Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 14 d'octubre de 1999.
Comença la sessió a les 10 hores i 5 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 9.
Segona i darrera reunió.**

***Compareixença del president del Consell, senyor Eduardo Zaplana Hernández-Soro, per a respondre a les preguntes d'interès general formulades pels grups parlamentaris.***

**La senyora presidenta:**

Es reanuda la sessió.

Molt honorable president, honorables consellers, il·lustres diputades i diputats.
Continua la sessió amb la compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.
En primer lloc, formula la pregunta, en representació del Grup Parlamentari Popular, el senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor presidente del Consell.

Es bien conocido el interés que ha demostrado su gobierno por el problema de las infraestructuras de transporte de nuestra Comunidad, un interés que se ha manifestado desde el inicio de su actuación en la activación de numerosos proyectos que se encontraban detenidos, algunos de ellos incomprensiblemente, y en el planteamiento, en el planeamiento y en la puesta en marcha de otras nuevas infraestructuras.

En los últimos tiempos ha adquirido especial relevancia el tema de la unión de nuestra comunidad con Madrid mediante un tren de alta velocidad.
Esta es una iniciativa que parte también claramente del gobierno que su señoría preside y que frente a la oposición de algunos y al escepticismo de otros ha adquirido consistencia y cuerpo en los últimos tiempos a través de una serie de negociaciones.
Estas negociaciones las consideramos del máximo interés porque el tema de la comunicación de nuestra comunidad con Madrid a través de un tren de estas características es realmente un tema de alto interés.
Y en consecuencia, el Grupo Parlamentario Popular le formula la siguiente pregunta: ¿Cuál es el estado de las negociaciones que vienen llevando a cabo el Molt honorable senyor president sobre el AVE Madrid-Comunidad Valenciana.

Muchas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Té la paraula el molt honorable senyor president.

**El senyor president del Consell:**

Con la venia, señora presidenta.

Señorías, aprovecho la pregunta del Grupo Popular, del señor Font de Mora, para hacer algunas precisiones de difícil contradicción desde mi punto de vista.
No hemos entrado hasta ahora en el batiburrillo de las declaraciones en las que nos hemos visto sometidos en los últimos meses.
Y no lo hemos hecho porque no lo necesitamos.
Porque no ha habido una posición más coherente con respecto a la reclamación del tren de alta velocidad y a la concreción del proyecto posterior que la que ha mantenido el gobierno valenciano y yo mismo.

Recuerdo a sus señorías, hoy de forma solemne, en esta cámara, que fuimos los primeros en reclamar esta infraestructura y, por tanto, los primeros en impulsarla.
Y recuerdo que la primera vez que hablé de la necesidad de un tren de alta velocidad que uniera la Comunidad Valenciana con Madrid fue en mi primera entrevista con el actual presidente del gobierno, con el señor Aznar, en la primera.
Y en todo ese recorrido, desde aquel momento hasta ahora, siempre he dicho lo mismo: que me gustaría que esta infraestructura estuviera despejada políticamente en la legislatura anterior ­yo entonces decía, lógicamente, "en esta legislatura"­ y que las obras se pudieran iniciar al principio de la siguiente, es decir, en la que nos encontramos.

Posteriormente de aquel compromiso llegamos a un acuerdo con el gobierno de la Comunidad de Madrid, que sus señorías conocen perfectamente por haber sido público, que se firmó en la presidencia de la Generalitat Valenciana.
Posteriormente hicimos incluso ofrecimiento de aportación económica ­"si era necesario", apostillábamos siempre­ para que la credibilidad del proyecto ganara en efecto y, por tanto, que se pudieran dar pasos definitivos en su concreción.
Posteriormente hemos tenido el apoyo inestimable de la sociedad civil de la Comunidad Valenciana fundamentalmente pero también de la Comunidad de Madrid en un momento posterior.
Y hemos llegado a acuerdos con el gobierno de Castilla-La Mancha y con su presidente José Bono, que también por públicos no hace falta reiterar en estos momentos.

En todo ese recorrido al que hacía alusión, algunos debían de tener algún pudor ahora al hacer manifestaciones si recuerdan lo que dijeron en los tiempos en los que todo este recorrido ha transcurrido, ¿no?
: "falta de rigor", "proyecto virtual", "falla que se quemará el 13 de junio", "foto electoral", "trucos de ilusionismo", "marginación de Alicante y Castellón", son algunos de los titulares de prensa que acompañaban estas declaraciones de dirigentes políticos en las que yo ahora no me voy a detener bajo ningún concepto.
Pero estas son, señorías, y quiero reconocerlo y recordarlo fundamentalmente ahora, algunas de las manifestaciones más educadas que hemos tenido que soportar durante todo este tiempo.

¿Cuál es la situación actual?
, que es lo que le interesará, sin duda, al Grupo Popular y a estas Cortes.
El proyecto está del todo despejado y al proyecto solamente le falta una concreción no poco importante, de la que luego hablaré, que es la del trazado.
Hay un acuerdo del Consejo de ministros encargando su financiación al GIF, y por tanto asumiendo el total de su inversión con dinero público.
Hay un reconocimiento de la necesidad del inicio de las obras, sin fases, de forma inmediata, en el año 2000, en cuanto los periodos de exposición finalicen y por tanto se pueda realizar en su totalidad el proyecto.
Existe el acuerdo de que lógicamente el tren de alta velocidad, como no podía ser de otra forma, tenga ancho de vía europea.
Y hay un acuerdo que va más allá de estas concreciones en el que lógicamente se pone de manifiesto la necesidad de que llegue a las tres capitales de la Comunidad Valenciana, a Alicante, a Valencia y a Castellón, y que en el caso de Alicante y de Valencia en ningún caso sobrepase los 100 minutos en el tiempo de recorrido.
Me parece que son acuerdos respaldados, como sus señorías pueden comprobar, por el Consejo de Ministros, por el propio ministro de Fomento en sus declaraciones públicas, y por los presidentes de las cuatro comunidades que hemos venido manteniendo negociaciones con el gobierno y con el ministerio de Fomento concretamente.

¿Por qué no se ha decidido todavía el trazado?
Pues no se ha decido el trazado porque no encarece para nada el inicio de las obras y, por tanto, la concreción del proyecto.
Da igual someter a exposición pública un solo trazado que cuatro, como se ha hecho, cuatro y una variante, sus señorías también lo conocen.
Y porque si de todas formas el trazado del proyecto que hubiéramos sometido a exposición pública, pueden ir cuatro y esos cuatro nos van a dar muchísima más información a la hora de tomar la decisión definitiva.
Pero en cualquier caso, en cualquier caso, siempre las obras se iniciarán en el año 2000, porque en un periodo de 60 días a contar desde finales de octubre terminará el plazo de exposición pública y tendremos que concretar el trazado definitivo; pero lo tendremos que concretar con muchísimos más elementos de juicio y, por tanto, desde la racionalidad, desde el sentido común y desde un debate mucho más constructivo.

Y esa es, señorías.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

¿Se ha agotado el tiempo?
Perdón.

Esta es la verdad, esta es la coherencia que hemos mantenido desde siempre.
Y quiero hacer una oferta a las Cortes Valencianas en su conjunto y a cada uno de los grupos parlamentarios que la conforman.
Si alguien, después de este proceso, tiene una opinión que dar, un trazado que aportar, estaremos encantados de poder recibir sus sugerencias.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

En representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes i per a fer la seua pregunta té la paraula el seu síndic.

 

**El senyor Moreno Carrasco:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Zaplana, otra vez nos vemos en una comisión de estas de control en la que usted comparece todos los meses y que nos sirve, evidentemente, para que esta cámara y los ciudadanos en general podamos contrastar cómo, en verdad, hay dos formas de ver la realidad de la Comunidad: una, la idílica, la que usted y su propaganda oficial todos los días nos intenta vender ­como hemos visto ahora mismo­, y otra, tristemente, la real, la que nosotros aquí intentamos manifestar en cada una de nuestras comparecencias y de nuestras intervenciones.

Pero, mire, yo ya le he advertido muchas veces y se lo vuelvo a insistir: era imposible el que usted pudiera seguir engañando a todo el mundo durante más tiempo, era imposible.
Y hoy mismo vamos a ver una prueba de ello.
Usted presentó la liquidación del ejercicio presupuestario del 98 con 745 millones de pesetas de superávit ficticios.
Y le dijimos entonces: es mentira, nos engaña, es una medida electoral.
Pero como no se conforman con eso pues van y presentan aún más, presentan los presupuestos del 99 cargados de inversiones.
Y les dijimos: nos engañan, es una medida electoral, es imposible que usted ejecute eso en el año 99.
Y lamentablemente ¿qué ha ocurrido?
Pues que antes de lo que esperábamos nos han dado la razón.
No hace más que tomar posesión, mientras la gente se va de vacaciones y en pleno calor, toman la primera decisión importante: recortar drásticamente las inversiones del 99.

Por eso le hacemos esta pregunta sencilla, por si usted tiene a bien el poder contestarnos, y es: ¿cómo se puede explicar a los ciudadanos que por un lado se presente un ejercicio presupuestario con superávit de 745 millones de pesetas y por otro lado recortan las inversiones en más de 54.
000 millones de pesetas en este año para, entre otras cosas, atender remanentes de gastos del año 98?
A ver si aciertan.

 

**La senyora presidenta**:

 

Gràcies, senyor Moreno.

Té la paraula el senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

Con la venia.

Señorías.

Señor Moreno, vaya por delante mi enhorabuena y mis felicidades por el cargo al que de nuevo su señoría ha accedido por decisión de sus compañeros de grupo parlamentario.

Y decirle a su señoría que, efectivamente, esa advertencia desde esta tribuna me la ha hecho muchas veces, pero siempre en la legislatura anterior.
Y mire cuales fueron los resultados del 13 de junio.
Luego los ciudadanos deben de pensar que es usted el que falta a la verdad, como en esta ocasión también acaba de hacer usted desde esta tribuna, y se lo voy a demostrar, y no nosotros.

El acuerdo es un acuerdo absolutamente normal.
Está dentro del marco jurídico que habilita al conseller de Economía y Hacienda para poderlo tomar y no creo que haga falta en estos momentos recordarle ese apoyo en qué ley se basa.
Sabe su señoría, además, que tiene abundantes precedentes en la historia de la Generalitat Valenciana y del gobierno valenciano, abundantes precedentes.
Y en cualquier caso tengo que negar que ese recorte se cifre en una cifra que su señoría ha marcado de 54.
000 millones de pesetas.
No es, ni mucho menos, esa cantidad, bajo ningún concepto, aunque han manejado otras incluso más elevadas, bajo ningún concepto, y se debe simplemente a atender necesidades básicas, fundame4ntalmente de educación y de sanidad; porque hay que atender las prestaciones sociales básicas de los ciudadanos.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula el senyor Moreno.

 

**El senyor Moreno Carrasco:**

Mire, señor Zaplana, usted sabe que son 54.
000 millones.
Pero insiste en intentar seguir engañándonos, como ha hecho siempre, reiteradamente, en esta tribuna.

La verdad es que usted ha renunciado a utilizar el presupuesto para intentar redistribuir riqueza en esta comunidad; lo ha utilizado sólo para entretener al señor Olivas, se lo he dicho muchas veces.

Y la verdad es que usted ha dejado de ejecutar más de 150.
000 millones de pesetas desde que está gobernando, de inversiones que tenía presupuestadas.
Y uno al final se tiene que preguntar: vamos a ver, ¿qué es lo que ocurre en esta comunidad?
, ¿cómo en años de crecimiento económico ­y no compare usted con otros años­ se pueden recortar las inversiones públicas de esta manera?
, ¿cómo además de recortarlas se puede endeudar hasta llegar a tener un déficit, o una deuda, de más de 900.
000 millones de pesetas en esta comunidad?

¡Nos ha llevado usted a la bancarrota!
¡Estamos en quiebra, señor Zaplana!
Y además uno sigue preguntándose ­por mucho que se ría usted-, sigue preguntándose: ¿cómo se puede tener el descaro de decir que se cierra un ejercicio con 745 millones de pesetas de superávit y tener en los cajones su vicepresidente más de 37.
000 millones de pesetas en facturas de farmacia sin contabilizar?
, ¿cómo se puede decir eso?

¿O cómo se puede venir aquí con todo el desparpajo del mundo a decir que se recortan 54.
000 millones de pesetas de inversiones públicas para atender gastos ineludibles de educación y sanidad?
Porque uno al final se va a ver lo que ocurre en la educación y la sanidad.
¿Y sabe lo que ocurre en la educación en esta comunidad?
Pues mire, que los niños no tienen los libros gratis porque ustedes votan aquí en contra de ello.
Y más del 60% de los niños no puede ir a institutos porque ustedes no pueden aplicar la Logse porque no los han construido.
Que, además, los centros escolares públicos no pueden funcionar porque ustedes no les mandan el dinero a tiempo y se lo malgastan en otra cosa.
Eso es lo que ocurre.

Y a mí me gustaría que usted subiera aquí y nos explicara a todos, a todos, que ya no va a construir ni los colegios, ni los centros de salud, ni las residencias de la tercera edad que usted prometió en campaña, porque es que ya no tiene el dinero, señor Zaplana.
Y tendrá que explicarle a la gente que no lo ha dedicado usted ni a dar más becas, ni a dar libros gratis a los niños, ni a subir las pensiones de los más necesitados.
No, señor Zaplana, usted no lo ha dedicado a eso.
Tendrá que decir que lo ha dedicado posiblemente a engordar el cupo de altos cargos, como ha hecho con el nombramiento de su gobierno.
Tendrá que decir, señor Zaplana, por mucho que se ría, que lo ha dedicado a aumentar su aparato y su propaganda oficial para intentar seguir engañándonos, y ya no engaña a nadie.

Y tendrá que decir además, señor Zaplana, que lo ha despilfarrado usted, que ese dinero lo ha malbaratado y lo ha tirado por la ventana, porque usted, por mucho que ponga cara de buen chico, señor Zaplana, usted ha gestionado nuestro patrimonio, lo ha gestionado como un verdadero manirroto, como alguien que sólo sabe utilizar la visa, y el que venga detrás ya pagará las deudas.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

Gràcies, señor Moreno.

Té la paraula el senyor president.

**El senyor president del Consell:**

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Moreno, la verdad es que no teníamos por qué tener una expectativa de cambio en su actitud.
Era un tanto absurdo.
Hay quien lo ve desde el punto de vista positivo.
Dice: hombre, no nos ha ido mal.
Eso es verdad ¿no?
Lo que pasa es que no deja de ser incómodo no poder tener un debate desde la racionalidad y desde el sentido común.
Porque su señoría ha hablado de 54.
000 millones de pesetas, pero ha sido incapaz de decir de dónde saca la cifra y el porqué de su argumentación.
Yo sí que se lo voy a hacer en estos momentos, porque creo que por muy intenso que pueda ser el debate político no debemos perder nunca el rigor, la seriedad, en los planteamientos, sobre todo en esta cámara.

Mire, señoría, no se ha paralizado ninguna inversión en marcha, absolutamente ninguna.
Con carácter selectivo se toma un acuerdo en función de los créditos que hay en estos momentos disponibles en los capítulos VI y VII a fecha 31 de julio.
Y bajo ningún concepto se paraliza, como le he dicho, ninguna inversión.
Y, desde luego, hay acuerdos y precedentes más que notables que su señoría no ha hecho alusión aquí, en su intervención, del gobierno valenciano, de otras fechas que no les tengo que recordar, 28 de septiembre del 93, 6 de febrero del 95, o la de mayo del 95, en la que luego me detendré.

La cantidad exacta no llega a los 30.
000 millones de pesetas.
Son exactamente 19.
700 millones del capítulo VI y 9.
300 millones del capítulo VII.
Y ese es un dato fácilmente comprobable por su señoría.
Y esa es la cantidad exacta.

Pero es que, además, se han pasado toda una legislatura diciendo sus señorías ­en algunos casos con razón y en otros sin ella­ que había que hacer ­en algunos casos tenían mucha razón­ hospitales, centros de salud, colegios, que había que ampliar plantillas, y todo eso lo hemos hecho.
Y todo eso su señoría debe de saber que hay que pagarlo, que hay que pagarlo, que los colegios hay que dotarlos de personal, que los hospitales hay que dotarlos de personal, que los centros de salud hay que dotarlos de personal.
Y que luego eso, cuando no está previsto inicialmente en el presupuesto cuando se aprobó, hay que atenderlo, hay que atenderlo.
Y eso es lo que hemos hecho: preocuparnos de las necesidades sociales más inmediatas y necesarias de la Comunidad Valenciana.
Por el importe que a su señoría le he dicho.

Claro, si nos hubiéramos encontrado con que la Logse estuviera aplicada en nuestra comunidad cuando llegamos en el año 95 no hubiéramos tenido que hacer el esfuerzo inversor, *(remors)* el esfuerzo inversor que hemos tenido que hacer.
Pero le voy a dar un dato a su señoría.
*(Remors)* Desde el ejercicio del 96 al 97 han sido 3.
163 nuevos puestos de profesorado en infantil y en primaria.
Tendrán que cobrar esos profesores, ¿verdad, señoría?
Pero desde el año 95 en secundaria el aumento de profesores ha sido de 3.
749.
Desde el primer trimestre, ¿eh?
, se van a poner en funcionamiento 31 centros escolares.
Y esas necesidades hay que atenderlas.
En formación profesional, 524 ciclos formativos, hay este año 105 más que el año pasado, y eso también hay que pagarlo.
Solamente en las últimas oposiciones se han incorporado 1.
300 nuevos profesores al sistema educativo público.
Y eso lógicamente necesita recursos.
Y a la gente hay que decirles que eso hay que atenderlo y que eso hay que pagarlo.

¿Y sabe usted lo que supone el recorte?
Un 2'6% del total del presupuesto.
¿Y sabe por qué lo podemos hacer?
Porque tenemos la posibilidad de tener inversiones para realizar en nuestra comunidad que vienen a través de fondos europeos con el Objetivo 1 o de los presupuestos generales del Estado que nos atienden infinitamente mejor que nos atendían con los gobiernos socialistas que usted defendía anteriormente.

¿Y sabe su señoría lo que hizo el último gobierno del expresidente Lerma en el año 95?
Recortar 33.
202 millones de pesetas, pero en sentido inverso, no para atender gastos de sanidad y de educación, sino que en aquel caso le quitó 5.
226 millones a la educación pública, 2.
773 a la sanidad pública, 1.
492 a trabajo y servicios sociales y 1.
498 a medio ambiente, ese es el cambio de sensibilidad entre mi gobierno y el gobierno que presidían ustedes, el último gobierno socialista en el año 95.
Nosotros atendemos los gastos sociales preferentemente uy ustedes no.

Y cuando habla usted del señor Olivas se ha debido de equivocar.
Porque fue el señor Mazón el que en una declaración pública al diario *El País* el 5 de agosto del 95, justificando ese recorte dijo: "No es ninguna ilegalidad, ni hay desviación en sanidad; son desviaciones normales que se ajustan a fin de año".
Era el señor Mazón el que decía esas cosas.
Nosotros hablamos desde el rigor, nosotros hablamos desde la responsabilidad, nosotros hablamos desde la coherencia.
Y nosotros podemos hacer las cosas con luz y taquígrafos, porque nosotros no guardamos papeles, los guardaba su señoría o el gobierno que su señoría defendía.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

**La senyora presidenta:**

Gràcies, senyor president.

En representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, té la paraula el senyor Ribó.

**El senyor Ribó i Canut:**

Senyora presidenta.

Senyor president, per al Grup d'Esquerra Unida, l'educació és un dels temes claus que defineixen el funcionament d'un govern.
I mire, el començament de curs palesa com cap altre moment del any l'estat del sistema escolar.
Des d'Esquerra Unida veiem l'ensenyament d'una forma dispar i contraposada, de colors en l'ensenyament privat, en blanc i negre l'ensenyament públic.
En l'ensenyament privat les subvencions estan garantides es complisquen o no les normes i les condicions que mana la legislació vigent.
No importa que els centres segreguen als xiquets per procedència social, per creences religioses.
Tampoc importa que tinga plantejaments pedagògics heretats dels anys 40, d'aquella manera de pensar que deien el "nacionalcatolicismo", com és discriminar als alumnes separant-los en col·legis de xics i en col·legis de xiques.
Per no controlar no es controla ni que paguen les cotitzacions a la seguretat social.
Es governa sense complexos.
Com va dir el conseller d'Educació, efectivament, sense complexos i sense la vergonya mínima que permet fins i tot inaugurar el curs acadèmic en un centre privat amb deutes milionaris amb la seguretat social.
Tot val, són amics, són companys, són, col·legues i hi ha que tractar-los bé.
En l'altre costat, en blanc i negre, l'ensenyament públic: manca d'infrastructures que produeixen mobilitzacions d'alumnes i pares en tot el País Valencià, barraquisme escolar, senyor president; manca de professorat en més de la meitat de centres de secundària, no es pot pagar als professors interins de primària per manca de diners; incompliment descarat dels compromisos de construcció i adequació de centres que preveu el mapa escolar; retall en les obres menors, retard en les despeses de funcionament.
En definitiva, un abandonament creixent i programat de l'ensenyament públic.

Senyor president, la nostra visió preocupada de l'ensenyament ens fa preguntar-li per la valoració que fa el seu govern del començament de curs.

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el senyor president.

**El senyor president del Consell:**

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Ribó, la pregunta concreta es cual es mi valoración.
Tremendamente positiva.

A pesar del proceso de transformación en el que está inmerso nuestro sistema educativo, que sabe su señoría que afecta a la distribución geográfica, a la inclusión de nuevas líneas educativas, a las nuevas plantillas, a la puesta en funcionamiento de nuevos centros.
En este marco, que es un marco complejo, la normalidad ha sido la nota dominante y ha habido escasas excepciones que o se han corregido o se están corrigiendo en estos momentos.

El 99% de la comunidad escolar se ha incorporado al nuevo curso escolar sin ningún tipo de problemas y sabe su señoría que esa normalidad afecta a un número importantísimo de alumnos, concretamente 105.
000 en educación infantil, 259.
683 en primaria y más de 333.
000 en secundaria.
No se puede pedir más.
Yo creo que la normalidad ha sido absoluta.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Senyor president, de veritat li preguntava per la valoració del començament de curs.
No pel seu nivell d'autoestima, que sé que és molt elevada.

