Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 29 de març de 2001.
Comença la sessió a les 10 hores i 9 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 40.
Segona i darrera reunió.**

 

 

 

 

***Compareixença del president del Consell, senyor Eduardo Zaplana Hernández-Soro, per a respondre a les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pels grups parlamentaris***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Es reprén la sessió.

Molt honorable president, honorables consellers, il·lustres diputades i diputats, bon dia.

El punt que correspon a este matí és la compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

Té la paraula l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Font de Mora.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Señorías.

Señor presidente del Consell.

En fechas pasadas, en el Congreso de los Diputados se han tramitado y ha tenido lugar el correspondiente debate en referencia a las enmiendas a la totalidad presentadas respecto al Plan hidrológico nacional.
Nuestra pregunta hace referencia a ese trámite parlamentario, y nos ha llamado la atención que cuando se conoció la formulación de esta pregunta, algunos medios de comunicación, en algunas columnas de periodistas prestigiosos, se cuestionaba sobre la pertinencia o la oportunidad de esta pregunta, como diciendo: es una pregunta que se reitera, es una pregunta que.
.
.
bueno, que poco menos que resulta enojosa y que es reiterativa.

Curiosamente, en los mismos medios en donde estaban estas columnas, en las páginas anteriores y las posteriores, y en los días anteriores y posteriores, venían repletos de temas del Plan hidrológico nacional.
Y ello no es extraño, porque nos encontramos, sin duda, ante uno de los temas vitales para nuestra comunidad y vitales para el conjunto de España.

Creemos que desde don Indalecio Prieto ­aquel socialista que decía que lo era, socialista a fuer de liberal­, desde don Indalecio Prieto no ha habido otro tema de la transcendencia en cuanto a infraestructuras que puede tener el Plan hidrológico, pero entendemos que esta cuestión pueda molestar a algunos.
Pero nuestra obligación es plantearla, señor presidente, porque ha habido ese trámite, se han producido unos posicionamientos en la Cámara, en el Parlamento de España, y además se ha conocido o ha tenido también su protagonismo parlamentario un presunto plan alternativo al Plan hidrológico nacional presentado por el partido más importante de la oposición, el Partido Socialista.

Por tanto, estas son unas nuevas circunstancias que nos hacen recabar la opinión de su señoría respecto a estas cuestiones.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Té la paraula el molt honorable senyor president.

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta, con la venia.

Señorías.

Señor Font de Mora.

El Gobierno, y así lo ha expresado de forma explícita y de forma pública, ha cogido el debate reciente sobre la enmienda a la totalidad planteado por el Partido Socialista Obrero Español en el Congreso de los Diputados, el rechazo de la enmienda, con gran satisfacción, no solamente por lo que supone un avance importantísimo en la tramitación del Plan hidrológico nacional, sino también porque se ha evidenciado la imagen real de la necesidad del Plan hidrológico nacional para el conjunto de España, y muy especialmente para las zonas entre las que se encuentra la Comunidad Valenciana, deficitarias de recursos hídricos; pero a la vez de evidenciarse esa necesidad, se ha evidenciado que la inmensa mayoría del parlamento nacional, los grupos parlamentarios que componen esa inmensa mayoría, han respaldado la iniciativa oponiéndose a la tramitación y a que prospere la enmienda a la totalidad presentada ­insisto­ por el Partido Socialista Obrero Español.

Se había trasladado la imagen de que el Gobierno estaba solo en este tema.
Incluso se había dicho que era una cabezonería del Gobierno y que era solamente un interés particular el que nos movía en este caso, con distintas lecturas.
Se llegó a decir que era solamente para atender a la Comunidad Valenciana, se ha escrito, se ha dicho reiteradamente, a Murcia también.
Pero, que no era necesario o que no era importante y, por tanto, que habían vías alternativas que podrían solucionar el problema.

Bien, en el trámite parlamentario, el debate parlamentario lo que ha hecho ha sido poner de manifiesto que quien está solo, exclusivamente solo y fracturado es el Partido Socialista Obrero Español.
Y digo eso, porque Izquierda Unida ya se sabe lo que opina: se opone, de forma incluso más coherente, al Plan hidrológico nacional porque se opone radicalmente a los trasvases.
Lo ha dicho siempre.

Pero el Partido Socialista Obrero Español quiere decir ni sí, ni no, ni todo lo contrario.
Quiere mantener posiciones de ambigüedad y quería trasladar la imagen y la impresión de que era el Partido Popular o el Gobierno el que tenía un exclusivo interés en este tema.
Convergència i Unió, Coalición Canaria, la inmensa mayoría del Congreso de los Diputados han respaldado el Plan hidrológico nacional.

Después de habernos dicho en una tramitación complicada que no prosperaría, después de haber intentado simular planes alternativos, que no solamente es que no son consistentes, sino que son absolutamente irreales.
Después de haber dicho dirigentes importantes del Partido Socialista en Aragón que no saldrá ni una gota de agua del Ebro, como está escrito, pues nosotros tenemos que ver con gran satisfacción que el Congreso de los Diputados se haya pronunciado a favor.

Aun así, después de la evidencia, hay algunos que torpemente, o con mala fe, yo quiero pensar que torpemente ­y además creo que torpemente­, siguen diciendo que no va a venir agua, *(remors)* que no va venir agua.
Bueno, o sea que todo el ámbito nacional está debatiendo que viene agua a la Comunidad Valenciana, que viene agua a Castellón, Valencia y Alicante, todo el mundo lo sabe, eso genera los grandes debates, menos para la torpeza de algunos que todavía se empeñan en decir que hay alguna duda razonable de que pueda venir agua.
*(Remors)*

Bueno, yo no lo entiendo, pero en cualquier caso, una vez más, una vez más, quiero que quede absolutamente claro el compromiso de que el Plan hidrológico nacional se aprobará, de que vendrá agua a las cuencas deficitarias, entre las que se encuentran la del Júcar y la del Segura, y que servirá, junto con ahorros importantes que estamos realizando en esta comunidad desde hace mucho tiempo, que servirá para paliar nuestro déficit hídrico definitivamente.
Y eso lo hemos conseguido con voluntad política inequívoca y con tenacidad, porque ha habido que doblegar muchísimas resistencias importantes que tenía la tramitación del plan.

Hay algunos que, además, antes habían defendido la necesidad de que viniera agua a la Comunidad Valenciana, que ahora mismo se oponen exclusivamente porque no son ellos los que hacen el Plan hidrológico nacional, o porque no son los grupos políticos a los que ellos apoyan los que van a aprobar el Plan hidrológico nacional.
Pero me parece que es una mezquindad oponerse al progreso y al futuro de la Comunidad Valenciana, solamente porque algunos no fueron capaces de hacerlo, y es ahora un gobierno, en este caso, presidido por el presidente Aznar, un gobierno del Partido Popular, el que ha sido capaz de doblegar todas las resistencias para que el Plan hidrológico nacional pueda prosperar.

Si el Partido Socialista Obrero Español antes proponía trasvases en iniciativas anteriores.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
y ahora no, ¿qué es lo que ha cambiado?
Simplemente que está en la oposición.

Señorías.
Señora presidenta.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes per a fer la pregunta d'interés general.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.
Senyores i senyors diputats.

Senyor president, quines accions va a dur a terme el Govern Valencià per a reduir la llista d'espera sanitària?

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Puig.

Té la paraula el senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Puig.
Continuar con las políticas que están dando un resultado de gran eficacia, que ha conseguido que desde el año 1995 hasta ahora rebajemos las listas de espera quirúrgica en un 77,8 %.
 *(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula el senyor Puig.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor president, jo crec que els somriures dels seus diputats deuen estar motivats fonamentalment perquè ells mai han estat en una llista d'espera.

En juny de l'any passat, en esta mateixa Cambra, el meu company Antonio Moreno li va proposar un acord pel tema de les llistes d'espera d'una manera clara i eficient.
*(So del telèfon mòbil del senyor diputat, que el desconnecta).* Perdó.
*(Remors.
Rialles)* Tranquil, Maluenda, tranquil.

En qualsevol cas, nosaltres ja vam ofertar en aquell moment una possibilitat d'acord en un tema que per a nosaltres sí que és fonamental, per a nosaltres és bàsic, i li vam ofertar que hi hagués una comissió d'experts per a tractar la qüestió.
Li vam ofertar també en el debat de política general, que hi hagués una comissió de seguiment, des del parlament, per tal d'intentar posar ordre a una crisi permanent que estem vivint amb les llistes d'espera.

Davant d'això, vosté, amb la prepotència que caracteritza el seu govern, no ha fet ni cas.
Ara estem veent que la ministra si que entén la qüestió de la comissió d'experts i molt tard pareix que ho va a fer.
I el Parlament de Catalunya ho ha aprovat també, una comissió per tal de millorar tot el que és la gestió de les llistes d'espera, que és un problema, com bé saben, que abraça tot l'estat, per suposat.

El que és evident és que el Partit Popular en Catalunya va votar a favor i ací no és possible, perquè ací no és possible arribar a cap acord amb vostés, perquè sempre estan amb una actitud clara d'oposició a l'oposició.

La resposta, de totes maneres, del seu govern a les llistes d'espera, malgrat la seua autosatisfacció, ha segut lamentable.
La seua resposta és simplement la de sempre, la propaganda.
M'agradaria que la satisfacció que demostren, l'alegria que demostren algunes diputades, li la feren arribar directament a persones com les que estan malaltes a l'Hospital de Sant Joan d'Alacant, que tarden vuit mesos per tal de realitzar les proves de medicina nuclear.
O seria molt bo que li ho contaren a aquell pacient, que tinc ací a més la documentació, en la qual, per a fer-li un diagnòstic rep la següent carta, en la qual el servei de trauma de La Fe li diu: "Dada la fecha de inclusión en la lista de espera y el carácter de urgencia no absoluta de las lesiones, tardará varios años en poder ser intervenido".
Varios años.

Vosté estarà molt satisfet de la sanitat valenciana, molt satisfet, però mentres està vosté ací dient que tot és magnífic, milers de pacients en llistes d'espera, seguixen sense ser atesos.
I li puc donar exemples en trauma, en dermatologia, en oftalmologia.
.
.
En oftalmologia, per exemple, set mesos.
I este mateix mes hem rebut una queixa, que vosté també té damunt de la taula, com moltes més de les que tinc jo, una queixa que fa referència a l'Hospital Clínic.
I saben el que diu?
Que un senyor que va a l'Hospital Clínic, dins del mateix hospital, per a passar d'una part d'atenció a una part de després d'operació, li han donat ja una data, i li han donat la data: el 9 de gener del 2002.
Evidentment, este és un cas preferent.

El que jo li vull dir és que la reacció que té este Govern enfront d'esta qüestió no és en absolut la que pertoca.
El cas més greu, és el que ha passat i ha eixit a la llum pública denunciat pels sindicats el passat cap de setmana: 500 malalts de l'Hospital General de València porten mesos esperant saber si tenen o no tenen càncer.

Jo no sé si a vosté això li afecta o no, no sé si els pareix graciós, però és molt dur 500 famílies esperant saber quin va a ser el resultat d'una biòpsia que no se fa.
És terrible, i per tant, no crec que puga fer-se este gran al·legat de situació magnífica de la sanitat valenciana.
Perquè a més li he de dir que en quatre mesos, segons diu la Societat Espanyola d'On-cologia, en només quatre mesos se perden el 25 % de possibilitats en cas que siga detectat un tumor.
Per tant, poques bromes amb la sanitat, senyor Zaplana, poques bromes.

És necessari ja un cop de timó en la sanitat valenciana.
Han passat ja un fum de consellers, i cada un pitjor que l'anterior.
Acabem ja esta qüestió, fem de veritat una anàlisi seriosa del que està passant i busquem una solució per a la sanitat valenciana.

Perquè si no, el que ens trobem és que el balanç de la seua gestió sí que és ben clar.
Mire, l'Institut Laurence Klain diu.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Puig, vaja finalitzant.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Sí, senyora.

L'Institut Laurence Klain diu claríssimament que la Comunitat Valenciana està entre les darreres en assistència sanitària, en sistema de salut sanitari.
És necessari un colp de timó, i li dic una cosa, amb propaganda no se cura, se cura amb inversions, se cura ajudant els professionals a fer una bona disposició del seu treball.

I li vaig a dir, vosté ha de definir.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Puig, acabe.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

.
.
.
clarament la seua situació: o està a favor de la salut pública valenciana o està només ajudant que cresquen d'una manera important la sanitat privada i les assegurances.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Puig, moltes gràcies.

Té la paraula el molt honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Con la venia, señora presidenta.

Señor Puig.

Su señoría tiene la posibilidad de interpelarme y preguntarme sobre la cuestión que quiera, pero yo le rogaría ­y le voy a contestar a la que usted se ha ceñido en esta reunión­ que cuando formule las preguntas no juegue con el filibusterismo de preguntar una cosa por escrito y después otra en esta tribuna.
Porque su señoría me ha llamado aquí hoy reglamentariamente para que yo le hable sobre una situación puntual del Servicio de Anatomía Patológica del Hospital General, al que luego no se ha referido.
Y no se ha debido referir porque le han debido decir que está resuelto.
*(Rialles)* Eso es lo que ha debido pasar.
Eso es lo que ha debido pasar.
Y le han debido explicar las causas, y le han debido explicar las causas.

Y yo ruego a la Mesa, en la medida que lo pueda rogar, simplemente que nos atengamos a las preguntas por las que se me trae aquí para poder preguntar.
Pero, como no tengo, señoría, ningún inconveniente, absolutamente ninguno en contestar a lo que usted ha formulado aquí esta mañana, lo voy a hacer.

Mire, yo sé que nuestra sanidad pública no es magnífica, no es la mejor, pero sí que estoy muy satisfecho por los grandes avances experimentados desde el año 1995 cuando usted tenía un despacho muy cercano al del presidente Lerma, muy cercano, a muy poquitos metros.
Entonces sí que era una calamidad, porque desde ese momento hasta ahora vamos recuperando de forma importante.

Le decía antes, sin que usted lo haya podido negar, que hemos rebajado las listas de espera quirúrgicas un 77,8%.
No solamente que sus señorías tendrán que padecer menos listas de espera, es que el conjunto de la sociedad valenciana padece muchas menos listas de espera, porque este es el resultado de una gestión del gobierno que yo presido en los últimos años.

Pero es que, señoría, le diré que en intervenciones de cirugía mayor ambulatoria ha habido un aumento solamente de un 1.
007%, 10 veces más.
Había en 1995, 2.
078, y en este momento hay 23.
013.
En intervenciones quirúrgicas programadas con anestesia general se realizaban 76.
379 en 1995 para pasar en el año 2000 a 124.
104.
En el número de ingresos en los hospitales públicos hemos pasado de 303.
783 en el año 1995 a 362.
876 en el año 2000.
La estancia media en los hospitales públicos hemos conseguido rebajarla de 8,4 a 7 días.

Señorías, si quiere que hablemos de infraestructuras le diré que en el año 1995 había 135 centros de salud y en estos momentos tenemos 217, 7 en construcción y 45 en programación, que hemos adecuado 223 consultorios, que hemos creado nuevos hospitales y reformado los más importantes de nuestra comunidad, y que el crecimiento de las plantillas ha experimentado un aumento de 777 nuevos puestos de trabajo.

Y ahora se acuerda usted, y ahora viene usted a decir aquí que la sanidad pública está mal.
Puede ser que todavía tenga alguna deficiencia, pocas, porque tiene un excelente equipo de profesionales y muchos más medios de los que tenía.
Pero, desde luego, señoría, cuando estaba mal, cuando tenía su imagen por los suelos, cuando había una desmotivación absoluta es cuando su señoría tenía responsabilidades de gobierno.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula, per a formular la pregunta, l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Señora presidenta.

Señor presidente.

El sábado pasado hubo una manifestación multitudinaria ­se habla de 40.
000 personas en Murcia­ apoyada y respaldada masivamente por los ciudadanos y por los ayuntamientos de la Vega Baja sin distinción de ideología para pedir el saneamiento integral del río Segura.
Es la última, de momento, de un conjunto de manifestaciones: 12.
000 personas en Murcia, en mayo de 1998; 14.
000 en Orihuela, en mayo de 1998; 12.
000 en mayo de 1999, en Madrid; 6.
000 en Valencia, en diciembre de 1999.

Sin duda, estamos ante el primer problema medioambiental de nuestro país, su gravedad está generando las mayores movilizaciones conocidas en las comarcas del sur.
Y, mire usted, todos los datos indican que hasta el momento ustedes han sido incapaces de resolver este problema que afecta a la sanidad, a la agricultura, al turismo y al medio ambiente de esa comarca.

