Educaci%C3%B3%247590.10.22%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 22 d'octubre de 2012.
Comença la reunió a les 10 hores i 33 minuts.
Presideix la il·lustre diputada senyora M.
Âª Soledad Linares Rodríguez.
Reunió número 12.

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
a la comissió, passant, per a vore si n'hi ha quòrum, llista per part del senyor secretari.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Gràcies.
N'hi ha quòrum.

Per tant, comencem en el punt número 1 que és lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Si ninguna de les persones i dels grups tenen res a objectar, se dóna per aprovada l'acta de la reunió anterior.

Abans de començar pel punt número 2, dir-los que esta mesa ha tingut coneixement de l'ajornament de tres punts: un que presenta el Grup Parlamentari Esquerra Unida, el punt número 3; l'altre és el punt número 7, que també presenta Esquerra Unida; i el tercer punt per a l'ajornament és el punt número 8.

Proposició no de llei sobre la construcció immediata del nou col·legi 103 de València, a l'avinguda de Balears, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 28.
177, BOC número 98)

La senyora presidenta:

Per tant, comencem en el punt número 2 que diu: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la construcció immediata del nou col·legi 103 de València a l'avinguda de Balears, que presenta el Grup Parlamentari Compromís.
Per a la seua.
.
.

La senyora Barrieras Mombrú:

Presidenta, disculpe, el 5 també crec que.
.
.
, no l'ha nomenat.
(Se sent una veu que diu: «Eso es.
»)

La senyora presidenta:

No.
Tenim una esmena del punt número 5.

La senyora Barrieras Mombrú:

Val, és que estàvem.
.
.

Val.
Estupend.
Aclarit.
Gràcies.
(Veus)

La senyora presidenta:

Aleshores, per a la seua defensa, té quinze minuts l'honorable diputada senyora Mònica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Això d'honorable encara no, presidenta, moltes gràcies.

Bon dia.
(Rialles.
Veus) Això.
.
.
, no fem encara el canvi de govern.
Però, bé, esperem que prompte aplegue.

En tot cas, per a defensar una qüestió molt justa, que precisament els honorables haurien de tindre en compte -que és el govern valencià-, i que és la construcció immediata del col·legi 103 de València, que està ubicat, com les seues senyories sabran -i, si no ho saben, els ho dic jo-, a l'avinguda Balears.
Compta en l'actualitat amb nou unitats d'Educació Infantil i 18 de primària; i reunix a més de 300 alumnes que no disposen de les instal·lacions bàsiques necessàries per a rebre una educació de qualitat.

Perquè se facen una idea, les seues senyories, este col·legi no disposa ni de biblioteca, ni laboratori, ni aula d'informàtica, ni gimnàs, ni altres instal·lacions comunes adequades per a una escola.
Fixen-se en la idea que ací estem.
.
.
, sentim el president de La Generalitat parlar d'una educació del segle XXI, del trilingüisme, de ser punters en l'anglés.
.
.
I tenim alumnes d'infantil i primària que ni tan sols disposen de les instal·lacions bàsiques, ja no les del segle XXI, les de principis del segle XX, com és un lloc adequat per a fer educació física o un lloc adequat per a estudiar coneixement del medi, com és un laboratori, o un lloc adequat per a fomentar la lectura, com és una biblioteca, o per a aprendre les noves tecnologies, com és, precisament, una aula d'informàtica.

Com no podria ser d'una altra manera, donen classe en barracons que es van instal·lar, provisionalment, en un solar municipal proper a la Ciutat de les Arts i les Ciències.
Ahí, també, eixa gran paradoxa, eixe gran contrast; per un costat, la Ciutat de les Arts i les Ciències, el malbaratament de recursos, eixa Àgora de 100 milions d'euros buit la major part de l'any.

Fa quasi quatre anys que es van construir estos barracons, com dic, al costat del monument al malbaratament i a la irracionalitat, amb la promesa que en vint mesos es construiria un col·legi que recollira la demanda de places escolars.
Adonen-se que vint mesos no aplega a dos anys.
A la millor, també hauríem de fer classes de matemàtiques als honorables.
Perquè vint mesos és menys de dos anys i açò ja en fa quatre; és a dir, fa ja prou més dels vint mesos promesos que els xiquets seguixen en els barracons.

Òbviament, el centre no s'ha construït.
I els problemes s'agreugen cada dia.
Perquè saben les seues senyories que els barracons se deterioren ràpidament i, quan estan més del temps del que ha de durar un barracó -que, òbviament, un barracó ha d'estar provisionalment, mentres se construïx un centre, però no pot ser la solució definitiva quan l'obra del centre ni tan sols s'ha emprés-, doncs, què passa?
Que els barracons, al poquet de temps, quan passa eixe temps prudencial que hauria de ser un temps provisional, comencen a fer fallida, comencen a tindre goteres quan plou -i tinguen en compte estos dies que, en esta comunitat nostra, quan plou, plou molt, no?
-, canonades rebentades, banys que s'embossen, humitats, òxids, etcètera.

Òbviament, els pares i mares de l'alumnat del col·legi estan mobilitzats i han entregat ja, moltes vegades.
.
.
, ara, l'estiu passat, 327 denúncies a la conselleria d'educació i formació per una raó d'insalubritat.
Açò estem plantejant-ho des del mes de maig, quan nosaltres presentàrem esta proposta.
I açò ja es va denunciar en primavera.

Perquè se facen les seues senyories una idea, perquè crec que sempre és millor tindre una imatge que val més que mil paraules, el col·legi té humitats exteriors, (se sent soroll de papers) ací les tenen, si tenen vostés interés en vore-les.

Saben vostés que els ferros oxidats fàcilment poden ser un focus de tètanus, això vostés supose que ho saben.
Òxid en els elements metàl·lics; en l'interior també, on estan els xiquets.
I no estan dalt, açò és el pis del col·legi -ara, si volen i tenen interés, els ho passem-.
(Se sent soroll de papers) Totes estes parts oxidades són focus d'insalubritat i perill, doncs, ja dic, com del tètanus.

Açò és quan plou el que passa, per exemple, en l'aula de música.
Els xiquets han d'anar esquivant els poals plens d'aigua, perquè l'aula s'ompli d'aigua.

Com la cimentació és poc profunda, o inexistent, els mòduls descansen sobre tacs de fusta, inadequats per a este fi.
Perquè vostés saben que la fusta és molt més, digam, perible, que en l'aigua se va podrint i es va fent malbé.
Ahí hauria d'haver tacs de formigó que sí que puga suportar les inclemències del temps.
Però vegen vostés com la fusta.
.
.
, a més, ja es veu com se va afonant i que, per tant, eixe ferm no està ferm.
I això, doncs, és qüestió de poc de temps que comence a podrir-se i a posar en perill l'estabilitat de les mateixes aules, no?

El deteriorament de les aules en exteriors es pot vore ací també.
(Se sent soroll de papers)

La tanca, la que és la tanca perimetral del centre, no garantix la privacitat dels xiquets ni la seua seguretat.

I no n'hi ha ombra.
Només n'hi ha 45 metres quadrats.
O siga, n'hi ha 0,5 metres quadrats per xiquet; doncs, facen-se vostés una idea, el que és un pati que té mig metre quadrat per a cada xiquet.
No n'hi ha prou espai.
No és complix la normativa, òbviament.
I no n'hi ha ombra, amb la qual cosa, els xiquets, tinguen en compte, que a partir del mes de març o d'abril han d'anar ja com si anaren a la platja, amb protector solar de pantalla total i amb gorres.

A més, la tanca està trencada per alguns llocs; i saben vostés que, quan se comença a deteriorar un tancament perimetral, doncs, això és començar i no acabar, no?

L'acabat final de la façana.
Els reblons estan caiguent-se, com voran ací; i, a més, la xapa d'acer ondulat té menys d'un mil·límetre.
Imaginen les seues senyories, quant al que és l'estanqueïtat i al que és l'aïllament tèrmic de les aules, el que suposa que la xapa tinga menys d'un mil·límetre i que, a més, veuen vostés com els reblons estan caiguent-se i com, en alguns llocs, se pot clavar fins una mà dins del que és la xapa.
Jo crec que.
.
.
(Se sent soroll de papers) Miren, ací, algun pare -sembla- posa la mà dins.
I això, òbviament, vol dir que no està en condicions.

Normalment, al final del dia, encara que ací hi ha hagut un xicotet arreglament, sembla ser, i que des d'este estiu no s'han embossat, però açò és el que passava en maig.
Després d'un ús adequat per part dels xiquets, perquè òbviament no se dediquen a embossar els banys, els sanitaris s'inunden i ja estan impracticables després de mig dia.
Sembla ser que n'hi ha una incorrecta execució del pou de registre general de desaigüe de les aigües fecals.
I miren vostés la porqueria com.
.
.
Bé, en fi, açò és un focus de.
.
.
, òbviament, d'E.
coli, de bacteris insalubres i un focus per als xiquets.
.
.
, en fi, com diríem, de porqueria, per no dir-li pel seu nom, no?
, que vostés ja se poden imaginar quin és.

Açò és com està el col·legi 103 des de fa quatre anys.
El govern va prometre, i el Partit Popular va prometre, en vint mesos tindre el col·legi construït, vint mesos de fa quatre anys.

Les aules d'educació infantil no tenen l'espai exterior annex de 50 metres quadrats.

La zona d'educació infantil no es troba separada de la d'educació primària, com és preceptiu, tant en l'interior del centre com en els espais exteriors.

A excepció de l'aula de música d'educació primària, falta general d'espais docents específics, amb una carència del 91%, com són, com he dit abans: informàtica, aula de taller polivalent d'educació primària, gimnàs.
.
.
I la carència d'un 81% dels espais docents comuns, com són la sala d'usos múltiples d'educació primària, el magatzem d'usos múltiples, la biblioteca, la sala d'equips docents d'educació infantil, la sala d'equips docents d'educació primària i el magatzem de recursos docents.

Falten banys i lavabos per a persones amb mobilitat reduïda.
És a dir, un xiquet que tinga dificultats, un professor o professora que tinga dificultats, qualsevol treballador o treballadora del centre que tinga dificultats per tindre mobilitat reduïda no pot anar al bany.

Manca un 52% d'espais per a serveis generals, com és el quarto de neteja, el quarto del fem i el quarto de la caldera o de les calderes.
Tot això no existix en este col·legi.

I manca un 40% d'espai exterior.
O siga, preceptivament, hauria d'haver, com a mínim, un 40% de l'espai exterior addicional.

I això, tenint en compte que ja en maig se sabia que se tenia coberta la previsió d'augment d'aules per a este curs que ja ha començat.
I la superfície i tot això dels espais comuns no es modifica, amb la qual cosa, encara hui.
.
.
Açò era la situació en maig.
Encara hui estem en situacions pitjors, perquè s'ha augmentat.
I ara, amb tots els retalls en educació, òbviament, més encara, s'ha augmentat el nombre d'alumnes, s'ha augmentat l'augment d'aules i les carències seguixen sent les mateixes, val?

Açò és insostenible, senyories.
I vostés podran dir que no n'hi han diners.
I vostés podran dir tot el mantra que últimament vostés repetixen i repetixen, a falta de compliment de les promeses electorals.
Però en política n'hi ha una cosa molt clara, i és que quan un promet una cosa i se compromet a una cosa ha de complir-la.
No val dir ara que no n'hi han diners.
Perquè sí que n'hi han diners per a fer, ahí al costadet, al costadet, el torneig de tenis que van a fer ara perquè Ferrero se retire.
I Ferrero, que tindrà diners segurament per a construir este col·legi ell soletes, no necessita que els valencians ens gastem un muntó de diners perquè ell es puga retirar en un torneig en la ciutat de València.
Això sí que es paga.
Per a això sí que n'hi han diners.
I això està justet al costat del col·legi 103.

I, per a nosaltres, per al Grup Compromís, la prioritat precisament està que els xiquets i xiquetes del col·legi 103 tinguen un edifici, un centre escolar digne per al seu procés educatiu que, a més, comença ahí.
Tinguen en compte, les seues senyories, que el procés educatiu dels xiquets comença ahí, en l'educació infantil, i tenen dret a tindre un centre digne per a dur endavant eixa iniciació al procés educatiu en l'escola.
I, ja dic, resulta especialment sagnant quan això té lloc justetament al costat del màxim símbol del malbaratament de recursos dels valencians i de l'ús partidista i electoralista dels diners públics.

Quina millor inversió per a un país que invertir en l'educació dels seus xiquets?
¿Quina millor inversió per a un país que tindre després gent formada que puga traure el país endavant i que no haja d'anar-se'n a Alemanya o a Anglaterra o a altres països perquè ací no se li oferixen possibilitats?

Nosaltres entenem que açò és prioritari; que no deuen eixir estes notícies en premsa sobre l'educació insalubre a la nostra comunitat perquè, efectivament, s'està en situacions que no corresponen a un país del primer món, d'una democràcia avançada, com és el nostre.

I tampoc és acceptable que la conselleria, quan contesta, conteste que les instal·lacions que són utilitzades per la comunitat educativa del col·legi 103 de València complixen amb rigor la normativa en què s'establixen els requisits mínims dels centres.
Perquè no és veritat.
Perquè vostés estan mentint quan contesten estes coses, perquè vostés saben perfectament que no s'està complint amb la normativa i que s'està posant en risc, no només el procés formatiu, sinó també s'està posant en risc la salut dels xiquets i xiquetes que estudien al col·legi 103.

Jo els demane a vostés que prioritzen i que prioritzen allò que és veritablement important per a un poble.
I l'educació d'una població, i, sobretot, l'educació infantil i primària és el pilar bàsic sobre el qual descansa el procés educatiu que després continua en secundària, Batxillerat, Formació Professional o universitària.
I si eixe pilar està badat, i si eixe pilar no és sòlid, la resta tampoc anirà bé.

I nosaltres demanem al govern del Partit Popular i demanem a esta comissió, a este parlament en este moment, que recolze esta proposta, que no és més que demanar el compliment d'una promesa electoral i, a més, donar satisfacció a les demandes de l'AMPA, dels pares i mares dels xiquets que estudien en este centre, que és la construcció immediata del col·legi 103 de València, perquè és just, perquè és prioritari i perquè d'això depén el futur de tots nosaltres.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Para fijar posición, por parte del Grupo Socialista, té la paraula a il·lustrísima diputada señora Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

Después de la intervención de la señora Oltra, sobran palabras para explicar cuál es la situación por la que atraviesa el colegio número 103 de Valencia.
Y sobran palabras porque, a la vista de las imágenes que nos ha enseñado, creo que es más que suficiente que nos hagamos un pequeño o una gran idea de cuáles son las deficiencias de este colegio.

