada al cordó policial, ja sé que vosté no és molt de barricades però com parlava de colp d'estat, faig meua la pregunta del senyor Moreno.

Com a responsable de la política de comunicació, vosté també ha de donar explicacions respecte a les ocurrències del senyor Fabra per a intentar tapar l'escàndol del tancament de Radiotelevisió Valenciana, una d'elles sap vosté que és anunciar una desconnexió territorial de Televisió Espanyola de dos hores diàries que no va a fer-se i que mai podria haver substituït el dret dels valencians i les valencianes a uns mitjans de comunicació públics, valencians i en valencià, ¡mai de la vida!

A Catalunya també tenen una desconnexió territorial però mantenen una ràdio i una televisió amb plataformes digitals que els fa ser una autonomia normal, anava a dir de primera, no, el problema és que ja, pràcticament, totes són de primera i som nosaltres el que estem a la cua amb la vergonya de ser els únics amb llengua pròpia i sense mitjans de comunicació públics.

D'això vosté també hauria de donar compte perquè és un anunci formalitzat pel president de La Generalitat i, també, per l'aleshores conseller de governació i secretari general, Serafín Castellano, un dia que no estava caçant.

¿Va a mantindre's eixa promesa, eixe anunci, eixe projecte, o ja s'han adonat que és impossible fer-ho i que el poble valencià no es menja eixe tipus de llepolies que no substituiran mai -com dic- a la nostra RTVV?

Com a responsable de la política de comunicació, ¿vosté va a participar de l'estratègia de terra cremada que intenta impedir que una majoria parlamentària, que es produirà d'ací huit mesos i mig, en estes Corts Valencianes, reprenga el projecte històric del poble valencià de tindre una ràdio i una televisió pròpies?

Hem parlat de repetidors, hem parlat mil i una vegades del centre de producció de Burjassot, de les instal·lacions a Alacant, de les instal·lacions en Blasco Ibáñez de la ràdio, no sabem si algú està emportant-se equips, no sabem eixa liquidació a preu de saldo que es volia fer com avança i vosté té la responsabilitat, en un interinatge que serà molt breu -i vosté ho sap, i ja sabrà els motius pels quals s'ha acceptat un càrrec com aquest en esta circumstància-, de ser simplement un parèntesi o de contribuir a enfonsar les possibilitats de recuperar eixa Radiotelevisió Valenciana que, de tota manera, per molt que facen, no ho impediran.

Sobre les TDT, dos anys i mig, no tenim sentència, vostés simplement parlen de complir una formalitat, i és que la mesa de contractació estiga ben composada.
.
.

Però, ¿vosté veu la televisió?
¿Vosté canvia els canals?
¿Vosté veu.
.
.
?
¿És possible veure programació de qualitat en valencià de producció valenciana en el seu dial?
Perquè jo, no, ¿eh?
A penes, algun programeta solt.

El senyor Ciscar ha dit moltes vegades que el 17% de les adjudicatàries de les concessions està complint la llei.
Vol dir que el 83%, no, respecte a la quota d'emissió en valencià.
I no s'ha obert ni un sol expedient sancionador.
¿Va a fer-ho vosté?

I, per últim, TV3 i Catalunya Ràdio, víctimes de la censura.
.
.
de la política del Consell del Partit Popular contra la llengua dels valencians.
¿Compartix vosté eixa estratègia?
¿Compartix vosté eixe tancament?
¿Va a mantindre vosté eixa política?
O, com a periodista que és, ¿defensarà la llibertat d'expressió?

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Blanco.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat senyor Enric Morera té la paraula.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Benvingut a esta comissió.
Espere que siga útil la seua compareixença, perquè la situació penosa que ha deixat l'actual govern valencià al sector audiovisual valencià és gravíssima.

Com que només tinc cinc minuts entraré en tres punts.
Però, primera qüestió que volia assenyalar és: ¿és una senya d'identitat del govern d'Alberto Fabra destruir el valencià?
¿Anul·lar-lo?
¿Invisibilitzar-lo?
Perquè en la web oficial que vosté mos ha passat, Comunica Generalitat Valenciana, tot es fa en castellà.
Tot.

Aleshores, si la senya d'identitat del president de La Generalitat, Alberto Fabra, que es va dirigir el Nou d'Octubre íntegrament en castellà al poble valencià, amb independència del contingut, tot en castellà, doncs si això va ser un tret d'identitat, ja sabem de què estem parlant.

Sobre les qüestions plantejades, tres coses.
Una, no ens ha parlat vosté res del tancament de la Radiotelevisió Valenciana.
¿En quina situació se troba el procés de liquidació?
I, és més, ¿podrien vostés plantejar-se l'opció, vist que ja han abandonat dos dels liquidadors i el procés de liquidació va a suposar l'assumpció de tot el deute extrapressupostari, que en l'actualitat se xifra en uns 900 milions d'euros.
.
.
, s'han plantejat vostés la possibilitat d'aplanar-se al recurs d'inconstitucionalitat que està plantejat al Tribunal Constitucional, i aplanar-se també a l'ERO d'extinció, que està en estos moments en l'Audiència Nacional, secció social, i recuperar la normalitat del servei públic bàsic, com és el de Radiotelevisió Valenciana, i per tant desfer tota la desgraciada actuació del govern, que vosté, recorde, senyor Josep Lluís Torró, va qualificar com de colp d'estat?

¿Se planteja en algun moment.
.
.
, vosté podria il·lustrar al govern valencià sobre la necessitat de recuperar la normalitat i recuperar Radiotelevisió Valenciana per al poble valencià?
¿Està en condicions de plantejar alguna qüestió en este sentit?
Que seria el més lògic, perquè en estos moments és evident que la liquidació, si el Consell ha de fer front a tot, la malversació de cabals públics i l'ampliació de capital, és inviable i, per tant, mos deixa en una situació de no tindre un servei públic bàsic com és Radiotelevisió Valenciana.

Jo li torne a dir que es podria tornar al moment anterior si el Consell s'aplanara en eixes demandes, s'aplanara i tornàrem al camí de la normalitat.
¿Què pensa fer vosté en este sentit?

Segona qüestió.
Fa nou mesos que el nostre president de La Generalitat va anunciar que se faria un conveni amb Televisió Española, una nova gran decisió que no sabem en quina situació se troba.

Nosaltres vam manifestar les nostres reserves a esta decisió, a este conveni, però, amb independència del fet concret en si, no sabem què ha passat ahí, el que en valencià.
.
.
, no ho sabem, desconeixem eixa gran promesa que va garantir i que va anunciar el senyor Alberto Fabra en quina situació se troba.

I sobre el sector audiovisual valencià i les TDT, mire, ací tinc la denúncia que va presentar el senyor Rafa Xambó, li puc donar còpia, amb una sèrie de persones afectades per la competència alegal i il·legal de cadenes de televisió que.
.
.
, -i vostés ho saben i, per tant, li advertisc que vosté ha de ser coneixedor, si no, l'informe ara- de la il·legalitat que s'està produint en l'emissió de TDT per part de cadenes comercials que utilitzen l'espai audiovisual valencià per a tot tipus de teletiendas i canals variats que atempten directament a la Llei 1/2006 del sector audiovisual i altres normatives legals.

Li vaig a fer un resum ràpid.
Concretament, se va concedir a Unedisa Telecomunicaciones els canals 27 -de Benidorm-, 50 -demarcació de Castelló-, 45 -demarcació d'Elx- i 23 -demarcació de València-, i s'està emetent, senyor secretari, un canal de teletenda, Tu Bienestar i Directo a Casa.
Això és una il·legalitat, i jo espere que el govern valencià no empare la il·legalitat.

La concessió a Homo Virtualis, SL dels canals 25 -a Elda-, 50 -Orihuela-Torrevieja- i 36 -demarcació de Sagunt-.
.
.
, s'emet un canal d'àmbit estatal, Intereconomía, emetent il·legalment.
Li ho comunique perquè actue, perquè vostés han de defendre la legalitat vigent.

I, concretament, la concessió que en el seu dia se va fer, i està anul·lada, de Libertad Digital Televisión, SA en els canals 36 -demarcació de Sagunt-, 35 -demarcació de Torrent- s'està emetent un canal de contingut religiós d'àmbit mundial, sud-americà, de Portugal, de Brasil, El Rosario no sé què, de TBN-Enlace.
Això s'està produint.

I, en canvi, li estan fent la competència deslleial i il·legal a canals com els que hem tingut ací, com el Levante Televisión, per exemple, que sí que actuen amb tota la legalitat vigent.
¿Què pensa fer, dos anys i mig des d'aquell concurs?
¿Se podrien posar d'acord per a buscar donar viabilitat al sector de la TDT?

I no me dóna temps, però ja parlarem de les emissores pirates que ocupen i fan competència alegal i il·legal a les emissores de ràdio legalment constituïdes.
I ahí tenim la paràlisi d'un govern que també en este camp mos ha portat al desastre econòmic, social i ha arruïnat a les empreses que sí que actuen legalment, per culpa d'un govern que no actua per a parar.
.
.

El senyor president:

Pregue finalitze.

El senyor Morera Català:

.
.
.
la il·legalitat.
¿Què pensen fer en estos camps?

El senyor president:

Gràcies, senyor Morera.

Per últim, en esta primera tanda, l'il·lustre diputat senyor Eduardo Ovejero, del Grup Popular, té la paraula.

El senyor Ovejero Adelantado:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Torró, bienvenido también, como no podía ser de otra forma.

Inicio mi turno de palabra resaltando que su comparecencia se solicitó para que explicara el plan de actuación del departamento que usted es titular.
Creo conveniente que se reflejaran esas palabras mías en el diario de esta comisión.

Le indico que su presencia creo que ha contribuido a variar la dinámica que desde hace tiempo estamos acostumbrados a oír e incluso a soportar en estas comisiones.

Emplean el tiempo que les otorga el reglamento en gran manera no en ejercer el noble trabajo que la define, sino en mostrar un antagonismo hostil y premeditado, incidiendo especialmente en asuntos no relacionados con lo solicitado.

Hoy, gran extrañeza por mi parte, se han centrado en los temas a dialogar.
También es bueno que se resalte por parte de este grupo.

Ha sido una queja constante de mi grupo, y siempre una decepción para el compareciente, que se emplee o que se empleara este tiempo tasado reglamentariamente en intentar lesionar, día a día, tanto la imagen de esta institución, como la de nuestra función como representantes de la ciudadanía.
Pero hoy, reitero, me siento satisfecho de cómo se está desarrollando la comisión.

Señor Torró, hoy usted comparece para explicar lo hecho en estos 80 días transcurridos desde su nombramiento y lo que pretende realizar tanto en materia de política informativa del Consell, como en lo inherente a la comunicación institucional de La Generalitat y su relación con los medios de comunicación social.
Y le digo que lo ha hecho en su primera intervención de forma clara y meridiana y, de lo oído de los otros grupos, parece que también ha logrado un poco de unanimidad.
 

Señor secretario, ha incidido, de entre otros varios, en asuntos, a entender de mi grupo, cruciales como su predisposición a incidir con campañas en la concienciación y fomento de los valores democráticos entre los ciudadanos, servida de su competencia con objetividad los intereses generales, sometiéndose, como no podía ser de otra forma, a los principios de eficacia, eficiencia y veracidad.

También se ha comprometido a acelerar el concurso de adjudicación de licencias de emisoras de radiodifusión de frecuencia modulada, así como la de televisión digital terrestre en el ámbito de nuestra comunitat.

Y ha explicado en qué situación administrativa se encuentra la elaboración del anteproyecto de ley de la comunicación audiovisual.

El Grupo Popular ha quedado satisfecho con su exposición y planteamientos.
No se extrañe si en la segunda intervención, diga lo que diga a continuación, va a encontrar de nuevo sus rechazos, pues ya sabe que estamos acostumbrados que reclaman en todo consenso y, cuando se les facilita el camino para ello, explosionan los puentes y siembran minas en el trayecto.

Y le confieso, señor Torró, que aunque estamos acostumbrados a esa actuación, día tras día, comisión tras comisión, pleno tras pleno, hoy, personalmente, me hubiera incomodado especialmente si hubieran tenido esa actuación.
No la han tenido de momento.
Pues estoy completamente convencido que su nombramiento fue determinado por su valía personal, por su competencia y capacitación personal acrisolada por los años y, entre otros, con el ánimo de entablar con los medios audiovisuales una entente para, todos juntos, erradicar la imagen turbia que algunos, por acción directa, y otros, por omisión, han querido o intentado imprimir de nuestra comunitat.
 

En estos momentos que la recuperación, según los datos macroeconómicos, está llegando, poco a poco, pero sin pausa, era y es necesario que una persona experta y dialogante como usted se pusiera al frente de esta secretaría de comunicación para acelerar la impresión de una nueva estampa de nuestra realidad como sociedad pujante y romper esa percepción opaca con la que algunos intentaban e intentan plasmar.

Reitero, señor secretario, no necesita tiempo para aprender.
Su trayectoria profesional y vital es reconocida por la mayoría -hoy lo hemos visto en esta comisión-, y por ello estamos y estoy convencido que si algunos no logran dinamitar su plan de actuación, usted, en pocos meses, dará un nuevo sesgo tanto a la relación con los medios, como a una minuciosa colaboración con los grupos de esta cámara que quieran sumarse.