Por tanto, le pedimos soluciones, señor presidente.
Por eso, le preguntamos: ¿En qué fecha puede garantizar el gobierno de la Generalitat el saneamiento integral del río Segura?

Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el molt honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señor Ribó.

Señorías.

Sabe su señoría que la primera vez que se ha acometido una actuación global, una actuación integral para resolver el problema del río Segura *(remors)*.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
ha sido con el gobierno que yo presido.

Vamos ­y luego le daré los datos concretos­ trabajando en esa dirección y estoy convencido de que pronto vamos a conseguir una solución.

En cualquier caso, sepa su señoría que por motivos obvios la conseguiremos infinitamente antes que si siguiera gobernando el Partido Socialista.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Señor presidente.

Han hecho ustedes muchas promesas con este tema.
Y es mi obligación recordarle que lleva usted gobernando cinco años y nueve meses, pero en ese período el Segura no ha mejorado, sigue empeorando, los datos analíticos nos lo dicen.
Y yo le quiero recordar compromisos no cumplidos, porque me parece importante recordarle compromisos no cumplidos.

¿Sabe usted que de las obras planteadas en el I Plan de saneamiento están sin ejecutar la cuarta parte de todos en el Segura?
A nosotros, esperamos que a ustedes, nos parecería lógica una urgencia en esa zona y no ha habido urgencia, sino retrasos, la cuarta parte.
Las obras de la Era de Callosa, Rafel, Cox: en ejecución, retrasada; las obras de la Era Albatera, Dolores, Catral; la zona costera de Orihuela; la Era de Guardamar.
Por otro lado, el nivel de depuración, sabe usted que es lamentable, insuficiente y, como máximo, a nivel secundario.

Considerables retrasos, señor presidente, en la zona más sensible del País Valenciano, considerables retrasos respecto a un plan de saneamiento que está finalizando.
La cuarta parte de estos retrasos están concretamente en la zona del Segura.

Y le quiero hablar de incumplimientos de otro tipo, señor presidente.
Un compromiso firmado por usted el 25 de mayo de 1999.
Compromiso para la recuperación ambiental del río Segura, punto quinto: evitar nuevas transformaciones que supongan ampliación de la superficie regable en el ámbito de la cuenca.
Hay videos mostrados en la comisión de seguimiento por las distintas asociaciones que indican con claridad que ha habido roturaciones.
Concretamente, se lo digo con claridad, en Torremendo ha habido roturaciones, hay denuncias por parte del Seprona en ese sentido.

Y ese tema se ha incumplido, señor presidente.
Y ese tema está también en el origen la sobreexplotación de recursos, está en el origen de la contaminación del río Segura.
La última, la amenaza de que la comisión de medio ambiente de la Unión Europea lleve al tribunal de Estrasburgo el problema de la contaminación del río Segura con la consiguiente posible pérdida de fondos estructurales.
Y eso que me dirá usted que el problema es aguas arriba, aguas arriba de nuestra comunidad.
Y en gran parte tiene razón, no en toda.
Pero, le quiero preguntar: ¿Qué partido gobierna en Murcia?
Me gustaría también preguntarle: ¿Qué partido gobierna en España?
¿Es usted incapaz de alcanzar un compromiso serio de saneamiento del Segura con el Ministerio de Medio Ambiente, con el gobierno de Murcia?
Salen noticias continuas en los medios de comunicación.
¿O es que el problema no es realmente importante como otros problemas son importantes?

Y, mire, yo no quiero evitar una última consideración.
No me ha hablado usted de plan hidrológico, pero es posible que me hable usted a continuación.
El martes pasado, hace dos días exactamente, un especialista hidrológico, catedrático de la Universidad Politécnica de Valencia, decía en las Cortes Españolas: "Si no hay medidas.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó, vaja finalitzant.

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
de gestión del agua nos comeremos los 1.
500 hectómetros cúbicos que plantea el trasvase del Ebro en pocos años y muchos más".

¿Se ha planteado, señor presidente, que la cuenca más contaminada, la cuenca del Segura, es precisamente la única cuenca que tiene un trasvase?

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó, acabe.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Implicar el Plan hidrológico en la resolución nos parece sencillamente una mala solución y retardarlo ad calendas graecas.

Gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el molt honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Ribó.

Todos los compromisos se cumplen, absolutamente todos.
Y esos también.
Y esos también.
Lo que pasa es que su señoría juega con la demagogia porque hay compromisos que tardan en que los ciudadanos puedan verlos, porque tardan en concretarse las infraestructuras que conllevan esos compromisos.

Su señoría suele salir a esta tribuna para amenazar siempre con grandes males que nos van a venir que, luego, nunca se concretan.
La Unión Europea nos va a intervenir en casi todos, pero nunca no interviene, porque simplemente, al revés, lo que hace es felicitar el uso que se está haciendo de los recursos que vienen de la Unión Europea, en este caso para la depuración y reutilización de las aguas residuales en la Comunidad Valenciana.
Eso es lo que hace la Unión Europea: hasta ahora felicitarnos.
No sé lo que pasará después, pero, de momento, lo único que ha hecho ha sido felicitarnos.

Y su señoría no dudo que haya encontrado un especialista, pero también se habría podido fijar en el 99,9% de los especialistas que se han manifestado en sentido contrario.
Y, desde luego, ese especialista, al que yo no conozco en estos momentos, tiene todos mis respetos, pero reconozca su señoría también que ese será un caso anecdótico porque todo el mundo en España se está pronunciando en estos momentos claramente a favor del Plan hidrológico nacional como única fórmula para resolver los problemas hídricos de nuestro país.
Se han quedado solos exclusivamente ustedes, que mantenían su posición de antaño, con el Partido Socialista que se ha convertido recientemente a sus posiciones y a sus postulados.

Miren, aquí hay una cuestión fundamental, señoría, y yo no es que quiera mirar al pasado, es que necesariamente tengo que ponerlo de referencia.
*(Remors)* 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Dice su señoría: "Lleva seis años".
Pero aquí están las obras que hemos hecho en seis años.
¿Y sabe lo que está también en este papelito, en esta ficha tan fácil?
Lo que se había hecho en todos los años de autogobierno anteriores, en los doce años anteriores.
¿Y sabe a qué conclusión me lleva este papelito?
A afirmar con rotundidad en esta Cámara ­y sé que lo que se dice queda impreso en el *Diario de Sesiones*, afortunadamente­ que si el Segura tiene problemas importantes en estos momentos, que los tiene, se debe a que nadie se ocupó antes del año 1995, absolutamente nadie.

Y su señoría entonces no llamaba aquí al Partido Socialista ni al presidente Lerma a pedirle fechas, ni su grupo, ni le decía cuándo va a sanear.
.
.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
ni le decía qué depuradora va a construir.
Y ha sido a partir del año 1995 cuando nos hemos puesto manos a la obra.
Y en estos momentos tenemos un plan integral pactado con el gobierno de Murcia, con el gobierno de la Nación.
.
.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
y con la Generalitat Valenciana, que yo represento, y que su señoría conoce perfectamente porque se ha firmado y se ha hecho público con luz y taquígrafos.

Y en estos momentos están a punto de inaugurarse 12 depuradoras en la región de Murcia.
Y hay una depuradora de más de 5.
000 millones de coste en la ciudad de Murcia que está paliando muchísimo el problema.
Y por primera vez se están tomando medidas para impedir el vertido de residuos, que no se hacía anteriormente.
Y en la Vega Baja estamos cumpliendo todos y cada uno de los compromisos que hemos asumido con los ciudadanos.
Y yo estoy seguro de que la mejora del río Segura se va a ver poco a poco, de forma paulatina, según estas infraestructuras van entrando en funcionamiento.

Y eso es una realidad.
Y su señoría dentro de dos o tres años tendrá que reconocer esa realidad.
Y confío que no se tenga que buscar un subterfugio electoral nuevo para volver a criticar al gobierno y reconozca que si alguien se ha tomado ese problema en serio y si alguien ha sido capaz de afrontarlo y de solucionarlo ha sido el gobierno que yo presido.

Pero, además, su señoría debe de saber una cosa, y debe de quedar clara.
Vamos a tomar y hemos tomado todas las medidas necesarias para sanear globalmente la cuenca del Segura, todas, absolutamente todas, pero el déficit del Segura es un déficit estructural, y lo sabe su señoría.
Y si no viene agua no habrá una solución definitiva.
Y el agua, señoría, solamente puede venir del Ebro.
¿Cómo sanea usted algo sin agua?
Usted podrá tomar todas las medidas que quiera, y eso paliará y eso ayudará, pero si no viene agua no se arregla definitivamente un problema estructural.
Y el agua tiene que venir del Ebro.
Y en estos momentos hay un gobierno que se ha comprometido a traer agua del Ebro y usted se opone a ese compromiso.
Quienes no quieren que se sanee el Segura por ese motivo son ustedes, los que se opone al Plan hidrológico nacional.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra.
Una veu: "*¡Muy bien, muy bien!
*"*)

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, se suspén la sessió per quinze minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 40 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores)*

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre fixació del preu del gas­oil per als pescadors per davall de les 40 PTA el litre, presentada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 16.
420, BOCV número 70)***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, reprenem la sessió.

Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre fixació del preu de gasoil per als pescadors per davall de les 40 pessetes el litre, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.

Per a la seua presentació i defensa, té la paraula la il·lustre diputada Àngela Llinares.
*(Pausa)* Senyora diputada, quan vosté vulga, té la paraula.

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor president.
Senyories.

La Comunitat Valenciana té molts quilòmetres de costa, però eixos quilòmetres de costa no fan que es preocupen dels problemes dels pescadors.
La costa pareix ser que ací, a la Comunitat Valenciana, només serveix per a fer apartaments, només serveix en vistes al turisme.
Nosaltres tenim una conselleria, i jo ho he dit més d'una volta ací, que és Conselleria d'Agricultura, d'Alimentació, però jo la tercer comesa de la conselleria li ho lleve perquè pense que no és conselleria de pesca; d'alimentació i d'agricultura, no ho sé, perquè jo en això no intervinc, però el que és de pesca tanmateix no.

Però nosaltres tenim molts pescadors i nosaltres tenim una gran font de riquesa en la mar.
Una gran font de riquesa, ara que açò s'estila tant, alimentària amb una alimentació que és molt nutritiva, molt saludable i molt dietètica.
I això està a la mar.
A banda d'això, nosaltres tenim molts pescadors que treballen en la mar, moltes persones *(so per interferències d'un mòbil)* que treballen a la mar i que tenen molts problemes.

El primer problema que tenen els pescadors en la seua faena és el lloc on treballen, el cor de la mar, que diuen en el meu poble, que és un lloc que té més dificultats eixe treball que qualsevol altre treball.
La segona dificultat que tenen els pescadors és la nefasta política internacional que sol tindre el govern general, eixes polítiques d'aliances que no sé quins pactes fa amb les nacions del nostre entorn, però que mai és prioritari els interessos de la pesca i dels pescadors.
I el tercer problema que es té és el problema del petroli, eixes pujades i baixades del petroli que fan que el gasoil que gasten les barques s'encarisca molt i, en fi, no siga rendible anar a pescar.

D'estos tres problemes hui ací nosaltres només en duem un i és el que es refereix al preu del petroli, a les conseqüències que té sobre els pescadors i sobre l'activitat d'anar a pescar allò del preu del petroli.
Són unes propostes les que nosaltres anem a fer ací per a intentar pal·liar les destrosses que fan l'augment continuat del preu del petroli sobre l'activitat de la pesca.

El dia 13 de setembre de l'any passat van vindre ací a València a manifestar-se davant la Generalitat pescadors de tots els punts del País Valencià, des de Salses fins a Guardamar, que diu la cançó.
El motiu d'esta manifestació era el preu que aleshores tenia el petroli, que era de 60 pessetes/litre.
.
.
no aplegava a 60, per a què el senyor diputat no vinga i puntualitze, no aplegava a 60, però quasi de 60 pessetes/litre.
Amb eixe preu a cap li és rendible anar a pescar, amb eixe preu no quedava més remei que amarrar les barques i dedicar-se a una altra activitat.

Arreplegant el sentir de les diferents confraries, nosaltres vam presentar una sèrie de mesures el 3 de setembre, o siga que han passat tres, quatre, set mesos han passat.
El 3 de setembre.
Ací, a les Corts Valencianes, les coses van poc a poquet.
I, aleshores, nosaltres vam presentar una sèrie de mesures, que ens ho van dir les diferents confraries, a fi de pal·liar una miqueta el problema del preu del petroli.

Esta és la nostra proposició no de llei, que vaig a explicar ací a continuació.
El primer punt és el que refereix, concretament, al preu del gasoil.
El preu del gasoil nosaltres posem que havia de fixar-se en 40 pessetes per litre.
Accepte l'esmena que siguen 45 pessetes per litre, l'accepte.
Ja sabem que en estos moments.
.
.
és un moment dolç per açò de la gasolina i del gasoil, que el petroli ha anat baixant.
I, a banda, també sabem, tota la gent que estem relacionades amb les coses de la mar, també sabem que la conselleria en aquells moment va reduir la fiscalitat del petroli.
I en estos moments el petroli està com a 42 pessetes/litre, una cosa d'eixes.
Però també sabem, que ho diuen tots els periòdics, que l'Opep ja ha anunciat a *bombo y platillo* que ràpidament va a reduir la producció de barrils de petroli, perquè això què vol dir que la gasolina i el gasoil estiga tan barat i ells guanyen tan poquets diners?
I, aleshores, es veu, en el termini de dos o tres mesos, una nova pujada del petroli.

Aleshores, este primer punt de la nostra proposició no de llei està en què s'arbitre una manera de què els preus del petroli que haja de pagar el pescador siguen uns preus que li permeten que l'anar a la mar siguen rendibles.
Si no és prou amb la fiscalitat, anem a fer una subvenció, però arbitrem la manera de què el preu no depenga de què els senyors de Kuwait pugen o baixen el preu del petroli.
Del contrari no ens és rendible anar a alta mar a pescar, però tampoc ens serà rendible anar al Mediterrani a pescar.
I una de les nostres fons de riquesa i una de les nostres maneres que tradicionalment ens guanyem la vida desapareixerà.
Eixe és el primer punt.

El segon punt és el de les taxes; jo havia posat l'impost, però algú m'ha dit que no, que són taxes.
Anem a vore.
Els pescadors paguen per tot, per tot, jo no ho sé, entre allí i on respiren els diuen "a pagar", per tot paguen i per diferents conceptes.
Una de les taxes és el que es diu el G4.
El G4 és la taxa que paguen els pescadors a obres de port, i d'eixa manera se mantenen els ports, a obres de port sobre el total de peix descarregat de la barca i els cobren el 0,2%, del munt total que els pescadors quan apleguen al moll descarreguen de la barca automàticament han de pagar el 0,2%.
Escolte, no està bé això.
Caldrà vore de quina manera eixa taxa, si ja se'ls ha cobrat, se'ls torna o bé no se'ls cobra, però caldrà arbitrar-lo.

Perquè la següent taxa, que és el següent punt de la proposició no de llei, es refereix a les taxes d'ubicació.
És que paguen per tot!
És que hi ha una gasolinera?
Paguen per la gasolinera i paguen un impost per eixa gasolinera més una pesseta per litre de gasolina o gasoil o el que siga venut.
Això són molts diners.
La llotja paguen el 2 per 1.
000 de tot el que es ven allí.
Les casetes de les xarxes -se m'oblidava- les casetes de les xarxes, que és el lloc i tot l'espai on es remenen les xarxes, això per cada barca paguen 60.
000 pessetes.
És que paguen per tot!
Però que damunt hi ha una altra cosa i és que la llum, l'aigua i totes estes coses resulta que es paga a Obres del Port, no directament a la companyia que du la llum i no directament a la companyia que du l'aigua, sinó que ho paguen a través d'Obres del Port.
I Obres del Port no és que cobra el que han gastat sinó el que han gastat i el que es vol cobrar, quant a llum, quant a aigua i quant a tot.
Això és una cosa a repensar-nos i això és el compromís que a mi m'agradaria que adquirira la conselleria de coses concretes a fer.

Després hi ha un altre punt, que és allò del paro ecològic.
Al paro ecològic d'un mes està el paro ecològic d'un dia a la setmana.
Ara bé, este punt de cap manera m'agradaria que es tractara si no fora amb uns estudis previs que diguera quina cosa és més beneficiosa per a la mar i quina cosa és més beneficiosa per als pescadors i amb el consens absolutament de tots els pescadors i de totes les confraries d'aquí del País Valencià, confraria per confraria, com fora, però sempre amb el consens dels pescadors i si no hi ha consens dels pescadors ho deixaríem estar.