Por lo tanto, el Grupo Parlamentario Socialista vamos a apoyar esta proposición no de ley que presenta Compromís.
Y vamos a apoyarla porque, además de que es vergonzoso que nuestros alumnos estén en instalaciones como ésta y estén sufriendo -o puedan sufrir- enfermedades derivadas del estado de insalubridad de estas aulas, es vergonzoso porque estamos a poco más de tres meses para finalizar el año y todavía estamos esperando ese listado que nos iban a pasar de los centros educativos o de las mejoras o de los barracones que se iban a quitar durante este año 2012.
Estamos en octubre y todavía no sabemos con el presupuesto de este año lo que se va a construir, lo que se va a ampliar, lo que se va a rehabilitar o aquellos barracones que sobran porque se va a construir nuevo.
Y este es un ejemplo de esto.

Lo que está pasando en el colegio público número 103 de Valencia consideramos que es una barbaridad, que han estado engañando a las familias y a los docentes más de cuatro años.
Y muestra de eso es todas las noticias que han ido apareciendo estos meses en prensa, todas las reivindicaciones que se han hecho por parte de los padres y madres.

Mi pregunta es: ¿por qué se ha prometido que en veinte meses se haría cuando sabían que no se iba a cumplir?
¿Por qué no han dicho la verdad de que no se iba a hacer o de que iba a tardar más en hacerse?
Porque, ¿qué piensan los señores del PP cuando ven a los niños que están dando clase en aulas prefabricadas como las que hemos visto ahora en las fotos, aulas insalubres, sin biblioteca, con comedores pequeños, con patios sin sombras, con goteras, baños atascados, vallas oxidadas, etcétera?

Desde 2008 muchas han sido las acciones que se han llevado a cabo por muchos colegios de la comunidad en situaciones o características similares a ésta, y parece ser que no se ha hecho nada en el último año no se ha hecho nada, en el último año no se ha hecho nada.
Muchos colegios han recorrido al Síndic de Greuges, han estudiado el caso, les dan la razón, y, luego, ¿qué pasa?
¡Nada!

En este caso concreto me consta que han presentado más de trescientas denuncias los padres y madres por las condiciones que existen en el centro y porque han tenido que escolarizar allí a sus hijos, y todavía no les han dicho cuándo lo van a hacer nuevo.
¿Van a dejar ustedes que 308 alumnos, entre tres, siete años, sigan estudiando en estas condiciones?
¿Cuándo se piensa licitar las obras?
Y ya lo pregunto como una pregunta retórica, «cuando haya dinero, cuando se pueda, cuando se considere».
No lo sé.
Cada vez nos contestan una cosa sobre el mismo tema, porque siempre preguntamos lo mismo porque son las carencias y las deficiencias que existen en estos momentos en infraestructuras en el sistema educativo público.

Los barracones siempre se nos dice que son provisionales.
Tendremos que pedir que nos digan la palabra provisional cuántos años puede abarcar, porque en este caso la provisionalidad son ya cuatro años, cuatro años en los que los barracones se deterioran, no se reponen, se enquistan y tenemos lo que acabamos de ver.

Nosotros consideramos que es una vergüenza que a escasos metros de la Ciudad de las Artes y las Ciencias, esa ciudad magnífica, se encuentren instalaciones educativas como las que hay.
Y creemos que es una vergüenza porque solo con lo que se pagó de retasaciones en la Ciudad de las Artes y las Ciencias tendríamos muchos colegios por esa zona de expansión de la ciudad de Valencia nuevos, de obra nueva, y en condiciones para que pudiesen estudiar.
Tengan en cuenta que fueron más de 1.
200 los millones de sobrecostes de la Ciudad de las Artes y las Ciencias.
El colegio 103, el 104 y un 105 podrían estar en condiciones para poder llevar a sus hijos al colegio.

No voy a extenderme más porque creo que está todo ya bastante claro con la explicación que ha hecho la señora Oltra.
Lo único que el Partido Socialista apoyará esta proposición no de ley.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición por parte del Grupo Popular, tiene la palabra el ilustrísimo diputado señor Hernández Mateo.

El senyor Hernández Mateo:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías, coincidimos con el grupo proponente en la demora de esta ejecución de obras puesto que lleva, efectivamente, cuatro años en el candelero.

Todos sabemos a la hora de trabajar entre ayuntamientos, conselleria y necesidades que hay que planificar, lógicamente.
Cuando se planifica y se ve que hay un centro que se tiene que construir, incluso ampliar, la línea 3 -como es el caso que nos ocupa- pues lleva todos los trámites necesarios para todo esto: cesión de terrenos por parte del ayuntamiento, construcción provisional de un centro, a continuación tienes la licitación de lo que será el proyecto básico, proyecto de ejecución, y, por fin, lo que será la licitación de las obras.

Eso, para quien está en la administración sabe que es farragoso.
Yo creo que usted como alcaldesa que ha sido sabe los trámites que llevan, y, por supuesto, que se llega a esa (inintel·ligible) .
.
.
Y también sabemos que todas estas instalaciones que son provisionales se deterioran en un momento dado pues por lo que sea.

En el momento que esto llega cuatro años después, esta propuesta de ustedes, esta PNL, y también los escritos de los padres en donde doscientas firmas se acompañan el día 25 de mayo, concretamente, cuando entran aquí, la conselleria ¿qué es lo que hace?
, pues inmediatamente se pone a estudiar cuál es la problemática de esas imágenes -que usted nos ha enseñado- y se pone a trabajar en lavarle por lo menos la cara a aquello, arreglar lo que había, construye tres aulas más, hacer repintados, reposición de cristales, todo lo que significa poner el colegio para poder funcionar a primeros de septiembre cuando se pone en marcha el centro nuevamente.

Por tanto, hay un asunto que preocupaba a los padres, que se le ha dado una solución por parte de la conselleria de forma inmediata, de forma inmediata -digo- puesto que el mes de julio estuvieron trabajando para que eso al principio del curso estuviera.

A continuación de esto, yo tengo que decir que es importante conocer que los trabajos y actuaciones que se realizan desde la Conselleria de Educación Formación y Empleo están regidas por los principios y fundamentos de legalidad, eficiencia y racionalización, que buscan conseguir la máxima calidad y cobertura en todos los servicios que se ofrecen a los ciudadanos.
Eso no le quepa la menor duda.

Y también tenemos el Decreto ley 1/2012, de medidas urgentes, que teniendo carácter excepcional y vigencia temporal limitada, aparecen en un contexto extraordinario sin precedentes, puesto que se toman medidas también para todo esto.

El colegio 103 de Valencia que está, efectivamente, ubicado en la avenida de Baleares, nace como un colegio de Educación Infantil y Primaria de tres líneas -que es lo que comentábamos antes- y se amplía ahora mismo.
En la actualidad, cuenta con nueve unidades de Educación Infantil y dieciocho unidades de primaria, con una matrícula de 311 alumnos.

Atendiendo siempre a las quejas de los padres y, por supuesto, a lo que es una planificación educativa desde la conselleria, se programa este colegio en CIEGSA y CIEGSA se pone a actuar inmediatamente con el fin de que no solamente estén liquidadas estas cuestiones, sino que cumpliendo y haciéndonos eco del compromiso que tuvo en su día el presidente Fabra, también el president Ciscar cuando fue conseller de educación, y, actualmente, con la consellera María José Catalá, de eliminar en esta legislatura todo lo que son las aulas prefabricadas de todos los colegios de la Comunidad Valenciana.

Yo no sé si eso va a ser posible o no va a ser posible, pero lo que sí le digo es que se han puesto en marcha infinidad de actuaciones durante todo este tiempo con el fin de eliminar todo este tipo de aulas provisionales en donde están haciendo esto.

A las preguntas concretas que tenían, y llegando a lo que es el proceso de cesión de terrenos, adjudicación, comprobación, redacción de proyecto básico, actualmente se encuentra -para que sus señorías lo puedan conocer- el proyecto de ejecución aprobado.
Eso es un paso muy importante, también, para ver lo poco que puede quedar para la consecución del objetivo que usted plantea.

Por tanto, yo creo, sin poner excusas, ni de dinero, ni de una cosa ni de la otra, que se está trabajando con seriedad, con rigor y no solamente en Valencia, sino en toda la comunidad.
Hay infinidad de centros en construcción que, en este momento, CIEGSA en la conselleria de educación está construyendo y, por tanto, éste tendrá que ser en el momento en que lo puedan realizaron los propios técnicos, la conselleria, y, por supuesto, la situación económica.
Pero, vamos, que no es un tema que esté olvidado y ni mucho menos hecho.

Hay que tener en cuenta que cuando aquí llega a solicitarse esta PNL ya lleva cuatro años de trabajo la propia conselleria para la consecución de todos los objetivos que tenemos en el marco de la educación en la comunidad, sin entrar en qué se gasta más o en qué se gasta menos, puesto que en estas condiciones nosotros sí podemos decir que la conselleria ha invertido 2.
387,7 millones de euros para construir casi setecientos centros en toda la comunidad.

Creo que es un dato a tener muy en cuenta y no por eso se ha olvidado en ningún momento la educación en la Comunidad Valenciana.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para la réplica, ¿le damos cuatro minutos?
¿Cinco?
 (Veus) Pues, cuatro, ¡va!
¡Venga!
Quatre minuts cada u.

Té la paraula la il·lustríssima diputada, senyora Mònica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

De totes maneres, a la millor, quatre minuts fins i tot són prou.

Perquè, miren, el problema, senyor Hernández, és que sí que s'ha d'entrar en què se gasta més i en què se gasta menys, perquè vosté sabrà que quan u administra, i, en este cas, administra els diners públics, ha de prioritzar, ¿val?
I, aleshores, és obligat en política entrar en què es gasta més o en què es gasta menys, perquè no pot u construir la casa per la teulada, fent ací grans esdeveniments i grans obres faraòniques que ara estan buides, vull dir, el palau de l'òpera que està al costat no té diners ni per a programació perquè no pot ni mantindre l'edifici.
I això són milers i milers i milers de milions tirats al fem, senyor Hernández Mateo.
Aleshores, ¡clar que hem de parlar d'en què se gasta més, perquè eixe és el quid de la qüestió!
¡Eixa és la mare del corder!
I és que u gasta en una cosa, en saraus i fandangos, després no té per a educació.
I, aleshores, u ha de ser, almenys, sincer.

Jo ha he dit que algunes coses s'havien solucionat i que, a hores d'ara, el bany no s'havia desbordat.
Perquè jo crec que en política u ha de ser sincer, i no per a arrear-los a vostés més vaig a dir una cosa que no és, ¿val?
Aleshores, jo he dit que això s'ha arreglat, però és un arreglament provisional.
¿Per què?
Perquè els desaigües no s'han canviat.
¿Quan creu vosté que tardarà això en tornar a desbordar-se?
Doncs, és qüestió de mesos, o de dies o de setmanes, ¿eh?

Esta setmana passada més de vint xiquets han eixit amb picadures d'insectes d'allí, que ¡Déu sap d'on eixiran!
¡I no se'ls ha donat resposta, senyor Hernández Mateo!
Perquè, a banda de la qüestió de construir o no un col·legi nou, està la qüestió de dir-li la veritat a la gent.
I quan vostés contesten, la consellera, l'honorable consellera contesta quan jo li pregunte, ¿quan van a licitar les obres?
, ¿quan està previst licitar les obres?
I això és una data concreta, que me pot posar un interval.
Òbviament, no estic demanant que me diga tal dia de tal mes de tal any, però me pot dir, «en este trimestre».
¡I no m'ho diu!
Me diu que és prioritari, la construcció de noves infraestructures són objectiu prioritari del Consell.

Però, això no és el que jo li estic preguntant.
No és el que jo li estic preguntat.
Li estic preguntant sobre quan pensen iniciar la construcció del nou col·legi, quan pensen licitar les obres, i la contestació d'això és una data, en concret, no dic el dia, però, almenys, en un trimestre, en un semestre, alguna cosa que mos puga donar llum sobre quan pensen fer-ho.

Perquè vostés dien: «És que açò és un procés molt llarg.
S'han de cedir terrenys -que ja estan cedits-, s'ha de posar les aules prefabricades, s'ha de tal, s'ha de qual…» Bé, però això ho sabien ja vostés quan prometeren que en vint mesos estaria el col·lege!
Aleshores, o ho van fer malament aleshores, o ho estan fent malament ara.
O ho fer malament aleshores i ara, que és el més probable.

Perquè ara el que haurien vostés de tindre és, almenys, el que s'ha de tindre per a dir-li a la gent la veritat, i dir-los: «Miren, no tenim un gallet.
Ens ho hem gastat en el que vostés tenen al costat, en l'Àgora, l'òpera i tot el que n'hi ha ahí.
Aixina és que vagen els xiquets a l'òpera, perquè col·lege nou no van a tindre'n.
» Diguen-ho.
Siguen sincers.

Perquè sap el que allunya la gent de la política?
El continu engany, la contínua promesa incomplida, el continu partidisme i electoralisme.
.
.
perquè ara vosté també diu: «És prioritari en esta legislatura acabar amb les aules prefabricades.
» És prioritari i no me sap vosté dir ni una data d'un col·legi?
Li demane un col·legi, no li demane tots, i no me sap vosté dir ni una data d'això?
I vol que mos cregam que en esta legislatura van a acabar amb les aules prefabricades?
Però si no tenen vostés ni per a pipes.
Això sí, per al tenis, perquè Ferrero se puga jubilar en honor de multituds, sí que obriran l'Àgora.

Doncs, mire, senyor Hernández Mateo, per a molta gent això no és prioritari, eh?
Per a molta gent, que fins i tot li agrada el tenis, no és prioritari això.
I sí que és prioritari que el col·lege 103 tinga una instal·lació digna, que els xiquets i xiquetes del col·lege 103 vagen en condicions de la salubritat a estudiar i que comencen el seu itinerari formatiu en un centre digne i amb il·lusió i esperança en el futur.
Això sí que és prioritari per a nosaltres.
I la resta de coses probablement siga prioritari per a vostés, però no per a la majoria social.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per a la rèplica, té la paraula l'il·lustríssim diputat Hernández Mateo, del Grup Popular.

