Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text13 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text18 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text11 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
.para2 {
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 11 de novembre de 2009.
Comença la sessió a les 10 hores i 40 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 56.
Primera reunió.

Elecció del vicepresident o vicepresidenta de Les Corts

La senyora presidenta:

S'obri la sessió.

De acuerdo con el artículo 66 del Reglamento de esta cámara, se propone la alteración del orden del día con la inclusión de un nuevo punto referente a la elección de vicepresidente de Les Corts.

En primer lugar, vamos a pasar a votar la propuesta de alteración del orden del día.

Comienza la votación.
(Remors) ¿Votos a favor?
48.
¿Votos en contra?
34.
¿Abstenciones?
1.
Por lo que queda aprobada la inclusión de este nuevo punto del orden del día.

La senyora presidenta:

Y ahora vamos a proceder a la elección de vicepresidente o vicepresidenta de Les Corts.
Y por parte de la secretaria
primera, de acuerdo con los artículos 36 y 37 del Reglamento de esta cámara, se va a proceder a llamar a los diputados por orden alfabético.

(La secretària primera crida els diputats i les diputades per ordre alfabètic per tal de realitzar la votació nominal)

La senyora presidenta:

Ahora vamos a pasar a realizar el cómputo.

(La presidenta de Les Corts llig cadascuna de les paperetes depositades en l'urna per a l'elecció del vicepresident primer o vicepresidenta primera de Les Corts)

Señoras y señores diputados, una vez llevado a cabo el escrutinio de los votos, hay 48 votos
a favor de don Rafael Maluenda Verdú, 35 en blanco y 2 votos nulos.
Por lo que queda elegido vicepresidente primero
don Rafael Maluenda Verdú.
(Aplaudiments)

Entonces, ahora lo que procede es rogarle que ocupe, al vicepresidente primero,
su lugar en la Mesa.

(El vicepresident primer ocupa el seu lloc)

Projecte de llei d'accessibilitat universal al sistema de transports de la Comunitat Valenciana.
Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Obres Públiques i Transports (BOC número 184)

La senyora presidenta:

Y continuamos, señoras y señores diputados, con el pleno, con el siguiente punto: Debate y votación del dictamen de la Comisión de Obras Públicas y Transportes sobre el Proyecto de ley de accesibilidad universal al
sistema de transportes de la Comunidad Valenciana.

Para la presentación del dictamen a la comisión, tiene la palabra el señor Maluenda, vicepresidente.
.
.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Comparec per a presentar el dictamen, per decisió unànime, anterior al meu nomenament, de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de la Generalitat, de la qual sóc president.

Per tant, parlar-los del projecte és dir-los que va tindre entrada en el registre en Les Corts el dia 15 de juliol
de 2009, sent tramitat per la Mesa l'1 de setembre i publicat en el Bolletí Oficial de Les Corts el dia 11 del mateix mes.

El termini de presentació d'esmenes va concloure el 2 d'octubre d'enguany, presentant-se al text tres esmenes a la totalitat: una del Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís.
.
.
Perdón, señora presidenta.

Pido perdón a la cámara porque ha habido un desfase en cuanto a los puntos del orden del día.
La primera iniciativa legislativa no es precisamente la que yo estoy
presentando, sino la de accesibilidad al transporte público en la Comunidad Valenciana.
(Veus) Por lo tanto, pido perdón (veus) y ruego, y ruego a la señora presidenta dé la palabra al representante de la Comisión de Obras Públicas que haya de presentar este proyecto.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Vamos a ver.
Señores diputados, yo creo.
.
.
Vamos a ver.
Aquí el error, señor Maluenda, (veus) exacto, ha sido de usted.
(Veus i rialles) Eso son los nervios del nuevo nombramiento.
(Rialles) Usted tranquilo, tranquilo, que todo tiene, todo tiene.
.
.

Así que para la presentación del dictamen de la comisión, tenemos, tenemos a la ilustre diputada señora Asunción Quinzá.

Muchas gracias.
Cuando quiera.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Los portavoces de los grupos parlamentarios, por unanimidad, me designaron para
presentar ante el órgano plenario el dictamen del Proyecto de ley de accesibilidad universal al
sistema de transportes de la Comunidad Valenciana.
Encargo del que me siento
muy honrada y paso gustosamente a realizar.

El Proyecto de ley de accesibilidad universal al sistema de transportes de la
Comunidad Valenciana, cuyo dictamen presento hoy ante sus señorías, tiene por objeto garantizar las condiciones necesarias para que el sistema
de transportes de nuestra comunidad sea accesible a todos los ciudadanos, de
conformidad con los principios recogidos en el Estatut de autonomía de la Comunidad Valenciana, y con independencia de que tengan o no
limitaciones personales en su capacidad para desplazarse y acceder a la
información de forma autónoma.

El referido proyecto de ley tuvo entrada en el registro de Les Corts el día 29 de abril de 2009, siendo tramitado por la Mesa de las Cortes el 6 de mayo,
y publicado en el Boletín Oficial de las Cortes Valencianas el día 21 de este mes.

El plazo de presentación de enmiendas, que finalizaba inicialmente el 11 de junio, fue prorrogado por
la Mesa de la cámara, concluyendo el 2 de septiembre del presente año.

Al texto del proyecto se presentó una enmienda a la totalidad por el Grupo Parlamentario Esquerra
Unida-Bloc-Verds: Compromís, y esta fue publicada el 23 de septiembre y debatida y rechazada en el pleno
de totalidad celebrado el pasado 14 de octubre.

Las enmiendas parciales presentadas fueron un total de 116, correspondiendo 13
al Grupo Parlamentario Popular, 44 al Grupo Parlamentario Socialista y 35 al
Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Bloc-Verds: Compromís y 24 a la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.

Tras la celebración del debate a la totalidad, se reunió la Mesa de la comisión al día siguiente, el 15 de octubre, que procedió a elaborar el documento de ordenación de enmiendas parciales presentadas al proyecto de ley.
Este documento fue
publicado en el Boletín Oficial de las Cortes Valencianas el 21 de octubre.

El 23 de octubre pasado tuvo lugar la reunión de la Comisión de Obras Públicas y Transportes para el debate de las enmiendas y elaboración del dictamen de la comisión.
En el debate de la comisión se transaccionaron e incorporaron al dictamen un total de 12 enmiendas, que
afectaban a enmiendas parciales presentadas por los grupos de la oposición, y una de ellas al Grupo Parlamentario Popular.

Por lo que respecta a las enmiendas parciales, fueron aprobadas e incorporadas
al dictamen 12 enmiendas del Grupo Parlamentario Popular, 19 del Grupo
Parlamentario Socialista y 1 del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Bloc-Verds:
Compromís.

La tramitación en comisión de este proyecto de ley se ha caracterizado, señorías, por el alto grado de consenso, como evidencia el escaso número de enmiendas que llegan vivas a este trámite parlamentario.

Espero y confío que el proceso de elaboración concluya su tramitación con el mismo grado de acuerdo que se manifestó en el debate del proyecto de ley en la Comisión de Obras Públicas y Transportes.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para el turno de explicación de voto.
.
.
(veus) explicación de la posición, tiene la palabra el ilustre diputado señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bon dia a tots i a totes.

Nosaltres volem començar per manifestar la nostra moderada satisfacció davant aquesta tramitació final del Projecte de llei d'accessibilitat al sistema universal de transports.

Moderada perquè seguim pensant que es tracta d'una llei que en molts aspectes és redundant respecte a altres normatives i que, per tant, no acaba d'aportar grans elements de diferència respecte a altres normatives, tant estatals com autonòmiques, que s'aproven.

Però satisfacció -i jo voldria remarcar açò- perquè la llei que finalment votarem ací és molt diferent de la llei que es va presentar al principi.
I açò és un fet -anava a dir relativament- quasi en absolut excepcional en esta cambra, perquè.
.
.
-no vaig a dir.
.
.
- no sé si és la primera vegada, però em costa recordar algun precedent.
L'esforç i el treball que s'ha fet per part dels grups parlamentaris de l'oposició, del nostre, almenys, ha estat recompensant, diguérem, amb una tramitació que incorpora molts elements.

S'ha reconéixer que el grup majoritari de la cambra ha fet un esforç sincer per permeabilitzar la seua posició i acceptar moltes propostes que no hi eren, de tal manera que probablement no
en la seua majoria, però sí almenys els aspectes més transcendents de tot allò que presentàvem ha anat incorporant-se al text en les successives fases de la seua tramitació i l'ha millorat de forma molt substancial i, sobretot, el més important, han anul·lat els seus aspectes més negatius.

Remarcar tres qüestions de millora que entenem que són decisives per a inclinar el nostre vot en un sentit favorable a la llei.

En primer lloc, la primera en el tema dels itineraris per a vianants, suprimint
els obstacles a calçades i altres elements i, sobretot, donant continuïtat.
.
.
és a dir, no fent que la qüestió es limitara exclusivament al tema estrictament dels accessos als mateixos
mitjans de transports, sinó donant eixa continuïtat que nosaltres enteníem que no estava contemplada en la llei en la seua formulació inicial.

El segon element, la millora en les referències al marc legal global en què s'inscriu la present llei, que creiem que no estava ben recollit.

I, per últim, sobretot el més important, acurtar els terminis en l'aplicació de la llei, de dos anys en compte de quatre.
I, sobretot, també amb el compromís explícit de la tramitació del reglament en nou mesos des de l'aprovació de la mateixa llei.
I a més, també amb el compromís que el reglament també es tramitarà per consens, i transferir a eixe reglament alguns dels aspectes que s'han quedat pel camí en el tràmit de les que no s'han acceptat com a millores de les propostes que nosaltres féiem.

Per totes aquestes raons creiem que la llei -insistic- ha millorat moltíssim i, per tant, manifestem el nostre vot favorable.
I anunciem també la retirada de totes les esmenes que quedaven vives, excepte una, la número 112, que és l'única que demanem que es passe a votació en la votació subsegüent.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per part del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana:
Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

El Grup Compromís va presentar, efectivament, una esmena a la totalitat i 35 esmenes parcials al
contingut de la llei.

Els motius que vam donar per a mantindre l'esmena a la totalitat era la innecessarietat d'esta llei quant que existia ja un marc legal que suposaven suficient.
La
realitat és que des de l'aprovació de la LIONDAU, la Llei d'igualtat d'oportunitats i no discriminació i accés universal per a les persones amb discapacitat, va iniciar eixe marc.

Es va seguir també amb el Reial Decret 1.
544/2007, que regula les condicions bàsiques d'accessibilitat i no discriminació per a l'accés i la utilització dels mitjans de transport per a persones amb discapacitat.

La Llei 1/98, de 5 de maig, de la Generalitat valenciana, la Llei d'accessibilitat i supressió de barreres arquitectòniques, urbanístiques i de la comunicació va traslladar eixe marc a, diguem, el territori de la comunitat.

I després vostés mateixos desenrotllen el Decret 39/2004, de 5 de març, pel qual es desplega precisament la Llei 1/1998 i l'Ordre de 25 de maig de 2004 de la Conselleria d'Infraestructures i Transport, que desplega el Decret 39/2004 en matèria d'accessibilitat en edificacions de pública concurrència.
I l'Ordre de 9 de juny 2004, en la qual també la Conselleria de Territori i Habitatge fa el mateix respecte al Decret 39/2004
en matèria d'accessibilitat i medi urbà.

Si he dit tot açò és per seguir explicant que ara el que correspondria, segons la nostra opinió, haguera estat fer el desenvolupament d'este marc normatiu pel mateix procediment que vostés havien fet.

No obstant, han decidit fer una llei, han decidit fer una llei a la qual li vam
presentar, com he dit, 35 esmenes parcials.
Eixes esmenes feen referència bàsicament a tres blocs: una, referències, com he dit, al marc legal anterior i que és el que ens marcava el camí a seguir.
Unes altres a suprimir allò que consideràvem que era innecessari perquè estava ja reglamentat, que feen referència als itineraris urbans, per exemple, o feen referència a tot el procediment sancionador que ja existia i, per tant, era
innecessari portar-lo ací.
I unes altres referències al que són els termini d'aplicació, el terminis de realització de tot allò que este marc legal que hem dit ja marcava, a banda d'altres puntuals que en este moment no mereixen, pel temps que tenim, una menció.

S'han acceptat -efectivament, havia dit una esmena, no una esmena- moltes d'estes esmenes perquè s'han transaccionat la majoria d'elles.
Han acceptat que l'adaptació siga gradual i progressiva, que marquem el que és l'arrancament dels terminis que no estava marcat dins de la llei, marquem un
termini de nou mesos, per a desenvolupar el reglament necessari.
Per tant, a
partir d'ahí tenen un termini fix per a desenvolupar-la.
Per tant, dins d'eixe treball -que hem d'agrair l'esforç del senyor Ferraro, en representació del Grup Popular, per arribar a un consens; me consta també l'interés del senyor conseller per a arribar a eixe consens-, ha produït que esta vegada la major part de les esmenes puguen ser acceptades o
transaccionades.

Ens considerem en eixe aspecte satisfets, i aixina, anuncie també, que excepte aquelles esmenes que hem transaccionat i que se portaran també a votació, retirem la resta, retirem la resta d'esmenes.

Seguim considerant innecessari aquells punts que hem dit.
Seguim considerant
innecessari tant l'aparició d'un procediment sancionador nou com la regulació dels itineraris urbans.
No obstant això, no considerem que això siga un obstacle perquè açò vaja endavant, considerem que no feia falta, però no és un obstacle.

En eixe aspecte, com he dit, solucionat el tema dels terminis, solucionat el
tema de la màxima acceptació de les esmenes que nosaltres hem presentat, anunciem també la retirada i el nostre vot favorable al final.

Simplement per acabar, perquè és important, és un detall d'una persona, precisament una persona afectada, una persona amb mobilitat reduïda, que li haguera agradat estar avui ací, i per les seues circumstàncies físiques no ho està, i em va demanar que li fera una salutació, la salutació és de paraula, perquè me va dir que a ser possible estaria veient-nos pel canal intern.

Siga este fet representatiu de la importància d'allò que estem fent en este moment, de la importància d'acceptar el que és la responsabilitat de donar solució a tots els problemes d'accessibilitat de tot un col·lectiu de persones importantíssim del nostre país, però també fent referència a allò que vaig dir en la meua primera intervenció, senyor conseller, vosté que està ací ara en este moment, la referència ha de ser a la capacitat, igual que l'han demostrada ací dins d'escoltar-nos uns a altres, la capacitat d'escoltar a tot el món, però sobretot a este col·lectiu, totes les persones en este moment de mobilitat reduïda.

Hem arribat a avenços, i hem arribat a avenços sobretot molts importants perquè han sigut basant-nos en el consens, basant-nos en situar-nos tots a través d'un en el lloc de l'altre, sobretot perquè a estos avenços, almenys la part que a mi em correspon i al meu grup li correspon, no és mèrit propi, no és mèrit del grup, és mèrit d'haver estat en contacte amb les persones que realment van a gaudir, o van a
patir, allò que anem a fer en este moment, en aquelles persones totes elles de mobilitat
reduïda.

Per tant, dins d'eixa capacitat d'escoltar, dins d'eixa necessitat d'escoltar en este cas més que mai el sector afectat, senyories, és per allò que nosaltres donem un sí.
Eixe sí tampoc s'ha d'entendre com un sí total, és un sí amb condicionants, és un sí que al mateix temps li donem la confiança per la voluntat que han tingut, però al mateix temps mantenim la nostra situació crítica enfront del que serà el desenvolupament posterior de la llei.
I li passem tota eixa responsabilitat
al senyor conseller, al Govern de La Generalitat i al grup majoritari que li dóna el seu recolzament.

Per tant, estarem també disposats a col·laborar en tot el que siga respecte al desenvolupament posterior, però sàpiguen també que vigilant el compliment de tots els terminis i vigilant el compliment de
totes aquelles condicions de les quals hem parlat.
És important que això es produïsca pel bé de les persones amb mobilitat reduïda.

Simplement per això reitere l'agraïment al senyor conseller, al senyor Ferraro i a tot el grup en si, per la mostra
que han tingut esta vegada real d'acceptació de les esmenes, de la millora real de la llei, i esperem que esta sintonia
seguisca en el futur.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Subías, Signes, perdón.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, presidenta.

Senyories, en la línia de les meues intervencions tant en el debat de l'esmena a la totalitat com en el debat d'esmenes en comissió, la voluntat del meu grup ha estat, en tot moment, fer un esforç d'aproximació al projecte de llei presentat perquè este poguera ser aprovat amb el màxim consens possible, en la mesura que el sistema d'accessibilitat universal al sistema de transports de la Comunitat Valenciana
regula drets constitucionals per a tota la població, però que afecta d'una forma especial les persones amb discapacitats permanents, les persones d'edat avançada no discapacitades i les persones que tenen circumstàncies transitòries derivades d'activitats o situacions conjunturals que resulten discapacitants.

En definitiva, podríem estar parlant, senyories, de tres col·lectius que poden suposar prop del 40% de la població que residix en este moment en la nostra comunitat.

Hem presentat, el Grup Socialista, un paquet de 44 esmenes, dirigides totes
elles a augmentar en drets, els drets de les persones amb mobilitat reduïda dins el projecte presentat.
I d'elles n'han estat aprovades 19, i transaccionades 8, amb les quals hem aconseguit
introduir aspectes com l'adopció de mesures de discriminació positiva cap a les persones amb mobilitat reduïda.

Hem introduït millores en els itineraris per a vianants, en el transport públic de viatgers, ja siga ferroviari, tramviari, per carretera, amb taxi o a les
estacions i terminals.
Hem aconseguit crear un fons econòmic per a la promoció de l'accessibilitat i també, entre altres qüestions hem introduït la creació d'una targeta descompte per a persones amb discapacitat en Metrovalencia, el Tram
d'Alacant i el bus guiat de Castelló, que també s'aplicarà als futurs mitjans de transport que es puguen crear en altres ciutats de la
Comunitat Valenciana.

Però sobretot senyories, al projecte hi ha una línia roja que nosaltres no podem sobrepassar.
Són el respecte a la Llei 1/1998 de la Generalitat valenciana, d'accessibilitat i supressió de barreres arquitectòniques, urbanístiques i de la comunicació, així com al Decret 39/2004, em matèria d'accessibilitat en el medi urbà i també a les dos ordres que la desenvolupen.

Un altre punt que no podem sobrepassar és el respecte a la legislació estatal en esta matèria.
És a dir, que este projecte no buidara de contingut la legislació estatal.
També la vinculació dels terminis establerts en la llei que hui debatem a un futur incert de
desenvolupament reglamentari, és un tema que nosaltres no podem passar per eixa situació.
Devíem definir d'una forma clara i concisa el termini per al desenvolupament reglamentari de la
llei, perquè tots els terminis que figuren en la llei saber quan van a ser desenvolupats, o
a partir de quan van a començar a comptar.

Finalment senyories, l'establiment de plans de finançament de la llei.

Senyories, nosaltres no som el partit del no; no ho som quan allò que se sotmet al nostre criteri són temes sensats i de sentit comú.
Recolzem i ¡sempre!
, sempre, recolzarem iniciatives dirigides al benestar i a la qualitat de vida
de les persones que viuen i treballen a la nostra comunitat.

Volem que els valencians i valencianes milloren cada dia i ahí sempre, sempre, ens trobaran als socialistes valencians.

Vostés, senyors del Partit Popular, poden i deuen practicar uns mètodes d'actuació política el menys allunyat possible del corró i de l'exclusió de l'adversari polític.

Per millorar la Comunitat Valenciana fem falta tots, fem falta tots, i els
ciutadans ens volen a tots, junts i units per resoldre els seus problemes.
Hui
podem, senyories, donar en esta cambra dos grans lliçons: la primera, que el partit que governa amb majoria és capaç d'acceptar les propostes positives que aportem la resta dels grups, i la segona,
que quan se'ns escolta els grups d'oposició sabem aportar propostes positives per als nostres veïns i veïnes.

A continuació, durant les votacions d'esta llei queden deu esmenes transaccionals, com ja s'ha dit, i algunes esmenes vives dels grups que poden contribuir a millorar
substancialment el text.
Jo ací també ara anuncie la retirada de les nostres esmenes vives, excepte la 74 i la 80.

Espere i desitge una altura de mires i un abandonament de la política amb minúscula per part del Partit Popular que permeta traure endavant esta llei que
afecta a quasi dos milions de valencians amb el major consens possible i, si és possible, per unanimitat.

La ciutadania, senyories, la ciutadania senyor conseller, no entendria el
contrari.
Si ho fan, senyors del Partit Popular, si ho fan, senyor Flores, l'acceptació de les esmenes vives que queden i la votació favorable a les transaccionals que hem pactat, li anuncie el vot favorable del
meu grup.

Un grup, el socialista, un partit, el socialista, que per damunt de qualsevol
conjuntura, i estic referint-me a la que estem passant en estos moments de la
Comunitat Valenciana, sempre ha tingut, té i tindrà la millora de la qualitat de vida dels valencians, de València, de Castelló i de Alacant, com a objectiu prioritari de la seua acció política.

Si allò que els propose arriba a produir-se solament em cap esperar com a corol·lari que deprenguen la lliçó.
Prenguen nota i al llarg del que resta d'este ple i a la resta de plens, el seu comportament polític siga el mateix davant d'aquelles altres proposicions de l'oposició amb les quals puguen trobar-se i que siguen positives per als valencians i
valencianes.

No sé.
.
.
(aplaudiments) -gràcies-, no sé l'embolic i el guirigall polític a qui beneficia en termes de vots, i miren vostés, ni m'importa, ni m'importa!

Nosaltres, tots, no estem ací per a això.
No ens han elegit els ciutadans per això.
Ens han elegit, a uns, per a que governen i, als altres, per a controlar el govern, encara que de vegades vostés això no ho entenen massa.
I a tots, per a deixar-nos la pell pel nostre poble.
Per
tant, senyories, en eixe sentit i pel que acabe de dir, si se produïx la votació en els termes en els que és previsible que es produïsca, el vot del Grup Socialista serà favorable.
Previsiblement esta llei serà aprovada per unanimitat i donada la llei que es tracta, he de dir-los que la
satisfacció meua com a ponent de la llei, per part del Grup Socialista, la satisfacció del Grup Socialista i supose també que la satisfacció del Grup Popular i, per suposat, la satisfacció del senyor Flores serà tremenda.
I m'alegre, perquè estem parlant d'un col·lectiu, el col·lectiu de persones amb minusvalidesa que s'ho mereixen tot!
, i ací haurem donat una gran lliçó de com hem deixat de banda la discrepància política que en este moment invadix la Comunitat Valenciana per a treballar units i
junts pel bé i pels interessos d'eixa col·lectivitat.

Moltes gràcies, a tots.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Signes.

Tiene la palabra, por parte del Grupo Parlamentario Popular, el ilustre
diputado señor Ferraro.

El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

El present Projecte de llei d'accessibilitat universal al sistema de transports de la Comunitat Valenciana és un text legislatiu que ha de ser ampli, marc regulador que garantisca a tots
els ciutadans la plena accessibilitat sense perjuí de les seues condicions físiques o psicomotrius.

El projecte de llei, a més de regular l'accessibilitat als mitjans de transport, naix amb una vocació més ampla.
Tal com els dia, inclou la regulació de desplaçament de vianants a l'adoptar mesures per adaptar els itineraris pels quals han de transitar, a fi d'aconseguir que estos siguen plenament accessibles.
Estem, per tant, davant d'un projecte de llei de gran envergadura i de profund calat social.

Crec, senyores i senyors diputats, que és la nostra labor com a representants dels interessos generals, triats pels
ciutadans, traslladar a la societat que la generalització dels sistemes que milloren l'accessibilitat al transport per a les persones amb discapacitat ens beneficia a
tots.
I d'això tracta, precisament, este projecte de llei, d'aconseguir una plena accessibilitat.

Senyories, com vostés saben, des dels anys noranta, tant les administracions públiques com La Generalitat, els ajuntaments, així com les companyies de transport, realitzen un important esforç per a impulsar la renovació de les flotes i adaptar-les als criteris d'accessibilitat, com no s'havia conegut abans.
Gràcies a este coesforç impulsor, una majoria dels vehicles i estacions compten amb un sistema de
rampes o elevadors que faciliten l'embarcament dels viatgers, a més d'estar dotats amb sistemes visuals i sonors d'informació a l'usuari.

Ningú dubta que els avantatges que s'han derivat d'este procés de renovació i adaptació han sigut molt bons, beneficiant tant les persones amb problemes de mobilitat
com altres col·lectius amb discapacitat i el conjunt dels viatgers que han percebut
positivament les millores en la comoditat i la velocitat.
No obstant això, continuen existint esclavons de la cadena que impedixen abastar una
accessibilitat universal real, que és el que per definició pretén esta llei.

Les seues senyories coneixen que és llarga la trajectòria del Consell de Les Corts recolzant la millora d'accessibilitat als mitjans de transport.
Des de l'aprovació en 1998 de la Llei d'accessibilitat i supressió de barreres arquitectòniques i urbanístiques i de la comunicació, el desenrotllament del qual es va reglamentar pel Decret 39/2004, en matèria d'accessibilitat en l'edificació pública, hem avançat en el foment de la supressió de barreres de qualsevol tipus.
No obstant això, i a pesar de tots els esforços legislatius, la regulació de l'accessibilitat encara resultava insuficient, per la qual cosa era necessari
donar un nou pas, que és, en definitiva, el que pretén esta llei.

Senyories, a través de diverses iniciatives legislatives s'han modificat milers de vehicles de transport de viatgers i estacions i s'han introduït canvis positius, però el més important és que hem contribuït de forma decisiva a crear tendència.
És a dir, amb la nostra participació en els processos legislatius continuem estimulant una transformació social en què l'accessibilitat s'ha convertit en un requisit imprescindible.

Cert és que ens queda molt per fer i que la nostra labor parlamentària ha de continuar recolzant la millora de les condicions d'accessibilitat al transport per a totes les persones.
Però, també és cert que en esta llei hem donat -com sol dir-se- un pas de gegant.
Per això, hem de sentir-mos tots molt orgullosos.

No voldria acabar la meua intervenció sense agrair la col·laboració a totes aquelles persones que han realitzat aportacions a este text, des dels
representants de les associacions de discapacitats, organitzacions
professionals, responsables de l'accessibilitat del transport a les administracions públiques, així com als responsables de les companyies operadores.
La seua contribució i les seues idees han sigut fonamentals per a la redacció d'este text legislatiu.

Voldria, també, agrair la labor que s'ha realitzat des dels grups parlamentaris.
El procés de tramitació d'este projecte de llei ens deixa, sota el meu punt de vista, un balanç molt positiu.
Voldria ressaltar que hi ha hagut una negociació i una fluïdesa entre tots els grups d'esta cambra que ens han possibilitat arribar a nombrosos punts d'acords i acostar postures.
Bona mostra d'acció és que de les 116 esmenes que es van presentar al projecte de llei, més del 60% han sigut incloses bé a través d'acceptació d'esmenes, bé a través d'aproximació o transacció.
Hem arribat, per tant, a acords en qüestions fonamentals d'este projecte de llei, que no fa més que confirmar l'esperit de consens que un tema tan important com este mereix.

Quant a les esmenes -com ja s'ha dit a la cambra-, queden vives, aleshores, per a votar, la 74 i 80, i la 112, senyora presidenta.
I, per tant, res més he de dir, sinó agrair els grups també la retirada de les esmenes que quedaven vives.

En definitiva, senyories, el fruit d'este procés de tramitació serà el text definitiu que va a eixir a Les Corts.
I crec sincerament que entre tots
hem contribuït a millorar i a enriquir este projecte de llei.

Senyories, esta llei té unes característiques com que Les Corts l'aproven amb total consens, és a dir, per unanimitat, com s'ha dit ja abans pels meus antecessors en l'ús de la paraula.
Per això, com no podria ser d'una altra manera, els anuncie el vot favorable del Grup Parlamentari Popular.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Ferraro.

Y, ahora, señores diputados, vamos a proceder a la votación.
En primer lugar, vamos a votar las enmiendas transaccionales que han sido
firmadas por todos los grupos políticos que, como saben ustedes, son nueve y una corrección de errores.

Procedemos con la votación de estas enmiendas firmadas por todos los grupos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 78.
Por lo que quedan aprobadas las enmiendas transaccionales.
En total son diez, firmadas por todos los grupos.
Nueve transaccionales y una
corrección de errores.

Y, ahora, vamos a proceder a votar la enmienda 112, de la Agrupación de Diputados No Adscritos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 79.
Queda aprobada la enmienda 112.

Yo, sí rogaría a los señores diputados que en una votación no entren.
Me estoy refiriendo, concretamente, a la señora Lloret, porque en medio de una votación -como sabe usted- no se puede acceder al salón de plenos.
Ya, no ha votado, pero yo lo que espero es.
.
.
No, es que no ha votado, es que no se puede acceder al recinto.
Entonces, yo le
rogaría a usted que para no tener que estar los técnicos.
.
.
(Veus) Perdone, y la consellera tampoco, por supuesto.
Ni con la consellera ni con la señora Lloret.
Y les rogaría, por favor, que a los uxiers no los pongan ustedes en la situación de tener que empujarlos, porque eso también ocurre.

Continuamos, y vamos a pasar a votar, ahora, a votar la enmienda del Grupo
Parlamentario Socialista, la número 74 y 80.
Comienza la votación.
Votos a favor, 79.
Por lo que, habiendo sido retiradas todas las demás enmiendas, quedan aprobadas.

Y, ahora, pasamos a votar, si les parece a ustedes bien, todo el articulado de
la ley, lo votamos de forma conjunta, es decir, del artículo 1 al 49.
Comienza la votación.
Votos a favor, 78.
Por lo que quedan aprobados todos los artículos, es decir, los 49 artículos.

Y, ahora, si les parece, procedemos a votar las disposiciones adicionales, una
transitoria, una derogatoria, las cinco finales y la exposición de motivos.
¿Hay algún inconveniente que hagamos votación conjunta?
Pues, comienza la votación.
Votos a favor, 79.
Por lo que quedan aprobadas las disposiciones referidas y
la exposición de motivos.

Y, ahora, para finalizar, vamos a votar la totalidad.
Comienza la votación.
Votos a favor, 79.

Queda aprobada, por tanto, la Ley d'accesibilidad universal al sistema de transporte de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Projecte de llei de creació del Comité Valencià per als Afers Europeus.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat (BOC número 181)

La senyora presidenta:

Pasamos al siguiente punto del orden del día: debate y votación del dictamen de la Comisión de Coordinación, Organización y Régimen de las Instituciones de La Generalitat, sobre el Proyecto de ley de creación del comité valenciano para los asuntos europeos.

Para la presentación del dictamen de la comisión, tiene la palabra la señora Catalá.

La senyora Catalá Pérez:

Gracias, señora presidenta.

Excelentes señoras y señores.

Il·lustres senyores i senyors.

Me corresponde, como secretaria de la Comisión de Coordinación, Organización y Régimen de las Instituciones de La Generalitat, por decisión unánime de todos los miembros de la misma, y, en especial, de su presidente, el señor Rafael Maluenda, presentar ante el pleno de esta cámara el dictamen del Proyecto de ley de creación del Comité Valenciano para los Asuntos Europeos.

El proyecto de ley tuvo entrada en el registro de las Cortes Valencianas el día 26 de mayo de 2009, siendo tramitado por la Mesa de las Cortes Valencianas el
2 de junio y publicado en el Boletín Oficial de las Cortes Valencianas el día 9 del mismo mes.
El plazo de presentación de enmiendas concluyó el 30 de junio del presente año.
El pleno de totalidad tuvo lugar el 14 de octubre pasado, sin que al texto se
presentara ninguna enmienda a la totalidad.
Las enmiendas parciales presentadas
fueron un total de 31, correspondientes: 4, al Grupo Parlamentario Popular; 16,
al Grupo Parlamentario Socialista; y, 11, al Grupo Parlamentario Esquerra
Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana: Compromís.

Tras la celebración del debate a la totalidad, se reunía la mesa de la comisión el mismo día 14 de octubre quien procedió a elaborar el documento de ordenación de enmiendas parciales presentadas al proyecto de ley.
Este documento fue
publicado en el Boletín Oficial de las Cortes Valencianas el 16 de octubre.
Tres días después, el 19 de octubre, se reunía la Comisión de Coordinación, Organización y Régimen de las Instituciones de La Generalitat para el debate de las enmiendas y
elaboración del dictamen de la comisión.

En el debate de la comisión se incorporaron al dictamen las cuatro enmiendas del Grupo Parlamentario
Popular y una enmienda del Grupo Parlamentario Esquerra
Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana: Compromís, quedando vivas para su debate en pleno 26 enmiendas.
El dictamen se publicó en el Boletín Oficial de Les Corts el 28 de octubre pasado.

El Proyecto de ley de creación del Comité Valenciano para los Asuntos Europeos, cuyo dictamen presento hoy ante sus señorías, se configura como órgano colegiado, de naturaleza administrativa y carácter consultivo, encargado de asesorar al Consell y realizar estudios y
propuestas encaminadas a mejorar la participación en las cuestiones europeas, implantar acciones estratégicas de la Comunidad Valenciana que mejor defiendan los intereses de la misma
en dicho ámbito de actuación.

Espero y deseo que durante su debate en el pleno se pudieran alcanzar el máximo de acuerdo.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Catalá.

Para la explicación de la posición de cada grupo, por parte de la Agrupación de Diputados No Adscritos, tiene la palabra la ilustre diputada señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Senyors diputats, senyores diputades del Partit Popular.

Avui em veig amb l'obligació de recordar-los que estem sofrint les conseqüències d'una crisi econòmica, unes conseqüències que ací estan sent dramàtiques per a la majoria de la classe treballadora.

Em veig amb l'obligació de recordar-los que tenim quasi mig milió de persones aturades, que el 19% dels ciutadans i les ciutadanes del País Valencià viuen sota el llindar de la pobresa, que la renda de garantia a la ciutadania
no arriba a les famílies, que els falten recursos per a l'educació, per a la sanitat, per a la dependència, per a l'habitatge, etcètera, etcètera.

I em sembla absolutament necessari recordar-los açò perquè pareix que a vostés a voltes se'ls oblida.
Perquè ningú que tinga açò en el cap constantment, com ho tenim nosaltres, ningú que estiga pensant en açò a tota hora, com nosaltres, se li ocorreria presentar aquest projecte de llei.
A ningú, a ningú que estiga pensant que ací tenim una crisi econòmica se li ocorreria presentar aquest projecte de llei.

Aquest és un projecte de llei per a crear el Comité Valencià d'Afers Europeus.
Un organisme d'aquest tipus necessita d'un pressupost de funcionament per a despeses ordinàries, necessita diners per a cobrir les dietes de reunions de quinze persones,
per a cobrir els seus viatges, els seus hotels, etcètera.
A més necessita pressupost per al funcionament de l'Observatori de Polítiques Europees.

En un moment de crisi nosaltres pensem que aquesta és una despesa innecessària, ja que la major part de les funcions que se'ls assignen podrien ser desenvolupades des d'instàncies pròpies de l'administració.

El senyor president de La Generalitat, Francisco Camps, en el debat de política general, que va tindre lloc fa unes setmanes en aquesta cambra, va parlar d'austeritat en la despesa, de la reducció dels organismes de l'administració, de la centralització de funcions de característiques similars en òrgans comuns, etcètera, val?

Per tant, la creació d'aquest comité no deixa de ser la primera excepció a les intencions expressades pel senyor Camps.
No sabem si és una excepció o simplement és la norma general, demostrant que les paraules de Camps eren només això, paraules que anaven a vindre acompanyades de fets.
Perquè açò, aquest projecte de llei, aquest comité, ni és austeritat, ni és racionalitat en la despesa ni és una disminució de les despeses de funcionament.
Val?

Per això, nosaltres no estem d'acord amb aquest projecte de llei.
I açò no vol dir que Esquerra Unida estiga al marge d'Europa, val?
Açò no vol dir que nosaltres no vullgam estar en Europa.
Res d'açò, nosaltres no som euroescèptics.
Al revés, nosaltres des d'Esquerra Unida apostem per Europa, per una Europa social, per l'Europa dels drets, per l'Europa de les llibertats.
Esquerra Unida vol que la veu dels valencians i les
valencianes arribe a Europa.
No volem
lobbys, que sabem que estem pràcticament treballant per a interessos particulars.
Volem una veu recolzada per
la societat, pel més viu de la nostra societat.
Per aquells que estan més preocupats i més compromesos amb el desenvolupament i amb l'assoliment de benestar.
I volem que aquesta veu represente a tots i a totes, i
per això és inassumible que els dotze vocals siguen nomenats pel Consell.

No hem recolzat o no anem a recolzar aquest projecte de llei perquè el nostre grup valora que el Comité Valencià dels Afers Europeus, que promouen vostés, manca de garanties per a representar l'opinió de la societat valenciana, i a més és contrari a la norma d'austeritat que hauria de guiar totes les actuacions de l'administració valenciana o del Consell en aquestos moments de crisi.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Albiol.

Por parte del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Bloc-Verds-Izquierda
Republicana: Compromís, tiene la palabra el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Bon dia.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories, esta setmana commemorem el vint aniversari de la caiguda del mur de
Berlín.
S'encetava a partir d'eixa època, d'eixe aniversari, una nova era de llibertat i de democràcia al món.
També és cert que eixe món unipolar que va sorgir després de la caiguda del mur de Berlín va provocar la falta de regulacions de capital, i s'ha demostrat del tot inviable.
Necessitem una nova arquitectura internacional,
multilateral, per a fer front a un món més sostenible políticament, econòmicament, socialment i ambientalment.

I, per tant, eixe és un gran repte i un gran repte que els valencians hem assumit en èpoques de la nostra sobirania.
Els valencians som europeus des de fa molts anys.
Hem protagonitzat etapes molt brillants de la història d'Europa, de l'Europa.
.
.
en la presència dels nostres papes, en la presència en el Mediterrani.
Per tant, hem sigut protagonistes d'Europa.
Desafortunadament, en la guerra de successió i la victòria dels Borbons i dels botiflers respecte als maulets i respecte a la sobirania
del poble valencià vam perdre la nostra sobirania i la nostra capacitat d'influir en el món.

En eixe sentit, el debat que tenim hui jo crec que és especialment insubstantiu perquè de la reforma que es va fer de l'Estatut d'autonomia de l'any 1983 s'incorporaven alguns capítols molt interessants respecte a la nostra relació amb la Unió Europa, un marc en què som presents, i que l'anterior estatut d'autonomia no va contemplar, efectivament, perquè per una dictadura totalitària l'estat espanyol no s'havia pogut incorporar a eixe marc de civilització i de democràcia com era l'antiga comunitat econòmica europea, actual Unió Europea.

I davant eixa presència en alguns títols importants de l'Estatut d'autonomia, d'eixa reforma de l'Estatut d'autonomia, n'hi havia dos maneres d'afrontar eixa regulació: amb ambició, l'ambició de mires, pensant en eixe món canviant, multipolar, sostenible, que ens hem d'anar construint, se podia anar articulant amb ambició; o des d'una visió burocràtica reduïda i estèril, i és la que el govern valencià ha triat.
I ho lamentem, ho lamentem perquè creiem que els valencians ens mereixem més i ens mereixem una articulació millor.
Sense anar més lluny, com la que ha fet la comunitat autònoma de Madrid.
Amb això ja ens haguérem conformat.
Però no sé per què, quan el govern valencià enceta processos interessats i ambiciosos, com dir claríssimament que està a favor de la fusió de les caixes d'estalvi valencianes o rectificacions interessants com la policia autonòmica, es manté eixa visió burocràtica i reduïda respecte al que havia de ser una ambició de l'actual estatut d'autonomia.

Perquè haurem de concloure que des que s'ha aprovat la reforma de l'Estatut d'autonomia de 1983 no hem aconseguit ni una sola competència, ni una sola, ni una sola competència.
I que, tenint en compte que podíem regular d'una forma ambiciosa el capítol de la nostra visió europea a través del comité d'afers europeus, doncs ha triat l'opció més reduïda.
I m'explicaré.