I l'últim punt és que totes les empreses que cobren un Iva en la cobrança de l'Iva tenen.
.
.
­espere's que ho llija­ tenen el premi, el premi de cobrança de l'Iva.
Molt bé.
I per què els pescadors no?
A les llotges es cobra Iva i eixe Iva qui el recapta és la pròpia llotja de pescadors, qui el recapta són els propis pescadors.
I si resulta que qualsevol empresa que existisca en el País Valencià quan cobra l'Iva té el premi de cobrança de l'Iva ¿per què els pescadors no si allí es ven la tira de peix?
I cobren l'Iva, cobren l'Iva, sí que el cobren.
I si resulta que cobren l'Iva i li recapten l'Iva Hisenda, Hisenda que faça el favor de donar-los el premi que li dóna a tot el món que cobra l'Iva per a donar-li a Hisenda.

Bo, estes són les propostes que Esquerra Unida el 3 de setembre, o siga, que fa set mesos, va recabar de les diferents confraries de pescadors situades davant del Palau de la Generalitat a fi de pal·liar el seu problema.
Perquè és que ara pot muntar algú ací i dir: "És que ara està més barat el gasoil".
Clar!
Ara està més barat.
Però la gasolina amb què jo vinc també, i la gasolina amb què jo vinc també.
Però això és una cosa esporàdica, això és un punt.
Però ja està tot ben anunciadet que tot va anunciar.

Llavors, és que un quan treballe tinga la seguretat que les coses no van a desbordar-se-li de hui per a demà i que els gastos de hui per a demà no van a desbordar-se-li.
Això és el que jo propose ací.
I tenint en compte que són molts llocs de treballs els que tenim en la pesca i és una font d'alimentació que de moment no està encara contaminada de cap tipus.
I segons diuen tots els règims d'alimentació, les proteïnes, el colesterol.
.
.
, tot a través del peix millora, si és aixina, i si és un aliment que és molt millor que qualsevol aliment, fem el favor de protegir-lo.

Astò és la proposició no de llei que hui fa Esquerra Unida ací davant vostés.
I, bé, li demanaria al Partit Popular, ja que els seus vots són sempre determinants, que vote a favor, que és votar a favor dels treballadors del País Valencià i favor de les indústries del País Valencià.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares, per la seua intervenció.

El grup que ha presentat esmenes és el Partit Popular.
I té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Soler.
*(Pausa)* Quan vosté vulga, senyor diputat.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora Llinares.

Ningú dubta, el meu grup parlamentari per suposat que no, de la seua bona fe, de la seua intenció d'ajudar als pescadors.
Jo em crec, efectivament, el que vosté ha dit ací, que es reuneix amb ells, li expliquen els problemes que tenen ­és una de les seues obligacions com a diputada d'esta Cambra­ i que després vosté s'assenta i redacta les proposicions no de llei ­un dret legítim que té com a diputada d'esta Cambra­ i les presenta.

Però si em permet que li faça alguna observació ­o siga, no reprotxes ni consells, la professora és vosté, la professora és vosté­, una observació, vosté hauria de documentar-se una miqueta millor amb alguns servicis tècnics o servicis jurídics, perquè el que vosté demana, per un part, és completament impossible.
Vosté demana coses que les prohibix expressament la Unió Europea, les prohibix expressament.
Vosté demana coses que els servicis d'intervenció de les conselleries, en el cas que hi haguera una voluntat política d'aplegar a bon port ­i use l'expressió a consciència­, una voluntat política d'aplegar a bon port, no es podria aplegar perquè eixe tipus de coses els interventors no les passarien.

Per tant, deixant ací clar que la seua intenció és bona, que vosté ha treballat, que s'ha reunit amb ells, que ha arreplegat les seues inquietuds, però amb tota humilitat li he dir que vosté ha equivocat el camí, que eixe camí no és el que ha de seguir per a ajudar als pescadors.
Perquè si esta Cambra acceptara la proposta que vosté presenta tal qual és, faríem riure.
Ens dirien: "Però estos diputats no saben per on van".
Eixes coses no poden ser.
Si les prohibeix expressament la Unió Europea, si no les passarien els interventors, en esta Cambra no devem aprovar-les.

Vosté ha fet menció també que la proposició no de llei s'ha quedat extemporània.
La culpa pense que ni és de vosté ni és meua.
S'ha quedat extemporània.
La mateixa exposició de motius li lleva sentit a la proposició no de llei.
Vosté diu: "L'augment constant dels preus dels carburants està repercutint de manera negativa en molts sectors de la societat, entre ells el sector pesquer, que aquests dies ve realitzant una sèrie d'accions de protesta junt a una vaga a la nostra comunitat, juntament amb la resta del sector en altres zones de l'Estat espanyol".

Això ja no s'ha produït.
El preu del gasoil ja no és el que era.
En estos moments no hi ha preocupació en el sector, no hi ha vagues, en estos moments el sector, i vosté ho sap, en estos moments està content, està sent rendible.
La parada biològica ha sigut.
.
.
em remet a les hemeroteques, que titulaven: "Captures espectaculars".
El preu del gasoil sap vosté que oscil·la hui entre 41 pessetes i cèntims, 41,7 pessetes, fins a 47, segons la infrastructura que té cada confraria o cada armador, si té ell el sortidor propi, si no el té.
Podríem parlar, sense por a equivocar-nos, d'una mitjana de 45 pessetes el litre de gasoil.
I hi ha unes manifestacions del president de la confraria de Castelló, públiques també, en els mitjans de comunicació dient que amb eixe preu es pot treballar i que es poden guanyar diners.
Per tant, esta proposició no de llei a més de les dificultats legals que tindria per a dur-la endavant, s'ha quedat extemporània completament.

Com bé sap vosté, el passat 29 de setembre de 2000, la Federació Nacional de Confraries de Pescadors i els ministeris d'Economia i Hisenda, Treball i Assumptes Socials, Agricultura, Pesca i Alimentació, aplegaren a un acord per adoptar mides tendents a pal·liar els efectes de l'apujada del gasoil, entre els que destaquen els següents: 

Una bonificació temporal, de caràcter conjuntural, en les cotitzacions a la Seguretat Social a empresaris i treballadors per compte aliè i per compte propi inclosos en el règim especial de la Seguretat Social dels treballadors de la mar.
Mesura inclosa en el Real decret 10/2000, de 6 de octubre, de mesures urgents de recolzament als sectors agrari, pesquer i del transport.

Obertura d'una línia de crèdit per a la realització d'obres de millores mediambientals, infrastructures i equipaments portuaris a un tipus d'interés subvencionat.

Obertura d'una línia de crèdit a un tipus d'interés subvencionat per a garantir la liquiditat de les empreses del sector en relació amb els seus gastos de combustible.

A més, s'assenyala que d'acord amb allò disposat en el Reial decret llei 4/2000, de 23 de juny, de mesures urgents de liberalització en el sector immobiliari i transports, en la línia de foment de la competència se suprimeix en l'àmbit portuari qualsevol obstacle de caràcter formal que puga suposar una restricció de subministrament de productes petrolífers als barcos pesquers, com la previsible i positiva repercussió en els preus del gasoil d'ús pesquer.

Per tant, vosté sap que el gasoil d'us pesquer ja no té cap càrrega impositiva.
És a dir, que són els mateixos distribuïdors els qui negocien el preu amb les confraries, amb els pescadors, i té zero pessetes d'impostos.
Per tant, d'ahí rebaixar ja, jo ho veig poc menys que impossible.

En allò que vosté es refereix al G-4, molt bé ha dit vosté.
.
.
ha rectificat en esta trona: vosté va escriure que era un impost, i això ho ha rectificat.
Diu que algú li ho ha dit.
Si en l'altra intervenció vol dir qui li ho ha dit, ho diu; i si no vol dir-ho, no seré jo el que ho diga.
Per tant, és una taxa que ve regulada per la Llei 1/1999, que està aprovada en esta Cambra, la llei de tarifes portuàries, que va tindre un tràmit parlamentaria, que es varen presentar esmenes.
I si a mi no em falla la memòria ­si em falla, rectificaré­, el grup al qual vosté pertany no presentà cap esmena concreta que parlara del G-4.
Per tant, és una llei que està vigor en la Comunitat Valenciana, molt recent, i que cal aplicar-la i està aplicant-se.
I és una llei que no perjudica, ni molt menys, clarament als pescadors.

La llei, en l'article 23, indica que la repercussió de la taxa indicada.
.
.
indica textualment: "El sujeto pasivo podrá repercutir el importe de la tarifa sobre el primer comprador de la pesca, si lo hay, quedando este obligado a soportar dicha repercusión, lo que se hará constar de manera expresa y separada en la correspondiente factura".
Per tant, és molt clara la llei, i este article 23 demostra que sí que ajuda als pescadors i que no tenen el mateix tractament que la resta d'usuaris del port.

A més, l'article 24 diu: "El abono de esta tarifa exime al buque pesquero del abono del resto de las tarifas portuarias por servicios generales por un plazo máximo de un mes, a partir de la fecha de iniciación de las operaciones de descarga o transbordo, pudiendo ampliarse dicho plazo a los períodos de inactividad forzosa, por temporales, vedas costeras o carecencia de licencias referidas a sus actividades habituales, expresa o individualmente acreditadas por certificado de la autoridad competente".

En resum, el G-4 és una taxa per utilitzar un bé públic de forma privativa i privada.
És a dir, que això és una cosa a la qual estem subjectes tots els espanyols i tots els valencians, com és normal.
I a més, regulat per una llei nostra aprovada per esta Cambra, com li dic, la llei de tarifes portuàries.

Quant al que vosté diu també "cànon d'ubicació de port", crec que escriu vosté textual, cànon d'ubicació de port, com a tal no existeix, no existeix.
Però jo, llegint-me la llei, he aplegat a la conclusió que deu ser la tarifa E-2, que està també contemplada en la llei de tarifes portuàries, que és una altra taxa que es paga per l'ocupació també d'un sòl públic amb un benefici privat, però ­perquè mos entenguem­ fora de l'aigua.
És a dir, el que vosté deia: les casetes de les xarxes, un espai en el moll que ocupe un sortidor de gasoil.
.
.
qualsevol ocupació és un sòl públic d'un ús privat.
Per tant, ho contempla la llei de tarifes portuàries, i ahí també és una taxa que s'ha de pagar.
I ahí tampoc podem fer res, no tindria cap sentit.

Parla vosté també de les parades biològiques.
Estic d'acord amb vosté.
El que no sé jo és d'on s'ha fet eixa proposta, perquè en les voltes que jo m'he reunit amb els pescadors i tal, en cap cas, en cap moment he sentit que ningú reivindicara eixe dia de parada, perquè pareix ser que no va a tindre eficàcia.
Mentre que la parada biològica sí que té eficàcia.

Per tant, no tindria cap inconvenient que siga una cosa més a ficar damunt de la taula quan vinga a negociar-se allò de la parada biològica.
Sap vosté que la parada biològica es pacta entre l'administració i el sector.
Fins ara en eixe tema no hi hagut cap problema, i menys després dels últims resultats, eixes captures espectaculars que li deia jo que venien en els titulars de premsa.
No hi hauria cap inconvenient en incloure eixe paràmetre en la taula de negociació.
I si els pescadors ho creuen convenient i l'administració també, cap problema, encara que crec que això no va a tindre cap èxit, perquè em dóna la impressió que no va a tindre cap eficàcia.

Sap vosté també que en els pressupostos de la Generalitat Valenciana, la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació destina 512 milions de pessetes a les parades biològiques, i 31 milions a les confraries.

En relació al punt número cinc de la proposició no de llei, la comercialització de pesca fresca en els ports dependents de la Generalitat Valenciana es ve canalitzant tradicionalment a través de confraries de pescadors, en què s'integren tots els armadors o propietaris de barcos pesquers de base en cada port, realitzant-se en establiments destinats per a això, és a dir, les llonges de peix, de conformitat amb la normativa europea sobre mesures higiènico-sanitàries per a la manipulació i distribució de productes de la mar.

Tot això ha conduït que l'Administració autonòmica tinga a la confraria com a únic interlocutor respecte de l'exacció de la tarifa G-4, que grava els servicis portuaris prestats a barcos de pesca.
A la qual resulta aplicable el tipus vigent d'IVA, de conformitat amb allò disposat en l'article 7.
80.
d de la Llei 37/92, de 28 de desembre, reguladora de l'impost que subjecta al mateix temps els servicis portuaris.

En este context, l'establiment d'un premi de cobrança respecte l'IVA en favor de les confraries de pesca no tindria ningun sentit, per quant el subjecte passiu del tribut exigit pel servici que dóna lloc a l'aplicació de l'IVA és l'armador.
Aleshores clar, jo torne a allò d'abans.
Vosté en la seua proposició no de llei fa tota una mescla.
Parla de pescadors, però ahí estan inclosos els armadors, estan incloses les confraries.
Bo, jo li dia quan tractàvem d'aplegar a un acord en una transaccional, a què desgraciadament no hem aplegat, aleshores em dia: "Però és que als pescadors no els afecta.
" Sí però afecta a les confraries i afecta als armadors que, clar, als armadors indirectament sí que els afecta.
Però clar, vosté no ho escriu, vosté no ho escriu.
Pensa una cosa, es reunix, la redacta, però a la millor el paper no plasma exactament allò que vosté vol dir.

Aleshores, com dic, repercutixen en l'armador, a qui deu repercutir-se en l'últim extrem de l'impost.
En este sentit, la confraria no actua com a intermediari en la recaptació del tribut, sinó que la seua intervenció ve fixada pel contracte de concessió mateix, el qual estableix entre les seues condicions l'obligació d'elaborar les corresponents llistats diaris, com tot el món, de productes pesquers subhastats i comprats, amb els efectes de practicar la liquidació corresponent.

Per una altra part, la participació de les confraries ve, d'alguna manera, determinada per les especials circumstàncies del sector pesquer.
I en concret, per les peculiaritats de l'activitat portuària.
De manera que no existixen armadors independents no integrats en la confraria del port a què pertanyen.

Per tant, en vista de tot açò, de tots els arguments que li he donat, nosaltres, igual que vosté, igual que no tenim ningun dubte que el que vosté vol és ajudar als pescadors, pense que vosté tampoc tindrà ningun dubte que nosaltres també volem ajudar-los.
Per això jo li dia abans, que vosté, en la meua modesta opinió, havia equivocat el camí.
I nosaltres, des del Grup Parlamentari Popular li oferim un camí per a ajudar els pescadors, completament legal, factible i comprovable.
I per això hem presentat una esmena que diu: "les Corts Valencianes insten al Consell que estudie, en el marc de les seues competències ­cal no oblidar també que no tenim totes les competències en esta qüestió; ahí està l'Agència Tributària, ahí està l'Administració de l'Estat, ahí està el ministeri­ les possibles línies d'ajuda als pescadors, destinades a pal·liar els efectes originats per l'augment del preu del gasoil produït durant el segon semestre de l'any 2000".

I deixar una porta oberta, vindrà en un segon apartat, deixar una porta oberta per si a la millor en el tema del gasoil estem molt *encorsetats* i no tenim capacitat de maniobra per a poder ajudar als pescadors.
Jo li vaig a dir, com a vosté li agrada eixos refranys valencians, diu "allò que no està en la figa està en la pansa".
Bo, si no podem per ahí, deixem una porta oberta, i per això dic, "així com un altre tipus de mesures encaminades a què els pescadors puguen gojar del manteniment de la seua renda".

Per tant, senyora Llinares, crec que li he donat arguments suficient de per què no podem aprovar la seua proposta tal com està.
Crec que li he donat també arguments que estem disposats des del Grup Parlamentari Popular a ajudar, igual que vosté, en la mesura del possible als pescadors.
I li oferisc esta esmena nostra com a via per a poder ajudar efectivament i de forma eficaç als pescadors.
Jo li demane que accepte l'esmena, i crec que serà el millor que podrem fer per als pescadors.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Soler.

Per a rèplica i acceptació o no de l'esmena, té la paraula la il·lustre diputada del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, la senyora Llinares.
*(Pausa)* Quan vulga, senyora Llinares, té vosté la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor diputat.