El senyor Hernández Mateo:

Muchas gracias, señora presidenta.

Mire usted, cuando usted dice que van a ir a visitarlo, pues ya le he dicho que en el mes de julio estuvieron trabajando allí y tomando buena nota de todas las necesidades que había.
Y precisamente pusieron en marcha una serie de obras con tres aulas nuevas, con comedores ampliados y con todo lo que han tenido la posibilidad de desarrollar ahora mismo todos los alumnos que hay allí.

Cuando usted dice: «¿Qué se ha invertido?
» Yo le he dicho 2.
387,7 millones de euros para construir 700 centros, lo que no se había dado en la vida en esta comunidad.
¡Nunca en la vida se había construido tanto centro escolar!
Y eso es así.

También me hubiera gustado escucharles a ustedes, y reconozco que no lo he oído, que cuando aquí decíamos que éramos un millón de personas más en la Comunidad Valenciana, pues, no… no abrían la boca, no decían nada, nos decían, incluso, que era mentira.
Cuando decíamos que necesitábamos…, sí, sí, sí, que la Comunidad Valenciana tenía cinco millones de valencianos y valencianas, y cuando necesitábamos pedir esa compensación, desde el gobierno no se oía, ni había petición ninguna para eso.
Y es una necesidad, también, por parte de la compensación que tiene que haber de los gobiernos nacionales.
Esto estaba así de claro.

Nosotros hemos dicho: el crecimiento demográfico ha hecho que en muchísimas poblaciones crezcan los colegios porque la necesidad estaba.
Sin embargo, sí puedo decir que no hay ni un solo colegio que le falte el profesor o que le falte la atención de la propia conselleria en todos los momentos.
Por eso le he nombrado el decreto famoso de medidas extraordinarias y excepcionales y urgentes.
Esto es lo que estábamos hablando.
Esa es la sensibilidad que tiene y que va a seguir teniendo el Consell de la Comunidad Valenciana.

Y priorizar.
Mire usted, señora… Oltra, señora Oltra, priorizar yo creo que no es a golpe de PNL, lo que tenemos es que ir construyendo colegios.
Los colegios se construyen con la planificación que tiene la conselleria.
Posiblemente haya otros sitios que tengan mucha más necesidad y por eso se han priorizado.
Y eso es lo que tiene usted que tener en cuenta, que cuando hay una planificación desde la conselleria, se tienen que ir haciendo así; no porque un señor presente 200 firmas un día y al otro día el grupo parlamentario suyo presente la PNL.
Así no se puede planificar una comunidad, y menos, la educativa.
Yo creo que se está haciendo con una seriedad y un rigor extraordinarios para que se puedan hacer.

¿Que hubiera tenido necesidad de estar antes?
Pues sí, todos coincidimos, y se lo he dicho al principio, ¿o no, señora Oltra?
Le he dicho que coincido con usted en las necesidades, ¿porque a quién no le gusta tener a todos los niños escolarizados, y decentemente?

Pero también tengo que decirle que se han hecho 700 centros y se van a seguir construyendo, se van a seguir construyendo.
Esto es así, señora Oltra, esto es así.
Se van a seguir… se van a seguir construyendo.
700… (Veus) Y esta es la realidad, señora Oltra.

Yo lamento que en este momento no esté ese colegio construido, y me ilusionará y me alegrará muchísimo que dentro de breves fechas tengamos la noticia de que ese proyecto, que ya está… que ya está el proyecto de ejecución aprobado, pueda salir a licitación por parte de CIEGSA.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias.

Una vez debatido el punto número 2, procedemos a la votación.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Queda desestimada la proposición no de ley del punto número 2.

Proposició no de llei sobre l'atorgament de l'Alta Distinció de La Generalitat, a títol pòstum, a en Manuel Sanchis Guarner, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 28.
533, BOC número 98)

La senyora presidenta:

I passem, a continuació, al punt número 4, que diu: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'atorgament de l'Alta Distinció de La Generalitat, a títol pòstum, a en Manuel Sanchis Guarner, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa, té la paraula la il·lustríssima diputada.
.
.
que és Modesta.
.
.
, (algú diu: «Crespo») Crespo, Vicenta Crespo.
Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

El passat 9 de setembre de l'any 2011 es compliren 100 anys del naiximent d'en Manuel Sanchis Guarner i 30 de la seua desaparició.

Un any després, arriba el tema a la comissió d'educació, per tant, hui toca parlar d'en Manuel Sanchis Guarner, humanista del segle XX i filòleg.
Un home que dedicà la seua vida a la docència i a escriure llibres com La llengua dels valencians que, huitanta anys després, encara és un dels llibres que s'edita, però, sobretot, un llibre que els valencians compren i lligen.

En Manuel Sanchis Guarner naix a València, molt prop d'ací d'estes Corts, en la plaça de l'Almoina, procedent d'una família acomodada de la Vall d'Albaida, comarca que sempre ha estat un referent per a en Manuel.

La vida d'en Manuel Sanchis Guarner és la història d'una vida dedicada en cos i ànima a la defensa de la llengua, sempre des del rigor científic, mantenint-la viva i utilitzant-la com a lingüista que fou en les més de cent publicacions que té entre llibres, articles, informes i un llarg etcètera.

Fou un erudit, company de generació d'en Josep Lluís Bausset -del professor que ens deixà el passat 3 de juny als 101 anys-, però també d'Adolf Pizcueta i Emili Gómez Nadal.
Tots ells jugaren un paper decisiu en el redreçament identitari dels anys de la República.
Per això no ens hem d'estranyar que en Manuel fóra el firmant més jove de les Normes de Castelló del 32.

Any, 1932, en el qual ja estava fent el doctorat a Madrid de Filosofia i Lletres.
Any, 1932, en el qual obté una beca per a treballar al Centro de Estudios Históricos de Madrid, presidit per un altre il·lustre, Menéndez Pidal.

Ahí és on en Manuel Sanchis Guarner es forma com a filòleg i com a historiador i, aleshores, comença a conéixer les personalitats més rellevants de la filologia hispànica de l'època com eren Américo Castro, Rafael Lapesa i, sobretot, Tomás Navarro Tomás, que l'ajuda a l'any 1934 en un dels seus primers articles reconegut: «Análisis fonético del valenciano literario».

Per tant, des del principi, la llengua i la seua fonètica han estat presents en l'obra d'en Sanchis Guarner, que mereix el qualificatiu de filòleg valencià, perquè sempre ha estat un referent per a la filologia i la identitat valencianes, ell i les seues obres.

Arriba la guerra i és condemnat a dotze anys de presó, i per a ell es trenquen molts projectes fins que aconseguix la llibertat provisional a l'any 1943.
A partir d'eixa data, amb l'ajuda d'amics filòlegs com Francesc de Borja Moll, es converteix en un lluitador pacífic i energètic del valencianisme, intentant des de Mallorca, primer, on es dedicava a la docència, i, finalment, des de València, la seua ciutat nativa, on tornà després de setze anys, a redreçar el valencianisme que tots havien oblidat.

El seu treball en la facultat li ho permetia.
Entra com a encarregat dels cursos de filologia romànica i lingüística general de la Universitat de València i prompte ocupa la plaça de lingüística valenciana, on en l'any 1979 accedeix a la càtedra d'aquesta especialitat, acabant sent el degà de la facultat de filologia.

Simultàniament, amb aquesta tasca de docència, escriu obres com Els pobles valencians parlen els uns dels altres, en 1963-1968; La Renaixença al País Valencià, en l'any 1968, obra summament interessant per als estudiosos on poden conéixer millor als clàssics valencians; La ciutat de València, a l'any 1972, un dels seus llibres més llegits, coneguts i editats.

En 1972 també escriu i publica nombrosos articles, pròlegs i ressenyes de llibres, més de 150, senyories.
Participa en congressos de filologia romànica, i tota aquesta labor d'home compromés amb el que és l'essència com a poble valencià és recompensada amb nombrosos premis al llarg de la seua vida, que posa punt i final el 16 de setembre de 1981 en la seua benvolguda i estimada ciutat de València.

En Manuel Sanchis Guarner era posseïdor de premis com: Premi Cerdà Reig de la Diputació Provincial de València per dues vegades, a l'any 1963 i a l'any 1974; premi de les lletres catalanes, a l'any 1974; premi de la unitat de la llengua, en 1981, aproximació a la història de la llengua catalana; premi pòstum de la Diputació de València, en 1982; medalla de la Universitat de València, en l'any 1996; distinció de la Generalitat valenciana al mèrit cultural, i fill predilecte de la ciutat de València, nomenament que va fer l'ajuntament d'esta ciutat.

Però, clar, una figura com la d'en Manuel Sanchis Guarner, i jo crec que les raons sobren, es mereix l'Alta Distinció de La Generalitat perquè és un referent de l'idioma de tots els valencians, perquè sempre defensà una visió científica de la unitat de la llengua com a filòleg que fou, amb rigor científic, però també fent ús d'ella al llarg de tota la seua vida.

Per això seria fer justícia hui ací si en la comissió d'educació tots els grups polítics acordaren instar el Consell perquè se li atorgue l'Alta Distinció de La Generalitat, a títol pòstum, a en Manuel Sanchis Guarner.

I, també, decidírem instar el Consell perquè, amb l'ajuda econòmica de la conselleria d'educació i l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, s'editen i es distribuïsquen materials didàctics sobre l'obra i la figura d'en Manuel amb l'objectiu d'acostar-lo a les generacions més joves de valencià, ja que fou el pare de la filologia valenciana, però també perquè ell fou un enamorat de la ciutat de València, de la qual va escriure Síntesi d'història i geografia urbana.

Per això, haurien de ser compartides totes estes publicacions i la proposta d'este atorgament a l'Alta Distinció de La Generalitat per l'Ajuntament de València, compartit per l'ajuntament de la ciutat, ja que ell era fill predilecte de València.

Res més i moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident, senyor Pedro Hernández Mateo)

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.
(Pausa)

Cuando quiera, por parte de Izquierda Unida, para fijar posición.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, president.

Des d'Esquerra Unida, òbviament anem a recolzar la proposició no de llei que presenta el Partit Socialista.
De fet, vam presentar-ne una pràcticament idèntica, que va decaure perquè se va acabar el període de sessió.
Nosaltres ho vam fer amb motiu de l'aniversari en setembre de 2011, els cent anys del seu naiximent i els trenta de la seua mort.

Ens alegra que el Partit Socialista haja recuperat la proposta, que l'haja completat fins i tot amb alguna que altra proposició addicional, i entenem que és de justícia que estes Corts l'aproven per unanimitat, i espere, fins i tot, que siga així i no hi haja necessitat d'utilitzar ni torns de rèplica ni res paregut, perquè el reconeiximent a Manuel Sanchis Guarner ha de ser unànime en la societat valenciana i, per tant, també, en les institucions.

Una persona que va aportar tant a la nostra cultura, que va fer tant per la nostra llengua, que va buscar sempre posicions dialogants i de consens, sense allunyar-se mai d'allò que era científic, de la unitat de la llengua, perquè no hi ha una altra manera de protegir-la, de reconéixer-la i de fomentar-la, però, al mateix temps, de l'estudi de les formes pròpies dels valencians, jo crec que mereix que una vegada passat el temps fosc de la «batalla de València», en la qual Sanchis Guarner va patir fins i tot un atemptat de bomba, passats eixos temps foscos que ningú no vol tornar a viure, totes les institucions, i ja ho van fer en el seu moment, tant La Generalitat com l'Ajuntament de València, però jo crec que ara seria un bon moment, aprofitant eixe centenari, que se reconega la seua tasca, que se reconega la seua tasca, perquè també projecte cap al futur el que ha de ser el treball de les generacions més joves que haurien de prendre exemple del que va ser la seua vida i la seua obra.

Una vida compromesa amb la llengua, però també compromesa amb la democràcia.
I no debades va lluitar en l'exèrcit republicà contra l'alçament feixista.
Una vida compromesa amb la cultura, té més de cent publicacions.
I una vida compromesa en el seu país i en la seua ciutat.

Per tant, des d'Esquerra Unida el nostre recolzament, fins i tot la nostra crida a la resta de grups perquè s'hi sumen, i que puguem hui dir que hem aprovat per unanimitat un reconeixement tan just com el que mereix Manuel Sanchis Guarner.
I al mateix temps instar òbviament el Consell, les conselleries de Turisme, Cultura i Esport, d'Educació, Formació i Ocupació, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua i l'Ajuntament de València perquè, al seu torn, facen el mateix.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

Señor Pañella, por parte de Compromís, tiene la palabra.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Indubtablement, com no pot ser d'altra manera, la Coalició Compromís anem a donar el nostre recolzament total a esta iniciativa que ha presentat el Partit Socialista.

Ho anem a fer basant-nos en la persona i el seu significat, tant a nivell científic, dins de l'àrea de les llengües, la filologia, com també al seu nivell personal.

Volia destacar una frase que Sanchis Guarner va deixar escrita: «L'extermini d'una llengua vol significar també l'extermini d'una cultura.
El món s'empobrix cada vegada que desapareix una cultura.
L'extermini d'una llengua, d'una cultura i d'un poble són una sola cosa i una mateixa cosa.
»

És una síntesi molt clara d'allò que pensava Sanchis Guarner, i precisament este pensament li va costar algun sotrac en la seua vida.
Recordem que esta persona, indubtablement pacífica, que va conduir la valoració de la llengua a través del que és la ciència, va sofrir un atemptat amb bomba l'any 1978 i va patir el greuge d'una indigna pintada en el cementeri.

Una persona que, com han dit altres personatges que han estat en contacte amb ell, sempre havia manifestat amor, amor per la llengua, per la cultura i per la història de València.

Al llarg de tota la seua activitat en la universitat, acabà en la universitat, on se va poder.
.
.
A més s'ha de recordar que l'any 1932 ja va ser signant de les Normes de Castelló, el filòleg més jove que hi havia en aquell moment, que les va signar, i que ha seguit treballant i expressant la seua visió unitària i alhora diversa del que significa i del que és tot l'aspecte lingüístic valencià.