El Comité Valencià per Afers Europeus no deixa de ser una nova canongia del govern valencià.
Un organisme burocràtic designat pel conseller entre funcionaris del mateix Consell.
No és el que necessita el poble valencià.
I no dic que el govern valencià no necessite assessorament en matèria europea, que la necessita i molt, perquè esta regió europea es líder europea també en vulneració de disposicions de la Unió Europea, són líders en infringir les disposicions de la Unió Europea.
I, per tant, el govern valencià necessita molt d'assessorament.
Però que s'assessore bé, que busque bons professionals, bons tècnics, però que no limite la nostra capacitat europea en un òrgan absolutament burocràtic sense ambició.

Miren vostés, si eixa és l'ambició que té este govern per articular aspectes de la reforma de l'Estatut, anem mal.
Si se limita este comité, el Comité Valencià per Afers Europeus, a unes funcions d'assessorament, de realització de jornades i seminaris, d'estudis específics, de formulació de propostes que farà el conseller en els seus dotze alts càrrecs, doncs malament.
No és eixe el camí que hauríem d'haver seguit.
I algunes comunitats autònomes mos donen lliçons de quin és el camí que s'hauria pogut seguir, connectar amb la societat civil.
Saben vostés el que és la societat civil?
Doncs jo crec que un govern que vullga treballar amb la
societat civil, tenim en la societat civil valenciana moltes entitats que
podien haver-se incorporat i hagueren pogut comptar amb este comité, i no només un òrgan administratiu i burocràtic.

Senyories, prompte tindrem el Tractat de Lisboa en vigor.
Finalment el
president antieuropeista de Txèquia ha donat, ha ratificat el Tractat de Lisboa.
I davant això ens podem preguntar: i els valencians què?
Anem a continuar en el rànquing d'incompliments comunitaris?
I he de recordar-los que des de la Unió Europea s'han fet procediments d'infracció per les seues males polítiques i vulneració de les disposicions que són llei d'aplicació directa al nostre territori.
Llei de prevenció i contaminació de la qualitat ambiental, tombada pel Tribunal Superior de Justícia.
Procés d'infracció contra les empreses mixtes de l'IVVSA, que afecta directament el nostre model irresponsable d'urbanisme sense planificació i sense un planejament sensat.

L'informe Auken és molt evident en eixe sentit.
I no vull pensar què passarà si vostés vulneren la directiva europea de televisió sense fronteres, com li vaig dir a la consellera i que vaig reunir una resposta
molt interessant.
El comissari del Mercat Interior, senyor McCreevy, ho ha dit
molt clar.

Per tant, vostés s'han de posar les piles, vostés s'han de posar les piles.
I amb un organisme del conseller per a cantar-li les
excel·lències al conseller crec que no és suficient.
Haguera sigut més convenient buscar els agents econòmics i socials.

Per tant, els diré que les nostres esmenes, i demanaré que les voten conjuntament, i ens haguera agradat un consens, com hem
aconseguit en la llei anterior, un consens per millorar el text i per anar en
una postura més ambiciosa.
Les nostres 11 esmenes -una acceptada, la més simbòlica, però ja està bé- han de vore amb la naturalesa administrativa de l'organisme, la seua adscripció a les Corts Valencianes.
Considerem que un dels reptes és la correcta aplicació de la normativa de la Unió Europea al nostre territori, perquè està el principi de subsidiarietat i el principi de subsidiarietat és un principi bàsic de la Unió Europea, que ací no s'està tenint en compte, i hem de recordar que la Unió Europea és un dels majors inversors, rebem moltes ajudes de la Unió Europea, i seria un risc i és un risc formidable perdre eixes ajudes si no fem el que hem de fer.
I si els
processos d'infracció continuen en funcionament, com per desgràcia tenim.

Per tant, plantegem una correcta aplicació de la normativa de la Unió Europea, plantegem com un objectiu irrenunciable el Ferrmed.
Sí, senyories, s'han oblidat vostés d'un dels objectius declarats més importants, com és el corredor de mercaderies pel Mediterrani.
I sobretot fem ressò del que és la composició del comité on nosaltres donem cabuda a la societat civil valenciana.

Per tant, senyories, jo crec que en este moment important per a l'esdevenir de la Unió Europea, important per al nostre poble, no podem celebrar el vint aniversari de
la caiguda del mur de Berlín amb una proposta reduccionista, una proposta burocràtica, sense ambició, que deixa la nostra regió europea aïllada del que són les dinàmiques que s'estan produint en altres comunitats autònomes espanyoles i el que s'està produint en la Unió Europea.

Per tant, considerem que és una mala llei, una llei que no està a l'altura del que necessitem i, per tant, el nostre grup parlamentari ja els
anuncie que no podrem votar a favor.
I a l'escoltar el debat, si vostés consideren que se podria incorporar alguna esmena i se podria arribar a alguna
transacció, doncs mos ho plantejarem.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada senyora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyora presidenta.

La veritat és que lamentem que eixe esperit de consens amb el qual ha començat el plenari d'avui se trenque tan prompte per l'actitud que ha portat a terme en tot el procés de negociació i de debat d'aquest projecte de llei per part del grup majoritari en aquesta cambra.

Diu l'article 61.
5 de l'Estatut d'autonomia que «una llei crearà el Comité Valencià d'Afers Europeus, òrgan de caràcter consultiu encarregat d'assessorar i realitzar estudis i propostes per a millorar la participació -i reitere, millorar la participació- en les qüestions europees i plantejar accions estratègiques de la Comunitat Valenciana.
»

Des del minut zero de tramitació d'aquest projecte de llei este grup parlamentari ha mantingut una posició amb altura de mires, (veus) com cal, davant d'un projecte de llei que s'emmarca en el desenvolupament de l'Estatut d'autonomia, concretament, els títols dedicats a les relacions amb Europa i acció exterior.

Hem buscat el consens.
Eixa recerca de sinergies queda reflectida (veus) en la primera decisió de no presentar una esmena a la totalitat.
Per tal de poder apropar postures,
hem presentat un conjunt d'esmenes parcials que, qualitativament, afecten al projecte de llei presentat pel
Consell que afecten a la columna vertebral d'aquest organisme.

Entenem que la política comunitària ha de fonamentar-se en el consens i en el diàleg, i la creació d'aquest Comité Valencià d'Afers Europeus era una oportunitat que tenien per a demostrar eixe esperit de
consens i de diàleg.

Hem buscat eixe camí i no els hem trobat.
Als que tenen la majoria en esta cambra no els hem trobat.
El consens ha segut, senyories, «tenemos la mayoría, vengan ustedes a nosotros», com se'ns va dir en la comissió on estàvem debatent les esmenes.

Està clar que el seu llenguatge.
.
.
, hi han conceptes que vostés han reinventat a mesura de no utilitzar-los, com són consens, diàleg o negociació.

Es tracta de legislar bé.
Legislar per als ciutadans.
Fer la millor norma, una norma que fóra duradora, no endogàmica, lluny d'interessos que no siga fer la millor norma al servei públic.
Per això, hem presentat esmenes, perquè considerem el text millorable, per a complir el manament que li atorga l'Estatut d'autonomia.
Crear un organisme digne, més democràtic i que puga, amb imparcialitat, complir el seu manament estatutari.

És evident que, entre les esmenes que hem presentat, hem plantejat la necessitat
que aquest Comité Valencià d'Afers Europeus poguera rendir comptes a Les Corts de la seva activitat.
Que la
presidència i la vicepresidència d'aquest comité l'haguera d'ocupar una persona de reconegut prestigi en matèria d'afers europeus.

També hem incidit en la composició del Comité Valencià d'Afers Europeus, com també han incidit altres grups parlamentaris en la presentació d'esmenes, perquè és fonamental per al desenvolupament de la tasca que es deriva de les funcions d'assessorament a La Generalitat en matèria d'afers europeus i planejament estratègic que indica l'Estatut d'autonomia.

Concretament, este grup parlamentari proposava que els 12 vocals foren un
representant de cada partit polític amb representació parlamentària i, la resta, professionals de reconegut prestigi a l'àmbit europeu i també a l'acció exterior.
Per què no?
, aprofitar el marc que conferix l'Estatut d'autonomia i no limitar l'àmbit d'assessorament a les relacions amb la Unió Europea, sinó també ampliar-lo a l'acció exterior.

Tenint en compte, evidentment, en l'elecció d'aquests membres, criteris d'experiència, de competència acadèmica i coneiximent de la realitat europea i els afers exteriors.

Evidentment, a més, que forma part d'aquest comité, també és important el procés d'elecció d'aquests membres, per tal de garantir-ne la imparcialitat, la competència i el bon fer que ha de caracteritzar la labor que ha de desenvolupar aquest
organisme.

Per aquesta raó, considerem que els vocals han de ser elegits pel plenari de Les Corts, a
proposta dels grups parlamentaris, garantint-ne la proporcionalitat, elegits
per un període de cinc anys.
És a dir, donar-li el protagonisme al legislatiu a l'hora d'elegir als membres d'aquest organisme, i no a l'opacitat de l'executiu, com vostés pretenen.

Per una altra banda, al mateix projecte de llei disposen la creació d'un observatori de polítiques europees, que és cert que el senyor Rambla, que ja no ha pogut protagonitzar la creació o liderar la creació, finalment, d'aquest organisme, va anunciar en diferents ocasions als mitjans de comunicació ja en l'agost de 2007.

Aquest observatori també considerem ha d'estar dins de l'àmbit del que ha de ser un observatori, és a dir, ha de fer el seguiment de polítiques europees, les que tenen impacte en l'àmbit competencial de la comunitat autònoma.
I qui presidisca, hauria de ser nomenat pel plenari del Comité Valencià d'Afers Europeus en la mesura en què depén del comité, i els seus membres haurien de ser tècnics i analistes de prestigi a l'àmbit de les matèries que foren objecte d'estudi.

Són esmenes que en el seu conjunt milloren qualitativament el text, conferixen
transparència en la mesura que, a més a més, donen participació al legislatiu a aquesta cambra en la composició i en l'elecció dels membres.

Els hem demanat, senyories, altura de mires per un organisme estatutari, suma d'aportacions.
Haguera segut la millor contribució d'aquest parlament a les noves possibilitats europeistes que es brinda a l'Estatut d'autonomia.
Volem un Comité Valencià d'Afers Europeus a l'altura de la sindicatura de Greuges, el Consell Valencià de Cultura, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, el Consell Jurídic Consultiu o el Comité Econòmic i Social.

De la mateixa manera que no ens imaginem una sindicatura de Greuges o un
Consell Jurídic Consultiu amb un composició i elecció de membres com la que vostés plantegen en aquest projecte de llei, fem un últim intent d'apropar postures.

No resulta molt raonable, com li vàrem dir al primer debat, que pretenguen crear un organisme per a assessorar al
Consell format per funcionaris de La Generalitat principalment, presidit i
vicepresidit per un membre del Consell.
És a dir, crear un òrgan consultiu d'assessorament per autoassessorar-se a vostés mateixa.
Sincerament, no entenem la finalitat.

Una altra cosa és que vullguen donar-li una altra finalitat, que esperem que no siga aixina,
perquè si ho és, ho haurien d'explicar.
O pensem que deurien dissoldre la Fundació Comunitat Valenciana Regió Europea, perquè amb aquestes funcions i la composició que li donen al comité valencià, i donada la situació de crisi, i que el senyor Camps està tan preocupat per la contenció pressupostària, doncs dissolguen la Fundació Comunitat Valenciana Regió Europea, reubiquen tot el personal al comité valencià -que sembla és el que pretenen- a costa de desvirtuar i deslegitimar aquest organisme.

No tenen, senyories, convicció europeista ni vocació per Europa.
El dret comunitari i el procés de construcció europea es regixen per un principi fonamental, que és el principi de subsidiarietat, per tal.
.
.
, en virtut de tal principi, seria
raonable un esforç per part del Consell per acostar la política comunitària i el procés de construcció europea a aquesta cambra i a la ciutadania.

Les polítiques comunitàries tenen el seu impacte directe sobre les autonomies.
No obstant, la
ciutadania i nosaltres mateixos tracem una excessiva distància i llunyania amb Brussel·les que caldria reconsiderar.

És fonamental aconseguir acostar la Unió Europea al parlament autonòmic, primer, i també a la ciutadania valenciana.
És una qüestió de responsabilitat.
És inevitable que esta comunitat s'implique en l'àmbit europeu, perquè la política i la normativa comunitària són pràcticament política interior d'este país i d'esta comunitat.

La primera decisió en entitat que prenen al desenvolupar l'Estatut d'autonomia en el que pertoca als afers europeus i quina distància tracen ja en la seva manera de concebre aquest organisme.
I la tracen la
distància amb Europa i la tracen amb els ciutadans, perquè aproven el projecte de llei tal com l'han presentat el primer dia.
No tindrà ninguna utilitat real ni podrà complir el seu manament estatutari.
Naix viciat.
¡Quina llàstima, senyora consellera, començar en esta àrea amb tan mal peu!

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Salvador.

Por parte del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra el ilustre
diputado, señor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Gracias, señora presidenta.

Señorías, por su intervención hoy y la que tuvieron en la comisión, yo creo que es necesario recordarles, para centrar este debate, que hoy lo
que nos trae aquí es el Proyecto de ley de la creación del Comité Valenciano de Asuntos Europeos.
No un comité valenciano de asuntos exteriores.
Pues es lo que contempla el artículo 61, en su punto 5, el Estatut d'autonomia, que dice literalmente lo que usted ha leído y yo no voy a volver a repetir, señora.
.
.
(Veus)

Una ley.
.
.
, por lo tanto, yo sí que le ruego, señora Salvador, que no insista que este comité se encargue de la acción exterior -hoy lo ha vuelto a repetir otra vez aquí-, ya que ello se desarrolla a través del artículo 62, y usted tiene que conocer el Estatut d'autonomia.

Por cierto, le anuncio la aceptación de su enmienda número 24 aquí en el plenario, tal como lo indiqué.

Hoy también le indiqué que, tras el debate en comisión de todas las enmiendas, es el momento de hacer, además, las matizaciones políticas, como todos ustedes han hecho.
Y hay que empezar diciendo, señorías, que nuestro país ha sabido obtener siempre beneficios extraordinarios de su europeísmo consciente.

Pero también es evidente que, desde 2004, desde el momento que en ese europeísmo fue sustituido por un europeísmo retórico y vacío de contenido, hemos perdido nuestro lugar y hemos dañado seriamente nuestra imagen ante nuestros socios europeos.

Los españoles hemos pagado la factura de la incompetencia del gobierno Zapatero y, por
ende, los valencianos.
Una factura demasiado elevada como para conformarnos con
dejar que todo siga igual.

No se trata simplemente, señorías, de estar en Europa.
Se trata de volver a ser parte activa y decisiva del
proceso de integración europea que España necesita, y desde la Comunitat Valenciana, a través de este comité, que hoy aprobaremos seguro, vamos al menos a intentarlo.

Sus enmiendas, señorías, demuestran que no están ustedes de acuerdo en que el conseller o consellera del departamento competente en asuntos europeos presida este comité.
Y creo que sabrán, o debían saber, que en el resto de comunidades españolas con similares órganos siempre es el titular de la conselleria responsable el presidente.

Y, aún más, incluso en Cataluña, donde gobiernan todos juntos, es el propio presidente de La Generalitat el
que lo preside.
Deberían conocerlo.

Además, nosotros, los populares, consideramos que así queda garantizado un control de la actividad desarrollada por los mecanismos
que todos, todos nos propusimos para el control del Consell a través del Reglament de Les Corts.

Vuelven ustedes a cuestionar la composición del comité de una forma, creo, desafortunada e, incluso, además, indicando la señora Salvador que pretendemos crear un «chiringuito de colocación».
Lo dijo en comisión.

Señora Salvador, cuando no saben articular argumentos, caen en la descalificación.
Pero, ¿cuándo, señores del Grupo Socialista, intentarán volver al camino del razonamiento y de la reflexión?
Llevan ya catorce años navegando erráticamente; ni con nuevos patrones -llevan ya cuatro oficiales y no sé los oficiosos- enderezan ese rumbo.

Quizá sería bueno abandonar ese barco y que algunos de ustedes -algunos, no todos- botasen una nueva embarcación.

Señorías, también les razonamos en comisión que si el comité debe estar configurado como un órgano para el asesoramiento del Consell -así lo indica-, es lógico que sea a éste al que le corresponda el nombramiento de los vocales que lo integra.

Intenta usted, en exclusiva, usted, señora Salvador, porque estoy convencido de que estas enmiendas son suyas, exclusivamente suyas, no puedo creer que en el descontrol interno de su
grupo alguien haya empleado tiempo en asesorarla, y quizás sea porque a cada uno de ustedes le pasa como a Zapatero -es que hay que elevar un poco el debate-, porque, según dice el ex ministro Solchaga, ustedes concentran la actuación política en su propia persona, y, claro, así dan ustedes ante la opinión pública una imagen de muy poca consistencia política en muchos de los debates que aquí tenemos.
(Veus)

Intenta, digo, no lo vamos a permitir, suprimir la organización de seminarios que acerquen a la sociedad valenciana, tiene que leer usted sus
enmiendas, la actividad de las políticas europeas, y a nuestro entender, aun más grave todavía, suprimir el derecho de que cualquier persona física o jurídica traslade su duda o cuestión acerca de una política en concreto o de una normativa europea.
Incomprensible.
Los suprime
directamente, los dos puntos.

Nosotros, los populares, a diferencia de ustedes, los socialistas, consideramos
del mayor interés establecer mecanismos que permitan la evaluación de opciones e iniciativas autonómicas vinculadas a las políticas europeas y permitan fijar la estrategias a seguir para incrementar la
influencia de nuestra comunitat en los asuntos europeo en colaboración y con la participación del conjunto de la sociedad civil.
Usted ha intentado eliminarlo.

Señora Salvador, se lo expliqué de una forma subliminal el día de la presentación del proyecto de ley, pero, como he observado, al mantener sus enmiendas usted,
que no lo entendió, ni nadie creo que de su grupo se lo ha explicado, voy a recordárselo y después matizarlo.
(Remors)

Le expresé que una de las finalidades que debemos pretender con este comité es impedir que posibles políticas sobre el exterior que puedan perfilarse en un futuro, nos llevase a
nuestra comunitat a la desaparición de los órganos de decisión europeos.
No estamos dispuestos a ello y hoy se lo digo más claro, por si no lo entendió.
¿Y sabe por qué se lo quiero decir?
¿Sabe.
.
.
, sabe por qué no estamos dispuestos?
Pues, porque consideramos inaceptable que la Unión Europea siga siendo utilizada por el gobierno Zapatero para atribuirles las
políticas impopulares que ustedes mismos, los socialistas, han promovido, porque de
ese modo se hurta a las opiniones públicas el necesario debate político y se daña la imagen pública de la unión.
(Remors)

Usted, señora Salvador, expresa su duda ante la demostrada -lo ha vuelto a expresar hoy aquí- convicción europeísta del Consell.
Debería reflexionar un poco antes de lanzar esas falsas acusaciones, que ya no sirven,
de verdad, ni como cortina de humo para ocultar la inoperancia del gobierno
Zapatero, también en estos temas de Europa.

Sepa usted, señoría, pues o no lee o, como antes le he dicho, no le informan, que Zapatero ha
puesto irresponsablemente en riesgo los acuerdos básicos (remors) que han fundamentado los mejores treinta años de nuestra historia reciente y ha quebrado el rumbo de la política exterior de España.
Y hay una razón de fondo, muy importante pero muy peligrosa: Zapatero no tiene una idea clara
de España.
Cuando afirmó en el Senado que la nación es un concepto discutido y discutible, descubrió esa suya rotunda carencia.

Si no se tiene clara la idea de la nación a la que se sirve, es imposible desarrollar una política exterior coherente ni con Europa ni con cualquier otra parte del mundo.
El
núcleo de cualquier política exterior es la defensa de los intereses nacionales, y cuando no se cree en
la nación, es imposible definir sus intereses y, por tanto, defenderlos.
Los estamos
viendo estos días.

Las relaciones exteriores deben ser tan solo un instrumento al servicio de la
política exterior, y no la política del partido.

Y, señorías, el dúo Zapatero-Moratinos ha sustituido los intereses de España, la defensa de esos intereses, por la diplomacia de la sonrisa.
(Remors)

En definitiva, no se trata, señoría, de estar en Europa, se trata de volver a ser parte activa y decisiva del
proceso de integración europea que España necesita.
Por lo que a nosotros, las valencianas y valencianos, a través de este comité valenciano, al menos, nosotros, las valencianas y valencianos, defenderemos
nuestra tierra.

Con la creación del Comité Valenciano para los Asuntos Europeos, señorías, seguiremos acreditándonos como a lo largo de (inintel·ligible) .
.
.
siempre se nos ha definido políticamente a los valencianos, y es partir de nuestra capacidad en asumir los
ideales y valores europeístas, pero también por nuestro tesón en ser parte de la historia europea.

Con la creación del Comité Valenciano para los Asuntos Europeos ejerceremos la función para ayudar a superar la distancia producida entre los ciudadanos y la Unión Europea.
Desde él impulsaremos el Tratado de Lisboa, sí, señor Morera, lo vamos a impulsar, que debe entrar en vigor, también para los populares lo deseamos, lo antes posible, ya que contiene importantes
avances para las regiones, porque además del protocolo de subsidiariedad, aporta más democracia a Europa, al pedir opinión a las instituciones más próximas al ciudadano, y otorga así un reconocimiento expreso a la autonomía regional y local que debemos defender.

Constituimos este comité en el momento más oportuno, estén seguros.
Con él, y auspiciado desde estas Corts reduciremos la distancia entre los valencianos
y los órganos comunitarios.
Con él dispondremos de un mecanismo de control efectivo para la toma de acuerdos que
afecten a nuestra comunitat.
Desde él, y con estas Corts, exigiremos mayor participación en las decisiones e inclusión directa en el proceso de integración europeo en los asuntos de nuestra incumbencia.

Por ello, señorías, les solicito, aún tiene tiempo, reflexionen su voto y apoyen sin reservas la creación de este comité.
No está en juego el deseo de ganar o perder hoy una votación.
Es el momento de abrirnos a Europa más que nunca y entrar juntos, sin fisuras, a asumir plenamente los ideales y
valores europeístas y, en especial, defender los intereses de las valencianas y valencianos.
(Remors)

Contribuyamos desde nuestra tierra a crear Europa, esa Europa que es producto
de la historia, como decía el señor Morera, creyéndonos que, cuando se trata de pensar sobre el futuro del mundo, se encuentra la
necesidad de contar con Europa.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Ovejero.

Vamos a proceder a la votación.
En primer lugar, señores diputados, vamos a empezar votando las enmiendas del Grupo Parlamentario
Esquerra Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana: Compromís.
El bloque corresponde a los números 3, 4, 5, 7, 9, 12, 13, 15, 17 y 20.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6.
Votos en contra, 79.
Quedan desestimadas las enmiendas
referidas.

Y ahora vamos a votar las enmiendas correspondientes al bloque presentadas por
el Partido Socialista, que son.
.
.
(Veus) ¿Sí?

El senyor Serra Cervera:

Sí, senyora presidenta, li demanaríem que l'esmena número 24, siga votada per separat.

La senyora presidenta:

Perfecto.

Pues, si les parece, vamos a proceder a votar las del Partido Socialista,
excluyendo la 24, y luego votaremos la 24.
Es decir, que vamos a votar la 6, la
8, la 10, 11, 14, 16, 18, 19, 21, 22, 23, 25, 27, 28 y 30.
Comienza la votación.
Votos a favor, 36.
Votos en contra, 45.
Señoras diputadas, abstenciones, 3.
Quedan desestimadas las referidas enmiendas.

Y ahora correspondiendo a la petición del Grupo Parlamentario Popular, pasamos a votar la enmienda número 24.
Comienza la votación.
Votos a favor, 82.
Abstenciones, 3.
Queda probada la enmienda 24.

Y ahora, si les parece bien a sus señorías, pasamos a votar el articulado.
¿Hay algún inconveniente en que se vote todo de los artículos del 1 al 12?
¿No?
Pues, comienza la votación.
(Veus i rialles) Votos a favor, 46.
Votos en contra, 36.
Abstenciones, 3.
Quedan aprobados los
artículos.

Y ahora, si les parece a sus señorías, vamos a pasar a votar la disposición adicional única, la derogatoria, las disposiciones finales y la exposición de motivos.
Comienza la votación.
Resultado de la votación.
Votos a favor, 46.
Votos en contra, 3, abstenciones, 35.
Quedan aprobadas las
disposiciones y la exposición de motivos.

Y ahora procedemos a la votación a la totalidad.
Comienza la votación.
Votos a favor, 46.
Votos en contra, 36.
Abstenciones, 3, por lo que queda
aprobada la ley.

Projecte de llei, de La Generalitat, de ciutadania corporativa.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat (BOC número 181)

La senyora presidenta:

Y ahora pasamos al siguiente punto del orden del día: debate y votación del dictamen de la Comisión de Coordinación, Organización y Régimen de las Instituciones de La Generalitat sobre el Proyecto de ley de
ciudadanía corporativa.

Tiene la palabra el vicepresidente señor Maluenda.

El senyor vicepresident primer:

(Inoïble; comença a parlar abans que el micròfon estiga connectat) .
.
.
Moltes gràcies, senyora presidenta, ara sí.

Em correspon en la meua condició de president de la Comissió de Coordinació, Organització i.
.
.

La senyora presidenta:

Señores diputados, por favor, podrían guardar silencio, si son tan amables, y si tienen que contarse algo, contárselo fuera.

Señores y señoras diputadas, si son tan amables, ¿eh?
, para que podamos oír.

Muchas gracias.

Señor Maluenda.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora presidenta.

Dia, senyories que, com a president de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat, em correspon.
.
.
, i per decisió unànime dels membres de la comissió, als quals els trasllade el meu reconeiximent i el meu agraïment, em correspon presentar el dictamen del Projecte de llei de ciutadania
corporativa.

El projecte de llei va tindre entrada en el registre de Les Corts el dia 15 de
juliol del 2009, sent tramitat per la Mesa l'1 de setembre i publicat en el Bolletí Oficial de Les Corts el dia 11 del mateix mes.
El termini de presentació d'esmenes va concloure el 2 d'octubre d'enguany, presentant-se al text tres esmenes a la totalitat: (veus) una, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís; una altra, del Grup Parlamentari Socialista; i una altra, de l'Agrupació de Diputats No adscrits.
Les tres esmenes van ser publicades en el bolletí oficial de Les Corts i, després del seu debat de totalitat en el ple del dia 15 d'octubre, rebutjades.
Les esmenes parcials presentades van ser un total de 75,
corresponent 44 al Grup Parlamentari Socialista, 14 al Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís i 17 a l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits.

Darrere de la celebració del debat de totalitat, l'endemà, 15 d'octubre, es va reunir la mesa de la comissió i va procedir a elaborar el document d'ordenació d'esmenes parcials presentades al projecte de llei.
Este document va ser publicat
en el Bolletí Oficial de les Corts Valencianes el 16 d'octubre d'enguany.
El passat dia 19 d'octubre va tindre lloc la reunió de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat per al debat de les esmenes parcials i
elaborar el dictamen de la comissió que s'elevaria al ple.

En el debat de la comissió es va incorporar al dictamen una esmena tècnica que afectava únicament la denominació inclosa en el text del projecte de llei de les cambres oficials de comerç, indústria i navegació de la Comunitat Valenciana.
El dictamen de la comissió es va publicar en el Bolletí Oficial de Les Corts el passat dia 28 d'octubre.
(Veus) El projecte de llei el dictamen del qual presente hui davant de les seues
senyories, té per objecte l'activitat de reconeiximent i promoció pels poders públics de la Comunitat Valenciana de la ciutadania corporativa com a element
essencial en la vertebració de l'entramat social, i que és una via prioritària per a la consecució del principis de solidaritat i responsabilitat social.

Espere que al llarg del debat que iniciem hui aconseguim, en esta sessió, el màxim acord sobre el contingut d'esta llei de ciutadania corporativa, que és una iniciativa de La Generalitat, pionera a Espanya.
És una llei molt important que contempla la realitat de la ciutadania corporativa
a la nostra comunitat i que requerix l'anàlisi, l'estudi per part de totes les seues senyories i, en la mesura possible, el
consens per a recolzar esta llei, si ací s'estima.

Res més, senyories, i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias vicepresidente.

Y, ahora, para la explicación de la posición de cada grupo.
Por parte de la Agrupación de Diputados No Adscritos, tiene la palabra la ilustre diputada señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

El dia de la defensa de l'esmena a la totalitat que vam presentar ja vam qualificar, des d'Esquerra Unida, aquest projecte de gran hipocresia.
I parlàvem que parlar que el BBVA mentre esta desallotjant la gent de sa casa, mentre
esta desnonant la gent de casa, està complint la seua responsabilitat social empresarial, o que la BP Oil, mentre
està contaminant moltíssim està complint la seua responsabilitat social empresarial, doncs, era -com deia- una hipocresia.

Parlàvem també aquell dia que el benestar social no és una qüestió de caritat ni un element perquè les empreses es facen propaganda, sinó que són drets de ciutadania que el Consell ha de fer front i que les empreses i els
empresaris han de col·laborar, però ja vaig explicar aquell dia que, sobretot, han de col·laborar mitjançant els impostos.
I per això vam presentar aquella esmena a la totalitat, perquè pensàvem que era un projecte de propaganda i un projecte de llei hipòcrita.
Però, també hem presentat una sèrie d'esmenes parcials per a intentar llevar-li autobombo
 a aquest projecte de llei.

I, per això, demanem que es modifique l'article 27, el que va sobre la publicitat, perquè açò, perquè aquest projecte de llei no es convertisca en una nova eina perquè el senyor Blasco es faça fotos o en una nova eina per a generar clientelisme.
No volem que aquest
projecte de llei siga utilitzat pel senyor Blasco per a fer-se propaganda,
entre altres coses, perquè ara ja no sabem si serà propaganda indirecta al Partit Popular, a través d'un conseller o si serà directament propaganda a través del síndic del Grup Popular.

Ja vam dir aquell dia que tot aquest projecte de llei no és més que un intent de netejar la imatge de determinades empreses o la consciència de determinats empresaris, en els millors dels casos, perquè puguen dormir bé per les nits.
No dubtem des d'Esquerra Unida, en absolut, de la bona voluntat d'alguns petits empresaris o d'alguns autònoms en el tema de la solidaritat.
No dubtem que puguen fer-ho.
Ara bé, sí que dubtem que determinades empreses que han estat obtenint grans beneficis a
costa de flexibilitzar el mercat laboral, a costa de deslocalitzar, a costa d'aprofitar-se de la mà d'obra immigrant, ara puguen obtindre el premi d'excel·lència en ciutadania corporativa i fer-se propaganda a canvi d'una petita inversió en un projecte social.

I com que no estem d'acord amb açò, hem presentat una esmena per acabar amb el tema de l'excel·lència en ciutadania corporativa, perquè no volem aquest tipus de premis a determinades empreses que, sens dubte, no se'ls mereixen perquè no estan ni complint amb la legislació laboral.

Altres de les esmenes van relacionades amb el consell de ciutadania
corporativa, que vostés proposen crear, però que vostés mateixos buiden de contingut i li lleven capacitat i marge d'actuació perquè, al final, siga la conselleria la que tinga sempre l'última paraula.

Incomprensible, per cert, senyor Blasco, i esmenat per nosaltres l'oblit -per dir-ho d'alguna manera, allò de l'oblit- de la Coordinadora Valenciana de les ONG del desenvolupament en la composició d'aquest consell.

Des d'Esquerra Unida esperem que se recullen les esmenes proposades per a disminuir l'autobombo, per a disminuir la propaganda, per a evitar que açò siga -com deia- una nova eina per a fer-se fotos el senyor Blasco.
Esperem que tot açò se reculla perquè, si no, aquest projecte de llei simplement és màrqueting solidari entre la conselleria i empreses amigues per a la seua
autopromoció.

Res més.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Per a fixar la posició respecte del dictamen o defensar les seues esmenes, en representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la senyora Tirado.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Hoy finaliza el debate sobre el Proyecto de ley de ciudadanía corporativa para su posterior votación, y, si la aritmética parlamentaria no falla, hoy saldrá aprobado un mal texto legislativo.

Cuando tuvo lugar el debate de totalitat de este proyecto de ley se desestimó, con el voto en contra del Partido Popular, la petición formulada por el Grupo Socialista de su devolución al Consell por no compartir los principios que lo inspiran y lo conforman,
expresada en la enmienda a la totalidad presentada por nuestro grupo.

Ya lo dijimos en su momento.
Un proyecto de ley basado en el concepto de
ciudadanía corporativa que, en realidad, está relacionada con el principio anglosajón de charity o de filantropía, nos resulta, cuando menos, sorprendente e inquietante.
Nos resulta
preocupante el planteamiento legal, pero sobre todo ideológico y filosófico que imprime este proyecto de ley, puesto que no guarda relación alguna con el debate sobre la responsabilidad social empresarial que se inició en nuestro país hace ya unos años y en el que, por cierto, ha existido un cierto consenso parlamentario en el
que se incluye el Partido Popular.

Nos resulta decepcionante la casi fugaz singladura del concepto de la RSE
aplicado en nuestra comunidad, materializado en un texto normativo vacío y acuñado en un concepto arcaico como es el de ciudadanía corporativa.
Y nos resulta insuficiente la visión reduccionista que imprime el texto porque tan solo recoge el objetivo filantrópico de acción social de la responsabilidad social, entendida como la reversión de la empresa en la sociedad de forma más o menos generosa de parte de los beneficios procedentes de su actividad en el
mercado.

Conviene en este punto señalar que se ha perdido la oportunidad de realizar un debate serio y riguroso
sobre la RSE en nuestra comunidad y de otorgarle un enfoque adecuado, un
enfoque basado en el informe aprobado en el seno del foro de expertos
constituido a nivel estatal, que incluye orientaciones y propuestas para el
desarrollo de la RSE, un concepto que se construye sobre la idea del consenso y
la voluntariedad de las empresas que deciden incurrir libremente en esta práctica desde una perspectiva del convencimiento de que para ser competitivas hay
que ser sostenibles y socialmente responsables.

Señorías, la responsabilidad social es una política integral que impregna la gestión de la empresa, es un eje transversal en toda la organización que empapa el rol de la empresa, la manera de hacer empresa en una sociedad
globalizada, por lo que la responsabilidad se sitúa en el núcleo mismo de la empresa frente a otros planteamientos -a nuestro juicio erróneos- como el que se desarrolla en este proyecto de ley, que incide exclusivamente en
al acción periférica y social de la empresa hacia terceros y que se entronca tan solo en el mero
compromiso ético pero no en un compromiso estratégico.
Estos principios son los que inspiraron la presentación de un total de 44 enmiendas al texto, que defendimos posteriormente en el
debate en comisión, aunque, desgraciadamente, y como la aritmética parlamentaria no falla, fueron rechazados con los votos en contra, una vez
más, del Partido Popular.

Este paquete de enmiendas hace referencia tanto a la exposición de motivos como al articulado del texto legal que nos presenta el Consell.
El
primer bloque de enmiendas, que hoy quiero defender en el debate ante el
plenario, recoge el ámbito interno de la organización situando la propia empresa en el eje central de la responsabilidad social.
Así pues, incluimos este aspecto, tanto en el objeto de la ley como en la definición de su ámbito de aplicación, porque entendemos que la RSE es una política integral que implica un nuevo modelo de gestión empresarial en el que es necesario distinguir entre los procesos que conducen
hacia una mayor responsabilidad empresarial y algunos ejercicios de filantropía empresarial que prescinden de todo cambio interno hacia una gestión más responsable.

Incorporamos, por tanto, tal y como establecen las conclusiones y
recomendaciones recogidas en el foro de expertos a nivel estatal, el ámbito interno de la RSE a través de acciones de respeto al medio ambiente en la actividad de la empresa, de los
derechos de sus trabajadores a la libre negociación colectiva, a la igualdad de oportunidades entre hombres y mujeres, a la no
discriminación por razones de edad, origen racial o étnico, religión o discapacidad, de respeto a la salud y seguridad laboral, y a la conciliación de la vida personal, familiar y laboral.
Y en el ámbito externo de la RSE aportamos acciones de respeto riguroso de los derechos
de los clientes y consumidores que compran los servicios de la empresa, o de
sus proveedores, y el respeto de los derechos humanos y a la no connivencia con
la corrupción o el soborno.

El segundo bloque de enmiendas hace referencia a la naturaleza, estructura y
funciones del consejo de ciudadanía corporativa.
Todas ellas van dirigidas a dotar de mayor representatividad,
autonomía y participación a este órgano.
En este sentido, un aspecto que consideramos fundamental, es la eliminación de la consideración de creación del consejo como una estructura administrativa.

En segundo lugar, presentamos una serie de enmiendas cuyo objetivo es dotar de
mayor representatividad y pluralidad a este órgano.
En este aspecto, destacamos la importancia, sobre todo, de que confluyan
los cuatro grandes actores de la RSE: la administración pública, las empresas, las universidades y los sindicatos.
Pero, nos parece que
uno de los agentes destacados en el ámbito de la RSE, como es el tercer sector, no está suficientemente representado en este proyecto de ley.
En este terreno cobran
protagonismo -y así solicitamos que se refleje en el texto- no solo la participación de los consumidores, federaciones, asociaciones de vecinos, sino también la de las ONG que operan en este campo.

Por último, en este segundo bloque, consideramos prioritario incorporar el elemento
de funcionalidad efectiva al consejo de ciudadanía corporativa, incidiendo en la idea de que no debe constituirse como un mero
punto de encuentro -tal y como se establece en el texto-, sino que debe servir como una vía de relación y de colaboración entre los diferentes agentes, con el objetivo primordial de promocionar y
fomentar las iniciativas de responsabilidad social de las empresas.
Tampoco
debemos obviar en este punto el marco de referencia determinante para el
desarrollo de la RSE que constituye la Unión Europea y el ámbito estatal.

En el último bloque presentamos enmiendas que pretenden dotar de mayor control
parlamentario a la elaboración, implementación y seguimiento al Plan valenciano de ciudadanía.

Por lo que respecta a la regulación de la certificación de ciudadanía corporativa, consideramos necesario eliminar -y por ello presentamos enmiendas en este sentido- todo aquello dirigido en exclusiva a la publicidad y el autobombo que pretende
la conselleria con el desarrollo y aplicación de esta ley, entendiendo que la importancia reside en favorecer la expansión formativa y cultural de la RSE.

Me gustaría señalar del mismo modo, que resulta inquietante, y ¿por qué no?
, también una irresponsabilidad, la distinción o certificación en ciudadanía corporativa que pretende este Consell otorgar a las empresas con la aprobación de esta ley, porque tan solo se toma en consideración su acción social, pero no establece ningún mecanismo de verificación de responsabilidad social de la empresa cuando, además, todavía hoy no existe acuerdo sobre las condiciones y requerimientos que debemos
exigir a las empresas para poder aceptar que son socialmente responsables.
Y
finalizo.

Por todo lo expuesto anteriormente, el Grupo Parlamentario Socialista no
podemos aprobar este proyecto de ley, un proyecto de ley vacío en cuanto a contenido, arcaico en su concepto de ciudadanía corporativa y circunscrito a unos fines puramente filantrópicos, que no busca ni de lejos el fomento de la responsabilidad social entre el
tejido empresarial de esta comunidad, ni siquiera el rédito público de las empresas socialmente responsables, sino que busca, en definitiva,
el reconocimiento de la
conselleria, de su conseller titular, por entonces necesitado de cierta comunicación mediática y falto de protagonismo político, algo a lo que sin duda el señor Blasco no parecía acostumbrarse.

¿Cómo, si no, entender que una ley que empezó a defender como conseller, podría haber acabado aprobándola también como portavoz de ese grupo?
Y es que sin duda no deja de sorprendernos su rapacería institucional.
Y si no, ¿cómo explicarse.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Tirado.
.
.