S'ha de vore quina desgràcia que tenen vostés de tindre una oposició ­almenys, en fi, nosaltres­ que no sabem mai de res.
Sempre en el que venim a parlar ací resulta que no mos hem assabentat, que no sabem la legislació ni les paraules ni res de tot això.
És una desgràcia.
Jo, en fi, com a professora ja m'agradaria que els xiquets estudiaren un poc, i que, no sé, que fóra unes classes on haguera allí, en fi, un alguna cosa de saber.
Això donava més gust.
Ja ho sent jo que tinga vosté enfront una gent que sap tan poquet.

Mire, nosaltres, l'esquerra, l'obligació que té l'esquerra sempre és demanar l'impossible, sempre, perquè a la llarga es fa possible.
Si algú no haguera demanat en algun moment un dia lliure a la setmana de faena, no haguérem aplegat a les set hores o les huit hores que tenim ara de treball.
Si algú no haguera anat demanant igualtat per a tots, no haguérem tingut el que nosaltres tenim en estos moments.
I eixa és la missió de l'esquerra, eixa, eixa.
I eixa és la que jo faig.

Després, vosté diu que s'ha quedat extemporània.
S'ha quedat extemporània perquè ara els de Kuwait resulta que han reduït el preu del petroli?
S'ha quedat extemporània?
La setmana que ve ja vorem.
O és que vosté és capaç de dir ací en esta trona que el seu Govern és capaç de controlar la inflació?
Però si no és capaç.
Si cada mes això munta una cosa boja.
*(So per interferència d'un mòbil)* No.
Si no ho poden fer.
Si no ho poden fer, i damunt els de Kuwait anuncien que van a produir menys petroli, van a extraure menys petroli, i el petroli ha de muntar i vostés no són capaços de controlar la inflació, bé, doncs astò és simplement un punt, un punt en la història del petroli, un punt en què el petroli està d'eixes maneres.
I estem tots la mar de contents.
perquè podem gastar més gasolina i tot.

I sí que és una preocupació del sector, sí que és una preocupació.
Perquè saben que açò d'ara és efímer.
O siga, ara durarà el temps que dure, però ja vorem el més que ve, l'altre mes, ja vorem.
I un sector i unes empreses intenten perdurar.
Estes vénen de molt lluny, i volen continuar molt lluny.
I bo, perdurar vol dir preus estables, del contrari no tenen ganàncies.

Mire, i vaig a començar contestant-li a la seua esmena de modificació.
Jo la veritat és que no sóc de literatura, però quan llig ací "las Cortes Valencianas instan al Consell a que estudie ­a que estudie­ en el marco de sus competencias las posibles líneas de ayuda a los pescadores ­las posibles líneas de ayuda a los pescadores­, destinadas a paliar los efectos originados por el aumento del precio del gasóleo producido durante el segundo semestre del año 2000, así como otro tipo de medidas encaminadas a que los pescadores puedan gozar del matenimiento de su renta".

Astò no és res, senyor diputat, no és res.
Vol vindre ací i: "mosatros som bons xiquets i mos preocuparem, quan governem, de tots els valencians.
" Això és el que posa ahí.
"Nosaltres intentarem que tots els valencians siguen feliços i a tots els toque la loteria.
I a més de la loteria, la primitiva, que és un a cosa que dóna encara més diners.
" Això és el que diu ahí.
Que vostés van a intentar que tot el món siga la mar de feliç.
Però ja està.

Per a ser feliç i per a produir benestar a la gent són precises unes mesures concretes.
I això és el que jo duc ací, unes mesures concretes.
Primera mesura, segona mesura, tercera mesura, i vostés accepten o no accepten.
Però, mire, de bones intencions doncs, no diré jo que està l'infern ple, però aquella era la frase, que està l'infern ple.
*(So per interferència d'un mòbil)* Però el que vull dir és que la vida no s'arregla en bones intencions.
I sobretot la vida comunitària, sobretot la vida de les empreses i sobretot la vida dels treballadors no s'arregla amb bones intencions.
I vostés, en esta esmena, el mateix que en la majoria de les esmenes que presenten: "ja farem, mosatros mos preocuparem".
Això, això no és res.
Això no és res.
És parlar per no callar i ja està.
Però ací jo el que li he dut són unes mesures concretes.

Però és que damunt tinc un altre motiu per a no voler-li acceptar estes vaguetats.
I és que vosté no sé què ha llegit ahí.
Però mire, a banda del que vosté haja llegit ahí que s'ha acordat d'acord amb el decret i no sé qué i la negociació, això que ha llegit.
Però a banda d'això que ha llegit, sí que hi ha una promesa ferma i una negociació ferma per a subvencionar a un interés del 0,5% el gasoil consumit fins a setembre, fins a setembre passat.
O siga, nou mesos.
Molt temps han passat des d'aleshores a hui, set mesos.
Doncs res de res de res.
I no és una proposta vaga que ací es fa que tot el món és bo, i ai!
que bons que serem tots.
No senyor, és una negociació concreta, és una promesa concreta, és una cosa que els pescadors estan esperant des de setembre.
No és una cosa que s'ho endú el vent.
No.
Si resulta que les propostes concretes que vostés fan no es complixen, vosté vol que jo em crega que els castells en l'aire, estos que vostés duen ací, va a complir alguna cosa de tot això?
Si allò concret resulta que no s'ho prenen seriosament, van a prendre's seriosament allò inconcret?
Això no és possible.

Però és que, damunt, vosté i jo també vam estar ací en una *(so per interferència d'un mòbil)* negociació, on el resultat d'eixa negociació repercutia concretament en els pescadors, en un problema concret que tenien.
En eixa negociació hi havia dues parts, la part a què es comprometia la conselleria i la part a què Esquerra Unida es comprometia.
En aquells moments i en aquell moment, mitja hora després d'acabar la negociació, esta diputada va complir la seua part del pacte.
Estes són les hores, estes són les hores que la part de la conselleria encara no ha complit la seua part del pacte.

Però no solament és això, no solament és això, sinó que el que els han explicat als pescadors és que tururú que te ví, que d'això no hi ha res, que això només ho dic jo, que això només ho dic jo.
I en canvi vosté estava present, quan ací i en el meu escó vam aplegar a un pacte, en què la conselleria tenia alguna cosa a posar i alguna cosa a fer, i Esquerra Unida tenia alguna cosa a fer també.
Esquerra Unida ho va fer de seguida, de seguida.
I la conselleria, res.
Ni se'n recorda, ni se'n recorda.

I vosté vol que em crega que unes negociacions fetes amb mi, de paraula, però fetes amb mi i amb el meu coordinador, que també estava.
No les han complit i ningú se'n recorda, i ningú se'n recorda.
I quan dic: "però escolteu, i d'astò què ha passat?
", diu: "Ah, no, diuen que res, que això.
.
.
Només tu t'ho saps això, això no té res a vore".
I vol que em crega que van a ajudar-los gens?
No.
Amb esta "enmienda de modificación", no, si allò concret vostés no estan disposats a complir-ho, van a complir el que és inconcret?
De ninguna manera, i no és que m'ho han contat, és que estava jo, és que estava jo.

Mire, senyor diputat, els pescadors desgraciadament són els grans oblidats ací, en el País Valencià.
Des del primer dia estic dient-ho: existix, existirà ­perquè jo tampoc ho sé­ la Conselleria d'Agricultura i d'Alimentació, però el tercer substantiu no té per què estar, no té per què estar, no existix la Conselleria de Pesca, ningú es preocupa de la peixca ni dels peixcadors ací en el País Valencià, no es preocupen.

I no és el mateix, vosté parla ahí de taxes, no és el mateix.
Els ports estan hui muntant-se a base que si cafeteries.
.
.
bé, i abans d'ara, ara cafeteries, restaurants i tot això, però abans d'ara, empreses petrolíferes, fàbriques de gel, bé, de tot.
No és el mateix la llonja de pescadors i la gasolinera per al gasoil que el restaurant i que l'empresa petrolífera, la refineria de petroli.
No és el mateix.
I aleshores s'ha de tindre un tracte diferent als pescadors i a la resta d'indústries.
I vostés ho han de mirar, vostés ho han de mirar.

Governar per a tots vol dir governar a cada u d'acord amb les seues necessitats, i a cada u d'acord amb el que li fa falta, però tots pel mateix raser, això no pot ser.
La refineria de petroli no és el mateix que la barca.
I això és el que a mi m'agradaria que consideraren ací, i la veritat és que sent que una cosa que estic constatant ací és que vostés tenen el *no* clavat dins del cap.
Vostés munten ací i dius.
.
.
algú entra i diu: "que ara es de dia", i vostés diuen: "no, no, no", per si de cas, "no".
I aleshores, sempre és a tot que no.

I, la veritat és que jo els ho demane, que s'ho repensen, i jo els demane: vol vosté que fem una esmena?
La fem, però diguen coses concretes, no em venga fum, que jo no vull fum, jo m'he deixat de fumar, no vull ja fum perquè li tenia por al fum.
Vosté vinga, diguen coses concretes, coses concretes del preu del petroli, del que paguen els pescadors.
I no em vinga amb el conte que este ho paga l'armador, este ho paga la barca.
.
.
Què passa?
Que a algú li toca la primitiva?
Si tot ix del mateix, tot ix del que es pesca, i el que no va amb una cosa va amb l'altra.
Si resulta que han de pagar vinga taxes.
.
.
Taxes o impostos; bé, les paraules.
.
.
Ell va ser el que em va aclarir que era taxa en compte d'impost, o siga, que s'entere tota la Cambra que el senyor diputat em va aclarir que era taxa en compte d'impost.
Molt contents estem, veritat?
, de saber que en compte d'una cosa és l'altra.

Però, que això tot es paga del mateix, del peix que s'agarra de la mar.
I la confraria: la confraria, de què s'alimenta la confraria?
del peix que s'agarra de la mar.
Els armadors?
Del peix que s'agarra de la mar.
I jo no sé en els altres pobles, però en el meu poble l'armador sol anar a la mar en la seua barca, l'armador és sempre un treballador més de la barca.

Jo ho sent moltíssim.
Esta esmena no la puc acceptar perquè no és res.
Però si vosté volguera.
.
.
, no ara sinó més avant, perquè jo continuaré, no serà l'única volta que parlarem dels pscadors en esta trona, com no és la primera.
Jo pense que cascar és una cosa que és la meua obligació.
Si vosté alguna volta volguera coses concretes, però concretes, que jo l'abstracció no l'entenc massa, coses concretes sobre els treballadors per a millorar, sobre els pescadors per a millorar la seua vida i per a millorar tota la faena de la peixca, em trobarà al seu costat i de seguida estaré d'acord.
Però coses concretes, senyor diputat, no fum, que jo això del fum no.
.
.
ja li dic que me n'he deixat de fumar.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares, senyora diputada.

Té la paraula el senyor del Grup Parlamentari Popular, Soler.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora Llinares.

Estem d'acord en el fons, el que no acabem de ficar-nos d'acord és en el què, és a dir, en quina autovia s'ha d'agarrar per a aplegar a eixe port que vosté vol.
I que demanar l'impossible?
Me pareix molt bé, jo me sume a demanar l'impossible.
Però complint les lleis.
El que no podem és demanar l'impossible perquè ens ho impossibilite la llei, perquè la llei mos ho prohibisca expressament, que mos ho prohibisca la Unió Europea, que els interventors, després quan vinguera el conseller de torn a firmar el pagament, que l'interventor li diguera "mira, això no se pot pagar perquè és il·legal".

D'acord amb vosté: demane l'impossible, anem a ajudar, però anem a buscar la via per la qual siga bona i pugam dur, com li dia adés, este barco a bon port.
Si agarrem una via equivocada, no aplegarem a cap lloc, que és el que jo crec, amb tots els respectes, que ha agarrat vosté.
Tenint bones intencions en la partida i bones intencions a quin lloc vol aplegar.
Vosté ha agarrat una via equivocada.
El mateix que ha mesclat xurres i *merines*, controlar la inflació: Doncs bé, el Govern espanyol i el valencià estan controlant la inflació tant com es pot, hi han uns paràmetres que sap vosté que els marca Maastricht, i estem dins dels paràmetres de la Unió Europea.
I no n'hi ha una proporció directa entre la pujada dels carburants i la pujada de la inflació.
Els carburants són un paràmetre que influïx en la inflació, però no és l'únic.
Per tant, no té per què d'haver, i no n'hi ha, una proporció directa entre la inflació i la pujada dels carburants.

Vosté diu que l'esmena no és res.
Dic jo, com li dia adés: seria més que la intervenció no mos autoritze després a donar uns diners?
Seria més que eixa esmena, que mos penalitze la Unió Europea per haver fet coses que ella prohibix expressament?
Que mos vinguera una penalització?
Seria això això més que una esmena com eixa?

Vosté diu "propostes que no es complixen".
Bé, doncs ha fet una afirmació que jo crec que com a mínim és un poquet prematura.
Això que diu vosté, efectivament, estàvem presents, era en el debat d'esmenes del pressupost, els pressupost se va aprovar en desembre en esta Cambra, serà operatiu, doncs, no tinc la data exacta, però potser operatiu des de fa un parell de mesos cap ací.
Estem en abril, i d'ací a final d'any queden a muntó de mesos, i queden a muntó de diners encara en el pressupost.

És a dir, que vosté ha dit que no, però jo no m'atrevisc encara a dir que no.
Esperem-nos, esperem-nos a vore què passa.
Si els pescadors presenten el que han de presentar, si els pescadors fan el que han de fer, i si la Conselleria no ho fa, aleshores critique-ho.
Però espere's que els pescadors presenten, eixos casos concrets que vosté dia, presenten el que han de presentar i facen el que han de fer, i si després la conselleria no complix, aleshores acuse'ns del que vullga.

Vosté diu també que se reunix amb el sector i tal.
Doncs, per exemple, ahir, ahir, els pescadors de la Vila, crec que és del seu poble, estaven en la conselleria i vosté no ho sabia.
Per tant, jo he de dir-li també que vosté s'arroga una representació que no té.
Vosté ve ací representant un sector i donant a entendre que se coneix molt bé el sector per dins i ací n'hi han fets que demostren que vosté no sap què està passant ni amb els pescadors del seu poble.
És a dir, que jo demane ahí també una miqueta d'humilitat, una miqueta d'humilitat i una miqueta de valor al que pensem i al que treballem els altres.

No és el mateix els usuaris dels ports, no és el mateix, ja li ho he dit abans.
En la Llei de tarifes portuàries hi han uns avantatges que tenen els pescadors sobre la resta d'usuaris dels ports.
Quant a vosté, diu que tenim el *no* sempre en la boca?
"No, no, no".
Vosté sap que no és a dir de veres.
Vosté sap que ahir, ahir, vaig anar jo a buscar-la, ahir de vesprada per a intentar aplegar a un acord.
Sap que estiguérem més d'un hora treballant els dos a vore si podíem aplegar a un acord.
Però, bé, perquè hi haja un acord, les dos parts han de tindre una voluntat, però és que vosté se tanca en eixos cinc punts que demanava, quan jo li donava, igual que li he donat hui, ací en esta trona, arguments de per què no li'ls podia acceptar, i vosté se tanca i no vol acceptar-los.
Per tant, jo, perquè no faça riure esta Cambra, perquè no faça el ridícul esta Cambra demanant coses que no poden ser, no ho podem acceptar.

Per tant, el "no, no, no", no és el *no* perquè sí, sinó és un *no* després d'haver intentat transaccionar amb vosté, donant-li dades i donant-li tots els arguments i raons dels que jo humanament disposava i dels que jo m'havia documentat entre interventors i tècnics.

Tot se paga del mateix, del peix.
Bé, doncs, ve vosté a la meua raó, ve vosté a la meua raó.
Si tot se paga del mateix, del peix, si als pescadors les ajudes els vénen bé, vinguen pel camí que vinguen, ajude'ns vosté: haver donat suport a l'esmena nostra i després, eixes ajudes, si no poden vindre per eixe camí que vosté demana, vindran per un altre, però vindran.
O siga, al cap i a la fi, el que li dia abans, allò que no està en la figa està en la pansa.

Oferiment de coses concretes, bé, jo crec que l'oferta que li fem és concreta i, a més, s'ajusta a la legalitat.
Si vol que mos entengam, segur que aplegarem a acords, segur, nosaltres oferint coses concretes, però vosté oferisca'ns coses que siguen possibles, que s'ajusten a la legalitat.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant, per favor.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Sí, gràcies, senyor president, acabe de seguida.

Nosaltres oferirem coses concretes, però vosté oferisca'ns coses que s'ajusten a la legalitat i que no hàgem de vore'ns amb la vergonya que mos penalitze la Unió Europea.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat, senyor Soler.

Senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.
Només, res, un minut.

Senyor diputat.

Voler és poder.
Les lleis, els decrets, l'ordenació, la fem mosatros.
I "mosatros", ens referim a tots els ciutadans, i dins de tots els ciutadans, als legisladors, als que formen part de les Corts.
I poder és voler.
Si vosté vol, pot.
Si el seu grup vol, això es pot fer.
Ara, si resulta que mos hem de parapetar darrere de qualsevol paper, de qualsevol normativa.
.
.
sempre, està tot ple de normatives prohibitives, sempre es pot dir que no!
Sempre!

I li torne a dir el que li he dit adés: podem transaccionar el que vosté vulga, però que siga concret, concret.
I eixe era el problema ahir per la vesprada, que vosté volia que transaccionàrem paraules vagues i inconcretes, i per ahí no passe.
Diga'm mesures concretes, perquè davant les mesures concretes.
.
.
Ja ho se que hi ha un any per a aplicar coses, però set mesos amb l'anterior, set mesos amb el 0,2 del 40 % del gasoil, set mesos han passat des de setembre.
Molt han d'esperar?
Molt han d'esperar a recuperar el 40 % eixe bonificat del gasoil?
Molt han d'esperar?
Ja han esperat set mesos, molt han d'esperar?
I l'altra cosa, molt han d'esperar?
Què passa?
Que un ho paga de la seua butxaca i ja vindrà un dia que li ho tornen a fer.
Què han d'esperar?
Este any, el que ve, l'altre, això com és, senyor conseller?
Siguen vostés seriosos i mosatros acceptarem les seues esmenes.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Voldria vosté fer alguna manifestació?
És que la Presidència no l'ha sentida com vosté es mereix.
Vol dir res?
No?
Moltes gràcies per la seua amabilitat.

Passem a la intervenció del grup que no ha presentat esmenes, que és el Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula l'il·lustre diputat, per un temps de deu minuts.

 

**El senyor Pérez Baldó:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

La proposición no de ley que se presenta a esta Cámara por parte del Grupo de Esquerra Unida, aparte de su contenido esencial, nos da la oportunidad en este momento de hablar de los problemas de la pesca.
Y coincidiendo con la señora Llinares en que no precisamente nos proliferamos en esta Cámara en hablar del tema de la pesca.
Y yo considero que este momento especialmente es un momento histórico, en el cual hemos asistido el pasado lunes a un hecho fundamental, y es el cierre de las negociaciones europeas del comisario Franz Fishler con Marruecos, y lo que supone lógicamente una perdida importante para un sector de la pesca en el Mediterráneo, como es la flota andaluza, fundamentalmente.
Y reconocer y poner de manifiesto que es la primera vez en la historia de España que este acuerdo con Marruecos no se conseguir cerrar.

Podemos decir en este momento que a la flota pesquera de la Comunidad Valenciana no tiene afectación, pero yo quisiera de alguna forma poner de manifiesto que cualquier problema de la pesca en el Mediterráneo terminará por afectar a la totalidad del sector.

Por lo tanto, y ahora tratando de centrarnos en el tema, con esta referencia que parecía obligada al hablar de los problemas de la pesca, yo podría decir que la situación en Europa del sector pesquero se hace cada vez más complicada.
Es una situación compleja, pero cada vez se complica más.

Las políticas de acceso, de conservación y de gestión de los recursos han desencadenado en este momento una sobreexplotación, lo que ha provocado de forma inmediata la caída de la productividad y, como consecuencia, una baja rentabilidad de las unidades productivas.

El poder compensar esto, esta caída de la productividad, con una subida de los precios, choca frontalmente con la competencia internacional, porque tenemos que constatar que el mercado europeo se encuentra totalmente liberalizado y sin ningún mecanismo de protección.
Puede decirse que la producción pesquera comunitaria se encuentra indefensa en sus propios mercados.
Las características fundamental son: bajos rendimientos, altos costos y una gran competencia internacional.

Este panorama europeo en la costa mediterránea se agudiza, porque las unidades productivas en la costa mediterránea tienen un menor rendimiento, un menor rendimiento que en el Atlántico.
Y hay que decir también, en honor de la verdad, que las políticas de la Unión Europea, la política de pesca común en su visión ha sido predominantemente atlantista, y habría que reivindicar un mayor enfoque en los temas de la pesca en los problemas del Mediterráneo.

Pero habría que decir que, a la larga lista de las reivindicaciones del sector aún no resueltas, se une la subida de los precios de los carburantes, que, como ustedes recordarán, en los pasados meses de septiembre y octubre estalla en movilizaciones, bloqueos de puertos y peticiones de intervención del precio de los gasóleos profesionales.
Así es que habría que recordar que no fue gratuita la concesión que se hizo a los pescadores, sino que fue después de una serie de medidas importantes de reivindicaciones de la bajada del precio del gasóleo profesional.

Pero no podríamos entender en modo alguno la proposición no de ley que hoy se presenta a estas Cortes si no hacemos referencia a unos datos.

La fuerte subida de los carburantes entre 1995 y 2000, pero sobre todo entre 1999 y 2000, repercute de una forma notable y decisiva en los precios de producción del sector pesquero.
El precio del *brent* ­recordaran sus señorías­ se situó en 32,5 dólares por barril, sobre los 20 dólares que mantuvo de 1990 a 1995.
Y esto supuso para los pescadores españoles que el precio del carburante se triplicara: pasó de 19 a 56,5 pesetas por litro prácticamente en el transcurso de un año.

A todo ello se unía la disminución de las capturas en aquel momento, la dificultad creciente de acceso a caladeros tradicionales, el estancamiento de los precios en lonja durante los últimos diez años del precio de la pesca.
Observen ustedes estos datos.
Mientras en los precios de los productos alimenticios el IPC había experimentado un incremento del 32% en el período 1989/1999, el valor de la pesca desembarcada, y digo, repito, el valor de la pesca desembarcada en el mismo período en la Comunidad Valenciana sólo se había incrementando en el 8,3%.
Si tenemos en cuenta el esfuerzo pesquero, esto es, el incremento de las toneladas de pesca en ese período, tenemos que concluir que el descenso del precio de la tonelada de pesca era del 13% durante ese período.

Estos datos los pueden ustedes perfectamente comprobar, no me los saco de la manga.
Son fácilmente disponibles, mediante unas sencillas operaciones, del informe de la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación de 1999, en su anexo de datos estadísticos.
Pueden ustedes perfectamente comprobarlo y son datos obtenidos de este informe.

Este catálogo de problemas hace muy difícil una actividad que en la Comunidad Valenciana ­habría que recordarlo­, desde Vinaroz a Torrevieja, se desarrolla en 22 puertos.
890 embarcaciones hay en la Comunidad Valenciana: 386 de arrastre, 25 de cerco y 480 de artes menores, fundamentalmente trasmayo y palanca.

Teníamos que, de alguna forma, ver la repercusión que ha tenido, sobre los precios de explotación, el incremento de los precios del petróleo.
Y un ejemplo elocuente creo yo que hay que extraerlo de una versión directa de un armador de Calpe, que el pasado mes de octubre me hacía, y se hacía, las siguientes cuentas.
Voy casi prácticamente a relatarle lo que este pescador ­porque independientemente de que fuera patrón-armador también era pescador, salía a pescar en su barca­, me hacía las siguientes cuentas, y cito casi literalmente.
Me decía: Mi barca gasta unos 4.
000 litros de gasóleo de media en una semana, lo que a 19 pesetas el litro ­que estaba el precio de gasóleo­ le suponía un coste de 76.
000 pesetas.
Pero a 56,50 pesetas el litro, la factura superaba las 226.
000 pesetas, unas 150.
000 pesetas más a la semana, que son detraídas, como ustedes deben saber, o por lo menos las personas que conocen el sistema de reparto en la pesca, del monto total, del volumen de la pesca.
Lo que tenía como consecuencia que las retribuciones de los pescadores, de la parte de los pescadores, en ese período a la semana, oscilaba de las 11.
000 a las 15.
000 pesetas, lo que en computo mensual supuso unas 67.
500 pesetas mensuales.

Y este era el dinero que estaban llevando los pescadores a su casa en estos meses, a sus familias.
Como podrán ustedes advertir, una cantidad sensiblemente inferior al salario mínimo interprofesional.
Pueden ustedes constatar que en este momento el salario mínimo interprofesional supera las 72.
000 pesetas, y estos pescadores estaban llevando al mes a sus casas escasamente 67.
500 pesetas.

Por lo tanto, tenemos que concluir que los precios del petróleo en el sector de la pesca han sido la causa más importante de la pérdida de salarios en el año en que se producen los fuertes incrementos del crudo.
Si esto lo unimos a los graves problemas que viene arrastrando el sector, nos encontramos con que en aquel momento los pescadores.
.
.
su trabajo era prácticamente inviable.

Por lo tanto, no podemos en este momento, por la coyuntura especial que en este momento hay.
.
.
, porque naturalmente hay que aceptar que el precio del gasóleo en la pesca está oscilando de unos puertos a otros de las 42 a las 47 pesetas, en función de que puedan o no las cofradías gestionar este precio, pero estamos hablando de la coyuntura que en este momento existe.

Por lo tanto, el Grupo Socialista no tiene más remedio que apoyar la propuesta que en este momento hace Esquerra Unida por considerar que es una cuestión fundamental, por haber demostrado con datos suficientes que el precio del petróleo incide de una forma notable en lo salarios de los pescadores y en la viabilidad de las unidades productivas.
Y que, por lo tanto, esta medida, con independencia de las valoraciones que hayan podido hacerse en cuanto a su oportunidad, que ninguna culpa podemos darle a la propuesta, ya que el trámite parlamentario tiene los plazos que tiene, y posiblemente en este momento la oportunidad o no de la propuesta puede parecer, por los datos que se han dado, que no era muy oportuna.
.

Pero ese no es el caso.
Hay que insistir que el precio del crudo para nuestros pescadores ha sido un elemento importantísimo y decisivo en cuanto a sus rentas, y habría que establecer, estudiar y aprobar medidas definitivas no coyunturales para el establecimiento de un precio profesional del gasóleo, que en este momento, por encima de las 40 pesetas, empieza a peligrar la rentabilidad de las unidades productivas pesqueras de nuestra costa.

Por lo tanto, hay que concluir que el Grupo Socialis-ta­Progressistes apoyará la proposición no de ley del Grupo Esquerra Unida, por considerar que es una medida necesaria para nuestro sector pesquero.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor Pérez Baldó.
*(Pausa)*

Senyories, fet el debat oportú de la presa en consideració de la proposició no de llei que s'ha defés, anem a procedir a continuació a la votació.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 34 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada.

 

 

 

***Compareixença del conseller d'Indústria i Comerç, senyor Fernando V.
Castelló Boronat, per tal d'informar del control que es realitza en els sistemes d'aire condicionat en les indústries i edificis públics i privats donat els casos de malalties atribuïts a aquest sistemes, sol·licitada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 16.
783).***

 

 

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

El següent punt de l'ordre del dia és la compareixença del conseller d'Indústria i Comerç per a informar del control que es realitza en el sistemes d'aire condicionat en les indústries i edificis públics i privats, donats els casos de malalties atribuïts a aquests sistemes, sol·licitada pel Grup Parlamen-tari Esquerra Unida.

Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Comparezco para sustanciar la iniciativa que, a solicitud de Esquerra Unida, se plantea, y sobre un asunto sobre el que ya lo hice en el pasado mes de diciembre ante la comisión de investigación no permanente que trató este tema, y que, por cierto, los grupos de oposición en su momento no asistieron a ella.
Yo creo que entendieron mal lo que creo que es el deber y el derecho de un diputado, y en este caso una comisión de investigación que trataba de un tema importante por la trascendencia que tuvo especialmente en los medios de comunicación.

Y que ya digo, reitero, tuve la posibilidad de exponer en aquel momento y ante esa comisión la competencia que corresponde a la Conselleria de Industria y Comercio respecto de la inspección de los sistemas de refrigeración en circuitos de agua, de instalaciones de agua en circuito cerrado, instalaciones de frío e instalaciones de refrigeración de agua en industrias y edificios, tanto públicos como privados.

En primer lugar, quiero expresar nuestra solidaridad y la comprensión hacia aquellas personas que desgraciadamente han padecido esta enfermedad, transmitirles el interés de la conselleria y el conseller por dejar claras también ante la opinión pública, y especialmente ante la población de Alcoy, nuestras atribuciones en el asunto que nos ocupa, y las actuaciones que nos corresponden según la ley y que están muy claras desde mi punto de vista.

Como creo que es de todos conocido, la bacteria conocida por legionela se propaga a las personas por difusión aérea a partir de los focos de origen, entre los que se pueden encontrar las torres de refrigeración o determinados aparatos de aire acondicionado, y que podrían favorecer su multiplicación si no se observan las condiciones de mantenimiento que la normativa establece.

La legislación aplicable a esta materia es de ámbito nacional, ya que los requisitos relativos a la seguridad y a la calidad en instalaciones industriales constituyen normativa básica y son competencia del Estado.

La normativa define perfectamente las obligaciones de todas las partes, estableciendo dos ámbitos de responsabilidad distintos con relación a la conservación en buenas condiciones de las instalaciones de agua en circuito cerrado, instalaciones de frío e instalaciones de refrigeración de agua, dependiendo del momento temporal en el que nos encontremos.

El primero incumbe a la Conselleria de Industria y Comercio, y el segundo, al titular de las instalaciones.
La puesta en funcionamiento es lo que delimita la responsabilidad de la conselleria en este caso, de la Administración y del titular.

Tras la puesta en funcionamiento de las instalaciones, la responsabilidad del correcto funcionamiento y el mantenimiento de dichas instalaciones recae absolutamente sobre el titular de las mismas.
Cómo y cuándo vienen señalados perfectamente por la norma técnica.
Así pues, las instalaciones de refrigeración de circuitos de agua se regulan por dos reglamentos diferentes según la materia a la que afecten.

En primer lugar, tenemos las instalaciones térmicas no industriales, que se regulan por el reglamento de instalaciones térmicas en los edificios, conocido por sus siglas Rite, aprobado por el Real decreto 1.
751/1998, de 31 de julio, que establece las condiciones que deben cumplir las instalaciones de calefacción, climatización y agua caliente sanitaria en edificios de nueva planta o las reformas de estos, las reformas de estos edificios.

El citado Rite contiene la instrucción técnica complementaria ITE 01, en uno de cuyos apartados se dice que, textualmente, deben instalarse aberturas de servicio en las redes de conductos para facilitar su limpieza, y que las aberturas se situarán según lo indicado en UNE 100.
030.
La norma UNE a la que hace referencia el Rite, la norma UNE 100.
030, constituye una guía básica para la prevención de la legionela en este tipo de instalaciones, y en ella se fijan los criterios a seguir para la prevención de la contaminación de ciertas instalaciones y equipos por esta bacteria, señalando asimismo las obligaciones que se tienen respecto del control de su multiplicación ambiental, con el fin de evitar a las personas el riesgo de contraer las enfermedades producidas por estos microorganismos.

La guía es muy concreta en las especificaciones técnicas y en lo referente a este objeto.
Con ese detalle, afirma sobre este punto que las redes de conductos deberán disponer de trampillas practicables que permitan su inspección y eventual limpieza por métodos de probada eficacia; es decir, que su minuciosidad llega a implicar el diseño de estos aparatos para que los fabricantes tengan en cuenta elementos que faciliten esa prevención.

El otro caso, es decir, en el caso de que se trate de instalaciones frigoríficas, industriales o no, estas deben estar proyectadas, construidas y ajustadas de manera que cumplan las prescripciones señaladas en el Reglamento de seguridad para plantas e instalaciones, aprobado por Real decreto 3.
099/1977, de 8 de septiembre, que define las condiciones que deben cumplirse en dichas instalaciones en orden a la seguridad de las personas y los bienes y, en general, para mejorar las circunstancias de seguridad en los trabajos relacionados con ellas.

Llegados a este punto, conviene exponer cuál es la actuación de la Administración según esa normativa vigente, y observar los principios que la guían.
Y debemos afirmar que el espíritu de las normas vigentes huye de la intervención continuada de la propia Administración, y reparte las obligaciones entre los diferentes agentes que ofician en ella.

Así, el proceso de liberalización de la acción de la Administración en materia de instalación, ampliación y traslado de industrias se culmina por el Real decreto 2.
135/1980, de 26 de septiembre, que elimina la autorización administrativa previa para la mayoría de las industrias, y por el cual se agilizan los trámites administrativos que efectúa el público.
La actual Ley de industria, que es del año 1992, también eliminaba ciertas barreras técnicas que resultaban incompatibles con las directrices de la, entonces, Comunidad Europea, en estos momentos la Unión Europea.