Això li porta a escriure obres de gran importància, com La llengua dels valencians; contribuir, per exemple, també en el que és la redacció del Diccionari català-valencià-balear, i tota una vida dedicada a la docència, des de l'institut fins la universitat.

Sobre això només podem dir avui una cosa.
És que, esperem que s'aprove, però a més d'esperar que s'aprove dir que arribem tard.
Arribem tard perquè va ser ja l'any passat quan se va fer el centenari del seu naixement, en 2011.
No obstant mai és del tot tard per a fer un reconeixement a una persona com Manuel Sanchis Guarner.
Els seus treballs, la seua vida sencera, la seua vida en la qual s'enfronta pacíficament a la violència d'aquells que no volen reconéixer la ciència, el valida totalment, eh, el valida totalment per aconseguir el premi que se proposa avui.

Per tant, per acabar, reitere el que és el nostre recolzament a la proposició no de llei presentada.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Pañella.

Por parte del Grupo Popular, para fijar posición, la señora Parra tiene la palabra.

La senyora Parra Almiñana:

Moltes gràcies, senyor president.

Dir que l'Alta Distinció de la Generalitat valenciana es va crear el 1986 precisament per a premiar persones físiques i jurídiques que hagen tingut una destacada activitat dins de la defensa dels interessos generals i peculiars de la nostra Comunitat Valenciana.

Dir que l'Alta Distinció de la Generalitat valenciana s'ha d'atorgar per decret.
I, a la volta, que l'articulat que regula esta distinció preveu qui són els membres que poden formular les propostes.

En eixe sentit, he de dir que.
.
.
deixar patent i que conste en acta, que des del Grup Popular reconeixem la vàlua d'en Manuel Sanchis Guarner, reconeixem la seua trajectòria, la tasca com a filòleg valencianista, lingüista, erudit, estudiós de la nostra llengua i que no cal discutir sobre la gran personalitat d'en Manuel Sanchis Guarner.

Però sí que hem de dir que precisament el mateix article diu qui és el que té la facultat per a proposar-lo, i destaca clarament que són les propostes a instància del president i a instància del Consell.

Per esta raó senzillament dir i apostar que les Corts Valencianes no tenim eixa capacitat legal, que han sigut en altres ocasions propostes dels distints grups polítics que ja han sigut debatudes ací, en esta mateixa comissió.
Cal recordar que Enric Valor va ser l'any passat, precisament també em va tocar defensar la posició del Grup Popular.
Estan pendents la de Lluís Bausset i Ciscar.
Sanchis Guarner ja es va proposar per Esquerra Unida, tal i com ha reconegut el seu portaveu, ací present.

I deixar clar que Les Corts són incompetents per a fer estes propostes, perquè les propostes vénen per part del president i el Consell, perquè s'immiscix en les competències, tant del Consell com del president, que no poden estar pendents de les propostes partidistes dels grups polítics de Les Corts, hem de rebutjar la seua proposta.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora M.
Âª Soledad Linares Rodríguez)

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Per a la rèplica, té quatre minuts la il·lustre senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor presidenta.

Abans de res agrair, tant a Esquerra Unida i a Compromís, el seu suport a esta PNL, que jo crec que no se n'ix de la via legislativa del que són les Corts Valencianes, perquè és ací la seu on hem de proposar el que després decidix el Consell.
Jo no sé si parle del mateix president que vosté, m'imagine que parlaria del president, del senyor Fabra, el president del Consell.
Per això m'estranya quan diu que no té la competència.
És del president del Consell, i a qui s'insta és al Consell, senyories del Partit Popular.

També jo vull mostrar la meua sorpresa perquè m'ha agradat molt quan vosté ha dit el reconeixement de la vàlua, la tasca, la trajectòria i que no discutim sobre la gran personalitat d'en Manuel Sanchis Guarner.
Però a rengló seguit ha dit «propostes partidistes».
I li assegure que jo no vinc hui ací amb ànim de fer cap proposta partidista.
Per això la meua sorpresa, perquè vosté crec que no ha sabut valorar el que té un valor indiscutible, el que des del rigor científic no es pot negar.
I la veritat és que el que no es pot negar és que el senyor Sanchis Guarner, el professor Sanchis Guarner, sempre ha estat defensant el valencià des de la seua postura de filòleg, com a estudiós de la llengua, com a estudiós de la seua evolució científica.
I, clar, sempre les seues opinions han sigut més com a filòleg que com a polític.
Per això em sorprén, i molt, que vosté mos acuse al Grup Socialista de portar ací una proposta partidista.

Jo, quan mire l'obra d'en Manuel Sanchis Guarner i que sempre ha treballat pel que són les arrels científiques de l'idioma, pensava que hui ací arraconaríem el que puguen ser opinions polítiques, perquè crec que sobren.
I jo no volia parlar hui del que són opinions polítiques sobre l'idioma valencià, però, clar, després del que he sentit, jo crec que en estos moments en Manuel Sanchis Guarner està arrapant-se en la seua tomba, perquè mai haguera volgut que es parlara de l'idioma valencià com a una cosa política, sinó com a una cosa científica, com a filòleg, que valoràrem el que és eixe estudi constant que al llarg de tota la seua vida ell va fer.

Ell va treballar molt, senyories, perquè s'arribara a una llengua estàndard, perquè tots els valencians, independentment de la seua ideologia, independentment del grau d'ús que feren, tingueren una llengua estàndard, una llengua anomenada el valencià i una llengua que havia d'aconseguir les màximes adhesions possibles.
Eixe era l'objectiu d'en Manuel Sanchis Guarner com a filòleg.
Perquè ell intentava sempre donar molt de valor a allò que el valencià, com a una cosa científica, com a una cosa que s'havia d'estudiar, com a una cosa de la qual s'havia de fer un major ús i com a una cosa que era la senya d'identitat de tots els valencians que ací estem hui.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té la paraula, per part del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Maite Parra.

La senyora Parra Almiñana:

Agrair les paraules de la companya il·lustre senyora Vicenta Crespo perquè ha reconegut que el Grup Popular sap qui és en Manuel Sanchis Guarner, i sabem i reconeixem quina és la seua labor.
I ho ha dit.
Li ho agraïsc perquè ha quedat palés per la seua intervenció i per la meua, que no vaig a debatre, que no hi ha una qüestió professional, ni personal ni política en contra d'este senyor, que és mereix el màxim respecte, que mereix els elogis que vostés li han dedicat i que fem propis, però li he deixat ben clar que ací el que n'hi ha és una qüestió de fons.

Les Corts, tal i com ha dit el portaveu d'Esquerra Unida, és el que volen que aprove per unanimitat este reconeixement, quan no són competents.
No són Les Corts, estes Corts qui tenen la competència, sinó -torne a dir- és el president de La Generalitat, el senyo Alberto Fabra, i el Consell, de les quals cap d'ací, dels qui estem presents, formem part.

D'atendre les seues peticions, senyora Crespo, el que estaríem fent és obrir una porta que la llei no preveu, i és que Les Corts, per unanimitat, o per majoria, aproven les altes distincions que es van crear en 1986.
I no a soles això, el que vosté està pretenent és soslayar la llei, perquè diu molt bé qui té competència i diu qui són les òrgans que poden incloure, tant el president com el Consell.
I nou diu Les Corts, diu «institucions i corporacions o entitats de reconegut prestigi dins de la Comunitat Valenciana».
Precisament això es va fer per a evitar la politització que, en cas d'atendre les seues propostes, portaríem a terme.
I no a soles això, sinó que és que donaria lloc que tots els anys es debateren les propostes polítiques dels grups amb representació en estes Corts Valencianes.

Com això no és el que determina la llei, com eixa postura que vostés fan patent en esta proposta, en altres que hi han hagut abans i que han decaigut pel mateix motiu, deixe clar i alt -i que conste- que sense menysprear la figura d'en Manuel Sanchis Guarner, per una qüestió de competència i de fons, no anem a recolzar la seua proposta.

No volem soslayar la llei i no volem obrir portes a institucions, com estes Corts Valencianes, que no reconeix el decret que regula l'alta distinció de la Comunitat Valenciana als grups polítics cada any que facen les seues propostes.

No hem d'influir ni en el president ni en el Consell, perquè qui pot influir, ho ha deixat molt clar el decret, que, és clar, no són els grups polítics.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Procedim a votar el punt que acabem de debatre, que és el punt número 4.
Vots a favor?
7.
Vots en contra?
8.
Queda desestimat, per tant, el punt número 4.

Proposició no de llei sobre les unitats específiques d'educació especial, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 30.
444, BOC número 98)

La senyora presidenta:

Passem al punt número 5, que diu: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre les unitats específiques d'educació especial, que presenta el Grup Parlamentari Popular.

La senyora Barrieras Mombrú:

Senyora presidenta,.
.
.

La senyora presidenta:

Sí, senyoria.

La senyora Barrieras Mombrú:

.
.
.
m'agradaria demanar un descans perquè hi ha una esmena per part d'un grup i a vore si podíem aplegar a una esmena transaccional.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Val.
Suspenem un parell de minuts per a vore si apleguen a un acord.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

Señorías, después del receso, reanudamos con el punto número 5.
Se presenta ante esta mesa una propuesta de resolución que firman todos los grupos y que sustituye a la proposición no de ley y también a la enmienda que en su día había presentado el Grupo Parlamentario Compromís.
Por lo tanto, vamos a pasar directamente a votación para luego, tienen sus señorías, los grupos, explicación de voto.

¿Votos a favor de la propuesta de resolución que han firmado todos ustedes?
15 votos a favor.
Se aprueba por unanimidad.

Ahora, para explicación de votos, tiene tres minutos el señor Pañella por parte del Grupo Compromís.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, nosaltres hem presentat.
.
.
, havíem presentat una esmena precisament perquè sí que estàvem d'acord amb tota l'exposició de motius i inclús podíem estar d'acord també amb allò que representa la proposta de resolució que hi havia inicialment, ¿eh?
 No obstant, trobàvem a faltar compromisos explícits al respecte.
El que vol dir és que, d'alguna manera, estant d'acord amb tot el que representa el que és l'educació inclusiva davant dels fets diferencials que tingueren els alumnes amb necessitats educatives especials, i el fet de considerar convenient, al parlar de manera global, el que és la inclusió d'estos alumnes en els centres ordinaris i no en centres específics d'educació especial.
.
.
, però també és veritat que, com citen vostés ací, citen en la.
.
.
, el Partit Popular en la seua proposta, des de l'any 1985, també és veritat que se va fer també una inclusió moltes vegades d'una forma que no me queda gens.
.
.
de declarar bàrbara, perquè, mire, d'alguna manera, acabar amb els centres d'educació especial, centres específics, i col·locar els alumnes en centres ordinaris sense tindre en compte materials, professors ni res, no és més que un aparcament i una mala venda del que significa una educació inclusiva en el que són els aspectes d'alumnes amb necessitats educatives especials.

És, per tant, a partir d'ahí on trobava a faltar que hi haguera un compromís ferm que siguen les que consten ahí eixes garanties sobre la creació de les unitats d'educació especial en els centres de primària i secundària on feren falta, com així també el que és les actuacions sobre professorat i la resta.
Ha quedat una qüestió pendent i que, lògicament, tindré un control, que és l'aparença en els pressupostos de les partides necessàries per a poder dur a terme estes actuacions.
Si no es posa les partides pressupostàries, açò no serà més que una simple declaració del principis que després no es vorà reflectida en la realitat, i si se vullguera posar en pràctica el que és la integració dels alumnes d'educació especial en centres ordinaris sense tindre en compte eixes necessitats econòmiques que serien la plasmació amb personal preparat, amb materials adequats i amb.
.
.
, i això s'ha de dir molt fort en este moment, amb una disminució de les ràtios dels centres a on estiguen integrats, ¿eh?
, això no serà més que tocar una campana que no tindrà altre efecte que el so que originen.

Pensem que en la transaccional que hem fet al final entre tots sí que apareix, com a mínim, la paraula garantir, i tant en el que fa efecte a la implantació d'unitats específiques com al disseny del pla global, ¿eh?
, de forma que açò se traduïxca en fets.
Com dia, falta una tercera, (inintel·ligible) .
.
.
, però, bé, estem tots els grups d'acord en este apartat, l'apartat del pressupost el tindrem en compte quan arribe el moment.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per part del Partit Socialista, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Sarrión.
Té la paraula.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

Nosotros, desde el Grupo Parlamentario Socialista, consideramos esta proposición no de ley del Partido Popular como una proposición que lo que quiere es la inclusión y la integración de los alumnos en el aula.
Bien es cierto, y como ya ha avanzado el señor Pañella, (soroll d'un objecte de vidre que es trenca i veus) que para.
.
.
, ¡huy!
, que para poder realizar esta inclusión en el aula en las.
.
.
, (veus) que para poder.
.
.
, no.
.
.
, (rient) -sigo- que para poder realizar esta inclusión en aula con las condiciones y las garantías necesarias, sí que nos hace falta de una regulación, hace falta que esto no sea solo una mera exposición de intenciones, como se plasma aquí, en la proposición no de ley, sino que esté regulado por medio de un decreto y que también se acompañe, como no puede ser de otra forma, pues, el tema económico, para poder dotarlo de recursos humanos y de medios materiales para poder llevarse a cabo.

Sí que es verdad que la inclusión en un centro educativo ordinario y la inclusión sobre todo en el aula, es lo que tenemos que hacer que sea posible.
Y ha de ser posible porque los alumnos.
.
.
, los alumnos con necesidades educativas especiales se han de sentir parte de una aula y han de verse apoyados por sus compañeros cuando su diagnóstico así lo recomiende.
En el caso de que tengan un diagnóstico en el que no puedan integrarse con toda la normalidad o con ciertas garantías en el aula, sí que se tendrían que aplicar esas aulas especiales o específicas, pero siempre que fuesen dentro del centro, y también, como no puede ser de otra forma, dotado con los medios materiales y los recursos humanos necesarios en cada uno de los centros, centros que necesiten porque tengan alumnos con estas condiciones.

Por nuestra parte, no hay nada más que decir, sino que hemos llegado a un acuerdo y que esperamos la posterior puesta en marcha de lo que hoy aprobamos aquí.