Son nuevos tiempos.
Hace años que deberíamos haber cambiado todos los que nos dedicamos al noble servicio de los ciudadanos, de la política.
Hemos tardado en hacerlo, pero estos, los ciudadanos, en mayo, nos dijeron: «¡Basta!
».
Algunos nos hemos enterado; otros, no lo sé.

Usted, desde su puesto, proyecta trasmitir que la imagen de la comunitat es blanca; no gris, como algunos han intentado y quieren pintar, y que pretende, junto a quienes lo deseen, reitero, junto a quienes lo deseen, mostrar que existe una nueva e inapelable forma de hacer política.

Sé que con su bagaje profesional y, por qué no resaltarlo, por su edad va a tratar sin pérdida de tiempo y con mesura desarrollar de forma coherente su cometido.
Cuente con nuestro apoyo, cuente con otro coetáneo como usted.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Ovejero.

Per a contestar té la paraula el senyor secretari autonòmic, senyor Torró.

El senyor secretari autonòmic de Comunicació:

(Inoïble) .
.
.
moltes les qüestions.

Gràcies, senyor Moreno.

Senyor Blanco.

Senyor Morera.

Gràcies pel llibre, que el llegiré, com no pot ser d'altra manera, venint de vosté i pel contingut que m'interessa certament.

Són moltes les qüestions que s'han plantejat, i a mi m'agradaria poder donar resposta a totes i cadascuna d'elles.

Els temes més destacats que trobe d'interés en poder parlar.
.
.
, aquells que siguen de la meua competència, perquè ja d'entrada diré que jo, desgraciadament, no tinc competències en Radiotelevisió Valenciana.
Això no forma part de les competències de la secretaria autonòmica, i crec que deu quedar ben clar i, per tant, qualsevol decisió que es puga prendre o deixar de prendre no és de la meua incumbència.
Ni els temes de liquidació, ni cap dels altres temes.
No forma part i, per tant, jo ja tinc prou amb el que tinc entre mans per a no tractar d'immiscir-me en responsabilitats que són d'altres.

Dit açò, i per fer una referència a nivell personal que per part dels tres se m'ha plantejat el que es pot considerar una incoherència, una incongruència, una contradicció, jo he de dir-los una cosa amb tota la sinceritat i amb el cor en la mà.

A mi el tancament de televisió.
.
.
, vaig fer les manifestacions que vaig fer i, efectivament, estan dites i, per tant, les done per reproduïdes.

Després d'eixa decisió, passat un temps, el president de La Generalitat, en el mes de juliol, em cridà i em va plantejar una qüestió molt senzilla, diu: «Conec la teua trajectòria, sé de les coses que tens publicades i trobe que és una constant teua el fet que estàs preocupat per la comunitat, per la imatge de la comunitat», i allò que he posat de manifest.
.
.
, a molts de vostés els he entrevistat al llarg de.
.
.
no sé quants programes que vaig portar, perquè els últims anys he tingut una presència activa en televisió, tant en aquell programa, ja mític, com era El poder valenciano i, després, en Canal 9, jo sempre he posat de manifest la meua preocupació pel baix nivell d'autoestima dels valencians i perquè també considere que era convenient que la imatge de la comunitat, hui en dia prou desfeta, tinguera l'adequada resposta.
I en este sentit el president Alberto Fabra em va invitar que si volia sumar-me a eixa contraofensiva del que és una imatge roïna de la comunitat, si estava disposat a col·laborar.

Jo sóc un professional del periodisme, porte des de l'any 1973 treballant.
He treballat en.
.
.
, vaig començar en Levante l'any 1973, i fins ara afortunadament pràcticament ho he estat en cap moment desocupat, amb la qual cosa em considere una persona molt afortunada, perquè sé que en aquells curts temps que he estat desocupat es passa francament mal.
Afortunadament les coses.
.
.
he pogut treballar i en este cas l'oferta que va fer el president em va parèixer que era mereixedora com a poc d'estudiar i vaig acceptar.
I no hi ha cap contradicció, no hi ha cap contradicció.
La decisió que es va prendre respecte a televisió uns l'han compartit, altres no, i la meua postura és pública i notòria, i no varia, no ha variat perquè no tinc cap desig d'aparéixer com algú que hui diu blanc i demà diu negre.
No ho he fet al llarg de la meua trajectòria i els que me coneixen saben perfectament del que parle.

Per tant, del que es tractava era de fer un esforç entre tots perquè la imatge de la comunitat no estiguera «vapulejada» com apareix constantment per interessos, no sols partidistes, sinó també a vegades interessos geogràfics, eh?
, i de qualsevol tipus.
Per tant, a partir d'eixa reflexió, jo estic amb la consciència molt tranquil·la i sobretot disposat a fer un treball des de la professionalitat i des de la responsabilitat.

Miren, de les qüestions més destacades a les quals podríem entrar, i perquè considere que és del seu interés, dir-los que en el tema de les televisions, les TDT, que he vist que és una constant per part de tots vostés, la sentència de 2006, que obliga a la vegada a adjudicar les llicències, eixa és una qüestió que està substanciant-se, és un treball molt complicat, certament complicat el que tenen els tècnics, perquè han de fer.
.
.
retrotraure's als anys anteriors, en uns casos ha estat vuit anys per a saber que les propostes que fan quines són les més ajustades i aquelles que poden ser les que meresquen obtindre la llicència pertinent.

Per tant, està fent-se un treball important per part dels tècnics i a mi m'agradaria posar de manifest el que és eixe treball, que no és gens fàcil.

En relació a les televisions locals, eh?
, i les seues llicències, com saben, estan anul·lades per la sentència del Tribunal Suprem.
I, per tant, en este moment resulta certament complicat exigir-los el compliment del plec de condicions, el concurs que en un moment van obtindre i després en estos moments no tenen eixe permís.

Se'ls ha permés continuar emetent de forma provisional i transitòria perquè es va resoldre que l'execució de les sentències es fera mitjançant la retroacció del procediment d'adjudicació en el moment anterior, com els comentava, i s'estima que a més en part l'adjudicació pot tornar a recaure en les mateixes empreses o no, eh?
, pel que era preferible no obligar-les a tancar a l'espera del que resultara la nova adjudicació.

La sentència del Tribunal Suprem, com tots vostés saben, anul·là l'adjudicació de les concessions i no qüestiona la correcció tècnica de les conclusions, de l'informe tècnic, que va servir de base a la proposta de la mesa i posterior adjudicació.

Quant al que em comentaven a les adjudicacions de les televisions autonòmiques, l'administració.
.
.
(soroll de papers) -a vore si no perd jo.
.
.
les referències, perquè si no estic perdut- Actualment.
.
.
-ho tenia.
.
.
per saber exactament la referència- les adjudicacions a televisions autonòmiques saben que hi han dos casos concrets i se'ls ha demanat, quan s'ha considerat, bé per pròpia iniciativa de la direcció general, de la secretària autonòmica o a instància de part, que donen les explicacions pertinents sobre el compliment de les llicències que tenen a la seua disposició.

Me parlen de les emissores il·legals, tant en ràdio com en televisió.
Està actuant-se sempre dins de la normativa.
És ben cert que no disposem, no disposem dels tècnics que seria desitjable per a poder fer front a totes les que considerem poden ser irregularitats, però s'està treballant en eixe sentit.

I pel que dia el senyor Morera de la decisió de Gestiona, que si estava ocupant la freqüència de Ràdio 9, dir-li que s'han pres ja les mesures per ordenar immediatament el cessament de les emissions per part d'esta emissora.
S'estarà al que diga, i si en els termes apropiats en termes legals no hi ha una resposta de qui està ocupant, encara que siga parcialment ocupant el que era la freqüència de Ràdio 9 en Alacant, s'incoarà el corresponent expedient sancionador i s'impossibilitarà per mitjà dels procediments legals que puga continuar fent-se esta ocupació de la freqüència de Ràdio 9.

Bé, el tema de l'acord del que s'havia parlat, la possibilitat d'un enteniment, un acord amb Televisió Espanyola, de veritat jo he de dir-los que les referències que m'arriben per part de les empreses de l'audiovisual que estaven molt interessades és, i si no és cert vostés me corregiran, que elles havien establert un contacte amb tota l'oposició per tindre el seu suport de cara al que podria ser un acord amb Televisió Espanyola, incrementant les hores de desconnexió.
Els assegure que vostés eren coneixedors d'eixa possibilitat i, per tant, jo en eixe sentit he reprès, en la mesura que sí que és una responsabilitat meua, la possibilitat d'establir algun tipus d'acord amb Televisió Espanyola.
No és fàcil, no és fàcil.
Les quantitats que s'han donat tampoc conec d'on naixen, perquè Televisió Espanyola hauria, en qualsevol cas, una vegada subscrit eixe acord, establir quins serien els continguts, en base a eixos continguts decidir i, sobre eixes decisions, fer la valoració del cost.

Per tant, jo no estic en condicions de saber quin és, hui per hui, per part de Televisió Espanyola, l'import del cost d'eixes desconnexions.

Sí que és cert, i això li ho he posat de manifest en les converses que he tingut, donada la seua preocupació, i he procurat atendre, com he fet des del primer moment que estic al front de la secretària autonòmica, he rebut a tot aquell que m'ha demanat vindre a vore'm, inclosos, per suposat, els representants del sector audiovisual, amb els quals compartisc la preocupació pel seu present i pel seu futur.

I una de les raons que vam estar estudiant era vore de quina manera eixe acord amb Televisió Espanyola podia fer-se, no afavorint, perquè això seria entrar en la competència, seria desvirtuar els termes de la competència, però sí estudiar la fórmula que això poguera tindre una presència major per part de les empreses de l'audiovisual valencià en eixes possibles desconnexions, estudiant quina seria la programació.

Eixe acord no està tancant, però tampoc està, diguem, en possibilitat de portar-se a terme.
Hi ha converses, en els pròxims dies jo tinc prevista una visita per tal de vore quines són les possibilitats d'ultimar, perquè és un tema que no podem estar ací parlant sine die, de vore si podem ficar-mos d'acord o no en el tema de televisió i vore quines són les possibilitats d'establir un acord en Televisió Espanyola sobre estes desconnexions de Televisió Espanyola.

Me comenten de la web, que si està tota en castellà.
Prenc bona nota, senyor Morera, vore que és qüestió de.
.
.
, sap vosté que normalment, desgraciadament la majoria dels mitjans de comunicació publiquen en castellà en la nostra terra, la majoria.
I és cert que bona part de les notes de premsa que facilitem estan escrites en castellà, no tenim cap inconvenient, perquè a més hi ha un equip competent i preparat per a poder fer-ho, que si aquelles destinatàries que volen que siga en valencià, farem tot el possible per atendre-ho, com no podia ser d'altra manera, inclosa també en la pàgina web, fer el treball que vosté suggerix i que me pareix que es pot portar a terme, vull dir, que no serà massa complicat o espere que no siga massa complicat el poder fer-ho.

I en la línia que comentava del que és l'adjudicació dels contractes de televisió, jo a vostés els dic que el que s'ha de treballar és per aconseguir que eixos criteris que hem implantat d'eficiència, eficàcia i objectivitat siguen els que facen possible que els destinataris, que són en definitiva els ciutadans, mitjançant la inserció per qualsevol tipus de suport, bé siga digital, bé siga imprès sobre paper, bé siga sobre emissores de ràdio, siga el més adequat, el més adient per a poder fer, no el que s'ha dit, fer propaganda, fer propaganda de La Generalitat, del Consell o del seu president, en absolut.
El que estem decidits a que eixa publicitat, eixa comunicació institucional es faça de mode i manera que tinga per objecte donar a conéixer la nostra realitat, la prevenció de riscos, l'anunci de campanyes de vacunació, aconseguir una millora del consum dels productes valencians, ara en un moment com el que estem vivint que el veto de Rússia està fotent-mos, dit en termes col·loquials, però molt concrets.

Per tant, totes eixes són iniciatives que des de La Generalitat, des de la secretaria autonòmica i més concretament des de la Direcció General de Relacions Informatives i d'Informació Institucional s'ha de portar a terme.
Volem fer-ho amb la major claredat possible i que arribe al major nombre de destinataris, no sols als clàssics, diguem-ne.
Vull dir, la riquesa actualment existent per part d'iniciatives periodístiques de tot tipus, des de.
.
.
, sobretot periòdics digitals, que pràcticament no hi ha població que no tinga un periòdic digital, doncs hem d'estudiar la manera de poder estirar eixos diners per tal que puguen arribar al major nombre de ciutadans de la nostra comunitat.

I pel que respecta al que em preguntava el senyor Morera, als canals de teletenda, tarots i totes les.
.
.
Mire, els mitjans tècnics de què disposem són certament limitats.
No tenim tots els mitjans tècnics que pogueren fer les inspeccions.
Però estem disposats a atendre qualsevol denúncia que es puga fer i, en funció de les actuacions que ens arriben, farem l'esforç necessari per a evitar que eixa situació actual no continue donant-se.