En este enfoque, la seguridad y la calidad industrial se acreditan por la certificación que realizan empresas y otras entidades autorizadas supervisadas en sus actuaciones por los poderes públicos.

El cumplimiento de las condiciones de seguridad y, en su caso, calidad, se acredita ahora ante la Administración mediante la declaración del titular de las instalaciones, fabricante, importador, etcétera, o mediante certificación o acta emitida por determinados organismos de control, el instalador autorizado o técnico facultativo.

Con esta orientación, el Gobierno Valenciano promulgó el Decreto 59/1999, de 27 de abril, que establece el procedimiento para la puesta en funcionamiento de industrias e instalaciones industriales.
Entre ellas se encuentran las que son materia de esta comparecencia, evidentemente, tales como instalaciones frigoríficas, instalaciones receptoras de agua e instalaciones de calefacción, climatización y agua caliente sanitaria.

Se dispone que la puesta en funcionamiento de la instalación requiere la presentación ante el servicio territorial correspondiente de Industria y Energía, de una comunicación en la que consten sus datos y características; ir acompañada, según se trate, por la documentación técnica que exige el Reglamento de instalaciones térmicas en los edificios, el Rite, al que he hecho referencia anteriormente, o bien la que prescribe el Reglamento de seguridad para plantas e instalaciones frigoríficas.

En el caso de instalaciones térmicas en un edificio de nueva planta o los habilitados de reforma de los mismos, el proyecto de ejecución deberá incluir lo indicado en la correspondiente instrucción técnica.
Además, se fijarán en él las dimensiones y características de los locales destinados a alojar los equipos que requiere la instalación.

En la memoria del proyecto debe hacerse constar expresamente que se observa el cumplimiento del citada reglamento, del Rite, requisito que deberá ser comprobado por el colegio profesional correspondiente cuando realice la visita del mismo, y cuya acreditación acompañará a aquella en el momento de su presentación ante los servicios competentes de la Conselleria de Industria y Comercio.

El montaje de las instalaciones previstas en dichos proyectos se realiza por empresas debidamente registradas como empresas instaladoras de la Conselleria de Industria, ante el Registro de empresas instaladoras de climatización, el Registro de empresas instaladoras de calefacción y agua caliente sanitaria, según sea.

Una vez puesta en funcionamiento la instalación, es necesario realizar las tareas de mantenimiento preventivo y correctivo, con el fin de mantener las características de estas instalaciones a las que he hecho referencia anteriormente y su seguridad, y conseguir la máxima eficiencia de sus equipos.
Esta tarea deberá encomendarse a una empresa que esté registrada como mantenedora en el registro correspondiente de la Conselleria de Industria y Comercio, bien en el de mantenedores de agua caliente sanitaria o bien en el otro, en el de mantenedores de climatización.

En el caso de instalaciones frigoríficas, industriales o no, en líneas generales la normativa es similar a las descritas para las instalaciones térmicas reguladas en el Rite, con la salvedad de que la contratación obligatoria de su mantenimiento se establece únicamente para aquellas instalaciones de potencia total, de accionamiento de compresores de más de 30 kilovatios, si se trata de cámaras frigoríficas, o de 15 kilovatios en el caso de aire acondicionado.

Hasta aquí todo lo que hace referencia a las competencias de la Conselleria de Industria y Comercio.
Por lo tanto, solamente se tiene potestad y tenemos posibilidades para controlar el proyecto y el proceso de puesta en marcha de las instalaciones de refrigeración, circuitos de agua, y no después, cuando estas hayan entrado en actividad.
En el momento en que estas instalaciones entran en funcionamiento, pasan a ser, como decía al principio, responsabilidad exclusiva de sus titulares, quienes deben realizar las actividades de mantenimiento pertinentes para que las mismas funcionen adecuadamente sin producir perjuicios ni a los trabajadores de las empresas ni a la salud pública.
A partir de entonces, la vigilancia de las mismas recae en otras administraciones o departamentos competentes en tales materias, y en ningún caso en la Conselleria de Industria.

Este mantenimiento deberá encargarse a empresas mantenedoras debidamente autorizadas por la Conselleria de Industria, tal y como especifica la instrucción técnica complementaria.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, pregue silenci.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

 

.
.
.
del Reglamento de instalaciones técnicas en los edificios y el Reglamento de seguridad para plantas e instalaciones frigoríficas.

Por lo tanto, la Conselleria de Industria y Comercio, lo reitero, solamente tiene atribuidas competencias sobre este tipo de instalaciones en esa fase de proyecto y de puesta en marcha inicial, y nunca después, posteriormente, durante la vida de la instalación.

En cualquier caso, y para incrementar la prevención de esta problemática, el Consell aprobó el pasado día 5 de diciembre el decreto por el que se establecen las condiciones higiénico-sanitarias que deben reunir los equipos de transferencia de masa de agua en corriente de aire con producción de aerosoles para la prevención de la legionelosis.

Este decreto, en cuya elaboración ha participado la Conselleria de Industria, permitirá, seguro, reducir al mínimo las posibilidades de riesgo de infección por legionela para las personas derivadas de efectos en estas instalaciones o aparatos.
Por tanto, hace hincapié principalmente en este sentido en todos aquellos aspectos preventivos que se puedan implementar con objeto de impedir la aparición de brotes epidemiológicos.

La Comunidad Valenciana dispone de un marco normativo propio y adecuado a lo que la sociedad demanda, en normas que la sitúan entre las comunidades autónomas, en este sentido, más avanzadas con legislación sobre esta materia, y que garantizan a la población la seguridad de que, sucesos como el que ha ocasionado este debate, no vuelvan a producirse.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula la senyora Llinares, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller.

Han hagut de donar-se més de 140 casos de legionel·losi només a Alcoi i uns quants més a Cocentaina, i alguna persona ha hagut de deixar de respirar després de tindre la legionel·losi, perquè vosté poguera vindre ací a dir que hi ha alguna cosa concreta per a la prevenció de la legionel·losi.

A Esquerra Unida i a mi en particular la veritat és que em sorprén i m'escandalitza el desinterés, m'atreviria a dir que la desídia, amb què el Govern de la Generalitat va prendre els brots de legionel·losi que van tindre lloc a Alcoi i al Comtat.
I això ho dic perquè totes les persones, els metges, els investigadors, les persones que es dediquen al turisme que jo vaig consultar, jo, que sóc una persona que no sé res de medicina, totes les persones que vaig consultar em dien que la primera cosa que és necessitava per a poder lluitar contra la legionel·losi i poder trobar el focus era el protocol de tractament de les torres de refrigeració.
Per això a mosatros, el dia 2 d'agost, ja mos preocupava la seua despreocupació.
I aleshores ja vam presentar una proposició no de llei per a vore si vostés feen el protocol.

Tot el món amb què jo consultava no entenia que, encara que estiguera clar que el tractament higiènico-sanitari que calia donar-los als equips de transferència de massa d'aigua amb corrent d'aire, encara que tot el món ho tenia clar, si no existia una legislació que no sols definira l'obligatorietat de realitzar eixe tractament, si no permitira la inspecció legal de totes les instal·lacions afectades, la lluita contra la legionel·losi no seria suficient, i menys la seua prevenció.

Era precís que hi haguera una legislació que permetera els inspectors entrar dins les fàbriques, que obligara els posseïdors dels aparells de risc a omplir unes certes fitxes tècniques i que eixes certes fitxes tècniques estigueren a algun lloc, i que hi haguera un catàleg en cada municipi dels equips de riscs d'incubació i propagació de la bactèria de la legionel·la.

Senyor conseller, vosté deu saber, igual que jo, que la malaltia és hui el paradigma de la modernor, de les malalties que produïx la modernor, perquè és una malaltia que sorgix al tindre eixos aparells tan sofisticats de transmissió d'aigua i de calfament d'aigua.
I sobretot, quan això produïx una alta letalitat.
I a pesar d'això, que tot el món reconeix que la legionel·losi és el paradigma de la malaltia del progrés, resulta que vostés no fan ningun tipus de decret per a preocupar-se de les plantes de refrigeració a Alcoi i al Comtat.
A la millor, trobe jo, a la millor perquè no són zones turístiques.
Perquè astò a les zones turístiques tot el món ho té molt clar de quin tractament han de tindre els aires condicionats i les aigües calentes, i pel compte que els té, els propietaris dels hotels ja es preocupen de fer tots els tractaments que toca.

Ara, vostés, encara que la legionel·losi està declarada de declaració obligatòria en el Decret 20.
10.
95, del 28 de desembre, vostés no es preocupen d'aprovar eixe decret, el decret per a poder inspeccionar i per a poder aclarir què és el que passa dins de les fàbriques, i per a poder catalogar tots els aparells de risc que hi ha fins 14 mesos després de declarar-se el brot.
Li recorde que el brot comença en setembre de 1999 i vosté acaba de dir que fan un decret el 5 de setembre de 2000.
I que el 22 de febrer ­el 22 de febrer, fa dos dies­ fan vostés el protocol que mosatros ja li vam demanar el 2 d'agost, no per res sinó perquè tot el món dia que això del protocol era la mar d'important.

Senyor conseller.
La premsa mos informa contínuament del descobriment de nous punts on es troba la bactèria, i nous casos de malalts.
I això per tota la geografia del País Valencià: que si Castelló, que si Elda, que si Elx, que si Xàtiva, i escolte, molt preocupant, sempre en els hospitals.
Astò la veritat és que és quasi segur perquè amb els sistemes de prevenció la cosa es detecta més, en fi, les anàlisis es poden fer més a pressa.
La veritat és que ara els fan en dos hores, ja s'aclarix si la bactèria és d'eixe tipus o no és d'eixe tipus.
Però sap què passa, senyor conseller?
Que també pot indicar una altra cosa, i és que la prevenció en el País Valencià no funciona, perquè si no, no apareixerien tants casos de legionel·losi.

Mire, dels tres tipus de brots de legionel·la ­el comunitari; el dels viatgers, els que els traslladen, i el tercer, dels hospitals­, el més letal de tots és el d'hospitals.
I sap?
, en fi, és que em preocupa, i per això he mantingut jo astò.
En els hospitals és on mosatros estem trobant que existix la legionel·la, en les dutxes dels hospitals i en les banyeres dels hospitals.
Ahí estem trobant mosatros la legionel·la.
I això es deu que a la millor analitzem més i els sistemes d'anàlisis són millors, tot això, però també es deu a una mala prevenció, eh?
Caldrà vore, senyor conseller, com es fa la prevenció de tots eixos aparells en els hospitals.

Senyor conseller.
Jo no sé tot allò que el Govern de la Generalitat en estos moments pot inspeccionar, les instal·lacions de risc ja existents, però jo, llegint el decret, el que llisc allí és que els han donat molt temps per a adequar.
.
.
, els han donat molt temps per a presentar la fitxa tècnica en l'ajuntament, i els han donat molt temps per a adequar les instal·lacions al que toque.
Encara els queden almenys tres mesos per a tindre els papers en regla i els aparells en regla.
I a les instal·lacions que ja existien abans del decret, vostés els han donat un any.
Jo és que no entenc per què han fet vostés això, eh?
, no ho entenc.
Perquè hui vostés poden anar a inspeccionar una instal·lació, poden entrar allí i els diuen: "No, ací no té vosté res a inspeccionar.
La legislació de la conselleria em dóna tres mesos encara perquè jo tinga les coses en ordre".
Si volen, no poden ni deixar-los entrar.
I sobretot, si els deixen entrar, no tenen per què inspeccionar res, perquè no tenen l'obligació de tindre res en ordre.

És una cosa que em deixa bocabadada.
Com se'ls dóna tantes facilitats a les empreses per part de la conselleria i com, en la cosa laboral, resulta que és tan fàcil allò de poder tirar la gent al carrer i despatxar els treballadors?
Com unes coses són tan fàcils i unes coses són tan difícils?

Tinc moltes més coses a dir sobre eixe decret.
I les coses que tinc a dir és que quins funcionaris han de.
.
.
bé, a banda de moltes més, quins funcionaris han de controlar les inspeccions eixes.
Vosté és que diu: els funcionaris del municipi, de la Conselleria de Medi Ambient, de la Conselleria d'Indústria, de la Conselleria de Sanitat.
.
.
I el que passa pel carrer no té dret també a entrar a inspeccionar?
Perquè ací pareix que qualsevol pot anar ahí a inspeccionar.
I això a mi l'efecte que em fa no és que qualsevol pot anar a inspeccionar, sinó que ningú va a anar a inspeccionar.

Va ser, senyor conseller, decepcionant tota l'actitud de totes les conselleries respecte als diferents brots d'Alcoi, i són decepcionants les mesures que vostés han pres a fi de controlar i de previndre l'existència de legionel·losis amb els aparells estos de transmissió de massa d'aigua en producció d'aerosols, decepcionant.
Si vostés no es posen a fer-ho d'una altra manera, els brots de legionel·la, si volen, els tindrem, perquè vostés no faran res per evitar que tinguem brots de legionel·la.

 

**La senyora presidenta:**

Senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

Moltíssimes gràcies.

Ja he acabat.
M'he llevat la mitat del que tenia, perquè veia que els temps se me n'anava.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Intervencions d'altres grups?
El senyor Pérez Grau té la paraula.

 

**El senyor Pérez Grau:**

Senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller.

Una vegada més estem ací per a parlar de seguretat.
Està vist que tenim una sensibilització ciutadana molt gran sobre això.
Esta vegada la seguretat és la dels vianants o de qualsevol personal que estiga en una població i que pensa que pot tindre alguna malaltia provinguda per un mal ús d'uns sistemes de refrigeració.

Jo crec que existia una normativa estatal, la normativa estatal estava totalment incomplida.
I estic parlant dels estudis que vostés ens van passar, en alguns casos, òbviament, no en tots, en alguns casos.
I per posar l'exemple que va ser paradigmàtic, el que figurava en l'escrit que va manar de recomanacions l'Ajuntament d'Alcoi conjuntament amb la conselleria, per exemple parlaven que l'alçada dels focus d'emissió estava més prop de terra del que corresponia i que, conseqüentment, això podia produir un major contacte amb els aerosols que contenien la legionel·la, i per tant, tindre algun tipus de problema.

Les mesures de prevenció, insistisc, segons el mateix document, pareix ser que no estaven sent respectades per les empreses i, bo, es recomanava una sèrie d'històries perquè d'alguna manera la Conselleria d'Indústria, la Conselleria de Sanitat i la de Medi Ambient, actuaren de forma conjunta per a evitar tot açò.

I entre les recomanacions que hi havien estava allò de respectar la recollida de mostres; allà on ja s'havia fet fer-la de nou, repetir-la; extremar les mesures de manteniment, la neteja i la desinfecció, ubicar les indústries en els llocs allunyats, incidir-les en el protocol d'estructures molestes, insalubres, nocives i perilloses.
També demanaven que es crearen els registres d'instal·lacions i els registres de manteniment i desinfecció, també allò dels controls analítics periòdics.
En definitiva, li van fer tota una mena de recomanacions al govern de la Generalitat que després, en la seua major part, van ser recollides en el decret que vosté ens ha al·ludit abans, que és molt recent, concretament el 173/2000, de 5 de desembre.
Dic la majoria perquè, lògicament, com va dirigit a les instal·lacions, coses com per exemple la ubicació allunyada de la població, no corresponen a este decret, supose que per una altra via s'enfocarà.
Em pareix molt bé.

Per tant, ja tenim un decret, ja hi ha un intent de voler solucionar el problema, de voler resoldre el problema.
I jo crec que ahí és on hem d'assentar-nos, en el fet que ja tenim un decret que volem done solució a tot açò.

Bé, després de llegir amb deteniment aquest decret.
.
.
, que ja dic, que intenta donar solució a totes les reclamacions que prèviament s'havien enviat al govern i que és molt semblant a l'ordre de 1998, de la Comunitat de Madrid, posterior a allò que va ocórrer a Alcalà d'Henares.
Allò tenia rang d'ordre i ací s'ha fet com a decret, és una cosa prou semblant i jo crec que pretén donar solució a açò.
Concretament es basa en quatre situacions: la prevenció, l'obligació de neteja i desinfecció periòdica, el registre de les instal·lacions i el registre de manteniment o desinfecció.
Jo crec que això, eixes quatre coses, són les que pretenen resoldre el decret del que estem parlant.