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

Per part del Grup Popular té la paraula l'il·lustríssima diputada senyora Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, jo, molt breument, perquè crec que estem tots d'acord, els grups, en l'educació inclusiva, que és la que en realitat té de dur endavant tot este tema.
Per tant, només donar les gràcies als altres grups polítics per poder haver aplegat a un acord, que crec que és una cosa important, perquè l'educació és fonamental per a la societat valenciana i, evidentment, simplement dir que s'han fet una sèrie d'inclusions com, per exemple, el que havia demanat el Partit Socialista, que era que les unitats ordinàries també tingueren eixe alumnat, cosa que ja està succeint, per tant, ens pareix una cosa molt raonable.
I també, doncs, que es puga garantir, jo estic convençuda que a banda de la nostra petició, es garantix, perquè sé que s'està preparant un decret, sé que en el pla global de formació en matèria de discapacitat, doncs, es té de dur endavant, perquè és un dels compromisos de la conselleria, i jo, a diferència dels meus companys dels altres grups, sí que crec en la conselleria.
Però, bé, de totes formes, jo crec que el posar la paraula garantir tampoc no ha estat de més.
Ha donat una tranquil·litat als companys dels altres grups i considere que, bé, que la conselleria estarà encantada de poder complir esta proposta de resolució, perquè és el que en realitat necessiten els nostres alumnes.

Res més.
Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Proposició no de llei sobre l'inici dels tràmits administratius i tècnics per a la construcció d'una secció pública de l'institut Camp de Túria de Llíria a la localitat de Casinos, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 28.
179, BOC número 98)

La senyora presidenta:

Continuem amb el punt número 6 de l'ordre del dia, que diu: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'inici dels tràmits administratius i tècnics per a la construcció d'una secció pública de l'institut Camp de Túria de Llíria a la localitat de Casinos, que presenta el Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustríssim diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, està explicat en la proposició no de llei que presentem, les circumstàncies que tenim en la localitat de Casinos i en l'institut Camp de Túria de Llíria, i la proposta de resolució, que té dos punts, indica que s'inste el Consell a iniciar els tràmits administratius i tècnics per a la construcció d'una secció pública de l'institut Camp de Túria de Llíria en la localitat de Casinos, ¿eh?
, i que, bé, es done compte de les accions realitzades.

Això ho diem sobre la base que considerem des de Compromís que l'educació pública ha de ser un dels pilars bàsics de la societat del benestar i la societat del coneixement.
Els poders públics el que han de fer és consolidar i augmentar l'oferta educativa pública dotant amb més recursos educatius els centres públics i construint infraestructures públiques en aquells llocs on hi ha una forta demanda social.

La localitat de Casinos consta en l'actualitat amb vora tres mil habitants.
Té 254 alumnes que cursen estudis de primària i infantil al Col·legi Públic La Pau d'eixa localitat.
D'altra banda, el poble d'Alcubles, ja en la comarca de la Serranía, té una població menor, i els alumnes del seu col·lege públic cursen ESO a Llíria.
Si sumem la gent que estudia primària i infantil a Casinos i Alcubles, superen els tres-cents alumnes, que una volta que comencen els estudis de secundària, estos tres-cents alumnes s'han de desplaçar des dels seus pobles a l'institut de secundària Camp de Túria situat a Llíria.
Els estudiants d'Alcubles recorren cada matí en autobús 23 quilòmetres per a arribar a esta institut que citem; els de Casinos, 13.

D'altra banda, hem de tindre en compte també el que diu el ministre Wert sobre les ràtios.
Ha establit ell que les ràtios d'alumnes-aula augmenten de manera considerable en tots els centres docents valencians.
En el cas de Llíria, l'IES Camps de Túria té un nombre d'alumnes considerable.
No anem a entrar tampoc ara en altres aspectes com són allò de l'atenció o desatenció que este institut té (inintel·ligible) .
.
.
per part de la conselleria d'educació a nivell d'infraestructures, ¿eh?
, ni també una situació global del que són les aportacions econòmiques, que tarden més del que toca però que, a més, estan repartides de manera que beneficien més els concerts educatius, deixant els propis centres públics en la situació que tenim, una situació d'abandonament que tenim.

Però una cosa que no és discutible és que existix una sobrecàrrega d'alumnat en l'IES Camp de Túria de Llíria.
Per tant, tenint en compte l'alumnat de Casinos i Alcubles, sí és convenient i necessària l'aprovació del projecte de construcció d'una secció de l'IES del Camp de Túria de Llíria a Casinos.
En el seu moment se van fer per part de la conselleria d'educació seccions d'instituts en aquells llocs que no era possible tindre un centre d'educació secundària complet.
Existix demanda social en estes poblacions i, per tant, les possibilitats econòmiques les podem garantir a través del pressupost del següent any que estem ja a punt de començar el treball.

Bé, és una demanda.
Vostés defenen contínuament la llibertat d'elecció de les famílies.
Si no tenen centre, no hi ha llibertat d'elecció.
Les famílies sí que el volen i ens ho han dit i, per tant, en este moment és possible fer la dotació econòmica i és possible la creació d'un centre, com diem, adscrit.
.
.
, un centre d'educació secundària adscrit a un altre.
Estos són els motius, ¿eh?
, pels quals, doncs, donaríem un impuls a l'educació pública, amb esta secció de secundària i, lògicament, la població tant de Casinos com Alcubles rebria jo que crec que amb joia precisament esta decisió.

Açò deguera iniciar també.
.
.
, iniciaria, lògicament, la previsió de terrenys en nom de l'ajuntament, però, lògicament, això es faria si la conselleria tinguera la voluntat.
Normalment, el procés és este, és: la conselleria indica la voluntat de creació d'un centre públic, amb la qual cosa és aleshores l'ajuntament qui té d'iniciar immediatament la cessió dels terrenys per a poder-se fer el projecte i tirar endavant.

Els terrenys ja existixen, estan previstos, en un antic camp de futbol els terrenys que pertanyen per una part a l'ajuntament i en part a l'església.
Per tant, haurien de fer-se les gestions.
Caldria insistir que se cediren a l'ajuntament eixos terrenys perquè es poguera fer el centre.
Però, lògicament, per a fer la cessió de terrenys prèviament ha d'haver la voluntat de la conselleria de la construcció del centre.

Per tant, eixa és la proposta que presentem.
Pensem que no és gens descabdellada, que és molt convenient i que no comportaria una despesa tan gran sabent que ja comporta una despesa d'un llarg -estem parlant de 23 quilòmetres de desplaçament- un llarg desplaçament d'autobús tots els dies i, lògicament, les obligacions que comporta també respecte a menjador escolar i demés, que serien despeses que disminuirien de manera permanent.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per part del Grup Socialista, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Pilar Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

Desde el Grupo Parlamentario Socialista, nosotros consideramos necesario que los alumnos y alumnas puedan recibir la educación pública y de calidad lo más próxima posible a su lugar de residencia.
Y lo más próxima posible es que en aquellos municipios donde exista un número de alumnos suficiente para poder dar la educación secundaria en el municipio se deben de poner todas las facilidades por parte de la administración para que no se desplacen.
Para que no se desplacen por el gasto que conlleva el desplazamiento, por los riesgos que pueden ocasionarse, siempre que cualquier alumno o cualquier persona tiene que ir de un lugar a otro en un transporte público, y también por el tema del ahorro o no ahorro en las becas de comedor y digo no ahorro por los impagos que se están realizando en los últimos tiempos.

El caso que plantea el Grupo Parlamentario Compromís de crear una extensión o una sección del instituto de Camp de Túria de Liria en Casinos nos parece adecuada.
Nos parece adecuada por el número de alumnos que existen en Casinos que estudian la ESO y que todos los días se desplazan, como ya se ha dicho, muchos kilómetros para poder ir a clase.
Este motivo, también lo justifican con el aumento de la población que Casino ha experimentado en los últimos años, teniendo un censo de población superior a los 3.
100 habitantes y los beneficios que puede suponer este centro para poblaciones vecinas, como el caso que se ha citado de Alcublas.
Alcublas, que tiene una población inferior a los 1.
000 habitantes y sus alumnos han de desplazarse para cursar la ESO principalmente a Villar del Arzobispo, que kilométricamente Villar está más cerca que Casinos, pero la carretera de Alcublas a Villar es mucho peor que la de Alcublas a Casinos.

Consideramos que construir o crear esta sección del IES de Liria en Casinos además de reducir la masificación, como ya se ha dicho, evitar desplazamientos, garantizaría también la reducción de ratios en las aulas, ya que existirían dos centros.
Eso mejoraría el rendimiento de los alumnos y la calidad del sistema.

No voy a extenderme en explicar lo que aquí ya se ha dicho y lo que se conoce de la mayoría de poblaciones con estas características.
Y solo decir que vamos a votar a favor de la propuesta de Compromís.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per part del Grup Popular, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora García.
Té la paraula.

La senyora García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Antes de nada recordarles que una de las prioridades, como bien saben, del gobierno del Partido Popular siempre ha sido la educación, siempre lo ha sido y lo sigue siendo.
Y prueba de ello son los datos de construcción de centros y de equipamiento, unos datos que dicen que desde el año 1996 se ha invertido 2.
387,7 millones de euros que hacen casi 700 centros.
Solo desde 2003 son unos 420 centros.

Estos datos, junto con la ratio, que también hay que decir que el máximo legal es de 30, en el segundo ciclo de educación infantil y de primaria, y en la secundaria en ESO, FP y Bachillerato 36, 36 y 42 y que los centros de la Comunidad Valenciana es de 26 la ratio alumno/unidad, la media.
Con lo cual dista bastante de lo que es el máximo legal.
Es evidente que todo puede mejorar, pero no se pueden negar los datos.
Y los datos son estos.

Como antes ya les he explicado mi compañero, el señor Hernández Mateo, los principios que rigen la Conselleria de Educación, Formación y Empleo son los de legalidad, eficiencia y racionalización para poder conseguir la máxima calidad y cobertura.
Y, en base a esto, la conselleria, lógicamente, realiza unos estudios para saber en todo momento las prioridades de construcción, las necesidades.
Y estos estudios, desde luego, son objetivos y lo que nos dicen es que en, cuanto esta zona de Casinos, el IES de Camp de Túria de Llíria, dice que las instalaciones actuales son suficiente y también dice que hay una insuficiencia del alumnado de secundaria en Casinos como para ser necesario hoy por hoy la creación de una sección de secundaria en Casinos.

La actualidad manda y la crisis en la que estamos inmersos pues nos hace tomar decisiones, cambiar de forma de actuar y hay que optimizar los recursos al máximo.
Eso es lo que está haciendo este gobierno.
No es que sea descabellada la inversión.
Evidentemente, ya le digo, todo puede mejorar.
Pero, hoy por hoy, hay que ajustar y es lo que está haciendo el gobierno del Partido Popular que, frente a verdaderas necesidades, pues, en este caso el estudio indica que no es absolutamente necesario, entonces hay que esperar a mejores tiempos para poder realizarlo.

Muchas gracias, presidenta.

La senyora presidenta:

Gracias.

Senyoria, vol rèplica?
Li done quatre minuts al senyor Pañella perquè replique.

El senyor Pañella Alcàcer:

Estic d'acord en moltes de les coses que vosté ha dit, senyora García.
El que passa és que no fem la mateixa interpretació.
Estic d'acord que les prioritats que un se marca, efectivament, deixen ben clar la seua voluntat.
Vosté me parlava de les construccions, jo li parle dels més de 900 barracons on encara tenim el nostre alumnat.
Vosté me parla d'unes ràtios i jo li puc dir que en la ciutat de Castelló hi ha almenys un institut que les ràtios no solament són les màximes o les que estan superades, en el Miquel Peris hi ha ràtios de 38 alumnes en algunes classes, no ràtios de 38 alumnes per classe però sí en alguna classe.

Me parla vosté de «frente a las verdaderas necesidades».
Escolte, mire, tot depén de les voluntats i de les prioritats.
Vostés decidixen donar diners a les escoles privades i nosaltres decidiríem en este cas construir un centre amb una extensió amb eixos diners.
Vostés pretenen les seues prioritats, efectivament, i les seues responsabilitats també.

Però no només podem parlar de responsabilitats d'eixe tipus, també de responsabilitats polítiques.
Perquè, clar, açò és una proposta que el grup municipal de Compromís de Casinos ja portava en les passades eleccions, la sol·licitud d'una secció d'un institut d'educació secundària, d'una secció d'un institut d'educació secundària en el poble de Casinos.

No és prou això, és que una entrevista en l'any passat, 2011, que es va publicar a Infoturia de l'alcalde de Casinos, el senyor Miguel Espinosa, que vostés deuen conéixer, no solament es va declarar favorable a la construcció d'eixe institut, copiant les idees que havia transmés el portaveu de Compromís a Casinos sobre la construcció, no només, i quan dic copiant en el bon sentit, no està gens malament replegar el que són les idees positives.
Però, clar, després cal portar-les o se posen d'acord.
Perquè al PP de Casinos li va agradar eixa idea de Compromís.
Ara, el Grup Popular de Les Corts hauria de fer alguna cosa al respecte, si no jo crec que queden malament, perquè donen la d'açò de dir «cadascú diu el que vol ací o fa el que vol».

Jo els demanaré coherència, ja que no els puc demanar altres coses, perquè les altres que hem demanat ja hem caigut, ja que no demanem que siguen reflexius davant d'esta situació.
Hem parlat d'alumnes que fan 23 quilòmetres de desplaçament diaris, pareix ser que això no és prou important.
Almenys respecten fins i tot la voluntat del que és alcalde d'esta població.

Per tant, els demane coherència i que no facen com els mals alumnes, perquè si no els han pillat copiant, però copiant sense massa ganes de fer.
I, per tant, si se còpia a l'hora de dir una bona idea, igual que podem nosaltres agarrar altres idees del Partit Popular, que no se consideren positives, en este cas això no és una còpia sinó que al final l'únic és que els pillen en la mentida.
Eixa incoherència els porta a dir que se mentix, se diu en cada lloc allò que interesse sentir a la gent per a rendibilitzar una situació determinada, sobre tot a l'hora de rendibilitzar el vot de les persones, però després s'incomplix de manera permanent allò que s'ha promés o allò que s'ha determinat com que era la seua voluntat.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per part del Grup Popular, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Yolanda García.