És ben cert que tenim pendent l'adjudicació de les TDT.
I jo, senyor Moreno, crega'm que es farà de la meua part tot el que siga possible per a no haver d'assentar-me en la banqueta, crega'm que ho faré.

M'he hagut d'assentar en la banqueta en algunes ocasions per discrepàncies, per defendre la llibertat d'expressió, i no m'ha importat, ho he fet molt de gust i ho tornaria a fer.
Però, sense dubte, no per qualsevol decisió meua que poguera estar presa sense els criteris d'haver-se fet d'acord amb la legislació, el màxim respecte a les institucions i, per suposat, sempre amb els criteris d'eficiència, eficàcia i objectivitat que tinc encomanats, i dels quals no pense baixar-me en cap moment.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Torn de rèplica, senyor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Moltes gràcies.

Mire, senyor Torró, començant per la qüestió de Canal 9, he de treure'l d'una equivocació.
Vosté sí té competències encomanades en matèria de ràdio i difusió també pública.
¿Per què?
Perquè en ningun lloc està escrit… De fet, li recorde que en este parlament va veure's una iniciativa legislativa popular amplíssimament secundada per la ciutadania valenciana, en què s'instarà el govern a reconsiderar l'actual situació de supressió del servei públic.

De la mateixa manera que la seua secretaria autonòmica promou noves lleis i els marcs diferents per a l'audiovisual valencià, de la mateixa manera vosté és la persona que té l'obligació de dir-li al president de La Generalitat que la seua gran equivocació, la seua cruel equivocació i dramàtica, en termes culturals i audiovisuals, equivocació pot ser esmenada.
Només té de demanar disculpes i restituir el servei públic.
I això, senyor Torró, és de la seua absoluta competència.

Vaig a traure'l d'una altra equivocació.
Objecte i descripció del contracte, senyor Torró: «Promoción y divulgación vinculadas a actos, eventos, estands y ferias, entre otras acciones análogas.
» Res d'accidents, res de veto ruso, res de tot això.

Però per si no quedés clar, l'informe tècnic que vostés manegen per a aquesta adjudicació, s'afegix: «La Generalitat antes del inicio de cada una de las acciones informará a la empresa adjudicataria de la creatividad -és a dir, li dirà què ha de dir.
El contrato se presentará ante la Dirección General de Relaciones Informativas -la seua- y Promoción Institucional, siempre que sea necesario el plan de medios que contemplará el reparto de espacios publicitarios.
Deberá contar, en todo caso, con la aprobación previa de la dirección general.
»

És a dir, seran vostés els qui decidiran qui, com, quan i què cau en cada perol.
Només li vaig a donar dos dades del que vosté no ha de repetir, perquè esta vegada estem decidits a anar als tribunals.
Vosté no pot presentar el mateix saldo que l'última operació d'idèntiques característiques, coneguda com el SOM, que només li citaré dos exemples il·lustratius.
La Cadena Ser, per exemple, que té un 58,3 d'audiència, va rebre d'eixe programa un 17% dels recursos destinats a la ràdio.
El diari Levante, que té un difusió del 20,1, va rebre un 8.
O El País, que té un 14,6, un 8.
Podria continuar aixina fins acabar.
Açò és robar els diners dels valencians, és malversar, és subornar.

I això és el que vosté ha d'intentar que no succeïsca, perquè vosté no és ni culpable ni sospitós absolutament de res.
Vosté comença ara.
I vosté ho ha dit, i jo ho compartisc, té una trajectòria professional a la qual jo no tinc res a dir.
És més, ha sigut gent com vosté, o gent com el seu company, el senyor Ferri, els que varen denunciar que una secretària autonòmica de comunicació pressionava els periodistes utilitzant el seu càrrec per a conculcar eixos principis que diu vosté haver defensat en una banqueta.

Vosté vol defensar la imatge de la Comunitat Valenciana des del lloc que ocupa?
Però llija-ho bé, entenga-ho bé, senyor Torró, perquè els qui han destruït la imatge de la Comunitat Valenciana no és el senyor Morera, no és el senyor Ignacio Blanco, no sóc jo ni el senyor Rubio.
Els que han destruït la imatge de la Comunitat Valenciana, i només vaig a citar-li els sentenciats en ferm, són el senyor Blasco, el senyor Hernández Mateo, el senyor Carlos Fabra.

Vosté el que ha d'impulsar amb els diners dels valencians no és propaganda per a dir com de bé que ho ha fet el senyor Fabra i el que ell estima la Comunitat Valenciana i com de perillosos que som els altres.
Vosté el que ha d'impulsar amb eixos recursos que té és més transparència, menys opacitat i més informació als valencians perquè coneguen la realitat que alguns han destruït, quins són els seus responsables i quina és la millor manera d'esmenar-la.

Senyor Torró, si vosté no disposa i el seu departament no disposa de recursos tècnics per a perseguir la prostitució encoberta, els anuncis de prostitució encoberta que s'emeten per les TDT, les teletendes, el tarot, la superstició, tot allò que està prohibit per la llei vigent i que vosté té l'obligació.
.
.
, si no, prevaricarà, de perseguir, si no tenen eixos recursos tècnics per a perseguir-ho, ¿me pot dir vosté qui va perseguir TV3, qui va perseguir Acció Cultural?
¿Me pot dir vosté qui va perseguir Infotelevisió fins que tancaren?
¿Qui era?
¿El senyor Camps per la nit amb una malla negra perquè no tenia tècnics?
¿Qui va incoar eixos expedients, qui va tramitar eixos expedients sancionadors?
¿Qui va perseguir fins l'extenuació a totes eixes empreses perquè tancaren i no perseguix a totes les altres?

Acabe immediatament.
Senyor Torró, Serafín Castellano, no són rumors, 7 milions anunciats, «solo dos horas bastarán para suplir Canal 9».
Va ser anunciat pel que llavors era vicepresident i hui és delegat del Govern en la Comunitat Valenciana.
I no.
¿Amb qui es reunix vosté?
¿Amb la mesa de l'audiovisual?
¿S'ha reunit amb els actors, s'ha reunit amb els guionistes?
¿Amb qui es reunix vosté?

Perquè jo no li he pogut dir a ningú que la desconnexió de Televisió Espanyola fóra legal, perquè és il·legal, perquè no es pot destinar ni un sol duro.
I com vosté molt bé ha apuntat, les promeses fetes del senyor Fabra al sector audiovisual eren una patraña -acabe, de veritat-, perquè no es pot conculcar la lliure competència.
No es pot destinar un duro públic i que eixe duro no acabe en una empresa de Matalascañas, que té tot el dret a quedar-se eixa adjudicació.

Diguen que era mentida, diguen que no ho van a fer, demanen disculpes.
I vosté, si de veritat pensa el que va dir que pensava, impulse la tornada immediata, aprofitant la ILP, d'una televisió valenciana de qualitat i per a tots.

El senyor president:

Gràcies, senyor Moreno.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Bé.
Senyor Torró, la veritat és que l'única cosa que vosté no va a poder fer en negatiu respecte els seus antecessors és manipular Canal 9, no va a poder perquè ja l'han tancat.

I vosté diu que continua mantenint la seua opinió contrària, però que està en el càrrec en què està per a intentar netejar la imatge que ja li han dit, que no es netejarà des de la secretaria autonòmica, ¿eh?
Es netejaria des de la Presidència de La Generalitat si se prengueren les decisions que s'han de prendre i no es prenen, i que no tenen res a vore les dos coses.

Mire, vosté està en un govern, en un govern d'un partit que té majoria absoluta.
Eixe govern està en un procés.
¿Ha vist vosté la pel·lícula El hundimiento?
És més o menys el procés en què està eixe govern, amb un president que no vol vore la derrota a la qual s'apropa i amb uns consellers i amb uns dirigents del seu partit que estan cadascú fent la guerra pel seu compte intentant salvar-se.
En eixe govern, en el govern d'El hundimiento, no crec que… Un pot dir que està per a netejar la imatge, mentres es fa genocidi lingüístic, mentres es fa genocidi cultural, mentres condemna els valencians i les valencianes a no poder escoltar la ràdio en la seua llengua, a no poder vore la televisió en la seua llengua, a no poder tindre informació del que passa en el seu país.
No és compatible una cosa i l'altra.
Vosté està en una conselleria molt determinada que pren unes decisions molt determinades i amb una orientació política molt determinada, que no ha canviat des de que vosté ha arribat.

I, per tant, a vosté li demanarem les responsabilitats polítiques personals pel que gestione, però també vosté assumix el llegat i la política que s'impulsa des del Consell en el moment en què participa en ell.
És secretari autonòmic, no es pot desentendre de la política general del Consell.
Li demanarem responsabilitats personals si la publicitat institucional és propaganda i no comunicació.
Fins ara ho ha segut.
Hem pogut vore pàgines senceres de diaris, a més a més, repartides sense criteris objectius, que servien per a finançar la premsa amiga, eixa premsa que després està tot el dia parlant del fantasma separatista i del tripartit ruïna i de no sé quines coses, sense cap tipus de rigor periodístic.

Hem vist pàgines senceres que simplement eren un logotip, un eslògan, pura propaganda.
Cap tipus de comunicació, cap d'informació de servei.
Jo li prenc la paraula.
I la propera vegada que vosté vinga ací li posaré davant les pàgines de diari que hem pagat tots i que vostés han contractat amb la premsa amiga o afí al Partit Popular, si passa.
Això sí que ho pot fer vosté.
No pot manipular en Canal 9, però sí que pot comprar voluntat en els mitjans amb els diners de tots i de totes.
Espere que no ho faça.

Respecte a Televisió Espanyola, diu: «S'havia parlat.
» No.
S'havia parlat és com si no… «Dicen, dicen, son rumores, son rumores.
» No.
No s'havia parlat, s'havia anunciat.
¿I sap vosté quan va anunciar-ho el senyor Fabra per primera vegada?
En el mes de gener de l'any 2014.
Estem en octubre, han passat 10 mesos i res de res.
Si passen 10 mesos més, no es preocupe que no es farà.
O almenys, no es farà així.
Perquè jo crec que un govern que defensara els interessos valencians, la seua prioritat alfa és recuperar Radiotelevisió Valenciana.
I no ha invertit ni un euro, ni un euro en Televisió Espanyola, que és competència del govern central, que és un servei públic que també hem de defensar contra les retallades que el govern de Mariano Rajoy està aplicant i que fins i tot estaria molt bé tindre una desconnexió territorial més ampla, però mai substituint el dret dels valencians a uns mitjans de comunicació de titularitat autonòmica i públics.
Mai.

Per tant, primer el que va primer, ràdio i televisió valenciana; i després, quan més sucre, més dolç.

Per últim, no li vaig a parlar del talp, del topo, però la seua antecessora segona…, és a dir, Lola Johnson, va caure per la corrupció, però l'anterior va caure pel tema del talp, ¿no?
No sé molt bé si això també condicionarà la seua acció.
Li demanaré transparència i que no s'arrugue vosté davant la persecució que ha iniciat el senyor Fabra.

Però respecte a les TDT, diu: «Està actuant-se sempre dins de la normativa.
» No he entés molt bé si eixa frase se referix a les concessionàries o si se referix a la no actuació per part de la secretaria autonòmica, de la direcció general, dels responsables de l'administració, que diu que no disposen de tècnics.
Ja li ho ha dit el senyor Moreno, per a perseguir Catalunya Ràdio i TV3 sí que tenien tècnics.
Jo li he preguntat si van a canviar la política respecte a Catalunya Ràdio i TV3.
Li agrairia resposta, perquè…

El senyor president:

Pregue acabe.

El senyor Blanco Giner:

…com es diu, sense preguntes, no n'hi ha periodisme, però jo li dic: sense respostes, no hi ha democràcia.
Responga a això.
I si no hi han tècnics, demane'ls, que per això paguem tots i totes els impostos.

El senyor president:

Gràcies, senyor Blanco.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Resulta sorprenent que una persona, senyor Torró, de la seua dilatada experiència, que, com vosté ha dit, no ha estat, afortunadament, en la desocupació, com sí que estan els milers de professionals, centenars de professionals de Radiotelevisió Valenciana en l'atur, en la desocupació, i la majoria del poble valencià orfes d'un mitjà de comunicació….
, doncs una persona amb la seua dilatada experiència, tenint en compte que el govern en què vosté ara participa està en temps de descompte, i tenim un president que s'ha de fer perdonar davant Madrid perquè el nomenen, doncs una persona de la seua capacitat no li indique al president Fabra algunes mesures per a acabar amb la situació d'agonia en què es troba el govern del qual vosté forma part.

I ho hem vist en este Nou d'Octubre.
¿Quin missatge ha llançat el president Fabra als valencians?
¿Quina reivindicació d'allò que és nostre, dels nostres interessos ha fet?
I una persona de la seua dilatada experiència, en la qual jo crec que sí que és incoherent que participe vosté d'un govern al qual vosté va dir que li recordava que havia fet un colp d'estat.
Només es justificaria d'una manera, i és que vosté anara a eixe govern a comunicar-li al president Fabra que el que va fer és una…, és un desastre, és un atemptat al servei públic d'informació.