De veritat que li preguntava per açò.
I mire, jo li vull recordar una sèrie de coses que vosté, el seu govern va signar, que va signar fa menys de tres mesos i mig, concretament en el decret de plantilles.
Mire, el 25 de maig del 99 es signava un compromís en centres públics, estic parlant entres públics concretament, de construir 24 centres nous que haurien d'estar construïts al començament de curs.
Només han pogut començar les classes en 5, senyor president.
Dels 11 centres que els tenim que adequar segons aquest compromís només han començat les classes en 5.
Si açò és una situació normal, mire vosté, eh?
Les dades son així d'escandaloses.
I si vosté vol estem disposats a verificar-ho província per província, centre per centre.
És un document que vostés, en l'annex del decret de plantilles signaren.

I li recorde: en Alacant haurien d'haver-se construït, abans de començar el curs 12 centres nous i adequar-se 2.
S'han acabat només 3.
En València, haurien d'haver-se construït 7 centres nous i adequar-se 8.
Només s'han acabat 4.
En Castelló haurien d'haver-se construït 5 centres nous i adequar 1.
Hi ha acabats 3 en aquests moments.
Mire, per a nosaltres açò es prou indicatiu del seu menyspreu pel ensenyament públic, en secundària concretament.
No creu?
Nosaltres ho tenim clar.
Si qualsevol professor haguera de fer una avaluació del començament de curs, l'única qualificació que tindria seria la de molt deficient.
No hi ha una altra qualificació possible.
En l'ensenyament públic.

I mire, volem reiterar el tema dels concerts.
Nosaltres li reiterem que s'han produït il·legalitats.
I li vaig a detallar algunes: alguns concerts ni han passat per la comissió territorial de concerts educatius.
Li posaré un exemple només.
Un exemple que ­oh casualitat­ està ubicat a Burriana, el mateix municipi del conseller d'Educació.
El centre no val la pena dir-ho.
No s'han respectat les normes de selecció d'alumnes en els nous centres concertats malgrat que el coneixia des del 12 de febrer ­és l'acta de la comissió territorial de concerts, que els centres anaven a ser concertats-.
Ara, està clar, hi havia eleccions i no es tenia que dir, però es coneixia perfectament.
S'ha permés, per tant, la segregació entre xiquets i xiquetes, s'ha permés la segregació per qüestions ideològiques en centres que sabia que s'anaven a subvencionar públicament.
No està garantida la gratuïtat de l'ensenyament com manen les lleis en aquest centres.

**La senyora presidenta:**

Senyor.
.
.

**El senyor Ribó i Canut**:

 

Acabe de seguit.

Quines mesures ha pres el seu govern per tal que es tornen els diners que s'havien pagat als pares d'aquests centres en forma de matrícula?
Li recorde: l'ensenyament concertat implica legalment gratuïtat per als pares.
Entenem perfectament que diversos sindicats estiguen duent el tema dels nous concerts als tribunals de justícia.
És absolutament lògic.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Ribó.
Mire, señor Ribó, en el ejercicio del 99, en el que nos encontramos, se han adjudicado o están a punto de adjudicarse 101 centros escolares.
Y esa es una realidad.
En el año 95, el cumplimiento de la Logse en nuestra comunidad estaba en el 12%.
Entonces su señoría no era diputado, pero el grupo al que pertenece callaba y guardaba silencio, y no reclamaba con la virulencia que lo está haciendo ­y yo creo que con la certeza y con.
.
.
justicia­ en esta última legislatura la construcción de infraestructuras educativas para el sistema público.
Y nosotros lo estamos haciendo.
Y con esos 101 centros escolares estará cerrado definitivamente el mapa esolar.

Hemos tenido que hacer en una legislatura solamente el esfuerzo que se tendría que haber hecho normalmente, en condiciones presupuestarias normales, en dos o tres legislaturas.
Hemos hecho un esfuerzo a favor de la educación pública como nunca se había hecho en la Comunidad Valenciana, como nunca se había hecho.
Y lo que pasa es que su señoría discrepa de otras cuestiones, que también entraré en ellas.
No tengo que repetirle los números que he dado antes en la pregunta del portavoz del Grupo Socialista sobre el incremento de las plantillas y sobre el esfuerzo que también en esa dirección hemos realizado.

Pero su señoría quiere llevar el debate de la educación a un debate ficticio y absurdo entre lo público y lo privado.
Y yo quiero llevar el debate a una educación de calidad, a una igualdad de oportunidades real para todos, a una no discriminación ni elitismo por la pertenencia a determinada familia del niño que tenemos que educar.
Bajo ningún concepto.
Porque es un discurso hipócrita y absurdo el que mantenemos muchas veces.
Porque se dice "es que ustedes defienden una educación elitista".
No, los que defienden una educación elitista son los que permiten o posibilitan que el padre no pueda elegir el centro de enseñanza al que tenga que ir su hijo.
Esa es, esa es la educación elitista: el que no garantiza la igualdad de trato para el niño, elija el colegio que elija su padre donde se tiene que formar.
Y el sistema educativo constitucional dice que todos los centros ­privados, públicos y concertados­ forman parte de la oferta educativa.
Y, por tanto, desde el gobierno tenemos que atender absolutamente el conjunto de la oferta educativa.
Y tenemos que garantizar una oferta educativa pública de calidad, como se está haciendo.
Y tenemos más legitimidad y argumentos que nadie para poder decir yo en esta tribuna lo que estoy diciendo en estos momentos, porque ­ya le digo­ 101 centros adjudicados en el ejercicio 99 o a punto de adjudicar.
Y esa es la verdad y contra eso no se puede luchar.

Y las cifras que ha dado su señoría son rigurosamente falsas, porque yo tengo aquí no ya el número, sino los nombres de los municipios donde se han abierto ya colegios nada más producirse el inicio de las clases escolares hace unos días.
Y esa es la verdad.
Y la normalidad ha sido la pauta y la tónica general en la apertura de curso, salvo alguna anécdota que su señoría ha querido lógicamente elevar a categoría, cuando es simplemente una anécdota que está ya resuelta.
Como en La Eliana, por ejemplo, que mañana, cumpliendo el acuerdo con la comunidad escolar, inician los alumnos el curso.
Y esas son unas circunstancias muy especiales que se producen en un momento determinado, pero bajo ningún concepto nos pueden llevar a esa especie de clamor social que su señoría, ayudado por algún medio de comunicación, ha intentando trasladar estos días.
¡Gran clamor social!
Yo el clamor social no lo percibo, señoría.
No lo percibo bajo ningún concepto.
Yo el clamor social lo percibí el 13 de junio, el 13 de junio cuando los ciudadanos dijeron quién quería que los gobernara.
Y nadie engañó a los ciudadanos de esta comunidad porque presentamos un programa electoral diciendo lo que queríamos.
Y ese programa electoral merece el respeto de todos.
Y especialmente de sus señorías, porque saben que ofertaron uno alternativo que no fue elegido por los ciudadanos.
No solamente es que no fuera elegido, es que quedó a gran distancia desde el punto de vista del apoyo popular.
Y su señoría tiene toda la legitimidad para ejercer la oposición y para criticar en esta cámara, pero no para falsear los datos.
Y no para decir que no hagamos lo que es un compromiso nuestro con los ciudadanos de la Comunidad Valenciana: dar una enseñanza de calidad para todos, absolutamente para todos.
De igualdad de oportunidades para todos, con igualdad de tratos para todos.
Y no inmiscuirnos de forma sectaria en el papel que corresponde a los padres y, desde luego, no a los políticos.

**La senyora presidenta:**

 

Senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Acabo, señoría.

Porque yo no me encuentro en condiciones de obligar a un padre a que tenga que llevar a un determinado centro a su hijo.
Yo prefiero darle la posibilidad de que el padre elija en libertad lo que quiere.
Otros entienden la libertad de otra forma y otros entienden el sectarismo como una práctica habitual en la política.
Yo no.
Muchas gracias.
 *(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor president.

Se suspén la sessió durant 10 minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 40 minuts)*

***Compareixença del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, per tal d'explicar la política general que seguirà la conselleria durant la present legislatura, sol·licitada a petició pròpia (RE número 752) i pel GP Socialista­Progressites (RE número 342).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, continua la sessió.

Compareixença del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports per a explicar la política general que seguirà la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports durant la present legislatura, sol·licitada a petició pròpia i pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Señora presidenta, señoras y señores diputados.

Si alguien me pidiera que hiciera una presentación breve o una definición en una pequeña frase de cómo va a ser esta legislatura que termina de empezar, desde el punto de vista de la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes yo diría que ésta va a ser la legislatura de las realizaciones.

A lo largo de los próximos cuatro años, vamos a ir viendo cómo se hacen realidad algunos de los proyectos más importantes para nuestro futuro que la sociedad valenciana ha venido reclamando durante mucho tiempo.
No quisiera parecer triunfalista, pero sí les puedo decir que estoy totalmente convencido de que ésta va a ser una legislatura decisiva para los valencianos desde el punto de vista de las infraestructuras.

De ellas, unas de las que el gobierno valenciano cree que deben merecer una prioridad importante, y a las que yo personalmente voy a dedicar una atención especial, son las infraestructuras hidráulicas.
Puede sonar ya casi a tópico, pero no por ello deja de ser cierto que el agua es uno de los principales problemas que tenemos que resolver los valencianos de cara al futuro.
Durante la pasada legislatura, desde el Consell yo creo que hemos hecho un esfuerzo muy considerable en esa dirección y a lo largo de la que empieza ese esfuerzo va a ir rindiendo unos frutos importantes.

En este sentido, me gustaría destacar de manera muy especial las grandes inversiones en modernización de regadíos, puesto que se trata de la principal medida de ahorro de agua, que creo que es la orientación básica que debe tener la política hidráulica valenciana.
La principal de estas actuaciones, quizá por la superficie de ese regadío tan importante, es la modernización de regadíos de la Acequia Real del Júcar, obra que acaba de ser adjudicada por la Confederación Hidrográfica del Júcar, Ministerio de Medio Ambiente, con una inversión de unos 9.
000 millones de pesetas.
Y próximamente se irán poniendo en marcha las de la Acequia Real de Moncada, Camp de Túria y otras.

También las infraestructuras de depuración de aguas residuales urbanas son muy importantes para racionalizar el uso del agua y posibilitar el ahorro.
Además de proteger nuestros ríos y nuestras costas de la contaminación, tema totalmente prioritario, durante la legislatura pasada hemos conseguido dar el impulso definitivo al Plan director de saneamiento y depuración, de modo que, cumplido ya este primer plan, ­y digo cumplido, aunque no estén todas las obras finalizadas, pero sí adjudicadas, iniciadas, terminadas, en fase de ejecución­ nos hemos situado yo diría que a la cabeza de las comunidades autónomas en cuanto a depuración de aguas residuales y estamos ya elaborando lo que va a ser el segundo Plan de saneamiento y depuración de la Comunidad Valenciana.
Plan que va a ir dirigido a tres objetivos principales: ampliar y mejorar las depuradoras ya existentes, potenciar al máximo la reutilización del agua depurada y promover la reutilización de los fangos o la eliminación en su caso.

Un segundo Plan que se puede decir que hemos empezado ya a poner en marcha con obras como la ampliación y mejora de Pinedo, la reutilización de las aguas en el área metropolitana de Valencia y la ampliación de la depuradora de Castellón, con su reutilización.

En relación con este tema, es preciso hoy hacer una mención específica a la cuestión del río Segura.
La contaminación del Segura es un problema que el Consell valora en toda su gravedad, en toda su dimensión.
Es cierto que no es un problema nuevo ni ha surgido de la noche a la mañana, ni tampoco es un problema cuya solución sea responsabilidad exclusiva de la Generalitat, puesto que el agua llega ya muy contaminada a nuestro territorio y, como conocen muy bien sus señorías, la cuenca del Segura va mucho más allá de lo que es nuestra comunidad.
Pero eso no es obstáculo para que el gobierno valenciano haya decidido asumir la regeneración del Segura en coordinación con las demás administraciones competentes como uno de sus objetivos principales para esta legislatura.

En consecuencia, les anuncio que voy a solicitar comparecer ante estas Cortes lo antes posible para informarles sobre la situación actual del Segura, sobre las actuaciones que estamos desarrollando, sobre nuestras previsiones para el futuro y sobre el contenido de los compromisos que adquirimos antes de las elecciones con los ciudadanos de la Vega Baja.

Otro de nuestros objetivos de atención preferente es el abastecimiento de agua a municipios.
En esta legislatura vamos a terminar proyectos iniciados en la etapa anterior, como el abastecimiento de la Plana, la Ribera, Sagunto y municipios de su comarca, o el Plan de actuaciones de emergencia para municipios del interior de Castellón.
Con ellos vamos a dejar solucionados, dentro de este período, los principales problemas de abastecimiento urbano que afectan a la Comunidad Valenciana.
Y además vamos a emprender nuevos programas de actuación en otras comarcas con dificultades de abastecimiento.
Y la más inmediata va a ser la comarca de la Marina Alta.

La conclusión de todas estas actuaciones y la puesta en marcha de otras en los próximos años supondrá que, al terminar esta legislatura, la Comunidad Valenciana habrá dado un paso de gigante hacia la consolidación de una política del agua sostenible, de modo que el agua sea un recurso al servicio del desarrollo, pero al mismo tiempo un recurso que se emplea de forma racional, buscando ante todo su economía, su protección y la defensa del medio ambiente.

Este esfuerzo de ahorro va a permitir que se ponga en marcha, también en esta legislatura, el trasvase Júcar-Vinalopó, una actuación esencial para asegurar la disponibilidad de agua a unas zonas de la comunidad especialmente castigadas por su escasez.
Desde el Consell vamos a seguir además colaborando con la administración del Estado y con los usuarios para garantizar que el agua llegue pronto y tenga un coste asumible.
Todos conocen esa actuación de la empresa, en este caso, de Aguas del Júcar, que es la que está encargada, por parte de la Confederación Hidrográfica del Júcar y del Ministerio de Medio Ambiente, de realizar esta obra del Júcar-Vinalopó.
Y sus características medioambientales con el trazado, los informes primeros medioambientales con problemas y los informes posteriores, una vez modificado y haciendo un trazado que yo creo que se ajusta notablemente al primer informe que se hizo desde la Conselleria de Medio Ambiente, con el fin de mejorar ese trazado y disminuir la afección ambiental.

A pesar de todo, a pesar de estos esfuerzos por ahorrar agua y distribuirla de manera más eficaz.
.
.
Hemos visto hasta ahora que hemos estado hablando de modernización para ahorrar, y se ahorra mucho agua con la modernización; yo creo que sólo en la Acequia Real estaríamos hablando de 150 millones de metros cúbicos los que se pueden ahorrar.
De depuración para no contaminar, pero también para reutilizar, y es mucha el agua que se puede poner en el circuito para volver a utilizar con esa reutilización; sólo con la de Pinedo estaríamos hablando de 80 millones de metros cúbicos de agua, y es la primera fase del Júcar-Vinalopó.
Y todo eso nos permite, de acuerdo con el plan del Júcar, hacer una redistribución de esos recursos ­Júcar-Vinalopó, la Plana, Ribera­ para favorecer y mejorar los abastecimientos de las zonas.

Sus señorías son conscientes de que no conseguiríamos eliminar del todo la amenaza de la escasez de nuestra comunidad si sólo pudiéramos depender exclusivamente de nuestros propios recursos.
La solución definitiva a largo plazo sólo es posible mediante el trasvase a nuestras cuencas de parte del agua que sobra en otras.
Ya se conoce, a través del Libro Blanco del Agua, cómo el Estado ha reconocido con toda claridad nuestra situación de déficit, ha reconocido también con toda claridad que es necesario proporcionarnos recursos para sostener actividades de alta rentabilidad social y económica como el turismo, como la agricultura de regadío, y ha señalado además a las cuencas del Ebro y del Tajo alto y medio como cuencas idóneas para trasvasar agua al Júcar e incrementar la que se trasvasa al Segura.

Creo, y desde luego todos nuestros esfuerzos han ido en ese sentido, que el gobierno valenciano ha sido muy claro y contundente durante la legislatura pasada al demandar la urgente aprobación del Plan hidrológico nacional y al demandar además un plan que satisfaga las necesidades de agua de la comunidad.
Les puedo asegurar a sus señorías que vamos a seguir manteniendo esa postura de firmeza y de exigencia.
Aunque estoy convencido de que una vez ya ­conforme lo están­ aprobados los planes de cuenca y presentado y debatido el Libro Blanco del Agua, el gobierno podrá presentar a las Cortes generales el Proyecto de ley del Plan hidrológico nacional en un plazo relativamente breve.

Sus señorías son conscientes de la dificultad de encontrar el consenso necesario para que el Plan hidrológico sea viable, pero estoy seguro, y sé que es la intención del gobierno de la nación, que estará aprobado en un plazo razonablemente breve.

Los temas del agua van a ser, pues, una prioridad en la política de la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes.
Pero, junto a esto, en estos momentos está de plena actualidad otro asunto vital para el futuro de la Comunidad Valenciana.
Y me refiero al AVE, aunque poco puedo decir después de la comparecencia de nuestro presidente.

El tren de alta velocidad es un proyecto liderado e impulsado desde la Comunidad Valenciana en el que el gobierno valenciano y nuestro presidente, y creo que la mayor parte de nuestra sociedad, hemos puesto todo el empeño y toda la ilusión posibles.
Lo que hace no mucho tiempo no era más que una propuesta, que muchos pensaban que no podría prosperar, o que algunos decían que ni siquiera la planteábamos en serio, es hoy una realidad que no hay quien la pare.
Como saben, el gobierno de la nación ha encargado su ejecución al ente gestor de infraestructuras ferroviarias y dentro de unos días, a primeros de noviembre, el ministerio sacará a información pública las alternativas de trazado, y estimamos que en el año 2000 comenzarán las obras.

Así pues, hemos superado la discusión de AVE sí o AVE no, alta velocidad o velocidad alta, y ya nadie pone en cuestión que los valencianos vamos a tener alta velocidad ferroviaria con el centro de España y que la vamos a tener en un plazo relativamente corto.
El debate ha pasado ya a otro terreno.
Como saben, se ha discutido mucho durante estos últimos meses sobre el trazado y sobre la previsible duración del trayecto que tendrá el AVE Madrid-Comunidad Valenciana.
Yo creo que ha sido un debate un poco precipitado, puesto que aún no teníamos en la mano todos los elementos de juicio necesarios.
Pero al mismo tiempo también creo que ha sido un debate fructífero, que ha puesto de relieve la importancia que tiene para nuestra comunidad esta infraestructura, la valoración que merece para la inmensa mayoría de ciudadanos, y que ha servido también para que algunos sectores que se mostraban yo diría que reticentes o que pensaban que el AVE era poco más que una operación publicitaria hayan terminado por manifestar públicamente su apoyo o al menos su coincidencia con los esfuerzos del gobierno valenciano.

Por supuesto, podemos mantener nuestras legítimas discrepancias, pero considero que una buena base de consenso serían las exigencias que el gobierno valenciano considera como irrenunciables: un trazado que permita unos tiempos de viaje en torno a los 100 minutos, la plena articulación del territorio valenciano mediante la conexión en AVE de Alicante, Castellón y Valencia y la integración del trazado con la futura línea de alta velocidad hacia Barcelona y la frontera francesa.

No obstante, siendo la alta velocidad y la articulación del corredor mediterráneo unos temas importantes, transcendentales, yo diría que imprescindibles para garantizar nuestra competitividad y el desarrollo económico y social de esta comunidad, no son los únicos temas de importancia esencial que se nos plantean de cara al futuro inmediato en relación con el ferrocarril y el transporte.
En esta legislatura, las áreas metropolitanas de nuestra comunidad van a tener también un protagonismo decisivo.
Ya lo empezamos a plantear en la legislatura anterior, pero lo vamos a reforzar de manera importante en esta legislatura que terminamos de empezar.

Para nosotros, las áreas metropolitanas son los puntales del desarrollo de nuestra comunidad.
El Consell tiene claro que consolidarlas, articularlas, ordenarlas, resolver sus dificultades de integración, comunicarlas mejor y reforzar sus potenciales es importante no sólo desde el punto de vista del bienestar y de la calidad de vida de los valencianos que viven en ellas, sino también desde el punto de vista más amplio de una estrategia de crecimiento para toda la comunidad.
Y en esto la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes tiene mucho que aportar desde distintos puntos de vista, pero también a través de las políticas de carreteras, de transporte urbano, de infraestructuras ferroviarias, portuarias, de ordenación territorial, de equipamientos urbanos y otras.
Por tanto, el desarrollo de las áreas metropolitanas de Valencia, el desarrollo del área metropolitana de Castellón, el desarrollo del área metropolitana de Alicante-Elche, van a ser otro de los ejes principales de nuestra actuación como responsables de la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes a lo largo de esta legislatura.

Un elemento determinante para la viabilidad de estas áreas metropolitanas es la calidad en sus sistemas de comunicación y transporte, tanto hacia el exterior como en el interior de las propias áreas.

En ese sentido, yo creo que la clave está en la intermodlidad: unas infraestructuras y unos servicios cada vez más funcionales y eficientes; y sobre todo bien articulados entre sí, de modo que se multipliquen las ventajas y las oportunidades de cada uno de ellos.
De poco nos serviría tener una comunicación excelente con el exterior si las personas que tienen que desplazarse por los núcleos del área o que llegan a esa zona no pueden hacerlo con facilidad y con rapidez.
Poco papel podrían hacer nuestros puertos, aun contando con las mejores instalaciones, si las mercancías no encontrasen una buena conexión con el ferrocarril o la carretera.

Sus señoría conocen perfectamente los proyectos que para remodelar las redes ferroviarias en las áreas metropolitanas de Valencia y de Alicante diseñamos en la legislatura pasada.
Lo diseñamos junto con la administración del Estado y junto con los ayuntamientos.
En esta legislatura estos proyectos van a pasar a convertirse en hechos tangibles, en obras que se van a ir materializando.