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
que podría superarse asimismo.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Tirado.
.
.
.

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
ya no solo en su constante vaivén.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Tirado, per favor, a la qüestió.
Moltes gràcies.

La senyora Tirado Museros:

.
.
.
de derecha a izquierda y de izquierda a derecha en la bancada del Consell,
sino subiendo en el escalafón y atribuyéndose ese don de la ubicuidad, que le permite ser azul en su escaño de conseller y rojo, teóricamente, en su calidad de portavoz.

No cabe duda, señor conseller, que en este caso usted sí podría ponerse una medalla, una medalla al corporativismo político.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Tirado.

Per a defensar el bloc d'esmenes o fixar posició respecte del dictamen de la comissió, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís, té la paraula la il·lustre diputada Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Jo espere que no se'm cride l'atenció per parlar del conseller i a la vegada portaveu.
He de recordar-li a la Mesa de
Les Corts que és aquesta llei producte d'aquest conseller.
És a dir, és inevitable parlar d'ell, i com que també vosté no té ací un desdoblament de personalitat, sinó que són les dos coses a la vegada, també li parle en qualitat de portaveu.

A mi m'haguera fet gràcia, el que passa és que el nomenament ha sigut després, que vosté com a portaveu s'haguera esmenat la seva pròpia llei.
Això perquè dibuixen el panorama el que pot passar ací.
El conseller presenta la llei i vosté mateix podria haver firmat les seves mateixes esmenes, s'hauria autoesmenat.

Jo crec que açò no solament li crearà confusió a vosté en els seues càrrecs i en les seves responsabilitat polítiques, sinó que crearà, crearà prou confusió als membres d'aquesta cambra, però, sobretot, em preocupa la confusió que li crearà a la ciutadania valenciana.
Crec que no és acceptable, no és acceptable el que està vosté fent ací, i no solament en qualitat de portaveu, sinó en qualitat de conseller.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mireia Mollà, pregue s'atenga al tema, que és el dictamen de la llei.
(Protestes)

La senyora Mollà Herrera:

Però és que açò el que passa, és el que passa.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà,.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
quan passen estes coses.
.
.

El senyor vicepresident primer:

.
.
.
pregue s'atenga a la qüestió.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
que jo estic parlant-li al conseller.
.
.
Si estic parlant-li al conseller que
ha presentat la llei.

El senyor vicepresident primer:

A la qüestió.

La senyora Mollà Herrera:

Però estem.
.
.
Bé, com que està ahí dalt, avui toca portaveu.
Val.

Doncs al conseller que ha presentat aquesta llei li volia dir que és una llei dedicada únicament i exclusivament a l'autobombo, és una llei que no aporta res nou.
Vostés s'han dedicat a dir, en els debats que hem tingut d'aquesta llei, que és una llei nova, que és pionera.
Però jo voldria que em contestaren en què exactament, en què és pionera.
¿Que vostés sàpiguen redactar, redactar, com a bons manipuladors de la informació, que sàpiguen redactar com, com fer públic quan atorguen una certificació?
A mi això no m'estranya i no crec que siga res pioner, si són vostés en això líders en esta comunitat i en altres.

No són pioners d'açò, però és el que han fet en aquesta llei.
Únicament han fet un redactat de com donar-li l'autobombo a aquesta llei, perquè quan parlem de ciutadania corporativa, quan parlen del que veritablement ha de
donar-li sustentació a la llei, no solament veiem que no arriba ni a un 30% dels articles el que
veritablement tindria de ser la base de la llei, sinó que damunt en les seves polítiques després, en les polítiques reals, en les polítiques on vostés dediquen el seu dia a dia, no fan d'açò res, d'açò res.

Ara, és normal que li demanen a les empreses i als autònoms que facen esta faena que vostés no fan.
Clar, és normal que demanen externament que facen una cosa, perquè vostés no fan res, no aposten directament vostés per la ciutadania corporativa.
I ja dic, és un concepte que vostés utilitzen com a políticament correcte i com a políticament vendible, però que aquesta llei no li aportarà més que un caràcter publicitari i punt, i punt.

Ja dic, el Partit Popular més del 70% dels articles d'aquesta llei només que espera regular la publicitat, per a regular la publicitat i els criteris,
i els criteris pels quals atorgarà aquest certificat d'excel·lència.
Que, per una altra part, per una altra part, a mi m'incomoda, m'incomoda, no tinc problema en dir-ho, m'incomoda la seva definició de certificació d'excel·lència, m'incomoda.

Però és que jo crec que a qualsevol persona raonable li incomodaria, per l'elitista que resulta quan vostés plasmen, paraula per paraula, el que és per a vostés l'excel·lència en aportació social.
És elitista, és reflex de les polítiques que fan vostés, que és obrir, obrir l'escletxa entre els qui més tenen i els qui menys tenen d'una manera desorbitada.
I ja dic, paraula per paraula, queda constància de la brutícia, de la brutícia que té l'acció social, la ciutadania corporativa en boca del Partit Popular.

Nosaltres hem fet esmenes que, ja dic, moltes d'elles, moltes d'elles vénen a suprimir, a suprimir directament -i no tinc problemes en dir-ho-, suprimir tot el que siga autobombo.
Punt.
No anem a entrar en discussió amb el Partit Popular de per què no volem que hi haja una llei que podria aportar coses positives i el que ve és, ja dic, a fer l'únic que fan vostés, que és donar certificacions, després fer-se la foto, etcètera, etcètera.

No anem a discutir per què, perquè eixa és la diferència entre vostés i nosaltres, és clarament la diferència.
I per això supressió total.
D'estes coses se pot parlar, se pot parlar, ja dic, quan se constituïx el consell de ciutadania corporativa i se fixen unes regle de joc, i les
regles de joc quant a una possible certificació o distinció entre empreses que de forma voluntària i sense ànim de lucre hagen fet una aportació social.
Ja dic, això en el reglament d'este consell perfectament podria anar, però no destinar-li el 70% d'una llei.
Ja dic, no tenim cap tipus de discussió ni debat sobre açò.

Hem fet un millor redactat perquè nosaltres no som els que neguem i vetem la possibilitat de donar-li una
distinció a una empresa o un autònom per la seva aportació, ja dic, sense ànim de lucre i voluntàriament.
No neguem esta possibilitat, però creem que si hi ha un consell de ciutadania corporativa, que aquest siga qui en
un moment donat li puga donar una distinció a una empresa o un autònom.
I punt.
I ja està, i no n'hi ha més.
I, ja dic, de forma reglamentària ja se mirarà.

Perquè, a més, també és diferent, i aixina ho fem plasmar en les nostres esmenes, el que nosaltres
considerem que deuria ser la composició del consell de ciutadania i corporativa i el que el Partit Popular ens vol
vendre.
Que la gent, les empreses, els autònoms que fan acció social tinguen un reconeixement i que eixe reconeixement tinga d'estar donat pels mateixos, perquè ací vostés parlen d'entitats financeres, parlen de cambres de comerç, parlen de les mateixes conselleries.
.
.
Aquests representants estaran en el
consell de ciutadania corporativa, que seran els qui facen, se suposa, aquesta
acció social.
És a dir, ells mateixos s'atorguen aquesta excel·lència en ciutadania corporativa.
Nosaltres parlem d'altres coses.

Vostés han obviat, han obviat, per exemple, les organitzacions no governamentals, han
obviat les associacions ecologistes, perquè l'acció social no solament queda en persones, sinó també, també, en el medi ambient.
És a dir, vostés, estes persones, que són les objectives per a valorar quines empreses o autònoms estan fent aportacions beneficioses i positives quant a ciutadania
corporativa, les obvien, però sí que posen aquells que les rebran.

És a dir, em sembla curiós que, per exemple, estiga el director de Bancaja en el consell de ciutadania
corporativa, i després se li done una distinció a Bancaja per la seva aportació social, que és nul·la, per cert, perquè les caixes ja obliden-se de l'acció social, l'han perdut tota.
És a dir, ¿vostés entenen esta contradicció?
No té cap tipus de sentit.

I, a més, ja dic, el que volem és donar-li veritablement una acció real, que després es plasme, es plasme en acció política aquesta llei.
No la veiem per cap lloc.
I per això anem a tindre un argumentari com el que hem mantingut fins ara, anem a tindre
un criteri igual que hem mantingut fins ara, i és votar en contra d'aquesta llei i, per suposat, votar a favor d'unes esmenes que crec que podríem compartir perfectament tots, però que el Partit Popular l'únic que vol passar és el corró, com fa constantment.

És una llàstima que en el primer debat hàgem arribat a un acord i que en aquest, que podríem arribar perfectament, perquè tothom pot contemplar una distinció en un moment donat amb uns criteris més lògics, tothom estem disposats a parlar de ciutadania corporativa i els grups
parlamentaris de l'oposició hem fet esmenes que milloren molt aquesta llei, que el Partit Popular, ja dic,
vullga passar el corró, i passa el corró perquè no té cap tipus de contingut.

¿Veritat que en la primera llei, que sí que tenia contingut, arribem a acords?
Vostés en esta no, perquè no hi ha una altra cosa que l'autobombo, i en l'autobombo eixa serà la diferència sempre entre la dreta i l'esquerra, encara que alguns van d'un costat a un altre.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Mollà.

Per a fixar la posició sobre el dictamen, per part del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre senyora diputada Herminia Palomar té la paraula.

La senyora Palomar Pérez:

Gracias, señor presidente.

Señora Tirado, si tenía mis dudas de por qué usted no apoyaba este proyecto de ley, hoy, desde luego, las he disipado
completamente.
Ustedes es presentar cualquier proyecto de ley el señor Blasco y es decir «no».
Y estoy segura de que ni se ha leído la ley.
Después de escucharla, estoy segura de que ni se la ha leído.
(Aplaudiments)

Pero mire, yo sí que le voy a decir que la aritmética no falla y por supuesto que este proyecto de ley va a salir aprobado de aquí.
Pero perdone que le haga una matización: para nosotros es un texto magnífico y una ley magnífica y que ha salido del departamento del señor Blasco y que estoy yo hoy muy orgullosa de defender este proyecto de ley.
(Aplaudiments)

Consideramos que es un proyecto innovador, basado en la solidaridad y en un
nuevo concepto de empresa como ciudadano socialmente responsable, es decir, en
una nueva forma de concebir la empresa y sus relaciones con la sociedad de la
que forma parte.

El Proyecto de ley de ciudadanía corporativa es el reflejo de un nuevo progreso social en el ámbito de la empresa, porque la solidaridad no es incompatible con la
rentabilidad.

Se trata de un proyecto apoyado por tres departamentos del Consell.
Y es un
proyecto pionero, pues no se ha aprobado ninguna ley de estas características ni en el ámbito nacional, ni en el autonómico ni el europeo, aunque ustedes siguen diciendo que no.
Un proyecto
legislativo que tiene una relevancia especial este año que ha sido declarado como el año de la solidaridad del Consell.

La solidaridad ciudadana emerge en estos momentos de crisis como un nuevo
principio rector de la convivencia.
La solidaridad hay que entenderla en todos
los ámbitos.
Así, la solidaridad se reformula a partir de connotaciones altruistas de épocas pasadas y adquiere una nueva dimensión: la responsabilidad.

Se trata de un nuevo compromiso cívico que implica a todos los sectores sociales, los poderes públicos, las asociaciones, los agentes económicos y sociales, los ciudadanos y también las empresas.
En este último ámbito, el compromiso con la solidaridad adquiere una relevancia creciente.

Puesto que estamos hablando de solidaridad, la futura ley no trata de imponer
lo que por naturaleza es voluntario, sino de fomentarlo y darlo a conocer desde
la administración pública, para provocar una mayor conciencia de las empresas y, sobre todo,
reconocer la labor que ya están haciendo muchas empresas y profesionales.

Para ello, la ley prevé a lo largo de su articulado una serie de instrumentos que dan contenido a esta
política pública.

Primero, el Plan valenciano de ciudadanía corporativa será el instrumento esencial para el desarrollo e implementación de la política valenciana en ciudadanía corporativa, pues según el artículo 22 el contenido del plan se referirá a la formación en ciudadanía corporativa, a las acciones en esta materia y al fomento de su implantación en los colectivos, sectores y territorios afectados.
Además, incluirá el diagnóstico de la situación, los objetivos estratégicos, las medidas generales a desarrollar y una memoria económica que apoye todo lo anterior.
Por lo tanto el plan será el elemento estructural, director y ejecutor que constituirá la política del Consell en ciudadanía corporativa.

Segundo, certificación en ciudadanía corporativa, el propio Libro Blanco de la RSE señala como medida de fomento los premios y reconocimientos, pues son eficaces
instrumentos para incentivar a las empresas y profesionales a ser socialmente
responsables.

Tercero, el Consejo de ciudadanía corporativa de la Comunitat Valenciana, verdadero motor de esa labor de
promoción, difusión y reconocimiento con una composición plural, objetiva y experta.

Señorías, desde la ley se anima especialmente a las pymes, y a los profesionales autónomos, a partir de ellos.
.
.
pues conforman mayoritariamente el tejido empresarial valenciano.
También se facilitan los cauces de colaboración entre las empresas que quieren ser solidarias, y los agentes sociales
implicados en materia de responsabilidad social empresarial.

En nuestro país, el Ministerio de Trabajo y Asuntos Sociales decidió en 2005 incorporar la materia de responsabilidad social empresarial en la agenda del diálogo social, convencido de la necesidad de establecer políticas públicas que estimularan y promovieran prácticas de responsabilidad social corporativa, contando siempre con el mayor
grado de consenso por parte de todos los actores sociales implicados.
Más tarde, la subcomisión parlamentaria de responsabilidad social corporativa presentó en junio de 2006 una serie de conclusiones finales aprobadas por todos los
grupos parlamentarios participantes, lo que no ocurre aquí, que fueron recogidas en el
Libro Blanco de la responsabilidad social corporativa.
También se puede destacar la constitución del foro de expertos de responsabilidad social corporativa, que en febrero de
2008 dio lugar a la creación del Consejo Estatal de Responsabilidad Social Empresarial.
Pues bien, el
Proyecto de ley de ciudadanía corporativa que hoy debatimos cumple con todas las recomendaciones y
directrices marcadas tanto por el foro de expertos como por la subcomisión parlamentaria para potenciar y promover la responsabilidad social de las
empresas plasmadas en el libro blanco.

Creo, como le decía al principio, señora Tirado, que no lo ha leído puesto que por su cabeza dice que no, y todos los actores sociales dicen que
sí.

Tanto el foro como la subcomisión parlamentaria instan al gobierno nacional a adoptar una política clara de fomento en materia de responsabilidad social de las empresas y a
desarrollar un marco legal.

Desde la publicación del libro blanco, el gobierno del señor Zapatero aún no lo ha realizado.
Sin embargo, y eso creo que es lo que les molesta, el
Consell se ha adelantado una vez más al gobierno central, porque, ¿qué otra cosa es precisamente este proyecto legislativo más que un marco legal y las bases de una política pública de fomento de la responsabilidad social corporativa?

Esto también demuestra que el grupo parlamentario que represento es coherente aquí y a nivel nacional, en contra de lo que ustedes dicen.
Son precisamente ustedes
los que actúan incoherentemente adoptando esa postura reincidente del doble discurso, que
les lleva a apoyar en Madrid lo que en Valencia no vale.
Iniciativas que allí apoyan y aquí rechazan.

Yo les voy a decir que nosotros sí que hemos hecho los deberes.
El gobierno del señor Zapatero, no.

Respecto, primero, a establecer un marco legal.
Segundo, al concepto de ciudadanía corporativa.
Tercero, al establecimiento de una política pública de fomento de la responsabilidad social de las empresas.
Cuarto, a prestar especial atención a las pymes.
Quinto, a premiar y difundir buenas prácticas en responsabilidad social de las empresas.
Sexto, a considerar las empresas como algo más que un ente económico.
Séptimo, al respeto a los derechos humanos.
Octavo, a la colaboración entre las empresas y los grupos de interés.
Noveno, al valor añadido de la solidaridad.

Pero el Proyecto de ley de ciudadanía corporativa que hoy terminamos de debatir, no sólo sigue las premisas marcadas en el libro blanco sino que se ha elaborado desde
el consenso social, otro de los elementos esenciales que además destaca este libro blanco.

Este proyecto ha sido objeto de una amplia audiencia pública.
Han mostrado su apoyo a este proyecto de ley distintas entidades como
universidades, fundaciones, asociaciones, consumidores, usuarios, etcétera.
Todos ellos han participado en su elaboración, haciendo propuestas, muchas de las cuales han sido incorporadas.

El proyecto también cuenta con el apoyo unánime de organismos de los que forman parte todas las universidades valencianas,
más de cincuenta asociaciones ciudadanas y fundaciones, más de seiscientas entidades de voluntariado y las organizaciones empresariales y
sindicales más representativas.

Este proyecto nace, pues, de la reflexión y del consenso y con la vocación de dar un fuerte impulso a lo que ya es una realidad.
Sin embargo, ustedes se empeñan en ir contracorriente.
Las enmiendas presentadas por ustedes, ni mejoran, ni
aportan nada al texto.
Además, usted sabe que he solicitado hasta el último momento reunirme con usted, llegar a acuerdos, y no lo he conseguido.
He
obtenido de usted el silencio y la ausencia, por lo que ni hemos podido negociar ni se nos ha explicado el porqué de sus enmiendas.

Y las del resto de grupos no las podemos admitir puesto que se limitan a
presentar enmiendas que suprimen los elementos esenciales del proyecto de ley,
con lo cual entendemos que es un sinsentido.

Miren, señorías, para terminar, su voto, ya sabemos cuál va a ser.
Yo les digo que queda claro lo que son ustedes.
Lo que yo les voy a
decir que va a pasar mañana es que otras comunidades nos copiaran la ley y ustedes allí la apoyarán porque, además, gobiernos de ustedes la presentarán, se la copiarán y ustedes aquí, otra vez, quedarán fuera.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Palomar.

Vamos a proceder a la votación.

En primer lugar vamos a votar la agrupación de las enmiendas según nos han comunicado los distintos grupos, y comenzamos votando las enmiendas de
la 1 a la 5.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40.
Votos en contra, 47.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Ahora vamos a votar la enmienda número 6.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7.
Votos en contra, 47.
Abstenciones, 33.
Queda desestimada la
referida.

Y ahora pasamos a votar las enmiendas 7, 8 y 9.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40.
Votos en contra, 47.
Quedan desestimadas.

Pasamos a votar la enmienda número 10.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7.
Votos en contra, 47.
Abstenciones, 32.
Queda desestimada.

Y ahora procedemos a votar la enmienda número 11.
Comienza la votación.
Votos a favor, 35.
Votos en contra, 51.
Abstenciones, 1.
Queda desestimada la
referida enmienda.

Y ahora continuamos con las enmiendas 12, 13, 14, 15, 16, 17 y 18.
Comienza la
votación.
Votos a favor, 34.
Votos en contra, 51.
Abstenciones, 1.
Quedan desestimadas
las referidas enmiendas.

Y ahora vamos a proceder a votar las enmiendas 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26,
27, 28, 29, 30, 31, 32.
.
.
Sí, señora Ninet.

La senyora Ninet Peña:

Por favor, votación separada de la 34.

La senyora presidenta:

Perfecto, pues ahora vamos a votar, como decía, de la 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 35, 36 y
37.
Comienza la votación.
Votos a favor, 39.
Votos en contra, 47.
Quedan desestimadas las referidas.

Y ahora votamos a petición del Partido Socialista la 34, de forma separada.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7.
Votos en contra, 47.
Abstenciones 3.
Queda desestimada la
referida enmienda 34.

Pasamos a votar la enmienda número 38.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7.
Votos en contra, 47.
Abstenciones, 32.
Queda desestimada la
referida.

Pasamos la enmienda número 39.
Comienza la votación.
Votos a favor, 37.
Votos en contra, 51.
Queda desestimada la referida
enmienda.

Pasamos a votar la enmienda número 40.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7.
Votos en contra, 47.
Abstenciones, 33.
Queda desestimada.

Pasamos a votar la enmienda número 41.
Comienza la votación.
Votos a favor, 36.
Votos en contra, 51.
Queda desestimada.

Y ahora votamos de la 42 a la 50, ambas incluidas.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40.
Votos en contra, 46.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Continuamos votando la enmienda número 51.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7.
Votos en contra, 47.
Abstenciones, 33.
Queda desestimada.

Votamos la enmienda número 52.
Comienza la votación.
Votos a favor, 36.
Votos en contra, 51.
Queda desestimada.

Pasamos a votar la enmienda número 53.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40.
Votos en contra, 46.
Queda desestimada.

Continuamos votando la enmienda número 54.
Comienza la votación.
Votos a favor, 35.
Votos en contra, 51.
Queda desestimada la referida
enmienda.

Y ahora continuamos y vamos a votar de la enmienda 55 a la 61, ambas incluidas.
Comienza la votación.
Votos a favor, 40.
Votos en contra, 47.
Quedan desestimadas.

Y ahora votamos la enmienda 62, 63 y 64.
Comienza la votación.
Votos a favor, 3.
Votos en contra, 50.
Abstenciones, 33.
Queda desestimada.

Ahora votamos la 65.
Comienza la votación.
Votos a favor, 3.
Votos en contra, 51.
Abstenciones, 33.
Queda desestimada.

Y ahora, por último, vamos a votar de la 66 a la 75, ambas incluidas.
Comienza la votación.
Votos a favor, 36.
Votos en contra, 51.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Y ahora pasamos a votar el articulado de acuerdo con lo que los grupos nos han
solicitado.

Comenzamos por el artículo número 1.
Comienza la votación.
Votos a favor, 49.
Votos en contra, 38.
Queda aprobado el artículo 1.

Ahora pasamos a votar el artículo 2 y 3.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47.
Votos en contra, 7.
Abstenciones, 32.
Quedan aprobados los
referidos artículos.

Pasamos a votar el artículo número 4.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47.
Votos en contra, 35.
Abstenciones, 4.
Queda aprobado el
referido artículo.

Pasamos a votar el artículo número 5.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47.
Votos en contra, 3.
Abstenciones, 37.
Queda aprobado el
referido artículo.

Y ahora votamos el artículo 6 y 7.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47.
Votos en contra, 36.
Abstenciones, 4.
Quedan aprobados los
referidos artículos.

Pasamos a votar los artículos 8 y 9.
Comienza la votación.
Votos a favor, 46.
Votos en contra 7.
Abstenciones, 33.
Quedan aprobados.

Y ahora votamos los artículos 10 y 11.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47.
Votos en contra, 40.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Y ahora pasamos a votar de los artículos 12 al 15, ambos incluidos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47.
Votos en contra, 7.
Abstenciones, 33.
Quedan aprobados.

Ahora votamos el artículo 16.
Comienza la votación.
Votos a favor, 46.
Votos en contra, 40.
Queda aprobado el referido artículo.

Pasamos a votar el artículo 17.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47.
Votos en contra, 7.
Abstenciones, 32.
Queda aprobado el
referido artículo.

Vamos a pasar a votar el artículo 18.
Comienza la votación.
Votos a favor, 46.
Votos en contra, 35.
Abstenciones, 4.
Queda aprobado el
referido artículo.

Y ahora votamos los artículos del 19 al 24, ambos incluidos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47.
Votos en contra, 40.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Votamos el artículo 25.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47.
Votos en contra, 7.
Abstenciones, 3.
Queda aprobado el
referido artículo.

Y para terminar con el articulado, votamos los artículos 26 y 27.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47.
Votos en contra, 40.
Quedan aprobados los artículos 26 y 27.

Y con esto damos por finalizado el articulado, y si les parece bien a sus señorías, podemos votar de forma conjunta la disposición derogatoria, la disposición final primera y segunda.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47.
Votos en contra, 3.
Abstenciones, 37.
Quedan aprobadas las
disposiciones referidas.

Y ahora votamos la exposición de motivos para su incorporación a la ley.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47.
Votos en contra, 40.
Queda aprobada la exposición de motivos.

Y ahora, por último, procedemos a la votación a la totalidad.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47.
Votos en contra, 39, con lo que queda aprobada la Ley de
ciudadanía corporativa.
(Aplaudiments)

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre l'establiment d'un sistema estable i igualitari de finançament de la justícia, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 45.
556, BOC número 185)

La senyora presidenta:

Continuamos, sus señorías, con el siguiente punto del orden del día: toma en consideración de la Proposición no de ley de tramitación especial de urgencia sobre el establecimiento de un sistema estable e
igualitario de financiación de la justicia, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.

Para su presentación y defensa por parte del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra la
ilustre diputada señora Quinzá.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señora presidenta.

Señorías, el Grupo Parlamentario Popular ha presentado esta proposición no de ley relativa a la financiación de la justicia, porque entendemos que es de justicia que se reconozca lo que
aquí pedimos.

Este no es un tema nuevo, es una reivindicación que se viene haciendo reiteradamente desde el Consell de La Generalitat,
principalmente por la honorable consellera señora Paula Sánchez de León, quien tan lejos como ayer fue a Madrid a abordar, entre otros, este tema con
el ministerio, tema que, desgraciadamente, fueron infructuosos los resultados
que se esperaban.

Entendemos, por tanto, señorías, que llegados a este punto, respecto a esta petición se tiene que pronunciar estas Cortes, como depositarios que somos de la
soberanía popular y cuyo ejercicio de responsabilidad yo pido expresamente en este acto,
y que sea refrendada esta proposición no de ley por el resto de los grupos parlamentarios.

Señorías, decía antes que se trata de una cuestión de justicia, porque estamos pidiendo que los valencianos recibamos lo mismo
que el resto de españoles en idéntica situación.
No queremos ser más que nadie, pero tampoco queremos consentir ni debemos consentir ser menos que
otros.
Debemos de luchar para que, en iguales circunstancias, no hayan españoles de primera y de segunda, y mucho menos que siempre seamos nosotros los de
segunda.

Señorías, como ya saben, el gobierno de La Generalitat empezó a recibir en 1995 las transferencias en materia de justicia en la parte de
infraestructuras y medios materiales.
En 1996 se culminó dicha transferencia con el traspaso del personal al servicio de la administración de justicia en lo referente a la plantilla de funcionarios, esto es, gestores,
tramitadores, personal de auxilio y forenses.
Todo eso se traduce en que hoy La
Generalitat gestiona más de cinco mil funcionarios y unos quinientos órganos judiciales y organismos relacionados con la justicia (juzgados,
tribunales, fiscalías e institutos de medicina legal).

Actualmente somos la cuarta comunidad con más funcionarios por juez, con un 7,23%.
Estamos por encima de la media nacional,
que se sitúa en 7,06 funcionarios por juez, lo que significa que nuestros juzgados y
tribunales están mejor dotados que la media española.

En materia de sedes judiciales, no se puede obviar el ingente esfuerzo que ha hecho el Partido
Popular en La Generalitat por situar a la comunidad en un lugar referente de
España.

El modelo de aglutinar las dependencias judiciales en un único espacio, iniciado con la Ciudad de la Justicia de Valencia y continuado
hasta lograr ese objetivo en más de la mitad de los partidos judiciales hasta el momento, ha servido de ejemplo
para el resto de comunidades autónomas, e incluso para otros países.
En conjunto las nuevas sedes judiciales suman más de 212.
000 metros cuadrados.

Respecto de los presupuestos, destacar que desde que gobierna el presidente
Camps se ha duplicado el presupuesto de justicia en esta comunidad.
En el año 2003 se destinaron 121 millones de euros.
Y este año, como ya he dicho, superamos los 240 millones de euros.
Y todo ese importante
e innegable esfuerzo, señorías, lo hemos hecho solos.
Otros han recibido, reciben y seguirán recibiendo ayuda del estado.
Así se vuelve a ver ahora en los presupuestos generales del estado para el año 2010, la comunidad autónoma de Cataluña va a recibir 6,1 millones de euros en concepto de creación de nuevos juzgados y de mantenimiento de las actuales sedes judiciales.

Tras un estudio pormenorizado por saber desde cuando se originó esta situación, se ha podido conocer que, desde que en el año 1990 empezó a asumir competencias en materia de justicia, Cataluña ha recibido directamente del estado casi 163 millones de euros, de los que 60 -más los 6 de este próximo año 2010- han sido para crear nuevos juzgados, a pesar de que tiene asumida esta
responsabilidad y esta competencia desde hace catorce años.

Por el contrario, nuestra comunidad, la Comunidad Valenciana, recibió no llega a 80 millones de euros desde el año 1995 a 1997, exclusivamente por las materias traspasadas desde el estado.

Los juzgados en esta comunidad nos los pagamos nosotros.
Y hoy día cuestan una media de medio millón de euros o, lo que es lo mismo, 500.
000.
Y ya sólo para los 25 que hemos solicitado este año, que, por cierto, nos han concedido solamente 22, La Generalitat va invertir
unos 12 millones de euros, de los que el estado, señorías, no va a aportar ni un céntimo.
De ahí la importancia de esta proposición no de ley, de ahí la importancia de que se aborde la financiación de la justicia.

Nosotros.
.
.
No es un tema de anticatalanismo, como hemos podido escuchar recientemente en
una comisión, la comisión de presupuestos.
Nosotros nos alegramos mucho, señorías, de que los ciudadanos de Cataluña sean destinatarios de esa solidaridad del gobierno central.
Pero es una
solidaridad que desde luego nosotros también reclamamos para los valencianos, los alicantinos y los castellonenses.

Señorías, la crisis económica y el aumento de la litigiosidad han hecho que las cargas de trabajo de
nuestros juzgados se hayan incrementado de forma muy notable.
Esta situación se ha trasladado a la percepción de los ciudadanos.
Según publicaba el CIS, en su último barómetro, los españoles, al ser preguntados por la percepción que tienen sobre el funcionamiento de los tribunales de justicia, sólo el 8% de los encuestados considera que la justicia funciona bien en España, mientras que más del 40% cree que funciona mal o muy mal.
En relación con los medios, el 67% de los preguntados estiman que son totalmente
insuficientes los medios personales y materiales con los que cuenta la
administración de justicia.
Estos datos indican, sin lugar a dudas, que resulta necesario
acometer reformas urgentes en materia de justicia.
Reformas urgentes y
valientes, que han de venir del necesario acuerdo entre todas las instituciones
afectadas: el Ministerio de Justicia, el Consejo General del Poder Judicial y
las comunidades autónomas con competencias transferidas.

Contrariamente a lo pactado en los acuerdos 2001-2003, la inversión en medios para la reforma y modernización de la justicia nunca ha superado el 0,5% del gasto general de los presupuestos
generales del estado, presentados por el gobierno del presidente don José Luis Rodríguez Zapatero.
Habiéndose destinado el grueso del monto de la sección 13 para los presupuestos para el 2009 a incrementar los costes de personal de un
plan de modernización de la justicia, que quizás sólo pensaba en hacer frente a las últimas convocatorias de huelga.

A ello hay que añadir que, pese a que el gasto en justicia previsto para el año 2010 se incrementa en 160 millones de euros respecto al aprobado para el año en curso, la justicia no gana peso en el total de los presupuestos, manteniéndose por debajo del 0,5%.

Y en cuanto a la inversión directa del estado en la Comunidad Valenciana, se reduce, señorías, en 216 millones de euros menos que en el año 2009.

La falta de inversión estatal en el sistema de justicia conduce a tardanzas injustificadas en la
solución de los litigios y en la prestación del servicio, lo que determina una pésima percepción del mismo por parte de los ciudadanos.
Tal situación ha conducido, igualmente, a que los principales operadores funcionarios de
este servicio público, tales como secretarios judiciales y jueces, hayan manifestado de forma pública y unánime su descontento, su profundo malestar, llegando a la insólita decisión de convocar y realizar huelgas y paros en el desarrollo de su actividad.

Actualmente, y como ya hemos dicho, La Generalitat gestiona más de cinco mil funcionarios y unos quinientos órganos judiciales y organismos relacionados con la justicia, lo que se traduce
en un importante esfuerzo presupuestario en nuestra comunidad.

Sin embargo, este esfuerzo presupuestario autonómico no cuenta con el respaldo de la inversión estatal, contrariamente a lo que ocurre y lo que resulta en otras comunidades
autónomas.

Como ya he dicho, señorías, ciertas comunidades autónomas, a pesar de tener transferidas las materias de infraestructuras y medios
materiales de justicia exactamente igual que nuestra comunidad, sí que viene recibiendo del estado importantes inversiones en concepto de creación de nuevos juzgados y mantenimiento de los actuales.

En definitiva, mientras que en nuestra comunidad el coste de la creación de los nuevos juzgados se asume íntegramente por La Generalitat sin la participación del estado, en otras comunidades autónomas el estado sí que contribuye activamente transfiriendo importantes inversiones e
incrementando a si mismo el coste efectivo de la transferencia.
Esta diferencia
de trato es contraria a cualquier justificación razonable y vulnera lo que debería ser un modelo objetivo de creación de nuevas unidades judiciales, como el que el gobierno valenciano viene y ha
venido reclamando.

El servicio público de la justicia debe contar con medios equivalentes en cualquier parte del
territorio nacional.
Y la financiación extraordinaria que reciben algunas comunidades autónomas hace especialmente visible esta diferencia de trato y el esfuerzo que La
Generalitat asume en sus presupuestos.

Para el ejercicio 2010, La Generalitat, como ya he dicho, ha solicitado la
creación de 25 nuevos juzgados, de los que solamente 22 han sido aprobados y se van a
invertir 12 millones de euros.
Son nuevos juzgados que no cuentan con inversión estatal.
Mientras que las unidades judiciales que se crean en otras
comunidades son sufragadas con una cantidad anual para su puesta en
funcionamiento, al tiempo que se incrementa el coste efectivo de la
transferencia.

Son millones de euros, señorías, que año tras año van incrementando la brecha entre las comunidades autónomas y que hacen que los ciudadanos de la Comunidad Valenciana, en materia de
justicia, sean ciudadanos de segunda, gracias a este modelo desigual e
insolidario.

Por ello, el Grupo Parlamentario Popular presenta esta proposición no de ley, a fin de instar al ministerio a establecer un verdadero sistema de
financiación en las comunidades autónomas, basado en criterios igualitarios, objetivos y de acuerdo con todos los
gobiernos autónomos.
No valen, a nuestro parecer, los acuerdos bilaterales en esta materia.

Atendiendo a los principios constitucionales de solidaridad e igualdad de todos
los españoles, desde el Grupo Parlamentario Popular queremos unirnos a la reclamación que desde el Consell se viene trasladando al Gobierno de España para exigirle que los ciudadanos de la Comunidad Valenciana también recibamos el mismo trato inversor en justicia que el estado da a otras
comunidades autónomas, recibiendo una inversión estatal seria y rigurosa que contemple también el coste de modernización de la justicia.

La justicia, señorías, es un servicio público básico en el que no caben distinciones entre territorios por parte del estado.
Por
ello, insistir en que la justicia es igual para todos.
Y eso también tiene que aplicarse a la financiación que el gobierno haga en las comunidades autónomas.
De momento, las once que tenemos las competencias transferidas.

Los valencianos y las valencianas, señorías, también queremos para justicia una partida en los presupuestos del estado.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Quinzá.

A esta proposició no de llei s'ha presentat una esmena per part del Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Efectivament, el nostre grup parlamentari ha presentat una esmena al segon punt
de la proposició no de llei que planteja el Grup Popular.

Sobre l'argumentari que ha fet la diputada Quinzá, doncs, efectivament, hi ha algunes coses on es pot coincidir, en algunes que
no.
Però el que està clar és que mosatros no hem vingut ací com a grup de l'oposició a aplaudir -com mos proposa en el punt dos de la seua proposta de resolució- l'esforç que està realitzant la Conselleria de Justícia, perquè és evident que la situació de la justícia valenciana és molt depriment i n'hi ha moltes mancances.

La situació de col·lapse dels nostres jutjats és abultada.
La situació catastròfica quant a la dotació, quant a recursos, que deriva, efectivament, en una minva del servei i, per
tant, en el benestar dels valencians i les valencianes.
En eixe sentit, la
nostra esmena va al punt 2, i ara em referiré a ella.

Sobre el punt 1, l'hem deixat com està perquè no deixa de ser curiós que des del mateix Grup Popular se determine, se verifique, que l'actual sistema de finançament és un sistema injust amb el poble valencià.
I és el sistema de finançament del Partit Popular!
Aprovat pel senyor Aznar!

Clar!
Ens ha sorprés que ens demane un vertader sistema de finançament de la justícia.
És que el que n'hi ha és un sistema de finançament de les comunitats autònomes, l'actualment vigent, que és el sistema de finançament del Partit Popular i que ens deixa en una situació de molta precarietat als valencians i les valencianes.

Per tant, este reconeixement, l'actual, m'ha sorprés.
I jo no sé si el Grup Popular ha decidit ja plantar-li cara a Madrid i acabar amb la
subordinació i la submissió que se té respecte al govern central.
Perquè jo no acabe d'entendre molt bé eixe punt primer.
«Les Corts acorden instar el Consell perquè inste el Ministeri de Justícia a establir un verdader sistema de finançament de la justícia.
» És una novetat increïble perquè no conec que n'hi haja un sistema de finançament específic de la justícia.
N'hi ha un sistema de finançament de les comunitats autònomes, l'actualment vigent, aprovat en l'etapa en què el president del govern era el senyor Aznar, amb els vots del Partit Popular, i
que ací es reconeix que ens discrimina.
Estem d'acord, estem d'acord.
Ara, demanar un sistema de finançament específic per a la justícia?

Després, en la seua argumentació, que si unes comunitats autònomes en porten més, altres menys.
Sí, ahí hi ha un tufillo anticatalanista que seria convenient corregir, perquè no es pot criticar el que fan bé a altres comunitats autònomes en la incorporació de clàusules específiques per a la inversió territorialitzada del govern central, ja siga Andalusia o ja siga Catalunya, ja
siga el senyor Arenas o el senyor Montilla.

Per tant, eixe primer punt el trobem un.
.
.
ens resulta doncs un poc curiós que el Grup Popular critique l'antic govern d'Aznar en l'actual sistema de finançament autonòmic.
És evident que el sistema de finançament que s'està pactant en estos moments és perjudicial també per al poble valencià.

I sobre el segon punt, nosaltres hem volgut centrar l'atenció en un tema, i és bàsicament els jutjats números 1 i 2 de Nules.
Per què?
Perquè vostés mos demanen que fem autobombo y aplauso, i mosatros demanem rigor i demanem que centrem la realitat.
I la realitat és que tenim un sistema judicial valencià desproveït dels recursos necessaris perquè funcione amb totes les garanties.

I el govern de La Generalitat és un govern competent en els recursos i en la dotació als jutjats.
Hem de reconéixer que és evident que falta cobrir les plantilles, que és necessària més dotació, més recursos, cosa que és un esforç que no s'està fent bé per part de la Conselleria de Justícia.
I nosaltres hem proposat una mesura.
Podíem haver-ne proposat altres, però ens ha paregut oportú modificar eixe punt 2 en una mesura concreta.
I és que proposem des de Les Corts a la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques que pose un programa voluntari per a la jornada laboral dels funcionaris
del cos de gestió, tramitació i auxili judicial al servei de La Generalitat, amb la finalitat d'agilitar els expedients judicials.

Es poden posar més mesures.
Segurament vostés haurien de cobrir i dotar les plantilles, les vacants, etcètera, etcètera.
Però esta és una mesura àgil, senzilla.
.
.
i que amb dos funcionaris en un jutjat, doncs mos costar al cap
de dos mesos, 3.
000 euros; és a dir, res, comparat amb el que se gasten en altres coses.
És una de les mesures.
I assenyalem que esta mesura se duga endavant, amb caràcter d'urgència, als jutjats número 1 i número 2 de Nules.

Per què parlem de Nules?
Parlem de Nules, perquè en Nules s'està produint una situació que és lesiva per a la democràcia, que és corrosiva, que soscava la imatge pública de les institucions democràtiques.
I és que n'hi ha un president de la Diputació de Castelló -en paraules de Rajoy, «un ciudadano ejemplar»- que jo crec que estarà desitjant ser jutjat.
(Remors) Perquè no vullc pensar que el president de la Diputació de Castelló vullga pensar en la prescripció dels seus expedients penals que té, en estos moments, instruint-se en estos jutjats.