I que en estos moments, i tenint en compte el que ha suposat eixa decisió, el que seria més oportú seria reobrir Radiotelevisió Valenciana, aplanar-se en les demandes presentades i encetar a dialogar amb els treballadors, dels quals vosté formava part com a representant del CSIF i en el conjunt del comité d'empresa, per a refer una senya d'identitat tan valenciana, com és Radiotelevisió Valenciana, que el president Fabra i el seu govern, del qual vosté forma part, pretén liquidar i no van a liquidar-ho.
Això és el que faria un gran professional de la comunicació i de dilatada experiència com vosté.
No ho fa.
Per tant, és incoherent.
Perquè per a parlar dels productes valencians, siga el caqui o siga el que siga, del veto rus i no sé què, això, escolte…

Després, mos parla vosté que ha anat perquè el nivell d'autoestima dels valencians és molt baix.
Però si en el departament que vosté dirigix incomplixen la Llei d'ús i ensenyament del valencià.
Si no respectem la nostra llengua, que és un dels elements d'identitat, com mos anem a respectar en la nostra autoestima!
És que és una antinòmia.
I si vosté està propiciant d'un govern que s'incomplisca la pròpia normativa de la qual forma part, després tenim situacions com que en els carrers de València campen lliurement el dia Nou d'Octubre uns feixistes i grups nazis que atempten la mateixa marxa cívica.
Se comença per una cosa i s'acaba en l'altra, senyor Torró.

Ara, el que més m'ha sorprés.
.
.
, i diu que va a rectificar, rectifique que rectificar és de savi.
És que es poden fer les notes de premsa en valencià i en castellà i s'envien, i en anglès, en anglès si cal, perquè estem en un món global.
Després no ens vinguen en estes històries de l'anglès per atacar el valencià.
Facen-ho en tres llengües i complisquen la legislació.

Ara, després ha dit una cosa que em sembla ja molt preocupant.
I és que un govern va a permetre que la il·legalitat continue.
Una entitat vinculada al Partido Popular va presentar una denúncia i ràpidament se va a tancar les emissions d'una emissora de ràdio i altres de televisió, vinculada al Partit Popular.

Nosaltres hem presentat diverses denúncies sobre il·legalitats i el que ha de fer, el que ha de vetlar per la il·legalitat en el espai radioelèctric, siga de televisió o siga de ràdio, diu que no té tècnics.
Això no pot ser.

Jo li recomane que tornem a la normalitat i en el temps de descompte que vostés estan, des de Compromís li demane, donada la seua experiència, una, que li diga al president Fabra que és convenient per a ell, però sobretot pel conjunt del poble valencià, recuperar Radiotelevisió Valenciana i ho hauria de fer i anunciar.

Dos.
Que pactem les condicions tècniques perquè el sector audiovisual de la TDT puga començar a operar amb tota garantia i respectant les concessions d'aquells que estan treballant en una situació de competència de l'alegalitat que vostés no perseguixen.

Tres.
Perseguir les 400 emissores de ràdio il·legals que hi ha en la nostra terra i posar els fonaments perquè es puguen desenvolupar ràdios d'una forma correcta, sense danyar les nostres pròpies empreses.

Això és el que hauria de fer un govern normal, un govern responsable.
Diu que la recuperació econòmica és important.
Per què no fan vostés un estudi del dany que ha suposat a les 4.
000 persones, que directa o indirectament han deixat de treballar per culpa seua en el sector audiovisual?
Quin és el cost del tancament de Radiotelevisió Valenciana?
Per què vosté que és un professional d'alt nivell no li diu al president Fabra que el que ha fet va en contra d'ell mateixa?
I que, com que no el volen ni posar de candidat, que es rebel·le davant Madrid i que els diga als de Madrid que va a reobrir Radiotelevisió Valenciana, que si li ho va imposar Montoro, i no el volem posar en el dedazo des de Madrid, que es rebel·le i que es plante a Madrid i que per una vegada defense els interessos del poble valencià…

El senyor president:

Acabe, senyor Morera, per favor.

El senyor Morera Català:

…i no els interessos de la seua (inintel·ligible) .
.
.

Eixes són les coses que faria un govern normal i que farem per a recuperar llocs de treball, indústria audiovisual, en un pròxim futur.
Ens agradaria posar-nos a treballar des del minut ja, perquè el govern del qual vosté forma part està en temps de descompte.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Ja per a finalitzar la compareixença i per temps limitat, en este cas de cinc minuts, en torn de rèplica, té la paraula el senyor Torró.

El senyor secretari autonòmic de Comunicació:

Moltes gràcies, senyor president.

Gràcies al senyor Moreno, senyor Blanco, senyor Morera, senyor Ovejero per les seues intervencions, per les seues observacions i les seues reflexions.
Jo he pres bona nota de tot el que s'ha dit.
I he pres bona nota i ho he fet amb molt d'interés, els ho dic de veres, i amb reflexions amb les que podem estar d'acord i altres amb les que no, perquè tenim postures no sols a nivell partidista sinó a nivell personal, pensem de mode i de maneres distintes.

El que sí que estic en condicions de dir-los és que, pel que fa al tema de les televisions, anem a avançar tot el que puguem.
Tenim alguns tècnics, eh?
, tenim alguns tècnics, el que passa és que a la millor el ritme que ens agradaria que ells pogueren fer front a la situació, estranya situació conseqüència d'eixa sentència del suprem, que ha donat peu a que algú s'aprofite de les circumstàncies.
.
.
, sí que ens agradaria que foren capaços de posar fre a totes eixes irregularitats, il·legalitats, que estan produint-se en el sector audiovisual de la nostra comunitat, el sector radiofònic en este cas.

El senyor Morera parla de 400 emissores.
Anem a vore què és el que podem fer.
Hem tingut coneixement ràpidament del que passava, com li comentava, en allò de Gestiona i ens ha faltat el temps per a actuar.
Perquè si tenim constància i tenim una denúncia, en este cas sustentada per un membre del comité d'empresa de Radiotelevisió Valenciana, que ens feia saber l'existència d'eixa ocupació, immediatament s'han pres les mesures perquè això no continue produint-se.

En el tema de la publicitat comentar-los que és curt el pressupost que tenim, és molt curt, senyor Moreno, sí, és molt curt.
És molt curt i s'ha fet un esforç extraordinari.
Sí, jo entenc la seua cara de sorpresa.
Però, mire, estem parlant de les anualitats, la present i la del pròxim any, estem parlant d'1.
450.
000 euros més l'IVA, això per a tot l'any.
Eixe és el contracte de publicitat que s'ha adjudicat per resolució de 30 de setembre, en uns dies, una vegada finalitze el termini d'al·legacions sabem quina serà l'empresa que serà l'encarregada de portar a terme esta publicitat.
I ho hem fet amb uns criteris de màxima eficàcia.

Ja ens agradaria tindre, per exemple, el capítol que té Andalusia.
Andalusia jo veig Andalusia per exemple el que destina a publicitat i puc dir-li que sent enveja.
Es veu que entre tot el que han zampat dels ERO i totes les històries alguna cosa els ha quedat per a fer publicitat institucional.
(Remors)

El senyor president:

Respectem la intervenció, per favor.
Per favor, senyories, respecten.

El senyor secretari autonòmic de Comunicació:

Mire, el quart quadrimestre de l'any 2013, quart quadrimestre de 2013, Andalusia destina 3.
708.
000 euros a publicitat.
Això és el quadrimestre, van per quadrimestre.
És a dir, en un quadrimestre en Andalusia fa molt més que mosatros en dos anys.
Eixa és la limitació pressupostària que tenim… (Remors)

El senyor president:

Senyor Blanco, vosté ja ha intervingut, escolte ara.

El senyor secretari autonòmic de Comunicació:

El que he de dir-los és que…

El senyor president:

Per favor, senyor Moreno.

El senyor secretari autonòmic de Comunicació:

…que amb eixos criteris d'eficàcia, eficiència, treballe i treballaré, perquè a més puc dir que compte amb un equip competent i sobretot, en este cas, en el tema de publicitat afortunadament serà una empresa la que s'adjudique i a ella li correspondrà fer la distribució dels mitjans que, repetisc,…

El senyor president:

Senyor Moreno, per favor.

El senyor secretari autonòmic de Comunicació:

…basats en els criteris d'eficiència, eficàcia i veritat, tractarem de portar a terme de la millor manera eixos contractes de publicitat.

Jo prenc nota, com els he dit, de les recomanacions i les faré arribar allà on vostés em diuen que les faça arribar i ho faré amb molt de gust.

Respecte al futur, no sabem què va a passar.
Vostés tenen unes opcions en estos moments que sembla que el vent bufa a favor seu.
Jo només diria una cosa: és recomanable i dit en la nostra llengua, allò de no digues oliva fins que no estiga baix la biga.
Altres ho diuen d'altra manera, no digues blat fins que no estiga al sac i ben lligat.

Vull dir, que poden passar moltes coses i a la millor d'ací un any este secretari autonòmic decidix, si no.
.
.
perquè el temps de jubilació ja el tinc en portes, a la millor estic ací també davant tots vostés i vindré amb molt de gust cada vegada que se me requerisca, siga per la raó que siga, però jo vindré amb molt de gust.

I, sobretot, si em permeten una reflexió personal, estem en el dia després del Nou d'Octubre, el dia de la nostra terra, de la nostra comunitat.
I per a aquells que en un moment de la nostra vida vam fer la crònica de la transició política, en el meu cas des de les planes del diari Levante, recordava la meua crònica publicada en Levante arran de la manifestació de juliol de 1976, en què van ser milers i milers de valencians els qui van eixir al carrer demanant llibertat, amnistia i Estatut d'autonomia.

Crec que afortunadament les coses s'ha avançat moltíssim i hui per a mi ha sigut una autèntica satisfacció poder estar en esta casa, en les Corts Valencianes, que són conseqüència directa de l'Estatut d'autonomia que vam reclamar amb tanta insistència.
Molts de vostés per la seua edat estaven pràcticament de bolquerets, com aquell que diu.
Però els qui ja tenim una certa edat, vam ser testimoni d'aquell procés certament extraordinari.

I crec que tots amb les dificultats, amb els problemes, les carències, les mancances que es van produir, crec que tots hem de sentir-nos orgullosos del que es va aconseguir, sobretot si allò va donar peu a que la nostra autonomia, el nostre autogovern, poguera recuperar-se i trobar-nos, un dia com el de hui, ací en les Corts Valencianes, motiu per a mi de gran satisfacció.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, a vosté, senyor Torró, per la seua compareixença, per la informació que ha facilitat a la comissió i per eixe compromís que ha manifestat al final d'estar a disposició de la comissió per atendre el control i inclús l'impuls que des de qualsevol grup se puga fer a la seua labor.

Per tant, és satisfacció també per a la comissió que aixina siga.
I sempre mos tindrà oberts a admetre la seua presència i a substanciar els punts en què vosté estiga interessat o, com he dit, els mateixos grups (una diputada parla amb el micròfon desconnectat) demanen.
.
.
«interessat», he dit, estic parlant jo, i inclús els mateixos grups de la cambra sol·liciten, que ahí sí que tindria vosté la seua obligació.

Moltes gràcies.

Senyories, suspenem per un minut, un minut només.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.

Proposició no de llei sobre la demanda al senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer perquè retire els insults i les greus acusacions proferides contra les persones que defensen el dret a decidir de les dones, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 89.
695, BOC número 268)

El senyor president:

Passem al punt tercer, que és presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la demanda a don Juan Gabriel Cotino Ferrer perquè retire els insults i les greus acusacions proferides contra les persones que defensen el dret a decidir de les dones, que presenta el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, i per a la seua defensa té la paraula la il·lustre diputada senyora Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Bueno, desde Esquerra Unida presentamos esta iniciativa parlamentaria a finales de 2013, que fue cuando el señor Cotino, siendo presidente de Les Corts, que todavía lo es, y si me equivoco espero que me corrijan, porque en este momento todavía no sabemos realmente cuando el señor Cotino va a dimitir, si es que va a dimitir realmente o por qué causas lo va a hacer.

Así que, bueno, antes de que dimita, antes de que se vaya cuando él ha decidido y no cuando se lo está pidiendo toda la ciudadanía desde hace bastante tiempo, presentamos esta iniciativa porque aún está de actualidad.
¿Y por qué está de actualidad?
Porque el señor Cotino en su blog dijo, hablando del derecho a decidir de las mujeres en cuanto a esas movilizaciones feministas en las que se luchaba contra esa ley, que precisamente el Partido Popular ha retirado por esa falta de consenso y por esa falta de apoyo popular, gracias precisamente a esas luchas, el señor Cotino se refería a esa ley defendiéndola y atacando de forma muy grave a las mujeres y a toda la sociedad que defiende el derecho a decir sobre nuestro propio cuerpo.