A mi el que em preocupa, a més del que ja està resolt ­del que està resolt no cal parlar perquè ja està resolt­ és el tema de les inspeccions.
Les inspeccions em preocupen molt, perquè he llegit amb deteniment l'article 11, i l'article 11 que va dirigir únicament i exclusivament al tema de les inspeccions, deriva la responsabilitat entre els ajuntaments, la Conselleria d'Indústria i Comerç, la Conselleria de Medi Ambient i la Conselleria de Sanitat.
I vosté sap què diuen els valencians?
Diuen això de responsabilitat diluïda, responsabilitat omitida.
I, efectivament, quan són quatre els qui han de donar compte, cap dels quatre acaba fent res de tot això.

I què és el que passa?
Quina és la preocupació que hi ha?
Els ajuntaments estan molt preocupats, perquè com són la parenta pobra de l'Administració estan molt preocupats que els carreguen el mort.
Perquè en estos moments han rebut el decret, però no saben què fer, no saben on tirar-se, no saben si anar cap ací o cap allà.
Perquè jo he estat amb ells, he intentat vore'l conjuntament amb ells, i la veritat és que és difícil de comprendre, i tenen por de ser la parenta pobra sobre la qual recaiga la responsabilitat.
I clar, que endossen el mort és una cosa que no es veu gens bé.

Per tant, conteste'm, senyor conseller després: Qui té la responsabilitat última de les inspeccions?
Això és molt important.
Qui té la responsabilitat última?
Independentment que siga compartida.
Finalment, si passa alguna cosa a qui hem d'acudir?

Jo espere que tot això no ocorra, evidentment, que per això s'han posat les mesures.
No obstant, jo crec que cal fer una avaluació posterior.
Evidentment, vostés han dit: "hi ha una demora de sis mesos per a entregar la fitxa tècnica a l'ajuntament".
També ens han dit: "l'adaptació del sistema té una demora de sis mesos si està fent-se de nou i d'un any si ja està instal·lat".
Lògicament, en estos moments, no podem exigir responsabilitat perquè.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Pérez Grau, s'ha passat el temps.
Acabe.

 

**El senyor Pérez Grau:**

D'acord.
Gràcies.
Moltes gràcies, senyora presidenta.

He d'acabar.
Però m'agradaria que centrara la seua resposta, senyor conseller, en la línia del que estic dient-li.
Ara, en estos moments, no es pot, com li he dit, anar a exigir, perquè hi han unes demores que vostés han establert.
Però sí que m'agradaria ­i acabe, perquè si no ho faré massa llarg­ que quan passen eixes demores vosté vinga ací, voluntàriament, a petició pròpia, i ens done una explicació de com ha anat, si ha millorat i com estan les situacions en eixos moments.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Pérez Grau.

Té la paraula el senyor Ramírez, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

Nos encontramos ante una solicitud de comparecencia sustanciada allá por el 18 de octubre, hace ya unos cuantos meses, donde puede entenderse desde un razonamiento lógico que pudiera existir una cierta preocupación sobre las noticias que aparecían de forma diaria sobre el inicio de este brote de legionela y su evolución posterior.
Pero hoy, transcurridos ya unos cuantos meses y llevadas a cabo algunas iniciativas por parte del Gobierno Valenciano, por parte del Ayuntamiento de Alcoy, y vista la situación epidemiológica, donde parece que las medidas tomadas en aquel momento y en los últimos meses han tenido un cierto éxito, decía que, quizás, desde ese punto de vista, nos encontramos ante una solicitud de comparecencia extemporánea.

Pero, en cualquier caso, señor conseller, nos ha descrito usted cuál es la legislación aplicable precisamente a las torres de refrigeración, en general a todos los aparatos de refrigeración y de aire acondicionado industriales.
Y, bueno, nos ha hecho una descripción muy amplia, muy somera, de quién es el responsable en cada momento, precisamente, de esas instalaciones, desde su diseño, desde su fabricación, su instalación, su puesta en marcha y su posterior funcionamiento.

Mire usted, yo quería decirle al señor conseller que a mí me ha dado la sensación de que el grupo proponente, el grupo proponente, ha hecho eso que conocemos vulgarmente como tirar la piedra y esconder la mano, es decir, el apuntarse a la crítica pero no apuntarse a la labor constructiva, la labor constructiva que se hubiera podido realizar simplemente no abandonando la comisión que ahora al efecto se constituyó en el seno de estas Cortes, debo recordar, órgano soberano de todos los valencianos.

Y además me sorprenden, señor conseller, algunas manifestaciones, como decir que hay una preocupación, que se encuentran preocupados.
Pues eso no parece ser que es lo que pensaba el concejal que en el Ayuntamiento de Alcoy tenía el grupo proponente, que cuando se le preguntó aquí, en estas Cortes, que qué había hecho como concejal responsable, que si tenía conocimiento de lo que estaba ocurriendo en Alcoy, pues este señor dijo que no sabía nada, que, en fin, que esto no iba con él, es decir, dejación de funciones.

Luego ¿cómo se puede acusar a un gobierno que ha actuado de forma diligente, de forma correcta, de forma sensible, además, con los problemas que estaban ocurriendo, de dejadez, por parte de un grupo parlamentario que, teniendo responsabilidad directa sobre el tema, no ha hecho nada, no ha hecho nada?
Luego, señorías, yo creo que hay que ser bastante más serios.
Y creo que hay que valorar en sus justos términos cuál ha sido la actuación del Consell en esta materia.

Mire usted, se hablaba aquí de decepción.
Ha habido aquí algún interviniente que ha dicho: "me encuentro decepcionado, me encuentro decepcionado por las medidas que el Gobierno Valenciano ha tomado, no me gustan y además creo que son insuficientes y estoy muy decepcionada".
Mire usted, señor conseller, yo simplemente quiero leer a la Cámara precisamente la opinión de alguno de los expertos cualificadísimos que intervinieron en la comisión, que parece ser que no estaban nada decepcionados.

Mire usted, señor conseller, le voy a leer la manifestación que hace doña Cecilia Martín, experta del Instituto de Salud Carlos III de Madrid, cuando se le pregunta que valore un poco el decreto que se ha discutido aquí que establece el Gobierno Valenciano.
Y dice lo siguiente: "El decreto me parece muy oportuno y muy deseable, es algo muy favorable para el desarrollo del control de la enfermedad que nos atañe".
La opinión de otro experto, de don Jesús Sánchez Marco, catedrático de Educación Sanitaria de la Universidad Complutense de Madrid, y dice, valorando el decreto y la iniciativa del gobierno: "Tengo que felicitar públicamente a la Comunidad Valenciana, porque conozco y tengo el texto del decreto que tantas veces hemos echado en falta.
Es un decreto que, desde luego, debe tranquilizar a la población.
Quizás ustedes, con ese decreto que acaban de aprobar, estén dando el preámbulo para lo que debería existir ya en nuestro país, que es el decreto estatal, el decreto a nivel del Estado".

Por lo tanto, señorías, yo creo que nuestro grupo parlamentario no puede compartir ni la decepción.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Señor Ramírez.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

Acabo, señora presidenta.

.
.
.
Ni puede compartir ni las apreciaciones que se han hecho aquí en esta Cámara.

Señor conseller, nuestras felicitaciones por la labor hecha, nuestras felicitaciones por el decreto.
Y consideramos que nos encontramos con un problema que es mundial, no nos olvidemos, este tipo de epidemia es mundial, y que el Gobierno Valenciano ha tomado la iniciativa.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ramírez.

Té la paraula, per a donar resposta conjunta, l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Yo quiero agradecer la intervención del señor Ramírez, del Grupo Popular.
Y sin querer, reiterar algún argumento.

Sí que creo que es importante resaltar dos cuestiones que ha comentado el portavoz, en este caso del Grupo Popular, señor Ramírez.
Y que ya digo, no quiero valorarlas, simplemente dejarlas sobre el debate.
Y es curioso, cuando la situación sobre este asunto lamentable, porque es cierto que hay que lamentar que se produzcan ese tipo de circunstancias y que se padezcan ese tipo de enfermedades, se produce, qué casualidad, cuando hay un cambio de gobierno ­fundamentalmente digo la utilización política­ en el Ayuntamiento de Alcoy.
Es una referencia creo que al hilo de lo que ha comentado el señor Ramírez, precisamente también de las palabras del concejal del grupo proponente cuando se le preguntó sobre el asunto.
Claro, es curioso.

Y sobre las manifestaciones de los expertos en la comisión de investigación, que supongo que todos tienen, porque habrán leído en el *Diario de Sesiones* de la comisión.
No sé si porque hayan asistido, porque evidentemente en aquella comisión se ve que no les interesó demasiado, y no asistieron ni el Partido Socialista ni Esquerra Unida.
Lo cual también es muy curioso, no asistir a esa comisión de investigación y luego, bueno, reiterar iniciativas parlamentarias.
Yo no tengo ningún inconveniente en venir a esta tribuna, a la comisión correspondiente, a explicar cuál es nuestra gestión y cuál es nuestro punto de vista.

Y verdad, de verdad, tengo que agradecer en parte las palabras del señor Pérez Grau, es decir, de ir más en tono de futuro, y analizando el decreto que aprobó el Gobierno Valenciano, que lo que la portavoz, o la firmante de la comparecencia, doña Ángela Llinares ha hecho.
No ha sido una intervención *(so per interferència d'un mòbil)* agria, pero sí que ha empezado diciendo que le sorprendía y le escadalizaba la desidia.

Yo tengo que negar absolutamente las palabras de doña Ángela Llinares en este sentido.
Creo que en este caso, y como representante del gobierno y *(so per interferència d'un mòbil)* como miembro del gobierno y que las actuaciones del gobierno son solidarias, yo debo decir, porque lo entiendo así y creo que ha sido así, que el gobierno ha actuado diligentemente, que ha actuado correctamente y que ha hecho todo lo que estaba en su mano, para afrontar un problema que se no había planteado.
Y que creo que en estos momentos gracias a Dios está resuelto y en vías de que no se vuelva a producir.

Que yo creo que eso es lo importante, y ahí es donde está un poco la intervención del señor Pérez Grau.
En ver, bueno, cómo ese instrumento que ahora tenemos en la Comunidad Valenciana, que no hay, como hacía referencia el señor Ramírez, en el resto de España, excepto en Madrid, también como consecuencia de un brote.
Y que tiene sus diferencias.
Yo creo que nuestro decreto es va más allá especialmente en temas de prevención, y creo que es importante algo que introduce el decreto valenciano, que es el involucrar a los ayuntamientos.
Es decir, la coordinación que debe existir entre la Administración *(so per interferència d'un mòbil)* autonómica y los ayuntamientos en la resolución de problemas, especialmente cuando los ayuntamientos tienen ciertas competencias en estas materias, es decir, no en todo pero sí en ciertas materias.

Y en este caso, y hablando del decreto, que creo que es lo importante, yo creo que abarca tres grandes cuestiones.
Es decir, se define la obligación de los titulares de las instalaciones a notificarlas a los ayuntamientos, y por eso el involucrar a los ayuntamientos en este proceso creo que es muy interesante y eso creo que es muy positivo, de la existencia de instalaciones de este tipo.
Y en un plazo muy breve, desde que empiezan a estar en funcionamiento.

Y ahí sí que quiero hacer incidencia en lo que he dicho anteriormente.
Es decir, la comparecencia de este conseller se pide para que explique cuáles son nuestras competencias.
Y quiero reiterar que las competencias que tenemos van precisamente hasta ese momento, es decir, son las previas, son las de controlar el proyecto y de controlar la instalación.
Pero que en el momento que se pone en marcha, las competencias pasan a ser, o sea, la responsabilidad pasa a ser de los titulares.
Y creo que es muy bueno que el decreto incorpore que el ayuntamiento sepa que se ha instalado un aparato de estas condiciones, para que luego se pueda hacer el seguimiento.

Y he visto preocupación, tanto en doña Ángela Llinares como en el señor Pérez Grau, sobre dos cuestiones del decreto.
Una sobre los plazos, más en doña Ángela Llinares que en el señor Pérez Grau, que se dan para adecuar.
Pero evidentemente ojalá pudiéramos dar unos plazos más pequeños, pero creo que eso es discutible, es discutible.
En cualquier caso creo que son razonables, creo que son razonables para que se pueda conseguir el objetivo.

Porque claro, hay que guardar el equilibrio entre que los plazos no sean demasiado largos, para que además durante esos plazos se puedan incorporar y se pueda realmente tener claro todo el censo de este tipo de aparatos y de máquinas que tenemos.
Es decir, si damos un plazo muy corto, nos podemos encontrar con que no resolvemos la situación.
Es discutible, yo creo que es un plazo razonable, pero voy más a la segunda cuestión, es decir, a la inspección, que tanto doña Ángela Llinares como el señor Pérez Grau han hecho hincapié en la inspección.

Si no recuerdo mal, efectivamente, en el artículo 11, ha hecho mención el señor Pérez Grau, habla de la inspección de las instalaciones, y textualmente dice "la inspección de las instalaciones y el acceso a los registros de mantenimiento y desinfección, podrán realizarse en cualquier momento por el personal de la administración municipal, y de las consellerias de Industria y Comercio, Medio Ambiente y Sanidad, que desempeñen las funciones de inspección en la materia".

Bien, yo creo que está clarísimo, y además lo que posibilita es precisamente que se pueda inspeccionrar.
Y es más, porque el decreto también dice, y esa es otra de las cuestiones importantes a resaltar, y hace mucho hincapié en la prevención, en el carácter preceptivo que tiene la limpieza periódica, dos veces al año, de las instalaciones.
Y que además los titulares se obligan y están obligados, están obligados, a mantener un registro que contenga las fechas de realización de las limpiezas y desinfecciones, las fechas de las operaciones de mantenimiento y los resultados de las analíticas.

Es decir, dos veces al año y llevar el registro.
¿Eso qué quiere decir?
Pues que aquellos ayuntamientos que tengan competencias y que tengan posibilidades.
.
.
Porque evidentemente no todos los ayuntamientos, por tamaño, todos sabemos que hay ayuntamientos que tienen más servicios y que han asumido más posibilidades, y otros que no las tienen.
Bueno, pueden en cualquier momento ir a las empresas, solicitar esto que es obligatorio, que lo dice claramente, estos registros, y ver si está o no en condiciones.

Y la conselleria correspondiente, nosotros, Industria, que tenemos la competencia hasta donde la tenemos, y creo que ha quedado muy clara, y Sanidad y Medio Ambiente, que tiene sus competencias en cuanto a salud y en cuanto a contaminación de medio ambiente, pueden exactamente y de la misma manera actuar en el mismo sentido.
Creo que es además un método simple, fácil y ágil.
Y que garantiza, evidentemente, ojalá fuera así al cien por cien, pero hemos de entender que el cien por cien es difícil de alcanzar, pero en cualquier caso, minimiza y reduce los riesgos de que esto se pueda volver a producir.

Yo quiero también dejar muy claro ante la Cámara porque es así, es decir, que en el resto de comunidades autónomas y el resto de España, realmente y exclusivamente, solamente como decía anteriormente, Madrid tiene una normativa similar.
Es verdad que no es un decreto, que es una orden, que el decreto tiene mayor rango que la orden, y con algunas diferencias sustanciales.
Porque nosotros hacemos más hincapié en la prevención y porque nosotros creo que hemos considerado que era bueno que los ayuntamientos se involucraran en este proceso, en esta dinámica, de poder minimizar los riesgos de la población sobre este tipo de problemáticas.

Y problemáticas que, como decía también perfectamente el señor Ramírez, no nos son exclusivamente nuestras, son problemáticas que existen en todo el mundo.
Pero que sí que es obligación de la Administración pública, y desde luego en ese sentido estamos trabajando, en intentar reducir al mínimo esos riesgos que se pueden producir, por lo que una manera doña Ángela Llinares ha manifestado y que tiene parte de razón, en cuanto a que el progreso y la tecnología y el tipo de utilización de ciertos procedimientos y máquinas *(so per interferència d'un mòbil)* puede conllevar.

Hemos de ser sensibles a compatibilizar esas posibilidades con preservar la salud y el medio ambiente, como norma fundamental de nuestro quehacer diario.
Y yo creo sinceramente que el Gobierno Valenciano eso lo ha hecho en su momento, lo está haciendo.
Y lo ha hecho de forma diligente.
Es decir, se puede evidenetemente criticar, y ustedes están en el derecho de hacerlo, evidentemente.
Pero nosotros, y en eso hablo en nombre del gobierno, tenemos la conciencia tranquila de haber hecho las cosas como corresponde.
Y, especialmente, de entender que de cara al futuro hemos sentado las bases para que no se vuelvan a producir casos de este tipo.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula per a rèplica, la senyora Llinares.