En el caso de Valencia, de acuerdo con los términos que acordamos con el Ministerio el año pasado, la conselleria está ya actuando para el traslado de las instalaciones de Renfe a Fuente de San Luis y el Ministerio acaba de sacar a concurso el estudio informativo para la Red arterial ferroviaria.
Esto significa que se pone ya en marcha una operación que la ciudad de Valencia ha reclamado durante muchos años.
Pero que no sólo tendrá una importancia digamos local con el soterramiento de las vías y la creación del Parque Central.
Es que, además de esto, supondrá, en un plazo razonable, una mejora sustancial de todas las comunicaciones ferroviarias que pasan por Valencia, tanto de larga distancia ­incluido el AVE­ como de cercanías.
Y aquí quiero remarcar mucho el tema de las cercanías.
Ese parque central, esa actuación de red ferroviaria en la ciudad de Valencia, tiene importancia para los trenes de larga distancia, pero es trascendental, es muy importante para los trenes de cercanías y para la intermodalidad, pues allí va a llegar el metro, allí va a llegar el autobús, allí va a tener el taxi, y esa estación central va a ser capaz de distribuir y de comunicarse perfectamente con los otros medios de transporte.
Y eso a veces es tan importante como que el tren de alta velocidad llegue cinco minutos antes o cinco minutos después.

De manera similar, la propuesta que lanzábamos junto con el ayuntamiento a finales de la legislatura pasada para remodelar la penetración del tren en Alicante y su conexión con Elche se va a concretar dentro de muy poco en un acuerdo de colaboración con el ministerio.
Yo puedo decirles aquí que ese acuerdo está escrito, están ministerio, Renfe y ayuntamiento totalmente de acuerdo, y yo espero que esta próxima semana en las agendas tanto del ministro como de los presidentes de Renfe y de la comunidad tengan un hueco para poderlo firmar.
De todas formas, ya hay un primer convenio firmado entre el ayuntamiento y la Generalitat que es digamos el que da pie a todo lo que luego se va a realizar.
En definitiva, se trata de un protocolo, de un convenio en el que la Generalitat con el ayuntamiento, al igual que en el del parque central en Valencia, se hace cargo del soterramiento, de la estación y de los ajardinamientos, y el ministerio con Renfe se hace cargo de la red ferroviaria.
De tal manera que sólo ya con el convenio firmado entre la Generalitat y el ayuntamiento es posible realizar el soterramiento, es posible ir trabajando en los proyectos de la nueva estación y del parque urbano de la zona de Alicante.

Como decía, además de resolver esos problemas de integración urbana del ferrocarril, vamos a articularlo con el nuevo tranvía que estamos implantando y los demás servicios de transporte urbano.
Vamos a poner una estación en la zona del aeropuerto de El Altet.
Vamos a resolver los problemas ambientales de importancia que crea el actual trazado en la costa; y vamos a mejorar la conexión con el sur de la provincia, Alicante, Elche, etcétera.

Es decir, que con estas dos grandes operaciones, más la de soterramiento y nueva estación de Castellón, que dentro de muy poco se inaugurará, porque esa está prácticamente finalizada, nuestras tres principales áreas urbanas van a experimentar una transformación yo creo que trascendental, importante, en cuanto a sus comunicaciones ferroviarias y en cuanto a la integración urbana de sus infraestructuras.
Impulsar estas actuaciones y ejecutarlas en la medida que corresponda a la Generalitat en función de los compromisos asumidos es otro de los grandes objetivos de la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes para la legislatura.

También lo es, como decía, conseguir un sistema de transporte urbano plenamente eficaz.
Y en este sentido son dos las líneas principales de actuación que va a seguir la Conselleria: por una parte, las redes de metro y tranvía de Alicante y Valencia y, por otra, los planes de transporte metropolitano para Valencia, Alicante y Castellón.

Respecto a la red de metro de Valencia, ya conocen ustedes la ampliación que hemos realizado durante esta legislatura pasada, prolongando la línea 3 desde la Alameda hasta la avenida del Cid y hasta Mislata, y llevando el tranvía hasta las instalaciones universitarias de Burjassot y, más recientemente, hasta la Feria de Muestras.
Valencia y su área cuenta ya con una auténtica red metropolitana, y la respuesta de los ciudadanos ha superado nuestras previsiones: de 19 millones de viajeros en 1995 hemos pasado a más de 36 millones en este año 99.
Casi el doble en apenas cuatro años.

En esta legislatura que acaba de empezar, el objetivo de la Conselleria es poner en marcha un nuevo programa de ampliación de la red.
Una ampliación que permitirá conectar, mediante nuevas líneas de tranvía y de metro ligero, todos los grandes centros de actividad del área metropolitana: desde el aeropuerto hasta el puerto y el Balcón al Mar; desde la Feria de Muestras hasta los distintos campus universitarios; y desde los barrios del norte de la ciudad hasta Nazaret, pasando por el centro histórico, la nueva estación de Renfe, el casco histórico, la Ciudad de las Artes y las Ciencias, etcétera.

Concretamente, dentro de esta misma legislatura tenemos previsto construir y poner en servicio una nueva línea 5, desde la fachada marítima de Valencia hasta el aeropuerto de Manises, aprovechando la plataforma de la actual línea de cercanías de Renfe Valencia-Ribarroja, que va a ser transferida a la Generalitat.
De este modo, vamos a crear un eje transversal que atravesará toda el área metropolitana de este a oeste pasando por el centro de Valencia.

La ampliación programada, más algunas mejoras que también vamos a hacer en las líneas existentes, permitirá que en unos años el número de usuarios del metro de Valencia se acerque a los 80 millones de viajeros/año, con lo que ello supone de mejora para el transportes de superficie de la ciudad.
Yo creo que no queda más remedio que apostar por estas políticas de transporte metropolitano, transporte público de calidad, para ir haciendo las ciudades más habitables, para ir peatonalizando los centros y para poder encontrar una posibilidad de aparcamiento, una posibilidad también de que el coche tenga alguna viabilidad.

Otro objetivo que vamos a hacer realidad esta legislatura es el tranvía de Alicante, del que la primavera pasada pusimos un tramo en pruebas, junto con la modernización de toda la línea desde Alicante hasta Altea, incluyendo su transformación en un tranvía urbano en Villajoyosa y Benidorm.
En estos momentos estamos redactando ya proyectos y las obras empezarán pronto.

Como en el caso de Valencia, una preocupación prioritaria es que el tranvía de Alicante esté plenamente conectado con los servicios de Renfe y los demás transportes urbano y metropolitano.
O sea que también en lo que es la estación de Renfe de Alicante con el soterramiento y la intermodalidad, vamos a hacer una estación intermodal de forma que ahí conecten y tengan su paso todos los tipos de transportes.
Llegará el tren, llegará el tranvía, estarán los autobuses, estará el taxi y desde ese punto céntrico se podrá distribuir la población perfectamente.

Y es que la viabilidad y la competitividad de los transportes públicos depende de que exista una adecuada integración entre los diferentes servicios y los distintos modos de transporte.
Con este objetivo ya la pasada legislatura conseguimos avances importantes como el billete único EMT-FGV en Valencia y el Plan de Transporte Metropolitano de Alicante.
En esta nueva legislatura vamos a avanzar más en este sentido: vamos a ampliar la coordinación de horarios y la integración de tarifas en Valencia a los autobuses interurbanos y a las cercanías de Renfe; vamos a ampliar el Plan de transporte metropolitano de Alicante, extendiéndolo a nuevos municipios de la corona metropolitana; vamos a poner en marcha un nuevo sistema de coordinación del transporte urbano e interurbano en el área de Castellón.
Y además vamos a firmar un contrato-programa con el Estado, de modo que el transporte público de Valencia reciba financiación estatal en términos similares al menos a los de Madrid o Barcelona.

Otros elementos decisivos para el desarrollo de nuestras áreas urbanas es la comunicación por carretera.
Y es en el ámbito urbano donde nuestra red viaria presenta aún quizá algunos aspectos yo diría más deficitarios.
Por eso, pretendo o pretendemos que las actuaciones en medio urbano sigan siendo, como en la legislatura anterior, un objetivo prioritario de la política de carreteras de la Generalitat.

Podría destacar, entre otras, las actuaciones recogidas en el protocolo de colaboración que firmamos con el Ministerio de Fomento el año pasado para la ejecución del Plan viario en el área metropolitana de Alicante-Elche, que en esta legislatura va a tener su pleno desarrollo; o los convenios firmados también con el Ayuntamiento de Valencia y el Ministerio de Fomento en todas las actuaciones urbanas de las rondas y zonas metropolitanas; o también en el área de Castellón los convenios con la Generalitat y con el ministerio para el acceso al puerto.

La colaboración con las diputaciones provinciales es fundamental para extender a todos los municipios las mejoras de accesos, supresión de travesías, etcétera.
Y no sólo ya a esas capitales de provincia o a esas cabeceras de comarca, sino llegamos con estos convenios con las diputaciones provinciales digamos a los capilares, a la red capilar de todas las carreteras de toda la comunidad.
Por tanto, en esta legislatura vamos a concluir las actuaciones que ya teníamos convenidas con las diputaciones y nos proponemos impulsar nuevos instrumentos de colaboración y de coordinación.

Por supuesto, las grandes actuaciones estratégicas para la comunidad, tanto las de competencia del Estado como las de la Generalitat, van a seguir siendo una línea de actuación preferente.
Y no quiero dejar de destacar en este sentido la autovía central, que actualmente se encuentra prácticamente toda en obras, el tramo desde Alicante hasta pasado Ibi o está terminado o está en ejecución o las obras están adjudicadas; falta la variante de Alcoy.
Si pasamos a Alcoy, la variante de Cocentaina pendiente de adjudicar.
Y todo el tramos desde Canals hasta Agullent o está terminado o está en obras, en este caso obras de la Conselleria de Obras Públicas, por un montante económico importante.
O sea, la autovía central en dos o tres años va a ser una realidad total, con la importancia que tiene de comunicación de esas dos capitales de provincia, de Valencia con Alicante, pero también y fundamental de la vertebración de esas comarcas centrales.

La autovía de la Plana, muy avanzada en su realización.
La autovía Sagunto-Somport, que no depende de presupuestos de nuestra conselleria, pero que sí estamos con el ministerio para que esa autovía Sagunto-Somport sea una realidad cuanto antes.
Los nuevos accesos a los puertos de Castellón y Valencia; las autovías del Camino de Castilla, la zona de Elche-Monforte; la prolongación de la autovía de Llíria hasta Casinos o el desarrollo del acuerdo que firmamos con el Estado para colaborar en el acondicionamiento, mejora y construcción de variantes de la nacional 332 desde Sueca hasta Pilar de la Horadada.

En términos generales, la seguridad vial, el medio ambiente, la conservación, el mantenimiento y acondicionamiento de la red autonómica, junto con las actuaciones de accesibilidad a las áreas metropolitanas y conexión de ellas, van a ser los criterios básicos de la actuación en carreteras de la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes.
Una actuación con la que vamos a continuar desarrollando el segundo Plan de carreteras de la Comunidad Valenciana.
Y además, puesto que a lo largo de toda la legislatura, manteniendo la inversión que estamos realizando, en ese plan van a quedar no todas las obras finalizadas, pero sí todas las obras prácticamente o hechas o haciéndose o pendientes de adjudicación, tenemos que ir pensando ya en lo que es la filosofía, en lo que va a ser reflexionar y preparar ese tercer Plan de carreteras que habrá que poner en marcha para la próxima legislatura.

En el tema de carreteras sólo un dato: entre los años 1995 y 1999 la inversión ha sido del orden de los 130.
000 millones de pesetas.
Con ese ritmo.
.
.
Vamos, yo les podría decir que hoy proyectos en ejecución de carreteras, proyectos adjudicados o proyectos en vías de licitación estaríamos hablando de un montante similar a lo que hemos ejecutado en los últimos cinco años, con lo cual la inversión en carreteras desde nuestra conselleria, desde el gobierno de la Generalitat, yo creo que es una inversión muy importante.
Y cuando digo carreteras, ojo, no me estoy refiriendo a las carreteras propias de la Comunidad Valenciana, me estoy refiriendo también a la accesibilidad de los núcleos metropolitanos, a los convenios con los grandes ayuntamientos, Elche, Alicante, Castellón, Sagunto.
Prácticamente yo creo que no queda ningún ayuntamiento de cabecera de comarca que no tenga un convenio directo con nosotros o alguna actuación nuestra.

Hasta ahora, me he venido refiriendo al agua, el transporte y las carreteras como grandes ejes de la gestión de la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes para esta legislatura.
Junto a éstos, y no de menor importancia, sino por lo menos igual, me voy a referir ahora a la política de vivienda, que incluye un amplio conjunto de líneas de actuación con objetivos y medios diferentes.

Una de ellas, en la que más directamente se percibe la dimensión social de la conselleria, es el acceso a la vivienda.
A la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes le corresponde canalizar una parte de los recursos que el gobierno valenciano pone a disposición de los sectores menos favorecidos de nuestra sociedad para permitirles satisfacer sus necesidades básicas.
Y una de esas necesidades básicas es, evidentemente, disponer de una vivienda digna.

En estos momentos estamos ejecutando, como saben, el Plan de vivienda 1998-2001.
Creo que los resultados de ese plan están siendo satisfactorios, con un nivel de respuesta por parte de los ciudadanos similar al que tuvieron los planes anteriores de 992 y 1996.
El objetivo que nos habíamos fijado al poner en marcha el plan actual era financiar 56.
970 viviendas.
Pues bien, a finales de agosto teníamos financiadas 18.
327 viviendas y habíamos reconocido financiación por más de 130.
000 millones de pesetas, lo que supone que la Comunidad Valenciana es la primera de todas las comunidades de España en cuanto a recursos financieros utilizados y la segunda en cuanto al número de actuaciones.

No obstante, si importante es la cantidad de viviendas que se financian y las ayudas que se conceden, también lo es cómo se gestionan, y sobre todo la rapidez con la que la Administración paga las ayudas que reconoce.
Ustedes saben que éste ha sido desde el principio, desde 1992, uno de los principales motivos de queja por parte de los beneficiarios de los sucesivos planes de vivienda.
Pues bien, yo tengo que destacar el gran esfuerzo que se ha hecho desde la Generalitat, primero por mantener desde 1996 un nivel de dotación presupuestaria en torno siempre a los 15.
000 millones al año para atender el pago de las subvenciones.
Y, segundo, el esfuerzo por ponerse al día en el pago de subvenciones, superando el retraso que se venía arrastrando desde el año 1992.

Para ello, en la última legislatura habilitamos una financiación suplementaria próxima a los 30.
000 millones de pesetas.
Y esto nos ha permitido pagar en estos cuatro años alrededor de cerca de los 90.
000 millones, vamos a estar por los 87.
000.
Y esto nos permite pagar esto y que prácticamente no hayan retrasos en el pago de ayudas.
Y este es uno de los compromisos que nos comprometemos a mantener en la gestión de los planes de vivienda durante esta legislatura.

Pero, puesto que estamos hablando de la política general para la legislatura que acaba de empezar, quizá lo más interesante sea plantearnos cómo deberá ser la política de ayudas a la vivienda en el futuro próximo, una vez concluya el plan en vigor.
El criterio del gobierno valenciano es que la política social de vivienda debería ser, por decirlo de algún modo, más selectiva, concentrando más los recursos y las ayudas en los sectores sociales que más lo necesitan.
Esto sólo es posible, claro está, en la medida en que una situación económica favorable permita que haya un mayor número de familias que pueden acceder a la vivienda con sus propios recursos, sin necesidad de ayudas públicas, situación que actualmente se da.
Eso es lo que ha sucedido en estos últimos dos o tres años, en que la evolución de la economía, el crecimiento del empleo y la caída de los tipos de interés ha permitido que el número de familias que no pueden acceder al mercado de viviendas si no es con subvenciones y préstamos subsidiados sea sensiblemente menor que hace cuatro u ocho años, cuando se diseñaron los planes anteriores.

Por tanto, una primera idea sería que la política de ayudas a la vivienda debería ser más selectiva, concentrando recursos que hasta ahora había que repartir entre familias con niveles medios y bajos de renta en las familias con recursos más bajos.
Y ¿de qué manera?
Pues avanzando y profundizando por las vías que ya hemos empezado a abrir con el actual plan actual de los años 1998-2001.

En este plan hemos introducido mecanismos novedosos, que son los que queremos desarrollar ahora, específicamente orientados hacia esos colectivos con mayores dificultades.
Por ejemplo, incidiendo, en el primer acceso, en los programas de alquiler joven y de integración social, introduciendo la posibilidad de subvencionar hasta el cien por cien la rehabilitación por parte de familias con ingresos más bajos, también la posibilidad de subvencionar hasta el cien por cien la rehabilitación de viviendas de promoción pública, etc.
Y otra novedad de este plan, que creo que supone perspectivas interesantes para el futuro, es la apertura a la colaboración.
Y la colaboración no ya sólo de los ayuntamientos, sino también de organizaciones sin ánimo de lucro, es decir de la sociedad civil, por ejemplo para ayudarles a adquirir viviendas para rehabilitarlas y ponerlas a disposición de familias sin recursos.

No obstante, está claro que a los poderes públicos nos va a seguir correspondiendo un papel importante como promotores directos de vivienda social para familias que, ni aun con las ayudas del plan, pueden acceder a una vivienda digna.
En este sentido, la Generalitat Valenciana va a seguir liderando este esfuerzo a través del Instituto Valenciano de Vivienda.
Pero es un esfuerzo en el que deben implicarse de una forma muy importante los ayuntamientos.
Son los ayuntamientos los que mejor pueden detectar la existencia de unas necesidades no cubiertas por la promoción privada.
Y son los ayuntamientos los que deben colaborar activamente cediendo el suelo para que el Instituto Valenciano de Vivienda realice esa promoción de viviendas.

Además de promover vivienda social, al Instituto Valenciano de la Vivienda le corresponde, como saben, la gestión del patrimonio de viviendas de la Generalitat.
El instituto va a seguir saneando y mejorando la administración de este patrimonio, continuando las líneas de gestión iniciadas en la pasada legislatura.
Por tanto, en los próximos años vamos a continuar con los programas de ayudas a la amortización anticipada de viviendas, la regularización jurídica de las viviendas ocupadas por personas que no tienen título legal, la reducción de la morosidad y, especialmente, rehabilitación y mejora de los edificios de viviendas de la Generalitat.

Otro aspecto de las políticas de vivienda es la recuperación y mejora del entomo urbano.
También aquí la colaboración y la implicación de los ayuntamientos debe ser un componente esencial.
En este tema se ha hecho un esfuerzo creo que importante en los últimos años.
En estos momentos se están desarrollando las 60 áreas de rehabilitación declaradas en 1998.
Tenemos 140 convenios en vigor con entidades locales para colaborar en operaciones de infraestructura y rehabilitación urbana.
Continuamos con la ejecución de las actuaciones previstas en los planes Riva y Racha.
Y, de manera especial, quisiera mencionar las actuaciones en el barrio de Velluters que tenemos en marcha.
No sólo porque se trata de una intervención de gran envergadura con la que vamos a detener la marginación e invertir el deterioro de uno de los barrios más degradados de Valencia, sino también porque nos puede servir como elemento de reflexión y como ejemplo sobre lo que deben de ser las estrategias de intervención urbana.

Creo que Velluters es un poco el modelo hacia el que deben tender las actuaciones de recuperación de determinadas zonas de nuestras ciudades, especialmente castigadas por la marginación y la degradación urbanística y social.
Un modelo que se caracterizaría por la búsqueda de una estrategia más amplia, que pretende aunar la regeneración urbana y arquitectónica con otro tipo de acciones que inciden en la formación, en el empleo y en la integración social.
Evidentemente, la degradación urbana es caldo de cultivo para la degradación social.
Pero arreglar unas calles, construir un parque, rehabilitar unos edificios, siendo importante y necesario, no es suficiente para conseguir la recuperación social.

Por eso pretendo durante esta legislatura promover este tipo de políticas integrales en los barrios más conflictivos y más marginales de nuestras grandes ciudades, buscando la participación activa y la coordinación con otros organismos y especialmente los ayuntamientos.

Y un últirno aspecto de las políticas de vivienda al que quisiera hacer una referencia especial es el de la calidad.
El gobierno valenciano se ha propuesto presentar en esta legislatura a las Cortes Valencianas una ley que ordene el proceso edificatorio en nuestra comunidad.
Creo que es preciso que la Comunidad Valenciana cuente con un marco normativo claro y completo que ordene el sector de la edificación y la vivienda.
Un objetivo esencial es establecer estándares de calidad, requisitos, condiciones, sistemas de reconocimiento para que los usuarios puedan valorar con garantías el grado de calidad de la vivienda que adquieren y posibilitar, en definitiva, la creación de incentivos para llevar a la práctica esos criterios de calidad.

Otro objetivo es también el promover unas prácticas constructivas más favorables a la protección del medio ambiente, al uso de fuentes de energía alternativas, al empleo de nuevos materiales ecológicos, a una mayor adaptación de la vivienda a su entorno, etcétera.
En suma, considero que se trata de un proyecto legislativo necesario e ilusionante que debe basarse en un amplio consenso de todos los sectores implicados y que espero poder presentar a sus señorías en breve.

Quisiera pasar ahora a hablarles de otro aspecto de la gestión que voy a desarrollar como conseller de Obras Públicas y es en este caso la referente a los puertos valencianos.

Los puertos de interés general son fundamentales para la economía valenciana.
Por tanto, son objeto de atención permanente para el gobierno valenciano y vamos a seguir con la tarea que iniciamos la legislatura pasada, con las competencias que nos dio la nueva Ley de puertos del Estado, en el sentido de impulsar y coordinar la gestión de las autoridades portuarias para potenciar nuestros puertos, para conseguir unas infraestructuras portuarias modernas y competitivas, para mejorar la conexión y la articulación del transporte marítimo con los distintos medios del transporte terrestre y, también, para mejorar la integración de los espacios portuarios en las ciudades y la posibilidad de que los ciudadanos también los disfruten como lugares de paseo y de esparcimiento.

Hemos de conseguir que el conjunto de los puertos valencianos presente una oferta competitiva frente a la oferta portuaria de otras comunidades autónomas, consolidando a la Comunidad Valenciana como el lugar natural de entrada y salida de mercancías para un amplio *hinterland* que abarcaría no sólo nuestra comunidad, sino que va más allá de Zaragoza, Madrid, Castilla-La Mancha, Murcia, parte de Andalucía.