El señor Cotino en ese blog dijo: «Recordamos que todavía en pleno siglo XXI hay legisladores, jueces, médicos, que pretenden hacer lo mismo que hace dos milenios llevó a cabo Herodes: la matanza de inocentes fue una aberración entonces y lo es ahora, aunque en cada momento se intente vestir con diferentes excusas.
»

Entendemos perfectamente que el señor Cotino, al amparo de lo que defiende el Partido Popular y ha estado defendiendo hasta el momento y lo seguirá haciendo seguramente, está en contra del derecho a decidir de las mujeres.
Pero lo que no podemos permitir es que como presidente de Les Corts, como máxima representación de este parlamento el señor Cotino profiera unas palabras en las que no respeta la opinión del otro, sino que en todo momento lo que hace con estas aseveraciones es directamente llamar asesinas a las mujeres que defienden el derecho a decidir y lo ponen en práctica, es decir, abortando en el caso en el que así crean que es oportuno.

Lamentablemente decir que es una matanza entendemos que excede lo que es la libertad de expresión y que lo que hace es insultar directamente a aquellas mujeres que defienden el derecho a decidir y lo ponen en práctica, como decíamos.

Desde Esquerra Unida consideramos que además el Partido Popular, que tantas veces hace alusión a la cortesía parlamentaria, debería de dar ejemplo y hacer que eso sea así por parte de la máxima representación de las Cortes Valencianas como es el presidente.
Y por eso nosotros en esta iniciativa ni siquiera pedimos la reprobación del señor Cotino, sino que tan solo pedimos que se desmarquen estas Cortes de esas palabras y que se le pida al señor Cotino que retire los insultos y esas acusaciones en las que las mujeres que defendemos nuestro derecho a decidir nos han llamado directamente asesinas.

Desde Esquerra Unida consideramos además que, por tanto, para poder ser ejemplificantes en esa llamada que siempre se hace desde las filas del Partido Popular a la cortesía parlamentaria, se le pida también al señor Cotino.
Y al señor Cotino entendemos todas y todos que se le puede pedir que pida perdón por muchísimas cuestiones.
Evidentemente está salpicado, como ya saben sus señorías, de prácticamente todos los casos de presunta corrupción que salpican a la comunidad, y lamentablemente también se le acusa o se le ha podido probar el hecho de que manipulara noticias en Radiotelevisión Valenciana, el hecho de que pudiera haber comprado favores a las familias de las víctimas del accidente de metro de Valencia, etcétera, etcétera.

Todas esas cuestiones aquí no se tienen en cuenta porque tan solo abordamos una cuestión que nos parece que, como presidente de Les Corts y nosotros aquí como miembros del parlamento autonómico, tenemos, no sólo derecho, sino el deber de realizar, y es apartarnos de esas declaraciones de la máxima representación de las Cortes Valencianas, apartarnos y condenarlas.
Porque, evidentemente, cuando estamos aquí, en el debate parlamentario, a pesar de que se puedan proferir diferentes argumentos, siempre se deben hacer dentro de lo que evidentemente tiene que ser un marco de debate y de dialéctica, evidentemente asumible.
Lo que no es asumible es que se llame asesinas a las mujeres que defienden el derecho a decidir.

Por tanto, seguimos además manifestando que el presidente de Les Corts o la presidenta de Les Corts futura debe de ser ecuánime e imparcial, dos elementos o dos calificativos que no podemos atribuirle en ningún caso al señor Cotino, que ya sabemos todas y todos como ha utilizado la presidencia de Les Corts: para una actuación en muchísimos casos arbitraria, podríamos decir incluso que su competencia no ha llegado a unos niveles aceptables en cuanto a la dirección de los debates en las Cortes Valencianas, en los plenos; pero además de todo eso, es que su imparcialidad nunca ha existido, siempre ha sido parcial y siempre ha utilizado en el debate parlamentario cualquier tipo de acción u omisión para poder garantizar una ventaja al Partido Popular.

Eso esperemos que en el próximo o la próxima presidenta de les Corts Valencianes no suceda, esperemos que sea alguien ecuánime y alguien imparcial, y alguien que al menos en la libertad de expresión que por supuesto se le concede en un estado de derecho no recrimine al otro y no insulte al otro profiriendo palabras como que es una matanza lo que las mujeres hacen cuando ejercen su derecho a decidir.

Recordemos además que el señor Cotino está insultando y llamando asesinas y matanza a las mujeres que ejercen un derecho que está reconocido por la Organización de Naciones Unidas, que está reconocido en la Conferencia Internacional en El Cairo, en la IV Conferencia Mundial sobre Mujeres de Beijing y por la Declaración de los Derechos Humanos, como decía, de las Naciones Unidas.

No estamos hablando de cualquier cosa, sino de un derecho reconocido por las democracias.
Y por tanto entendemos que es muy grave que puedan proferir estas palabras y que no reciban por parte de la institución en donde reside la soberanía del pueblo valenciano ningún tipo de crítica y ningún tipo de condena.

Es por eso que creo que es necesario que lo hagamos, también para que el Partido Popular, si lo que quiere realmente con esta dimisión del señor Cotino, es empezar a limpiar las Cortes Valencianas para que deje de haber personas regentando o representando la más alta distinción de estas Cortes Valencianas de forma que sean lo más prístinas posible de cara a que no tengamos que volver a decir desde la oposición que dimita por estar salpicado por múltiples casos de corrupción o que dimita porque nos ha avergonzado estas declaraciones que en la televisión pudo ver todo el estado acerca de esa lamentable actuación de su partido, y de él en concreto, con las víctimas del accidente de metro de Valencia, que después de todos esos ejemplos que no nos tenga que volver a ocurrir ni en la oposición ni en la sociedad que nos avergoncemos del presidente de Les Corts.

Y por eso además recuerdo esas palabras que decía el señor Cotino son muy, pero que muy parecidas a las que el señor Fabra en 1983 dijo, cuando se defendía o cuando defendía por supuesto la posición en contra a esa ley de plazos que quería regular el aborto en 1983, y en la que en el Diario de Sesiones se podía leer cómo el señor Fraga decía -exministro franquista, recordemos-: «El aborto es esa tolerada matanza de inocentes tan grave como las pirámides de cabezas cortadas por los mongoles o como el holocausto nuclear de Hiroshima.
» Además el señor Fraga afirmaba que el aborto en caso de violación era intentar reparar un mal causando otro mayor.

Evidentemente, ya que la democracia ha llegado, yo creo, a unos niveles pues bastante aceptables, en los que hay cuestiones que no se pueden tolerar, hay frases y aseveraciones que no se pueden tolerar porque por todas y todos es reconocido que es un derecho al derecho a poder decidir sobre el propio cuerpo de las mujeres, entendemos perfectamente que en la discrepancia y en el debate político se utilicen argumentos estrictamente basados en lo político y ninguna aseveración en la que se pueda realizar una asociación de ideas entre asesinato y aborto, entre asesinas y el derecho ejercido por las mujeres sobre su propio cuerpo.

Por tanto, desde Esquerra Unida estos serían nuestros argumentos para que estas Cortes se pronuncien en contra de esas palabras y para que empecemos a dar ejemplo con la presidencia de Les Corts intentando poder limpiar esa imagen que, lamentablemente, ha manchado el señor Cotino durante demasiado tiempo.

Gracias, señor presidente.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyora López.

Il·lustre diputada senyora Mireia Mollà, té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Des de Compromís anem a recolzar aquesta proposició no de llei.

Algunes consideracions.
A mi la veritat és que el post del senyor Cotino no em resulta sorprenent, tenint en compte, doncs bé, el que tots sabem que són les seues idees ultracatòliques i respecte al posicionament de la interrupció voluntària de l'embaràs.

Però sí que és cert que estes declaracions que ell escriu en un blog a priori, a títol personal, Juan Gabriel Cotino Ferrer, ell no deixa de representar el president de les Corts Valencianes, la institució, el parlament, el poder legislatiu, on se fan les lleis.
En eixe context el senyor Cotino no pot quedar al marge d'eixa circumstància, de ser qui és i el que representa en una institució.
I a més a més, quan efectivament està d'alguna manera taxant, quan parla de matanza a innocents, quan està adjudicant una consideració a les dones que decidixen fer la seua interrupció voluntària de l'embaràs, doncs d'assassinat.
Clar, que això ho faça el president de les Corts Valencianes, que ha de vetlar pel poder legislatiu i que ha de vetlar que se puguen complir les lleis, i a més amb totes les garanties, aleshores és veritablement greu, considerem que és veritablement greu.
Més que res perquè el senyor Cotino ha de centrar-se en el context legal quan fa eixes declaracions.
El context legal, i de moment ens felicitem que vaja a ser almenys alguna cosa ja més perdurable, que s'haja avortat la intentona del Partit Popular i del senyor Gallardón de canviar la llei de la interrupció voluntària de l'embaràs.
Doncs bé, la circumstància és que a les dones ens empara la legislació vigent per a decidir fer-se una interrupció voluntària de l'embaràs.

Assenyalar que eixa circumstància i eixa decisió, emparada per la legislació, és una matança i per tant un assassinat sobrepassa els límits de la llibertat d'expressió.
I nosaltres creguem que, efectivament, això és digne de reprovació i digne d'exigir per part d'estes Corts que d'alguna manera el senyor Cotino se retracte, retire, demane disculpes o el que faça falta o almenys un pronunciament que en Les Corts, si ell no vol fer-ho, està al marge totalment i repudia eixe tipus de manifestacions.
Perquè si a una dona l'empara la llei i eixa llei et permet decidir sobre la teua maternitat o la interrupció voluntària de l'embaràs, ningú té dret a qualificar-te d'assassina.
I si ho entenem, bé, i si no, doncs mal anem, perquè estarem deixant, ja dic, desemparades el que la legislació ha emparat a estes dones.

Però és que si mos poguérem imaginar en algun moment d'este procés de canvi, d'intentona de canvi de la llei d'avortament al senyor Gallardón dir que volia canviar la llei perquè el que estava succeint a Espanya era una «matanza», i dir-ho literalment en eixes paraules, encara que tots sabem quins són els seus pensaments, haguérem tots sigut notícia mundial, eh?
, perquè efectivament, per molt que taxen vostés que no és científic en els països democràtics i avançats les dones tenen dret a decidir sobre la seua maternitat i ningun govern seria capaç de qualificar això de matança, ni ningun polític en actiu podria dir semblant qüestió i que quedara totalment impune, sense que hi haguera una reprovació pública, mediàtica i, fins i tot, política demanant-li responsabilitats.
Mos imaginem Rajoy diguent això?
I el senyor Fabra diguent això?
No sé, diguen-ho vostés també.
Diguen vostés que les dones que decideixen interrompre el seu embaràs estan assassinant.
Diguen-ho públicament, literalment, com ha fet el senyor Cotino.
Per què no s'atreviran a fer-ho?
Doncs, perquè és del tot rebutjable eixe tipus de qualificatius a les dones.
I ja dic, i no perquè vostés pensen que sí que està bé o no la seua decisió.
És que les empara la llei.
I no hi ha consideració ninguna, no hi ha valoració ninguna.
La llei està de la seua mà i, per tant, a dia d'avui nosaltres creguem que és motiu suficient per a aprovar aquesta proposició no de llei.

Res més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Il·lustre diputat senyor Rafael Rubio, té la paraula.

El senyor Rubio Martínez:

Señor presidente, una cuestión que quiero consultarle, porque me iré de aquí y no habré conocido el reglamento al final.
(Rialles) Yo entendía que antes de que los grupos fijásemos posición, si había turno en contra, porque es lo habitual que solemos hacer en el pleno.
(Remors) Vale, vale.

El senyor president:

En las proposiciones no de ley se defiende la iniciativa, se da prioridad a la defensa de posibles enmiendas, y el resto de grupos que no han presentado enmiendas fijan posición.
El turno a favor y turno en contra es cuando se establece debates de totalidad, que no es el caso.

Tiene la palabra.

El senyor Rubio Martínez:

Muchas gracias, señor presidente.

Vamos a ver, nosotros vamos a respaldar la iniciativa que ha presentado el grupo de Izquierda Unida.
Yo me imagino que se podrá defender que, dentro de la libertad de expresión que tiene cualquier ciudadano, también evidentemente en este caso el señor Cotino, y dentro de un blog que es de carácter personal, no es institucional, uno puede colocar aquellas cuestiones o puede expresar aquellas cuestiones que considere oportuno.
Nada que objetar a eso.
Eso sería cierto, y uno puede desde nuestro punto de vista expresar lo que crea conveniente.

Otra cosa distinta es lo que se pide exactamente en la propuesta de Izquierda Unida, que no es un ataque, ni mucho menos, a la libertad de expresión que pudiese tener, en este caso, el señor Cotino, sino que la comisión nos pronunciemos sobre una expresión concreta que el señor Cotino establece en su artículo del blog.
Esa expresión, desde nuestro punto de vista, es realmente -yo diría- desafortunada, por utilizar un vocablo sencillo.

Ahora bien, a mí me gustaría escuchar atentamente cuando el Partido Popular hable.
Porque esta expresión va dirigida a ustedes.
Va dirigida a ustedes.
Porque esto era tan sencillo.
Si ustedes piensan que la ley de interrupción del embarazo era una mala ley, con la mayoría parlamentaria que tienen la podían haber cambiado.
Presentaron un anteproyecto de ley que afortunadamente no ha pasado de ese estadio y que ha tenido la consecuencia de la dimisión del ministro de Justicia.