I, per tant, jo crec que el Grup Popular ha de fer un esforç de sumar-se a la nostra proposta per a deixar clar que el que es vol és ajudar que els jutjats d'instrucció número 1 i número 2 de Nules puguen realitzar d'una forma competent el seu treball.

Què vol dir això?
Vol dir que és necessari que, després de sis anys, se puguen descol·lapsar estos jutjats i se puga jutjar al «ciudadano ejemplar» senyor Carlos Fabra dels delictes de falsedat, delicte fiscal, presumptes
suborns, etcètera, etcètera.

N'hi han altres jutjats igualment col·lapsats?
Sí.
N'hi han altres jutjats que tinguen imputats un president de la diputació, com és el cas del senyor Fabra?
No.

Per tant, crec que és de justícia i és necessari i crec que ho estarà demanant el mateix president Fabra, que té una estratègia que segur.
.
.
, estic convençut, que el senyor Fabra vol ser jutjat.
I, per tant, dotem dels recursos
materials este jutjat i altres amb esta fórmula, per a evadir qualsevol tipus de sospita que puga fer pensar a l'opinió pública que el que es vol és eludir les responsabilitats davant de la justícia amb un procés dilatori per a no haver de comparéixer i perquè la prolongació i el col·lapse suposen, efectivament, que se puga sobreseure la causa per falta d'actuació.

Vostés saben com jo, que als tres anys de no-actuació en un procediment penal, se decreta la seua.
.
.
finalització, -ara no m'ix la paraula tècnica, collons!
- la prescripció de l'expedient.
Eixa és la paraula.
(Rient) La tenia ahí, però ja no em dedique a temes penals i ja.
.
.
Però bé, ara els advocats penalistes ací tenen material abundant.

Jo crec que el Grup Popular ha de fer un esforç, no només per al de Nules -que també-, per a altres, però jo crec que seria un bon missatge de cara a l'opinió pública que vostés digueren: «No, anem a comprometre's a reforçar este jutjat i altres d'una forma voluntària i anem a, fins i tot, ampliar les plantilles per a traure del col·lapse judicial la situació que ara tenim.
»

Jo crec que seria un bon missatge per a l'opinió pública.
Crec que seria un missatge de transparència.
Crec que seria un bon missatge per a anar solucionant problemes, per
evadir sospites.

Perquè el que és cert, és que des que li vaig formular la pregunta a la consellera Sánchez de León, sí que s'han posat.
.
.
, també perquè els ho demanava el Consejo General del Poder Judicial, s'han posat en eixe jutjat dos funcionaris, un en cada jutjat, durant uns
semestres, però és una mesura insuficient.

Perquè, escolte, només un dels processos penals que té el senyor Fabra té més de 20.
000 folis.
És que són processos complicats, durs, intensos.
.
.
I que la situació de col·lapse d'eixe jutjat mereixeria mesures extraordinàries com esta, com la que assenyalem en esta proposta de resolució, amb esta modificació, i que jo crec que vostés farien bé d'acceptar.

Seria un bon senyal, seria un bona senyal a la ciutadania que vostés pogueren sumar-se a la nostra proposta, i seria començar a passar del que és l'autobombo i no entendre la realitat a sumar-se al que serien les actuacions
efectives per a poder solucionar este problema.

Vostés, el govern de La Generalitat té la responsabilitat de dotar bé amb recursos materials als jutjats.
N'hi han jutjats, entre ells, el jutjat de Nules.
.
.
, necessita d'eixos recursos materials, necessiten eixos funcionaris, necessiten eixa dotació extraordinària per a poder fer front a una situació extraordinària.

I és que la situació extraordinària és que el senyor Carlos Fabra ha col·lapsat els jutjats de Nules, (rient) els ha col·lapsat, i per tant, descol·lapsem-los, posem els recursos materials necessaris i donem un missatge clar de
transparència i de responsabilitat a l'opinió pública, cosa que no hem pogut fer en els últims anys.
Per tant, seria un missatge molt interessant el que hui, des d'ací, des d'estes Corts Valencianes, se podria traslladar a l'opinió pública.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Sí, señora Quinzá.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señora presidenta.

Yo rogaría, como creo que estamos a disposición, a lo mejor, de llegar a algún acuerdo, que nos diera tres o cuatro minutos de receso, para ver si llegábamos a un acuerdo respecto a la aceptación de la enmienda.

La senyora presidenta:

En aras de ese consenso, (veus) a las.
.
.
, tienen ustedes hasta las dos menos cuarto, con ese reloj.
(Veus)

Así que les rogaría.
.
.
, les rogaría también, por favor, a los demás señores diputados que no abandonen el salón de pleno, porque así podremos continuar.
.
.
(Veus)

(Se suspén la sessió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

Continuamos con el pleno.

Tiene la palabra, para la aceptación (veus) o no de la enmienda, la ilustre diputada señora Quinzá.

Señora Quinzá.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Respecto de la enmienda formulada por el señor Morera, decir que, por parte del Grupo Parlamentario Popular, sí que hemos podido llegar a un acuerdo.
Yo creo que además en una propuesta de máximos, la que se había alcanzado, porque se recoge no solamente lo solicitado por el Grupo de Compromís, sino que, además, nosotros incrementábamos y poníamos todos los partidos judiciales que tienen en estos momentos un colapso
judicial importante.

Lamentablemente, en este sentido, y además tengo que decir que de una manera insólita, porque yo creo que jamás había ocurrido en esta cámara, no se puede llevar a efecto este acuerdo, este acuerdo entre dos grupos
parlamentarios, porque el Grupo Parlamentario Socialista se ha negado a
firmarla siquiera a efectos de tramitación, cosa que jamás había ocurrido, porque aunque no estuvieran de acuerdo en el fondo, a efectos.
.
.
, -bueno, eso será su opinión, yo les digo que jamás había ocurrido- y aunque sea solamente a efectos de tramitación, es un acuerdo de los grupos parlamentarios que siempre.
.
.
, o por lo menos
desde que es diputada quien les habla, que es mi tercera legislatura.

Sí que he de decirles que sí que se había suscrito.
Lamentablemente, una vez más, se rompe por imposición de este grupo la soberanía popular.
(Protestes) Se impide.
.
.
, ese es el talante, se impide el acuerdo de dos grupos
parlamentarios.
.
.
(Aplaudiments)

Y, bueno, pues eso es lo que hay.
No solamente se nos niega la financiación de la justicia como luego veremos, sino que, tan siquiera, se nos niega poder
llegar a acuerdos entre los grupos parlamentarios.
Es lamentable y hay que
decirlo así.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Para fijar posición, por parte de la Agrupación de Diputados No Adscritos, tiene la palabra el ilustrado diputado señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Després d'una llarga i alambinada negociació per esmenes, al final, supose que haurem de pronunciar-se sobre la proposició no de llei tal com estava redactada en el seu principi.

Comencem per dir que compartim la preocupació per l'estat de la justícia.
Efectivament, un mal funcionament i, sobretot, una falta de dotació de mitjans, tant personals com materials.

Però no compartim, en absolut, el victimisme que una vegada més tornen a dur ací per a tractar d'abordar esta qüestió, com volent dir «nosaltres no tenim ninguna responsabilitat, «és tot culpa de l'estat», «nosaltres ho fem tot bé, l'estat és el culpable que la justícia no funcione» amb una evident càrrega demagògica inocultable per a qualsevol persona que vaja davant d'açò amb un mínim criteri d'objectivitat.

No entraré en alguns detalls que podríem entrar sobre percentatges i qüestions d'estes.
Sí que vullc deixar entre cometes una frase per a després parlar d'ella, quan diu que el cos de la creació dels nou jutjats s'assumix íntegrament per La Generalitat.
Es queda ahí entre cometes, després parlaré d'això.

Cal recordar, per a entendre del que estem parlant, que La Generalitat té transferida la major part de la despesa en termes d'administració de justícia.
És a dir, «tot», absolutament, tot, tret dels salaris dels jutges, els secretaris i els
fiscals.
La resta depén de La Generalitat.
És l'única part, d'eixos tres salaris.
.
.
, és que depenen de l'estat.

I és cert també que l'estat ha estat finançant i està previst que finance nou jutjats en el cas de Catalunya.
Ara bé, ací hi ha una trampa dialèctica que el Partit Popular posa sempre damunt la taula.
Parlar de finançament de justícia o de sanitat, només té sentit quan es negocien les transferències, després cada administració autonòmica té la potestat per a distribuir els diners com li done la gana.

Per tant, no es pot estar permanentment assumint competències, negociant transferències i, després, destinar els diners a altres despeses prescindibles pressupostàriament i inconvenients des del punt de vista econòmic i socialment regressives.

Jo els pregunte, ¿quina garantia tenim que un hipotètic major finançament per a despesa de justícia o, tan se val, sanitària acabe dedicant-se a aquests serveis i no a fórmula 1, visites de líders religiosos o altres saraus amb els quals alguns amics del PP fan caixa i
unes caixes ben substancioses.

I que et diguen que estan preguntant-se ací com gestiona el Partit Popular la justícia al País Valencià.

Tenim per un costat inversions milionàries d'escaparata, com per exemple les Ciutats de la Justícia, que contrasten amb una manca d'inversions en mitjans materials molt notables, o amb altres manques d'inversions com, per exemple, jutjats de seus judicials.
.
.
Els pose l'exemple.
.
.
-per això abans ho posava entre cometes-, de la seu judicial d'Alcoi que està sufragant-la l'Ajuntament d'Alcoi.
Per tant, això que ho paga la Generalitat valenciana, ¡
nanay!

En segon lloc, mesquinesa en la despesa en personal.
Exemples: l'arxiu central de la Ciutat de la Justícia que està en una nau de Riba-roja, no està operatiu perquè manquen dos o tres funcionaris.
La conseqüència és que s'acumulen els expedients en els corredors de la Ciutat de la Justícia.
O, un altre tema, el ministeri va incrementar plantilles, jutges i secretaris per
als jutjats socials, però La Generalitat no va incrementar proporcionalment els treballadors.
Quina
conseqüència va tindre açò?
Que es va allargar la jornada laboral contra el criteri dels sindicats, fins i
tots els més dretans.

L'allargament de la jornada laboral no és la solució al problema.
Per això nosaltres tenim molts dubtes en el tema de l'esmena.
No és la solució al problema perquè el problema és que si allarguem la jornada laboral servirà per a poder resoldre l'acumulació d'expedients que hi ha fins hui en dia, però no resoldrem el problema estructural que és la manca de personal que en estos moments ja hi ha en els jutjats.

Per tant, si no es dimensionen adequadament les plantilles no es pot, o no s'hauria d'augmentar la jornada, perquè insistixc que això no resoldrà la situació estructural de dèficit que hi ha en estos moments.

Per tant, i concloc, no a la proposició no de llei.
En primer lloc, perquè el sistema de finançament és global i no és un sistema de finançament de la justícia només, i per tant, si això té de resoldre's en un tema específic, caldria negociar-ho específicament.

I, en segon lloc, no podem donar suport al Consell en reforç a l'esforç inversor ni en material ni en res perquè em sembla una broma de mal gust vindre ací amb eixe tipus de peticions.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per part del Partit Socialista, té la paraula la il·lustre diputada senyora Huesca.

La senyora Huesca Rodríguez:

Gracias, señora presidenta.

El PP presenta esta proposición no de ley de tramitación especial de urgencia sobre un sistema estable e igualitario en la financiación de la justicia.
Me van a permitir que haga una serie de consideraciones para
que podamos explicarnos cuál es el motivo de esta tramitación.

Empezamos con la propuesta de resolución que hace el Partido Popular.
En su primer apartado dice: «Las Cortes acuerdan instar al Consell para que inste al Ministerio de Justicia a
establecer un verdadero sistema de financiación de la justicia en las comunidades autónomas basado en criterios igualitarios, objetivos y de acuerdo con todos los
gobiernos autónomos.
» Hagamos historia.
Las competencias, como bien han dicho mis compañeros, en materia de justicia las tenemos transferidas desde hace ya muchos años.
Por lo tanto, no hay ningún sistema de financiación para justicia por parte del Ministerio de Justicia.
Esto quiere decir que la
Comunidad Valenciana no es considerada territorio del Ministerio de Justicia,
denominación que tiene en las comunidades autónomas que todavía no le han sido transferidas las competencias y, por lo tanto, el ministerio sí tiene la obligación de gestionarla y así lo hace igual que tendrían que estar ustedes haciendo en la Comunidad Valenciana.
Por lo que el Ministerio de Justicia no puede en su presupuesto dedicar dinero
para la Comunidad Valenciana.

Le repito: las medidas que se contienen es a nivel nacional, no pueden ir
territorializados los presupuestos, puesto que hay comunidades que tiene las
competencias de justicia transferidas, y entre ellas la nuestra.
Más claro creo que no puedo decirlo, y si no lo entienden vean, les aconsejaría que vieran Barrio Sésamo.

Las razones que ustedes describen en la exposición de motivos para su solicitud no son del todo correctas.
Dicen que por causas
de la crisis económica y del aumento de litigiosidad y por consiguiente, la carga de trabajo en
los juzgados, la percepción de los ciudadanos sobre la justicia es su mal funcionamiento.

Bien.
Es cierto que ha aumentado la litigiosidad y la carga de trabajo en los
juzgados, pero no es del todo cierto que haya sido a causa de esto
exclusivamente, porque ya desde hace mucho tiempo en esta comunidad los
juzgados están sobrecargados de asuntos, y no por la falta de jueces porque he de recordarles
que el Ministerio de Justicia siempre ha concedido los jueces que ustedes han
solicitado, sino que esos juzgados no tienen el personal administrativo,
gestores y tramitadores necesarios para descongestionarlos de trabajo,
competencia exclusiva de su gobierno y que ustedes no solucionan.

La justicia en nuestra comunidad, desgraciadamente hace mucho tiempo que está mal y no es por la situación que vivimos, la perciben nuestros ciudadanos como precaria.

El ministerio sabemos que tiene competencia para nombrar a jueces y secretarios
judiciales para cada comunidad autónoma.
Es la comunidad autónoma quien eleva la propuesta al Ministerio de Justicia y después el ministerio hace un estudio, que según la litigiosidad, la población y la adecuación de la planta nombrará lo que corresponda.

Siempre que se ha solicitado por parte de nuestra comunidad jueces el
ministerio no sólo le ha concedido los que han solicitado sino uno más de los solicitados.
Nunca han puesto ningún obstáculo.
Recordarles también que se han nombrado más jueces, secretarios judiciales y fiscales durante la época de Rodríguez Zapatero que en la época de Aznar.
1.
089 en la anterior legislatura de Zapatero, entre fiscales y jueces, frente a
los 521 de la última legislatura del PP.
(Protestes) Pero el gobierno valenciano, el de su president Camps, los responsables de hacer estos juzgados son ustedes, es su competencia
exclusiva, tienen la obligación de hacerlos y de dotarles de despachos, ordenadores, de recursos materiales y
personales.

El problema que se encuentra es que, como ya les dije el lunes en la
comparecencia de la consellera, la cual lamento mucho que falte en esta toma en consideración, no tienen liquidez.
Su gobierno tiene un grave problema de liquidez y de
morosidad, y por esto su urgencia en esta PNL.

¿Cómo pueden seguir en la misma cantinela de que el gobierno central les está marginando?
Si el gobierno valenciano, el de Camps, ha disminuido el presupuesto en justicia
un 5,4%.
¿Saben cuánto aumenta el presupuesto de Rodríguez Zapatero en justicia para este año?
Aumenta un 9,7%.
O sea, que ustedes disminuyen más de un 5%, nosotros aumentamos un 10% y, ¿todavía dicen que les estamos marginando?

Señores del Partido Popular, quien margina a esta comunidad es su gobierno, el
gobierno de Camps.
(Aplaudiments)

Ustedes dan unas cifras sobre la inversión de justicia en los presupuestos generales del estado que son incorrectas.
Yo
les voy a aclarar las cifras y así se dan cuenta de una vez por todas del esfuerzo inversor del gobierno de Rodríguez Zapatero.

Parten de un error bastante grande, porque dicen que la justicia en España crece un 0,5% del PIB.
La cuestión es que la inversión en justicia no es sólo la que efectúa el Ministerio de Justicia sino la que efectúan los que tienen competencias en la administración de justicia.

La cantidad que en el cierre del año 2008 -apúnteselo- se ha dedicado por el gobierno de Zapatero en España a la administración de justicia, supera los cuatro mil millones de euros, es algo más del 1,5% del PIB.

El gasto en política de justicia se incrementa un 9,7, y además en un contexto económico desfavorable, el mismo contexto económico desfavorable que tienen aquí en la Comunidad Valenciana con la diferencia de que usted disminuye un 5,4%.

El presupuesto destinado al Ministerio de Justicia crece un 13,7% con el
compromiso de acometer las reformas necesarias para lograr que la justicia sea
un servicio público avanzado y de calidad.

Y esto responde al segundo punto de su propuesta de resolución.
No podemos dar soporte al Consell por el esfuerzo inversor de justicia en los
presupuestos que nos presentan para 2010 porque no existe.
La conselleria disminuye, como ya hemos dicho, un 5,4 su presupuesto con respecto al
presupuesto del año anterior.
Pero no es como dicen que disminuye en gasto corriente, sino que
recortan en inversiones reales, en programas de formación, en menores, en mujeres, en modernización, en administración local, en todo.
Recortan en todos los servicios que repercuten directamente al
ciudadano.

Señores del Partido Popular, miren, ¡si no pasa nada porque ustedes digan de vez en cuando, o alguna vez, la verdad!
Digan que el gobierno Camps tiene un grave problema de liquidez y de morosidad,
sobre todo falta de liquidez.

Con la ley de acompañamiento que ustedes presentan piden un aplazamiento del pago en los proyectos de
inversiones de las sedes judiciales, del plan Justi-Seu, juzgados que tienen
ustedes la obligación de hacer.
Y el año pasado aprobaron una enmienda en la misma ley para poderse endeudar en diez años para poder realizar alguna sede.
Sede que ustedes tienen la obligación de hacer.
¿Y dicen que nos margina el gobierno central?
Pues miren, no es así.
Porque en la Comunidad Valenciana en 2010 por inversiones del gobierno central
va a tener un importe de 130 millones de euros con los fondos de compensación interterritorial.
Más de dos millones de euros para la Ciudad de la Justicia de Castellón, y para la ciudad de Valencia casi trece millones de euros.

Ustedes dicen que Cataluña recibirá para esto mismo 6,1 millones.
Pues, mire, yo creo que 13 millones es mucho más que 6,1 (aplaudiments), y si no le vuelvo a repetir: a ver Barrio Sésamo.

Pero dice es que no.
.
.
, pues vamos a ver, si en el plan E, en Alicante, los juzgados de Alicante, la urbanización del palacio de justicia se está haciendo con fondos del plan E.
¿Cómo puede usted decir todavía que no recibimos nada?
Es que hay que ver más los periódicos.

Además, debo recordarles que el gobierno central ha aprobado el Plan de modernización de justicia, y todo ello con el acuerdo del Consejo General del Poder
Judicial, Fiscalía General del Estado y todas y cada una de las comunidades, incluida la de
usted, con un presupuesto adicional de 600 millones.

Mire, nosotros hemos planteado muchas veces que el Consell solicite al Consejo
General del Poder Judicial sistemas de refuerzo para abrir por la tarde los
juzgados con más carga de trabajo, como pueden ser los juzgados de lo social, mercantil, los
juzgados bis.
Y hoy, en un intento de que no se quedaran solos en la votación, han hecho un intento ahí de suavizar la PNL.
Pero, ¿que quiere que le diga?
, el espíritu de la PNL no ha cambiado y siguen ustedes equivocándose continuamente.

Antes de venir a pedir un sistema de financiación al Ministerio de Justicia, que no pueden pedir porque no corresponde, póngase de acuerdo con el PP valenciano, con el PP nacional.
El PP valenciano se
tiene que poner de acuerdo con el PP nacional.
Póngase de acuerdo con Soraya Sáenz de Santamaría para no tener que contradecirse en temas de la financiación, porque con el sistema de financiación que quiere usted, su portavoz en el Congreso, la Comunidad Valenciana recibiría menos dinero del que recibe ahora
(veus) con el sistema que propone el Partido Socialista en el Congreso.

Atendiendo a la equidad territorial no parece razonable que las comunidades autónomas presten el nivel de su servicio en función del nivel de renta, que es como pide la señora Soraya, con el que los servicios fundamentales correrían peligro y la financiación por habitante sería desigual, tal y como ocurre con el sistema de financiación del 2001.
Lo que parece razonable es que el Gobierno de España contribuya a equilibrar las prestaciones de servicio con transferencia de
nivelación que se deciden en el Congreso de los Diputados.

El sistema de financiación del gobierno central que propone y se está debatiendo, tiene mecanismos realmente aplicables para convencer los
crecimientos de población.

Recordar que en dicho Consejo de Política Fiscal y Financiera, y que tuvo el voto afirmativo de todas las comunidades
autónomas, ninguna comunidad votó en contra, por lo que, se supone, que no se oponen al nuevo sistema de
financiación.

El modelo de financiación socialista no solo corrige las deficiencias del anterior, aprobado por el
Partido Popular, sino que refuerza las prestaciones del estado de bienestar,
por lo que la única razón de esta PNL es la mala gestión que hacen de los recursos y su mal gobierno, pero que con el nuevo sistema de
financiación propuesto por el gobierno central que se aprobará recibiremos más financiación, más que con el sistema del PP del 2001.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, tiene la palabra para el turno de réplica la señora Quinzá.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señora presidenta.

Señora diputada sabe usted que la consellera está toda la mañana aquí porque venía, como no, a refrendar esta proposición no de ley que además es una reivindicación que hace ella sistemáticamente, y tan lejos como ayer fue al ministerio a reivindicarlo, pero
cuestiones de agenda, porque ella se preocupa y se ocupa de la justicia, le
impiden estar aquí en estos momentos.
Luego me parece un poco ruin que diga eso.

Señoría, vamos a ver, le agradezco que me diga lo de Barrio Sésamo porque eso es que usted me ve muy joven.
Yo se lo agradezco.
(Veus) Pero yo, lo que sí que le voy a decir es que usted, usted, es la que no se entera muy bien de qué va esto.
Usted dice que los juzgados los creamos nosotros.
Mire, señoría, los juzgados los crea el ministerio.
Yo no le remito a Barrio Sésamo, pero sin acritud yo sí que me ofrezco a explicarle todo esto de la justicia.
De verdad, veo que.
.
.
 a lo mejor necesita usted un tiempo para comprenderlo.
Y yo, de verdad que me
ofrezco a explicarle qué es lo de la justicia.

Señoría, también me habla de que el presupuesto en justicia no puede estar territorializado.
Bueno, pues, no puede estar territorializado parece ser en esta comunidad, en
otras comunidades sí que lo están.
Y es lo que venimos denunciando.
Y eso, usted, además, lo sabe y le consta.
Entonces, no sé si es que no lo entiende o no le interesa por intereses partidistas.

Señorías, lo único cierto es que desde el año 1995, en el que La Generalitat asume las competencias de justicia, el esfuerzo
inversor para lograr la transformación de nuestra justicia no ha tenido descanso.
Y eso, señoría, todos los que somos abogados o trabajamos en el ámbito de la justicia lo sabemos y lo hemos podido comprobar de primera mano.

Respecto de los medios, señoría, le diré que probablemente se tengan que mejorar, siempre se tienen que mejorar y yo
siempre seré de las que reivindiquen que se tiene que mejorar.
Y en eso ha estado y está este gobierno.
Pero, lo que hay que hacer, señorías, es racionalizar los medios.

El propio Consejo General del Poder Judicial, año a año, en su informe, dato a dato, reconoce negro sobre blanco el esfuerzo inversor
de nuestra comunidad respecto de otras comunidades.
Y eso, además, usted lo sabe.
No en vano, nosotros somos la cuarta comunidad en el número de funcionarios por juez, con un 7,23% de jueces por encima de la media
nacional.

Pero, señorías, si queremos una justicia ágil, entre otras cosas, lo urgente es que se dote de órganos judiciales que ayuden a responder a las necesidades cada vez más crecientes en la época de crisis que vivimos.
No lo digo yo, lo dice hoy, en prensa, el propio
juez decano de Valencia que, a preguntas de si se han atendido las
reivindicaciones, dice que en las esenciales, que son el aumento de jueces y
juzgados, no se ha avanzado absolutamente nada.
Les recuerdo, competencia del
ministerio.
Insiste el propio juez decano en que no podemos ser el furgón de cola de los presupuestos generales del estado.
Y en esto, señoría, desgraciadamente tenemos que darle la razón.

Señorías, los únicos que ponen las sentencias, hoy por hoy, son los jueces.
Ni los edificios,
ni los ordenadores ni los auxiliares ponen sentencias.
Y lo único cierto es que somos la tercera comunidad por la cola en número de jueces y magistrados, con 9,11% de jueces por cada 100.
000 habitantes.
Somos la tercera comunidad en tasa de ligitiosidad y somos la primera con el número de casos por juez.

Señorías, aunque la provisión de medios materiales y personales al servicio de la administración de justicia es competencia exclusiva de La Generalitat, al igual que ocurre en
el caso de la comunidad catalana, sin embargo el Ministerio de Justicia no
aplica el mismo criterio a la hora de participar en la cofinanciación del servicio esencial, que constituye la justicia en una comunidad y en otra.

Señorías, la justicia no puede ni debe ser susceptible de acuerdos bilaterales con
determinadas comunidades.
Todos los justiciables tenemos por justicia el mismo
derecho a recibir los mismos medios, y estos deben obedecer a criterios
objetivos e iguales para todos.
El estado tiene que invertir en justicia en las
mismas condiciones que en el resto de comunidades.
El otro día, ya tuvo ocasión la consellera de cuantificar en 65 millones de euros las desigualdades desde que recibimos
las transferencias.

Queremos que los presupuestos generales del estado sean presupuestos de políticas de estado y no presupuestos partidistas.
Por eso, yo les pido altura de
miras y les pido que se sumen a nosotros en un ejercicio de responsabilidad
para los valencianos y valencianas, que son los que les han elegido para estar
ahí en ese escaño.

Y, señoría, no nos quedamos solos en la votación.
Puede que nos quedemos solos en la votación por las argucias que han utilizado ustedes.
Todos los grupos parlamentarios
han tenido ocasión de subirse a esta tribuna y pronunciarse al respecto de esta proposición no de ley.
Todos, absolutamente todos, salvo ustedes, están de acuerdo en el incremento de la financiación de justicia para nuestra comunidad.
Es más -le voy a decir más- el Grupo Parlamentario Popular está dispuesto a presentar esta misma proposición no de ley consensuada y con el acuerdo que hemos llegado y que ustedes no
tengan ningún mecanismo -como han tenido hoy- para poder abortar el acuerdo parlamentario que hemos tenido.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Huesca, cinco minutos para finalizar el turno de réplica y pasamos a la votación.

Cuando quiera.

La senyora Huesca Rodríguez:

Gracias, señora presidenta.

Me parece increíble que denomine argucias al debate democrático en esta sala, en estas Cortes.
(Aplaudiments) Ustedes tienen la mayoría, si no les gusta el reglamento, ¡cámbienlo!
Pero, esto creo que es un debate democrático.
Bueno, vamos a ver.

Señora Quinzá, lo primero es que no debe de insultar a nadie.
Aquí estamos en la oposición, el grupo de la oposición puede decir lo que le parece según sus criterios políticos, su trabajo y sus argumentos.
No creo yo que nadie de aquí de la cámara nos merezcamos los insultos que usted acaba de verter al principio de su
intervención.
(Veus)

Centrándonos en el debate, usted dice que pueden.
.
.
¡Cómo que pueden ir territorializados!
El Ministerio de Justicia no puede -como ya le dicho al principio-, no puede llevar un sistema de financiación y no pueden ir los presupuestos territorializados.
¡Haga el favor de decir la verdad y no confunda a la cámara!
Ustedes tienen competencias exclusivas.

Y las otras comunidades, que sí que van territorializados y lleva el Ministerio de Justicia los presupuestos,
son comunidades que no tienen las competencias transferidas, y, por lo tanto,
son del territorio del Ministerio de Justicia, y, con lo cual, en los
presupuestos sí que tiene que ir ahí la financiación, pero no las comunidades que tienen competencia exclusiva como resulta en la
Comunidad Valenciana.

Otra vez me repite los mismos argumentos de la primera intervención.
Supongo que no tendrá argumentos para defender la PNL.

El juez decano dice lo de los jueces.
Pues, mire, le voy a recordar que en los últimos años todos los juzgados, todos los jueces que han solicitado, sus distintos consellers que han pasado por el Consell, se les ha concedido todo, y, como le he repetido
antes, no todos los solicitados, sino uno o más.

Resulta que el Plan de modernización de justicia, que va a cometer el gobierno, va a aumentar la planta judicial.
Y
el crecimiento del 13,77 del presupuesto de justicia representa una variación de más de 218 millones de euros y se destina exclusivamente a la modernización de justicia, modernización que su consellera rebaja pero considerablemente, hasta el punto de hacerlo desaparecer de los
presupuestos.

La modernización que va a conllevar el gobierno central va a ser: actuaciones dirigidas a la
consecución de una justicia tecnológicamente avanzada; potenciación del nuevo mapa judicial con la convocatoria de 750 plazas de jueces, 450
fiscales nuevos y 800 secretarios judiciales nuevos -creo que no podemos negar que el gobierno central está haciendo una gran apuesta por el nuevo de jueces, fiscales y secretarios
judiciales.
Además, también, la modernización conllevará la racionalización, profesionalización y optimización de los recursos personales con todo lo que conlleva la implantación de la nueva oficina judicial; los recursos personales para el servicio público de justicia; y el desarrollo del plan de infraestructuras y equipamientos
para el anterior.
Ustedes, todo esto lo disminuyen.

Se ha referido al tema de Cataluña.
Como bien decía el compañero, suena a anticatalanismo.
Y, a ustedes, no les conviene porque así les va en la comunidad catalana, al Partido Popular.
Pero, le vuelvo a repetir
que usted ha dicho que a Cataluña se le da, para crear sedes, 6,1 millones.
Nosotros, el gobierno central está dando más de trece millones de euros.
Me parece que la diferencia, si no la ha
entendido, yo la vuelvo a repetir.

Si ustedes tienen que pedir financiación, que sean sus portavoces en el congreso nacional, en el Congreso de los
Diputados, quienes tienen que pedir el tema de financiación para que se modifique, que está ya debatiéndose con la LOFCA.
Pero, le vuelvo a repetir que se pongan de acuerdo con
ellos, porque unos piden unos criterios, y, ustedes, solicitan otros.

Le podría decir con lo de los jueces, que usted ha dicho que los jueces se manifestaron
o convocaron una huelga.
Esa huelga que se convocó por los secretarios judiciales y jueces.
.
.
No vamos a recordar el hecho traumático que ocasionó esta situación, pero sí decirles que la reforma de la Ley orgánica del poder judicial recoge una serie de mejoras.
Entre ellas, una buena
parte de sus reivindicaciones del colectivo, sobre el 90 o 95% vienen recogidas
en la reforma.

Y sobre la huelga de jueces, solo una asociación convocó la huelga para el pasado junio antes de que se presentara el Plan de
modernización para la justicia y los presupuestos generales del estado.
Y justo esta
asociación era la que decía que «no existe derecho de huelga», y convocó la huelga coincidiendo con un período de renovación de cargos y de elecciones internas, cuando nunca ha defendido el derecho de
huelga.
Me parece un poco ruin.

Y no quiero dejar de decir que se ha hecho un esfuerzo importantísimo en los últimos años en este servicio público, como es la justicia.
Así, la dotación total del año 2004 ascendía a 1.
060 millones de euros; en 2010, 1.
804,82 millones de euros.
Esto es un
incremento, en términos homogéneos, de más del 70%.
Ustedes no pueden decir lo mismo, porque ustedes lo único que aumentan son sus problemas y las desigualdades en la Comunidad
Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señores diputados, vamos a proceder a la votación de este punto, el punto número 4.
Comienza la votación.
Votos a favor, 46; votos en contra, 41.
Queda aprobado el punto número 4.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la presentació d'un projecte de llei de creació de l'agència valenciana de seguretat de tots els mitjans de transport i d'un altre que regule, entre altres aspectes, la gestió, l'explotació, els plans de seguretat, la formació de maquinistes i el finançament aplicables a totes les línies de ferrocarrils de La Generalitat, presentada pel Grup Parlamentari
Socialista (RE número 42.
284, BOC número 168)

La senyora presidenta:

Pasamos al quinto: toma en consideración de la Proposición no de ley de tramitación especial de urgencia sobre la presentación de un proyecto de ley de creación de la agencia valenciana de seguridad de todos los medios de transporte y de
otro que regule, entre otros aspectos, la gestión, explotación, los planes de seguridad, la formación de maquinistas y financiación aplicables a todas las líneas ferrocarriles de La Generalitat.
(Veus)

Señores diputados, aparte de que están ustedes muy cómodos, les recordaría que están en sede parlamentaria.
Si son tan amables de guardar silencio.

Para la presentación y defensa por parte del Grupo Parlamentario Socialista, el ilustre diputado señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, presidenta.

Senyories, en esta proposició no de llei que presenta el meu grup instem el Consell a presentar, davant estes
Corts, dos projectes de llei reiteradament compromesos pel Partit Popular i
exigits pel Grup Parlamentari Socialista.
Es tracta del Projecte de llei del
sector del ferrocarril de la Comunitat Valenciana i el Projecte de llei de la
agència valenciana de seguretat en el transport.
Es tracta de dos projectes de llei
no únicament compromesos pel Consell -que ho han estat-, sinó que també el Consell té el mandat d'estes Corts per a la seua elaboració.

Senyories, el dictamen de la Comissió Especial d'Investigació de l'Accident de la línia 1 del metro, produït el 3 de juliol de 2006, i aprovat per estes Corts el dia 12 d'agost de 2006 amb els vots exclusius del Partit Popular, en els seus punts 13 i
15, instava el Consell a elaborar el projecte de llei que regule la gestió, explotació, infraestructura, superestructura, coordinació de mitjans, material mòbil, formació de maquinistes, pla de seguretat, avenços tecnològics i finançament aplicables a les línies de ferrocarrils de La Generalitat, i també a crear per llei una agència de seguretat de tots els mitjans de transport amb funcions de vigilància i control dels sistemes de seguretat, entre altres qüestions.

Han passat tres anys i quatre mesos, tres anys, quatre mesos i dies i, el Consell, no solament seguix sense assumir cap responsabilitat política per l'accident de la línia 1 del metro i el president sense rebre els familiars i afectats, sinó que tampoc s'ha presentat cap de les dos lleis: ni la de ferrocarrils ni la de seguretat en
el transport, demostrant, senyories, així, que aquests compromisos expressats solemnement ací pel senyor Maluenda -que quan ocupa la presidència tan diligentment controla les intervencions dels membres de l'oposició-, en representació de la comissió investigadora, no eren més que un intent d'aplicar el clamor de sensació d'irresponsabilitat i incompetència del Consell que impregnava i encara impregna la societat valenciana.

Jo vull dir-li, voldria dir-li al senyor Flores, si estiguera ací, però vull dir-li-ho al senyor Flores, que mentres ell, el seu departament no elabore
estos dos avantprojectes, existint com existixen els antecedents de l'accident de la línia 1, es trobarà el conseller en una situació delicada.
Delicada i susceptible d'empitjorar en qualsevol més enllà de la vessant estrictament política, i que això no passe.

Senyories, la llei de creació de l'agència valenciana de seguretat dels mitjans de transport també està contemplada al Pavace II com un compromís del Consell, i vull dir-li al conseller que per a l'elaboració d'este avantprojecte és absolutament imprescindible comptar amb la col·laboració dels agents socials, dels sindicats.
No té cap sentit legislar matèries sense comptar amb els destinataris o fins i tot en contra dels destinataris
i molt menys quan allò que és legisla té a vore amb temes de seguretat.

Em consta que el senyor Flores ha mentit quan en la Comissió d'Obres Públiques del dia 17 de juny passat, o a l'entrevista amb un mitjà de comunicació valencià el passat dia 15 de juliol, afirmava que s'havia fet la fase de consulta i informació amb els agents socials.
No és cert, i en això coincidixen tots, absolutament tots els sindicats amb què he tingut ocasió d'entrevistar-me en els darrers dies.

Senyories, la llei del sector del ferrocarril de la Comunitat Valenciana, a
part d'emanar de la comissió d'investigació de l'accident de la línia 1 del metro i de figurar també, com he dit abans, en el Pavace II, comptava amb el compromís de l'anterior conseller d'Obres Públiques de ser remesa a esta cambra abans d'acabar la sisena legislatura, i l'anterior conseller d'Obres Públiques prometia «un texto que pretende ser totalmente novedoso y con un contenido más amplio que el de la ley del sector ferroviario del estado y las leyes
ferroviarias que tiene otras comunidades autónomas».

Han passat els anys, han passat els anys i és un clamor que la voluntat per part del Consell d'aprovar esta llei és total i absolutament nul·la.
Catalunya, Euskadi i Andalusia tenen les seues lleis ferroviàries ja aprovades i han adaptat ja també el seu ordenament a la nova llei estatal del sector ferroviari de 2003 des de
fa ja uns quants anys, i tres anys després, ací, seguim esperant eixa llei «novedosa y con un contenido más amplio que el de la ley estatal y de las comunidades autónomas que ya tienen una ley ferroviaria», repetixc, com dia l'anterior conseller d'Obres Públiques.

¿Per què, senyories?
, ¿per què això?
A ningú se'ns escapa que la negativa del Consell a traure endavant esta llei està en la pretensió de privatitzar les línies 2 del metro i del Tram d'Alacant, en evitar l'existència d'una llei que podria encotillar les pretensions privatitzadores de Camps, en la
mesura que la llei serà una llei que és necessari pactar-la amb els sindicats, els quals, tots, repetixc, absolutament
tots, s'oposen a aspectes com la introducció de tercers en l'explotació de línies de ferrocarrils de la comunitat o a l'obtenció d'habilitacions de maquinistes o caps de circulació a través de centres privats de formació, temes estos que pretén introduir en la llei l'actual equip de la Conselleria d'Infraestructures.

Es pretén actuar privatitzant per la via dels fets consumats, i està molt clar que baix eixa pretensió privatitzadora i urgent està la pèssima gestió de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, que tindrà un deute a finals de 2010 de 1.
153 milions, que estan, el deute, ja generant, a
més, uns interessos de demora amb proveïdors d'al voltant de huitanta milions d'euros, una situació que ha portat també a l'ens gestor de transports a un endeutament de 876 milions d'euros.

Senyors del Partit Popular, algú ha d'explicar la responsabilitat de tanta irresponsabilitat i pèssima gestió, algú haurà d'explicar el perquè de la creació de l'ens gestor de transports abans de l'aprovació de la llei del sector ferroviari valencià, algú ha de reconéixer els motius reals de la paralització de la llei, i espere que, o el senyor Serra o el senyor Ferraro, no sé qui, ho facen a continuació en la intervenció que tindran després de mi.

Senyories, hui pretenem que el Partit Popular faça un exercici de coherència política.
Sé que és difícil demanar-li al Partit Popular que faja un exercici de coherència política, no és habitual en el Partit Popular fer exercicis de coherència política, però esperem que la faça i vote a favor d'allò que prometé en l'anterior legislatura, que ha inclòs, a més, en el Pavace II i que plasmà, repetixc, al dictamen de la comissió d'investigació de l'accident de la línia 1 del metro, votant posteriorment a favor ací, en el ple de Les Corts, en el mes d'agost de l'any 2006.