La senyora García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Señor Pañella, mire, la verdad es que voluntad, la máxima, la verdad, o sea voluntad la máxima.
Y ojalá pudiésemos, el gobierno del Partido Popular pudiese estar creando colegios y bajar las ratios al mínimo y que todo fuese fantástico y maravilloso.
Evidentemente, ahora en este momento hay que abrocharse el cinturón y los ciudadanos lo saben y los ciudadanos lo entienden, prueba de ello son las muestras de respaldo que se van sucediendo a pesar de los apuros que tiene que pasar la gente para que esto podamos salir adelante, los esfuerzos.
Pero la voluntad es la máxima.

Si en sitios hay ratios superadas, evidentemente, yo le he dado la media de la ratio.
Si hay sitios donde hay ratios superadas, yo entiendo y estoy segura que en esos casos es donde habrá que actuar antes y estoy seguro que la conselleria sí que lo tendrá como una prioridad y sí que actuará lo más pronto posible.

En cuanto a la responsabilidad política, mire, el señor Miguel Espinosa, al que sí que conozco, es un buen alcalde, es el mejor alcalde, porque él que lo hace es estar luchando por los intereses de su pueblo, es lo lógico.
Lo malo sería que él no luchase, es su obligación.

Y, desde luego, al Partido Popular de la Comunidad Valenciana, a la conselleria de educación, también le agrada que luche por ello y que esté ahí y también le agrada la iniciativa.
Lo que pasa es que no es cuestión de coherencia, somos coherentes, hay que ir ajustándose a lo que marcan los tiempos.
Y en este momento esto es lo que marca.
Las instalaciones actuales son suficientes y los estudios, que ya le he dicho antes, dicen que hay una insuficiencia de alumnado de secundaria en Casinos para que sea necesaria la creación de una sección de secundaria.
En el momento en el que sea necesaria entrará a tener otro grado de prioridad.
Lo importante siempre son los alumnos.

Usted sabe que el gobierno del Partido Popular destina 11,5 millones de euros al día en educación.
Creo que eso es una apuesta clara por la educación y creo que no es decir en cada lugar aquello que interesa sino que se dice en todas partes por igual.
Pero igual que si usted tiene cinco hijos y de vez en cuando tiene que decir a uno que sí y al otro que no, pues no les puede decir a todos por igual, según las condiciones, y ya quisiera usted como padre poder darle a sus hijos, a todos por igual, lo que toca, lo que quieren, pero cada uno tiene unas necesidades.

Estoy segura de que en cuanto cambien las circunstancias o mejoren las condiciones económicas y se pueda dar otra serie de claves objetivas, pues estará incluido en los planes de la conselleria.

Muchas gracias.
Nada más.

La senyora presidenta:

Gracias, señorías.

Una vez debatido el punto número 6, procedemos a la votación ¿Votos a favor del punto número 6 de la proposición que acabamos de debatir?
7.
¿Votos en contra?
8.
Queda desestimado el punto número seis.

Proposició no de llei sobre l'aprofitament dels recursos culturals com a reforç de l'atractiu turístic de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 30.
445, BOC número 98)

La senyora presidenta:

Pasamos, señorías… El punto 7 y 8 saben ustedes que hi ha hagut un ajornament.
Passem, per tant, al punt número 9: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'aprofitament dels recursos culturals com a reforç de l'atractiu turístic de la Comunitat Valenciana, que presenta el Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua defensa té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Elena Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señora presidenta.

El patrimonio cultural es el conjunto de bienes materiales e inmateriales que son identificados por una sociedad concreta como portadores de valores culturales propios de la comunidad.
Son bienes tangibles e intangibles que tienen un alto contenido simbólico que les hace merecedores de una especial protección, no sólo con su conservación, sino también con el uso que se pueda hacer de ellos.

La gestión turística del patrimonio cultural podría definirse como la aplicación de conocimientos específicos para la conservación de bienes de patrimonio cultural en recursos turísticos.

La gestión turística del patrimonio cultural tiene un objetivo primordial, preservar la herencia que los bienes representan.

Señorías, uno de los principales argumentos de la unificación, en una misma conselleria, de las políticas turísticas, culturales y deportivas es aprovechar las sinergias entre estos sectores económicos y sociales y obtener una rentabilidad social y económica para los valencianos, tanto en cuestión de oportunidades de acceso a la cultura o al deporte como en la creación de puestos de trabajo y en la generación de riqueza.

El atractivo cultural es la segunda motivación más importante en la elección del destino vacacional de los europeos, lo que hace del producto cultural un elemento esencial para potenciar el sector turístico valenciano, por su capacidad desestacionalizadora, el elevado nivel de gasto de la demanda asociada y la imagen positiva que su impulso proyecta sobre los destinos turísticos en los que se desarrolla.

Mire, en 2011, cerca de nueve millones de turistas realizaron visitas culturales en sus viajes a la comunidad; 6,5 millones residentes en España y 2,4 millones en el extranjero.
Y más de tres millones asistieron a espectáculos culturales.

Por otro lado, el Plan estratégico global de turismo de la Comunidad Valenciana, 2010-2020, establece la necesidad de generar ofertas culturales genuinas y mejorar el posicionamiento del turismo cultural, a través de la cohesión y de la oferta y la mejora de su comunicación y comercialización, siendo conveniente realizar actuaciones de planificación, adecuación, interpretación, señalización y difusión de nuestros recursos patrimoniales, como parte del proceso de su puesta en valor turístico.

Para mejorar la comunicación y difusión del producto «turismo cultural» se está trabajando en la incorporación al portal turístico de la Comunitat Valenciana de toda la información sobre recursos catalogados como bienes de interés cultural, museos, patrimonio arqueológico, etcétera, incluyendo, así mismo, una completa agenda cultural con la programación de nuestras principales infraestructuras culturales.

Para mejorar la comercialización del producto cultural y fomentar el consumo de servicios turísticos vinculados, contamos ya con la plataforma tecnológica Travel Open Apps, herramienta que, en el futuro, incluirá las entidades que gestionan la oferta cultural de la comunitat y en la que ya figuran agentes de intermediación, como las agencias de viajes especializadas en confeccionar paquetes turísticos vinculados al producto específico, como el cultural.

Para mejorar la oferta cultural de los municipios de la comunitat, se están impulsando exposiciones itinerantes en los espacios culturales municipales y dinamizando las actividades de los museos de la red de museos de La Generalitat.

Para mejorar la visitabilidad de los monumentos y enclaves turísticos, se está trabajando para mejorar su señalización y promoción.

Para facilitar la movilidad del visitante y la calidad de la oferta cultural de los municipios, se está trabajando, así mismo, en la creación de rutas patrimoniales y culturales con alto valor turístico, por ejemplo: la ruta Sorolla, ruta Blasco Ibáñez, ruta arte rupestre, Vía Augusta…

En cuanto a datos culturales que son de interés, hay que resaltar que el sector de la cultura emplea a 48.
500 personas y atrae un importante número de turistas, ya que, en 2011, 8,9 millones de visitantes realizaron visitas culturales durante sus viajes a la comunitat y más de tres millones asistieron a espectáculos culturales.

Contamos con 48.
500 personas que trabajan directamente en el sector.
Y aportamos 2.
322 millones de euros anuales a la economía valenciana.
Por tanto, el tejido cultural tiene una importante dimensión que recae en el sector empresarial, que crea puestos de trabajo altamente cualificados y, por lo tanto, el valor añadido aportado por estos puestos de trabajo es superior al de otros sectores.

La Unión Europea ha considerado al sector cultural como uno de los principales puntales para salir de la crisis a la que estamos sometidos; mientras que en el Foro Europeo de Industrias Culturales se pidió que se reconozca el valor añadido que la cultura aporta en el terreno social y económico en el mundo y que se incluya la cultura en la nueva estrategia económica europea para 2020.

Por tanto, es vital que, entre todos, busquemos los nuevos enfoques que necesita el sector cultural, sin olvidar la convivencia con la viabilidad económica, porque no debemos olvidar que los proyectos deben ser rentables.

Trabajar en la creación, producción, enseñanza, conservación, difusión y distribución de los servicios culturales es poner una semilla muy importante para la creación de empleo y generación de riqueza en este país.

Mire, según datos del Ministerio de Industria, Energía y Turismo, correspondientes al año 2010, el turismo cultural constituye un segmento en auge que genera unos ingresos anuales de 6.
000 millones de euros y atrae a 7,5 millones de turistas extranjeros al año.
Además, se calcula que, aproximadamente, el 60% de los turistas que recibe España tiene alguna motivación cultural.

Según datos de Turespaña, presentados en 2011, cuanto mayor es el contenido cultural del viaje, cuanto más se especializa, el turista aumenta el gasto, ya que estos viajeros tienden a elegir hoteles y servicios de mayor categoría.

De los casi 60 millones de visitantes que reciben cada año los museos españoles, un 20% son turistas extranjeros, según datos del ministerio de cultura.

Andalucía, Cataluña y la Comunidad Valenciana son los destinos donde los viajeros españoles realizan un mayor gasto relacionado con el turismo cultural, según un estudio de la Fundación Caja Madrid.
El gasto realizado en Andalucía es de 452 millones de euros y, a continuación, siguen Cataluña, con 319 millones de euros, la Comunitat Valenciana, con 268 millones de euros, y después ya Castilla León y Madrid.
En total, el turismo cultural realizado por viajeros españoles genera unos 2.
484 millones de euros al año.

Además, teniendo en cuenta que la cultura y el turismo son sectores vitales en la recuperación económica y en el desarrollo de nuestra tierra, ya que supone el 16% del PIB y un volumen de negocio superior a los 15.
000 millones de euros, y por todo lo expuesto anteriormente, venimos a solicitar a los grupos el voto favorable a esta proposición no de ley que presentamos hoy en esta comisión.

Entendiendo que es un asunto que atañe directamente al interés de los valencianos por lo que he dicho anteriormente, por lo que genera de riqueza y lo que supone el sector para salir de la crisis, yo termino mi intervención solicitando al resto de los grupos, como acabo de decir, el voto favorable a esta proposición no de ley presentada por mi grupo.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición, per part del Grup Compromís, té la paraula l'il·lustríssim diputat senyor Pañella.
Té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mire, jo vaig a fer un plantejament similar al que vaig fer quan vaig presentar l'esmena al punt anterior d'educació.

El tema és que vostés escriuen una cosa, escriuen ahí una sèrie d'idees que tampoc.
.
.
, no és que vagen marcant un camí exacte per on anar, perquè són idees vagues, i amb les quals el que pretenen és, simplement, netejar el vidre, ben brut, del que és l'actuació cultural al País Valencià i, ara, unida.
.
.
, o bé en solitari o unida al turisme.

Bé, vosté me parla de promocionar el turisme.
Però si vostés han anul·lat les partides del turisme dedicades a promocionar.
.
.
, del turisme de l'interior que, precisament, l'interior és el lloc on tenim una riquesa patrimonial històrica i natural de primer ordre.
I han anul·lat.
.
.
Primer, van deixar pràcticament nul·les, ja d'entrada.
.
.
; i el poc que hi havia ho han retirat.

Me parla del turisme cultural, quan en patrimoni mos hem distingit per deixar que se estiga caiguent.
El patrimoni de l'interior està en un estat ruïnós i en una desatenció que fa pensar que ni el volen vore.

Me parla dels museus, quan fa un poquets dies, en Castelló, en la localitat de Borriana, ha tancat el museu de la taronja precisament per la falta de pagament de les subvencions que té la conselleria.
I era una peça importantíssima per al que és el reconeixement de la ciutat i de l'evolució històrica perquè estem parlant de taronja unida a modernisme, per l'època en la qual va fer créixer econòmicament esta ciutat.

Me parla d'exposicions itinerants i la xarxa de museus, quan el que han fet és convertir l'IVAM, que va ser en el seu moment una imatge del que hauria de ser el tractament de l'art modern i contemporani, de l'art contemporani, doncs, en este moment l'han deixat reduït a una cosa residual, en este moment, per les.
.
.

Me parla del sector de la cultura.
Me parla del sector de la cultura perquè s'han de fer estratègies culturals europees.
.
.
¿Per què no els intenten ficar l'IVA cultural a nivell europeu?
Per què no comencen per ahí?
Si vol reforçar el món de la cultura i entroncar-lo en el del turisme, comence per ahí.
Per què no ho fem?
Si les estratègies europees són bones, l'IVA europeu també hauria de ser-ho.
I jo crec que no ho és.

Me parla de moltes coses que, és que, ni se les creuen.
Perquè, clar, el que fan després va en contra.

Què diu la gent?
Doncs, estan diguent, per exemple.
.
.
Acaben de fer fa.
.
.
, en el mes de juliol van tindre vostés el manifest per a la cultura a Espanya, que l'han subscrit la Unió d'Associacions d'Artistes Visuals, Dones en les Arts Visuals, l'Institut d'Art Contemporani, el Consorci de Crítics i Comissaris d'Arts Visuals d'Espanya, per exemple; podríem dir moltíssimes associacions, l'Associació de Directors d'Art Contemporani d'Espanya.
.
.
Sap com comencen?
Diguent-los:

«Les mesures adoptades, tant pel Consell com pel govern de l'estat, ens situen, irreversiblement, en una direcció de recessió econòmica i de dependència política que no permet anticipar una eixida a l'actual situació de crisi econòmica i social.
La posada en marxa d'aquestes mesures afecta més els futurs aturats, els futurs jubilats, els dependents, els seus familiars, els funcionaris, els autònoms, els artistes, les empreses culturals i a més.

»Les mesures del 13 de juliol van a afeblir -van a afeblir-, irremissiblement, i a aprofundir més si cap la crisi ètica del nostre país i l'escepticisme sobre la nostra capacitat de sortir-ne junts, sense deixar a ningú en el camí.

»La cultura és un lloc privilegiat per dotar de credibilitat els mecanismes col·lectius de la nostra societat, per proposar vincles que milloren la nostra cohesió, per estimular processos col·lectius.
Sense aquesta xarxa d'interessos culturals, en la qual s'entreteixen passat, present i futur, els projectes col·lectius són més difícils de desenvolupar.
»

Això és el que li diuen a vostés els professionals de l'art.

¿Vol que mirem també el col·lectiu de les arts escèniques de la Comunitat Valenciana què diu?