Por tanto, cuando el señor Cotino dice que hoy, Día de los Santos Inocentes, recordamos que todavía en pleno siglo XXI hay legisladores, jueces, médicos que pretenden hacer lo mismo que hace dos mil años llevó a cabo Herodes, punto, la matanza de inocentes, tal, a los legisladores se refiere a ustedes.
Se refiere a ustedes.
Si ustedes están de acuerdo en que el propio presidente de las Cortes Valencianas y compañero de banco de ustedes, o de bancada, les diga eso y no les molesta, pues no seré yo quien tenga que entrar a defender esa cuestión.
Si a ustedes no les molesta que su colega, el señor Cotino, les diga lo que les dice, allá ustedes.
Háganselo ver.
A nosotros sí que nos molesta la expresión concreta, y como nos molesta la expresión concreta, pues vamos a apoyar en este caso la PNL que ha presentado el Grupo Compromís.
(Se sent una veu que diu: «Esquerra Unida.
») Perdón, perdón, Esquerra Unida.
Debe ser esto ya que me baila, ¿eh?
Perdón, sin ánimo de ofender.

Quiero decirles que en este supuesto -insisto- son ustedes los que tienen que pronunciarse sobre lo que el señor Cotino les está diciendo, independientemente de que a mí el señor Cotino me pueda caer mejor o peor, etcétera.
Yo creo que tiene tiempo, las reflexiones, cuando pasea por el campo y ve los caquis, de este tipo de cosas.
Ahora que lo dejará tendrá más tiempo para hacer más reflexiones.
Pero, si todas van en este sentido, flaco favor les hace el señor Cotino a ustedes, flaco favor como partido político.

Por tanto, a confesión de parte yo ya no tengo nada más que decir.
A nosotros, como nos molesta y pensamos que es un exabrupto político que no tiene ningún sentido, hombre, pues no estaría de más, como pide el Grupo de Esquerra Unida que rectifique ese tipo de declaración.
No está pidiendo otra cosa, está pidiendo simplemente que rectifique ese tipo de declaración.
Porque si no, al final, ya nos empieza a parecer todo normal.
Y no todo es normal.
Y lo digo esto porque nos parece normal lo de presidencia.
Nos parece normal, que a mí me indigna, que junto con la señera ayer paseando por las calles de Valencia hubiera simbología nazi, banderas fascistas paseando junto a la señera.
Y paseando junto con la señera, un señor que llevaba una esvástica que hacía referencia concretamente en este caso a la ley del aborto.
Claro, se siembran vientos y pasa lo que pasa.

Desde esa perspectiva yo creo que conviene ser todos un poco más mesurados e intentar que las cosas vayan medianamente bien o lo mejor posible, y por tanto rectificar aquello que es rectificable.
En su mano está.
A nosotros el señor Cotino no nos ofende.
No nos damos por aludidos.
Hemos defendido el derecho que tienen las mujeres a decidir.
Y evidentemente por mucho que nos quiera comparar con Herodes y las matanzas, no se refiere a nosotros.
Si se refiere a ustedes, ustedes dirán.
Ustedes mismos.
Ustedes tienen la palabra.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Rubio.

Il·lustre diputada senyora Pilar Sol, té la paraula, pel Grup Parlamentari Popular.

La senyora Sol Cortés:

Gracias, señor presidente.

Bien, señoras y señores diputados, el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida ha presentado una proposición no de ley sobre un artículo de opinión de don Juan Cotino Ferrer en su blog personal, «Ideas desde la Comunitat Valenciana«, como el propio grupo parlamentario reconoce incluso en su escrito y referente a un artículo titulado «¿A quién le molesta la vida?
» Por tanto, señorías, este debate que ya ha sido objeto -creo- de manifestación y debate en esta comisión o, si no, en otra comisión, son hechos que han sido debatidos, según tengo entendido, no sé si en esta o en otra comisión, pero bueno, tenía entendido que había sido debatido.

En cualquier caso, señorías, yo creo que este debate hay que centrarlo en lo que es propiamente el contenido de ese escrito, y es precisamente lo que se ha hablado aquí, que es la libertad de expresión.
Libertad de la que son titulares todos, todos, los ciudadanos españoles y valencianos.
La libertad de expresión, todos sabemos que es un derecho fundamental, es un derecho humano, está señalado así en el artículo 6 de la Declaración universal de derechos humanos y es un derecho que reconoce el artículo 20 de la Constitución española y, además, lo reconoce y lo recoge literalmente de una forma muy explícita.
Es decir: se reconocen y protegen los derechos a expresar y difundir libremente los pensamientos, ideas y opiniones mediante la palabra, el escrito o cualquier otro medio de reproducción.

Bien, entendemos que no podemos acceder a su solicitud, por cuanto que las expresiones plasmadas en su blog, de Juan Cotino, no suponen en modo alguno una intromisión ilegítima en el derecho al honor.
La libertad de expresión, como he dicho antes, está reconocida en el artículo 20 de la Constitución española, y tiene un campo de acción mucho más amplio que el de la libertad de información, porque además no comprende, como esta, la comunicación de hechos, sino que lo que comprende es la emisión de juicios, de creencias, de pensamientos y de opiniones de carácter personal y subjetivo.

Recordarles también que, según reiterada jurisprudencia del Tribunal Constitucional, a la libertad de expresión no se le aplica el llamado límite de la veracidad, que sí que se aplica al derecho a la información.
Y que la expresión de las opiniones goza de una posición preferente en nuestro sistema de derechos y libertades.
Y ustedes comparecen ante esta cámara y pretenden que condenemos, que juzguemos o que hagamos retractar a quien ha expresado un sentimiento que es de él, una opinión o una idea.
Es decir, en definitiva, para que limitemos un derecho fundamental.

Miren, he leído el artículo del señor Cotino y me puede gustar o no me puede gustar.
Pero, yo lo respeto, porque está escrito por él y lo respeto.
Es su opinión.
Quien les habla puede opinar sobre el aborto, pero no puede censurar a quien opina diferente a mí.
Es algo que creo que no nos corresponde a nadie, y más cuando se trata del derecho a la vida.

Ante los motivos que ustedes plantean en esta PNL, yo puedo o no puedo estar de acuerdo, pero lo cierto es que el artículo del señor Cotino, en ese artículo no aparece insulto alguno, no profiere el calificativo de «asesinas» a las mujeres que defienden el derecho a decidir sobre si abortan o no.
Insisto, no hay insulto propiamente dicho en sus manifestaciones plasmadas en el escrito publicado mediante el blog y no veo la palabra «asesinos» por ningún lado.
Ustedes dicen que nos han llamado directamente «asesinas».
Insisto en que esa palabra yo no la reconozco.

Señorías, mi grupo parlamentario no comparte con ustedes que la mera comparación con un hecho bíblico sea una afirmación que según ustedes sea calificativa de delito.
Por ello, y en base a los argumentos que he planteado, vamos a rechazar la proposición que ustedes han planteado.

Y hablando de mera anécdota, resulta que ustedes sí que consideran que es una mera anécdota el lanzamiento de huevos contra la máxima autoridad, como es el presidente Fabra.
Que este hecho sí que podría ser constitutivo de un delito contemplado en el artículo 24 del Código penal.
Resulta que diputados de Esquerra Unida también ven con buenos ojos el asalto a la propiedad privada en supermercados como Mercadona; resulta que también ven con buenos ojos la llamada a la desobediencia a la ley Wert, a las familias.
Es decir, lo que ustedes ven como meras anécdotas o ven normal, nosotros lo vemos como una mera comparación con un hecho bíblico.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sol.

Per a rèplica a la senyora Sol, té la paraula la senyora López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Mire, señora Sol, a mí la verdad es que me sorprende que sea usted quien defienda este turno en contra por parte del Partido Popular, o este voto en contra, ya que usted precisamente fue ejemplo al haber dicho unas palabras que consideraba después que no fueron muy acertadas, y después pidió disculpas públicamente.
Eso no es atentar contra su libertad de expresión, eso simplemente es rectificar, que es lo único que estamos pidiendo aquí.

No entramos en la libertad de expresión del señor Cotino, porque evidentemente su artículo -como decía- no entro a calificarlo de ninguna forma en cuanto a su defensa de un hecho político, sino que simplemente le pedimos que, como alta representación de las Cortes Valencianas, cuando él no está respetando la opinión de los otros es cuando compara a quien no piensa como él como un asesino.
Evidentemente no se dice la palabra «asesinas», se dice que cometen una matanza.
Quien comete una matanza, ¿qué es, señora Sol?
Un asesino, un homicida, incluso un genocida.
Por lo tanto, creo que utilizar la expresión «asesina» para que yo haga mi argumentación es una de las que yo podría utilizar.
Porque evidentemente quien ejerce la acción de una matanza es un asesino.

Por tanto, señora Sol, ustedes lo que hacen es lavarse las manos, como Pilatos, en este caso.
Ustedes saben perfectamente que el señor Cotino no es ni muchísimo menos una persona que de forma respetable pueda mantenerse en la más alta representación de las Cortes Valencianas.
Sin embargo, no se han atrevido a, como grupo parlamentario, pedir su cese de presidente de las Cortes, cosa que se podría hacer según el reglamento, sino que ustedes han preferido que la presión haga que el señor Cotino al final tenga que dimitir.
Ahí también se han lavado las manos.
Ustedes deberían de haber sido responsables, y sabiendo como sé que en el grupo parlamentario mayoritario de la cámara, en el Partido Popular, no es para todos de gusto el hecho de que el señor Cotino permaneciera como presidente de las Cortes, sí que entiendo que deberían de haber tomado esta iniciativa parlamentaria como una excusa para por fin poder decir que sí, señor Cotino, existen límites.
No puede ser que se diga que quien piensa diferente a ti, solo por el hecho de defenderlo, está cometiendo una matanza como Herodes.
Ahí está la diferencia, en que yo no estoy atacando la respetabilidad de la libertad de expresión del Partido Popular, ni del señor Cotino, cuando dicen que las mujeres no deberíamos de tener derecho a decidir.

Con argumentos políticos se puede debatir hasta el último momento.
Sin embargo, el señor Cotino ha abandonado el argumento político para ir directamente al insulto, y nosotros evidentemente no le decimos que borre su post de su blog, sino le pedimos que pida disculpas, y pronunciarnos, que sí que lo podemos hacer en una valoración política en esta comisión, para decir que nosotros y nosotras, a pesar de las diferencias políticas que tengamos, no vamos a permitir que la más alta representación de las Cortes insulte al 50% de la población, insulte a las mujeres diciéndoles que quien haya ejercido su derecho sobre su cuerpo, quien haya decidido abortar, si así lo ha creído oportuno, está cometiendo un asesinato.

Mire, señora Sol -como le decía-, usted cuando dijo desafortunadamente en una comisión que las personas que utilizaban la renta garantizada de ciudadanía lo hacían para comprarse plasmas y, después, pidió disculpas públicamente, que usted que hizo ese acto que es de alguna forma más ejemplificante que lo que el señor Cotino, que ni siquiera está ahora mismo pidiendo disculpas por todo lo que ha hecho y por todo lo que ha dañado realmente a esta institución siendo su máximo representante y estando salpicado en tantos casos de corrupción, usted, que sí lo ha hecho, ¿le respalde?

Mire, señora Sol, yo pienso que usted hizo un ejercicio muchísimo más democrático y muchísimo más respetable que el del señor Cotino y, ¡ni mucho menos!
, muchísimo mejor que el de ahora su grupo que va a votar en contra de que le pidamos al señor Cotino que pida disculpas, solo le pedimos que pida disculpas por asociar el hecho de que las mujeres aborten a la matanza de Herodes.

Como decía antes el señor Rubio, hay cuestiones que no podemos permitir porque, al final, nos parecen normales, y en el ejercicio de seguir permitiendo esas afirmaciones lo que hacemos es potenciar una imagen criminalizadora de los derechos de las mujeres, señora Sol.
Se tardaron muchísimos, muchísimos años en que pudiéramos tener derecho a estar, por ejemplo, en esta cámara, a ser diputadas de pleno derecho sin tener que estar ni por encima ni por debajo de los hombres sino en igualdad, y todavía hay muchísimos ámbitos de la sociedad en donde tenemos que seguir luchando por la igualdad real.

Y, señora Sol, permitir que se pueda decir que ejercer el derecho sobre nuestro propio cuerpo es un asesinato, evidentemente no va en esa línea.
Señora Sol, por supuesto que el Partido Popular no defienda el derecho al aborto es algo que ustedes tienen todo el derecho a hacer -y a seguir haciendo- pero con argumentos políticos, nunca diciendo que quien no piensa como tú puede ser un asesino o cometer una matanza como Herodes.

Y eso, señora Sol, es lo que aquí hemos venido hoy a debatir, no ni mucho menos la libertad de expresión, sino el saber cuando hay que rectificar porque se ha podido dañar y se ha podido insultar de forma muy grave a un gran sector de la población.

Gracias, señor presidente.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyora López.

Senyora Sol.