Esperem que vote a favor d'instar el Consell a aprovar els projectes de llei del sector ferroviari de la
Comunitat Valenciana i de la creació de l'agència valenciana de seguretat de tots els mitjans de transport, i entre ells, de
Ferrocarrils de la Generalitat, perquè, senyories, l'aprovació de la política de seguretat de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana portada a terme
al consell de direcció de l'empresa el passat 24 d'abril d'enguany no és més que una relació vàcua d'intencions que detecta l'interés de ferrocarrils per cobrir una cosa que sap que és necessària i urgent, però que en absolut complix allò al que obliga ni l'Agència Europea del Ferrocarril, ni la directiva sobre seguretat dels ferrocarrils
comunitaris, ni l'Enelec ni la norma UNE-EN 50407, ni les bones -per descomptat- pràctiques de seguretat en la indústria ferroviària.

Senyories, no es neguen a legislar sobre temes de competència exclusiva de La Generalitat com és el cas de ferrocarrils, transports i seguretat pública, aspectes que figuren en el nostre estatut d'autonomia com a competències exclusives de La Generalitat, de la Comunitat Valenciana.
No es neguen a
legislar sobre eixos aspectes.
Vostés, tan acostumats a reclamar al govern central, a reclamar a l'estat, solen practicar la política de no desenvolupar les competències que l'Estatut d'autonomia ens atorga als valencians, i això és una cosa que els sol deixar contínuament en evidència.

Són vostés, senyors del Partit Popular, uns captaires enfront d'altres, però no tenen la capacitat política, o no la volen tindre, per a gestionar allò que sí que és competència seua.
I este, senyors del Partit Popular, és el cas.
Estem parlant de dos competències que són seues, que figuren el l'Estatut d'autonomia, com és la llei del sector ferroviari valencià i com és la creació de l'agència valenciana de seguretat en el transport.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el señor Torró por parte de la Agrupación de Diputados No Adscritos.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies.

Bé, vaig a centrar-me fonamentalment en l'aspecte referit a la seguretat, no perquè.
.
.
, l'altre aspecte en què també estem d'acord.
.
.
, sinó perquè crec que és el més cridaner i el més important relativament, ¿no?
I no tindríem d'estar ací justificant la necessitat de presentar un projecte de llei que regulara la
seguretat integral, ¿no?
, de totes les línies ferroviàries que són competència del Consell, ¿no?
I no perquè això no puga ser més o menys necessari, sinó perquè com ja s'explica en la mateixa proposició no de llei, és un compromís del Partit Popular, de Les Corts i del mateix govern, arran del tràgic accident de metro, que va descarrilar el passat 3 de juliol de 2006 i que va
ocasionar la mort a 43 persones i en va deixar ferides 47, en el que sense
dubte és l'accident de metro més greu que hi ha hagut a tota Espanya, ¿no?

Per tant, una llei integral que creara l'agència és importantíssim per a assumir el concepte i requisits d'eixa seguretat integral, començant pel de la seguretat en la circulació, òbviament, però també de totes les circumstàncies que puguen afectar la confiança que té la ciutadania en l'ús dels mitjans ferroviaris.
El viatger hauria de sentir-se segur no sols enfront
d'un possible accident ferroviari, sinó també en la seguretat d'accessos, la delinqüència comuna, siga organitzada o no, i els problemes conductuals d'altres usuaris, ¿no?
, sobretot de viatgers, com, també.
.
.
, i el tema del bon estat de les instal·lacions.

Una llei, d'acord, però també caldria invertir més en el benestar i la seguretat dels ciutadans, i en eixe sentit caldria
preguntar-se que on ha estat, on estan els diners que el govern central al seu
dia va transferir a La Generalitat perquè el destinara a la millora del transports, ¿no?
El més important, i allò que va causar una alarma, una importantíssima alarma social, és la seguretat d'usos.
Restablir la confiança en l'extrema seguretat del transport és imprescindible, atesa la necessitat que vaja substituint l'insostenible transport privat basat en el vehicle a motor.

I aquesta confiança va quedar molt greument afectada pel dramàtic accident que he esmentat, ¿no?
, i, si cap, més encara per l'actitud del Consell davant d'ell i la seua falta d'assumpció de responsabilitats, deixant en el terreny límbic de l'errada humana allò que tècnicament era resoluble, ¿no?
I el que és pitjor per a la confiança és l'actitud covarda de deixar les culpes a un mort i al factor humà, que sempre, sempre, és repetible.

La seguretat dels viatgers no s'ha de deixar en mans dels conductors.
Hi ha mitjans tècnics que esmenen possibles errors i indisposicions d'aquests, i revisions de seguretat en tots els aspectes possibles que eviten que
es complixca el precepte que tot el que pot passar acaba passant, ¿no?
, impedint precisament això, que puga passar.
Si tècnicament és possible prendre mesures perquè una unitat de metro no circule a una velocitat exagerada, aquestes són ineludibles i haurien d'estar regulades perquè s'exigiren en tots els casos, i, a més, que s'establixquen clarament protocols d'actuació i les responsabilitats en cada tram.
No és el que s'ha estat fent a La Generalitat dins de Ferrocarrils de la Generalitat
Valenciana, ¿no?

«L'efectivitat de les mesures preventives haurà de preveure les distraccions o imprudències no temeràries que puga cometre el treballador», ¿val?
Això que acabe de citar és l'article 15 o està contingut en l'article 15 dels principis de l'acció preventiva de la Llei de seguretat i prevenció en el treball, perquè, això és evident, també es complixen les obligacions que marca la llei a posteriori d'un accident, ja que sempre ha de ser (inintel·ligible) .
.
.
al màxim per a prendre les mesures que eviten que puga repetir-se i trobar les
respostes al perquè, ¿no?

I, en eixe sentit, jo crec que és imprescindible deixar caure una sèrie de preguntes que han quedat flotant des del 3 de juliol de 2006 i que
seguixen ahí: ¿per què es va dur el vagó sinistrat a les cotxeres de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana sense cap
vigilància?
, ¿per què es va ordenar desballestar la màquina sinistrada de tal manera que no es poguera vore res en ella?
, ¿on estan les tres còpies del llibre d'avaries?
, tres còpies guardades en tres llocs diferents;
(veus) ¿per què es va rebutjar la compareixença en la comissió d'investigació de tècnics que discrepaven de l'informe del Consell?

Esperem, esperem, que pugam tindre una llei de seguretat integral que obligue a
fer allò que és degut inclús en el cas que els (inintel·ligible) .
.
.
polítics no tinguen eixa voluntat política.
Espere que, per tant, aproven aquesta proposició no de llei que, en definitiva, no fa més que recollir coses a què vostés mateixa ja s'han compromés.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per part del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Fixar la posició sobre este tema la veritat és que és una mostra de quina situació política i democràtica es viu en esta comunitat.
Perquè haver de presentar una proposició no de llei perquè se complisquen acords d'estes Corts, d'anteriors legislatures, coincidiran amb mi que es prou trist, almenys demostra
un panorama polític molt desolador.

I quan parlem de seguretat al transport públic de la nostra comunitat, és evident que no podem oblidar que el darrer dia 3 de juliol ha fet tres anys
que va ocórrer el fatídic i evitable accident de metro en la línia 1, que va costar la vida a 43 persones i en van resultar ferides unes altres
47.

I és de veres que una cosa es predicar y otra dar trigo, com diuen en el refrany castellà.
I que el govern valencià demana molt en la boca gran, predica molt en la boca gran, però dóna poc de blat quan li toca governar, tenint en compte a més que porta un any en paràlisi política total.

Però sí amb la boca gran hem hagut de suportar des de l'inici de la legislatura com el conseller Flores.
.
.
Per cert, la seua no-presència ací també és una mostra de la importància que li dóna a este tema, i només per deferència a la memòria de les víctimes d'aquell accident crec que hauria d'haver estat ací.
Però hem hagut de suportar com el senyor conseller, el senyor Flores, compareixença rere compareixença, quan s'ha parlat del transport públic en la nostra comunitat, ens ha dit que el projecte de llei estava ja en
fase de negociació amb els sindicats, que estava ja redactat, que ja estava en fase pràcticament d'entrar a estes Corts.
I període de sessions rere període de sessions hem d'assistir també al fet que eixe projecte mai veu la llum i hem de, lògicament, assumir que se'ns està dient una cosa que no és certa.

A més, esta no és una proposta nova.
L'oposició, diferents grups de l'oposició, l'hem proposada en altres ocasions en les comissions, les hem reivindicat en
altres intervencions.
I, a més, és una proposta que l'Associació Víctimes del Metro de 3 de Juliol ens ha adreçat en moltes ocasions i ens vol fer reflexionar a tots els càrrecs públics sobre l'estat actual, encara hui, de la línia 1 del metro, i de la qual volen fer-nos també memòria d'allò que va succeir i que, per manca de mitjans, va tindre un tràgic desenllaç.

Els membres de l'associació de víctimes del metro estan decebuts per les accions del govern valencià i, per tant, pensen que han de continuar demanant allò que com a ciutadans i ciutadanes tenen dret, i és tindre respostes a les causes de la mort d'eixes 43 persones i dels 47 ferits, tindre eixes respostes de les quals s'ha parlat també en les intervencions anteriors.
Eixes respostes que mai arribaran, de per què se va destruir el vagó, d'on estaven els llibres, de per què se li tira la culpa a un que no se pot defensar sense fer més investigació.
Per suposat que també es prenguen les mesures, precisament estos familiars de les víctimes més que ningú volen que es prenguen les mesures necessàries per poder evitar un accident previsible i evitable, i que els serveis públics bàsics tinguen la qualitat i la seguretat necessàries, perquè tots els valencians i les valencianes que ens pugem als serveis públics, als serveis de transport públics, tingam la seguretat que estem segurs.

En l'associació creuen que és molt important que els polítics, entitats, associacions i ciutadans s'impliquen en reclamar una investigació adequada que comporte l'assumpció de responsabilitats polítiques davant d'un fet d'esta magnitud i transcendència, i que a més s'adopten les mesures correctores perquè este tipus de catàstrofes no tornen a ocórrer.
És cert que a un li sorprén la fredor amb què la societat valenciana ha tractat este assumpte, la rapidesa amb què ha pogut passar pàgina i també, com no, la crueltat amb què s'ha oblidat este tema.

Esta associació pensa que la societat valenciana continua malinformada.
Pot ser una raó, vull pensar que és això i no que ens hàgem quedat sense el cor col·lectiu que tota societat ha de tindre.
I eixa desinformació és molt culpa, causa, dels mitjans d'informació públics a la nostra comunitat autònoma, que efectivament ja s'encarregaren de silenciar i de manipular estes informacions.

Però hi ha acords que van quedar per escrit, i per això servixen els diaris de sessions, com el que les Corts Valencianes, en sessió plenària celebrada el divendres 14 de juliol de 2006, a proposta del Grup Popular,
com no, aprovà la creació d'una comissió d'investigació de l'accident del 3 de juliol de 2006 en la línia 1 de Metrovalencia.
La comissió d'investigació més curta de la història, que durà cinc dies, en la qual no s'aclarí res, en la que, efectivament, no se deixà comparéixer a les persones que s'havia demanat des de l'oposició, i que es tancà -hi havia molt d'interés en tancar-la- abans de l'estiu perquè no els deslluira els grans esdeveniments que tenien preparats, com era la
visita del papa.

Esta comissió va acordar una sèrie de conclusions, que han quedat per escrit, que vostés no poden negar, senyories, votades i aprovades en este parlament i que són:

Punt 8.
Les parts ratifiquen i sol·liciten al Consell que agilitze totes les mesures previstes en el Pla d'actuació línia 1 (horitzó 2010), que fou presentat el 15 de maig de 2006.
En l'esmentat pla, entre altres actuacions, es troba «adoptar els sistemes de seguretat de la línia 1, i l'augment de les freqüències i la implantació del sistema ATP», que el mateix conseller, per cert, reconeix que no s'ha implantat.

Punt 9.
Les Corts acordaren agilitzar l'execució de tots els acords adoptats en el si del comité de seguretat en la circulació FGV.

Punt 12.
Les Corts van acordar que el Consell elaborara un projecte de llei
autonòmica que regulara, entre altres matèries, la gestió, explotació, infraestructura, superestructura, coordinació de mitjans, material mòbil, formació de maquinistes, plans de seguretat, innovació tecnològica i finançament aplicables a les línies de ferrocarrils de La Generalitat.

Punt 15.
També van acordar Les Corts que el Consell crearia per llei una agència de seguretat dels mitjans de transport amb funcions de vigilància, control de la seguretat, entre altres.

Açò, senyories, és de 14 de juliol de 2006, fa més de tres anys, quasi tres anys i mig.
I això és el que venim ara a recolzar en esta proposició no de llei.
I és que, efectivament, se presente, en un termini de tres mesos, estos dos
projectes de llei a què se van comprometre des del govern valencià: el de seguretat i el de l'agència de seguretat dels mitjans de transport.

Davant d'açò, els valencians i els responsables polítics no podem quedar-nos callats, li hem de donar suport a esta reivindicació que és de justícia.

Per això, des del Grup Parlamentari Compromís hem de donar, com no pot ser d'una altra manera, el suport a esta proposició no de llei, i reclamem del govern de La Generalitat i del Grup Popular que també donen suport i es comprometen a allò que ja es van comprometre fa tres anys.

I, miren vostés, cada dia que passa que no es presenten estos projectes de llei de seguretat
en els transports públics, el partit majoritari en estes Corts, el Partit Popular, falta a la memòria de les víctimes del metro, de l'accident del dia 3 de juliol de 2006.

Cada dia que passa que no s'aproven estos projectes de llei, tornen a ignorar les seues famílies.

Cada dia que passa sense que s'aproven estes mesures que estaven acordades, vostés tornen a no instal·lar la balisa que haguera salvat la vida d'estes 43 persones.

Cada dia que passa que vostés no presenten este projecte de llei, vostés ens tornen a pujar (remors i pausa) a tota la societat valenciana (remors) en eixe furgó de la mort, en eixe vagó de la mort que va dur a 43 persones a morir fatídicament en un accident absolutament evitable.

Cada dia que passa vostés trepitgen en la memòria dels valencianes i les valencianes que perderen la vida en aquell accident.

Doncs que quede en la seua consciència.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra, por parte del Grupo Parlamentario Popular, el ilustre diputado
señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.
Senyor Signes.

Mos trobem avui davant d'una proposició no de llei on proposa, a pesar del que hem sentit aquí, eixa proposició no de llei proposa davant d'esta cambra que dos lleis per part de la Conselleria d'Infraestructures i Transports, concretament la llei de creació de l'agència valenciana de seguretat de tots els mitjans de transport i, segons la seua
proposta, d'un projecte de llei que regule, entre altres objectes -i aixina ho fico entre cometes, pel que li diré després-, la gestió, l'explotació, els plans de seguretat, la formació dels maquinistes i el finançament aplicable a totes les línies de Ferrocarrils de la Generalitat.

En primer lloc, cap indicar que esta és la quinta proposta que en esta mateixa línia es fa en un any de temps.
O siga, des de finals de setembre de 2008 fins a
la data s'ha parlat d'este mateix tema en cinc ocasions, comptant amb la d'avui.
En dos ocasions s'han produït les seues propostes de resolució durant l'estat de la comunitat.
Una altra en una petició sobre la redacció per part (inintel·ligible) .
.
.
d'Infraestructures i Transport d'un projecte de llei sobre mobilitat sostenible.
I una altra on se li pregunta en
el mes de juny d'enguany al conseller d'Infraestructures sobre la situació dels projectes de llei, que es va comprometre a tramitar durant la present
legislatura.

Lamentablement, com a primera conclusió, podem vore que, a pesar que els nostres plantejaments sempre han sigut els
mateixos, se desprén que tan sols volen utilitzar la trona per a mantindre un discurs on, per
davant de tot, volen mantindre viu i aprofitar una vegada més l'accident del metro de València.
Ho podem vore en totes les seues intervencions, i ho hem vist ara en estos
moments aquí.
Com també hem pogut comprovar avui, una altra vegada, senyor Signes, que eixa no és la forma de fer propostes que poguéssem tirar endavant amb l'esforç i participació de tots.

Mal comencem d'esta forma.
I, com no podia ser d'una altra, mosatros, una vegada més, anem a votar en contra de la seua proposta pels motius mateixos que en les
altres ocasions he manifestat i que a continuació li vaig a argumentar.

Voldria, en primer lloc, indicar que en la pregunta 178, que es va fer en el
mes de juny d'enguany, al conseller d'Infraestructures i Transport en la comissió corresponent, se preguntava, a més d'estes lleis que avui mos ocupen, per la llei d'accessibilitat universal al sistema de transport de la Comunitat Valenciana.
Com
hem pogut observar tots avui aquí, ha tingut lloc l'aprovació d'eixa llei, i eixa llei que damunt, amb les esmenes presentades, amb la
participació de tots,amb la complicitat per part de la conselleria que ha acceptat totes
eixes esmenes, ha pogut tirar-se endavant per unanimitat.
I penso que les
altres lleis, que en este moment estem parlant, seguiran la mateixa línia, perquè aixina ho ha manifestat el conseller i és la voluntat de la conselleria.

Mos centrem ara en la seua proposta.
I, com dia anteriorment, són dos les propostes.
I voldria indicar com són les propostes.
Vosté proposa presentar en aquestes Corts i en el termini màxim de tres mesos -que no ho ha dit en cap moment- un projecte de llei per a la creació de l'agència valenciana de seguretat de tots els mitjans de transport.
La presentació del projecte de llei es troba en estos moments en tràmit en l'informe de la Direcció General de Pressupostos i que porta els gastos de la citada llei, i ha de
tindre l'informe corresponent.
Per tant, ha passat tots els tràmits d'informació de les conselleries i de consulta amb els agents socials -com li dia el conseller-.
I, en conseqüència, el projecte de llei està a punt d'aprovar-se pel govern i entrar a tràmit parlamentari.

Per tant, la llei en estos moments es troba ja en disposició de poder entrar ràpidament aquí.
No cal haver d'aprovar el que en estos moments vostés estan proposant.
Per tant, no parlaré ja més d'esta.

En segon lloc, el projecte de llei que proposa ja se li va indicar, en la
contestació a la proposta del Grup Parlamentari Socialista, la redacció d'un projecte de llei de mobilitat sostenible, que en el projecte fa referència al conjunt de qüestions relatives al desplaçament de les persones amb independència de la forma de transport que utilitze, per tant, inclús, el transport ferroviari.
Un (inintel·ligible) .
.
.
de la mobilitat que permet la seua millora en afeccions cada vegada menors
en el seu entorn i una disminució de les emissions i consum energètics.

En este cas particular, la Comissió d'Infraestructures i Transports està treballant i té un temps pràcticament quasi definit que inclourà una part específica per a regular les infraestructures de transport, en general, i, en
particular, les infraestructures ferroviàries.

Senyor Signes, tal com li dia el senyor Giner en la Comissió d'Infraestructures el passat 25 de març del present any, tant el nostre grup parlamentari com el govern valencià compartix la necessitat d'esta llei de mobilitat, i ja està treballant en la confecció d'esta.
I la pretensió és que, en qualsevol cas, estiga elaborada i puga aprovar-se en la present
legislatura, que és el compromís que es va assumir.

Voldria recordar-li també que estem a l'espera que La Generalitat puga assumir les transferències de les línies de rodalies -això també se li va indicar- amb la corresponent dotació pressupostària per assumir les (inintel·ligible) .
.
.
millores en tots els aspectes; millores que es xifraven en la resolució aprovada en el ple d'estes Corts, el 22 d'octubre de 2008, amb 2.
500 milions d'euros.

Voldria indicar en estos moments la nul·la inversió que en rodalies ha fet el govern central en els seus pressupostos dels últims anys.

La conselleria va realitzar una forta inversió en la millora del servici en les línies de la seua competència i en la millora de la seguretat, material mòbil, formació de maquinistes, avenços tecnològics; tot allò a través d'FGV, el qual ha disposat en els últims anys de les majors pujades pressupostàries.

Com pot observar, la seua proposta parla de finançament aplicable a la línia de ferrocarrils de La Generalitat.
És necessari que poguéssem conéixer quan i com s'han fet les transferències de competències i, en conseqüència, que la llei de mobilitat, en tota la seua amplitud, puga acabar-se de
redactar i tramitar per a la seua aprovació.

Al mateix temps, cabria recordar que estem a l'espera que el govern puga concretar en les comunitats autònomes el contingut de la llei estatal de mobilitat i la seua repercussió en l'àmbit que mos afecta.

Se dia en una anterior intervenció que l'estat pretenia que eixa llei fóra molt àmplia, no consensuada, i li vullc recordar que, a data d'avui, ha rebut per part de totes les direccions generals, dels diferents
directors generals de transport, de les diferents comunitats autònomes una crítica per la seua no participació i el seu no.
.
.
, tindre'ls en compte en el moment d'elaborar la citada llei, que en estos moments s'està en tràmit encara en el govern central.

Com estava dient el senyor Giner, en el mes de març ja indicava que el mateix Congrés dels Diputats, el seu grup va rebutjar una proposta com la que avui nosaltres
anem a rebutjar per les mateixes circumstàncies que li hem indicat.
Són les dos formes les coses.
Aquí, quan no tenen responsabilitat de govern, fan una proposta que rebutgen en el
mateix Congrés dels Diputats, on sí tenen responsabilitat de govern.

Nosaltres, el Partit Popular fa la mateixa defensa i, en conseqüència, vota de la mateixa forma aquí que en el Congrés.

Senyor Signes, el Grup Parlamentari Popular li va rebutjar la seua proposta, no
perquè estem en contra de les citades proposicions de llei, repetixo, que no surta d'aquí el missatge que nosaltres estem contra.
Al contrari, eixes proposicions, una,
li dic que està pràcticament conclosa i, l'altra, abans de final d'any n'hi ha previsió de tindre un esborrany per a poder començar a treballar amb tots.

Per tant, vosté està fent una proposta, en la qual demana a esta cambra que recolzem (inintel·ligible) .
.
.
lleis, però una proposta trampa; una proposta que per a nosaltres difícilment la podem complir en este moment que és que eixes lleis estiguen entregades aquí en el transcurs de tres mesos.

Per tant, nosaltres no estem en contra del contingut de la proposta -que quede molt clar-, nosaltres volem les dos lleis que, en este moment, s'ha compromés el govern de fer-les, que, indubtablement, estaran abans que finalitze la
legislatura i, en conseqüència, per eixes condicions nosaltres anem a votar en contra de la seua proposta.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Signes, el turno de réplica.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, presidenta.

Senyor Mundo, quan demanava jo en la meua anterior intervenció coherència política i dignitat, sobretot, dignitat, (veus) al Partit Popular, ja sabia jo que estava demanant-li peres a l'om, sabia que estava demanant-li peres a l'om.

Perquè vostés no tenen coherència, que és una cosa que jo els demanava, perquè són dos lleis que vostés han promés reiteradament, però tampoc tenen vergonya, tampoc tenen vergonya.

Mire, vosté diu: «És la quinta proposta que vostés fan al respecte d'esta llei.
.
.
, o a petició d'estes lleis en estes Corts.
» Mire, senyor Mundo, no mescle xurres amb merines.
És a dir, no mescle interpel·lacions i preguntes referides a lleis pendents que té la Conselleria d'Infraestructures, de les quals, únicament, hem aprovat este matí la primera, amb altres interpel·lacions.
.
.
, a la interpel·lació que estem o a la demanda que hui estem fent el Partit Socialista.

Vosté ha parlat dels compromisos que el conseller o que la conselleria té al respecte d'estes dos lleis, d'estes dos lleis.
Efectivament, el dia 17 de juny de 2009, davant d'una pregunta parlamentària respecte a totes les lleis pendents que té la Conselleria d'Infraestructures i que ara me referiré a elles, el conseller ja dia que la creació o l'aprovació de la llei de la creació de l'agència valenciana de seguretat estava en el que vosté ha dit hui, estava en el tràmit de consulta o informe de la direcció general de pressupostos i despeses.

Han passat cinc mesos, senyor Mundo, cinc mesos.
Jo no sé si el senyor Gerardo Camps, que, hui, ací, ens honra amb la seua presència a les tres de la vesprada, necessita cinc mesos per a informar sobre la
viabilitat econòmica de la llei.
Però cinc mesos que el conseller Flores va dir en la Comissió d'Obres Públiques el mateix que vosté ha dit hui.

Per tant, permeta'm que desconfie d'eixa informació, que en el seu moment ens va dir el senyor Flores, i permeta'm que desconfie de la informació que vosté hui ha dit.
Pense, sincerament, i m'avergonyix i me dol com a valencià que no hi ha una voluntat d'aprovar una llei tan important com esta, després del tràgic accident de la línia 1 del metro.

Respecte a l'aprovació de la llei ferroviària o de la llei del sector ferroviari valencià, res m'ha dit.
Però a la mateixa comissió de 17 de juny de 2009, el conseller dia que estava en «fase incipiente».
(Remors)

És una llei molt important també, molt important.
Han passat cinc mesos i eixa «fase incipiente», jo esperava que vosté hui ací ens definira com ha evolucionat, i, en este moment, com es troba eixa llei
ferroviària.

Mire, si el problema és que en tres mesos hi ha poc de temps per a aprovar estes lleis, fem una
modificació, i de tres en posem sis o en posem nou.
Però el que el Partit Socialista volem és que es complisquen els seus compromisos presos en el programa electoral, els
seus compromisos presos pel president Camps i els compromisos presos en seu.
.
.
,
en el ple de Les Corts quan se van estudiar les resolucions de la comissió d'investigació de la línia 1 del metro, i els compromisos que estan reflectits en el Pavace.
Això és el que volem el Partit Socialista.

I, per tant, no mescle eixes dos lleis que hui plantegem amb altres lleis que
tenen pendents i que, efectivament, són moltes, perquè la inacció de la Conselleria d'Infraestructures és molt elevada.
Ni la llei de ports, ni la del projecte de creació de l'entitat de transports metropolità d'Alacant, ni la llei de mobilitat sostenible que vosté ha confós en algun moment de la seua intervenció amb la llei ferroviària, és a dir, són lleis que estan pendents, i este matí nosaltres hem aprovat, amb tota sinceritat, amb tot el bon cor, la llei d'accessibilitat universal al transport.

I ho dia este matí, jo esperava que el corol·lari que se desprenguera de la nostra intervenció i el nostre vot este matí, fóra que vostés, quan el Partit Socialista o qualsevol altre grup de l'oposició presenten en esta cambra propostes que són raonables, que estan fonamentades i que, a més, són compromisos seus, reiteradament, presos en seu parlamentària, en el Pavace, en comissions d'investigació, etcètera, etcètera, que vostés actuaren com nosaltres hem actuat este matí, votant favorablement a la llei d'accessibilitat universal del transport.
Però vostés no ho fan.

Nosaltres, sí que quan hem de votar i actuar en favor dels valencians i valencianes ho fem.
Vostés no, (veus) vostés no ho fan.

Este moment, senyor Mundo, és un moment ideal perquè vostés recapaciten, recapaciten.
Si vostés aproven esta proposició no de llei, de veritat, senyor Mundo, que va a tindre temps suficient per a
presentar-la en seu parlamentària en els tres mesos i, si no, en sis.
Ens dóna el mateix.

Però el que vostés estan fent en este moment amb la resposta que m'estan donant, senyor Mundo, és evidenciar (so d'un telèfon mòbil) que la seua postura és un atemptat.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
a la memòria dels morts i, a més, un incompliment gravíssim.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
dels compromisos que vostés han pres en esta cambra.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyora presidenta.

Jo vaig a ser molt breu perquè crec que aquí ho hem parlat tot el que havíem de dir al respecte.

Jo, el que crec és que no m'ha entés vosté.
Jo li he parlat de la llei de mobilitat perquè, efectivament, quan parle de mobilitat parle en un sentit molt més ampli.
Parle d'una llei on vol agrupar tots els tipus de transports que podem tindre en la
comunitat, i, per tant, el que és la llei ferroviària en tots els seus aspectes estaran inclosos en ella.
I aixina se'ls va dir per part del conseller quan va comparéixer.
.
.
, quan van estar en una PNL també en el mes.
.
.
, fa un any amb el senyor Godoy.

Per tant, jo crec que tenia clar el concepte, i el concepte quan li parle de la
llei de mobilitat és perquè ho incloïa tot.
I nosaltres, repetixo i vull deixar ben clar, aquí i avui, que este grup parlamentari i el Consell volen i desitgen que estes
lleis siguen el més prompte possible, i estan treballant i que estan pràcticament finalitzades i que en el transcurs més breu possible de temps estaran presentades en estes Corts.

Per tant, nosaltres no podem recolzar la seua proposta tal com està redactada perquè nosaltres anem a tirar endavant eixes dos lleis amb el compromís que, abans de la finalització d'esta legislatura, estiguen les dos aprovades en esta cambra.

Per tant, eixe és el nostre compromís, i el compromís del conseller és que estes dos lleis (inintel·ligible) .
.
.
tan participatives com la que avui hem aprovat, este matí, per unanimitat.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Gracias, por su brevedad.

Antes de proceder a la votación, les recuerdo a los miembros de la mesa, que la mesa se reunirá inmediatamente después de finalizar este pleno.

Y ahora sí, vamos a proceder a la votación de este último punto.

Comienza la votación.
(Remors)

Antes de proceder a la lectura, les recuerdo a los señores diputados que el pleno lo reanudaremos esta tarde a las cinco y media de la
tarde.

¿Votos a favor?
42.
¿Votos en contra?
46.
Queda desestimado este punto.

Se levanta la sesión.
(La senyora presidenta colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 6 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 32 minuts)

Pregunta 580 al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre passos a nivell en la província de València, que formula el diputat senyor Fernando M.
ª Giner Giner (GP Popular) (RE número 44.
318).

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
pregunta formulada por el diputado don Fernando Giner al conseller de Infraestructuras y Transporte sobre pasos a nivel en la provincia de
Valencia.

Señor Giner.

El senyor Giner Giner:

Senyora presidenta.

Senyor conseller.

Vullc, en primer lloc, fer un reconeixement en nom del meu grup per l'esforç i l'especial sensibilitat que des de la seua conselleria s'ha tingut respecte als passos a nivell i tota la problemàtica que comporta; problemàtica que de forma molt singular pivota entorn, bàsicament, a la seguretat.

Com que és esta una de les nostres preocupacions i un dels objectius que de segur
compartim, és per això que volíem preguntar-li al respecte quines són les principals actuacions que està executant la Conselleria d'Infraestructures i Transport quant a la supressió o adequació dels passos a nivell.

I, de cara al futur, preguntar-li també, senyor conseller, quines previsions tenen?
Si van a continuar ampliant
objectius?
I si podria quantificar eixes actuacions previstes i, si és possible, en últim extrem, informar-mos de les línies de treball que contemplaran.

No res.
Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Senyor Flores.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Desde luego, señoría, que compartimos esa inquietud.
Desde la Conselleria de Infraestructuras y
Transportes somos muy conscientes de la importancia de la seguridad en el
transporte público ferroviario.
Prueba de ello es el primer programa de supresión y mejora de los pasos a nivel de la red FGV en la provincia de Valencia, que
fue aprobado en 1997, y posteriormente se recogió en el PIE, en el Plan de infraestructuras estratégicas, que está prácticamente concluido y puesto prácticamente.
.
.
, todas las actuaciones están terminadas y las últimas se encuentran en ejecución.

En la mejora de la seguridad ferroviaria y peatonal destacamos o quiero
destacar dos aspectos: por un lado, la automatización de todos los pasos a nivel, de forma que hoy no quedan en la provincia de
Valencia pasos a nivel sin barrera; y, de otro lado, la supresión de 117 pasos a nivel.
Este programa, al que me he referido antes, eran 125
pasos a nivel.
Hemos suprimido ya 117, hay 8 que en estos momentos se están ejecutando, con lo cual, si habían 202 pasos a nivel, con la ejecución de estos 125 se quedarán 85 pasos a nivel en estos momentos.

Y desde luego, y ante esa inquietud de los nuevos programas que vamos a
redactar, estamos redactando este segundo programa de supresión y mejora de pasos a nivel en la red de FGV en la provincia de Valencia.
Y en
el momento actual de redacción del programa, nuestra intención es acometer la eliminación de 24 pasos más y mejorar otros 8.

Desde las líneas de trabajo que vamos a tomar en este nuevo programa, pues seguiremos
haciendo hincapié, o un especial hincapié, en la mejora de la seguridad vial, incluyendo las últimas tecnologías que hayan en este campo.
También nos vamos a centrar en actuaciones puntuales de supresión, la eliminación o resolución del cruce en cuestión, ya bien sea con la construcción de un paso elevado o inferior, lo que sea necesario para ese paso en concreto.

En tercer lugar, la concentración de pasos a nivel.
Aquí me refiero a las zonas rurales que tienen muchos caminos.
Vamos a intentar
reconducir todos los caminos en uno en concreto, y ya después haremos la solución de ese camino, digamos, principal con una solución bien elevada o inferior.

Y, por último, la integración urbana, que aquí incluimos los soterramientos de los entornos urbanos consolidados.
Como, por
ejemplo, el soterramiento de la línea 1 en los cascos urbanos de Burjassot-Godella, que va a suponer la eliminación de cuatro pasos a nivel que tiene en estos momentos, aparte de la barrera
visual que supone el actual trazado.

Esta actuación sería similar a las que estamos ahora terminando, como en Benimàmet o Alboraya.

Por consiguiente, nuestra previsión es que al término de este segundo programa, de esos 85 que decía que quedan ahora, solamente queden 53 pasos a nivel en la provincia de
Valencia.

Por dar un pequeño detalle, en FGV Alicante, en 1995, cuando la línea Alicante-Denia contaba con 83 pasos a nivel, ahora solamente quedan 30.
Y
desde luego en el PIE también incluimos las supresiones, como las actuaciones de integración urbana del sistema ferroviario a su paso por los núcleos urbanos.

Por poner un ejemplo, en junio del año pasado se puso en servicio el tramo tranviario comprendido entre la estación de la Creueta, en Villajoyosa, y la estación de Benidorm, que ha permitido prolongar hasta esta población, hasta Benidorm, la línea 1 del Tram.
Y decir que esto fue una inversión de 40 millones de euros y que supuso el que suprimiéramos ni más ni menos que 13 pasos a nivel.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 581 al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre polítiques energètiques, que formula el diputat senyor Antonio Lorenzo Paredes (GP Popular) (RE número 44.
319).

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Siguiente pregunta, formulada por el ilustre diputado señor Lorenzo al conseller de Infraestructuras y Transporte sobre políticas energéticas.

Cuando quiera.

El senyor Lorenzo Paredes:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Honorable conseller.

De todos es sabido que en nuestra comunidad pues hay suficientes
infraestructuras y proyectos energéticos para autoabastecerse.
No hace mucho tiempo nuestra comunidad tuvo la
oportunidad de ser un punto de encuentro en las principales empresas
internacionales del sector, fundamentalmente el energético y sus aplicaciones, tanto a nivel industrial como doméstico.

Esto ha supuesto un impulso muy importante para la puesta en valor de los
grandes proyectos que presentan soluciones a las nuevas tecnologías en esta materia, claves para la energía y el desarrollo sostenible.

Desde la conselleria, y más concretamente desde la Agencia Valenciana de Energía, se está aportando las ayudas y programas para que la industria apueste por la energía renovable, siendo un ejemplo si la comparamos con otras políticas a nivel nacional.

Estas ayudas mencionadas van dirigidas a los distintos planes de movilidad
urbana, planes de transporte para empresas, a la gestión y renovación de las flotas de transporte por carretera y a la transformación de vehículos turismo GLP, a las inversiones en estación de recarga para vehículos turismos y de flotas de transporte.

No es fácil una movilidad sostenible sin una política de ocupación del territorio que sea ésta la adecuada.
La vinculación movilidad-uso del suelo es clave para la satisfacción de unas demandas racionales de movilidad.
Sólo se puede avanzar hacia la sostenibilidad si se logra una movilidad racional y
respetuosa con el medio en las escalas urbanas, metropolitanas y de larga
distancia.

Por todo ello, entendemos el buen hacer de esta conselleria en estas materias.
Y, por lo tanto, honorable conseller, ¿nos podría usted indicar si está realizando la Conselleria de Infraestructuras y Transporte alguna actuación de movilidad sostenible desde el punto de vista de las políticas energéticas?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señoría, la Conselleria de Infraestructuras viene impulsando la movilidad sostenible,
tanto desde el punto de vista de políticas energéticas como desde otros puntos de vista, como puede ser el transporte público.

En este sentido, me voy a ceñir a la pregunta que me ha hecho su señoría, y lo vamos a enfocar desde el punto de vista de política energética.

Esto lo estamos haciendo a través del programa «Ahorro y eficiencia energética en el transporte».
Y este programa cuenta con una serie de actuaciones, entre las que me gustaría destacar las siguientes:

En primer lugar, los planes de movilidad sostenible en áreas urbanas e interurbanas.
En el último ejercicio cerrado, el 2008, se apoyaron estos planes con más de 500.
000 en siete municipios y dos mancomunidades, así como actuaciones concretas por un importe de 266.
000 euros en otros cinco
municipios.

Este año se ha puesto en marcha un programa de cursos para gestores de movilidad,
dirigido a los técnicos municipales, que se van a encargar de poner en práctica los planes de movilidad urbana sostenible que se redacten en sus
municipios.

En segundo lugar, los planes de movilidad sostenible en los centros de trabajo.
En el ámbito de estos planes, La Generalitat ha firmado un convenio con Ford España para sustituir paulatinamente el parque móvil.

En tercer lugar, el fomento del uso del transporte no motorizado, dirigido a la
implantación de parques de bicicletas en los municipios para su uso gratuito o para el uso
gratuito de los ciudadanos.
En lo que llevamos de año hemos inaugurado servicios gratuitos de bicicletas en la mancomunidad de la
Ribera -que son cinco municipios-, en El Campello, en San Juan de Alicante, en Novelda y en la mancomunidad de L'Horta Sud -que son cuatro municipios más.

Asimismo, vamos a implantar o poner en servicio próximamente diez actuaciones en diferentes municipios: Vinaròs, Villarreal, Paterna, Burjassot, Paiporta, Torrent, Ibi, Benidorm, Elche y
Alicante.
Y ampliar los servicios ya existentes en Castellón de la Plana, Catarroja y San Vicente del Raspeig.
Estas inversiones superan
los tres millones de euros.

Por último, una serie de ayudas que tienen por objeto reducir el consumo de energía o propiciar eficiencia energética.
Entre estas ayudas podemos mencionar las destinadas a la adquisición de nuevos vehículos industriales a gas natural y gas licuado de petróleo con una ayuda de hasta 12.
000 euros.
Y de vehículos de propulsión eléctrica, pila de combustible o hidrógeno con una ayuda de hasta 50.
000 euros.
Así como las ayudas para el establecimiento de nuevas estaciones de recarga eléctrica o llenado de combustibles alternativos a los convencionales.

Además, desde el 2008, la conselleria ha impulsado un programa destinado a la modernización del parque de turismos de la Comunidad Valenciana, con el que pretendemos
fomentar la adquisición de vehículos alimentados con energías alternativas a las convencionales.
Las ayudas máximas pueden oscilar entre los 2.
000 euros si está dirigida a la adquisición de vehículos a gas natural, o 2.
300 euros para los vehículos híbridos y hasta 7.
000 euros para los vehículos eléctricos.

En este sentido, me gustaría hacer referencia a la flota de taxis de Valencia que tiene un alto porcentaje
de taxis híbridos o mixtos, con lo que realmente estamos muy por encima de los porcentajes
de otras flotas de taxis a nivel nacional.

En cuanto al año presente, el 2009, este programa de ahorro y eficiencia energética en el transporte cuenta con un presupuesto global de 4,4 millones de euros.
Y además de estas medidas que viene realizando la conselleria, y que he comentado antes, se están haciendo desde el año 2006 cursos de conducción eficiente de forma gratuita.
Cursos que se han dirigido a conductores, a
profesores de autoescuela o a conductores de vehículos industriales.

Para el año 2009 tenemos un presupuesto de 300.
000 para continuar estos cursos, en los que
esperamos tener todavía más alumnos que en años anteriores.