En especial, el puerto de Valencia es por su situación, por el volumen de tráfico, por el ritmo de crecimiento que ha experimentado en los últimos años y por las posibilidades que brindan sus infraestructuras, un motor esencial para la economía valenciana.
Creo que la Generalitat debe seguir prestando su apoyo, y desde luego lo va a hacer durante esta legislatura, a iniciativas como la ZAL, el Balcón al Mar, los nuevos accesos viarios y ferroviarios o la futura ampliación a través de las instalaciones del puerto de Sagunto.

En cuanto a los puertos de la Generalitat Valenciana, sus características y su función son evidentemente muy diferentes a las de los grandes puertos estatales.
Pero configuran una red de infraestructuras muy importante con que cuenta la Comunidad Valenciana y que tenemos que mejorar, modernizar y ampliar para que cumplan cada vez mejor su papel, al servicio de la actividad pesquera, de la actividad comercial que se desarrolla en algunos de ellos y, sobre todo, al servicio de una actividad productiva básica para la economía valenciana como es el turismo.

En esta legislatura, el gobierno valenciano se ha propuesto introducir algunas novedades significativas en el modelo de gestión y de planificación de los puertos autonómicos.
Creo que es indiscutible que los deportes del mar y la náutica recreativa tienen cada vez más una gran influencia para el desarrollo del turismo.
Por eso, nos hemos propuesto dar un impulso a estas actividades.
Queremos que la Comunidad Valenciana llegue a ser una plataforma de primer orden, yo diría que la principal de Europa, para la navegación deportiva y de recreo.
Y para ello evidentemente tenemos que poner en práctica una política de puertos a la altura de ese objetivo.

Yo creo que hasta ahora a la política de puertos de nuestro gobierno, de la Generalitat, quizá le ha faltado un poco de entusiasmo.
Queremos reorientar esa política, queremos darle una perspectiva más integral, una visión de conjunto, de modo que desde la propia Conselleria de Obras Públicas vamos a introducir, dentro de los mecanismos de planificación y gestión de nuestros puertos, nuevos instrumentos específicos para fomentar la enseñanza y la práctica de las actividades náuticas, crear infraestructuras suficientes y al alcance del mayor número de usuarios, realizar actividades de promoción, buscar la colaboración de toda clase de instituciones y colectivos, etcétera.
La idea es que la política de puertos, las estrategias de desarrollo turístico y las actividades de ordenación y difusión de los deportes náuticos se armonicen dentro de unos criterios comunes, claros y coherentes, al servicio de unos objetivos más ambiciosos.
Y para ello vamos a realizar algunos cambios organizativos dentro de la estructura de la conselleria y, sobre todo, vamos a elaborar un nuevo Plan de puertos de la Comunidad Valenciana.

Ahora bien, no quiero que entiendan sus señorías que les estoy proponiendo algo así como empezar a construir indiscriminadamente nuevas instalaciones portuarias.
No.
Queremos reforzar la vocación marinera y, con ello, el atractivo de nuestra comunidad para los visitantes.
Pero todo ello dentro de una estrategia de desarrollo y de bienestar para los ciudadanos.
Pero eso ha de suponer también, obviamente, una preocupación fundamental por la recuperación y mejora de nuestro medio ambiente.
Y les puedo asegurar que el medio ambiente va a ser uno de los criterios fundamentales del nuevo Plan de puertos de esta Generalitat.

También va a ser el medio ambiente el objetivo esencial de la política de costas de la conselleria.
En esta legislatura vamos a aprobar y poner en práctica unas directrices de ordenación del litoral, en las que venimos trabajando durante algún tiempo.
Estas directrices señalarán objetivos, orientaciones y criterios de coordinación para la actuación de los diferentes agentes públicos y privados que inciden sobre nuestras costas desde todas las perspectivas: el urbanismo, los espacios protegidos, los programas de inversiones, etcétera.
La meta es hacer compatible el mayor grado de uso y disfrute público de nuestras playas con la conservación y mejora de la costa, la defensa del medio marítimo y la recuperación de espacios litorales degradados.

Estas directrices nos van a permitir identificar y priorizar áreas de intervención que se traducirán en un programa de actuaciones en la costa, con proyectos de inversión concretos.
En este tema creo que lo fundamental es que establezcamos fórmulas de colaboración con el Estado, que es quien tiene las competencias para desarrollar proyectos de defensa y regeneración de playas, de infraestructuras y equipamientos, etcétera.
De este modo vamos a orientar y dar una visión más amplia a las inversiones del ministerio, que hasta ahora, en general, no han tenido la perspectiva de ordenación territorial y de gestión integrada que exige el tratamiento del litoral.

Pero esa perspectiva de ordenación territorial no es una necesidad exclusiva de la costa.
En esta legislatura me propongo conseguir que la Comunidad Valenciana tenga por fin los instrumentos de ordenación territorial que definan y orienten nuestras perspectivas, nuestras tendencias de desarrollo, nuestras dificultades y nuestros objetivos como espacio de oportunidad para el siglo XXI.

En estos momentos tenemos ya muy avanzados los trabajos que se han ido realizando durante la legislatura anterior para la puesta en marcha de diversos planes de acción territorial, como el Plan del entorno metropolitano de Alicante-Elche, el Patema, y el Plan para la prevención de riesgos de inundaciones.
Antes de final de año o a principios del próximo tenemos previsto presentar los avances de ambos planes y vamos a empezar también en breve a preparar un plan de acción territorial para el área urbana de Castellón.
Y me atrevería a decir que vamos también a preparar el mismo plan de acción territorial para el área metropolitana de Valencia.

En estos últimos años también se ha hecho un esfuerzo importante por parte de la conselleria en la preparación de unas directrices o un instrumento de ordenación global del territorio valenciano.
Mi propósito es que en esta legislatura ese instrumento, que se ha encontrado con ciertas dificultades, tome forma definitiva y que la Comunidad Valenciana cuente así con una guía que fije unos objetivos y prevea unos cauces de acción para que nuestro territorio sea el espacio de oportunidad, de bienestar, de prosperidad, de ilusión, que todos queremos para la Comunidad Valenciana.

¿Cuál es mi visión de esas directrices o de ese instrumento de ordenación territorial?
Pues yo creo que lo fundamental es que nos sirva para dinamizar, que sea un elemento de estímulo para el movimiento y para la innovación, y para que ese movimiento y ese dinamismo tengan un sentido, se produzcan según unas metas que hayamos podido fijar entre todos y que nos sirvan a todos como punto de referencia.
Es decir, yo no creo que la ordenación territorial deba limitarse a un perfecto trabajo de gabinete o a una construcción teórica técnicamente irreprochable.
Por supuesto, debe basarse en una investigación y en una reflexión rigurosas.
Pero lo más importante es que sea un instrumento que mueva a la acción, que sea capaz de movilizarnos a todos, a las administraciones públicas, a los grupos políticos, a los agentes sociales y al conjunto de la sociedad en un proyecto común que nos coordine a todos.

Por tanto, lo que propongo a sus señorías es que en esta legislatura hagamos un esfuerzo entre todos por definir qué modelo de territorio queremos para este siglo XXI, a qué podemos aspirar a medio y largo plazo y cómo debernos planificar las grandes infraestructuras, cuáles son los valores ambientales que debemos proteger y cuáles deben ser las grandes líneas de estructuración del territorio y de ocupación del espacio, dónde tenemos oportunidades de explotar y dónde no las hay.
Yo creo que de este modo podemos fijarnos metas que, sin dejar de ser realistas, sean también ilusionantes, flexibles, capaces de despertar la ambición y la confianza en el futuro de los valencianos.

Pensemos, por ejemplo, en un tema como el sistema de ciudades de nuestra comunidad.
Yo creo que uno de los grandes activos territoriales con los que contamos es nuestro sistema urbano, compuesto por una extensa red de ciudades de tamaño medio relacionadas funcionalmente con un reducido número de áreas metropólitanas.
Una de las tareas de la ordenación territorial deberá ser, a mi juicio, establecer criterios para, conservando esta estructura polinuclear, definir mejor el papel de cada ciudad y de cada núcleo, analizar los defectos del modelo, proponer soluciones, orientar en cuanto a las necesidades y las prioridades de infraestructuras y equipamientos que eleven el rango de las áreas metropolitanas, incrementen las relaciones entre núcleos y acentúen la difusión del desarrollo hacia el resto del territorio.
Pero siempre manteniendo esa gran riqueza de este modelo de ciudades que tenemos en nuestra Comunidad Valenciana.

Evidentemente, esa tarea de ordenación territorial requiere contar con los instrumentos legales adecuados, que en estos momentos la Comunidad Valenciana no tiene.
Ni la Ley del suelo no urbanizable ni la Ley de ordenación territorial de 1989 sirven para cumplir ese papel.
Por eso, una de las primeras iniciativas legislativas que va a promover la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes es un nuevo Proyecto de ley de ordenación del territorio, que teníamos previsto presentar en la anterior legislatura, aunque finalmente no fue posible.
Pero el trabajo está prácticamente hechoy espero poder defender el proyecto del gobierno valenciano ante esta cámara en un plazo breve.

También vamos a completar en esta legislatura el marco normativo y a desarrollar algunas de las previsiones de nuestra legislación que aún no se han llevado a la práctica, como el Consejo Superior de Urbanismo.

En fin, señorías, he intentado sintetizar las que creo que deben ser principales orientaciones de la política que va a desarrollar la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes durante esta quinta legislatura.
Espero que la exposición no les haya parecido excesivamente extensa, pero sé que sabrán valorar la dificultad de resumir en un corto espacio de tiempo toda la gestión que pensamos desarrollar durante cuatro años en un campo de actividad tan amplio como el de la conselleria que me honro representar.

Y aún hay proyectos que son muy importantes, pero que no he mencionado para no ser aún más prolijo, como la línea de ferrocarril Xàtiva-Alcoi, que conseguimos rescatar del cierre y que dentro de poco será transferida a la Generalitat; como la prolongación del ferrocarril Valencia-Gandia hasta Denia, del que estamos ya redactando los proyectos; como el soterramiento de las vías en Alfafar y Benetússer, que abordaremos en el marco de la operación Parque Central; como el Plan contra inundaciones de Alicante, ya muy avanzado; como el proyecto de crear una red de rutas verdes, una Xarxa Verda de ámbito comunitario, cuyo primer paso es la transformación del antiguo tren minero de Ojos Negros que vamos a poner en obras muy pronto, están licitadas.

En resumen, señorías, ésta es una legislatura muy importante para los valencianos en la que, como decía, vamos a ver cómo se transforman en realidad proyectos tan esperados como el Júcar-Vinalopó, el AVE Madrid-Comunidad Valenciana, la recuperación ambiental del Segura, el soterramiento de las vías de Renfe en Valencia y en Alicante, la autovía de la Plana, la autovía central, la ampliación del metro de Valencia, la implantación del tranvía en Alicante, la operación de transformación urbana y social del barrio de Velluters, las directrices de ordenación territorial de la Comunidad Valenciana, el segundo Plan de saneamiento y depuración de aguas residuales, la autovía Sagunto-Somport.

De este modo, la Conselleria de Obras Públicas va a hacer la aportación que le corresponde al cumplimiento del programa de gobierno que el presidente Eduardo Zaplana ha propuesto para esta legislatura.
El papel de la Conselleria es fundamentalmente proveer y ordenar la infraestructura física, el soporte material que permita hacer realidad esas propuestas.
Las políticas del agua, las del transporte y sus infraestructuras, el urbanismo y la ordenación del territorio, las políticas de vivienda y de mejora de nuestro medio urbano, los puertos y costas, no tienen otro objetivo que conseguir que nuestros ciudadanos vivan cada vez mejor, que tengan un medio ambiente cada vez más digno, que nuestra economía sea cada vez más competitiva y que recuperemos una parte sustancial de nuestro patrimonio histórico y arquitectónico.

Deseo contar en esta legislatura con el apoyo de sus señorías y, por supuesto, con sus críticas en todo aquello que mi gestión lo merezca.
Por mi parte, quiero que tengan la seguridad de que estoy totalmente dispuesto a colaborar con todos los grupos parlamentarios para conseguir lo que creo que todos queremos, que es una Comunidad Valenciana próspera, optimista y con confianza en sí misma y en su futuro.

Nada más y muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

El grup sol·licitant té la paraula per tal de fixar posició.

L'il·lustre diputat Daniel Gozalbo.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Em permetran també la llicència, com a algun altre company d'escó, de tindre en estes primeres meues paraules ací a la trona de les Corts Valencianes, encara que semble una feblesa, manifestar el meu sentiment de satisfacció de pertànyer a esta legislatura i, alhora, l'orgull de representar a molts ciutadans castellonencs, com alguns de vosaltres, i a una ciutat com Castelló que des de les primeres Corts, senyor president, ha estat present en les Corts Valencianes.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Gozalbo.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

Confie que no defraudaré les expectatives personals meues o dels meus companys o dels ciutadans.
Però, sí que estic segur que trobaran sempre en mi una persona disposada al diàleg i al consens en eixos temes que s'entenen com a temes de comunitat, temes de País.

Senyor conseller, vull agrair-li, com sempre que he tingut ocasió de parlar amb vosté, ja tenia coneixement d'abans, d'altres administracions amb les quals he tingut també la satisfacció d'estar, vull agrair-li el seu to i la seua mesura i la seua llarga intervenció perquè, evidentment, la seua conselleria és la conselleria inversora per excel·lència.
Sembla una contradicció que siga la darrera conselleria que haja passat ací en la compareixença.
Però, és realment un macroorganisme, inversora per excel·lència.
Encara que, senyor conseller, vull fer-li una xicoteta anotació, que vosté segur que no caurà en un sac foradat, que vosté ha anat perdent protagonisme en els pressupostos de la Generalitat els darrers quatre anys: en el 96, en el 97, en el 98 i en el 99.
I del 53,5% que tenia en inversions el primer any de la legislatura, ara ja sols té 10 punts menys, el 45,5%.
I si contàrem el capítol VII també, no sols el capítol VI, ja sols té el 40% d'inversions de la Generalitat.

Entenem que hi ha moltes polítiques sectorials importantíssimes, que cal tindre economia, diners.
.
.
en els pressupostos.
Però, sàpiga vosté que poquet a poquet el tema de la seua conselleria no té el protagonisme que vosté ens ha volgut dir.

Si no ho malinterprete, senyor conseller, ens ha dissenyat uns quatre anys esplendorosos, quasi tenia ja el País Valencià a la mà.
Eixa imatge de tindre el País Valencià a la mà o la bola del món a la mà l'hem vista en altres llocs.
No m'agradaria que vosté jugara un paper similar a eixos altres llocs que l'han vista.
Perquè, mire, ens ha posat un horitzó idíl·lic que, a més a més, tenia molt a vore, i ja vorem poquet a poquet al llarg d'este moment, tenia molt a vore amb altres compareixences primeres de la legislatura anterior, perquè moltes de les coses que vosté ens ha dit esta cambra les ha sentides ja moltes vegades, moltes vegades.
Ja diré després ­si el senyor president té l'amabilitat ­ de poder expressar amb temps, una miqueta, i aniríem veient poquet a poquet això.

I només vull fer-li notar, abans d'entrar ja, una última contradicció que jo crec, conseller, que és molt greu.

Mire vosté, el seu discurs, que ha tingut l'amabilitat també de fer-me arribar, de 14 pàgines que té ­perquè és una conselleria amb una quantitat de competències.
.
.
, i segur que vosté haguera pogut escriure més, vull dir, no és un problema d'això­ fins la pàgina 13, el paràgraf final de la pàgina 13 ­o siga, li ha deixat vosté mitja pàgina i una final-, no ha parlat fins ací d'ordenació territorial.

Mire, per a nosaltres, i jo tenia entés que per a vosté també ­i, sense dubte, jo entenc que per al conseller hauria això ser-, l'ordenació del territori és un assumpte primordial dins d'una col·lectivitat.
El que diu prestar-se com a conseller.
.
.
i, a més a més, perquè ens ho mana explícitament l'Estatut d'Autonomia, l'Estatut d'Autonomia ens diu molt poques coses, però l'article 31.
9 ens diu que vosté té competències exclusives sobre ordenació del territori.

Per tant, el manament constitucional i el fet que vosté siga conseller d'este tema fa que vosté haja hagut de presentar-nos, des del meu punt de vista, com a primordial, tot el tema d'ordenació del territori.
Perquè això és el patró de convivència que ens hem marcat tots els valencians a través d'estes Corts.
Per això és que la societat valenciana és la protagonista, i ella es marca el que vol ser.
I vosté ens ha pegat unes pinzellades: "entre todos tenemos que definir el modelo de territorio que queremos".

Senyor conseller, després d'uns quants anys així no podem continuar en eixa direcció.
Creem que quan no existeix una política global, les altres polítiques, les onze primeres pàgines, són les que tenen el protagonisme.
Clar, té protagonisme la política de ports.
.
.
, totes les polítiques, la de carreteres, totes, importantíssimes.
Però, vaig a dir-li una cosa: si no hi ha patró global i manen els mariners, les tres polítiques anteriors, això segur que no ens porta a bon port, perquè la coherència que exigeix una conselleria d'esta transcendència i un país com el nostre exigeix que el seu futur tinga una visió global, perquè, si no, qui mane eixes polítiques: segons el pes econòmic en un moment determinat en una societat o segons el pes polític en un Corts o en un govern.

Per tant, senyor conseller, a mi m'haguera agradat que al tema de l'ordenació del territori li haguera dedicat vosté el seu primer punt.
I jo sí que ho faré, si vosté m'ho permet.
Perquè mire, de nou, de nou, vosté en este tema crec que ha actuat una miqueta lleugerament.
En la compareixença que va fer el seu conseller anterior, el conseller d'Obres Públiques anterior, a estes Corts, va parlar ací mateix que la Llei d'ordenació del territori que havia fet l'equip anterior, els socialistes, era una llei que no es podia complir i que s'incomplia de manera sistemàtica.
La del sòl no urbanitzable del 92 va dir que era un pegat, textualment, *un remedo abocinado*.
La reguladora de l'activitat urbanística del 94 va dir que era un mal menor, des d'esta trona.
Les tres grans lleis que ens donen el paraigües sobre el qual hem de desenvolupar el nostre territori i totes les altres polítiques, ja veu vosté quin tracte li mereixen per l'antic conseller.

Vosté, quan ha tingut oportunitat en estes Corts, també ha dit el mateix.
Perquè, mire, l'any passat vosté va prometre.
.
.
, i, bé, va prometre, evidentment, una nova llei, una refundició d'eixes lleis, vosté és conseller i la cambra, dels xicotets trastocs que hem tingut en eixes lleis, vosté recordarà allò dels 10.
000 metres, etcètera, però vosté també va prometre una altra vegada, l'any passat, en la Llei de pressuposts de l'any passat, vosté tenia responsabilitat, que ho faria, una refundició d'eixes lleis, etcètera.
Hui ens ho torna a dir, i ens diu textualment: "no sirven".
Home!
, és evident que unes lleis a la millor 10 anys després no compleixen el paper primordial que han de complir.
Jo ho entenc.
Però, senyor conseller, si del paraigües fonamental vosté no ens diu res, què vol que li diga jo com a principal responsable en este moment d'este tema en el partit de l'oposició?
Vosté haguera hagut de dir-nos, des del meu punt de vista, almenys, quina serà la filosofia d'eixa nova llei que vosté vol adduir-nos, perquè fins ara ha servit, i tal vegada algunes figures que tenien alguns agents d'estes han tingut alguns efectes que vostés les han utilitzades ­alguns mitjans ho diuen-, de forma perversa, la perversa figura de la urbanística.
.
.
Bé, no, no parlem del tema que.
.
.

Però, eixa llei vertebrarà el territori?
Eixa llei, quin lloc tindrà als municipis amb eixa llei?
, perquè ara s'estan produint uns efectes també molt roïns.
Mire, en dos municipis que vosté coneix molt bé, vosté coneix molt bé, el de Benidorm i el d'Altea, estan desenvolupant polítiques de tipus.
.
.
volumetries.
I l'han fet a vosté preguntes ja perquè informe totalment, radicalment, diferents una de l'altra, i estan al costat.
Imagine's si no farà falta harmonitzar una miqueta les polítiques de com es comptabilitza el volumen en els hotels.
Ací quin paper jugarà el municipi en tota esta llei?
Per què apostarà vosté?
Per un desenvolupament?
Per quin tipus de desenvolupament?
Per quina tipus de vertebració?
Jo crec que la indefinició que vosté té actualment no és positiva.

I agraisc que es presente eixa llei, encara que la discutirem i amplament, perquè en urbanisme moltes d'estes inversions i actuacions vosté sap que necessiten tindre horitzons i tindre perspectives a mig termini.
I ja només li recordaré el malestar que en la societat valenciana va causar en molts llocs quan al principi.
.
.
, en fi, com una locomotora volien carregar-se tot el paraigües legal anterior i les queixes dels propis sectors industrials i mercantils que van haver.
Doncs, ara ens promet de nou eixa llei.
Mal!

En ordenació del litoral, que és un tema que també vosté ha passat una miqueta per damunt, només parlant de projectes, però és que jo, senyor conseller, he estat d'alcalde en un municipi important, he estat de director general de la conselleria.
.
.
, i jo el tema del *embrujo de las infraestructuras* ja me'l conec una miqueta massa; per a mi això de començar a posar projectes, projectes, projectes, diguem-ne que no em fa rendir les meus armes.
Jo preferisc vore la gent com viu, no només com vivia el rei.

Mire, la llei de costes li donava a vosté, dins d'eixa altra divisió competencial que tenia, l'ordenació del litoral perfectament.
Vosté en estos anys ha fet tres experiències pilot i sols una d'elles l'ha portada a la pràctica a l'Albufera en l'ordenació del litoral.
Té competències exclusives també en el tema, té capítol pressupostari i no ha superat el límit de les experiències pilot en un tema com ordenació litoral, que algunes vegades, i en paraules fins i tot de l'honorable president, es transforme en el nostre principal valedor, la nostra principal riquesa davant d'altres comunitats o d'altres països.