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

Senyors diputats.

Sempre pot començar les seues intervencions igual, sempre, sempre.
Perquè el govern de la Generalitat sempre deixarà passar, com a mínim cinc mesos, des que fem una proposta fins a dur-la ací, sempre, sempre.
A vore si escampa i resulta que poden vindre ací a dir: tot s'ha arreglat.
Bo, doncs tot no s'ha arreglat.
I de fet no s'ha arreglat res, i no s'ha arreglat res perquè continuem trobant legionel·la, i ja ho ha dit, en els hospitals.
I en la tira d'hospitals.
I això és un problema de prevenció, no és només que ara s'ha trobat el mètode d'anàlisi que en dos hores s'aclarix, que també és de veres, que en dos hores s'aclarix la legionel·la; és una falta de prevenció.

Mire, a Alcoi no es va poder trobar el brot, on estava el focus del brot de legionel·la.
No es va poder trobar.
Però és que hui tampoc es podria trobar.
Perquè vosté ha fet un decret ací de donar temps al temps que les empreses, tot el món tranquil.
I, segons li acaba d'entendre ara, allò de les inspeccions encara ho ha enredat més, perquè a més que pot anar a inspeccionar qui vulga, qui vulga, que si la conselleria de no sé quants, de no sé què, i els ajuntaments, i després ha dit, diu: "però no tots els ajuntaments".
I quins ajuntaments?
Però com és això?
Qui sí que pot anar i qui no pot anar?
O siga, això quin embolic d'inspeccions és?

Les coses, en els decrets, en les ordres, han de ser serioses i concretes.
"A inspeccionar pot anar *fulano* o *mengano*".
I després l'altra, els funcionaris que estiguen capacitats per a això, diu el decret, i si no "capacitats" una frase que és sinònima d'això.
Bé, i què vol dir que el funcionari?
Quines característiques ha de tindre el funcionari que sí que pot anar a inspeccionar?
Tampoc ho diu.
O siga, és tot una cosa tan vaga, així tan indeterminada.
.
.
I els casos de legionel·la continuen.

Mire, jo també vaig a ser de futur.
Mire, està clar que esta manera de transmetre l'aigua i de la refrigeració, està clar que les torres de refrigeració estes tenen risc.
I un risc que és emmagatzemar la legionel·la i tindre problemes de malalties.
Li done una idea.
Què li pareix si anem a canviar a eixos sistemes pels sistemes de refrigeració aire-aire que no tenen cap tipus de risc?

Pot vosté fer un decret, i aleshores dir que dóna un temps ­no massa gran, vosté té aficció a les empreses donar-los molt de temps­ un temps no massa gran, perquè vagen canviant tots els seus sistemes de refrigeració per sistemes de refrigeració aire-aire, que no tenen cap tipus de risc.
I a totes les que vénen, totes les empreses que van a posar-se sistemes de refrigeració, obligatòriament que siguen aire-aire, i aixina anar fent desaparéixer tots els sistemes de refrigeració este de transmissió d'aigua en aerosols, en producció d'aerosols.
Pense-s'ho.
És ben facilet, és fer un decret i donar un cert temps.

I mire, fins li done.
.
.
cedisc que alguna subvenció done a les empreses que estan ara en funcionament.
Però si eixe tipus d'aparells necessita un manteniment, i damunt, segons diuen els experts, fins en tot eixe manteniment no s'acaba d'extirpar, no es té la garantia absoluta d'extirpar la legionelosi per a la vida, canviem els aparells, canviem, que la tècnica és molt sofrida, i que una volta que es té el principi científic, el principi tècnic, fer l'aparell, és la mar de facilet.

Preocupe's vosté que en les fàbriques i on s'instal·len els nous aparells de refrigeració que siguen aire-aire.
I done'ls temps als anteriors que desapareguen.
Pense-s'ho.
Acabarem amb la legionel·losi, i acabarem amb una gran quantitat de diners que cal gastar-se per a la prevenció.
*(So per interferència d'un mòbil)* És una idea que li suggerisc.
Si vosté ­li ho faig gratis­ si vosté la vol, la pot gastar.

Moltíssimes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Pérez Grau.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades i senyors diputats.

Senyor conseller.

Voldria recordar-li que a la responsabilitat a què hem estat referint-nos quan vosté ens ha llegit l'article 11 és a la responsabilitat sobre la inspecció.
O siga, que en l'article 11 el que es preveu és qui pot inspeccionar i en qualsevol moment.
Però, clar, això que sap vosté que li diu la seua dona, o a mi m'ho diu la meua, per exemple: "En qualsevol moment pots baixar la bossa de la brossa".
I la bossa de la brossa a la millor es queda ahí tot el dia o fins el sendemà put baixar-la en qualsevol moment, però no me'n recorde mai.

I en els temes de salut, que són més importants, no s'ha de dir "en qualsevol moment", sinó que ha d'haver una inspecció periòdica però amb la responsabilitat de l'Administració, que no ha de deixar-la mai en mans d'un altre.
I això és el que jo crec que cal fer.
Per tant, crec que no m'ha contestat exactament a qui té la responsabilitat última de la inspecció.
I m'agradaria que això m'ho diguera.

Mire, respecte al comentari que ha fet vosté abans, doncs, no manen tant com perquè nosaltres diguérem de sobte: Ara que canvia el govern en l'Ajuntament d'Alcoi que tota la premsa d'Espanya comence a parlar de la legionel·la.
No manem tant.
Ens agradaria, però no manem tant.
Però, cal fer les coses conforme són.
Va vindre així, que van a anar repetint-se els casos i per això es va parlar.

I de la rapidesa, recordar-li que la primera vegada que li diuen que faça el decret és el 15 d'abril.
I vam tardar vuit mesos i *pico*.
O siga que em sembla molt bé.
Jo he vist en la meua primera intervenció.
.
.
, i vaig a seguir ara en el mateix camí, que jo del que vull parlar és del decret, però vostés ens han retret altres coses i jo he de contestar-les, com a mínim.
D'acord?
Però, jo me'n vaig al decret, eh?
, que és el que jo vull dir.

Mire, vostés involucren els ajuntaments, però no definixen en absolut què és el que han de fer els ajuntaments.
Involucren-los, però diguen-los: "Han de fer açò, que allò altre ja ho fem nosaltres".

I, clar, dir que qualsevol pot anar a inspeccionar.
.
.
Vosté sap quants inspectors té per exemple sanitat ambiental a la província d'Alacant ?
Dos.
I esperem que ningú caiga malalt i un lliure a l'altre, perquè, aleshores, no podem fer res.
Aleshores, cal ficar mitjans tècnics qualificats.
I, en definitiva, que hi haja ­insistisc, i ho diré 27 vegades, si cal­ un responsable últim de la inspecció al que puga dirigir-se qualsevol ciutadà valencià quan crega que els seus drets en eixe o en qualsevol cas no siguen respectats; ara estem parlant concretament d'açò.

Per això, li dic que cal fer-ho, però, a més, fer-ho bé, fer-ho com cal, fer-ho amb tècnics qualificats, no fer-ho de qualsevol manera, perquè pareix ser que el problema que vam tindre va ser que les mostres no es prenien de forma adequada.
Per tant, cal tindre tècnics qualificats que puguen recollir correctament les mostres i dur-ho endavant.

I, efectivament, si cap la possibilitat de fer refrigeracions no contaminants, anem a estudiar-ho.
Jo no vaig a dir-li ací que és tan fàcil o això.
Jo he llegit el que han publicat els empresaris d'Alcoi, que poden canviar de sistemes per altres no contaminants de circuit tancat, i que el cost està entre 2 o 3 milions de pessetes.
Si recorda, en el debat de pressupostos el Grup Socialista va presentar una esmena perquè s'ajudara en aquest sentit.
Vam presentar l'esmena, la vam defensar i se'ns va dir que no corresponia fer-ho en eixe moment.
D'acord.
Doncs, jo li demane, senyor conseller, que ho estudie, que veja la viabilitat.
Si és cert el que diuen els empresaris d'Alcoi, amb un cost de 2 a 3 milions de pessetes es substituïx un sistema de refrigeració contaminant per altre de circuit tancat que no contamina.
I crec que val la pena.
I crec que val la pena, si és possible.
Per això, anem a treballar en eixa línia.

Però, mire, el més important de tot és ­anant al decret­ que el complim d'una forma correcta, que les inspeccions que van fent-se siguen dirigides, no quan vulguen, sinó dirigides.
I el que vosté havia dit és que les empreses han de ser elles les que, pel decret, estan obligades al manteniment, etcètera.
Això ja li ho he comentat jo.
I em sembla molt bé, em sembla molt bé.
Però, i si no ho fan?
És prou dir-los que l'empresa que ha de revisar-los és una empresa que ha d'estar registrada en la conselleria?
És prou això?
Si això fóra prou no existiria cap problema en el món, ho regularien tot, donarien una responsabilitat, cadascú sa casa i ací no hi hauria res més que pelar.
Però, és que no és així.
Poden haver incompliments.
I ahí és on anem: responsabilitat en la inspecció.

Per tant, senyor conseller, ja que hi ha un decret establit, ja que hi ha un decret en funcionament, ja que vosté ha donat, lògicament, unes demores.
.
.
, que supose que no hauran sigut aleatòries, haurà tingut els seus tècnics que ho hauran estudiat i li hauran dit: "Eixes demores són les adequades".
I com quan hi ha un tècnic hem de callar els que no ho som, jo pense que sí que seran les adequades.
Però, açò és el que li dic: quan hagen passat eixes demores, 6 mesos en un cas, 12 mesos en un altre, o siga, podíem estar parlant de desembre de l'any en què estem, jo li demane, senyor conseller ­li ho he dit abans i li ho repetisc, i m'agradaria que quan torne a contestar-me es comprometera­ que per voluntat pròpia vosté, en desembre d'enguany, que totes les demores s'hauran ja complit, vinga vosté ací i ens explique exactament en quina situació.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Pérez Grau, acabe.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

­He d'acabar.
­ .
.
.
en quina situació ens trobem.

No li càpiga cap dubte que, si ha millorat, li ho reconeixerem, i, si les coses continuen igual, no tindrem tampoc inconvenient en dir-li-ho.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Pérez Grau.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Realmente, no tenía intención de leer algunos párrafos del decreto, pero casi, casi, pues bueno, parece que sea inevitable, absolutamente inevitable.
¿Por qué?
Porque de la intervención tanto de la señora Llinares como del señor Pérez Grau parece que el decreto, quien no lo haya leído, sea algo así como un papelito que dice poca cosa y, en palabras de la propia señora Llinares, que es vago, indeterminado, es un decreto que da tiempo al tiempo.
Dice: "Bueno, ahí han hecho un papelito para salvar la cara".
Y parece, esa es la impresión que, desde la perspectiva de quien no lo haya leído, se tiene.
Claro, leer el decreto nos llevaría más del tiempo que en estos momentos la Presidencia de la Cámara acertadamente me da.
Pero, sí que algunas cosas creo que es importante que se queden claras, y es que el decreto es muy claro, muy conciso, muy exhaustivo y hace muchísimo hincapié en los criterios que se determinan para la prevención y para evitar precisamente que no se produzcan brotes de legionela en el futuro.

Entonces, el artículo 5, por ejemplo, dice: "criterios generales de prevención", y hace una exhaustiva relación de la utilización de los aparatos, que los aparatos han de estar dotados de separadores de agua de alta eficacia, de cómo deben ser los materiales, de evitarse las zonas de estancamiento de aguas en los circuitos, que los equipos y aparatos se deben de ubicar de forma que sean fácilmente accesibles, de.
.
.
Bueno, una retahíla ­yo creo­ muy concreta, muy concreta, de cómo se deben de adecuar y cuáles son los criterios de prevención.

El artículo 6 habla de la desinfección y limpieza periódica de los circuitos, que ha salido aquí.
Pero, claro, es que es muy curioso, porque lo que he dicho no sé si lo he dicho con.
.
.
, vamos, posiblemente se pueda decir más alto pero más claro no.
Es decir, el que se deban someter a la limpieza y desinfección dos veces al año obligatoriamente; que, además, esa limpieza y desinfección debe estar evidentemente hecha por empresas de mantenimiento y empresas que están registradas en la conselleria como competentes para eso; que esos registros deben llevarlos al día, y que esa es una garantía de que eso no se va a producir y queda claramente determinado.

Luego, el 7 habla de tratamientos preventivos específicos y habla ­yo creo que leerlo sería realmente exhaustivo­ de los propios desinfectantes que se deben utilizar en su caso, de la evacuación de las aguas procedentes de las instalaciones de riesgo, del registro de mantenimiento y desinfección.
Y entonces, dice: "Todos los titulares de las instalaciones deberán disponer de ese registro al que hacía referencia de mantenimiento y desinfección, en el que el responsable realizará las siguientes anotaciones ­y dice­: fecha de realización de limpieza y desinfección general y protocolo.
A la empresa contratada al efecto se la un certificado en el que consten estos aspectos: fecha de realización de cualquier otra operación de mantenimiento y especificación de las mismas, así como cualquier tipo de incidencia y medidas adoptadas; fecha y resultado de las distintas analíticas realizadas para el control del agua de circulación.
.
.
" Bueno, y así una larga concreción de cómo y cuál es el procedimiento.
Y, especialmente, eso lo que garantiza es que se hacen esas inspecciones.
Eso es lo que garantiza precisamente que deben estar al día en eso.
Y es mucho.
.
.

Vamos a ver, aquí se ha planteado que tenemos que poner funcionarios, tenemos que dotar con medios.
.
.
¿Para qué?
Si el trabajo se tiene que hacer con cargo a las empresas y por las empresas de mantenimiento y quien tiene que realizar esos análisis.
Lo tienen obligatoriamente, han de cumplir la ley.
Lo único que tenemos que ver es que esos registros estén al día.
Nada más.
Nada más.
Y cuando se comprueba que alguno de los registros no está al día, pues inmediatamente se pone en conocimiento de la conselleria competente.
Si es que no es más, la conselleria competente, bien sea Sanidad porque pueda ser riesgo para la salud, bien sea Medio Ambiente porque sea riesgo para el medio ambiente, o en su caso, si fuera por una cuestión previa a la puesta en marcha, sería la Conselleria de Industria.

O sea, está claramente delimitada la competencia.
Si es muy simple y muy sencillo.
Y no hace falta en ningún caso dotarnos, como parece ser que aquí se ha dicho, de un cuerpo especial o de muchos más funcionarios y, por lo tanto, muchos más recursos públicos para controlar el proceso.

Yo creo, sinceramente, que posiblemente sea el intento desde los grupos de la oposición de trasladar esa sensación de que, hombre, se ha hecho algo, pero bueno, para salvar la cara.
No, no, el decreto es un decreto que, como decía el señor Ramírez, está avalado y se nos ha felicitado desde el punto vista científico, desde el punto de vista técnico, de los especialistas, porque es un decreto exhaustivo.
Y que ya digo, como he dicho antes, es muy difícil afirmar que vamos a evitar al cien por cien lo que ocurre en el futuro, pero que sí que estamos convencidos de que minimiza el riesgo, lo reduce a lo inevitable, es decir, a aquello que no se pueda evitar en ningún caso, que va a ser un riesgo mínimo y que va a ser un riesgo asumible ­creo yo­ por la sociedad y por la ciudadanía, ya digo, porque sería prácticamente imposible reducirlo a cero; es decir, reducir un riesgo a cero sería preferible, como en cualquier otra actividad de la vida humana o de la vida social se produce.

Es decir, nosotros entendemos que con esto.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

 

.
.
.
se ha dado un paso.
.
.
­sí, gracias, señora presidenta, acabo inmediatamente.
­ .
.
.
se ha dado un paso importante, el gobierno ha actuado de forma diligente, ha actuado de forma yo creo que muy eficiente, y en esto, como en otras muchas cosas, esta comunidad sigue siendo adelantada.
Y eso es la realidad.

Es decir, esta es una normativa que sólo existe, y no de la forma exhaustiva y no desde el punto de vista que se ha hecho, en la comunidad de Madrid y no en ninguna otra comunidad de España.
Hay comunidades gobernadas por el Partido Socialista que están muchísimo más atrasadas, desde este punto de vista, y creo que sería bueno que tomaran ejemplo de la Comunidad Valenciana.

Nada más y muchas gracias.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, s'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 13 hores i 50 minuts)*