Me he referido a estas políticas energéticas, aunque me parece obligado, y también lo he hecho al principio, recordar el enorme esfuerzo que estamos haciendo en
el transporte urbano y en el metropolitano, lo que viene a ratificar nuestra
apuesta por la movilidad sostenible en la Comunidad Valenciana.

Nada más.
Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 602 al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre la creació de comités de rutes en els aeroports, que formula el diputat senyor Jaime Mundo Alberto
(GP Popular) (RE número 44.
988).

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

Pregunta que formula el ilustre diputado señor Mundo al conseller de Infraestructuras y Transporte, sobre la creación de comités de rutas en aeropuertos.

Señor Mundo, cuando quiera.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyora presidenta.

Honorable conseller.

Estem vivint durant este època, però més per a l'any 2010 -que entrarem ara prompte- un fet important en la política als nostres aeroports.
De tots es sabut que, en este moment, mos trobem amb
un aeroport com el de l'Altet, amb una ampliació que està realitzant-se, amb un aeroport com el de València, amb unes obres pendents d'adjudicar, que fa més d'un any que estan en esta mateixa situació, i amb un aeroport de Castelló que ha d'entrar en funcionament en el pròxim exercici, en el pròxim any 2010.

Totes estes polítiques que es puguen dur a terme influiran en la portada de viatgers, a través dels tres aeroports, indubtablement en la captació de clients i de línies que puguen operar dins de la nostra comunitat.
És important que tot eixe esforç, tot eixe treball, es faça coordinat.
Coordinat, amb qui ?
Amb administracions?
Tant amb l'administració autonòmica, com amb els locals com amb les administracions provincials, les cambres de
comerç.
.
.
Tots junts poden treballar de cara a poder fer molt més viables operacions en estos aeroports.

Per tant, nosaltres pensem que els comités de rutes és un fet important.
I nosaltres voldríem saber quina és l'opinió d'este conseller, de la conselleria, del que és el govern de La Generalitat, la posició que tenen sobre la creació d'eixos comités de rutes en els aeroports valencians, tant en els aeroports de gestió pública com en els aeroports de gestió privada, que serà l'aeroport de Castelló, i quins són els resultats que esperen obtindre a través d'eixos comités de gestió de rutes.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señorías.

Efectivamente, como usted ha dicho, la idea de La Generalitat es impulsar la
creación de comités de rutas en los aeropuertos de la Comunidad Valenciana.

Como saben sus señorías, los comités de rutas son entidades compuestas por la administración local y autonómica, AENA, y las cámaras de comercio, cuyo objetivo es analizar las posibilidades de expansión de un aeropuerto, así como permitir el aumento de la oferta de vuelos y la implantación de vuelos regulares a aquellos destinos cuya rentabilidad quede garantizada.
Estos comités constituyen una importante herramienta para mejorar el crecimiento y la
competitividad de este sector tan relevante para la Comunidad Valenciana.
Les
recuerdo que el PIB del turismo en la Comunidad Valenciana es un 13%, con lo
que consideramos que es más que importante.

Nuestra intención es que se constituyan tres comités de rutas en la Comunidad Valenciana; dos de ellos para los aeropuertos de
gestión pública, el de l'Altet y el de Manises, en Alicante y en Valencia, y, otro, para el aeropuerto de
gestión privada, el de Castellón.

El comité de rutas del aeropuerto de Valencia sería el instrumento idóneo, tras la futura ampliación de sus instalaciones -a la que ha hecho referencia su señoría- que, como sabrán -y también lo ha comentado- tiene pendiente el ministerio la adjudicación desde hace un año esa ampliación del aeropuerto de Valencia.

En definitiva, este comité ayudaría a afrontar el incremento previsto para los próximos años, tanto en el número de viajeros como en el número de las plazas de aparcamiento de vehículos, que estimamos, al menos, mil plazas.
Y, también, haría una buena gestión en lo que se refiere a las plataformas de los aparcamientos de las aeronaves.

Respecto al aeropuerto de l'Altet, me gustaría señalar que en el año 2008 fue el único que tuvo incremento de tráfico, superando los 9,5 millones de viajeros.
En la actualidad -y, también, como ha dicho su señoría- está inmerso en una ampliación importante, que se finalizará a finales de 2010.
Con esto, el aeropuerto de l'Altet aumentará su capacidad hasta 20 millones de viajeros.
Y, precisamente, para aprovechar
este incremento de capacidad, La Generalitat quiere impulsar la creación de ese comité de rutas para atraer nuevas líneas, nuevas conexiones internacionales, que sean capaces de generar riquezas al
importante sector turístico de Alicante.

En la reunión mantenida con el presidente de La Generalitat y el ministro de Fomento el
pasado 14 de julio -de este verano-, se comprometió el ministro a impulsar la creación de estos comités de ruta.
La realidad es que hasta el momento se ha ido retrasando la reunión que tenemos prevista con la secretaria de estado, y espero que la tengamos en
breve.
Mientras tanto, sí que hemos podido tener reuniones con el presidente de AENA y con el secretario
de estado de infraestructuras, con Víctor Morlán, para ir hablando de este tema y adelantando actuaciones, así como que nos hemos reunido en varias ocasiones con la Conselleria de Turismo y
con otras administraciones que están interesadas en pertenecer a este comité de rutas.
En cualquier caso, esperamos que esa reunión se concrete lo antes posible.

En otro orden de cosas, he manifestado en numerosas ocasiones la necesidad de
avanzar hacia la congestión de los aeropuertos de la comunidad, para dar cabida a la administración autonómica en la toma de decisiones sobre los mismos.
Y es voluntad de La Generalitat
participar en la gestión portuaria para incidir en la planificación a medio y a largo plazo de los aeropuertos de interés general.

En este sentido, en la reunión ya el ministro nos trasladó el que iba a definir un nuevo modelo de gestión antes de final de año, y, también, esto lo ratificó en una comparecencia en el Congreso de los Diputados.
Esperamos, en cualquier
caso, que estos compromisos se cumplan.

Por otra parte, nuestra intención es estar presentes en el próximo World Route, el Congreso Mundial de Rutas, en el que se reúnen todos los comités de rutas y compañías aéreas a nivel mundial, con el fin de trabajar en la búsqueda de nuevos enlaces y rutas para nuestros aeropuertos.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

Pregunta 544 a la consellera de Cultura i Esport, senyora Trinidad María Miró Mira, sobre la Fundació de les Arts Escèniques, que formula la diputada senyora Jeannette Segarra Sales (GP Socialista)
(RE número 41.
425).

La senyora presidenta:

La siguiente pregunta, formulada por la ilustre diputada señora Noguera, pero que va a formularla la señora Segarra, a la consellera de Cultura y Deportes sobre la Fundación de Artes Escénicas.

Señora Segarra.

La senyora Segarra Sales:

Por explicar les activitats realitzades per la Fundació de les Artes Escèniques durant els anys 2006, 2007 i 2008?

La senyora presidenta:

Honorable consellera.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Moltíssimes gràcies, presidenta.

Senyora Segarra, clar que sí puc explicar-ho per cinquena o sisena vegada, o setena.
Ja no ho sé!

És molt senzill accedir a les memòries d'activitats i als balanços corresponents als anys 2006 fins al 2008, de la Fundació de les Arts Escèniques.
Seria suficient -treballant un poquet- entrar en la pàgina web de la Generalitat valenciana i buscar el compte general de La
Generalitat de cada un dels exercicis.
Per tant, o vosté no ha fet això -com li dia- o no s'aclarix.

Si açò li pareix difícil, doncs, podria també anar al registre de fundacions -jo ja sé que això implica un desplaçament i perdre un poc el temps- i la Fundació de les Arts Escèniques ha enviat el registre, tota la documentació que inclou tant els balanços com les memòries anuals d'activitats.
O, una tercera fórmula seria agafar el Butlletí Oficial de Les Corts i buscar el ple del 18 de febrer de 2009, de quan el seu mateix grup
parlamentari em va preguntar sobre este mateix tema.
Eixa opció, tal vegada li resulte més fàcil.
I trobarà que esta fundació va participar durant els anys -que vosté menciona- a Sagunt a Escena; va intervindre en l'exposició «Peregrinatio», per les ermites de Sagunt, sens dubte, amb gran èxit de públic i crítica; va col·laborar amb les jornades tècniques d'estudi i debat sobre el futur campus de les arts escèniques de la Comunitat Valenciana; i va formar part de la IV biennal, «Encuentro entre dos mares», dedicada als joves creadors emergents i l'art iberoamericà, entre altres actuacions, a més de treballar en el projecte de la Ciutat de les Arts Escèniques que -com he mencionat en reiterades ocasiones- és ara competència de la Conselleria d'Educació.

Moltíssimes gràcies.

La senyora Segarra Sales:

Senyora consellera, clar que hem fet tot el que vosté ha dit, i, a més, he llegit detingudament la intervenció del 18 de febrer de 2009, que és la més fàcil.
I vosté, com li preparen la intervenció, repetix exactament el mateix que va dir eixe dia.

Com hem donat eixos passos i tornem a estar ací, és el més dolent.
Perquè hem anat a la Sindicatura de Comptes, hem anat al registre de fundacions, hem
consultat la pàgina web, hem anat al compte anual.
.
.
I resulta que la Sindicatura de Comptes, l'últim informe de l'any 2005.
En el registre de fundacions, -que anàrem també, perquè vosté ho ha dit, personalment, este estiu-, l'última l'activitat registrada, l'any 2006.
I este matí mateix hem estat consultat la pàgina web i les produccions el teatre de l'any 2004, col·laboracions que se'n fan, participacions.
.
.
2004, 2006.
És que ni tan sol, ni tan sols han canviat el nom de la fundació !
Encara apareix Ciutat de les Arts Escèniques.

És a dir, hem fet tots els passos que vosté mos va aconsellar en eixa intervenció que la meua companya -que m'ha precedit en esta àrea- li va demanar.
Ho hem fet tot, però el resultat, cap.
Per què?
Perquè no hi ha manera de trobar activitat.
El compte anual, l'últim, el 2008, no n'hi ha tampoc activitat.
Per tant, és impossible accedir a la memòria.
Aixina que és un tema que ve de llarg, és un tema que ve de llarg i nosaltres no anem a cansar-mos de reiterar la
mateixa pregunta.
I tornem a estar ací.

I la pregunta.
.
.
, espere que en la segona part mos diga què és el que fa la fundació en l'any 2008, en l'any 2009, en l'any 2007 i en el 2006?
Perquè l'únic camí que ens queda és el control parlamentari.

Vosté sap millor que ningú que esta fundació no té ja ningun sentit, ni raó ni n'hi ha cap activitat.
Es va crear per a construir la Ciutat del Teatre en l'any 2000, un projecte que va fracassar.
En l'any 2007, Camps el va anunciar a bombo i platerets com el campus universitari de
les arts escèniques, un programa totalment estrella.
I, a hores d'ara, que hauria d'estar en funcionament en el curs 2009-2010, resulta que tampoc està.
És un altre projecte fracassat.

Per tant, la situació és dolenta i és ambigua, tan ambigua que tenim una fundació que, a part de cobrar -que això sí que passa, que està cobrant-se-, no té ni president, perquè encara no se sap.
El president qui ha de ser?
El conseller d'Educació, que no està ací.
O vosté, que presidix, ha de ser la presidenta com a consellera de Cultura?
No sabem
qui és.
¿Quién monta?
¿Monta tanto Isabel como Fernando?
 Font de Mora?
O vosté és el president?
Qui assistix a les reunions d'esta fundació, si és que n'hi ha?

Senyora consellera, l'únic moviment que s'ha produït en esta fundació és canviar el nom; de Fundació de la Ciutat de les Arts a Fundació de les Arts Escèniques.
Aparentment, és una tonteria, és ridícul, però és que aixina es pot cobrar per qualsevol cosa.
I la realitat és que no tenim Ciutat de les Arts.
La realitat és que no tenim el campus de les arts escèniques.
La veritat és que mos trobem amb un projecte que ha fracassat culturalment i educativament.
I la realitat és que continua arrossegant-se un deute de 25 milions d'euros.
I que continua cobrant-se, any darrere any, un milió tots els anys, en els seus pressupostos.
Enguany, en el seu pressupost,
1.
056.
000 euros.
Aleshores, l'any passat era una, enguany, tenim un any més.

I, senyora consellera, jo l'última cosa que puc preguntar-li, perquè vosté és la responsable i és l'única justificació que de dins d'este grup es rep, és per què es manté esta fundació si no és la justificació d'amiguisme o família?
I és perquè, lamentablement, la coordinadora és la cunyada del senyor president Francisco Camps.

I jo li pregunte a vosté: si vosté té por de despedir esta persona, la cunyada del president, ¿és perquè té por també que el president la despedisca a vosté?
, perquè per al que està fent caldria plantejar-s'ho.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable consellera.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Gràcies, de nou.

Senyora Segarra, una cantinela i un disc ratllat una vegada darrere d'una altra.

I em diu que sempre repetisc el mateix.
¡Clar que sí!
Repetisc el mateix perquè és que és el que n'hi ha, no n'hi ha res més.
Vosté el que ha de fer és escoltar quan jo estic parlant i quan li done les respostes que li done,
anteriorment a la senyora Noguera, i, a més, llegir les respostes que li fem per escrit.
Aleshores, no estaria preguntant
totes les vegades el mateix.

Perquè li repetisc que des de fa un any, esta fundació ha canviat la seua denominació i la seua activitat, és a dir, el nom i les funcions.
S'ha reorientat cap a una col·laboració estreta amb Teatres de la Generalitat, que complementen les seues iniciatives,
ja que les dos entitats convergixen en la promoció i projecció de les arts escèniques de la nostra comunitat.

I vosté vol fer creure que hi ha obscurantisme, i d'això res de res.
Qualsevol persona pot consultar els comptes anuals de la fundació fins al 2008, informe d'auditoria anual, informe de compliment i informe d'auditoria operativa.
.
.
I no servix de res el seu discurs.
Vostés veuen irregularitats on no hi han i no fan més que clavar cullerada on no deuen.

¿Saben quin és el major problema que té les arts escèniques a la nostra comunitat?
Que el govern central les arracona, les deixa a un
racó, i en els seus pressupostos només destina el 0,5%, un de cada dos-cents euros.
Eixe és el gran problema que tenim a la nostra comunitat en matèria d'arts escèniques, i de molts més.
I que el festival d'estiu «Sagunt a Escena», mos obliden, mos arraconen, no mos fan cas i no mos donen ni un euro.
I a això no li dedica vosté ni un sol minut de.
.
.
bé, de la seua vida.

Li respondre una i mil vegades a totes les seues preguntes, com és la meua obligació, però si pregunta per açò, li contaré el mateix que estic contant-li hui i tot el que li he dit en la meua primera
part, que són totes les activitats que s'han fet i s'han desenrotllat des d'esta fundació.

Però li pregue que abans de tornar ací a fer preguntes sense sentit, que s'ho estudie, que escolte i que.
.
.
Bé, jo li he donat tres alternatives d'on pot buscar-ho.
Diu que no ho troba.
Escolte, ja és problema seu.
(Veus) Pose's ulleres o furgue per on li dic jo que ha de furgar, però no vinga ací a fer-mos perdre el temps.

Moltíssimes gràcies, senyoria.

Pregunta 596 al Consell, que respon la consellera de Justícia i Administracions Públiques, senyora Paula Sánchez de León Guardiola, sobre el tractament informatiu de RTVV en la trama Gürtel, que formula la diputada senyora Nuria Espí de Navas (GP Socialista) (RE número 44.
677).

La senyora presidenta:

Pregunta que formula la ilustre diputada señora Espí a la consellera de Justicia y Administración Pública.

La senyora Espí de Navas:

¿Qué medidas adoptará el Consell ante el tratamiento informativo que Radiotelevisión Valenciana está dando sobre la trama Gürtel y sus implicaciones en la Comunidad Valenciana?

La senyora presidenta:

Honorable consellera.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, presidenta.

Señorías, el Consell no puede tomar este tipo de medidas, porque el pluralismo y la
libre información (veus) están garantizados en nuestra comunidad por imperativo legal y sin injerencias políticas.

En Radiotelevisión Valenciana tenemos equipos de periodistas cualificados y profesionales cuya
labor es informar de lo que ocurre en nuestra sociedad de manera honesta.

Lo que ocurre, señorías, es que están ustedes tan acostumbrados a la manipulación (veus), a la filtración interesada y a los titulares que marcan su senda que no conciben, que no
conciben que el comportamiento de los medios de comunicación sea otro distinto al que ustedes entienden.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Espí.

La senyora Espí de Navas:

Señora consellera, le he planteado esta cuestión al Consell no solo porque nos referimos a una televisión pública, sino a un estatuto de independencia claro y respetado, sino porque está asumido por toda la sociedad valenciana y española, en general, que Canal 9, tras muchos años de gobiernos del Partido Popular, se ha convertido en un mero apéndice propagandístico, en primer lugar, del Consell, y ya con la fuerza de la costumbre y el uso
y abuso de su mayoría, en un mero instrumento de agitación y propaganda del Partido Popular.

Han dejado -y permítame que le haga una comparación-, pero ustedes han dejado en pañales no solo a la televisión china en sus mejores tiempos, a la rumana de Ceaucescu o la coreana del
dictador Kim Jong-il.

Pero de las últimas declaraciones de usted, portavoz del Consell, está claro que la pregunta tiene cierta dosis de extemporaneidad, ya que usted la
respondió en parte: «No hay caso Gürtel en la Comunidad Valenciana.
»

El interés de mi grupo es reclamar al Consell una explicación del seguimiento o, mejor dicho, sobre el no seguimiento que la cadena
Radiotelevisión Valenciana ha hecho del conocido en toda Europa como caso Gürtel el caso de corrupción, quieran ustedes o no, de mayor envergadura en la democracia española.

En los meses de febrero a octubre, la televisión valenciana ¡jamás!
dijo que el señor Camps había sido imputado, ni una sola vez.
El día que se levanta parcialmente el secreto del sumario, la noticia sale en el
puesto undécimo.
Todos los informativos públicos y privados de este país abrieron con la noticia.
Se dio la noticia tras informar del aumento del
precio de los limones, las naranjas, el kétchup.
.
.
«Batidas contra una leona que finalmente fue un perro.
» Se abrió el informativo con la detención de 14 miembros de una banda latina, y el caso Gürtel ni siquiera se mencionó en el sumario.

Tras catorce minutos de noticiario, el presentador despacho en 29 segundos el
asunto.
En las imágenes no aparecieron, desde luego, políticos del Partido Popular de la Comunidad Valenciana, solo la fachada del
Tribunal Superior de Justicia.

Curiosamente, esta misma cadena, el mismo día del caso de Santa Coloma, da una información de 2,36 minutos y abren el informativo.

Pero mire, me parece normal.
Una noticia de esa envergadura tiene que tener un
tratamiento en una cadena autonómica de ese tiempo, 2,36 contra 29 segundos en todo el proceso de Gürtel.

¿Sabe el tiempo que dedicó la TV3 a informar sobre el tema de Santa Coloma?
Mire, 20 minutos y 48 segundos
a lo largo de los informativos de todo el día.
20 minutos 48 segundos.
(Veus)

Usted, desde luego, lo explicó, podrían decirme que ya lo habían explicado y me evitaría la pregunta.
Ahora lo entiendo.
Canal 9 evita informar a la ciudadanía valenciana sobre el caso Gürtel, como lo hacen todos los medios de comunicación de este país, de cualquier línea editorial, sencillamente, porque, como usted bien dice, no existe el caso Gürtel.

Y si alguna vez tuvo indicios, ya pasó, como dijo el señor Blasco, fue un problemilla de trajes y sastres, viajitos a Marruecos y
relojitos caros sin ninguna importancia, que algunos amigos de los de toda la
vida del señor presidente, se encargó de archivar para la historia, y algún día, desde luego, para el ejercicio de estudiosos de las facultades de derecho.

Y mire usted, yo no sé qué es peor, que alguien vacíe las arcas públicas con la aquiescencia de alguien que manda o que alguien que manda nos tome
el pelo a todos los aquí presentes, como si estas Cortes fueran un parvulario y la sociedad valenciana
una excursión de impúberes con las madres ursulinas o, llegado el caso, con algún padre confesor del Consell.
(Aplaudiments)

Les pedía rigor, respeto intelectual y político.
Les pedía una respuesta clara y decente a mi pregunta, les pedía una respuesta que merece la ciudadanía de esta comunidad y nosotros como, quieran ustedes o no, representantes.
Les
pedía que dejaran de someternos al bochorno de ver a la Radiotelevisión Valenciana, empresa pública de todos los valencianos, en objeto de crítica, burla, mofa y escarnio de otros medios de comunicación de este país.

Les pedíamos que nos explicaran qué medidas adoptarían con los máximos responsables de Radiotelevisión Valenciana, pero -¡caramba!
- llegamos tarde, don Pedro García, Peter para los amigos, dijo bye-bye ante un escandalazo en el que es principal protagonista y sin dar ningún tipo de explicación.

Mintió con las adjudicaciones de Radiotelevisión Valenciana con la trama, y mintió de una forma clara.
Es decir, sencillamente habíamos subministrado en la visita del papa el alquiler, transporte, montaje y
desmontaje de 125 mesas vestidas con tela azul para (inintel·ligible) .
.
.
instalados en el Palau de la Música.

Y resulta que al final se han convertido en 3.
600.
000 euros, de los cuales la
red Gürtel se ha metido en la butxaca miles de ellos.
Y esto resulta que no había nada de nada de nada.
Hoy sabemos que han contratado con empresas del grupo
para la retransmisión de la visita del Papa.
Contratación que, además, se realizó mediante procedimiento negociado sin publicidad.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

La senyora Espí de Navas:

.
.
.
contraviniendo los estatutos de Radiotelevisión Valenciana, que saben tan bien como yo, establecen adjudicaciones.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Espí.
(Aplaudiments)

Honorable consellera.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, presidenta.

Bueno, verdaderamente, señoría, me confirma lo que venía pensando, que lo que ustedes entienden por manipulación es todo aquello que no se ajusta al guión que a ustedes les gustaría que fuera.

Ha dado usted algún minutaje, yo podría darles todo el minutaje, con minutos y segundos de la presencia en pantalla.
.
.
(Veus) No lo voy a hacer yo, porque lo va a hacer el próximo día 17 el director general de Radiotelevisión Valenciana, que viene a comparecer aquí y a explicarles perfectamente ese minutaje.
(Veus) Y se necesita mucho más tiempo que los cinco minutos que tengo aquí.
Si no, le aseguro que se los diría y no tendría nada que responder a ello.
(Aplaudiments)

Pero, en cualquier caso, en cualquier caso, le pondré solamente algún ejemplo, ya que quieren oírlo.
¿Se puede hablar de manipulación de una televisión en la que la vicepresidenta del Gobierno de España, la vicepresidenta Elena Salgo, ha intervenido en 25 ocasiones, por un tiempo,
durante el mes de septiembre, global de 6,06 minutos y el vicepresidente de aquí, de la Comunidad Valenciana, el conseller Gerardo Camps, lo ha hecho en 11 ocasiones por un tiempo de 3,59 segundos?
(Protestes) ¿Eso es manipulación?
¿Se puede hablar de manipulación, se puede hablar de manipulación de una televisión en la que solo los últimos días hemos podido ver a su secretario general Jorge Alarte, al diputado Enric
Morera, a la ex diputada Glòria Marcos, a la diputada Marga Sanz.
.
.
?

Realmente, señorías, si eso es manipulación, y si estamos manipulando la televisión, tenemos que hacérnoslo mirar, porque lo estamos haciendo (veus) realmente, realmente muy mal, lo estamos haciendo muy mal.
Creo que tendríamos que aprender, tendríamos que aprender de otras televisiones que lo hacen bastante mejor (aplaudiments) que nosotros.

Le pondré solamente algún ejemplo.
¿Alguien puede imaginar que Televisión Española no cubriera la información del consejo de ministros de un viernes?
Pues bien, señoría, Aitana, Televisión Española, lleva más de un mes sin cubrir la información del pleno del Consell y sin realizar ni una sola referencia, más que para hablar de ese caso del que a ustedes les gusta tanto hablar, (veus) sin realizar ni una sola referencia al pleno del Consell.

¿Alguien puede imaginar que el telediario de Televisión Española estuviera hablando de la subvención a la empresa de la hija de Manuel Chaves durante un 73% de su informativo?
Pues bien, el telediario de Televisión Española de aquí lo ha hecho, y dedicó este tiempo a hablar de ese caso del que tanto les gusta hablar a ustedes
durante 18,24 minu.
.
.
(Veus) Del informativo que duró 18,24 minutos, duró esa información 13,38.

Y, ¿alguien puede imaginar que Televisión Española informe del caso Faisán todos los días del mes de octubre?
No lo pueden imaginar, señorías, porque es inimaginable.
Y es lo que está haciendo la Televisión Española en esta comunidad, informar día tras día de un solo caso de corrupción, de un solo caso de presunta corrupción que se está desarrollando.

Yo creo que de verdad, señoría, la mejor defensa que se puede hacer por respaldar la libertad de expresión es respetar a los profesionales que actúan con objetividad, veracidad y transparencia.

Gracias, señoría.
(Aplaudiments)

Pregunta 613 a la consellera de Turisme, senyora Belén Juste Picón, sobre el contracte de disseny en Fitur 2009, que formula la diputada senyora M.
ª Isabel Lloret Ivorra (GP Socialista) (RE número 45.
231).

La senyora presidenta:

Pregunta que formula la ilustre diputada señora Lloret a la consellera de Turismo sobre el contrato de diseño de Fitur 2009.

Señora Lloret.

La senyora Lloret Ivorra:

Gracias, señora presidenta.

Señora consellera, cuáles son los motivos por los que la conselleria ha rescindido el contrato de Fitur, de diseño y producción del stand de Fitur de la Comunidad Valenciana en este año 2009 con Orange Market y, si ha tenido algún coste, qué coste ha tenido esa resolución.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Honorable consellera de Turismo.

La senyora consellera de Turisme:

Gracias, presidenta.

Señorías.

Diputada, contestando a su pregunta, le diré que no ha habido ninguna resolución del contrato de diseño y contratación del pabellón de la Comunidad Valenciana en Fitur 2009 con la empresa Orange Market.
.
.
.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Señora Lloret.

La senyora Lloret Ivorra:

Gracias, señora presidenta.

Señora consellera, ¿es cierto que hizo usted unas declaraciones en Benidorm, en mi comarca, cuando
fue a ver ael presidente de Hosbec (inintel·ligible) .
.
.
,  ante múltiples periodistas y personas allí reunidas, en la que dijo textualmente: «El contrato con Orange Market está extinguido por vía judicial y en la actualidad La Generalitat se encuentra con las manos libres
para adjudicar a otra empresa este contrato.
»?

«No seguimos atados, h.
» «Ha pasado el tiempo lógicamente, s.
» «Son momentos distintos, s.
» «Se ha solucionado el tema.
» Lo único que puedo y debo decir es que se ha resuelto el contrato.
» (Vveus) Eso lo dijo usted el 2 de septiembre en Benidorm en una rueda de prensa pública.
(Vveus) Creo que sabe usted que está en sede parlamentaria.
Debería de intentar, por lo menos, no faltar a la verdad cuando dice que el contrato con Orange
Market no está rescindido.

Imagino que usted me ha dado esa respuesta porque entiende que con eso se evita
el que tengamos que hablar de por qué se ha rescindido el contrato con Orange Market.
Si se ha rescindido por, según dijo usted, por vía judicial, entiendo que para rescindirlo por vía judicial hay que pasar una serie de parámetros.

Tengo aquí un extracto de la ley de contratos del sector público y las causas de resolución de este tipo de contratos con el sector público.
Hay muchísimos.
Entiendo que al que han llegado ustedes, ya que no ha tenido a bien contestarme con veracidad, es al último de los modelos.
 Habla de incumplimientos de las y obligaciónones esenciales en una de las fórmulas iniciales; p.
Para ello, tendría que ser el adjudicatario el que hubiera incumplido.
C, cosa que parece que no
ha ocurrido, porque le recuerdo que llevan meses diciendo y defendiendo el buen
hacer que tenía Orange Market en la gestión de los pabellones de Fitur de la Comunidad Valenciana.
Llevábamos cinco años contratando con estos señores, con lo cual es de lógica que no podían ustedes hablar de su mala gestión y práctica en ese tipo de actuaciones.

Pues bien, entiendo que no ha habido incumplimiento de obligaciones esenciales.
(Veus) Podría haber varias causas de resolución.
Tampoco sería el caso, porque entonces prevalecería la primera, volveríamos a tirarle la pelota a Orange Market.
¿Sabe dónde acabamos terminando?
En una resolución por mutuo acuerdo.

Las resoluciones por mutuo acuerdo, según establece la ley de extinción de contratos de la administración pública, y leo textualmente: «Sólo se puede hacer cuando hay un arreglo entre las partes, y en este caso siempre se debe a que es la administración pública la que incumple la parte de sus obligaciones contractuales.

»En este caso, el requisito fundamental para que se dé el acuerdo mutuo como causa de resolución contractual es la voluntad concurrente de las partes contratantes en orden a
resolver el contrato.
Aunque subordinada la inexistencia de causa de resolución imputable al contratista.
»

Y aquí viene lo mejor.

«Deben de concurrir razones de interés público u otras circunstancias de carácter excepcional que hagan innecesaria y, sobre todo, inconveniente la
permanencia de la relación contractual.
» Inconveniente la permanencia de la relación contractual.

Señora Juste, creo que usted ha tenido que sufrir en sus carnes, a toro pasado, porque no era usted la consellera en aquel momento cuando estalló el escándalo de Orange Market y de las contratas de la Agencia Valenciana de Turismo,
ha tenido usted que sufrir cómo resolver ese contrato.

Un contrato que dejó de prestarse servicio después de Fitur.
Orange Market ya no diseñó ni construyó el stand de la Comunidad Valenciana en la Feria Internacional de Turismo de Valencia.
Ya
no estaba en Valencia.
Dejó de construir el resto de stands en las próximas ferias, con lo cual entiendo que ustedes, o bien les han imposibilitado
ejercer este derecho, derecho contractual al que (inintel·ligible) .
.
.
otorgaron, o bien han resuelto, porque entienden que no es una buena relación contractual con estos señores.

¿De verdad quiere creer que pensemos que no ha resuelto el contrato cuando lo
dijo públicamente ante decenas de periodistas?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Honorable consellera.

La senyora consellera de Turisme:

Gracias, presidenta.

Señora Lloret, sé lo que dije.
Y lo que dije es que se había resuelto el contrato con Orange Market, no el contrato de Fitur.

Es un contrato que se.
.
.
, concursa para las ferias nacionales, las cinco ferias
que se celebran en España, es decir, el Salón Internacional de Turismo de la Comunidad Valenciana, el salón de vacaciones de Barcelona, el de Expovacaciones de Bilbao, Intur de
Valladolid y Fitur.
Es decir, no se limita a un solo contrato, al contrato de
la feria Fitur.

Sí, vuelvo a decir lo mismo, después de la celebración de Fitur 2009 y cumpliendo la citada empresa todos los términos establecidos en el contrato, pero visto el incumpliendo del resto del
contracto con respecto al resto de las ferias que había que celebrar y según lo dispuesto en la ley de contratos de sector público, la conselleria, tras los trámites oportunos y previo informe de la abogacía general, acuerda resolver el contrato.

La resolución de dicho contrato ha sido remitida al registro de contratos de la Conselleria
de Economía, Hacienda y Empleo de la Generalitat valenciana.

No tengo más que decir.
Eso es lo que hemos hecho y eso es lo que he dicho.

Muchas gracias.

Pregunta 623 al conseller de Sanitat, senyor Manuel Cervera Taulet, sobre interessos de demora,
que formula la diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 45.
691).

La senyora presidenta:

Gracias, honorable consellera.

Pregunta formulada por la ilustre diputada señora Mollà al conseller de Sanidad sobre los intereses de demora.

Señora Mollà, cuando quiera.

La senyora Mollà Herrera:

Sí, senyora presidenta.

Senyor conseller, quina valoració fa la conselleria respecte als centenars de condemnes que l'obliguen a pagar milions d'euros per interessos de demora.
I quines mesures pensa adoptar per reconduir una situació clarament insostenible i judicialment penable.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias presidenta.

Señora Mollà.

Señores diputados.

Me produce preocupación, como les producen a los 16 consejeros de Sanidad de las comunidades autónomas, las múltiples sentencias que también ellos tienen por la dificultad que tiene la sanidad nacional y su
sostenibilidad en el futuro.

Me preocupa, y me preocupa mucho, y de ahí que en la siguiente parte de la contestación le diga cuáles son las soluciones.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Home!
, senyor conseller, jo li haguera agraït que si tenia la resposta me l'haguera donat al començament.
Perquè se suposa que ara el que ha de fer vosté és contestar els dubtes que a mi me quedaven.
Clar, ara me queda tot un dubte en general.
Jo crec que ha estat vosté molt hàbil.

Hi han coses que jo, abans de començar a aprofundir sobre el tema, volia deixar clares.
Per a començar, vostés sempre agafen les dades des de 1995 per a dir com de bé que ha funcionat tot en els governs del Partit Popular.
Doncs bé, vostés governen, no?
, i aleshores, la sanitat no pot ser comparable ací com en la resta d'autonomies.
Veritat que no?
Veritat que no?
Perquè, aleshores, el que voldrà dir vosté és que no han sabut fer les coses.
O és que m'està dient una altra cosa?
(So d'un telèfon mòbil)

A part d'això, vosté el que farà és argumentar que tenen un dèficit quant al finançament, el sistema de finançament, i ahí també li recorde que, abans que em conteste açò, li he de dir que el govern central, fins i tot, molt al nostre pesar, molt al
nostre pesar, li ha donat més diners dels que reclamaven vostés.
És a dir, s'ha rigut quasi, quasi dels seus càlculs que tan bé han fet.

Aleshores, deixem este tema, perquè el sistema de finançament era del Partit Popular -l'anterior-, i, aleshores, no se van queixar vostés.
Aixina que m'agradaria que no em contestara coses més demagògiques que.
.
.
, d'altra qüestió.

Igual que, que l'atenció dels ciutadans va per damunt d'altres coses, que podem estar molt d'acord però és molt perillós quan estem parlant de coses com les que estem parlant d'ací.
Estem parlant de moltes, centenars de condemnes, de sentències que li condemnen a pagar pels impagaments, clar, i el condemnen a pagar uns interessos de demora que sobrepassen unes
quanties.
.
.
, doncs bé, assumibles.

Les denúncies són per diversos motius, no solament per la contractació del subministrament farmacèutic, sinó per altres serveis, ja siguen de neteja, etcètera, etcètera.

Ja dic, no és una cosa que siga nova, sinó que s'ha denunciat moltíssimes vegades, fins i tot, per la Sindicatura de Comptes, i després vorem exemples.

Volem saber què és el que a vosté li fa recapacitar aquests tipus de condemnes, després que sortira a la llum, no farà ni un mes, aquesta sentència del Tribunal Superior de Justícia hipotecant, hipotecant la sanitat valenciana, vosté el que fa és vindre a la compareixença, la setmana passada, i dir que la Comunitat Valenciana és l'autonomia que més prompte paga als proveïdors de material sanitari.

Però és que resulta que no pot ser un dia més perfecte per a fer-li esta pregunta, quan ens trobem avui un titular sobre el
deute de la sanitat (veus) als proveïdors de material.
I diuen.
.
.
, la federació d'empreses de tecnologia sanitària, el seu últim informe, que «el gobierno de Francisco Camps acumula una demora en el pago de 345 días, diferencia de la media de 106 días.
» (Veus) És a dir, la mitjana espanyola és de 236 dies en el pagament i nosaltres, la Comunitat Valenciana, estem en 342
dies.
Aleshores, què li fa vosté pensar que som els que més prompte paguem?

Aquesta federació parla que vosté ha ofés en les seves declaracions.
Directament, les paraules textuals són: «Las palabras de Cervera son ofensivas.
» Diuen que: «Desde Fenin se ha intentado un diálogo con la administración valenciana, sin ningún resultado.
»

I que vostés no volen retombar una situació clarament, ja dic, judicialment penable.
És a dir, no tenen intenció de mirar una realitat molt difícil que ens hipoteca i reconduir-la, i reconduir-la.
Porten vostés molts anys governant i, per tant, no sé què han estat fent a dia de hui.

Nosaltres el que li demanem són respostes, respostes perquè entenem que gran part del problema justament és la seva gestió.
I la seva gestió implica no solament el malbaratament dels recursos quan se paguen coses molt
per damunt dels seus costos reals, les externalitzacions que se fan, és a dir, una sèrie d'actituds del Partit Popular que fa quan governa, que el que fa és hipotecar els comptes públics, i sanitat no s'escapa d'eixa manera de gestionar.
.
.
els governs.

És a dir, entenem que aquí cal obrir ja les portes, donar llum, parlar amb la gent implicada per a
reconduir aquesta situació.
I si vosté continua considerant-se un mag en resoldre esta situació, actuant al marge de tot un sistema que deuria respectar-se.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
ja siga legal, ja siga amb les associacions implicades.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, presidenta.

Señora Mollà, en primer lugar, el primer derecho que acompaña a los ciudadanos españoles es el derecho a la salud.

En segundo lugar, mi máximo respeto a los más de cinco mil proveedores que tiene el sistema sanitario.
Y ese respeto nos ha
llevado al gobierno a hacer dos operaciones financieras que han permitido
saldar la deuda del nominal, la deuda histórica hasta el 31 de diciembre del 2008.
(Veus)

Mire.
.
.
-sí, sí, lo que pasa es que usted no está informada- en Andalucía, esa deuda histórica que es mucho más amplia han tenido la suerte -entre comillas- de avalarla con la deuda histórica que Zapatero pagó a Chaves cuando llegó al gobierno.

Y, en el 2009, han tenido que hacer una segunda operación financiera con enriquecimiento injusto, y publicada en su boletín, que supone la deuda de 800 millones de euros a cargo de lo que el Estatuto de
autonomía y la relación con el gobierno central va a conferir a esa deuda.
Nosotros no tenemos esa suerte.

Yo le propongo a usted y al resto de grupos parlamentarios dos pactos, muy claros.
El primer pacto sería reconocer la deuda histórica de la sanidad valenciana, que son 3.
300 millones de euros, y reclamarlas al gobierno de la nación gobierne quien gobierne.
Les propongo ese pacto.
Primero.
(Aplaudiments) Y el segundo pacto que les propongo a los grupos parlamentarios es, igual que ha
hecho la ministra de Sanidad con las comunidades autónomas, sean del PSOE o del PP, ir juntos de la mano estos grupos parlamentarios
con el gobierno, a reclamar una reunión urgente del Consejo Interterritorial preocupándose por la sostenibilidad del sistema sanitario nacional que realmente es
preocupante.
Porque si hay una cosa en que coinciden los 17 consejeros de
Sanidad y los 17 consejeros de Economía de las comunidades autónomas, sean del PSOE o del PP, es que el sistema sanitario nacional como está planteado en estos momentos corre grave riesgo su sostenibilidad.
Por tanto, yo
ofrezco estos dos pactos y les ofrezco ir de la mano pero, mientras tanto no
cerraremos un centro de salud y no cerraremos un hospital porque primero es la
salud de los valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 625 al Consell, que respon el conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, senyor Gerardo Camps Devesa, sobre fiscalització de la Sindicatura de Comptes, que formula el diputat senyor Enric Xavier Morera
Català (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 45.
693).

La senyora presidenta:

Pregunta que formula el ilustre diputado señor Morera al Consell sobre fiscalización de la Sindicatura de Cuentas.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, estarem ansiosos de conéixer amb profunditat i amb detall els dos pactes que acaba d'anunciar ací per estudiar-los amb rigor.