Sap vosté que més del 83% està ja ubicat en edificació residencial?
Sap vosté que no ha presentat el pla d'acció territorial de trams de costa verge que va prometre?
El pla de Castelló m'ho torna a anunciar ara, però el pla d'ordenació del litoral no l'ha presentat.
El 90% de la costa, en paraules seues, no està protegida.
El 58% de la costa, en dades de la seua consellera, està regressió.
El 58% de la costa.
I hi ha termes municipals, governats per qui vosté ja es pot imaginar, que tota la costa està *colmatada* per usos urbans, tota, el cent per cent.
Notem a faltar una actuació pública protectora, ordenadora, delimitadora, donada la fragilitat, les fortes pressions que existeixen sobre el litoral.

I el segon pla de carreteres que vostés han fet?
Mire, el segon pla de carreteres podríem parlar molt, perquè no s'ha aplicat en absolut.
.
.
primer, de una manera *cicatera*.
Li podria dir exemples puntuals i concrets de proposicions no de llei aprovades per unanimitat per esta cambra que no les han complides ­fa tres anys­ i de vegades de manera sorprenent.
Vosté es pot imaginar que li done prioritat el senyor conseller i la conselleria a la carretera Cabanes-Oropesa, amb 3.
600 milions de pessetes, no inclosa en el seu pla?
Per què li dóna prioritat?
El senyor conseller ens hauria d'explicar ­i jo li ho he preguntat personalment i per escrit, ja m'ho contestarà­ per què vosté li dóna prioritat a eixa carretera?
Què pot tindre una carretera que vaja de Cabanes a la costa i ens coste 3.
600 milions de pessetes?
És que no hi ha altra carretera per a fer?
Mire, en dades de la seua conselleria, els valencians tenim 2,2 quilòmetres de carretera per cada 1.
000 habitants i la mitjana de l'estat és de 4,1 quilòmetres per 100 habitants.
Tenim la meitat de carreteres que la resta de l'estat.
Dades del PDR seu que presenta.

Però és que, a més, tenim poques carreteres i tenim molt més transport per carretera.
Som la primera comunitat en tràfic interior i la segona comunitat en tràfic intercomunitari.
O sia, que no tenim carreteres i tenim més tràfic que ningú.
I sap això a què ens porta, senyor conseller?
Ens porta ­dades d'enguany­ que des de fa tres anys.
.
.
"las carreteras de la Conselleria de Obras Públicas, los datos solicitados por las jefaturas provinciales de tráfico, ponen de manifiesto que en 1997 y 1998 fue peor siempre que los años anteriores en todos los conceptos.
Se registraron más accidentes con víctimas, también se incrementó el número de accidentes mortales y, por ende, el número de muertos".
Els tres anys últims.
I vosté va prometre només entrar a esta cambra, en l'any 1995, un pla de seguretat vial a les seues carreteres de la Generalitat.

Mire vosté, hi fa una carretera de 3.
600 milions de pessetes que no porta a cap lloc, que té dos vials paral·lels ara, que passen 300 cotxes al dia.
I sap vosté alhora què esta fent ­per això li deia jo que moltes vegades té contradiccions-?
Alhora fa carreteres fonamentals per a la indústria ­s'ha parlat en esta cambra pel conseller d'Indústria l'altre dia-, que són carreteres del districte ceràmic, Castelló-Alcora, que porten el 43% de tot el tràfic ceràmic, tant en matèria prima com en matèria ja fabricada.
I eixa carretera no la fa ni la conselleria.
Però com serà possible que vosté es gaste 3.
600 milions de pessetes en una carretera que no va a cap lloc, que vosté i jo sabem a qui interessa eixa carretera, senyor conseller ­ho sabem perfectament?
I, en canvi, Moró-Alcora, ha de ser propietat de l'Alcora.
Però això és trencar el pacte local!
Com a vosté se li ocorre que la carretera Moró-Alcora siga propietat de l'Ajuntament d'Alcora i vosté només li dóna una subvenció del 80% a eixa carretera?
Això és una gran contradicció.

El tema de l'Ave supose que tindrem ocasió pròximament de parlar-ne.
El tema de transports de viatgers és un incompliment sistemàtic.
No ha fet la llei de taxi.
.
.
cap.

El tema de ports.
Vosté ara s'ompli, però, atenció, presente.
.
.
I va a fer una nova llei de ports i diu: "Però el meu objectiu principal es el medi ambient".
I ha de dir vosté a esta cambra que no.
.
.
que com té molt perills eixa llei, diu: "Atenció, jo açò no ho faig perquè puguen ampliar-se tots els ports d'una manera discriminada.
No quiero que entiendan sus señorías que les estoy proponiando algo así como empezar a construir indiscriminadamente nuevas instalaciones portuarias".
No sé què va a fer.
Si ha fet una nova llei de ports perquè diu que s'ha quedat.
.
.
que ja no té amarres, que no sé quants i diu que no va a fer crèixer d'una manera indiscriminada.
.
.

I li diré una cosa, senyor conseller.
El tema dels ports vosté està.
.
.
té competències ara que abans no tenia.
Ha anomenat vosté a tots els òrgans rectors dels ports.
Per cert, tots apolítics, tots apolítics!
Els tècnics brillen per la seua absència.
I està deixant morir el port de València i, per això, està deixant morir el port de Castelló.

Mire, el tema de les ampliacions del port de València i de Castelló està provocant problemes en la costa tremends.
I vosté el tema de l'Ave no ens ha assegurat en absolut.
El tema de l'autovia fins Saragossa, que ens havia de portar tot el transport important per al port de València, està sense acabar i vosté no ha protestat.
I era un objectiu seu acabar eixa autovia, etcètera, etcètera.

Finalment, senyor president, per a no abusar de la seua amabilitat, el tema de la política de l'aigua, senyor conseller, vosté no ha complit cap promesa de fa quatre anys.
En estos momentets encara 250.
000 persones beuen aigua amb nitrats per damunt dels 50 mil·ligrams.
165.
000, dades de la conselleria, tenen aigua salinitzada.
En estos moments, 51 rius, 51 desembocadura de rius tenen greu perill d'inundació.
I s'ha donat el cas que planures litorals inundables, com el marjal de Castelló, la seua conselleria ha fet deu milions de metres quadrats residencials.
Algun dia quan hi haja una situació de risc, senyor conseller, li hauré de recordar que vosté ha dit que això siga residencial.
En la política d'aigua li faria jo una proposta concreta.
I és que no podem estar vosté i jo ací parlant de la política de l'aigua i el conseller de Medi Ambient no estar.
Al llarg d'esta legislatura, senyor conseller, haurien d'unificar no sols ja la gestió sinó també les infrastructures i les despeses.
Hi ha dues conselleries que tenen competències sobre el tema i jo crec que el tema està una miqueta.
.
.
*unos por otros, la casa sin barrer*.

Moltes gràcies, senyor conseller.

*(Adreçant-se a la presidència)* I moltes gràcies per la seua amabilitat.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Gozalbo.

Intervenció del altres grups.
Per Esquerra Unida del País Valencià, el senyor Oltra.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Bon dia, senyor president.
Moltes gràcies.

Senyories.

Senyor conseller, la primera sorpresa ha estat quan ha començat la seua llarga intervenció dient que esta nova legislatura anava a ser la legislatura de les realitzacions.
Jo el primer que he pensat és: "Açò és una confessió per complet", perquè és que vol dir que s'han acabat les legislatures de les promeses, la qual cosa estaria molt bé.
Però, clar, quan ha continuat llegint tota una sèrie de coses, dic: "No.
Açò va pitjor perquè açò ja és una reedició d'una nova carta als Reis Mags".
I és que gran part del que vosté ha dit, efectivament, ja ho havia dit abans que vosté molta gent, i la por que tenim és que algunes d'eixes coses encara després continuara dient-les algú perquè ningú les ha fetes.

Dit això, sí que volíem entrar.
.
.
O sia, la conselleria que vosté duu evidentment és una de les conselleries tradicionals en qualsevol govern autonòmic.
De la seua actuació fins ara, i dels compromisos que ens anuncia, des d'Esquerra Unida observem algunes qüestions molt preocupants.
Creem que al País Valencià existeix un creixement urbanístic irracional i agressiu amb el territori.
Nosaltres també estem preocupats per eixa no ordenació del territori.
En la batalla de qualsevol ajuntament per qualificar sòl, especialment aquell que és més atractiu per a l'especulació, encara que siga a costa dels seus valors ambientals, la seua conselleria rarament intervé des de la perspectiva d'una correcta ordenació del territori, per la qual cosa la legislació en esta matèria està pràcticament verge i pareix que s'actua sobre comanda a l'hora de qualificar sòl.

Probablement l'exemple de Terra Mítica serà inigualable.
De la seua requalificació, sòl cremat inclòs, al tema de les vies pecuàries, al tema més important.
En una zona amb evidents atractius, però encara més evidents carències i distorsions, s'instal·len grans complexos consumidors de sòl i aigua i, de pas i al seu voltant, entre ajuntaments àvids de llicències a tota costa, i d'algun altre llestet que el seu nom està quasi prohibit pronunciar en aquesta cambra, es promouen desenes de milers de nous habitatges, camps de golf, etcètera.
Amb el no va més quant a recursos sostenibles: ni aigua per a beure hi ha en moltes d'eixes zones.

L'altre dia parlàvem dels temes de depuració d'aigües residuals, reconeixent que s'ha fet un esforç important, però encara insuficient.
Queden moltes ciutats per depurar les seues aigües, queden moltes per depurar-les correctament i queden quasi totes per depurar-les pel sistema terciari, que seria l'ideal per a garantir la seua correcta reutilització.

Li anem a insistir en aquest camí.
Camí que ens porta a la situació dels nostres rius.
Tenim trams entre els més contaminants d'Espanya i, en general, se semblem més a clavegueres que a vertaders rius.
Ja sé que les competències ací estan molt repartides, i això és l'excusa que utilitza tot el món, però això no deu impedir que es facen més coses de què actualment estan fent-se.
No es poden oferir solucions i votar en contra de plans integrals de sanejament, cosa que vostés han fet.
No es poden defraudar sentiments de la gent de la Vega Baixa, amb el que allí pateixen, la contaminació del riu Segura, no se'ls pot prometre quelcom que no hi ha voluntat de complir, perquè això ja és el que els faltava.

Igualment ens pareix preocupant que vosté també figure entre els que comprometen transvasaments a tort i a dret.
Dels termes del Xúquer i Vinalopó millor no parlar, i del traçat, encara que és un tema tractarem a banda.
El paper de la conselleria no ha sigut un model acceptable a l'hora de recolzar el més respectuós amb l'entorn.
De transvasaments com el de l'Ebre o el de Roda, en el que a voltes s'ha comentat, millor ho deixem per al terreny de la metafísica, de moment.
Si frustrant va ser que en compte de rescatar el peatge de l'A-7 ens trobàrem amb una ampliació de la concessió en diversos anys a canvi d'unes quantes monetes, encara incomplint-se acords d'estes mateixes Corts Valencianes, la qual cosa diu prou d'això que es diu el poder valencià, el que estava per vindre encara es més sorprenent: el recent anunci que el govern central, amb l'entusiasta suport de la Generalitat Valenciana, va construir el que diuen l'autovia de l'interior i que així es donarà una alternativa a la congestionada Nacional 332, o és una burla o és un desconeixement del territori.

Dins del poc temps que tenim, és imprescindible parlar del tema ferroviari, massa important perquè quede solapat per la marea de l'Ave i la resta es conforme amb promeses o projectes de projectes.
Ja que tenim tot un president de la Generalitat que no viu pensant en aconseguir el maleït Ave, quan més prompte millor, creem que almenys el conseller li prestaria més atenció als assumptes ferroviaris més modestos, més del dia a dia, als trens que pateixen els valencians i valencianes quotidianament.

Just és reconèixer la seua modèstia en la falta d'espectacularitat en comparació amb l'altre, però són els que utilitzen i van a seguir utilitzant, la gent de la nostra terra.
El president Zaplana ja ens ha dit, per enèsima vegada, les bondats de l'Ave, i si quedara algun dubte, sempre ens quedarà a José Bono, que encara és més entusiasta.
Del seu cost, traçat, posada en servei, rendibilitat, impacte, etcètera, el que es parle és poc.
Ací hi ha un filó per a molt de temps.
I el més greu és que com no s'aclarisca prompte el tema, aniran eixint més espontanis que voldran que pare davant de la seua casa i al final, més que un Ave, el que hi haurà serà el transiberià.

Com hi ha previstos altres debats per a aprofundir en eixe tema, millor ho deixem.
Però per què no es donen eixes mateixes presses per a solucionar la connexió de l'arc mediterrani amb Catalunya i França en velocitat alta?
O les millores en electrificació doble via fins a l'Encina, millores en la línia Alcoi-Xàtiva-València, Gandia-Dénia?
Ja sé que tot això ho ha tornat a prometre i segurament ho anirà dient algun dia més.
Buscar solucions immediates a problemes com els que patim en el sud.
Línies com Múrcia-Alacant, per exemple, que cobrixen una importantíssima zona que vosté coneix molt bé, que es tarda quasi una hora en recórrer 80 quilòmetres; o entre Elx i Alacant, que són 22 quilòmetres, mitja hora.

Com vorà, senyor conseller, és molt el que cal fer en este tema.
No es preocupe només de l'Ave, que eixe ja té defensors entusiastes per damunt de vosté.
Ocupe's dels trens que tal vegada lluïsquen menys però segurament són més necessaris.

En definitiva, senyor conseller, li demanem que exercisca les seues competències des d'una visió més àmplia i vertebradora.
Creem que vosté té capacitat de sobra per a això si així ho vol.
Esquerra Unida li oferix la seua col·laboració per a aconseguir-ho.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Pel Grup Parlamentari Popular té la paraula l'il·lustre diputat senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent president.

Senyories.

Jo no vull ser menys i també vull manifestar en esta primera intervenció meua de la V legislatura la meua satisfacció i el meu orgull per continuar sent representant del poble valencià i estar ací en este for d'opinió democràtic cent per cent a què he pertanyut durant les cinc legislatures de les Corts Valencianes.
Recorde el 1983, quan vam començar a funcionar amb poca infraestructura, amb poc recolzament, no teníem mitjans per a poder desplegar a plena satisfacció el nostre treball, les nostres obligacions.
Però hui hem avançat, seguirem avançant, i mostre la meua satisfacció per este èxit, i repetisc, sentint-me honrat i orgullós d'estar també en esta V legislatura.

En primer lloc, senyor conseller, agrair la seua intervenció, la seua compareixença voluntària i la seua minuciosa explicació d'allò que ha sigut la seua actuació al front de la Conselleria d'Obres Públiques i d'allò que serà al llarg d'esta legislatura, que no és ni més ni menys que el compliment del compromís electoral del president de la Generalitat, Eduardo Zaplana, amb la societat civil valenciana, amb tota la Comunitat Valenciana, i que és el programa de govern que el Partit Popular va elaborar amb participació de la societat i de tots els col·lectius afectats.

Jo crec que el major i més greu problema en matèria d'infraestructures que es va trobar el Partit Popular quan va arribar a la responsabilitat de govern era la carència d'infraestructures hidràuliques, el dèficit hídric, en definitiva.
I s'han aplicat polítiques encaminades a la millora i racionalització de l'ús de l'aigua, fent aplicació de les competències que tenim, que la Generalitat té, sobre recursos interns per a alforrar aigua, per a aprofitar-la millor i per a fer una redistribució de recursos.

Així, considere que va ser fonamental que per fi es poguera firmar aquell conveni del 16 de gener de 1997 entre el molt honorable president de la Generalitat, el senyor Eduardo Zaplana, i l'excel·lentíssima senyora ministra de Medi Ambient, la senyora Isabel Tocino; aquell conveni que va estar durant més d'un any damunt de la taula del llavors ministre socialista senyor Borrell, aquell que jo el vaig catalogar del botxí de les infraestructures de la Comunitat Valenciana, sense que fora capaç de firmar-lo.
Bé, després de guanyar les eleccions Eduardo Zaplana i trobar el menyspreu per a la Comunitat Valenciana del rebuig a aquella firma de conveni per part del llavors ministre socialista, senyor Borrell, va ser quan va guanyar José María Aznar les eleccions generals quan va ser possible firmar eixe conveni.

I a partir d'ahí s'han donat una sèrie de circumstàncies, una sèrie de passos en alguns casos agegantats i en altres més lents, perquè l'administració tots sabem que en alguns casos és desesperant per la seua pròpia configuració, però tots tendents a solucionar eixe problema hídric que estava suportant eixe dèficit i estava suportant la nostra comunitat.
I es comença per la milloria de les tecnologies de reg de les sèquies reials del Xúquer, per augmentar la capacitat també de depuració i de sanejament de les nostres aigües i a més la seua qualitat, per a poder alforrar un cabal que servira de solució per al transvasament del Xúquer-Vinalopó i de les marines; eixe transvasament que durant segles s'estava reivindicant per les comarques del sud de l'antic regne, hui comunitat, de València, d'eixes comarques que demanaven sempre una solució mirant al nord i que no trobaven la solució al seu problema.

A partir de la firma d'eixe document i de l'aplicació d'eixes polítiques de racionalització de l'ús de l'aigua i del millor aprofitament, i d'haver aconseguit que per fi es pogueren aprovar els plans de conca, eixos plans que contempla la Llei d'aigües i que són condició *sine qua non* per a poder avançar en el Pla hidrològic nacional, és quan el govern de la Generalitat, l'actual govern de la Generalitat, governada per Eduardo Zaplana i inspirat en els programes, en els compromisos davant la societat del Partit Popular, comença a aconseguir objectius determinats, i per primera volta en la història d'este país podem parlar que el transvasament Xúquer-Vinalopó serà una realitat.

Però és que a més eixa infraestructura va a permetre'ns que, quan el Pla hidrològic nacional estiga aprovat, a través d'eixos ramals, a través d'eixa infraestructura, els transvasaments d'aigües externes de zones excedentàries a la nostra, que és deficitària, i així està reconegut en el Llibre Blanc de l'Aigua i així està reconegut en els plans hidrològics de la conca del Segura, de la conca del Júcar i de la conca de l'Ebro, puguem rebre aigües externes, no solament a través del Xúquer, no solament les aigües de l'Ebre, que aplegaran a Castelló quan estiga el Pla hidrològic nacional a través del Mijares, aplegaran a la província de València a través del Túria i continuaran pel Xúquer-Vinalopó no solament per al sud de la Comunitat Valenciana sinó que es beneficiaran també la comunitat limítrof de Múrcia i l'Andalusia oriental.
Bé, això ha sigut possible gràcies que hi ha hagut una política eficaç, una política responsable, una política conseqüent amb les necessitats de la nostra comunitat.

I no oblidem el Pla de sanejament i depuració de les nostres aigües.
Fixen-se vostés, senyories, ho ha deixat molt clar el senyor conseller: ací el sanejament i depuració de les aigües era una despesa, sí, sí, era tan sols una despesa, perquè no havien sigut capaços abans mai de planificar la ubicació de les depuradores de forma tal que es poguera garantir el seu aprofitament posterior.
Ací es depurava l'aigua, s'executava una despesa i el cabal, l'escàs cabal depurat i de baixa qualitat, anava a parar als barrancs i després es perdia en el mar.
No, això s'ha convertit, després del govern del president Zaplana i de l'actuació de la Conselleria d'Obres Públiques i del conseller senyor García Antón al front, en una inversió.
Ja no és una despesa la depuració de les aigües, és una inversió, perquè es planifica de forma tal que es garantix, que s'assegura la reutilització d'eixes aigües perquè s'ha millorat la qualitat i perquè s'han ubicat en els llocs estratègics que permeten eixa reutilització.

I així està l'ampliació del sistema Pinedo, tan important per a alforrar aigua i per a fer eixe transvasament del Xúquer-Vinalopó.
Així està la depuradora de la mancomunitat Elda-Monòver-Petrer i Saix, que va a permetre absorbir el dèficit que estava suportant Novelda i que està soportant Montfort, i que tan sols s'ha retardat pel capritx d'un alcalde socialista que, quan ja estava tot programat per la licitació de les obres, va canviar de pensament i va preferir suggerir un altre terreny distint al que en un principi s'havia donat i que retardava, òbviament, pels propis tràmits de l'administració, la seua adjudicació i execució de l'obra.
I ahí estan també els sistemes del marge dret i marge esquerre del riu Segura, en els quals en algunes depuradores s'ha utilitzat el tractament terciari, tan important per al sanejament de l'aigua.
I ahí estan els controls dels abocaments al riu Segura, i ahí està l'impuls que el govern de la Generalitat mateix, conjuntament amb el govern de Múrcia, ha donat a depuradores tan importants per a aconseguir un cabal ecològic en el riu Segura com és la de la ciutat de Lorca i com és la de la ciutat de Múrcia.

Senyories, jo crec que l'actuació del Govern Valencià en sanejament i depuració d'aigües és importantíssima i va a ser-ho al llarg dels pròxims anys.
No solament pel fort increment econòmic que han configurat els pressupostos de la Generalitat per al present any sinó perquè a més estarem en disposició a partir del pròxim any, en la present legislatura, de depurar el 90% de les aigües susceptibles de depuració en la nostra comunitat i el seu posterior aprofitament.
Ahí està també el sistema de Coix, Catral, San Isidro, San Fulgencio, Callosa, Guardamar, Daia Nova, etcètera.

I el Pla hidrològic nacional.
Quin govern ha impulsat el Pla hidrològic nacional?
El govern popular, òbviament.
El Partit Socialista al front de responsabilitats de govern a Madrid no va ser capaç ni tan sols, ni tan sols, de respectar la Llei d'aigües.
Des del 85 estava en vigor la Llei d'aigües, i acabaren el seu mandat sense configurar els plans de conca del territori nacional.
Això, indubtablement, retardava de forma considerable l'aprovació del Pla hidrològic nacional.
Hui és possible agilitar eixe Pla hidrològic nacional perquè han sigut incorporats els plans de conca, i en allò que a nosaltres es referix, com he dit abans, els plans de conca dels nostres rius, que són els que reconeixen les nostres necessitats i són els que reconeixen els nostres drets, no solament sobre aigües de rius que entren en la nostra comunitat sinó d'altres rius que, tocant el nord de la nostra comunitat, com és l'Ebre, i del que formem part de conca, van a abocar al mar gran quantitat d'aigua, un cabal importantíssim, que vendria a resoldre, com he dit abans, els problemes hídrics de la Comunitat Valenciana.