«La deficient gestió dels últims anys de la Generalitat valenciana en matèria d'arts escèniques, els permanents retalls i les darreres mesures adoptades pel govern central aguditza la crisi del sector escènic, indigna la professió valenciana i aconseguix reunir tots els col·lectius importants del sector.
»

Per tant, a què juguem?
¿A què juguem, a la tàctica goebbeliana de la publicitat; a fer publicitat del contrari del que estem fent nosaltres, per a cobrir eixa situació; quan creiem que una cosa és blanca o volem fer-la passar per blanca, anem a fer publicitat del contrari perquè la gent ho entenga?

Ara que sabem el dèficit que tenen vostés en matèria cultural, a tots els nivells.
.
.
Perquè hem parlat.
.
.
; hem fet un ràpid repàs, però hem parlat de les arts visuals, hem parlat de patrimoni, hem parlat de museus, hem parlat de tota classe.
.
.
Vostés tenen una política cultural negativa, enormement negativa, i que mos porta al passat; que crea dependència política a l'hora de tindre les ajudes necessàries; que l'han feta simplement una xarxa clientelar i han fet una cultura clientelar, totalment clientelar, i això se veu, per exemple, en tot l'IVAM, en l'actitud de l'IVAM, en les direccions dels museus, en la forma de nomenar els directors de museus.
.
.

I, ara, mos vénen a convéncer ací que anem a fer un gran esforç per a unir turisme i cultura.
No van a unir turisme i cultura perquè el nivell cultural de què vostés estan presumint, el seu, que és molt diferent del que estan actuant els galeristes de València, en la situació, conforme se posen a treballar ells, personalment, en subvencions ridícules, ridícules, però que molts d'ells estan diguent que no voldrien ni acceptar-les ja.
.
.
I vostés estan ara diguent que van a unir turisme i cultura?
Però vostés no s'han mirat el pressupost que tenen vostés?
Doncs, li diré el que li vaig dir a la consellera, dic: «Mire, vosté té un pressupost de cultura, turisme i esport que en la dotació que tenia creixia un poquet; però miràvem cultura i baixava, miràvem turisme i baixava, i miràvem esport i baixava.
¿Com és possible, si només té estes tres àrees, que baixara; si el pressupost global pujava, que baixaren les tres àrees?
Perquè tenen los grandes eventos on acumulaven tota la despesa».
¿És eixe el turisme cultural que vosté vol, el qual ha fracassat contínuament?
Perdone, per a això no va a tindre el nostre recolzament.
I no el va a tindre perquè açò és -com he dit- una tàctica goebbeliana de publicitat.
I res més.
Estan ací recolzant el contrari del que estan fent i el contrari del que van a fer.
I, per tant, ahí no ens prestarem al joc.

Ja li dic jo: amb el que diu la proposició que vostés presenten, ¿estic en desacord?
¡No!
No estic en desacord.
Ara, no me preste a jocs bruts i açò és un joc brut.

I, per tant, davant d'ahí, ja li dic que no va a tindre el meu recolzament ni el del meu grup en relació a unes actuacions que no van a ser reals perquè el que estan fent.
.
.
M'ho creuria si vingueren i ens digueren: «començant amb la seua proposició no de llei, començant amb el reconeixement, allò que estem fent en aquest moment és contrari als interessos de la cultura i, per tant, als interessos del turisme cultural».

I, per tant, vist el mal resultat que té, nosaltres anem a fer un canvi radical i proposem tot el que vostés proposen.
Ahí ens podríem trobar.
Però no fer eixa primera introducció i dir que van a fer el contrari del que fan sense posar cap pressupost per a res.
Vostés tenen en contra tots els sectors culturals, professionals, tant del sector de les arts escèniques com de les arts visuals, com de la música, com de… A tots els tenen en contra.
¿De quina cosa van a convéncer-nos a mosatros?
¿Que van a fer meravelles ací, ara?

Perdone, la seua política és la que estan fent, la seua voluntat és continuar fent el que estan fent.
I d'ací quatre dies mos trobarem amb els pressupostos i tornarem a parlar.
Quan analitzem el pressupost de cultura, tornarem a parlar del mateix que estem parlant avui.
Exactament del mateix que estem parlant avui.

Per tant -ja he dit-, simplement, reconeixent que el que diu és assumible, però com veig que és simplement una operació publicitària, jo no me preste a eixe joc i, per tant, no li done el recolzament.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Ara, té la paraula per part del Partit Socialista, l'i·lustríssim diputat senyor Soto.

Té la paraula.

El senyor Soto Ramírez:

Buenos días.

Bueno, lo que se trae es una proposición no de ley donde se nos pide que animemos al Consell, a La Generalitat, a seguir haciendo la política de dinamización, de fomento del turismo y, por tanto, de la cultura.
La verdad es que hay que ser muy atrevido para en estos momentos traer esta propuesta teniendo en cuenta el nivel de desgarro entre los hechos, las palabras y la realidad.

Cuando se es capaz de asestar duros golpes que dejan prácticamente en la inanición presupuestaria y, por tanto, en la falta de contenidos y en la falta de estructuras las políticas turísticas y las políticas culturales, con descensos absolutamente escandalosos que no pueden compararse y que no se pueden explicar en términos de crisis sino en términos de ensañamiento y de liquidación de las culturas públicas, cuando vemos cómo el turismo interior ha pasado a perder más del 35% de (inintel·ligible) .
.
.
públicos, cuando vemos que las partidas de turismo bajan más del 20%, cuando vemos que las partidas culturales bajan en este año más del 20%, pero acumuladas desde el 2009 más del 50%, cuando vemos todo esto, vemos que, efectivamente, cualquier dato de voluntad no es más que un brindis al sol que lo que intenta es eclipsar, precisamente poniendo el foco en otra parte, lo que son las políticas culturales y turísticas que, lejos de dinamizar lo que es el potencial turístico, y, efectivamente, en el diagnóstico podemos estar de acuerdo, en el terreno de la práctica no hace más que dinamitar lo que son las potencialidades y las posibilidades de nuestra comunidad.

Porque, si no, no se entiende que, efectivamente, el turismo, a pesar de que ustedes hablan y loan lo que son los datos en relación con el crecimiento este año, se olvidan, y yo creo que lo hacen de una forma sesgada.
No es verdad que se ha crecido en términos de llegada y de entrada de turistas internacionales.
En el período de enero a septiembre, en términos de variación interanual, ha habido un descenso de turistas del 0,3% frente, por ejemplo, al incremento del 11% en Cataluña, del 4% en Baleares, o del 3,8% de media.
Por tanto, no es verdad que se haya crecido en la entrada de turistas extranjeros en la Comunidad Valenciana.

De la misma manera que tampoco es verdad que podamos estar satisfechos con el gasto medio -al que usted hacía referencia-.
Tenemos un turismo de ladrillo, de sol y de playa que, lamentablemente, no ha sabido impulsar y dar el salto cualitativo que necesita, precisamente, para incorporarse a otro tipo de turismo y complementarse con otro tipo de turismo de más calidad, más allá de los brindis al sol y de los actos de declaración de voluntad.

Nuestro gasto medio por turista y día sigue a la cola de toda España con 70 euros por turista y día, frente a los 102 euros de la media española y con unas comunidades, por ejemplo, como Cataluña y Baleares, que están mucho más allá de los 110 euros.

Por tanto, desde un punto de vista de lo que es la realidad turística, es una situación negativa, una situación que no es para nada para estar satisfecho, es verdad que ha habido algunos repuntes en momentos puntuales pero, en términos globales, en términos de comparación no estamos en una situación halagüeña y defendible.

A mí me gustaría entrar en lo que es la relación desde un punto de vista estratégico y de la complementación del turismo con la cultura.
Yo creo que, efectivamente, es una alianza interesante, una alianza que hace que se sumen las potencialidades y que el turismo que, efectivamente, hay un sector del turismo, y, sobre todo, nacional; el 70% del turismo cultural que viene a nuestra comunidad es nacional, y si tenemos un gran déficit en turismo es, también, en turismo nacional.
Por tanto, sería una buena manera, también, de incrementar y de implementar políticas que ayuden a revitalizar el turismo nacional.

Si esto es así, no se entiende, y por eso no les podemos animar.
Sería irresponsable que nosotros siguiéramos animándoles a practicar las políticas turísticas y culturales que han seguido practicando, que es lo que nos piden en la propuesta de resolución, que «consoliden las políticas que se han llevado a término.
.
.
que s'han dut a terme en matèria turística i la seua vinculació amb l'esforç desenvolupat per La Generalitat en l'àmbit cultural».

Sería suicida, sería irresponsable por nuestra parte seguir animándoles a cerrar teatros públicos, como el teatro Talia, cuando se dice en una parte de su propuesta no de ley que hay que seguir incluyendo y promocionando la oferta turística cultural incluyendo los calendarios, acontecimientos musicales, exposiciones singulares, actividades que no descansen solo en el patrimonio yacente.
Bien, pues hablamos de música, hablamos de teatro, hablamos de artes visuales, de artes plásticas, hablamos de todo esto que, efectivamente -como decía el diputado de Compromís, el señor Pañella- ustedes están absolutamente enfrentados con todos estos sectores que en este momento están en pie de guerra y, lejos de dinamizar todos estos tipos de sectores culturales, están llevándoles a una situación crítica, al borde de la supervivencia.

Y por eso no se puede presentar una carta de presentación, una carta, en definitiva, de promoción turística cultural que sea creíble.
El problema es que ustedes no son creíbles.
Y cuando uno no es creíble no puede venir aquí, en definitiva, a hacer todo tipo de pronunciamientos, de principios y políticos en el diagnóstico sobre el que podemos estar de acuerdo, pero que en el terreno de los hechos y de la realidad se da de bruces.

Ya ni siquiera voy a hablar de presupuestos, de presupuestos que son importantes, que son necesarios y que son vitales, sino ¿qué es lo que se ha hecho en materia de promoción del patrimonio arquitectónico y, por tanto, la preservación y conservación como forma también de vincularlo a un recurso turístico?
Primero, es un reduccionismo intelectual querer vincular exclusivamente el patrimonio arquitectónico, que es una seña de identidad, con un recurso turístico y con una mercancía, es mucho más, es mucho más.
Y ustedes eso muchas veces no lo entienden.
Pero, incluso, desde ese propio ámbito -yo creo- se han hecho auténticas aberraciones y atentados patrimoniales que, lejos de proyectar y lejos de fomentar el turismo, lo que hacen precisamente es justo lo contrario.

Por ejemplo, yo les animo -y estaría dispuesto a cambiar mi voto en este momento, en lugar de la abstención a votar a favor- si en este momento ustedes son capaces de derogar la Ley 2 de 2010 donde perpetra y donde legitiman el atentado patrimonial contra El Cabañal.
El Cabañal es un recurso turístico.
.
.
(Rient) Es la mejor de las reacciones que la señora Parra en estos momentos no entiende qué tiene que ver El Cabañal con el turismo y con la cultura.
Eso sí que es un acto de declaración de voluntad que tiene, además, que ser recogido en las actas para que permanezca y para que se pueda enseñar a todos los valencianos.
Para la señora Parra, El Cabañal no es un barrio a preservar patrimonialmente, culturalmente y turísticamente.
(Veus)

La senyora presidenta:

Señoría.

El senyor Soto Ramírez:

Por tanto, yo creo que si hay, precisamente un acto de destrucción patrimonial y que lo que hace es alejarnos y alejar a los turistas de ese barrio es, precisamente, la política de la señora Barberá en connivencia con la conselleria de cultura de demolición y de, en definitiva, desaparición de un barrio con enormes valores culturales, patrimoniales, ciudadanos, sociológicos, etnológicos y que deberían, efectivamente, ser preservados -como en muchas partes de Europa- ese tipo de marineros como atractivo turístico pero, también, como forma de convivencia de la ciudadanía.

De la misma manera, como decía, no se puede entender una apuesta por el turismo cultural cuando lo que hacen es -hace escasos días- derogar una orden de 560.
000 euros de apoyo a los municipios turísticos, anularla, que ya había sido publicada, que ya habían solicitado los ayuntamientos, las ayudas y las subvenciones, y, una vez que ya se estaba y se había puesto el dinero correspondiente, como un zarpazo se ha anulado esa orden de 560.
000 euros dejando a los municipios más pequeños sin recursos para, precisamente, la promoción turística de sus municipios.

¿De qué nos hablan?
¿De qué nos hablan?
¿De qué nos hablan?
Cuando hay ese tipo de divorcio, ese tipo de provocación, incluso, en términos de incoherencia entre lo que nos están planteando en su propuesta y lo que están haciendo día a día laminando los recursos culturales públicos, como los teatros, privando a nuestra ciudad de recursos fundamentales para los museos más importantes.
Cuatro millones y medio de euros del diablo Zapatero -que había puesto en los presupuestos- se han ido a Mahón porque ustedes han decidido que no tenían que invertirse en el museo San Pío V y no tenían que venir a mejorar las instalaciones, y después vienen aquí a decirnos que hay que mejorar los museos, la proyección, los teatros, los acontecimientos musicales, etcétera, el patrimonio cultural y arquitectónico.

En definitiva, en todos y cada una de las disciplinas y de los ámbitos culturales ustedes han hecho una política de tierra quemada privando y negando recursos básicos del estado que venían de manera finalista a mejorar esas instalaciones y ustedes por victimismo político han renunciado a que se invirtiera en esta ciudad y en este museo la segunda pinacoteca de España, han cerrado o, como el otro día, van a cerrar el museo Talia, han.
.
.
(Rient) Tiene usted vocación de ser presidente de la comisión, señora Parra, con dos segundos ya le está indicando que me llame al orden.
(Veus)

La senyora presidenta:

Señoría, vaya finalizando.

El senyor Soto Ramírez:

En fin, ya he terminado.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

¿Qué desea, señora Parra?

La senyora Parra Almiñana:

Contestar por alusiones

La senyora presidenta:

Tiene usted un minuto.

La senyora Parra Almiñana:

Puede ser que lo que tuviera era prisa por contestarle, señor Soto.

Mire, no me he pronunciado sobre El Cabañal porque creo que el que ha estado fuera de lugar ha sido usted en su intervención que no se ha ajustado al orden del día.
Ni me he mostrado ni a favor ni en contra de El Cabañal, como usted ha querido que conste en acta.