La senyora Sol Cortés:

Gracias, señor presidente.

Efectivamente, señora López, los límites los marcan las leyes y no nosotros, no los políticos.

Yo entiendo que un ciudadano valenciano que es de distinta ideología política a la suya pues no tenemos porqué el censurar o el prohibir que pueda abrir su voz en defensa de un derecho que él considera legítimo.

Respecto a lo que ha manifestado de mi ejercicio de responsabilidad, creo que es un tema que está pasado y que cada uno es libre de hacer en todo momento lo que considera oportuno, de demostrar madurez política y de demostrar responsabilidad, pero eso es algo subjetivo, no es algo que se tenga que debatir -creo yo- en esta comisión.

Entonces, ustedes pueden juzgar -y en muchas ocasiones se lo hemos dicho el resto de compañeros-, pueden juzgar antes incluso que un tribunal, pero resulta que -le repito- un ciudadano y porque sea del Partido Popular no puede manifestar su opinión sacando una frase, que a lo mejor está sacada de contexto, no sé, habría que preguntarle a él, por una mera comparación bíblica y hablando siempre -como lo hizo- en todo momento desde la esfera privada de Juan Cotino.

Es más, yo creo que si tanto les molesta o les ofenden personalmente las manifestaciones vertidas por el señor Cotino en su blog personal, pues a lo mejor ustedes en vez de utilizar esta cámara podrían ejercitar las acciones civiles correspondientes que tienen a su alcance y pueden encomendar a sus abogados a que libremente ejerzan esos derechos como ciudadanos o como colectivo de ciudadanos y puedan entablar las demandas en cualquier acción que ustedes quieran reclamar.
Por lo tanto, les reitero que esto no deja de ser algo que no sobrepasa la esfera privada.

Lamento decirles que no vamos a apoyar la PNL y lo lamento desde el punto de vista de que algún valenciano o alguna valenciana pueda percibir otra cosa distinta porque, desde luego, quiero dejar muy claro desde mi posición que no estamos debatiendo en este momento sobre el apoyo o no al aborto sino sobre la libertad de expresión.

Señorías del Grupo Parlamentario Esquerra Unida, vuelvo a reiterar que da la sensación que ustedes no toleran discrepancias con sus ideas, no soportan que alguien se manifieste en contra de lo que ustedes piensan, y mi grupo parlamentario, desde luego, no va a condenar la manifestación realizada por una persona en el ejercicio de su libertad de expresión, y ello porque desde el punto de vista del apoyo al aborto o no apoyo al aborto, miren, ante una cuestión tan delicada como ésta, como el aborto, yo creo que unas personas dan un paso adelante y dicen «sí»; otras dan un paso atrás o adelante, adelante, y dicen «no»; y hay otras personas, entre las que a lo mejor personalmente yo me incluyo, y dan un paso atrás, se quedan calladas, piensan porque es un motivo a meditar, a pensar.

Quiero decirles con ello, señorías, que la izquierda que ustedes representan no ostenta la verdad absoluta, que fuera de sus círculos tengan claro que hay otras formas de pensar, otras formas de ver el mundo, que el totalitarismo que ustedes quieren imponer en una cuestión como ésta -o en cuestiones parecidas- a lo que lleva es al desastre, que dejen aparcado el oportunismo político como en el planteamiento que hacen en esta proposición no de ley y que demuestren -como les he dicho antes- sensatez, madurez política y responsabilidad.

Y en nombre de mi grupo parlamentario sí que puedo decirles que nadie, nadie cuestiona el derecho y la libertad que tienen las mujeres pero lo que nosotros queremos es poner, desde nuestro punto de vista, cordura a una ley que se extralimitó.

Y ante un embarazo no esperado, ya no deseado, no esperado, mi partido lo que va a hacer es trabajar para que la única solución no sea la de ir y la de abortar, va a trabajar por proteger a la mujer y va a trabajar por proteger al hijo.

La maternidad entendemos que es un derecho y la mujer es la que decide, y por ello el gobierno va a trabajar para darles todas las facilidades que necesitan, va, en definitiva, a mimar -y mucho- a la mujer embarazada, darles esas facilidades que necesitan, y eso sí, respetando siempre, siempre su libertad y el derecho a la vida y el derecho a decidir.

Señorías -como les he dicho antes-, hay otras formas de ver el mundo y es lo que mi grupo parlamentario apoya, por ello no vamos a aprobar la PNL planteada.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyora Sol.

Senyories, finalitzat el debat, passem a votar la proposició no de llei que ha defensat la il·lustre diputada senyora Esther López.
¿Vots a favor?
, gràcies.
¿Vots en contra?
, gràcies.
7 vots a favor i 8 en contra, queda rebutjada.

Proposició no de llei sobre la regulació d'un règim d'incompatibilitats entre el fet d'haver exercit alts càrrecs de gestió en l'administració de La Generalitat i les funcions a desenvolupar en determinats llocs de treball de la Sindicatura de Comptes, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 91.
652, BOC número 268)

El senyor president:

Passem a l'últim punt de l'ordre del dia, que és el punt cinc: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la regulació d'un règim d'incompatibilitats entre el fet d'haver exercit alts càrrecs de gestió en l'administració de La Generalitat i les funcions a desenrotllar en determinats llocs de treball de la Sindicatura de Comptes, que presenta el Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Rafael Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, señor presidente, y brevemente, no voy a consumir mucho tiempo en esto.

Nosotros hemos presentado esta PNL, que yo creo que se podría extender, si estamos de acuerdo todos los grupos, a la globalidad de los empleados públicos, en este caso de la Generalitat valenciana, por una sencilla razón.

Hoy, se está discutiendo mucho el tema de las puertas giratorias de los políticos, es verdad que hay que regular el tema de las puertas giratorias de los políticos pero no deja de ser menos cierto que hay determinados supuestos, muy concretos, eso sí, en el ámbito de la función pública en que también habría que regular esa situación.

En este caso concreto fue porque el primero, el que hemos conocido, fue la marcha del anterior interventor general de la Generalitat valenciana a la Sindicatura de Cuentas, que era el sitio de donde provenía, pero no responde a ninguna lógica que aquel que fiscalizaba las cuentas preventivamente en la Generalitat valenciana vaya luego a un organismo que fiscaliza las cuentas de manera posterior a la propia Generalitat valenciana.

Se podrá decir -como dijo en su momento el síndic de Comptes- que el exinterventor general de la Generalitat valenciana no tendría ninguna función concreta de fiscalización post de las cuentas de La Generalitat y que, en todo caso, sería de fiscalización de las cuentas de los ayuntamientos.
Bueno, independientemente de esta situación, se produce un hecho que nosotros consideramos que es legal pero que no deja de tener una cierta anomalía puesto que no debería ser la manera habitual de funcionar.

Por tanto, desde esa perspectiva hemos presentado la moción, no, perdón, la PNL, no ya con un texto, sino encargarle al Consell que vea este tipo de cuestión y qué disposiciones legales se podrían regular.

Insisto, lo que hay que regular, que son las puertas giratorias de los cargos públicos, también habrá que regular.
.
.
, no le llamemos la puerta giratoria para que nadie se ofenda pero habrá que regular en algunos casos qué situaciones se podrían dar, nada más y nada menos, es decir, un funcionario público -que es mi caso- que puede estar en servicios especiales vuelve a su puesto de trabajo, pero si volviese a su puesto de trabajo que tuviese una vinculación directa con procesos de control de aquello donde ha estado desarrollando sus funciones, su trabajo, no tendría mayor sentido.

Por tanto, desde esa perspectiva, consideramos que es una cuestión de lógica que no va absolutamente contra nadie y que lo que pretende es clarificar este tipo de actuaciones.

Por tanto, que sea el Consell quien estudie qué modificaciones de tipo administrativo o, incluso, de tipo legal habría que llevar a la práctica para evitar que estas situaciones se pudiesen dar, simplemente por una cuestión de higiene democrática que creo que es bueno para todos.

El senyor president:

Moltes gràcies, i moltes gràcies per la brevetat.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies.

L'exposició ha sigut breu i el meu torn encara més breu, simplement per a dir que recolzem aquesta proposta de resolució, entre altres coses, perquè entenem que planteja un tema molt raonable i ho fa de manera molt prudent, no està establint una incompatibilitat concreta sinó que està dient que s'estudie perquè, efectivament, en el cas de la Sindicatura de Comptes el que es fa és fiscalitzar l'exercici pressupostari a posteriori, i podria passar en el cas que hem conegut de l'interventor general però en altres casos que n'hi haguera una persona fiscalitzant la seua pròpia tasca, això és un contrasentit absolut.

La funció que té un òrgan de control extern com la Sindicatura de Comptes està garantida per la seua independència, si en un moment donat un auditor o un personal d'auditoria, de qualsevol rang, està fent una tasca efectiva de fiscalització sobre la seua pròpia actuació no es produïx eixa separació entre qui controla i qui és controlat i, per tant, això és una qüestió que, independentment del cas concret que ens preocupa, de cara al futur s'hauria de regular.

Per això esperem que la resta de grups també se sumen al vot a favor i s'aprove aquesta resolució que insta el Consell que faça una proposta, no la concreta, i jo crec que és molt prudent i, per tant, molt necessari.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Sí, també molt breument.

Nosaltres anem a recolzar, també, aquesta proposició no de llei perquè en teoria tenim claríssim, i s'ha explicat el contrasentit que tindria el fet que pogueres tornar a un organisme que podria, fins i tot, estar fiscalitzant la teua pròpia tasca amb la qual cosa, bé, està en les teues mans passar de puntetes una fiscalització que hauria de ser rigorosa i que hauria de ser objectiva i no subjectiva si ho estàs fent en el teu propi cas, però és que, a més, en la pràctica té més lògica encara perquè ha succeït, és a dir, ha succeït el fet que un interventor general de La Generalitat va recuperar la seua plaça en la Sindicatura de Comptes i, per tant, encara que vostés puguen argumentar que se deslligaria del que és la seua acció directa, això és una cosa més voluntària que normativament parlant i, per tant, ¿per què no ho regulem?
, és a dir, jo no vullc deixar sota la voluntarietat del polític de torn el que una persona puga o no fiscalitzar la seua pròpia tasca.

Per tant, no me val d'argument que el fet pràctic que mos ha portat a la teoria ací estiga succeint i, a més, els dic, amb una situació on també hauríem d'estar una miqueta alerta perquè resulta que en este cas pràctic concret damunt recupera la seua plaça en la Sindicatura de Comptes per haver estat imputat per una filtració de document que -suposadament- estava sota secret de sumari i que, de fet, la jutge no continua amb el procés però no perquè no s'haja produït eixa filtració sinó que donen per fet que s'ha produït eixa filtració però que la filtració en si, el document filtrat no consideren que fóra rellevant, bé, el que passara de mans del que és la intervenció general i el conseller de torn a les mans del màxim imputat condemnat posteriorment en la causa que es tractava de corrupció, que és el senyor Blasco -vullc dir-, és que.
.
.
sincerament.

I este senyor torna a un organisme que d'alguna manera deu ser el més objectiu, però que no ho és, perquè, doncs bé, l'evidència està ahí, vostés no volen fer lleis que, per exemple, regulen el fet que la sindicatura no estiga elegida per la majoria i, per tant, posen a dit a persones al front de la sindicatura que estan fiscalitzant la seua pròpia tasca, és a dir, vostés decidixen qui els fiscalitza i els posen, quan la llei deuria, al nostre parer, ser que aquells que tenim l'obligació de fiscalitzar al govern pugam decidir sobre qui està en eixe organisme fiscalitzador.

I, a més.
.
.
, doncs bé, ja dic que quan la norma no se fa de forma legal i com deu ser, queda a l'abast de la voluntarietat.
I com que d'este govern no ens refiem i com que tindre voluntat o no és molt subjectiu, nosaltres recolzem esta proposta.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Il·lustre diputat senyor Rubén Ibáñez, té la paraula.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

La verdad es que el señor Rubio nos tiene acostumbrados en algunas ocasiones a hacer propuestas basadas un poco en la rumorología.
Usted ha sido experto en algunos temas de rumores llevados a proposiciones no de ley que después ha tenido un efecto mediático.

Yo, sobre este punto, creo que el efecto mediático que ha tenido ya ha pasado, porque ya ha salido en prensa sobre este tema.

Pero lo cierto es que la propuesta que usted plantea aquí es, si me lo permite, excesivamente vaga y ambigua, y es difícil -por no decir imposible, porque no la vamos a respaldar- respaldarla, porque además entra en una serie de incoherencias en sí misma que, de alguna forma, merecerían alguna explicación.

En primer lugar, a mí sí que me gustaría hacer algunas matizaciones, y es que, según nuestro Estatuto de autonomía, y es sobradamente conocido por todos, la Sindicatura de Cuentas no es una institución dependiente del Consell, sino que es una institución de La Generalitat comisionada a las Cortes -el artículo… creo que es el 38 y, en el mismo sentido, el artículo 1 de la propia Sindicatura de Cuentas.

El reglamento interno de la propia sindicatura, aprobado por Acuerdo del 19 de septiembre de 1986, establece la remisión a la legislación sobre función pública valenciana en aquellos aspectos no regulados expresamente en él.