Vosté diu una cosa que té raó, i és que un dels primers drets dels ciutadans és el dret a la salut.
També n'hi han altres drets que en democràcia són molts importants i en estos temps són necessaris, és el dret a la veritat, dret a la transparència.
En eixe sentit mosatros fem cas al que ens han dit reiterades ocasions,
que acudim a la Sindicatura de Comptes.
El nostre grup parlamentari a acudit a
la Sindicatura de Comptes, i en el seu informe del 2007 apareixen algunes
afirmacions del síndic -no estic parlant del síndic senyor Rafael Blasco, sinó del síndic senyor Queral- que diu coses que mos han cridat molt l'atenció.
De veritat.
(Rient) No, és que com és un síndic que està molt present en molts àmbits.
.
.
, doncs, el síndic de Comptes, i diu en l'apartat quart, en la pàgina 34 de l'informe, coses que ens han cridat molt l'atenció, moltíssim, que pensem que són elements d'opacitat respecte a la gestió dels comptes de.
.
.
, en este cas de la Conselleria de Sanitat.

Diu així: «La informació de la memòria relativa als compromisos de despeses al càrrec d'exercicis posteriors no recull els derivats d'alguns contractes, convenis i acords, per un import conjunt, si més no, de 3.
358 milions d'euros.
» No estem parlant de poca quantitat, estem parlant de 3.
358 milions d'euros, i la pregunta que li formulem és: ¿té dret les Corts Valencianes, ja que no li podem preguntar al síndic de Comptes, a conéixer en què se va a gastar esta despesa pública anunciada i que no compta en cap suport documental, segons ens informa el
síndic de Comptes?

La senyora presidenta:

Conseller.

El conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Gracias, señora presidenta.

Señorías, señor Morera, sabe usted que el síndico de Cuentas comparece en esta cámara, concretamente en la comisión que le corresponde y usted le puede preguntar todo aquello que entienda debe
ser aclarado por él mismo en orden con el informe que cada año, por cierto, la única comunidad autónoma que rinde el informe de la sindicatura el año inmediatamente posterior al que se produce el cierre del ejercicio, y usted puede preguntarle en esta cámara lo que quiera.

Cuando realizó esta pregunta creía que íbamos a tener un debate casi de carácter técnico contable.
Luego, ya he entrado en la página web de su grupo y veo que su señoría ve fantasmas donde no las hay, aunque no lo ha dicho en la primera parte de su
pregunta, estoy seguro que lo va a decir en la segunda.

Pero ha hecho una cosa muy acertada esta tarde, ha unido el inicio de su
pregunta a la contestación que había dado el conseller de Sanidad, porque justamente si hubiera ido usted un poquito más allá de lo que ha leído como informe, que es verdad, párrafo de la Sindicatura de Cuentas, hubiera pasado de la página que usted ha dicho y hubiera llegado hasta la 116 se daría cuenta que el propio informe de la sindicatura recoge exactamente hasta el último de los euros a los que ha hecho referencia y qué partidas de gasto, de compromiso plurianual son las que se atienden con ello.
Entre otras, la referencia que hace el
conseller de Sanidad para que paguemos a todos los proveedores sanitarios.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Senyor conseller, vicepresident, sembla que el tema és important perquè el contesta vosté i no el contesta.
.
.
el.
.
.
, en totes les respostes.
.
.
(Veus) D'acord, mire vosté, la pregunta és molt clara perquè m'he llegit l'informe claríssimament, i l'informe de la fiscalització del compte general marca reserves importants del síndic de Comptes i assenyala nombroses irregularitats, greus deficiències en l'elaboració i comptabilització i control d'expedients d'obres, i sobretot adjudicacions.
I diu que no li entreguen vostés els contractes.
Clar!
, si la Sindicatura de Comptes, que és l'organisme que segons tots hem coincidit, ha de supervisar, fiscalitzar de forma objectiva i ho fa bé, diu que no té els contractes, ¿ens pot explicar vosté on estan els contractes?

Ens pot dir?
.
.
.
efectivament, diu que s'ha de pagar però, a qui?
Com?
En base a què?
A quins acords?

Ja n'hi han sentències del Tribunal Superior de Justícia condemnant La Generalitat per contractes irregulars, ja n'hi ha sentències.
Sí, ja n'hi han.
Per exemple, els contractes de subministrament sanitari.
És un tema menor, però n'hi han sentències del Tribunal Superior de Justícia.
I mire, me l'he mirat amb detall, i si el síndic de Comptes no té els contractes de les adjudicacions, qui els té?
Perquè estem parlant d'una suma molt enorme, molt gran, i podria citar-li més exemples de les reserves que fa el síndic de Comptes.
Podria dir-li per exemple que de tot el pressupost de les
fundacions, que mouen un pressupost de 2.
200 milions d'euros, diu que només es pot fiscalitzar el 94%; és a dir ahí hi ha un 6% que són 140 milions d'euros que no se sap res.
És que estem parlant de quantitats enormes.

Però tornem a sanitat, jo li pregunte i li demane, vosté està en disposició, d'acord amb els plantejaments que han fet de transparència, de superar l'opacitat, de posar en coneixement d'estes Corts, i estem parlant de l'any 2007, dels contractes, els acords que avalen eixes operacions de pagament
anunciades per la conselleria i que el síndic no troba per cap lloc?
Perquè clar, si tampoc ens pot donar, o el síndic no té la informació, aleshores, qui la té?
, qui la té senyor conseller?
Nosaltres no la tenim, aleshores, on hem d'anar a conéixer?
Perquè una cosa és que la sanitat tinga poc recursos -podem parlar en el moment processal oportú-, però una altra cosa és que dels pocs recursos que n'hi hagen se gestionen de la forma tan opaca sense cap contracte, sense atindre's al que és, i assenyala el síndic, cap contracte formal, i el síndic no els té i nosaltres davant esta suma tan important.
.
.
, i no estem parlant de 12.
000 euros que també diu el síndic que n'hi ha contractes d'algunes conselleries que no els tenen.
.
.
Estem parlant de 3.
300 milions d'euros, més de mig bilió de les antigues pessetes.
Això és una barbaritat, això són molts diners, i si el síndic no troba els contractes perquè vostés sembla que no els han donat, que justifiquen el pagament d'eixos diners, on estan els contractes?

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Honorable senyor conseller.

El conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Gracias, señora presidenta.

Señorías, señor Morera.

Hay quien que por más que busca no encuentra y hay quien no encuentra porque no quiere buscar.
Su
caso es el segundo, porque sólo tenía que avanzar un poco más en los informes de la propia sindicatura para saber exactamente donde está aquello que dice que el síndico no encuentra, pero sí que encuentra, y lo refleja en el informe y usted no quiere encontrar para
venir con muy poco rigor a tener aquí un debate que yo creía que iba a ser de otro tenor.

Señor Morera, todos los compromisos plurianuales que están en fase de compromisos del gasto están en la memoria que el síndico refleja en su informe cada ejercicio.
Lo que no está son los gastos con cargo a ejercicios futuros que no han alcanzado esa fase
contable de compromiso de gasto y lo que no está tampoco son los que aún teniendo carácter plurianual de acuerdo con la normativa aplicable, y nosotros defendemos que es el artículo 59 y el síndico el artículo 29, que a lo mejor usted esta diferencia entre 29 y 59 no llega a captarla,
no deben estar tampoco en esa memoria de gastos.

Pero el síndico no hace como usted, no obvia lo que sí que sabe que en realidad, y en la página, le animo, y si no le daré una copia, 116 del informe, leo textualmente el informe de la Sindicatura de
Cuentas: «En fase de alegaciones la Conselleria de Sanidad ha aportado un estado de
plurianuales actualizado al mes de noviembre del 2008, en el que ya constan los
contratos de concesión para asistencia sanitaria de las áreas de salud de Manises y Elche-Crevillente», exactamente 2.
129 de esos 3.
300 millones que usted dice que no aparecen por
ningún lado.
Pues mire si aparecen.
Solamente que en fase de alegaciones fue cuando
la Conselleria de Sanidad dio traslado de la documentación porque antes no se había podido realizar todavía en el ejercicio 2007.
Y lo dice ese informe de la Sindicatura de Cuentas que
hasta ahí usted no ha querido leer, y dice, ¿hasta los 3.
300, qué?

Pues mire, se lo digo, sólo tenía que haber seguido leyendo esa página.
El litigio con la Sindicatura de Cuentas, porque a veces pensamos que el síndico no tiene razón, 847 millones que es la parte que el síndico entiende que hay que anotar ahí según el artículo 29, nosotros le decimos que según el artículo 59 no cabe que esté en compromisos plurianuales, que es justamente las operaciones de financiación para el pago de los compromisos que tenemos con los proveedores de la sanidad.
Por cierto, operación que nos han copiado la mayor parte de las comunidades autónomas, por citar algunas, Andalucía o Cataluña, y que consta con el visto bueno del Consejo de Política Fiscal y Financiera y del Ministerio de Economía y Hacienda.
¿Y el pico ese que queda?
No se preocupe usted, 135 millones para el acuerdo que tenemos ya de financiación de la modernización de la Feria Muestrario Internacional de Valencia.
Verá usted que no es nada extraño ni irreal.

Otros 296, obligaciones de las universidades por pérdida de inversión, según cuadro de amortización de los préstamos del Banco Europeo de Inversiones, que tampoco creo que sea una institución que a su señoría le levante alguna sospecha.
Y el resto convenios con ayuntamientos, entre los
que hay algunos socialista, para la construcción de centros escolares, así también como los contratos para firmar con ellos.
Ya tiene su señoría los 3.
358,40 millones de euros explicados.
Si lo que quiere su señoría es que venga yo aquí a que se lo cuente, vendré todos los miércoles que haga falta, pero si lo hubiera querido leer el informe de la
sindicatura también lo podría haber hecho.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 605 al conseller de Presidència, que contesta el conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, senyor Gerardo Camps Devesa, sobre els comptes de la fundació que va organitzar la visita del papa a València, que formula la diputada senyora Margarita Sanz Alonso (Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits) (RE número 45.
026).

La senyora presidenta:

Pregunta que formula la ilustre diputada señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Gracias, señora presidenta.

Señor conseller, repetidamente hemos solicitado por vía parlamentaria las cuentas detalladas de los gastos públicos realizados para organizar la visita del papa a Valencia en el año 2006 sin que hasta ahora hayamos tenido acceso a ellas.
Una vez agotados los
plazos de fiscalización, presentación y aprobación por parte de la Fundación V Encuentro Mundial de las Familias esperamos que sea el momento para que el
Consell cumpla sus promesas de transparencia y haga público el listado detallado de gastos efectuados.

Señor conseller, ¿cuándo piensa hacer públicas de forma detallada las cuentas de la fundación encargada de organizar la visita del papa Benedicto XVI a Valencia?

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Gracias, señora presidenta.

Señorías, hace apenas quince días comparecí en esta cámara en una pregunta de la señora Oltra de muy parecido tenor, yo entiendo, lo entiendo, ¡eh!
, que si lo presenta la que era la mitad de su grupo, también se vean ustedes obligados a presentarlo por la otra mitad, no se queden
ninguno de ustedes detrás en lo que parece ser el principal tema que hace que comparezca yo como conseller de Economía, Hacienda y Empleo los miércoles por la tardes, que son las cuentas de la visita del papa.

Pero también entenderá usted que yo no le puedo decir nada distinto de lo que dije hace quince días, porque este gobierno no solemos cambiar de parecer en tan corto espacio de
tiempo.
Con lo cual, sabe usted perfectamente (veus) que no es a la Conselleria de Economía, Hacienda y Empleo ni a su conseller al que le corresponde dar cuentas, sino a la Fundación V Encuentro donde participamos junto con el Ayuntamiento de Valencia, la
diputación provincial y el arzobispado.

Que así se ha hecho de los ejercicios 2005, 2006, 2007 y 2008.
Las de 2005 y 2006 ya
son públicas.
El resto está ahora siendo objeto, después de que se registren.
.
.
El depósito se produce cuando se califican por quien tiene que hacerlo, que es en este
caso el registro de fundaciones, y en ese momento se hacen públicas.

Las cuentas de 2009 se van a cerrar, y yo presumo, de la información que tengo, que serán ya las definitivas, y la fundación se podrá dar por liquidada.
Y si hay alguna derrama que se tenga que soportar entre los
distintos patronos, tendrá que ser así de esta manera.

Con lo cual, hasta este momento, la misma cuantía que tuve hace quince días ocasión de decirle a la señora Oltra y que es la misma que también dijimos el 7 de febrero del año 2007.
El coste para La Generalitat, por ahora, ha sido de 1.
941.
778 euros.

Y la claridad, exactamente la que marca nuestra legislación.
Las cuentas de una fundación se depositan en el registro de fundaciones y se hacen públicas cuando los períodos, en este caso, que determina la propia legislación aplicable, exige que ello se produzca así.
Así se ha hecho en todos los ejercicios.

Y -reitero- creo que en el año 2009 será ya definitivamente cuando la fundación, acabado ya con todo lo que ha tenido que ser el proceso posterior a la propia
celebración de la visita del papa, acabe con sus compromisos, acabe también con su vigencia legal.

Pero no deja de extrañarme, señoría, que 15 días después, usted me pregunte exactamente lo mismo que la señora Oltra, que tanto sonríe.

Muchas gracias.

La senyora Sanz Alonso:

Gracias.

Mire, aquí no perseguimos nadie a nadie.
Aquí lo único que perseguimos es transparencia y claridad, que es lo que ustedes no nos
están dando.

Y si seguramente el debate se organizara de otra forma, podríamos juntar los mismos temas y podríamos situar un debate mucho más amplio en cuanto al tiempo y no hacernos perder también el tiempo en múltiples ocasiones repitiendo preguntas que nunca se nos contestan.

Porque lo que nos ha costado a los valencianos y valencianas la visita del papa
parece que es el secreto de estado mejor guardado por este Consell.
Se han
negado reiteradamente a informar de los costes de una estancia que apenas duró veinticuatro horas.

Y desde el 2006 venimos exigiendo desde Esquerra Unida, como reza el eslogan,
las cuentas claras, y ustedes parece que sistemáticamente están en otra cosa.
Y permítame que le diga, señor conseller, que creo que interesadamente.

Porque a través de los comunicados, porque jamás ha salido de ustedes, hemos sabido algunas cosas.
Una, que Televisión Valenciana pagó por los actos de la visita del papa el doble de su coste real, que parece ser
que para la trama Gürtel resultó un negocio muy suculento, digamos que un acontecimiento celestial para algunos,
sin duda alguna.
Y segundo, que la Sindicatura de Cuentas alertó irregularidades en la adjudicación del evento y que la fundación creada ex profeso para organizar la visita del papa ocultó 12 millones de euros en un capítulo llamado «otros gastos».

¿Qué otros gastos, señorías?
¿Qué esconden las cuentas anuales abreviadas?
¿Qué hay de los tres millones de euros de déficit de la fundación?
Claro, con ese dinero ya se puede disolver la fundación en cualquier momento, pero será dinero que seguramente tendremos los valencianos y valencianas que soportar.

Es más, ¿qué nos ha costado a los valencianos y valencianas la visita del papa realmente?
Y
la pregunta es sencillísima, señorías, tan sencilla que enrojece no contestarla, aunque ustedes no han tenido
apenas el rubor de sonrojarse ni un poquito desde el año 2006, fecha en que se produce el evento.
Y llevan no solamente dándonos largas, sino simplemente ofreciendo la callada por respuesta.

Y, efectivamente, usted ha dicho que la Fundación V Encuentro Mundial de las Familias está integrada por La Generalitat, la diputación, el Ayuntamiento de Valencia y el arzobispado.
A excepción de esta última institución, el resto son instituciones absolutamente públicas.
Y aun a riesgo de utilizar expresiones de Perogrullo, le diré que todas funcionan con el dinero de los ciudadanos y ciudadanas.

¿Cuánto de ese dinero público de todos y de todas ha utilizado la fundación en la visita del papa y a cuánto nos vamos al final?
Porque aquí hablamos de presupuestos consolidados, pero no se consolida en ningún momento cuál es el gasto de la visita papal.
Porque es lo que se han gastado los distintos departamentos de La Generalitat, los 11
millones que gastó la Televisión Valencia, son 12 millones los otros gastos de la fundación.
.
.
Y si empezamos a sumar, señor
conseller, a nosotros nos salen cerca de veinticinco millones.

Ustedes, señores y señoras del Partido Popular, ocultan sistemáticamente información, y esa es una de las señas de identidad de la gestión que están haciendo.
Y queremos, señor conseller, que nos den una respuesta clara, porque al final -y es verdad que la formulación de la pregunta se refiere a la fundación-, pero el evento alcanza mayores partidas, que ustedes alguna vez tendrán que desvelar.

Y no es una respuesta que nos merezcamos nosotros, Esquerra Unida; es que la merecen quienes han pagado de su bolsillo la visita del papa, es
decir, todos los valencianos y valencianas sin exclusión.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señora Sanz, parece que usted, a la vez que afirma desconocer las cuentas, las
tiene muy claras.
Dice que hay en un ejercicio de opacidad sin límites, y después de haber contestado cuatro iniciativas la pasada legislatura y diez
iniciativas la presente legislaturas, todas ellas contestadas, siguen sin
conocer unas cuentas, que luego afirma que tienen tres millones de déficit.
Casi me atrevería a decir que las sabe usted mejor que yo.

Luego, como no le gusta ello, hace las suyas propias y dice: «Bueno, yo, sumando de aquí y por allí, me salen 25 millones de déficit.
» Casi me las está anticipando.
A ver si luego al final no coinciden las de la fundación con las que usted ya ha realizado.

Y todo ello luego, al final, para traer a colación un debate parlamentario de no sé qué supuestas tramas corruptas, que parece ser se aprovecharon de la visita del
santo padre para ganar no sé qué dinero.

Tuve ocasión también de decírselo a la señora Oltra la otra vez.
Mire, yo, el enorme respeto que les profeso a todos
ustedes, también lo llevo a cualquier ideología, creencia que pueda existir en nuestro país.
No haré críticas ni utilizaré expresiones que a lo mejor para el debate parlamentario parece que alguien se
pueda adornar con ellas, pero que, desde luego, pueden herir la sensibilidad de
mucha gente.
Yo no lo haré nunca y en ningún caso.

Pero respecto a lo que usted pregunta, y a sabiendas de que sabe que el
ejercicio de transparencia es absolutamente claro y que se hace conforme la
legislación determina, aprovecha usted que el Pisuerga pasa por Valladolid y quiere hacer
una serie de críticas políticas que, de verdad, no acabo de entender.

Se refiere usted al grupo Radiotelevisión Valenciana, a la contratación que ese grupo de Radiotelevisión Valenciana hizo con una determinada empresa, después de que hayamos tenido ocasión también de conocer durante los últimos quince días que si esa empresa contrataba especialmente con alguien, no era con el
gobierno de La Generalitat ni el grupo Radiotelevisión Española.

Fíjese como será así, que esa empresa un ministro la califica como empresa ejemplar.
(Veus) Y fíjese como será así, que esa empresa, en una querella que algunos diputados del Partido Socialista
han presentado contra el presidente de La Generalitat y otros miembros de mi
gobierno y de mi partido, esa empresa está citada a declarar su representante legal como testigo, como testigo, y no es
empresa querellada.

Claro, si es ejemplar para Pepiño, Blanco, ministro de Fomento, ¿qué más da que en las conversaciones salga que son los que se han llevado determinada
comisión y se la han repartido con no se sabe quién?
Claro, la empresa de aquel que dice que son mis amigos y me van a echar una
mano, merece solo el calificativo de testifical para algunos, y usted la
utiliza aquí como si fuera el vértice de lo que es la trama de corrupción para el Partido Popular.

Señorías, a ustedes en realidad (veus) las cuentas, las cuentas de la visita del santo padre me parece que les
preocupan bastante poco.
Los 4.
000 periodistas que se acreditaron, las 20 horas
de señal, las 133 televisiones, los 300 millones de espectadores, el impacto económico de 223 millones de euros les importa poco.
A ustedes lo que verdaderamente
les importa creo que es.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

.
.
.
una carrera con el grupo que se partió hace ya algún tiempo y que está sentado justo debajo suyo y dejar en buen lugar.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon)

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, a la consellera de Justícia i Administracions Públiques, senyora Paula Sánchez de León Guardiola, sobre la política general de la conselleria en matèria d'administració local, que formula el diputat senyor Eduardo Vicente Navarro (GP Socialista)
(RE número 43.
445, BOC número 175)

La senyora presidenta:

Pasamos al siguiente punto del orden del día: interpelación por el procedimiento especial de urgencia a la consellera de Justicia y Administraciones Públicas sobre la política general de la conselleria en materia de administración local, que formula el diputado señor Vicente del Grupo Parlamentario Socialista.
(Pausa i veus)

El senyor Vicente Navarro:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Bueno, la verdad es que yo venía en principio dispuesto a interpelar al conseller portavoz, señor Blasco, porque, claro, es quien detenta en estos momentos las competencias en
materia de administración local al día de hoy.
Disculpen el lapsus.
Lo haré a la consellera de.
.
.
, que hoy ya no se encarga de administración local o, al menos, consellera cesante en esa materia.
Bueno, discúlpenme ustedes, pero es que, claro, con este guirigay de gobierno y de grupo
parlamentario, no hay quien se entienda.

Entonces, claro, yo venía dispuesto en esa clave a intentar a hablar el futuro que debe ocupar y
preocupar a este gobierno, y a este parlamento también, en materia de administración local.

Bien.
Interpelaré a un conseller o al caballo de Espartero que se presente por esa puerta, da igual.
(Aplaudiments)

En cualquier caso, en cualquier caso, señora Sánchez de León, el motivo de la comparecencia en este.
.
.
Y es que -disculpen-, pero es que todavía no.
.
.
Porque, claro, la señora Sánchez de León asumió las competencias en materia de administración local el 27 de agosto y se despidió de ellas el 3 de noviembre.
¿Dónde han cambiado ustedes la cartera?
, porque con esta celeridad no sé.
.
.
Lo habrán hecho en el chat de Facebook o en el Tuenti, pero la verdad es que poco tiempo
le debe haber dado a usted a asumir cualquier reto, a asumir cualquier política en no llega a tres meses -¡qué va!
-, dos meses y una semanita que ha durado usted en el ejercicio de estas
competencias.

Bien.
En cualquier caso, intentaré resolver la cuestión como mejor pueda.
Son tres consellers, tres, los que en poco más de dos años y medio de legislatura se van a hacer cargo de las competencias relativas a
la administración local valenciana.

A mí me da la impresión de que más que hacerse cargo de algo, los consejeros de este gobierno huyen de unas
responsabilidades -no es de extrañar, por los incumplimientos reiterados en la materia que han tenido ustedes-, por un programa presupuestario que si prospera ese proyecto de ley de
presupuestos, el programa presupuestario de administración local decaerá un 35%.
Por lo tanto, no es de extrañar que la administración local valenciana sea un especie de falsa
monea que de mano en mano va y ninguno se la queda.

En segundo lugar, entrando a lo que han sido.
.
.
sería el de promesas incumplidas con los ayuntamientos y con todas las entidades
locales de esta comunidad.
Hoy conmemoramos también, en estos días, el décimo aniversario del incumplimiento de este gobierno ante la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, donde se formuló la promesa de constituir el fondo de cooperación municipal en el año 1999, para resarcir precisamente a las entidades locales de las competencias
que no nos son propias, es decir, de las competencias que son propias de su
gobierno, señora
consellera y que recaen en manos de los municipios.
Somos la única comunidad autónoma que no dispone de un fondo de estas características si exceptuamos, por razones obvias, las ciudades autónomas de Ceuta y Melilla.

El señor Rambla ha venido anunciando de manera inminente, en tres ocasiones en un año, la constitución del fondo de cooperación municipal.
Concretamente, en septiembre del año 2008, el señor Rambla aseguró que el borrador de la norma está muy avanzado y sugirió que podía llegar a las Cortes Valencianas antes de las navidades.
Esto era septiembre de
2008.
No precisó qué navidades, pero el que caso es que hubo un pronunciamiento similar, se produjo
en enero, y, otro muy parecido, en julio, con la presentación del anteproyecto de ley de régimen local valenciano.

Realmente, señora consellera, yo me cuestiono si la verdadera razón para que no se apruebe la ley no sea que, una vez la ley entre en vigor,
ustedes tendrán la obligación legal de constituir el fondo de cooperación municipal.
Y, por lo tanto, con una cuantía, que deberá ser importante, ustedes, lógicamente, por su insolvencia financiera, no están en condiciones de constituir este fondo porque, insisto, debería haberse hecho hace mucho tiempo atrás.

Verá, no hay conselleria del gobierno valenciano que no adeude a los ayuntamientos transferencias a través, bien sean éstas se originen vía orden de convocatoria, o bien vía convenio, no hay conselleria de este gobierno que no le deba dinero a los ayuntamientos de nuestra
comunidad.
La asfixia financiera de este gobierno, señora consellera, ahoga a los municipios valencianos.

Las entidades locales, los ayuntamientos, especialmente, han de incurrir en
gastos financieros para adelantar el importe de unas ayudas que deberían recibir en tiempo y forma por su parte, e, indudablemente, no lo hacen.
Esto
es lo que ha venido sucediendo, también, con grandes planes lanzados a los cuatro vientos, como el plan Mejora, que
ustedes han alargado el abono de las ayudas hasta el año, ¡nada menos!
, que 2010.
Y estamos hablando de una orden de convocatoria de 2006.
Cuatros años, cuatro largos años para hacer pagaderas las ayudas en materia de inversión a los municipios de esta comunidad, que se acogieron a esas ayudas.
¡Nada menos que cuatro años!
Insisto, su política de transferencias, su poca disponibilidad dineraria, sus problemas de
tesorería hacen que los ayuntamientos incurran en gastos financieros con las entidades
bancarias.

Y, claro, por lo tanto, no es de extrañar y comprenderá usted el escepticismo de mi grupo ante cuestiones como el Plan de inversión productiva en municipios, más conocido como plan Confianza.
Desde que se aprobó el decreto en febrero de este año, ustedes han estado remitiendo convenios a los ayuntamientos para inversiones
de menor cuantía, desde febrero -y aún se están recibiendo, unos cuantos meses enviando convenios aquí y acullá-, y las inversiones más cuantiosas -se entiende- debe licitarlas el gobierno valenciano.
Sin embargo, sabrá usted que hay otros ejemplos de gestionar fondos anticrisis, como es el plan E.
Decreto en diciembre de 2008, dinero en febrero de 2009, y las obras terminándose.
Mientras, ustedes se han tirado -insisto- siete y ocho meses enviando convenios.

En cuando a la dotación presupuestaria, pues, también la cosa difiere.
1.
020 millones destinan ustedes a este plan en tres años.
Luego, una media de 340 millones al año.
Por contra, 1.
408 millones para los municipios de nuestra comunidad, en dos años son los fondos provenientes del plan E, del pérfido gobierno socialista, es decir, 740 millones de euros al año.

Y si las cifras, señora consellera, puede usted considerar que son un poco sufridas, pues, mire, váyase a lo que es la evidencia empírica.
La evidencia empírica es ir a los pueblos y ciudades de nuestra comunidad y ver que las obras con
cargo al fondo estatal, al plan E, se están ejecutando y se están terminando.
¿Dónde están las suyas, señora consellera?
¿Dónde están las que paga usted?
No se sabe.
Nadie lo sabe.

Por lo tanto, eso habla por sí solo de la efectividad de un plan que no criticamos en su concepción, sino que lo que criticamos es su insolvencia financiera para poder llevarlo a
cabo en tiempo y forma.
Y si no hay insolvencia financiera -que usted, me imagino, me negará la mayor-, ¿a qué esperan?
¿A qué esperan?
¿A que en esta comunidad el número de parados sea todavía mayor que el que es?
Un fondo anticrisis se supone que debería tener urgencia suficiente para que los ayuntamientos, no solamente acometieran
infraestructuras, sino para que generaran empleo.

Verá, quería dedicar esta última parte de mi intervención a hablar en clave de futuro.
Obviamente, el señor conseller del ramo también está presente -y me imagino que recogerá el guante-.
Ahora mismo, hay en nuestro país un debate importante en torno al mundo de lo local.
Las reformas de la
legislación básica estatal, como la reforma de la Ley de haciendas locales o la propia reforma
de la ley de bases van a poner, en primer orden, el debate acerca de las
competencias y lo que deben ser los ayuntamientos de nuestro país para el siglo XXI.

En cualquier caso, aparte de zumbarle al gobierno central que, fundamentalmente,
es lo que hacen ustedes para ocultar su incapacidad, a mí me da la impresión de que tienen ustedes una visión un tanto desenfocada de la cuestión.
Porque, ustedes, señora consellera, también tienen que hacer en materia de administración local.
¡No lo digo yo!
¡También lo dice nuestro Estatuto de autonomía!
Pero, ¡también lo dice la Constitución en su artículo 142!
Y digo que tienen ustedes una visión desenfocada porque, en torno a ese debate, el señor Rambla decía en el mes de julio: «El estado es el que tiene que garantizar la financiación local por imperativo legal.
Las comunidades autónomas participan solamente en proyectos y colaboraciones puntuales con los
ayuntamientos.
» Por eso, insisto en que hay una visión desenfocada.

Me va a permitir que le lea el artículo 142 de la Constitución donde dice que «las corporaciones respectivas se nutrirán de tributos propios y de participación en los del estado.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Vicente, pregue concloga.

El senyor Vicente Navarro:

.
.
.
y de las comunidades autónomas.

Esto no son colaboraciones puntuales, esto es participar en lo que ustedes
ingresan.
¿Tiene usted algo que decir en la materia?
¿Y cómo van a participar en ese debate?

Nada más, de momento.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Vicente.

Per a contestar, té la paraula la consellera interpel·lada, la consellera de Justícia i Administracions Públiques, l'honorable senyora Paula Sánchez de León.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, señor presidente.

Gracias, señor Vicente, siento, de verdad, haber frustrado esas expectativas que tenía usted de interpelar al nuevo portavoz del Consell, pero, en cualquier caso,
estar a la altura de las circunstancias dado que para el gobierno.
.
.
Al portavoz de las Cortes.
Perdón.
(Veus) Del grupo (Rient).
Perdón, perdón.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor, respecten la intervenció.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

En cualquier caso, me ha liado con su introducción, me ha liado con tanto cargo que ha nombrado.
(Veus) Espero no defraudarle, porque en esos cambios a los que ha aludido da la
causalidad de que yo también tuve la responsabilidad de ser secretaria autonómica de Cohesión Territorial y, por lo tanto, conozco un poco esta materia.

Intentaré, por lo tanto, contestarle a su interpelación de la forma más ordenada posible y explicarle cuáles son las políticas del Consell en materia de administración local.

En primer lugar, como decía, señor Vicente, usted mismo, según la Constitución y nuestro Estatuto de autonomía, las competencias en materia de régimen local aparecen repartidas entre el estado y las comunidades autónomas.
Y, desde ese punto de vista, la política del Consell en materia de administración local se enmarca en tres pilares fundamentales:

El primero, el respeto institucional y competencial respecto de las
atribuciones de las entidades.

El segundo, la configuración de un marco normativo propio de la comunidad autónoma con la ley de régimen local valenciano, en la que, por cierto, se regula el fondo de cohesión -al que usted hacía referencia.

Y, en tercer lugar, la consideración de las políticas relativas al ámbito local en un plano de equilibrio y redistribución de oportunidades desde el punto de vista de la cohesión territorial.

Y, en este sentido, señor Vicente -como usted decía-, efectivamente hemos puesto en marcha ese Plan de mejora de municipios del que
nos sentimos satisfechos y que ha sido un éxito en su aplicación, y el nuevo Plan de inversiones productivas en los municipios, en el que de lo
único que puede alegar es que no existen los carteles que existen del plan E -al que usted ha mencionado-.
(Veus) No, no, sí las obras, no los carteles.
(Aplaudiments)

En el primer aspecto al que hacía referencia, el respeto y el equilibrio en nuestras relaciones con todas las
entidades locales ha sido máximo.
Todos los proyectos en materia de administración local han sido llevados a la práctica con lealtad administrativa, con eficacia en la gestión y con neutralidad en el ejercicio de nuestras competencias.

El estudio, informe y resolución de asuntos referidos al régimen jurídico del personal de la organización o de los bienes y servicios de las entidades locales, las competencias en
relación con funcionarios, con habilitación de carácter nacional, o la gestión de los expedientes sobre organización territorial y su coordinación.
Las políticas de La Generalitat en esta materia asume que la relación entre las entidades locales y La Generalitat no están presididas por la tutela, sino por el asesoramiento y el control de la
legalidad de los acuerdos.

En los últimos años se ha introducido nuevas tecnologías, sobre todo con la información facilitada a través de Civis, la página web de la Dirección General de Cohesión Territorial, que ha dado paso más allá del asesoramiento, poniendo a disposición de las entidades locales cuanta información se ha considerado oportuna para mejorar la eficacia en su funcionamiento:
legislación, sentencias, informes, dictámenes de órganos consultivos, etcétera.

Estas competencias de asesoramiento y control de la legalidad deben ir más allá de la pura relación entre instituciones y, por eso, se está diseñando una completa plataforma de información accesible a todos los funcionarios de la administración local que permita poner en marcha las mejores prácticas como resultado de la experiencia acumulada.
Asimismo, dentro de las
acciones de modernización de las administraciones públicas y de la implantación de la administración electrónica, estamos poniendo en marcha, junto a las diputaciones y la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, la plataforma de administración electrónica para entidades locales.

Queremos que nuestras entidades dispongan de la tecnología más avanzada para ofrecer sus servicios a ciudadanos y empresas, con todas las
garantías y asegurando el acceso de los ciudadanos a los servicios públicos mediante procedimientos electrónicos.
Pero, el asesoramiento, la mejora de la gestión o el control de legalidad no agotan las competencias de La Generalitat en
materia local.

Era evidente la necesidad de regular, desde el punto de vista normativo,
nuestras competencias en materia de régimen local.
Como muy bien sabe su señoría, en el año 2003 se inició la elaboración de un texto articulado de ley de régimen local.
La finalización del proceso -en noviembre del año 2006- vino a coincidir con la aprobación de la Ley orgánica 1/2006, del nuevo Estatuto de autonomía.
Este Estatuto, el nuevo Estatuto, condicionaba el texto en materias muy
sensibles, y eso obligó a iniciar un nuevo proceso.

El mandato estatutario, contemplado en el artículo 64.
4, relativo a la creación de una comisión mixta entre La Generalitat y la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, ya se cumplió en junio de 2008.
Fue la comisión mixta la que decidió crear, en septiembre de 2008, una comisión técnica paritaria cuyo único punto del orden del día era acordar el plan de trabajo para elaborar la ley de régimen local valenciano.
Estos trabajos finalizaron y el nuevo anteproyecto de
ley ha sido dictaminado el pasado 24 de septiembre por parte del pleno del
Consejo Jurídico Consultivo, y será remitido a las Cortes en breve.

Este anteproyecto está llamado a ser la norma institucional básica de nuestras entidades locales y cuenta con significativas novedades, como
un amplio margen para que los municipios ejerzan su capacidad de autoorganización; previsión de órganos de participación ciudadana y de participación de los núcleos de población que estén realizando el municipio; previsiones para la creación de los regímenes municipales especiales de consejo abierto y gestión compartida para municipios, que tengan características particulares que lo hagan necesario; refuerzo del fomento del papel de
las mancomunidades como entidades locales prestadoras de servicios; introducción de otras fórmulas asociativas, como los consorcios o los convenios de colaboración de naturaleza interadministrativa.

Y, además, la norma cuenta también con otras importantes novedades como la creación de un registro de entidades locales de la Comunidad Valenciana; la regulación con rango de ley del consell tècnic de la delimitación territorial; o, el fomento de la participación ciudadana en la vida local con la creación de instituciones como: el defensor del vecino; el consejo social o el consejo
territorial de participación; la creación de un régimen de gestión compartida destinado a aquellos pequeños municipios; un régimen simplificado de organización y funcionamiento; así como la dispensa de prestar determinados servicios municipales mínimos obligatorios; la regulación de las mancomunidades de interés preferente destinadas a la reactivación económica y demográfica de los municipios que así lo precisen; la introducción en materia de personal de la figura de las agrupaciones de municipios para el
sostenimiento común del personal a su cargo; y la contratación entre varios municipios por optimizar sus recursos de algunos grupos de
personal, como arquitectos o trabajadores sociales.

Además, quisiera destacar de este anteproyecto, de este texto de ley, que el mismo se
establece con toda claridad una puesta inequívoca por la colaboración y la coordinación entre La Generalitat y las entidades locales de la Comunidad Valenciana.

En primer lugar, se regula la comisión mixta de cooperación entre La Generalitat y la Federación Valenciana de Municipios y Provincias como un órgano deliberante y consultivo de naturaleza paritaria para hacer efectiva una
relación institucional y estable entre La Generalitat y la representación de las entidades locales.

Y, en segundo lugar, se realiza una novedosa apuesta por la coordinación de las políticas públicas de La Generalitat con impacto en el mundo local, a través de la comisión interdepartamental de coordinación de las políticas locales.

Señorías, este nuevo panorama normativo se complementa con la incorporación al texto de la ley de régimen local de medidas que afectan al saneamiento de las haciendas locales.
No
son medidas de contenido unidireccional por parte de La Generalitat.
El nuevo
anteproyecto realiza una apuesta significativa por el establecimiento de
medidas de fomento del saneamiento de las haciendas locales, y siempre de
acuerdo con las propias entidades y con sus asociaciones representativas.

En este marco, en el que cabe entender la creación del fondo de cooperación municipal de la Comunidad Valenciana, el texto del anteproyecto realiza una
apuesta coherente por la regulación de un fondo que apuesta por la subsidiariedad, que es coherente con el
Estatuto de autonomía y que es capaz de financiar servicios, infraestructuras y equipamientos básicos.

Y, en tercer lugar, aludiendo al tercero de los pilares básicos en los que he dicho que se fundamentaban nuestras políticas en materia de administración local, quiero referirme concretamente a nuestra política en esta materia.
En su momento, consideramos que las políticas correspondientes a la administración local debían traspasar el enfoque de una relación puramente institucional y de relación normativa con las entidades locales para conformar una nueva política pública ambiciosa y proactiva.

El horizonte al que nos hemos dirigido en estas dos últimas legislaturas se encuentra en la comprensión de la vida local como parte de las políticas dirigidas a la cohesión territorial y al aseguramiento de las oportunidades de todos los ciudadanos,
con independencia del lugar donde residan.
En este sentido, tenemos dos líneas presupuestarias destinadas a los ayuntamientos de menos de 1.
500
habitantes, líneas llamadas Fondo de Cohesión Territorial, pero conseguir este equilibrio, así como el mencionado Plan de mejora de municipios dotado con 100 millones de
euros y que está prácticamente ya ejecutado, y, el nuevo Plan de inversiones productivas, en el que,
teniendo como bagaje el Plan de mejora de municipios -al que he hecho alusión- a la
conselleria que ostenta las competencias en materia de cohesión territorial -en este caso la conselleria que representa el conseller Blasco y portavoz del grupo parlamentario- le van a corresponder la realización de más de cuatrocientas obras y una ejecución por importe de 73 millones de euros.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, honorable senyora consellera.

Per a rèplica, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Eduardo Vicente Navarro.

El senyor Vicente Navarro:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera, me hablaba usted, ahora, en este turno, de comprensión de la política de administración local, una mayor comprensión por parte del Consell.
Muy optimista no soy, porque ya llevan tres consellers.
Por lo cual, no parece que la comprensión haya tenido mucho éxito en esta materia.

Pero, mire, si usted lo que quiere, realmente -como ha dicho- es hacer una política cercana a los ayuntamientos, una política innovadora, ¿sabe por dónde puede empezar?
Por pagar lo que debe, por pagarle lo que deben a los
ayuntamientos de esta comunidad.
(Aplaudiments) ¡Y no les deben poco!