I vaig a dir una cosa que pot sonar a música celestial però que ha de quedar ahí present, senyor conseller.
Vosté ha de ser el garant d'estar pendent que si això aplega a realitat els valencians exigim els nostres drets.
I encara que sone per a alguns a música celestial he de dir que m'estic referint, senyor conseller, a les aigües del Ródano.
Les aigües del Ródano, que és un projecte que no és a termini immediat, és a llarg termini, indubtablement, però com a ciutadans que som de la Unió Europea no hem de renunciar als nostres drets, als drets que puguem tindre sobre les aigües del Ródano.
Vosté sap, senyor conseller, que s'està fent en estos moments un estudi important de viabilitat per un gabinet important d'Espanya, encomanat pel govern de Catalunya, per a vore la possibilitat, estudiar la viabilitat, de ser receptors a Catalunya les aigües de l'Ebro.
Els valencians no hem de renunciar al nostre dret.
Si eixa aigua aplega a Catalunya nosaltres hem de reivindicar, senyor conseller, amb la prudència i amb la cautela que estes qüestions de l'aigua exigixen, però reivindicar en tot moment i no renunciar al nostre dret, perquè si aplega eixa possibilitat nosaltres puguem beneficiar-nos-en.

D'infraestructura ferroviària ha parlat vosté molt bé.
També ha sigut un dels pilars fonamentals de la política que ha desplegat al front de la conselleria.
I, com no?
, el projecte emblemàtic d'alta velocitat, que si bé és competència de l'estat, si bé és competència del ministeri, no cal oblidar, i ho diem amb orgull, que ha estat impulsat en tot moment i demanat per primera volta en la nostra comunitat pel president de la Generalitat, Eduardo Zaplana, que ha sigut capaç de posar d'acord no solament els empresaris de les tres comunitats afectades, de la comunitat de Madrid, de la comunitat de Castilla-La Mancha i de la Comunitat Valenciana, que inclús van oferir la possibilitat d'aportar en principi els diners si allò possibilitat agilitar el projecte.
Ara afortunadament el poder valencià ha demostrat una volta més que pren part de les decisions importants a nivell d'estat, i que això estarà finançat, eixe gran projecte, estarà finançat pels pressupostos generals de l'estat.
Però és que a més ha aconseguit també assentar al voltant d'una mateixa taula els presidents de les tres comunitats, que encara sent de signe polític distint en un cas, han sigut capaços d'anteposar els interessos generals dels seus territoris a les estratègies de partit i aplegar a acords importantíssims per agilitar allò que serà l'Ave Madrid-Comunitat Valenciana, que va a permetre que eixe més d'un milió de famílies que viuen en el centre d'Espanya i que tenen segones residències, tenen propietats en la costa de la Comunitat Valenciana, puguen desplaçar-se ràpidament i segurament els fins de setmana, i col·laboren al desenvolupament econòmic de la nostra comunitat i del nostre sector turístic.

I el corredor mediterrani, que estem avançant a convertir-lo en tot el seu traçat en velocitat alta.
Però vosté sap, senyor conseller, perquè vosté és el que ha desplegat part d'eixe programa i és vosté el que l'ha impulsat des de la seua actuació en la conselleria, que no ens conformem que el corredor mediterrani de velocitat alta acabe a Alacant o acabe a Barcelona.
Necessitem que eixe corredor avance més al sud, que eixe corredor mediterrani arribe a Múrcia, arribe a Múrcia, i li done també servici a la ciutat d'Elx, arribe a Almeria, arribe a Almeria.
I com nosaltres som capaços de reivindicar de Madrid allò que beneficie la Comunitat Valenciana, perquè no som corretja de transmissió de ningú, perquè som un partit netament valencianista, un partit que reivindica solucions per al nostre poble, allò que volem, senyor conseller, i vosté ho sap, és que no pare a Almeria sinó que a més arribe fins a Màlaga per a enllaçar amb l'alta velocitat Màlaga-Sevilla-Madrid.
I estarem connectats en l'artèria d'alta velocitat d'Espanya a través d'eixos servicis.
Gràcies al seu govern, al govern que nosaltres sustentem, al seu govern, però que vosté forma part, hui no ha desaparegut la línia Xàtiva-Alcoi.
La línia Xàtiva-Alcoi que s'ha millorat considerablement, i que estava en fase d'extinció quan van aplegar a la responsabilitat de govern, hui no solament es manté, sinó que s'ha potenciat i està garantida per al seu futur conforme vosté ha dit el funcionament.

I a més, senyor conseller, deu posar el màxim interés, conforme està fent, en què el tren Gandia-Denia, la prolongació de l'ample de Renfe, de Gandia a Denia siga una realitat el més abans possible.
Sense oblidar eixe altre projecte que en altres moments hem comentat, que poguera ser un ferrocarril des d'Alacant a València per la costa, un ferrocarril d'ample de Renfe que anara a connectar a Dénia una volta estiga prolongada la línia Gandia-Denia.
Hi ha que impulsar al govern de Madrid, i vosté ho ha dit també, la terminació de l'ampliació Encina-Alacant, que és peça fonamental per eixe projecte del corredor mediterrani de prolongar l'Euromed des d'Alacant direcció Múrcia i Andalusia.

El parc central, el parc central de València ha pres cos quan ha hagut un govern popular en la nostra comunitat.
Quan ha hagut un govern popular municipal que ho ha impulsat, i que conjuntament en el govern de la Generalitat popular han exigit a Madrid la millor solució.
I estarem orgullosos els valencians i les valencianes quan al llarg dels pròxims set anys, conforme vosté ha anunciat, perquè és un projecte d'una magnitud impressionant, eixe projecte estiga executat i la societat civil valenciana en general puga beneficiar-se dels seus servicis.

Bo, en matèria de carreteres vosté ho ha deixat claríssim, senyor conseller.
Però jo vull fer-li un suggeriment, i és que cal impulsar la intersecció de Font de la Figuera, és necessari una intersecció d'autovia que connecte la autovia que va de València a Albacete en l'autovia que va d'Alacant a Almansa, a Madrid.
Eixa intersecció per autovia és molt important per al desenrotllament del transport en la nostra comunitat, i per a seguretat dels qui utilitzen les nostres carreteres per a desplaçar-se.

I clar que sí, qui ha impulsat la autovia València-Somport?
Ens queda en estos moments tan sols un tram dintre de la nostra comunitat.
Eixe tram cal impulsar-lo, conforme està fent, senyor conseller, el seu departament, per a què abans possible acabe eixa autovia de València a Somport.
I l'autovia de la Plana que ja està executant-se i que és també un projecte popular que es va iniciar en la passada legislatura i que culminarà en la present.

Igual com l'autovia del camí de Castilla, que quan érem oposició reivindicàvem i no trobàvem eco a les nostres paraules, i que hui afortunadament el programa de govern del Partit Popular ho contempla i que serà una realitat.
Com l'autovia central en acabar-la, i les bifurcacions de Cocentaina, d'Ibi i de Castalla.

Però vosté ha dit una cosa importantíssima aquí referit a l'ordenació del nostre territori.
D'eixe projecte de llei tan necessari que modifique aquella llei socialista, la 6/1989, del 7 de juliol, que després d'aprovada van ser incapaços anteriors governs de complir, ni tan sols van ser capaços de presentar el Pla d'ordenació del territori.
I van buidar de contingut en altres normes legislatives posteriors.
És necessari que el nostre govern, el govern popular, presente una iniciativa legislativa de reforma d'eixa llei d'ordenació del territori, que siga conseqüent en la singularitat en la realitat del litoral valencià, en la realitat de l'interior, de les nostres comarques de l'interior, i que siga una garantia per a l'equilibri mediambiental de la nostra comunitat.

Allò que no varen ser capaços de fer anteriors governants, allò que no varen ser capaços de complir la seua pròpia llei, nosaltres, senyor conseller, sàpia que contarà en el recolzament del Partit Popular, del Grup Parlamentari Popular, per a presentar eixa iniciativa legislativa que modifique aquella llei, i que faça una llei conseqüent en les necessitats del nostre poble, i que ens ajude a definir clarament quin és el territori que volem, eixe mateix territori que no varen saber definir altres.

I jo entenc l'escepticisme d'alguns intervinents que han estat al front de responsabilitats en altres corporacions, i que trobaven el menyspreu dels qui governaven en aquell moment encara que foren del mateix partit, no trobaven els recolzaments i les ajudes perquè en la seua ciutat, en què governara, pogueren millorar-se les infrastructures.
I clar, té eixe escepticisme perquè pensa que si els del seu partit no els recolzaven, nosaltres no anem a ser més.

Doncs sí, nosaltres hem demostrat, senyor conseller, i per això li done l'enhorabona i li reitere el recolzament del Grup Parlamentari Popular, hem demostrat al llarg de la passada legislatura, que som conseqüents en les necessitats dels nostres pobles, que estem per a atendre la millora de les infrastructures de totes les nostres poblacions.
I que en eixa dignitat en què vosté ha actuat al llarg d'estos anys, continue actuant en la pròxima legislatura per a fer una realitat el programa de govern del Partit Popular i per a beneficiar a tota la nostra societat.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Maluenda per la intervenció.
Jo volia també, senyor Maluenda, igual que havia fet en l'il·lustre diputat senyor Daniel Gozalbo, donar-li les gràcies per les paraules que ha tingut al principi de la seua intervenció.
Esta presidència se sent plenament satisfactòria d'escoltar eixes manifestacions de voluntat de participació i de respecte i d'afecte a la institució.
Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Per a donar resposta conjunta als intervinents, té la paraula el senyor conseller.
*(Remors)*

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyores i senyors diputats.

Gràcies també per les seues intervencions.
.
.
que sempre clarifiquen almenys el que un ha de.
.
.
des de dalt d'esta estrada, seguir comentant o seguir desenrotllant de la compareixença que jo havia preparat en un principi.
El senyor Gozalbo deia, diu, "és una conselleria important però cada volta té menys protagonisme, menys pes en els pressupostos de tot el Govern Valencià".
.
.
*(pausa)* Se sent?

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Un moment, senyor conseller.
Si vosté és tan amable baixar el micròfon, i si baixant-lo no se sent bé, buscarem les solucions tècniques per a què les seues senyories puguen escoltar-lo.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Em pareix molt bé.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Té vosté la paraula.
Seguisca en l'ús d'ella.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Com li deia, senyor Gozalbo, deia que la conselleria havia perdut pes quant a la globalitat o als percentatges dins dels pressupostos de la Generalitat.
No cap dubte que quan entra a governar el Partit Popular ens trobem, tant aquí com després en l'estat, en una problemàtica important de rigor pressupostari, i on hi ha que ajustar d'alguna forma i pense molt seriosament la gestió dels pressupostos.

Per una altra banda, era una tendència del Partit Socialista, i de l'esquerra en general, acusar al Partit Popular que seria el partit de les grans inversions, de les obres faraòniques, però que no anava a haver una inversió en el tema més social, més sanitari.
I jo crec que el que s'ha vist en la valoració de tots els seus pressupostos és tot el contrari, és tot el contrari.
Ha hagut una dedicació important diguem, a les conselleries o a les parts de govern que tenen eixa dedicació social, eixa dedicació sanitària, eixa dedicació educativa d'una forma important, i al mateix temps ha volgut haver també un rigor pressupostari.

Però ara fent menció al que deia respecte a la disminució de pressupostos de la conselleria, jo li dic, no ha hagut disminució de pressupostos, ha hagut, els pressupostos normalment han sigut majors.
Sí ha minvat el percentatge dins de tot el pressupost del govern.
Però teníem fórmules alternatives, teníem fórmules alternatives que ens permetien a nosaltres i al govern de l'estat continuar actuant.
I per això vam haver de, bo, entre tots, enginyar i veure el que es feia en altres llocs, i vam començar a fer algunes actuacions pel model alemany.
El model alemany sap vosté que és un model de finançament que fem una obra hui i la paguem demà o despús-demà, però no gasta pressupost d'eixos anys.
I alguna actuació d'eixe tipus hem desenrotllat nosaltres, i augment d'una forma considerable la participació aleshores de les obres i del pressupost de la conselleria.

Però és que és més, nosaltres, la conselleria d'Obres Públiques té entitats o té empreses que tenen una certa capacitat d'endeutament i que permeten fer unes actuacions determinades.
I així ens trobem, per exemple, en l'entitat de sanejament en què lamentablement hem hagut d'augmentar el seu endeutament.
Però tot això s'ha fet per a no sols no perdre ritme d'execució d'obra, sinó per a fer més obra, i hui l'entitat de sanejament està fent actuacions, crec que en l'any 99 al voltant de 14-15.
000 milions de pessetes és el que va a certificar-se, potser siga l'any que més obres s'han fet des de l'entitat pública de sanejament.
Tanmateix l'aportació de la Generalitat a eixe pressupost no ha sigut tan important.
No ha sigut.
.
.
a més de l'obligació que té l'entitat de sanejament, que cobra un cànon de sanejament però no per a fer obres, sinó per a mantindre i garantir que eixes depuradores funcionen correctament.

Però és que hi ha un altre cas paregut en ferrocarrils, en FGV, i hi ha un altre cas paregut en l'Institut Valencià de la Vivenda.
Nosaltres enguany en el tema de vivenda, i eixe és un cas prou paradigmàtic.
.
.
comparant-ho ­crec que tenia un quadre­ comparant-ho en el 92-95, jo no sé si entre el 92-95 el govern del Partit Socialista en ajudes a la vivenda va pagar, entre tots els anys, al voltant de 20.
000 milions de pessetes, mentre que del 95 al 99, o 96 al 99, han pagat nosaltres de l'ordre de quasi 90.
000 milions de pessetes, vuitanta-i-tants mil, al voltant de 87.
000.
O siga, s'ha multiplicat per quatre la inversió en l'ajuda a la vivenda.
I tot açò s'ha fet des d'esta conselleria que diu vosté que ha minvat el protagonisme que té.

Una cosa són.
.
.
com s'ha fet açò?
S'ha fet sols en els pressupostos que partim?
No, ha hagut també d'enginyar-se fórmules.
I ha hagut que, bo, a través de l'Institut Valencià de la Vivenda i del seu patrimoni, poder recuperar, poder finançar eixos quasi vint-i-tants mil milions de pessetes que ara va, que ara no, que ja hem pagat en subvencions a les famílies, que feia anys i anys que no ho cobraven.
Aleshores si bé és cert que eixos números de pressupostos és de veres, no és menys cert que l'actuació de la conselleria d'Obres Públiques, a través del model alemany, a través del finançament que permet o endeutament entitat pública de sanejament-Ivvsa-FGV.
A través de l'endeutament també de l'Ivvsa per a l'ajuda a la vivenda.

Bo, jo crec que hem aconseguit no multiplicar, però sí mantindre el pes de la conselleria d'Obres Públiques en totes les intervencions.
Done's compte si és així, que fins per ajudar econòmicament a poder fer la Logse, estem utilitzant finançament de l'Institut Valencià de la Vivenda, en uns 13.
000 milions de pessetes aproximadament per a fer els col·legis.
A més que també estem aconseguint finançament europeu, fons de cohesió importants.
Perquè en el tema de sanejament, que és un tema mediambiental que per a Europa és molt important, li dóna una prioritat en eixe finançament i estem aconseguint, vosté ho sap, una gran finançament europeu per a fer eixes actuacions.

Després jo lamente no haver-me sabut explicar en el tema d'ordenació del territori, perquè li puc assegurar que és una cosa que no sols que em preocupa d'una forma important, sinó que volia que quedara clar en la compareixença meua eixa preocupació.
Jo quasi li agrairia que tornara a llegir-se un poquet més espai, ja que té la compareixença, i vorà com no queda limitada a eixa frase que vosté diu: "arribem a un acord i ho arreglem entre nosaltres".
No.
Es diuen coses, des del meu punt de vista, molt més profundes que tot això.

Jo no faré ací ara una explicació del que serà la Llei d'ordenació del territori, que la durem prompte, ni una explicació d'allò que seran les directrius de la Comunitat Valenciana perquè també ho durem prompte, ni el que estem fent en la costa perquè també està pràcticament acabat.
I, vosté, jo crec que sabrà que el proper dilluns dia 18 ve el secretari d'estat d'aigües i costes del Ministeri de Medi Ambient, Benigno Blanco, i, precisament, és en Castelló on es farà una exposició de totes les feines que ells, col·laborant amb nosaltres, han fet en una de les zones, diguem, més sensibles i que més preocupa al govern de l'Estat i a la Comunitat Valenciana de la costa, que és la costa pràcticament des de Castelló port fins un poquet més enllà de València, que és també una de les més deteriorades i on està.
.
.
, tant el ministeri com nosaltres hem fet jo crec que un estudi i un actuació seriosa que el dilluns s'exposa, i em figure que estarà alguns dies, en Castelló, i es dóna a conéixer a tots els alcaldes que tenen costa on els afecta tot eixe estudi que s'ha fet.

Aleshores, bé, no m'agrada que quede en l'aire això que sembla que a nosaltres no ens interessa que l'ordenació del territori i que el que volem és posar ciment.
No és així.
En allò que ha dit de les àrees metropolitanes, en el que vull dir de ciutats, en allò que dic d'eixes directrius que estem preparant i que volem fer, va molt més enllà de fer només una llei més o menys ben feta perquè després es complisca més o menys bé.
Va molt més enllà d'això.
I prompte, molt prompte, vosté tindrà ocasió de poder vore-ho així.

Després parlava de volumetries.
.
.
Jo crec que açò és un ordre menor, però no tinc cap inconvenient també en contestar-ho.
I em figure que es refereix a temes d'hotels.
Si no és així, l'altre crec que és impossible.

O siga, jo crec que no hem d'arribar a un estat totalment o a una comunitat on des d'ací, en este cas la conselleria, es diga que el volumen és així i el pilar ha de ser rodó i l'altre ha de ser quadrat.
Eixes són altres èpoques, roïnes sempre.
No ha de tenir-se un marc urbanístic rígid totalment.
Els ajuntaments formen part també de l'Estat, formen part de l'Administració, han de tindre competències, han de tindre autonomia, i són els que estan més legitimats que ningú per a dur a terme una actuació urbanística dins de les altres normes, naturalment, però que no han de tancar la possibilitat que els ajuntaments actuen.
Vosté ha sigut alcalde, jo crec que açò ho notaria molt en falta si no fóra així.

Aleshores, no demanen coses que jo crec que després quan estem en l'altre lloc dirien que açò és una barbaritat, que estan obligant-nos a fer coses que no necessàriament tenim assignades.
Els ajuntaments són majors d'edat i els ajuntaments poden fer les seues coses bé.

El plan de carreteras ­deia­ no s'ha complit, i que el pla de seguretat vial no.
.
.
*(inintel·ligible)* Aleshores, aquí sí que ja he de dir que estem parlant *(rient-se)* de dos comunitats diferents.
El pla de carreteres es compleix rigorosament, el que no vol dir és que haja un ordre que farem esta i després l'altra i tal.
.
.
No, no, no.
Les prioritats les marquem nosaltres en funció dels interessos que vegem que estan produint-se en cada moment, i també de les dificultats que hi ha per a fer algunes actuacions que o bé als ajuntaments no els interessen, que els ajuntaments estan en contra o que hi ha dificultats d'altre tipus que t'impedeixen fer una actuació determinada.
No podem aturar-nos.
Continuem.
I esmentava una carretera, Cabanes-Oropesa.
Bé, Cabanes-Oropesa per a mi és un tema important, important per dues raons.
Estem fent l'autovia de la Plana, i l'autovia de la Plana ha de tindre una comunicació fonamental amb l'autopista i amb la carretera nacional actual.
Alguna via cal fer perquè al final del que hui és l'autovia de la Plana es puga comunicar amb eixa xarxa arterial, amb eixes carreteres fonamentals.

Pensem que Cabanes-Oropesa compleix perfectament eixa funció, però és que, a més a més de complir eixa funció, comunica una part important de l'interior de Castelló amb el que és el litoral, una part important de Castelló que també té una important vocació industrial i que també té el dret a desenvolupar-se.
Aleshores, és una actuació més dins de totes les que hi ha en el pla de carreteres.
Estaria o no estaria.
No fem exclusivament el que està ací, però de totes les actuacions de carreteres el 99% són del pla i altres van eixint en funció de les possibilitats i en funció de les necessitats, perquè les coses canvien, no és rígid.
Un pla no ha de ser una cosa *inamovible para toda la vida*, un pla és una cosa dinàmica que cal tocar conforme faça falta en cada moment.

Pla de seguretat vial.
Mire, eixe document no sé d'on ix, el que ha llegit ací.
Tenim no soles pla, sinó els millors tècnics de seguretat vial pràcticament de tota Espanya, que tots els anys fan el pla de seguretat vial, que tots els anys coneixem perfectament quins són els punts negres i que tots els anys es fan actuacions concretes perquè eixos punts que han sigut negres l'any anterior no ho siguen enguany.
I som felicitats normalment per tothom.
Ha sigut un pla de seguretat vial i de manteniment de carreteres que jo crec que és la primera comunitat d'Espanya que ho ha fet així, i no només ha sigut a nivell comunitari, sinó que el propi estat espanyol, la pròpia administració central, està fent ara un manteniment de carreteres exactament igual que el que està implantat ací des de fa un any.
Aleshores, en eixe aspecte jo crec que hi ha una errada i deu haver una mala interpretació d'això.

Política del agua.
O siga, dir que en política de l'aigua no s'ha fet res em sembla una barbaritat, de veres.
Mire, quan vam vindre ací en l'any 95 la primera visita que vaig rebre va ser la visita del president, vicepresident i secretari de la acequia real del Júcar, que és un reg que pel volum d'aigua que gasta ­està gastant més de 400 milions de metres cúbics d'aigua, això és molta aigua!
, això és una barbaritat d'aigua!
­ es mereixia un cert respecte.
I ens vénen amb una idea; la idea era que "nosaltres portem anys darrere que el ministeri o algú es preocupe per un projecte que és modernitzar esta acequia real, que amb açò, segons este estudi que els portem ací, sembla que es pot estalviar entre 150 i 200 milions de metres cúbics a l'any, estalviar 150 o 200 milions de metres cúbics a l'any".
I això li ho deien a unes persones que venien d'una zona, o una persona que venia d'una zona, on en eixe moment hi havia uns restriccions d'aigua molt importants, molt importants.
O siga, era sensible a açò.
Fins eixe moment, fins eixe moment, eixe projecte havia passat per la conselleria d'Obres Públiques durant molts anys, i no li havia fet ningú cas, i el ministeri no havia actuat.