En concreto, sobre las incompatibilidades, sí que es cierto que se regulan en esta legislación a la que ha hecho referencia aquellas cuestiones que, de alguna forma, afectan directamente a los auditores, al secretario y a los síndicos.
Está regulado expresamente e, incluso, si me lo permite, respecto a los síndicos, la legislación incluso va más allá de la normativa general, son mucho más exigentes, por cuanto ni tan siquiera pueden hacer ninguna administración que no sea su propio patrimonio, es decir, no pueden ni tan siquiera realizar cualquier otra actividad aunque sea docente.
Por lo tanto, están sobradamente marcadas en este caso las delimitaciones sobre las incompatibilidades.

Pero yo sí que, a tenor de la lectura que he hecho de su proposición, considero que hay algunas incoherencias y ambigüedades.

La primera que me he apuntado es que no queda claro si la incompatibilidad viene motivada por haber desempeñado cargos de gestión o, también, de control.
Porque, a tenor de la redacción y cómo están puestas las comas, parece que usted solo se refiere a la gestión.
Y a tenor del título que se pone en esta proposición de ley, también solo habla de gestión, y no de control.
Por lo tanto, es algo que debería de entenderlo.

Pero después hay un tema que yo creo que es significativo, y es que la Sindicatura de Cuentas fiscaliza no solo a la Generalitat valenciana, sino a las entidades locales y a las universidades.
Y resulta incoherente de la lectura que ustedes hacen que la incompatibilidad no se derive de haber desempeñado cargos en cualquier sector público.
Ustedes solo hacen referencia a la administración de La Generalitat y a sus organismos autónomos, pero no al resto del sector público.
¿Por qué dejan aparte el resto de sector público?

Como le digo, son algunas de las cuestiones que yo creo que son incoherentes y que deberían ustedes explicar cuando menos.

Yo, sobre este particular, sobre el tema de las incompatibilidades, que, como digo, está regulado no solo en las propias normativas, sino también en la normativa general, hay que tener en cuenta también otra cuestión que no es baladí, y es que estaríamos en contra también de la situación de servicios especiales de muchos funcionarios.
Es decir, un funcionario en servicios especiales tiene reserva de puesto.

Lo que pasa es que ustedes, aquí, ahora, sabiendo el contenido real sobre la persona, que parece ser, aunque no lo pone aquí, pero se ha citado esa persona, y sabiendo realmente esa persona a qué se está dedicando en la sindicatura, ustedes parece que pongan esta proposición no de ley, pero sabiendo que no está haciendo lo que ustedes aquí están diciendo.
Es decir, saben perfectamente, como lo sé yo, porque ustedes también lo pueden saber, que la persona a la que he hecho referencia, única y exclusivamente, está analizando las entidades locales; no está analizando a la Generalitat valenciana.
Por lo tanto, no hay ningún tipo de incompatibilidad en estos aspectos.

Y, como digo, lo que sí que hay son algunas lagunas, ambigüedades e incoherencias en esta proposición no de ley que, como digo, creo que quiere tratar más bien un rumor que una realidad.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Yo, señor Ibáñez, no sé a lo que se refiere usted con los rumores.
No sé a lo que se refiere usted con los rumores.
Mire que le dijimos aquí quién era el topo de presidencia, y no hicieron caso.
Y estamos…, no, no, y no está (inintel·ligible) … y mire, y están empleando a la policía, (veus) ustedes, empleando a la policía para que retenga ilegalmente a un empleado público, puesto por ustedes, puesto que es personal de confianza, y se lo lleven a la comisaría.

No sé usted a qué se refiere, si aparte de esos rumores, a otros… o a otros más.
No son rumores.
Es que acertamos.

Una cuestión.
Dice usted: «Aquí hay un problema de comas y tal.
» Nosotros estamos dispuestos a cambiar la coma.
Si el tema, todo el tema es porque hay una coma mal puesta, vamos a discutir dónde ponemos la coma.

Dice usted: «Aquí solo habla usted de la Generalitat valenciana, hablemos del resto del sector público.
» Es que estamos dispuestos también a que se aplique al sector…, al resto del sector público.

Imagínese qué contradicción podría ser en determinados aspectos también en la administración local, en determinados puestos de trabajo.
Hágase también para el sector público, entendiendo como tal la globalidad de las administraciones que pueda tener competencias en este caso, como… con legislación la propia Generalitat.
Si nosotros a eso no nos oponemos.

Ustedes dicen: «No, hombre, esto está pensado solamente por un rumor…» Oiga, no hay rumor.
Es que el exinterventor general volvió a la Sindicatura de Cuentas.
(Veus) No está en Marte.
No, ya lo he dicho yo en la primera intervención, no está controlando, evidentemente, a La Generalitat.
Está controlando a otro lado.

Pero le voy a decir otra cosa.
Está controlando al otro lado, también por la buena voluntad -entre comillas- que pueda darse ahí.
Porque si su reserva de puesto concreto fuese…, como lo es, otra cosa es que pase al otro sitio porque así se ha pactado con el síndic, fuera el de control, donde se controla, entre otros aspectos, determinadas cuestiones de la Generalitat valenciana, estaría, y no se podría cambiar, y no se podría cambiar.

No se ponga usted así, porque nosotros hemos venido con una propuesta que hemos empleado poco tiempo porque creíamos que era una cosa razonable.

¡Hombre!
, a ustedes lo que les molesta debe ser la carta del interventor general, la que envió a la Comisión Europea.
Eso es lo que a ustedes les molesta.
Le habrán dicho que ni agua, ¿no?
Entonces, les molesta que el interventor general enviara una carta a la Generalitat valenciana diciendo que él no era el responsable del agujero de los 1.
800 millones de euros, que fueron los consellers de Sanidad que nunca se lo contaron.
¡Venga!
Pues si eso es lo que les molesta.
.
.
en fin, no lo sé, háganselo ver.

Insisto, me olvido de la carta, me olvido de todo eso.
¿Cuál es el problema que se regule algo que en principio el legislador, cuando determinó el sistema de incompatibilidades, y a posteriori se han modificado varias veces, de los funcionarios públicos, no lo tuvo en cuenta, porque entonces no se producía ninguna situación de estas?
¿Se ha producido?
Evitemos que en el futuro -usted dice: «En todo el sector público», en todo el sector público, de acuerdo- se pudieran repetir este tipo de condiciones.

Y usted va más allá y desliza: «Es que hay funcionarios en servicios especiales que no deberían a lo mejor volver al mismo sitio.
» ¡Háganlo!
(Veus) ¡Háganlo!
Tienen ustedes la capacidad de poder cambiar la legislación.

Mire, en la ley de acompañamiento que van a traer aquí ya le advierto yo que hay algo de servicios especiales y va, precisamente, todo lo contrario de lo que usted dice.
No debe hablar usted mucho en este caso con los redactores de ese proyecto de ley, que ya tendremos tiempo de discutirlo porque va… justo en lo que dice.

No hay tantos casos en toda la administración.
Es verdad que se pueden dar pocos casos.
Evitemos esta situación de los que se puedan dar.
Si no estamos hablando de nada concreto.
No estamos haciendo o pensando una norma que tenga… solamente una persona concreta a la que se le pueda dirigir.

Estamos viendo que como eso ha sucedido y no se previó…, y además a mí me parecía también normal que no se previese en aquel momento, cuando se redactó la correspondiente norma, que esta situación se diera.
¿Se da?
Se da.
¿Quiere usted que metamos a todo el sector público?
Lo metemos, aquel donde La Generalitat tenga competencia, es decir, incluso administración local, porque se rigen sus funcionarios por la ley de la función pública valenciana del año 2010.
Lo metemos.

¿Qué quiere usted que quitemos una coma porque entiende que puede dar una sensación que no está muy claro o delimitar si los altos cargos son de gestión o son de control y tal?
La matizamos, y que quede clara también.
Si no tenemos ningún problema.

Y, además, no somos nosotros los que queremos escribir la norma.
Lo que hacemos es instar al Consell que tenga el criterio suficiente con los técnicos que están en la administración de poder redactar una norma que quede clara para evitar a futuro que se pudieran dar este tipo de situaciones.

Señor… Rubén Ibáñez, si no estamos buscando aquí ninguna otra cosa.
Hemos empleado tres minutos para explicar esto porque pensamos que es una cosa razonable.
Insisto, estamos dispuestos a cambiar aquellas cosas que ustedes crean que dejarían más clara esta propuesta de resolución para que La Generalitat…, para que el Consell, mejor dicho, de La Generalitat elabore las disposiciones oportunas.
No queremos más.

Yo entendería que usted nos dijera: «Hombre, es que han venido ya con una disposición concreta.
Es que ustedes quieren blanco, blanco.
» No, si no queremos blanco, blanco.
Queremos que en este caso lo regule el Consell de la Generalitat valenciana, no nosotros.
Pero, en fin, si considera oportuno o si no lo considera oportuno, oiga, pues lo dejamos aquí.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rubio.

Senyor Ibáñez, per a concloure.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Muchas gracias, presidente.

Vamos a ver, no ponga en boca mía cuestiones que yo no he… que no he dicho.
Evidentemente, yo entiendo que usted ha empleado tres minutos para defender esto, que posiblemente es el mismo tiempo que ha empleado para redactarlo, porque le he dicho que es absolutamente ambigua e incoherente en algunos aspectos a los que me ha hecho referencia.

No se trata de un tema gramatical, pero sí que se trata de un tema de fondo.
Es decir, se trata de si ustedes hablan de gestión o de control, porque en un sitio es gestión, en otro es control, y no lo sabemos.
Y entonces es difícil defender una posición cuando el proponente no se aclara en lo que pide.
Y ese es el problema de ser excesivamente generalista, como usted es aquí.

Yo, evidentemente, no he dicho que haya que tratar el tema de servicios especiales.
Yo he dicho que los funcionarios que ocupan altos cargos están en situación de servicios especiales.
Pero no es que lo diga yo, es que lo dice la normativa.
Y, por lo tanto, su medida incide directamente también en esta cuestión.
Sí, porque ellos tienen reserva de puesto.
(Veus)

Mire, aquí, al final, se trata, como digo, y usted lo ha dicho, de si fiscalización y si gestión.
Mire, en esto se puede dar también la paradoja como… que una persona que está en la oposición y es funcionario, que fiscaliza al gobierno en su labor política, acaba realizando tareas de gestión en la administración también, aquella a que la fiscaliza.
Puede ser.
Podría darse.
Podría darse el caso.
Sí, y de hecho se dan casos…, se ha dado algún caso hasta en su grupo.

Pero es que, además, ustedes han tenido dentro de la Sindicatura de Cuentas a dos personas que han sido presidentes de diputación de su gobierno…, de su partido -perdón- que, después de dejar de ser presidentes, han formado parte de la Sindicatura de Cuentas.
Y ahí no han visto nunca nada extraño.
Les parece absolutamente normal.

Mire, yo lo que le digo es que no nos podemos estar haciendo eco de la rumorología, que se lo he dicho antes, y del detalle de si fulanito ahora dicen que a lo mejor, quizá o es posible que se dedique a esto.
Mire, esto es un poco más serio que esa rumorología, es decir, usted sabe que a la persona, que no ha citado aquí, pero sí verbalmente en su intervención, no está realizando ninguna tarea que pueda ser incompatible, precisamente, porque así se ha designado expresamente para que no cupiera ningún tipo de incompatibilidad.

Pero, es más, es que los propios funcionarios y los propios funcionarios de la sindicatura tienen la capacidad de inhibirse de aquellos temas en los que pudieran entrar en algún tipo de incompatibilidad.

Por lo tanto, yo creo que hay que poner en valor el trabajo también de los funcionarios y no estar constantemente focalizando sobre la labor que están realizando, porque creo que en este caso, en el caso concretísimo que usted ha verbalizado aquí, que, como digo, no ha plasmado en su propuesta, la persona en cuestión no está realizando ninguna actividad de la que pudiera derivarse alguna incompatibilidad por su pasado.

Por lo tanto, es que no hay que regular nada porque está todo regulado, está regulado desde un punto de vista de la sindicatura con su propia normativa y está todo regulado desde un punto de vista de la normativa general aplicable, tanto en función pública u otra de rango superior.

Por tanto, al final, reitero, hacernos eco de la rumorología para poner en marcha una proposición no de ley vaga, generalista, incoherente, ambigua, pues, hombre, no tiene mucho sentido cuando está absolutamente todo regulado.
Y, por tanto, no lo vamos a apoyar.

Y dado que es mi último turno, sí que me va a permitir que, haciéndonos eco de la rumorología, le deseo al presidente de esta comisión los mejores éxitos si así es.

El senyor president:

Senyories, moltes gràcies.
(Veus) Bromes a part.

Anem a passar a votar la iniciativa que ha defensat el senyor Rubio i que els quatre grups s'han pronunciat.
Vots a favor d'esta proposició no de llei?
Gràcies.
En contra?
Gràcies.
Per 8 vots en contra i 7 a favor, queda rebutjada.

Senyories, la presidència agraïx, com sempre, la col·laboració.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 7 minuts)