Y, por lo tanto, le digo que no se ponga en su boca palabras que yo no he dicho porque, simplemente, creo que aquí se está debatiendo turismo cultural y para nada me he pronunciado yo sobre El Cabañal.
(El senyor Soto Ramírez diu: «Tiene que ver El Cabañal, ¿no?
¿Es eso?
») (Algú demana silenci: «¡xxt!
»)

Esa es su opinión que, le vuelvo a decir, usted es muy asiduo, asiduo (el senyor Soto Ramírez diu: «No, si me parece bien que insista.
») a salirse del orden del día, a interrumpir a los compañeros y hacer el tipo de provocaciones a la que usted suele actuar.

Por lo tanto, dejar claro y en acta: ni me he mostrado a favor de El Cabañal ni en contra, porque El Cabañal aquí y ahora no toca.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

¿Quiere réplica, señora Bonet?
Tiene cuatro minutos.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señora presidenta.

Si yo ya sabía que no les iba a convencer, o sea (rient), por más datos que les dé y por más cosas que les diga no los vamos a convencer.

Pero, no obstante, mire, con respecto a lo que usted ha dicho, señor Soto, de que no es verdad que los datos hayan crecido, yo le puedo dar algún dato más.

La Comunidad Valenciana es uno de los destinos turísticos que más ha crecido en los últimos meses, ha registrado un aumento del 7,2% en el número de turistas extranjeros y un 1,6% de los nacionales.
(El senyor Soto Ramírez intervé sense micròfon) Destaca el aumento cercano al 9% en el gasto turístico.
.
.

La senyora presidenta:

Señor Soto, por favor, por favor.

La senyora Bonet Mancheño:

.
.
.
de los turistas extranjeros, habiendo aumentado.
.
.

La senyora presidenta:

Un momento, señora Bonet.

Un momentín, señor Soto.
(Veus)

Señor Soto,.
.
.

La senyora Bonet Mancheño:

No le voy a decir nada.

La senyora presidenta:

Por favor, señorías.
(Veus)

Señora Barrieras, dirijo yo la comisión.

Señor Soto.

La senyora Bonet Mancheño:

Y descuénteme el tiempo, señora presidenta.

La senyora presidenta:

Señor Soto.

Señora Bonet.

Señor Soto, usted querrá después tener el uso de la palabra, ¿verdad?
Me imagino.
Pues si quiere usted tener el uso de la palabra, se le dará a usted el uso de la palabra en su momento.
(Veus) ¡Por favor, respete el turno…!
(Veus) Señor soto, respete por favor, el turno de intervenciones.

Señora Bonet, puede usted continuar.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señora presidenta.
Espero que me descuente el tiempo -el tiempo perdido.

Un inciso, no me gusta levantar el tono de la voz.
Si lo he levantado, porque no tenía más remedio, es porque el señor Soto no me dejaba hablar, que es lo que suele hacer constantemente.

Mire, esto no es un diálogo entre usted y yo.
Esto está tasado, los tiempos que le corresponden a usted, los que me corresponden a mí y lo que le corresponde al resto de los grupos.
Y al igual que yo no le interrumpo a usted, ni ninguno de mis compañeros cuando interviene, a partir de ahora, le digo, señor Soto, que por favor no me interrumpa a mí.
Y, como es lógico y natural, yo no le tengo que responder a usted, yo le tengo que decir lo que yo considero qué es lo que le debo de decir.
Y si a usted no le viene bien, pues lo siento mucho.

Yo insisto, los datos han aumentado.
Mire, léase… léase el informe de turismo cultural en la Comunidad Valenciana, que seguro que no se lo ha leído, observatorio turístico, a fecha de 2012, septiembre de 2012, ¡léaselo!
Léaselo.
Pero bueno, seguramente no tendrá interés en leerse ese informe porque usted viene ya con una idea prefijada de lo que tiene que decir.

Y lo que tiene que decir es que tiene que ir en contra de cualquiera de las medidas que lleva a cabo el gobierno del presidente Fabra, sencillamente, porque no es el presidente de su partido y porque no es el partido suyo el que gobierna.

Pero yo le voy a decir que los datos son buenos, que el esfuerzo que está haciendo por parte de la conselleria de turismo es ímprobo, sobre todo teniendo en cuenta que estamos en una crisis y hay que ingeniárselas para saber hacer mucho más con menos; mucho más con menos, que es lo que hay que hacer en todas las materias, desgraciadamente es así.
Ojalá dispusiéramos de todos los recursos que deseáramos, ¿cierto?
Pero no se estará haciendo tan mal cuando los datos son favorables.

Por otro lado, tengo que responder, porque, bueno…, que no me ha parecido oportuno la referencia que ha hecho el señor Pañella a tácticas de… de manipulación goebbelianas.
Me parece de un gusto «pésimo» en una cámara, como es esta, que pertenece a una comunidad que a su vez pertenece a una nación democrática y a un estado de derecho.
O sea, mi rechazo absoluto a ese tipo de manifestaciones.

En cualquier caso, miren, si alguien manipula, desde luego, no somos nosotros.
Yo sé que hay grupos que manipulan, y lo hacen muy bien, sobre todo en la calle, solo que luego los resultados electorales les dicen que sus manipulaciones no cuelan.
Sencillamente es así.

Y para terminar, decirles que lamento muchísimo que no sean capaces de entender esta proposición no de ley que viene a incentivar y a aprovechar las sinergias entre el turismo y entre la cultura para obtener un mayor beneficio para nuestros conciudadanos, en conjunto, para toda la Comunidad Valenciana.
Lo lamento mucho, señores de la oposición, y una vez más han perdido ustedes una oportunidad más de estar a la altura de las circunstancias.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para la réplica…, señor Soto, ¿quiere réplica?

El senyor Soto Ramírez:

Sí, sí.

La senyora presidenta:

Ah, como no… ¿Tú, también?
(Veus) ¡Ay!
Es que no… (Veus) Vale, vale.

Té la paraula el senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies.

Primer, anirem a les rèpliques del que m'ha dit.
A vore, no té res a vore les tàctiques publicitàries goebbelianes en ser democràtic o no.
Una cosa és la tergiversació i la imatge que vullga donar i no.
.
.
Me pareix de gust pèssim utilitzar-les.
Em pareix de gust pèssim utilitzar-les.
I jo me reitere que vostés les estan utilitzant, i no només en este cas, val?

Mire, lamente que no siguen capaços vostés de prendre les decisions que s'han de prendre per a realçar el que és el turisme cultural a nivell del País Valencià.
I li replique que ha perdut vosté l'ocasió de prestar un servei, precisament, al turisme cultural, fent una proposició no de llei totalment buida de contingut, totalment buida de contingut.
És això de dir, «que no esteu d'acord?
» Doncs, clar, del que diu, ja li ho he dit, en la lletra que diu ahí en les seues propostes.
.
.
però això no se correspon amb el que està fent.

Ja li he dit, han buidat les partides del turisme d'interior.
Les han buidat.
Les van deixar inicialment amb poca cosa i, ara, les han acabat de buidar.
Estan obligant, per la seua política econòmica, a tancar els museus i, ara, mos vol fer creure que els museus són part important del que és el turisme cultural.
Però si estan obligant a tancar vostés els museus!

Vull dir, quan jo li he parlat, ja no només són les paraules de Compromís, que sí, que també, estic parlant del manifest que li fa l'Associació d'Actors i Actrius Professionals Valencians -AAPV-, estic parlant del que diuen l'Associació de Professionals de Dansa de la Comunitat Valenciana -APDCV-, estic parlant del que diu l'Associació Valenciana d'Empreses de Dansa, estic parlant del que diu AVETID -l'Associació Valenciana d'Empreses Productores de Teatre i Circ-, estic parlant del que diu l'Associació de Gestors i Gestores Culturals del País Valencià, estic parlant del que diu la Federació d'Espais Teatrals Independents, per exemple, per exemple!
Tot això!

És que vosté mos pot intentar fer creure el que vullga, però vosté el que té és la sol·licitud que faça el favor d'implicar-se econòmicament en açò, perquè vostés dirigixen els diners d'una manera -i li ho reitere- clientelar allà on els interesse políticament, i han fet una cultura clientelar.

I amb una cultura clientelar, no s'atrauen els turistes!
Amb una cultura d'impuls, precisament, d'allò que tenim, d'impuls dels nostres museus; no de fer-los tancar pels impagaments, sinó d'impulsar-los; no de ficar persones que no estan capacitades al front, i dic «no estan capacitades», perquè no tenen la documentació tècnica, els títols tècnics que els avalen per a estar dirigint grans museus, i vostés ho estan fent així, i així ve el resultat; de no saber estar en contacte amb el que són totes les indústries del camp de l'art.
No ho estan.
.
.
, ni en cap moment.

Per tant, vostés han perdut.
.
.
, avui, vosté ha perdut l'ocasió de prestar un bon servei a la integració de turisme i art perquè ha fet una proposta buida de contingut, i com he dit, que només a l'intent de crear una imatge contrària al que vostés estan fent.
I per això li he parlat de tàctiques publicitàries goebbelianes.

Si vosté ha vullgut entendre alguna cosa més, faja-s'ho mirar, faja-s'ho mirar, si vosté s'entera d'alguna cosa més.
Perquè a mi quan me diuen això, entenc el que dic, tàctiques publicitàries goebbelianes, efectivament, i no he parlat de ninguna característica democràtica o antidemocràtica.
Però si vosté s'ho ha fet vore.
.
.

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
finalizando.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
si vosté ho ha entés, faja-s'ho vore.

La senyora presidenta:

Por parte del Grupo Socialista…, té la paraula l'il·lustríssim diputat senyor Soto.

                       

El senyor Soto Ramírez:

Muchas gracias.

Ustedes son un peligro y una amenaza para la cultura y para el turismo, una amenaza realmente pública.
En estos momentos…, ustedes se han dedicado durante los últimos años a dejar sin prácticamente ningún tipo de presupuesto…, ni la cultura ni el turismo, y se atreven ahora a venir aquí a presentarnos un plan de regeneración del turismo y de la cultura.

Mire, cuando uno está en pie de guerra con todos los sectores culturales de esta comunidad, cuando uno está ahora intentado crear un engendro llamado Culturarts, precisamente, para justificar la mediocridad cultural y, precisamente, la miseria presupuestaria, para intentar ocultar todos los recortes que van a hacer, intentando disolver dentro todos los organismos y entidades, como veremos muy pronto en los presupuestos, uno no tiene después la credibilidad y la legitimidad para venir aquí a hablar de mejorar y de impulsar el turismo y la cultura.

Yo le pediría, y le he pedido, que cuando me hablara, tenga rigor intelectual y cite las fuentes.
Y cuando le digo que me diga de qué fuentes está hablando, de qué fuentes están hablando para decirme que han crecido los turistas 7 puntos y medio en los últimos meses, me diga dónde está la fuente.
Porque yo sí que le estoy trayendo aquí las fuentes del Instituto de Estudios Turísticos del Ministerio de Turismo donde dice justo lo contrario, que ha decrecido, de enero a septiembre, el 0,3%, con lo cual yo le pido simplemente rigor en los datos y no se esconda detrás de lo que son lanzar datos sin ningún tipo de respaldo.

Me gustaría, además, decirles que en estos momentos lo que se dedican es justo a lo contrario, a eliminar lo que son las ayudas y las convocatorias.
No ha salido la convocatoria de ayuda a las artes escénicas a fecha de hoy.
A fecha de hoy -estamos ya prácticamente a final de año-, están totalmente bloqueados, están asfixiados, no pueden más.
Y, ¿quieren ustedes ofrecer a los turistas que vengan teatro, música, conciertos?
Pero, ¿de qué broma estamos hablando si ni siquiera han convocado a fecha de hoy la convocatoria de ayuda de las artes escénicas?
Si lo que convocan, como es la ayuda a los municipios turísticos, lo anulan unos meses después y cuando ellos ya se han comprometido a hacer gastos para mejorar las instalaciones turísticas de sus municipios, ustedes les dicen que no, que no habrá un euro y que, por tanto, no pueden contar con La Generalitat.

Con lo cual, en definitiva, cuando uno habla y cuando uno propone una serie de medidas de impulso y de fomento tiene que tener el respaldo, al menos, de determinadas acciones que intenten justificar esas políticas.

Y si vemos todo el elenco de acciones en cualquier ámbito de la cultura o del turismo, vemos que todas, todas, todas se han ido absolutamente en caída, en caída libre, pero en caída libre, no estamos hablando de recortes razonables en tiempos de crisis que los podemos entender.
No, estamos hablando de auténticos sablazos a la cultura y al turismo.
¡35% en turismo interior!
¡Cómo se atreven ustedes a hablar de un plan de turismo interior si en un año solo han recortado el 35% y en tres años, más del 60%!

En definitiva, lo que me gustaría es decirles que no traigan esas cosas aquí, que no son creíbles.
Que yo, la verdad, me quería ahorrar los tres minutos.
Usted no ha contradicho ningún argumento mío, porque no los tiene, no tiene un solo argumento para decir que es mentira que no van a cerrar el teatro Talía, que lo van a cerrar.
O las agresiones patrimoniales, le hablaba yo de El Cabañal.

Pero, ¿qué han hecho ustedes en la cárcel modelo -y eso sí que es una inversión directa de La Generalitat- empotrando cuatro torres para edificios administrativos, desvirtuando totalmente los valores patrimoniales que en muchas otras ciudades han sido un ejemplo de regeneración patrimonial?

Ustedes no saben, solo entienden de especulación, solo entienden de intereses, solo entienden, en definitiva, de mercancía cuando hablan de turismo o de cultura, pero ni siquiera eso lo hacen bien en términos de lo que es el cariño, el cuidado que se tiene que tener a los bienes, que también forman parte de nuestra identidad y que no solamente son un elemento y un recurso turísticos.

Por eso le digo que no le vamos a votar a favor, pero, fíjese, nos vamos a abstener, porque es que lo que dice son lugares comunes más allá de la agitprop, la propaganda de que vamos a seguir impulsando.
No, no, por favor, no sigan por ahí, no sigan por ahí.
Cambien, hagan otra cosa, pero no podemos seguir apoyándoles a hacer algo absolutamente suicida para el turismo y para la cultura.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señorías.

Una vez debatido el punto número 9, procedemos a la votación.
¿Puntos a favor?
8.
¿Votos en contra?
(Veus) ¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
6.
Por lo tanto, se toma en consideración el punto número 9 y se da por finalizada la comisión.

Muchas gracias.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 1 minut)