Jo li puc dir que eixe projecte hui s'ha convertit, primer, en un projecte de construcció que ha fet la conselleria d'Obres Públiques en col·laboració i amb la direcció del ministeri, del Ministeri de Medi Ambient i de la Confederació Hidrogràfica del Júcar, que, a més a més, eixe projecte s'ha aprovat pel ministeri, s'ha licitat i hui, fa uns dies, es va adjudicar a una empresa determinada ­no sé quina és­ per un muntant de 9.
000 milions de pessetes, la qual cosa vol dir que demà, el mes que ve o l'altre, comencen les obres de la acequia real, i comença la modernització d'un dels regadius més importants de tota la Comunitat Valenciana, que suposarà que ens estalviarem eixos 150, 250 milions de metres cúbics.
Clar, diu: "però, açò no s'ha acabat i l'aigua no està tal.
.
.
" Bé, açò sí que és de veres.
Ara, que no hi havia res i hi ha projecte, hi ha obra adjudicada i està fent-se l'obra, això és de veritat.
I en un temps per a una actuació d'eixe tipus on no soles cal fer un treball tècnic, ni sols cal tindre uns diners per a poder fer l'obra, sinó que s'ha de posar a molta gent d'acord i aprovar plans, açò jo crec que és una tasca de la qual jo em sent molt orgullós i crec que una feina prou positiva per a la Comunitat Valenciana.
Tot açò, a més a més, ho dic com una cosa concreta, com una cosa concreta.

Però és que en el 95, quan véns ací, veus que faltaven per aprovar.
.
.
, i jo avui no volia dir açò en la cambra perquè ja crec que ho he repetir algunes vegades, però, possiblement vosté no estava i per això diu que "en la política del agua, nada de nada".
En l'any 95, quan venim ací, havien aprovat alguns plans de conca, però faltaven per aprovar tres fonamentals: Tajo, Segura i Júcar.
Quina casualitat!
Quina casualitat que els tres plans de conca que faltaven per aprovar són els tres que afectaven d'una forma important a la Comunitat Valenciana!
El Tajo pel transvasament Tajo-Segura i el que suposa per a poder regar en el sud d'Alacant dins de la comunitat, regar i beure; el Segura, perquè també forma part d'eixa part de la Comunitat Valenciana; i el Xúquer perquè és el 90% pràcticament del territori de la Comunitat Valenciana, està dins de la conca del Xúquer.

I, per què no s'aprovaven eixos plans?
Perquè es duia des de l'any.
.
.
Mire, jo recorde que l'any 78 era un any d'una sequera superextraordinària i es va quedar una part molt important d'Alacant sense aigua de cap tipus, i anàvem al ministeri a buscar solucions, i en l'any 78 es parlava dels plans de conca i del pla hidrològic nacional.
Doncs en l'any 95 encara no estaven ni aprovats tots els plans de conca, faltaven els tres més conflictius, i els tres ens afectàvem a nosaltres.
Doncs a partir del 96, en un temps record, es va aconseguir que s'aprovaren sense cap problema.
.
.
no sense cap problema, o siga, el del Xúquer, que era el més conflictiu de tots, es va aprovar sense cap vot en contra, pràcticament per unanimitat de tots els usuaris; va haver tres abstencions: un grup ecologista i dos alcaldes del Partit Socialista, el d'Onda i el d'Ibi, que formaven part d'allí.
I en l'explicació de vot van dir que no estaven en contra del pla, que felicitaven als qui havien treballat en el pla, fonamentalment la gent de la confederació, però també em van incloure a mi com que em felicitaven pel que havia fet allí.
I, a més a més d'això, diuen: "estem totalment d'acord amb el fons, però és que en la forma al final s'ha aprovat açò molt de pressa i no ens hem enterat".
O siga, vull dir que pràcticament es va aprovar el pla de conca del Xúquer, difícil, problemàtic, per unanimitat, sense cap problema, i això era una actuació molt important també.

Eixos instruments són fonamentals per a poder fer les obres hidràuliques, obres hidràuliques que no es limiten a arreglar una sèquia en un punt determinat o que no es limiten a fer una depuradora en un punt determinat.
Els plans són fonamentals; com vosté deia abans en el tema d'ordenació del territori, un pla de l'aigua també és fonamental per a poder manejar l'aigua.
Aleshores, eixe pla anava en la mateixa filosofia, exactament la mateixa filosofia que el conveni que el president Zaplana i la ministra Tocino havien signat, crec que era en l'any 97.
I ens posem en marxa.
I es fan una sèrie d'actuacions: Pinedo adjudicat, Paterna adjudicat, part reutilitzat.
.
.
I es fa una actuació ­i ara passaria un poquet al que comentava el senyor Oltra­ que jo crec que és transcendental, que no s'ha de fer demagògia barata d'algunes actuacions determinades, sobretot per gent que és de la zona del Vinalopó, que és de la zona del Vinalopó, que està passant les necessitats que està passant, que està regant i bevent d'uns aqüífers sobreexplotats, que diu que defén l'ecologia i el medi ambient.
.
.
No és de veres.
Si vosté està bevent i està regant d'aqüífers que està sobreexplotant!
I quan hi ha un pla de conca que està aprovat, com és el pla de la conca del Xúquer, que l'aprova tothom i no estan en contra ni els ecologistes, i permet fer el Júcar-Vinalopó, ara vosté diu que és que açò és del gran capital!
És que açò és per a Terra Mítica!
És que açò fa un traçat que destrueix tal.
.
!

Jo crec que hi ha dues coses, i com no crec en la mala fe de ningú, em figure que el que hi ha és una mala informació, és una mala informació, que estic disposat en estes Corts o on vulga a donar-li tota classe d'explicacions d'eixe projecte.
Eixe projecte, jo crec, primer, que formant part del pla de conca aprovat conforme està, doncs no havia de tenir massa crítiques ja.
L'única crítica que podria tindre seria pel traçat, perquè el traçat fóra respectuós amb el medi ambient.
S'estan dient altres coses, s'estan dient altres coses perilloses.
I no estic donant classes aquí de res, però com el tema el sent, pense que és bo dir-ho.

Pot haver una crítica del traçat.
I de fet, quan aigües del Xúquer fa un primer traçat, hi ha un informe de medi ambient desfavorable totalment a eixe traçat perquè afecta a unes zones determinades.
Jo intervinc d'alguna manera agarrant a la gent d'aigües que vénen a vorem ­i tal­ i els dic: "Cal ajustar-se al que diu medi ambient, i cal fer el traçat i cal salvar tots els problemes que hi ha".
I tornen ells a medi ambient i fan un traçat totalment nou.
No te res a vore la zona, la zona, però se'n van 500 metres més cap allà, o 1 quilòmetres més cap allà, però on el que era canonada o canal obert, és túnel.
Que pràcticament dels 76 quilòmetres, hi ha molt de túnel i molt hi ha enterrat, però que queda lliure sols molt poquet.
I no sols és això sinó que es canvia el traçat i es fa d'acord amb la gent de medi ambient per a no tindre cap problema.

I eixe acord, a més, suposa que una obra que estava valorada en 25.
000 milions de pessetes, se'n passa a 33.
000 milions pessetes.
I jo puc dir: eixa obra no respon als interessos de cap gran capital, respon que volem complir escrupolosament el que diu el pla del Xúquer.
Que hi ha una zona en el Vinalopó amb necessitats, que hi ha una zona en el Vinalopó sobreexplotada i que es poden dur eixos 80 milions de metres cúbics d'aigua.
Sobretot quan al mateix temps està fent-se una modernització de la sèquia reial per a estalviar-ne 150 o 200, quan està depurant-se amb tractament terciari Pinedo per a poder reutilitzar 80 milions de metres cúbics.
Llavors, hi ha eixa possibilitat.
Anem a posar-nos d'acord, anem a fer-ho, en compte de discutir coses que jo crec que no tenen massa sentit.

Ah!
I de Terra Mítica, he de dir-ho, i no volia parlar en absolut d'eixe tema, però he de dir-ho perquè també està comentant-se molt.
Això de l'aigua per a Terra Mítica, això és perquè se salve eixa gran barbaritat que està fent-se allí baix.
No coneix tampoc el projecte del Terra Mítica, sobretot en el que són els aspectes de l'aigua i medi ambient.
Està estudiat de forma que tota l'aigua que es necessite per al regadiu de l'arbrat, de la jardineria o ­tal-.
.
.
són aigües de les depuradores de Benidorm, de la Vila i d'Altea que estan reutilitzant-se per a reg, però que en hivern sobra prou aigua i s'emmagatzema per a poder-se reutilitzar allí.
I en Terra Mítica van a fer un tractament terciari per a poder reutilitzar eixa aigua directament en totes les instal·lacions de regadiu que necessiten eixe tipus d'aigua.

Els llocs de Terra Mítica, aigües salades o salobres amb un tractament, però res, res d'aigua potable.
Aigua potable que necessiten les quatre cafeteries i els quatre.
.
.
?
20 litres per segon, 30 litres per segon.
No és més.
No hi ha una necessitat.
No és de veres això.
I això fa mal al projecte seriós.
I el projecte seriós del Xúquer-Vinalopó és salvar la sobreexplotació del Vinalopó i garantir el reg i l'abastiment d'aquelles zones de per allí.
Llavors, no té res a vore amb el que són actuacions posteriors.
El Xúquer Vinalopó estava pensant molt abans que Terra Mítica poguera existir.
I no respon a cap estratègia d'Iberdrola, que el gran capital.
.
.
Tampoc.
Si anava en la Muela, no va en la Muela.
Es posa en un punt determinat perquè Hidroelèctrica va passar un pressupost d'utilització que s'entenia que no era compatible amb les necessitats.
.
.
amb el que valia allò.
Per tant, fóra eixe tema, i la instal·lació no té res a vore amb el tema d'Iberdrola.

Ah!
Votar en contra de un saneamiento integral en el Segura.
Crec que es refereix a les Corts, al Congrés.
Jo crec que en el Segura, quan es va a demanar.
.
.
Açò és igual que diuen ara: "5.
000 millones para el Ave".
Un poquet tard han aplegat!
Quan ja està tot clar, ara volem 5.
000 milions per a l'Ave.
Però si açò està clar.
Llavors, duen plan integral para la depuración del Segura.
Anem a vore.
Si el ministeri i les comunitats estan fent una sèrie d'actuacions en depuració, una sèrie d'actuacions en desaladores, una sèrie d'actuacions en proteccions, no em vinguen ara a aprovar un pla integral.
Si és el que estem fent.
En tot cas, el que falta és posar-lo en un carpeta.
Però si això està fet, això és el que està fent-se.
No vulguem avançar-nos a tot això.
No obstant això, hem tingut reunions, hem creat una comissió i estem disposats a tirar cap endavant amb tots els acords i compromisos que hem quedat amb ells.

Vivienda, carreteras.
.
.
*(pausa)* Respecto al transporte ferroviario, jo no he notat unes grans diferències entre el que jo he dit i el que han plantejat els diferents grups polítics.
En definitiva, nosaltres estem, per suposat, recolzant l'Ave Madrid-Comunitat Valenciana dins d'eixos paràmetres, però al mateix temps estem defenent totalment el corredor mediterrani, o siga, Múrcia, Alacant, València, Castelló.
De Castelló a Tarragona, queda molt poquet.
I ja entraríem en l'Ave Madrid-Barcelona-frontera i estaria totalment comunitat.
I això per a nosaltres és tan important com pot ser l'Ave Madrid-Comunitat Valenciana.
I els contactes amb el ministeri van per ací.
I prompte coneixeran una documentació del Ministeri de Foment on es reflecteixen els grans eixos d'alta velocitat i d'altes prestacions en tota la península i com afectarà això a la Comunitat Valenciana, que jo crec que va a ser d'una forma molt important i en la línia que nosaltres estem parlant aquí.

Pot ser que se m'oblide alguna cosa, però els demanaria disculpes.

Gracias.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula per a rèplica, el senyor Gozalbo.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, dos o tres apunts ràpids perquè no vull abusar del temps que la senyora presidenta m'indica.

En primer lloc, senyor Maluenda, permeta'm una xicoteta ironia.
M'he alegrat d'estar ací, a més, per a debatre amb vosté, hi havia sentit els seus comentaris.
Vosté porta moltes legislatures, jo és la primera, però no s'oblide que, en frase Gil de Biedma, som jóvens però volem menjar-nos-ho tot per davant, volem menjar-nos-ho tot.

Mire, en el tema de l'aigua, que ha fet el senyor Maluenda com a portaveu del grup que sustenta al senyor conseller, i el senyor conseller, han fet pràcticament.
.
.
vosté fins i tot ho ha dit, senyor conseller, és el tema central de la conselleria, i on nosaltres participem que és un problema vital per a la Comunitat Valenciana.
Home, no podem entendre que vosté prioritze i quasi assumim l'estatus europeu per a reivindicar l'aigua del Ródano.
Evidentment, si és precís, sí, però primer hem de garantir que la de Benicarló i Vinaròs no la tirem a la mar, perquè si no, no podem reivindicar la del Ródano.
O que Pinedo, que vosté acaba de fer ara un comentari, també siguen capaços de reciclar-la.
És evident.

I sobretot des del govern, i nosaltres des de l'oposició, hem de demanar-los que el desenrotllament que estem defensant per a la Comunitat Valenciana, per al país, siga un desenrotllament sostenible, perquè vosté ha fet al·lusió moltes vegades.
I un desenrotllament sostenible vol dir que no generem falses necessitats que ens puguen provocar en el futur molts problemes.
Per exemple, un exemple.
El senyor conseller ha dit: "No és problema el tema de.
.
.
.
­l'últim que ha comentat-".
El tema del parc temàtic no és un problema perquè gastarem aigua, i ha parlat bars i restaurant.
No, eixe no em preocupa.
Però les 24.
000 vivendes dels quatre, Alfàs, la Nucia, Finestrat i Benidorm, que volen ubicar-se al costat, eixes necessitats són les que hem de tindre previstes.
Són sostenibles eixes necessitats per a nosaltres, per al país?
, perquè després evidentment hem de reivindicar.

I vaig a dir-li una cosa, senyor conseller, que l'ha de posar en el seu deure, de vosté i del senyor president.
I és que no ha sabut vendre en tota Espanya les necessitats reals dels valencians.
Ens ha provocat fins i tot uns problemes de divergències amb l'aigua.
.
.
sap les discussions que hem tingut en la utilització del pantà d'Alarcón, pantà finançat i propietat valenciana.
No hem sabut vendre.
Moltes vegades es diu: "Catalunya no sap vendre la seua imatge".
No hem venut la nostra imatge real.

Però, de totes formes, he de dir-li que nosaltres en el tema de l'aigua serem molt prudents.
Perquè entenem que vosté ha parlat de 400 hectòmetres cúbics en la sèquia de Xúquer, això representa una miqueta més del 15% dels recursos del país.
Només estalviant un 10% de l'aigua que dediquem a regar, tindrem molt més que estem reivindicant des de l'Ebre.
*Chico*!
Vosté ha dit: " És prioritari ­perdone l'expressió-, és prioritari l'actuació en depuració i.
.
.
".
Evident.
Ací el recolzarem decididament, perquè a la millor les altres.
.
.
I el que sí que és necessari per a la nostra agricultura, el nostre desenrotllament turístic i la nostra indústria, evidentment el recolzarem, però no generem falses expectatives.

Vull comptar-li que.
.
.
la ironia que ha tingut el senyor Maluenda és perquè m'estranyava que ell, que portava cinc legislatures, el tema de l'Ave continuara insistint des d'esta trona ­abans ho ha fet el president­ que és la primera vegada que es parla de l'Ave.
Senyor Maluenda, jo tinc menys legislatures que vosté, però a la millor tinc més memòria que vosté.
Mire, el pla de la Generalitat de l'any 93, el famós projecte 93, s'incloïa per a València 10 línies estratègiques ­l'altre dia amb el senyor conseller vaig tindre ocasió de debatre este tema-; de les 10 línies estratègiques, les dues primeres que es debatien i que es proposen per banda de la Generalitat i de l'Ajuntament de València ­és una llàstima que hui la senyora alcaldessa, que sempre té l'amabilitat d'estat amb nosaltres, hui no estiga-, les dues primeres línies estratègiques eren l'Ave a Madrid ­estic parlant de l'any 93­ i el segon ­i m'alegre que el conseller ho haja citat­ el corredor mediterrani.

Perquè, senyor Maluenda i senyor conseller, no vull que ens passe el que alguns han dit o estan dient, per exemple, molt de Ave a Madrid.
.
.
El senyor Maluenda ha dit una cosa que jo no estic d'acord, que és que eixe milió de famílies que Madrid vol vindre a passar el cap de setmana a la costa.
.
.
No.
Per a això no anem a fer l'Ave.
Almenys el nostre grup.
Nosaltres anem a fer l'Ave per a tindre millors comunicacions, perquè sabem que la comunicació és la garantia de futur, per les nostres mercaderies que volem traure-les, perquè volem moure'ns i anar.
.
.
a Europa també, eh?
No només a Madrid.

No vull, senyor conseller, que ens coste més ­i vosté m'ha donat una seguretat que li agraïsc, senyor conseller­ que ens coste més anar a Alacant, perquè si hem de pujar allà dalt i tornar a baixar a Alacant, ens costarà més que anar a Sevilla en tren, en Ave ara actualment.
I tampoc vull que passe el que li ha passat, i li està passant, a una companya d'escó, que actualment ens coste dues hores i mitja d'anar de Dénia i Xàbia a Alacant en tren.
No pot costar-nos dues hores i mitja.
Per això no fem un tren en cent minuts.
No té sentit.

Segon.
El marc rígid que vosté m'ha parlat dels ajuntaments.
Evidentment estic d'acord que si no se li donen als ajuntaments unes possibilitats estem perduts.
Però no voldria que això provocara problemes entre els ajuntaments, que els està provocant.
Mire, s'estan produint, i vosté ho coneix millor que ningú perquè té la informació dels tècnics a la seua disposició, disfuncionalitats a nivells supramunicipals de sòl industrial, i generen un desànim de les explotacions agrícoles, que m'agradaria que algun dia esta cambra fóra conscient.
Ara tot el món que té en la Plana o en la Ribera un trosset de terra es pensa que allí té una indústria futura i està provocant una alteració dels preus del sòl, etcètera, etcètera, que provoca problemes greus.
Això és perquè no existeix una normativa supramunicipal que estiga per damunt dels municipis, amb tot el dret que tenen els municipis a dictar la seua política urbanística evidentment.

Però és que, a més, què està passant-nos, conseller?
Està passant-nos *que unos por otros la casa sin barrer*.
Estem sobredimensionant el sòl residencial de tot el país.
Tenim vivenda fins a l'any 3.
000 classificada.
Home, jo li dic només en Castelló, per posar un exemple, i no parle més de Castelló, 10 milions de metres quadrats que són marjal anem a fer-los sòl residencial.
10 milions d'una tacadeta, eh?
Per cert, ahí té responsabilitat vosté, i altres governs també tenen responsabilitat i alguns que han sigut directors generals també.

*Muy bien*.
El sòl no urbanitzable que era agrícola ara ja no.
.
.
que siga forestal, agrícola, que tinga valor, ara ja les expectatives sempre són de transformar-lo en, una cosa.
.
.
Per tant, senyor conseller, és molt necessari una norma supramunicipal que des d'uns objectius de justícia, de coherència territorial, de vertebració, vosté haja de portar a la pràctica.
I això és autènticament necessari.
Per tant, sí evitar eixes rigideses, però evidentment tindre una visió global.

Finalment, senyor conseller, no li puc acceptar ­ho lamente perquè la veritat és que tinc moltes coincidències amb vosté­ el seu argument de defensa de la carretera de Cabanes a Orpesa.
Alguns malintencionats diuen de Vall d'Alba a Marina d'Or, alguns malintencionats.
És de Cabanes a Orpesa, que jo he vist el projecte.

Mire, eixa.
.
.
Primera, diu, "per donar-li continuïtat a l'autovia de la Plana".
Senyor conseller, si és un dels seues incompliments.
L'Autovia de la Plana vosté només ha fet la circumval·lació de la Vall d'Uixó.
Almenara-Vall d'Uixó no l'ha feta.
Vall d'Uixó-Castelló tampoc.
Ha fet un trosset de Castelló, un trosset.
Si em permet la ironia ho vaig haver de signar jo això com a alcalde en un antic conseller d'Obres Públiques del govern socialista.
Imagine's els anys que passen per a veure una cosa plasmada en la realitat.
Imagine's.
L'any 88 i 89.
Està firmat l'accés al CUC que déiem aleshores, a la universitat.

Mire, bo, vull dir no és per a donar-li continuïtat a l'autovia, que no la té, sí que la tindrà en el futur.
Però vull que m'aclarisca dues coses.
Primera, alguns malintencionats també diuen que eixa autovia només aplegarà fins a eixe punt.
No.
Vosté té compromís que aplegue fins a La Xana, veritat que sí?
Eixa autovia.
No, diuen, no, aplegarà fins ací?
No, fins a La Xana.
Primer tema.

Segon, ¿vosté sap, senyor conseller, que té tres carreteres paral·leles a esta en un tram de dotze quilòmetres?
Té Cabanes-Orpesa, que haguera pogut millorar-la, senyor conseller, a més és una carretera molt bona, perquè és una pendent suau, va per un barranc que vosté coneix, perfecta, Cabanes-Orpesa.
Té Cabanes-la ribera de Cabanes, més sinuosa, però ara en les màquines que vosté té, ho haguera pogut fer.
I finalment té les Coves a Alcalà.
Xe, eixes tres carreteres que ens vertebren territori, les tenim, ampliem-les, el que no podem és ara fer-ne una nova en 3.
600 milions de pessetes.
O siga, que per al meu punt de vista vosté no sosté d'una manera racional que eixa carretera és necessària ni per què.