Mire, la Sindicatura de Cuentas, en su último informe, hablaba de una línea concreta de ayudas que se regulaban mediante convenios, convenios para la
construcción de centros escolares.
Y decía así la Sindicatura de Cuentas: «La fórmula del convenio de colaboración para la construcción de centros escolares no parece haber cumplido satisfactoriamente el objetivo
de ejecutar anticipadamente las obras.
Los ayuntamientos no han podido disponer
de los recursos o subvenciones suficientes para atender los pagos derivados de
las obras.
Han recurrido a financiación temporal mediante pólizas de crédito y préstamos a corto plazo, con el consiguiente aumento de los gastos y costes
financieros financiados por La Generalitat».
Sindicatura de Cuentas.

«Competencias impropias.
» La construcción de centros escolares es una competencia de ustedes.
Gastos financieros para
los ayuntamientos es lo que generan sus ayudas, sus subvenciones, sus
convenios, esos que quieren ser innovadores para el siglo XXI.
Esto es lo que
les generan las ayudas que ustedes aprueban, por una razón muy sencilla, porque no las pagan.
Y, como no las pagan, los alcaldes de todo
color político necesitan generar esa liquidez para acometer cuestiones importantes en sus
municipios.
Pero ésta precisamente no le corresponde a los ayuntamientos hacer colegios, les
corresponde a ustedes.
Esto son competencias impropias de las administraciones
locales, señora
consellera.

Mire, hablando también de algo que nos preocupa, que es endilgarle algunos gastos a los ayuntamientos, ¿usted conoce el artículo 102 de la ley de acompañamiento de presupuestos que han presentado?
Este artículo lo que viene a decir es que las reposiciones de las obras que realice la
Conselleria de Infraestructuras y Transportes correrán a cargo de los ayuntamientos.
Conducciones de agua, luz, gas, teléfono, todo lo que se lleve por delante la conselleria en la ejecución de una obra a partir del año que viene ¡lo pagarán los ayuntamientos!
¡Eso está así en la ley!
¡Mire, mire, mire!
¡Mire, mire, mire!
(Inintel·ligible) .
.
.
Su ley, la de ustedes, bueno, ya no se sabe ya la de quien.
(Rialles)

Dice, en la realización de reposiciones de servicios públicos esenciales o de interés general -eléctricos, gas, agua, telefónicos y de índole similar- que deban llevarse a cabo conforme a la planificación y ejecución de obras públicas que efectúe la conselleria competente en materia de infraestructuras y transporte.
Y dice en su punto 3: «Los ayuntamientos deberán realizar las reposiciones de servicios o determinadas actuaciones sobre los
mismos, necesarias para poder acometer las obras públicas que la conselleria realice; dichas reposiciones serán sufragadas por el ayuntamiento correspondiente.
»

Esto es lo que dice su ley de acompañamiento.
¿Esto es aliviar financieramente a las corporaciones locales, con gastos que
debieran acometer ustedes, sus consellerias (inintel·ligible) .
.
.
?
¿Es que no hay bastante?
Es que encima que lo hacen todo tarde y lo hacen todo
mal, ¡además lo pagan los ayuntamientos!
¡Impresionante la política!
No me extraña que hayan pasado tres consellers por el tema.
O porque lo de la comprensión de la administración local me parece que en el caso de ustedes es nula.

Mire, el plan Confianza, el plan Confianza.
Mire, para disipar las dudas que
tenemos coloque en la página web de la Conselleria de Hacienda, donde está el Plan de inversión productiva, qué proyectos están aprobados, cuándo se han licitado, la publicación correspondiente en el Diario Oficial de la Generalitat Valenciana.
En suma, sean transparentes, que no lo son.
Hagan como hizo el gobierno
central, que colocó una página web para que los ayuntamientos pudieran recurrir, conocieran el estado de
sus expedientes, aparecieran los decretos, la relación de obras a sufragar.
Eso no lo hacen ustedes.
¿Cómo no quiere que tengamos duda?

Y mire, ¿que las obras del plan Confianza se están haciendo?
Mire, el señor Gerardo Camps puso un ejemplo así, pues para solaz de la tropa y tal.
.
.
, para decir, un ayuntamiento socialista, el de Novelda.
Miren, ¿saben lo que fue a hacer el señor Mario Flores al municipio de Novelda?
Visitar una calle que se estaba
reasfaltando, supuestamente con cargo al plan Confianza, con una ayuda de no
llega a 40.
000 euros.
Resultó que la obra no se pudo acabar porque había problemas.
.
.

El senyor vicepresident primer:

(Inoïble) .
.
.
, senyor Vicente.

El senyor Vicente Navarro:

.
.
.
en el alcantarillado, y ese día había nada más que una triste máquina limpiando las aceras.

Ese es el reflejo del plan Confianza.
Es la guasa ya absoluta con la que
ustedes se están tomando esta cuestión.

Insisto, paguen lo que deben a los ayuntamientos, que ya es hora, que
bastantes.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Vicente.

El senyor Vicente Navarro:

.
.
.
problemas les está generando usted (aplaudiments), y usted no se ha referido a esos problemas que ustedes generan a las entidades
locales.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Vicente.

El senyor Vicente Navarro:

.
.
.
de esta comunidad.

Muchas gracias, señor presidente.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Per a rèplica i concloure este debat, té la paraula la consellera de Justícia i Administracions Públiques, honorable senyora Paula Sánchez de León.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, presidente.

El señor Vicente insiste en el número de consellers que han pasado por esta conselleria.
Y yo le insisto en que vengo orgullosísima a explicar aquí las políticas de este Consell en materia de administración local, a las que, por otra parte, como ya le he dicho antes, he contribuido a
conformar desde anteriores responsabilidades.

Yo he intentado explicar las políticas generales en esta materia y usted se empeña en hablar solamente de temas de financiación.

Y, señoría, usted es un parlamentario ya veterano en estas materias y conoce la
complejidad de las mismas.
Y, en efecto, comparto con usted que el saneamiento
y la financiación de las haciendas locales constituye (remors) una gran dificultad, si no el mayor escollo para las administraciones locales.

Las corporaciones locales han ido desarrollando cada vez más competencias que no son suyas, y eso ha provocado una falta de financiación que en estos momentos podemos definir como muy preocupante.

Por eso, la financiación local, les guste o no les guste a ustedes, pasa porque el señor Zapatero cumpla con su compromiso de reformar la ley de financiación local y dote a los ayuntamientos de los fondos necesarios para llevar a cabo
el loable esfuerzo que están realizando al tratar de dar respuesta a las necesidades de los ciudadanos,
incluso cuando con ellos están desarrollando «competencias impropias» Mientras eso no se solucione, señor Vicente, los ayuntamientos seguirán sufriendo la falta de financiación, más aún en un momento de crisis como el actual.

Y conscientes de este problema, y para las necesidades de nuestros
ayuntamientos darle la prioridad que merecen, el Grupo Popular ha impulsado en
Las Cortes dos resoluciones que incluyen aspectos fundamentales para la
financiación local.
Aspectos tan importantes como la reforma urgente de la financiación local en paralelo a la financiación autonómica.
O aspectos tan importantes como las bases del pacto local, de manera que
los entes locales puedan contar con una normativa clara y precisa que se adecue
a sus necesidades reales de financiación y solucione el déficit arrastrado por la prestación de servicios impropios.
O cuestiones tan importantes como incrementar en 1.
500
millones de euros las partidas presupuestarias dedicadas a los municipios en
nuestra comunidad para financiar así la prestación de servicios públicos que se están realizando.

Y también, no menos importante, es la creación de una línea en el ICO de crédito local para financiar los retrasos en los pagos de las empresas que hoy
acumulan muchos ayuntamientos, como usted bien decía.
O que se cree un fondo de nivelación de 80 millones, destinados a los municipios menores de 75.
000 habitantes.

Mientras eso no ocurre, no estaría mal, no estaría mal, mientras tanto, que el gobierno, que el gobierno central devolviera a las
corporaciones locales los 1.
100 millones de IVA que grabó a las inversiones previstas en el fondo de inversión local de 8.
000 millones de euros para dedicarlos a gasto corriente, que tanta
falta les hace a los ayuntamientos.

Y en cuanto a las modificaciones normativas que comportan la financiación municipal, se debería aplicar la Ley de estabilidad de corporaciones locales con el mismo
tratamiento que las comunidades autónomas.
Y cabría también modificar la Ley de haciendas locales, de acuerdo con los principios de
autonomía municipal, suficiencia, corresponsabilidad fiscal, transparencia y eficiencia.

Señorías, el asunto de la financiación de los municipios es muy complejo y no se resolverá si no es atendiendo, entre otras, a las consideraciones que acabo de hacer.

El debate está abierto y en la calle.
Todos debemos contribuir a zanjar este tema de la mejor
manera posible y a favor del interés general, que no es otro que el interés de los ciudadanos.

Por eso, el Grupo Parlamentario Popular en el Congreso enmendó los presupuestos para incluir medidas aprobadas por la Federación Española de Municipios y Provincias, como la ampliación de la capacidad de endeudamiento de los ayuntamientos ampliando el déficit conjunto de las corporaciones locales al 0,8% del producto interior bruto
nacional; los fondos extraordinarios para las diputaciones y para los pequeños y medianos municipios; un fondo de 75 millones de euros para los planes
provinciales de cooperación; un fondo especial de niveles de 80 millones de euros para los municipios de
población inferior a 75.
000 habitantes; un fondo de 30 millones de euros para
ayuntamientos con población igual o inferior a mil habitantes.

Y por eso, y por eso, señorías, en el caso del fondo de inversión local para el año 2010 nosotros consideramos lo siguiente: que siga utilizando como criterio de
distribución la población con datos del año 2008; que sea reducido en 37,5% con respecto al ejercicio anterior; que no
permita que el 60% de la dotación total de los 5.
000 millones de euros pudiera destinarse al pago de gasto
corriente y de los servicios públicos.

El senyor vicepresident primer:

Acabe, senyora consellera.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Y que los municipios de poblaciones inferiores a 5.
000 habitantes, que son 392
en la comunidad, van a contar con unos parámetros de financiación de escasa cuantía como para acometer inversiones de entidad y calado.

Gracias, señoría.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, honorable senyora.

Interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maritina Hernández Miñana, sobre la política general de la conselleria respecte a la lluita contra els fongs que afecten
els cultius més rendibles de la Comunitat Valenciana, que formula el diputat senyor Josep
Maria Pañella Alcàcer (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 45.
068, BOC número 180)

El senyor vicepresident primer:

Finalitzat este debat, passem al punt 9, que és: interpel·lació a l'honorable senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació sobre la política general de la conselleria respecte a la lluita contra els fongs, els hongos, que formula el diputat Josep Maria Pañella i Alcàcer, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís.

Té la paraula per a formular la interpel·lació el senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera.

Efectivament, com ja ha dit el senyor president la interpel·lació va en relació al que és la política general de la conselleria al voltant de la lluita contra els fongs.
Esta
interpel·lació té dos tipus de motivacions: una immediata i concreta, que supose que vosté ja deu imaginar, que és l'aparició del Mycosphaerella nawae que afecta al cultiu del caqui d'una manera intensíssima, d'una manera que amenaça jo crec tota la producció, i també un altre aspecte més genèric, més general, que és el tractar com apareix este fong ací?
Quins problemes tenim perquè en estos darrers anys cada vegada unes malalties determinades vagen apareixent
gradualment en el productes del nostre camp.
Per tant eixos dos aspectes
tractaria, o centraria el debat.

Mire, el Mycosphaerella nawae no ha aparegut este any, apareix l'any passat ja.
És un fong que com tots els fongs es reproduïx per espores.
No vull donar classes sinó que ho dic perquè és important això.
La quantitat de fong que va aparéixer l'any passat, que va afectar molt poc al que és la collita del caqui, la recol·lecció del caqui, va produir les espores necessàries o suficients per aquest any amb la climatologia adient d'humitat i de temperatura tinguera la repercussió que ha tingut.
Això vol dir que amb tot el que tenim este any, amb totes les espores que quedaran en els camps este any, quan la propera
temporada tinguem una climatologia també benigna per a la reproducció del fong podem donar per acabat el cultiu del caqui si no és que trobem altres solucions.

Això és la situació.
Jo crec que si repassant.
.
.
, perquè vegen com ha anat evolucionant en el mes de setembre, quan se veu este rebrot del fong va haver una valoració inicial d'un afectat, d'una afecció d'al voltant del 10% de la producció que hi havia.
Passat un mes tots mos parlen del 70% de la producció.
Estem parlant de.
.
.
, no hi ha ningú en este moment buscant dades, ja que per a mi es difícil donar una xifra exacta, però buscant dades no hi ha ningú que parle per baix del 50% i sí que es parla majoritàriament al voltant del 70% de la producció perduda.
Això és una situació greu, és una situació molt greu, sobretot si atenem que el cultiu del caqui és un cultiu centrat en un lloc determinat, en unes comarques determinades i que
ha sigut una evolució de canvi de cultiu per la falta de rendibilitat del que és el cítric i, per tant, els mateixos productors, els llauradors, els agricultors, van decidir en el seu
moment afrontar un nou cultiu que inicialment, fins i tot rendible, donava una
bona eixida en un sector determinat.
En este moment açò amenaça la continuïtat del cultiu, ho amenaça totalment.
Eixa és la situació.

També he dit que hi havia una segona part que vull tocar, que és el per què?
, perquè també les solucions deuen anar en eixa doble via.
La conselleria té una responsabilitat en tot el que passe a partir d'ara ací, perquè està passant al nostre país i estan dins del territori que vosté té el dret de governar.

I abans d'ahí què?
, responsabilitats, ací les tenim sempre compartides i per tant és que és difícil centrar, tampoc vull.
.
.
, a cadascú, intente ser just i a cadascú donar-li la responsabilitat i exigir-li les actuacions que tinga.
Ací partim també perquè realment la política de vigilància de control fitosanitari de les importacions no li correspon a La
Generalitat; a vegades ho hem parlat també ací que també podem fer coses però no és responsabilitat de La Generalitat, és responsabilitat del govern de l'estat.

Massa vegades estem patint malalties noves.
Estic parlant o malalties o
plagues, podíem dir; en este cas una malaltia perquè és un fong, en altre cas són plagues.
En este moment parlem de Mycosphaerella nawae però també podem parlar del conegut morrut roig o parlant del que va afectar molt la zona d'on sóc jo, en Castelló, del que és l'arna de la tomata que pràcticament va destruir totalment el cultiu de la tomata.

Tots pensem que l'origen és el mateix.
No l'origen geogràfic sinó l'origen de la situació, que és el transport, l'entrada de productes que vénen o ve importats al propi país o el que és greu encara, ni tan sols importats, si no que vénen de pas pel nostre país en direcció a Europa i que lògicament eixos, mosatros no tenim competències com he dit, no estem fent vigilància, no tenim les competències però tampoc està exercint-les adequadament el govern central, el govern de l'estat qui és qui té la responsabilitat.
Ho dic per centrar el tema perquè és greu, perquè este tema el tenim de tocar, i parle de política general, com a mínim a tres nivells, perquè no és un tema únicament que podem solucionar nosaltres.
És un tema que s'ha de tocar a tres nivells: a nivell de la Unió Europea, que és qui fa els acords preferencials amb països tercers; el govern de l'estat qui és qui té d'encarregar-se que estos acords preferencials realment no afecten negativament el
nostre país i els nostres agricultors i, lògicament, la Generalitat valenciana que té les competències també d'agricultura i té responsabilitat en donar solució a estos problemes.

En estos moments, la comarca de la Ribera o les Riberes, realment, estan afectadíssimes i jo crec que hi ha falta d'acció a tots els nivells, i a tots els nivells, no vaig a parlar de nivell dels tres,
perquè la Unió Europea és.
.
.
, els nostres eurodiputats deurien actuar ací però qui té les responsabilitats ahí és el govern central, de fer les negociacions oportunes per a marcar pautes i si no poden marcar
pautes perquè la política, saben que la política internacional poc marcar ella les pautes i mosatros no podem variar-les,
indubtablement si allò és beneficiós per a tota Europa serà tota Europa qui tindrà de pagar el mal que ens fem ací, però allò que és beneficiós per a tota Europa el que no podem consistir nosaltres, senyories, els diputats
que representem el poble valencià, és que ho paguem exclusivament el poble valencià.

I això és una realitat.
Però, el que he dit, tampoc voldria que això s'utilitzara com excusa per a derivar responsabilitats.
Ahí hi ha unes responsabilitats, però nosaltres tenim les de l'actuació immediata, i també les mesures que parlarem i proposarem van destinades a assumir eixes competències i assumir eixa responsabilitat de l'actuació immediata perquè.
.
.
, i vosté me contestarà, però des del meu humil coneixement que se deriva de buscar informació i d'haver visitat els camps i d'haver vist la situació exacta com està, no en tot el país però sí en uns llocs determinats, i puc dir que en el camp que ha entrat el fong en
este moment no existix fulla en els arbres ni existix fruit que salvar, perquè quan parlem del 70% és perquè no tots els camps estan, però el drama es que el camp on ha entrat és el 100% perquè el fruit queda madurat precipitadament, caigut a terra immediatament i si s'ha pogut salvar no dóna calibre i, per tant, no és un fruit que tinga eixida en el mercat.
Eixa és la situació.

Per tant, tenim d'actuar.
Jo ja he dit, a cadascú la seua responsabilitat, però mosatros tenim la responsabilitat d'actuar.
La nostra responsabilitat la marcarem en dos, com a mínim en dues línies.

La línia d'incentivar la investigació, incentivar la investigació.
En este moment no es coneix producte específic.
Sí que hi ha productes genèrics que milloren però productes específics.
I sí que he de dir que en estos moments han pres iniciatives més allà, la denominació d'origen, per exemple, la denominació d'origen que la mateixa conselleria.
No sé si estan ja però tenen programada la visita a Corea, precisament, per vore, perquè allí va haver una situació similar, l'actuació que ha tingut allí.
Això ho tenen programat perquè he estat parlant amb el president.
Per tant, això ells ho tenen.
.
.
, no sé que està fent-se.
.
.
Efectivament, vosté m'ho explicarà, jo els dic ací el que sé, i sap sense cap tipus d'acritud sinó demanant explicacions.
Vosté mos les donarà, efectivament, i això és el que espere, eh!
, eixes explicacions, quines són les actuacions que està fent la conselleria.
Perquè, me perdonarà que em centre molt ací però és que estem parlant de política general perquè el problema en este moment és, en este.
.
.
n'he citat tres últimament i l'any que ve podem tindre'n un altre.
Per tant, les actuacions que fem referents a este cultiu poden ser
significatives a nivell dels altres també.

Per tant, ja sé que la interpel·lació és genèrica però ja li done les raons de per què, perquè sempre se veu molt més el problema quan el posem en un exemple determinat.
Este és l'exemple.
Quines seran les actuacions?
Quines actuacions vostés estan fent?
Quines volen fer?
M'agradaria saber-ho.
En este moment, parlant amb les cooperatives afectades la situació realment és desastrosa i si salven l'any és perquè hi ha un cultiu encara que estava en ascens, està progressant en quantitats, però difícilment si açò no se sap tallar l'any que ve podem tindré este cultiu.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Pañella.

Per a contestar la interpel·lació, l'honorable senyora Maritina Hernández Miñana, consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, té la paraula.

La consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:

Bona vesprada, gràcies, president.

Senyor Pañella, senyores i senyor diputats.

Efectivament, jo crec que ha tingut vosté l'encert de centrar la situació en un exemple en concret.
La interpel·lació és sobre la política general però és evident que tenim en este moment un problema concret, d'un fong concret en un cultiu que estava sent rendible i, per tant, interessant però a més en una comarca, en una àrea geogràfica molt localitzada.
I, si vosté em permet, vaig a utilitzar el mateix exemple, el del cultiu del caqui per a explicar-li
quina és la política perquè se replicaria en qualsevol cas, per a qualsevol altra circumstància, per a qualsevol altre patogen o malaltia d'estes característiques.
Com vosté bé ha dit, el plantejament és en moltes dimensions, intervé la Unió Europea i intervé l'administració general de l'estat i intervé, sense ningun dubte, l'administració autonòmica.

En relació a la Unió Europea estic d'acord en l'àmbit que vosté li ha donat, però potser que li faltar afegir que, a més, d'ell depén la normativa per a la aplicació de les matèries actives que quan se detecten se poden aplicar i en quines condicions, i
eixe és un element absolutament essencial i fonamental en un cas com este.
Podria ser
que faltara però en l'altre àmbit estic d'acord en vosté.

Quant al que té de fer l'administració general de l'estat vosté ho ha centrat, però jo vaig a deixar això per a més endavant, perquè crec que hem treballat tant des de l'administració autonòmica i tenim una estratègia tan clara i tan ben plantejada que vullc aprofitar este temps per a
traslladar-la a vosté i a totes les seus senyories.

La política d'actuació, com dia, de caràcter general, se pot resumir en el que hem fet en este cas per a la Mycosphaerella nawae que està afectant a la producció del caqui.
Per a control d'este fong des del primer moment, i com vosté molt bé ha dit el vàrem localitzar ja en el 2008, se va assentar tota la nostra línia de treball en un grup de treball, valga la redundància, en què col·laboraren des del sector productor que tenia.
.
.
, el sector productor, el món de la investigació, les cooperatives que tenen interessos en el món del caqui, per suposat la denominació d'origen del caqui de la Ribera del Xúquer que vosté ha denominat.

L'equip investigador era, és, ha sigut el pilar d'este equip de treball i està format per investigadors de l'IVIA però també per gent de la unitat de micologia de la Universitat Politècnica de València i per tots els tècnics de les cooperatives implicades, com li dia fa un moment, perquè són ells els que xafen el camp i els que poden transferir el que en els assajos de
laboratori se troben.
Per tant, en eixe grup multidisciplinari i que coneix tant el món de la investigació com el cultiu pròpiament dit del caqui, se van establir unes línies de treball, ja en el 2008 com li dia abans, que bàsicament les podem resumir en identificar les causes del problema, era el primer
assumpte que s'havia de tractar; determinar i establir un protocol d'actuació per al control del fong una volta identificat; realitzar assajos per a
descartar la presència de residus en fruites, com vosté sap és absolutament necessari perquè després el tractament siga d'utilitat per al llaurador, i després, per suposat mantindre la situació al dia i fer les recomanacions de caràcter tècnic, diríem expandir eixe protocol d'actuació per a tot el sector productiu.

Pel que fa a la identificació de les causes del problema, com vosté sap, en el moment en que va aparéixer el problema en el 2008 encara que hi havia una intuïció general que podia ser un fong, quan un equip d'investigació se fica a treballar té de descartar altres possibilitats.
Per tant, se varen identificar 95 parcel·les que tenien en eixe moment diferent grau d'impacte de la malaltia i en elles se varen estudiar tots els assumptes
relacionats amb els sistemes de cultiu, el tipus de sòl, els tractaments que s'havien fet, i tota la forma de treballar, parlant amb els llauradors,
arreplegant tota la informació, inclús coneixent tots els quaderns de camp per a vore quins podien ser els elements
crítics per a l'aparició de la malaltia.

Se varen aïllar paral·lelament, perquè se pensava que podia ser un tema relacionat amb fongs, totes les espècies i ceps de fongs que es varen comprovar, i se varen observar tres diferents
ceps de fongs implicats en esta malaltia.

Ja més avant, conforme anava avançant la investigació, i a través de seqüenciació en ADN, se va comprovar que un d'ells, que va ser la Mycosphaerella nawae, que vosté ha anomenat, estava present també en un problema similar que s'havia produït en el cultiu de caqui en Corea.
I des d'eixe moment es va començar a estudiar com s'havia estat resolent allí, ja que es podria tractar del mateix.
.
.
era la mateixa seqüència d'ADN.

I en eixe mateix moment també, i en assajos de laboratori, es varen reproduir en eixos tres ceps a vore quin
s'aproximava més als símptomes que produïa la malaltia.
Dels tres, va eixir que era la Mycosphaerella nawae la que reproduïa els mateixos símptomes que en camp.
Per tant, se va determinar que eixe era el fong que estava
afectant.

Però vosté comprendrà que han passat uns mesos des de l'inici en el 2008 perquè se puga dur a terme tota eixa investigació i tot eixe coneixement, que és basic per a establir un protocol d'actuació, que és el següent pas, determinar eixe protocol una volta s'ha identificat exactament el fong.

Tenim la sort de disposar d'un institut, com l'Institut Valencià d'Investigacions Agràries, que pot dur endavant de forma ràpida este tipus d'investigacions i que pot immediatament, una volta identificat, començar a establir algun tipus de protocol, algun tipus de recomanació.

I com vosté molt bé ha dit, i com se reproduïxen els fongs per espores, i efectivament és aixina, immediatament se varen fer recomanacions per a tractar d'eliminar i eliminar, reduir almenys, l'inòcul del mateix fong per a les campanyes subsegüents.
I que a més, se va detectar que fonamentalment estava en les fulles que s'eliminaren del fruit pel tema de la mosca i de les fulles pel tema de l'inòcul.

I en el mateix moment se varen realitzar dos tipus d'assajos: in vitro en laboratori, amb deu fungicides, per a vore quins podien ser els més eficaços en la lluita contra eixe fong; i en camp, perquè també s'ha de vore quina és la realitat del camp i vore com se comporten eixos tractaments en camp.
I no n'hem fet un després de l'altre una volta ja hem comprovat quins in vitro funcionaven, sinó que els hem fet en paral·lel precisament per anar avançant possibles resultats.

I jo crec que és una extraordinària notícia.
I per això no estic d'acord amb vosté, almenys sóc més optimista, que este fong va a acabar amb el cultiu, ni moltíssim menys.
És un problema que estem treballant en este moment i se van a trobar les
solucions perquè s'està treballant bé.

I ja tenim quatre matèries actives que s'estan mostrant eficaces.
D'eixes quatre matèries actives, les dos més eficaces i que coneixen ja, per suposat, tant la denominació d'origen com les cooperatives, perquè estem treballant en grup, s'ha demanat per a dos d'elles l'autorització al ministeri, perquè esta és una de les competències del ministeri, com vosté bé sap.

No podem utilitzar una matèria activa que no estiga autoritzada per a un cultiu determinat i per a un període determinat i en unes condicions determinades.
S'ha demanat eixa autorització, la comissió que mos podrà contestar no serà fins al 26 de novembre i una volta la comissió del ministeri l'autoritze, s'ha de demanar l'autorització, com vostés saben, a la Unió Europea.

Per tant, ja podríem tindre un primer protocol, un primer avanç, que a més, com vosté molt bé ha dit, estem tractant de contrastar amb Corea perquè el fong que tenien allí era el mateix.

I per això ja s'han desplaçat, no se van a desplaçar, perquè no fem una cosa darrere d'una altra, com podria estar establit, sinó que ja s'han desplaçat per a conéixer bé quines són allí les matèries actives, encara que tots sabem que els països tercers tenen moltes autoritzacions que mosatros ací no tenim la sort de poder disfrutar.
Però ja s'està treballant, i han tornat, ja s'està treballant sobre els informes dels centres tecnològics i dels centres d'investigació de les universitats que han trobat la solució per a este problema en Corea.

Per això, deixe'm que li diga sóc un poc més optimista que vosté, perquè tenim matèries actives i perquè, a més -molt important-, eixes matèries actives també s'ha fet ja l'anàlisi sobre residus en el fruit i clarament no deixen residus en el període que hem pogut analitzar.
S'està collint en este moment, és el moment de la recollida del fruit.
I fins ara, fins este moment, les corbes
de dissipació del residu d'eixes matèries actives són favorables.

Per tant, estem quasi convençut que mos l'autoritzaran i que l'any que ve hi haurà protocol per a poder tractar-lo.
I el següent punt, sense ningun dubte, si les matèries les autoritzen, si les podem utilitzar perquè no deixen residus en els fruits, serà fer transferència a tot el sector, com s'està fent fins ara.

S'han fet moltíssimes reunions amb tots els productors, les cooperatives i la denominació d'origen.
S'ha editat ja un document donant recomanacions, de les quals la primera, sense
ningun dubte, serà eliminar totes les fulles per a eliminar els majors inòculs possibles, però també recomanacions ja per al posterior tractament en les matèries actives que un institut com el que tenim ací, com el que tenim la sort de tindre, ha pogut identificar com a actives.

Per això, volia centrar esta intervenció meua no el que han de fer els altres, sinó en el que ja ha fet l'administració autonòmica.
I dels altres esperem que siguen tan àgils, tan ràpids, tan diligents i mostren el mateix interés que mosatros ja hem mostrat i estem treballant per al sector del cultiu del
caqui en la nostra comunitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Per al torn de rèplica, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyora consellera, gràcies per la seua detallada explicació de tot el procés d'investigació en el qual està.

Jo no ho sabia, hem fet la pregunta i, en principi, done per bona, en eixe
aspecte, l'explicació; me la tinc de creure i me la crec.
Vull dir, li done la meua confiança perquè ho ha dit ací, que estem aixina en eixe procés.

Indubtablement, eixa és una part.
Ara n'hi ha una altra, que són les actuacions immediates -jo li havia parlat-.
I considere que esta és important, perquè no és qüestió d'optimisme o no.
O siga, jo tampoc he dit que vaja a destruir-se o a desaparéixer, sinó que, en tot cas, si no tenim el remei, donades les circumstàncies en què està enguany, les previsions que hi hauria per a l'any que ve serien molt dures i possiblement de la desaparició del cultiu.
Si tenim remei, ¡tant de bo!
que se puga aplicar i que done resultat.
Eixa era una part.

De totes maneres, és inevitable que mosatros demanem que s'incentive la investigació fins arribar al final.
Vosté ha parlat de quatre parts.
La primera ha sigut identificar.
Està identificat, ja ho sabem.
La segona, determinar el protocol d'actuació.
Que el protocol d'actuació no estarà acabant mentres no estiguen determinats els assajos, que és el punt tercer.
Per tant, el punt tercer i el segon tenen d'anar, i estem ahí.
I, per tant, després hi hauria, una vegada acabat, diguem, totes les recomanacions al sector
productiu de tot això, que vosté ho ha dibuixat.
Perfecte.

Estem en eixe procés, i jo ho accepte, però seguisc demanant que s'incentive al màxim, perquè la situació de perill -jo crec que vosté la reconeixerà-.
.
.
Amb el que mos ha dit, se pot millorar si tenim el remei; si no el tenim,
seria un autèntic desastre.
Per tant, seguirem en eixa línia.

També n'hi ha una segona: hi han uns mals fets en este moment.
Hi han uns mals valorats
en moltes.
.
.
en quantitats molt grans.
Se parla fins i tot -i ho hem trobat- de 50 milions d'euros de mal.
Supose que això és atenent no al cost del cultiu, sinó tota la relació indirecta en jornals i tot allò altre.
En tot el sector pot haver un gran problema en este moment, un gran
problema.
.
.

Per tant, ahí falta un altre aspecte, que són les ajudes directes de la conselleria.
Vosté ha anunciat una ajuda d'un milió d'euros.
Eixa ajuda la considerem insuficient, insuficient, perquè això ve a ser, per les quantitats afectades, dos cèntims per quilo, la influència que puga tindre eixe milió d'euros.

Però també he dit que això és responsabilitat compartida.
També anem a demanar-li, a més de marcar unes ajudes superiors en este.
.
.
ajudes directes de caràcter superior a què vosté ha anunciat també dirigides al govern de l'estat.
Açò ha afectat pràcticament a tot el cultiu o una.
.
.
bé, ja ho hem dit, per damunt del 70% del cultiu.
I, bé, el fong va encara superant-se, vull dir, no ha parat la seua expansió.

Per tant, el que sí que volem és que també es recolzen.
.
.
, les Corts Valencianes recolzen per a demanar al govern de l'estat també l'establiment d'un programa d'ajudes tipus mínimes per a tots els afectats pel fong, de tots els afectats pel fong.

Al mateix temps, una altra cosa que hem trobat un problema, i és que el problema del que són els danys causats pel fong no estaven inclosos en les assegurances del
Ministeri de Medi Ambient i Medi Rural i Marí que van a través d'Enesa.

Per tant, demanarem també que Les Corts se pronuncien a favor que s'incloga com a perill, que el tenim ja.
Era una qüestió nova, però s'haurà d'incloure, perquè si no, serà impossible que puga respondre ningú per fer una assegurança si això no ho tenim inclòs.

I l'última -que és la que he dit-, jo li agraïsc la seua intervenció perquè s'ha centrat en el seu, li ho agraïsc moltíssim, però no hem d'oblidar també allò altre, que és instar realment el govern de l'estat que s'incremente el control i vigilància de totes les entrades del govern, establint, si és possible, fins on siga possible, les inspeccions en origen, que a nosaltres
ens exigixen per a moltes de les exportacions que fem.
I com a mínim, el control exhaustiu de tot allò que passe per la nostra frontera, siga en destí propi, destí a la comunitat, destí a l'estat o siga en destí a altres països europeus.
I si no se pot fer -ja ho he dit-, hi ha una alternativa, que és assumir els costos.
Si assumim els costos, assumim una responsabilitat
(inintel·ligible) .
.
.
Si no s'assumixen els costos, si no passa res, si passa (inintel·ligible) .
.
.
, si fa el mal, ja m'ho pagareu, aleshores no.

Per tant, si és política estratègica de la Unió Europea, la Unió Europea que s'exigisca, a través del govern de l'estat, també les compensacions oportunes.
Si hem de passar per això, també.

Al mateix nivell marque les responsabilitat a cada u les que té, al mateix nivell les marque tant a nivell d'estat com les marque a nivell de conselleria.
I, per tant, les exigències anirien -les exigències, entenga la paraula-.
.
.
la nostra petició, la nostra petició ací a Les Corts ferma vindrà en forma de moció perquè puguem plantejar-los en estos termes, tant a l'augmentar la partida de la conselleria.
.
.
És insuficient, però com a mínim que anàrem.
.
.
, conjuntament i pogueren garantir eixos 30 cèntims que se calcula que la producció està tenint de cost.

No anem a que guanyen diners.
Només estem procurant, almenys, salvar la situació de l'agricultor, del productor, de manera que el retribuïm per aquella despesa que ell ha tingut.
Ja que té una particularitat que no he citat, i és que el fong se planteja en la fase final del cultiu, en la qual tota la
despesa corresponent al cultiu de tot l'any, l'agricultor, el productor l'ha feta.

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

Tiene la palabra la honorable consellera de Agricultura, Pesca y Alimentación.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:

Presidenta.

Senyor Pañella.

Senyories.

Efectivament, ja li havia dit que preferia centrar la meua intervenció en allò que era competència d'esta administració i que de veres que creem que ho hem fet en el període de temps que hem tengut, que afecta, efectivament, a una campanya, però, com vosté molt bé ha dit, és que quan se manifesta este fong és quan ja està el cultiu.
Per tant, és en el moment en què se poden fer tots els estudis i tots els assajos, i això és aixina.

El pressupost per a investigació s'emmarca en este cas, i havíem tengut ja la visió de firmar un conveni per al tractament del cultiu integral del caqui en la
denominació d'origen.
Per tant, tots els recursos que han fet falta per a dur endavant esta
investigació s'han ficat en joc, no s'ha estalviat un cèntim d'euro.
Tots els recursos que han fet falta, inclús anant a altres universitats, inclús anant a altres països a on s'haguera dit, s'ha fet absolutament tot el que calia fer.
Per això creguem que els recursos són els que se necessiten, ¿eh?
, i s'està treballant de forma molt intensa en este apartat.

Podria dir-li ja de totes les dades que s'estan treballant, però tenim molt poc de temps i n'hi han temes que queden per fer, perquè vosté els ha centrat i m'agradaria donar-li resposta a eixe tema.
Perquè n'hi ha un tema fonamental que és ¿què passa amb el fong i com el tractem?
I, efectivament, falta ara instal·lar eixe protocol i transferir-lo a tot el sector.
Però, ¿què ha passat en la present campanya?
Que el fong s'ha manifestat quan el cultiu ja estava a punt de collir.
Per això mosatros hem tret una orde, una orde que té d'estar compatibilitzada per la Unió Europea, i hem fet el màxim que mos permet la normativa.

Però deixe'm que li diga que som l'única administració que ha ficat fons a disposició d'esta problemàtica des del punt de vista de la investigació, però també des del punt de vista de l'ajuda directa als productors, una orde que permet una subvenció al productor de 700 euros per hectàrea per a aquell que té assegurança agrària fins a 15.
000 euros per explotació; i per al que no ne té, cobrix un 70%, fins 10.
500 euros per explotació.
Mos agradaria que altres administracions, en açò que sí que poden fer-ho, també hagueren ficat fons a la disposició del sector per a recuperar eixa capacitat productiva i per a recuperar eixes
possibilitats.

Però, a més de la investigació i de l'ajuda directa, que, com ha dit, tenim competències, ho hem fet, estic d'acord amb vosté, i no era el meu plantejament inicial, però és que crec que és fonamental per a donar la dimensió que realment té el problema, i estic totalment d'acord amb vosté que n'hi han dos administracions que se tenen de ficar a treballar seriosament, o
siga, a treballar, i, a més, seriosament: una, que és la Unió Europea, és evident, però també l'administració general de l'estat.
I tenim d'instar l'administració general de l'estat, com vosté molt bé ha dit, al control i vigilància de les duanes i de les nostres fronteres, al control i vigilància de tot el material vegetal que entre per les nostres fronteres.

Vosté ha dit algunes malalties: ne són moltes més.
És ja inexcusable, no se pot fer ja.
.
.
, perquè cada volta, a més, està afectant a una diversitat més gran de cultius i, a més, a cultius que són rendibles en àrees geogràfiques a on l'impacte econòmic pot ser absolutament fonamental.
Per tant, ja és inexcusable.

Però, també, efectivament, tenim d'instar el govern de l'estat que a través d'Enesa, esta problemàtica puga esta coberta per les assegurances.
I, a més, ara ja no hi va a haver excusa, perquè ja va a ser una malaltia controlable, perquè anem a tindre un protocol a aplicar, anem a tindre una matèria activa que, a més, ací, els llauradors ho van a fer molt bé, perquè ho van a fer de manera preventiva, perquè tots tenen molt d'interés en salvar el cultiu.
Per tant, no va a haver-hi ningú que deixe de previndre la malaltia.
Per tant, l'assegurança, Enesa, no va a tindre ninguna excusa per a no ficar-ho en marxa i per a no
donar cobertura a través de les seues pòlisses a esta malaltia.

Instarem, si hi està vosté d'acord, l'administració general de l'estat que a través d'Enesa fique en marxa una assegurança que cobrixca tots estos mals.

Però també tenim d'instar l'estat, vosté parlava de minimis, però ara ho tenim millor encara, ¡ara ho tenim millor encara!
, perquè la Unió Europea ha aprovat un nou marc temporal d'ajudes per als productors, i se pot superar l'ajuda de minimis, fins ara 7.
500 euros per llaurador, ara en poden ser 15.
000.
¿Per què l'administració general de l'estat no vol regular-ho i no vol permetre a les comunitats autònomes que vullguen per a situacions d'estes característiques puguen donar suport amb 15.
000 euros a da una de les explotacions que
sofrixquen algun tipus de deteriorament d'estes característiques?
¿Per què?
¿Quina és la resposta?
No hi ha ninguna resposta.

Parlem de.
.
.
, ¿que això és racionalitzar la política agroalimentària?
No, això no és.
.
.
, això és permetre que en moments de crisi i enfront de conjuntures molt extremes com la
que pot estar patint ara el caqui, però poden patir-ne altres, mosatros voldrem ficar fons per a superar eixa
conjuntura.
Jo crec que ahí podem estar tots d'acord en instar el govern a superar l'ajuda de minimis i anar a la del marc temporal, que ja hui està aprovada per la Unió Europea.

Per tant, l'administració autonòmica, investigació, protocol de mesures preventives i transferència al sector, i, per descomptat, ajuda directa als llauradors, però, a més, disposta que eixa ajuda directa siga la màxima que permet l'actual legislació europea, de fa a penes unes setmanes.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:

Tant de bo l'administració general de l'estat fera exactament el mateix.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Se suspén la sessió fins demà a les deu del matí.

(Se suspén la sessió a les 10 hores i 2 minuts)