I em permetrà abans d'acabar, dir-li que allò de la vivenda, senyor conseller, una frase que vosté ha dit ací no estic gens d'acord.
La revisa vosté perquè no estic gens d'acord en el seu discurs.
Exigeix que els ajuntaments li cedisquen més sòl per a vosté fer política de vivenda.
Mire, això és una contradicció tremenda.
Vosté sabia que l'ajuntament tenien un percentatge en desenrotllar qualsevol sòl, no?
Destinat en un ús específic de vivenda, d'algun tipus de protecció.
Vosté ho coneix molt bé, "y otros fines de interés social", diu la llei.
Muy bien.
Vostés, com a Partit Popular, van considerar que era una exageració i van rebaixar del 15% al 10%.
Recordarà el tema perquè vosté és un professional, ja ho ha dit, des de l'any 57.
O siga que, els ajuntaments tenen menys possibilitats que abans.
Primer tema.

Segon, sap què han fet vostés en eixe "cada uno que haga lo que pueda"?
¿Sap en què dediquen els ajuntaments sap en què dediquen eixos diners, els diners que tenen del desenrotllament urbanístic, que estos anys n'han tingut molts?
Vosté es creu que hi ha algú que de veritat ho dedique a sòl, a vivenda pública?
Senyor conseller, si vol dades, encara que torne a abusar, perquè clar el que més conec jo és l'àrea de la Plana en estos moments, espere conéixer bé tot el país.
.
.
A Castelló ciutat no es dedica res a vivenda, i només l'any passat van tindre.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Gozalbo.
.
.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

Senyora presidenta.
Jo crec que ha sigut ja tan amable abans, que no em permeta aguantar-me un sol minut.
Moltes gràcies per l'amabilitat, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyor Gozalbo.

Senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyora presidenta.

Este diputat entén que el senyor Gozalbo, en el torn de rèplica al senyor conseller, ha replicat a este diputat.
I esta senyoria no renúncia al seu dret a sol·licitar-li la paraula per a replicar exclusivament a les qüestions que el senyor.
.
.
*(Parla sense micròfon)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Maluenda, ¿quiere pulsar otra vez, por favor?

Señor Maluenda, tiene la palabra para réplica.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Gozalbo, en el mateix respecte i el mateix to que vosté s'ha referit a mi, jo ho faig també reconeixent el seu dret en la seua intervenció.
Mire, no és com vosté diu.
Vosté tindrà molta memòria, però jo també, gràcies a Déu també la tinc, i ací estan els diaris de sessions.

Mire, l'Ave ja en la segona legislatura era una reivindicació de l'oposició d'estes Corts, de tota l'oposició.
I el Grup Parlamentari Socialista unes voltes votava afirmativament i altres voltes no.
Però sí que està clar, perquè ací està la memòria històrica, que en estos moments és quan s'està procurant que hi haja un projecte de l'Ave.
Què vol dir això?
Prova inequívoca que eixa voluntat que va expressar la cambra en aquell moment, no va ser recolzada o no va ser ben acollida per l'aleshores govern de la Generalitat, el govern socialista.
I a l'igual va ocórrer en el govern de Madrid.

Mire, jo recorde fins i tot presentar una iniciativa en què demanava que si ­una esmena­ en què demanava que si aplegava l'alta velocitat a València, tinguérem la garantia que aplegara a Alacant, i el Grup Socialista i el Grup d'Unió Valenciana me la van rebutjar.
Jo entenc perfectament la postura d'Esquerra Unida que sempre ha sigut coherent, per motius que consideren ecològics no han volgut mai l'alta velocitat.

Però mire, després d'eixos acords, vostés, el Grup Socialista va canviar per complet el xip i ja no parlaven d'alta velocitat, parlaven de velocitat alta.
Van canviar el xip.
No sé si seria estratègia de partit.
Però que quede constància que el Partit Popular, des d'un principi ha defensat en esta cambra que l'Ave fóra una realitat, i hui és una realitat quan governa el Partit Popular, perquè ho porta en el seu programa.

I altra cosa que ací s'ha dit i és altra infrastructura ferroviària, el famós tramvia d'Alacant.
Mire, any darrere any, demanàvem nosaltres en els pressupostos de la Generalitat una esmena que féra possible un tipus de suburbà que unira els punts neuràlgics del desenrotllament econòmic de la província d'Alacant.
Un ferrocarril ràpid, tipus tramvia, tipus suburbà, que unira la universitat, l'oficina de marques, l'aeroport i les platges més importants de la nostra comunitat, i es reien els socialistes.

Doncs molt bé.
Hui el Partit Popular *(inintel·ligible)* el seu programa i també és una realitat.
Per tant, en el màxim respecte, i corresponent a la seua rèplica, senyor Gozalbo, que quede constància que hem sigut no solament els qui hem reivindicat des de l'oposició el tema de l´'Ave, sinó a més els qui ho hem executat quan el senyor Zaplana, el president de la Generalitat senyor Eduardo Zaplana, perdó, ha aplegat a la responsabilitat de govern, i ha impulsat davant Madrid que este projecte siga una realitat, i en estos moments és palpable que anem a tindre Ave.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

El torn d'intervenció del representant del Grup Esquerra Unida, el senyor Oltra té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Moltes gràcies.

En primer lloc volia contestar el que jo crec que ha sigut una desafortunada qualificació per part del senyor conseller a una de les qüestions que han eixit en el debat.
Jo crec que no ha estat atent o no s'ha assabentat en eixe moment.
La referència del transvasament Xúquer-Vinalopó en Terra Mítica nosaltres no l'hem feta.
Probablement vosté pensava que anàvem a fer-la, però no és així.
Nosaltres per principi no estem massa d'acord en eixa moda dels transvasaments a la destra i a la sinistra que hi ha per ací.
No estem massa acord.
Pensem que hi ha abans que fer determinades mesures de reutilització de l'aigua, etcètera, etcètera, abans d'anar a això, que és el més fàcil, i en tot cas sí demagògic.

En concret, en aquest transvasament sempre hem estat a favor, perquè precisament és un transvasament dins de la mateixa conca hidrogràfica.
I per això hem estat a favor sempre, ací i en altres institucions.
El que sí qüestionem, fonamentalment, és que el traçat que ha de dur eixe transvasament no produïsca impactes ambientals.
I ací hem fet una lluita molt forta, i estem lluitant encara.
O per això denunciàvem l'actitud seua en concret quan pareixia que li donava exactament igual, com si el transvasament fóra per un lloc o per altre, i en un cost ambiental major o menor.
Això sí que ens preocupa i hem vist declaracions seues en el sentit de dir, bo, aquest és el millor traçat.
Probablement econòmicament a l'hora d'invertir la seua conselleria o l'administració en este cas del seu partit, sí, però si té efectes ambientals caldrà buscar un altre traçat.
Per això, insistisc, estem absolutament a favor del tema, no sols ara, sinó quan es parlava de cent hectòmetres cúbics, perquè eixa és una altra.
Ha anat rebaixant-se i anem per vuitanta.
O siga que atenció amb això.

I el que sí en tot cas hem fet referència en moltes ocasions, és del perill que pot suposar un transvasament que està demanat i estem esperant-lo certament en molta insistència en aquelles comarques del sud, per a recàrrega d'aqüífers però també per a garantir l'abastiment humà, acabe sent desviat a altres usos, especialment a la millor el tema de Terra Mítica.
I no és gratuïta eixa por.
Vosté acaba de dir els mitjans pels quals Terra Mítica va a assortir-se d'aigua.
És possible.

No sabem.
.
.
home, si vosté ni tan sols té garantit el consum humà a poblacions importants de la nostra província, com està tan feliç creient-se que el que acaba de dir va a ser la realitat?
Doncs quan Terra Mítica necessite aigua d'altre tipus, probablement tirarà d'on puga i això estarà ací.
Eixa és la por que tenim, no nosaltres, molta gent inclosa gent de la seua corda, en el sentit que una cosa que estan esperant acabe sent desviada a altra qüestió.

També ha dit una cosa sobre el tema del Segura.
Home, el plantejament o el debat sobre el Pla de sanejament integral del Segura no és d'ara, va ser l'any passat.
I l'any passat el Partit Popular en el Congrés dels Diputats votà en contra.
Que després sobre la marxa ha anat incorporant-se?
Home, sí, fonamentalment ha anat incorporant-se al voltant de les eleccions autonòmiques i després de la macromanifestació de Madrid.
Això és quan el Partit Popular, i això ho sap vosté perfectament, s'ha incorporat al tema.
Han passat les eleccions autonòmiques i ja comencen a veure els errors.
O siga, en els pressuposts de l'estat pràcticament no hi ha diners per al sanejament del riu.
I vosté sabrà, que també llig la premsa d'allí, que comencen ja la plataforma a plantejar mobilitzacions en defensa del que creu que és un tema important i que d'alguna manera s'està prenent el pèl.
Per tant, deixant això clar, crec que era important, no sé si és una interpretació que vosté creia que teníem, o és que voluntàriament ha anat en eixa línia.

Després el tema de carreteres per exemple, home, el tema de carreteres ja en el PDR ja vam parlar.
Vosté ara ens anuncia tota una sèrie de carreteres que algunes d'elles ja són antiquíssimes; estaven ja en el Pla director d'infrastructures, segon Pla de carreteres, estan en el PDR, estan per on es.
.
.
fins en la guia telefònica com es descuide algú, figurarà alguna d'estes carreteres.
Fer-se, no se sap quan es faran.
Van passant de pla a pla, però sense això.

Després se'ns anuncia bo, que això de la importància que tenim i tal.
Bo, com justifica, per exemple, que el tram valencià de l'autovia Sagunt-Somport no tinga finançament.
Això està ací.
Li agrairia que ho clarificara i en tot cas si és cert, si la Generalitat Valenciana pensa plantejar alguna esmena en eixe sentit al pressupost de l'estat.

En qüestions ferroviàries, bo, què passa en la línia, no s'ha anomenat, la línia Sagunt-Saragossa, que és una línia que fins i tot empreses tan importants com la General Motors està demanant que es millore, perquè això podria facilitar el que s'utilitzara per a l'exportació, i això donaria treball, donaria una eixida important a tot el món.

El tema de l'ordenació del territori, vosté, clar, davant les crítiques que li han fet ara diu que sí que té importància.
Jo no sé, jo no he vist el document seu.
Però el que vosté ha dit ací ha sigut molt poc, molt pobre en tot cas.
Home, no deixa de ser curiós que hagen mantingutm després de la crítica que feren a l'anterior lleim quatre anys eixa mateixa llei i que no hagen avançat cap.
Ara plantegen de nou fer una altra llei, ¿però està tenint en compte el que està passant en el territori valencià, que s'està urbanitzant a la carrera?
O siga, què és el que està passant en el litoral nostre?
No hi ha un Pla director en eixe sentit.
Està actuant-se corrents, està fent-se un urbanisme a la carta davant les pretensions d'alguns ajuntaments molt concrets, que van a fer-nos consolidar unes actuacions que va a ser molt difícil després poder-les arreglar.

Jo crec que eixe és un tema que vosté hauria de donar-li molta més prioritat, i d'immediat anar a ell, i d'immediat també plantejar qüestions molt consensuades en els ajuntaments.
I això ho dic per una cosa també, per temes com el que s'ha anomenat ací del.
.
.
*(inintel·ligible)* tot això.
Però que a voltes sota eixe nom el que s'oculta a voltes són històries que no venen a compte aquí, i que en tot cas també podrem comentar per altra banda.

Jo, insistir-li en eixe tema.
Crec que és important per a tots nosaltres el que acaben de concretar-se tota una sèrie d'actuacions que estan ací.
Que no torne a passar just el contrari del que el seu antecessor, en la seua primera intervenció en esta trona, va fer el dia de la seua compareixença, igual que va fer vosté ací.
O siga aquell senyor deia que estava molt preocupat pel respecte que des de la seua conselleria s'havia de tenir pel medi ambient; qüestions que crec que ha sigut patètic, medi ambient ha patit una legislatura molt perillosa per al seu futur.
Que anava a ser molt respectuós i plantejar solucions immediates per al tema de l'aigua.
Jo crec que això quasi sona a broma, perquè quatre anys després que tinguem poblacions importants que no tenen ni per a beure, i que tinguem, això sí, una passada de projectes estupends.
El que no sabem és quan es plantejaran de veritat, i en tot cas què cal fer, perquè vist el que ha passat en el riu Segura, doncs possiblement eixe és l'únic camí que ens queda als ciutadans.
I en tot cas sí que hi ha una cosa curiosa, de les que va dir aquell conseller que va durar poc, i és que ell estava absolutament en contra de les obres faraòniques.

Res més, moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

*(Rient-se)* Està sent animat i llarg el debat.

Respecte al tema del Pla de carreteres, l'autovia de la Plana, que comentava el diputat socialista, que no havíem fet res pràcticament, sols la variant de Vall d'Uixó.
Eixa és la primera.
La variant de Vall d'Uixó s'ha fet completa en els quatre carrils.
La vam començar nosaltres i la vam acabar nosaltres, la vam inaugurar a principis d'este any.
Però a més també s'ha fet: des de Betxí a Borriol, tot allò que eren interseccions a un mateix nivell s'han passat a enllaços a distint nivell; s'ha fet la variant de Borriol; s'ha fet Borriol sud-Castelló; estem en tràmit de licitació de Borriol-la Pobla Tornesa, projecte acabat i pendent de licitar-se; hem fet algunes actuacions perpendiculars importants o estan fent-se, com és Castelló-Alcora; estem treballant en actuacions complementàries a allò que és eixa autovia de la Plana; en la zona de Castelló es va acabant la variant d'Almassora; estem construint la variant de Burriana; estem acabant el projecte Nules-Burriana.
.
.

En definitiva, l'actuació que s'ha fet i està fent-se, no sols en allò que és l'autovia de la Plana sinó en algunes actuacions complementàries en la zona esta, són moltes i importants, moltes i importants.
*(So d'un telèfon mòbil) (Rient-se)* No és el meu.
Per tant, jo crec que dir que no s'ha actuat en el Pla de carreteres no està bé.
Hem actuat molt.
Tinc els números en pessetes, i en pessetes, el Pla de carreteres.
.
.
"puertos", "costas", "transportes".
.
.
"carreteras", 24.
000, 25.
000, 24.
000, 24.
000, 25.
000.
Total, 125.
000 milions de pessetes en carreteres.
I estan ahí, eh?
, obres certificades, carreteres fetes.
A Castelló, l'actuació que hi ha hagut en carreteres en els últims quatre anys és com mai, i només cal preguntar-li-ho a qualsevol de Castelló que tinga bona voluntat i vulga vore-ho, a qualsevol.
T'ho diuen.
Sí, quan vaig allí la primera cosa que diuen: "*Menos mal*, ja esteu fent carreteres.
No s'havien fet fins ara.
" Fins ara s'havien fet projectes, molts projectes.
Però és que açò és així, quan es fa un pla després es fan els projectes i després es fan les obres, i a nosaltres ens ha tocat fer les obres.
Per això, quan jo dia abans: "el año de las realizaciones", és que en els quatre anys anteriors no n'hem fet?
Una barbaritat, 441.
000 milions de pessetes en inversions en els quatre anys, 441.
000 milions de pessetes d'inversions de carreteres, de vivenda, de transports, d'aigua, de sanejament, de tot.
És una actuació important.

I és que ara què és, que no s'havien fet i van a fer-se?
Van a fer-se, el que passa és que hi ha actuacions emblemàtiques que jo crec que cal planificar-les amb temps.
El tren d'alta velocitat, el corredor mediterrani, bé, el que puga pensar que això és tindre una idea, fer dos ratlles i demà comencem les obres, no sap què és això, no sap el que costa la planificació, el projecte, el finançament i després fer eixes actuacions.
Molt ràpid es va, molt ràpid es va.

El que s'acuse que nosaltres no som partidaris dels transvasament de qualsevol manera i tal.
Ni nosaltres ni ningú.
Ningú ho ha plantejat.
Jo el que passa és que en esta actuació a la millor he començat repetint molt del que he dit en altres, però salvant moltes coses que havia dit altres vegades perquè entenia que tot això estava clar.
La primera cosa que estem demanant i que estem fent, i ho he dit abans també, modernitzar els regadius; la segona, depurar per a no contaminar i per a reutilitzar.
I sempre hem dit que eixa política és totalment fonamental, això és prioritari.
No podem demanar res a ningú si nosaltres no utilitzem correctament allò que tenim, i això estem fent-ho.
Ara, això no evita que.
.
.
Jo he d'acabar tot açò que estic fent i després comence a pensar en allò altre?
M'agarrarà el bou.
No.
Jo ara he d'estar fent açò com està fent-se, però al mateix temps he d'estar planificant, projectant i actuant en les altres coses, i és el que estem fent.

I el Xúquer-Vinalopó, que jo no vull parlar més d'eixe tema perquè sé que és molt important per a unes zones, menys per a altres, indiferent per a un altre tema.
No és l'obra emblemàtica per a tota la comunitat, és per a una part de la comunitat.
Però allò que sí vull dir és que és una obra important que vertebraria perfectament una part important d'esta comunitat, seria una forma de solidaritat d'uns amb altres i, el que és més important de tot això, que no fa mal a ningú, que no fa mal a ningú perquè hui en la forma d'usar l'aigua, en la forma de tirar-la, en la forma de no depurar-la s'està fent molt més mal i ningú es meneja.
En canvi, quan es planteja una cosa que és raonable, que és bo, pareix que hi haja un tipus d'interessos, estan veent ahí que hi ha un fantasma darrere de tot açò.

Diu: "no, si no em preocupa allò que és el parc temàtic i allò que gasten ahí, però si algun dia fa falta.
.
.
" En la zona d'Alacant allò que és la reutilització de les aigües en l'agricultura és una cosa que està fent-se ja amb una pràctica normalitat.
Quan no s'utilitzen eixes aigües és quan comencen a ser més cares que continuar sobreexplotant el Vinalopó.
I és una pena, però hi ha zones de Montfort, hi ha zones.
.
.
bé, sense citar térmens municipals, hi ha zones del Vinalopó que estan continuant traent aigua del Vinalopó perquè els costa quinze o vint pessetes i la reutilitzada els costa més cara.
I anem a impedir-ho, anem a impedir-ho, encara que hàgem de finançar part d'eixa aigua residual perquè no es gaste l'altra.
I això és fer una política coherent, coherent.
En canvi, això ocorre i ningú diu res perquè no interessa, està molestant a tres o quatre, però quan hi ha una actuació emblemàtica ens centrem contra ella.
No és bo, jo crec que no és bo.

Les 24.
000 vivendes.
No tenen res a vore.
Aniran més ràpid o més espaiet, però no tenen res a vore les 24.
000 vivendes amb el parc temàtic.
En definitiva, en este cas eixa zona de la Marina Baixa té uns plans generals, com té tota la zona de la Vega Baja, de Torrevieja o com té la zona de la Plana o com té la zona de València o com té tal.
I estem en una situació econòmica pròspera on la construcció i la vivenda està tenint un pes enorme, i per tant estan construint-se en la costa i en l'interior moltes vivendes, amb parc temàtic i sense parc temàtic.
Puc assegurar que hi ha zones molt allunyades que no tenen res a vore amb el parc temàtic i que la quantitat de vivendes que està construint-se és molt superior.
O siga, no és un tema de parc temàtic el fet que hi haja més o menys vivendes, és un tema de planificació urbanística, i normalment de plans que no s'han fet en els últims quatre anys tots, ni tots "ni la décima parte".
Són plans que vénen de fa temps, i jo he intervingut en uns quants d'ells.

Per tant, d'eixe planejament la responsabilitat la tenim un poquet tots compartida, i potser més uns que altres, que són els que han estat en el moment que s'ha fet la planificació urbanística de tota la Comunitat Valenciana.
I que no tinc res a dir, perquè d'alguna manera no es pot preparar només un sòl per a construir una quantitat limitada de vivendes, perquè llavors, si hui el sòl en alguns punts és car i està encarint la vivenda, més cas estaria i més encarida la vivenda.
A la millor són altres les qüestions que cal tindre en compte.

També parlàvem que si el Patamae açò és més o menys.
.
.
, a mi m'ha paregut que era més o menys una *tontería*, una forma de passar el temps.
Jo no ho entenc així.
Si un pla d'acció territorial d'una àrea metropolitana tan important com és Elx-Alacant no es considera transcendental, alguna cosa falla, algun interés hi ha en el fet que no es vulga que això vaja cap avant.
És més important que altre tipus d'actuacions o altre tipus de lleis.
Poder que en una àrea metropolitana estiga perfectament coordinada la xarxa viària, la xarxa ferroviària, els espais que s'han de protegir, que les zones industrials siguen compatibles, que les pròpies universitats tinguen.
.
.
Tot açò és superimportant.
Açò no és una cosa que ahí acaba i que es fa per a fer propaganda, açò és una cosa que es fa per a ordenar correctament una àrea metropolitana de les més importants d'Espanya, una àrea metropolitana que a més té un problema increïble i que havíem de salvar-lo entre uns i altres, i és eixes ganes de viure d'esquena Elx i Alacant, que es convertixen en un bipol però que no s'aprofiten d'eixa simbiosi bona que podien tindre eixes dos grans àrees d'Alacant i Elx, i això és fonamental.
O siga, no és la mateixa cosa tindre una àrea que té 300.
000 o 400.
000 habitants, dos àrees de 300 i *pico* i 200 i *pico* o 300 i 300 que una àrea de 600 o 700.
000 habitants.
No són la mateixa cosa els serveis que es poden donar i la productivitat, la competitivitat i la mateixa potencialitat que té la zona.
I això és el que es va a fer en eixe pla.
A mi em pareix de les coses més importants.
Tant és així que els de Castelló estan demanant-ho, i anem a fer-ho.
I que a València estan demanant-ho, i anem a començar a fer-ho també perquè és fonamental, fonamental.

"Obras faraònicas" estem fent-ne poquetes.
A la millor és el pont d'Elx l'única obra faraònica que estem fent, i que no dic que no, però és un concurs anterior que es van obstinar que es fera així.
Jo dia: "Que no es faça així.
Amb el que val eixe pont podríem fer-ne dos", però Elx es va obstinar a tindre eixe pont, que em pareix molt bé, estava projectat i ho van acceptar.
Són 2.
500 milions de pessetes.
Però més obres faraòniques no estem fent-ne.
Hasta luego.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Recorde que a continuació hi haurà una reunió de la Junta de Síndics.

S'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 14 hores)*