DS-042%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 28 d'abril de 2016.
Comença la sessió a les 10 hores i 5 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 26.
Segona i darrera reunió.

El senyor president:

Senyories, anem a continuar el nostre treball.

S'obri la sessió.

Compareixença del president del Consell, senyor Ximo Puig i Ferrer, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris (RE números 22.
990, 22.
989, 22.
992 i 22.
991)

El senyor president:

Donem la benvinguda al Consell en este punt, que es la compareixença del president del Consell per a respondre a les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formules pels grups parlamentaris.

Donem la paraula a la síndica del Grup Parlamentari Popular perquè formule la pregunta.

Quan vosté vullga.

La senyora Bonig Trigueros:

Sí, señor presidente.

Doy por reproducida la pregunta.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Bon dia.

Senyora síndica del Grup Popular, president, senyores i senyors.

Coordina el Consell aquell que diu l'Estatut d'autonomia i aquella que diu el reglament de funcionament de La Generalitat.

Com entenc que vosté coneix perfectament la legislació, no fa falta més resposta.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Síndica del Grup Popular, il·lustre diputada Isabel Bonig, té vosté la paraula.
(Veus)

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias.

Buenos días, señor presidente de las Cortes, y molt honorable president, consellers.

Mire, señor presidente, le invito a que pise más la calle para conocer la realidad.

Señor Puig, le preguntaba quién coordina la acción del gobierno de su Consell, porque casi un año después de que ustedes tomaran posesión, y se formase el nuevo gobierno, el gobierno a la valenciana, siento decirle que su Consell es un verdadero desastre.
Es perjudicial no solamente para los intereses de los valencianos, sino también para los alcaldes, para los alcaldes de los municipios de la Comunitat Valenciana.

Mire, su Consell está absolutamente desnortado, falto de actividad, solo falta ver la agenda para saber dónde están la inmensa mayoría de días todos los consellers, no están.
Es profundamente su Consell sectario, porque todas las medidas que toman, todas tienen un objetivo: enfrentar a unos valencianos frente a otros.

Mire usted, no conoce la palabra lealtad institucional.
Usted habla mucho de lealtad institucional, pero sin embargo, firma decretos que afectan a competencias y presupuestos de las diputaciones provinciales y no cuenta con las diputaciones provinciales.

Mire usted, no nos informa al principal partido y grupo de la oposición en esta comunidad, y el partido más votado en la Comunidad Valenciana, no cuenta sobre una actividad, como, por ejemplo, unas cuestiones de interés general, como es la política fiscal y como es el modelo de financiación de la Comunidad Valenciana.

Señor presidente, ¿les ha pedido ya a nuestros vecinos del norte, a los valencianos del norte, los 255 millones que usted exige en el recurso de inconstitucionalidad a los presupuestos generales del estado y que muy bien explicó mi compañero Rubén Ibáñez?
¿Ha contestado a mi carta, a mi ofrecimiento?
Nosotros le dimos el apoyo para el modelo de financiación.
Usted se comprometió a una comisión de seguimiento y ni comparece en las Cortes Valencianas para explicarnos a todos el modelo de financiación y sus avances y, encima, no convoca o constituye esa comisión de seguimiento.
Por no decir lo del nepotismo que estamos viendo, ¿eh?
, que arrampa por el Consell, sin que la ética y la estética tengan la mínima opción en ese gobierno a la valenciana que usted dirige.

Y ahora usted me dirá: Â«Sí, pero lo que ha hecho el Partido Popular en veinte años, corrupto…Â» Sí, toda esa retajila.
Ya lo sabemos.
Por eso estamos en la oposición.
(Veus i protestes) Por eso estamos en la oposición.
Pero ustedes vinieron a obrir les finestres, a fer un nou model de política, y el nou model se ha convertido, en menos de un año, en enchufar a todos los familiares.
(Aplaudiments) Esa es su política.

Señor presidente, el pasado 18 de febrero le participé la profunda preocupación que tenían todos los alcaldes de cualquier color político por sus medidas de improvisación.

Mire usted, le aporté testimonios de diversos informes con reparos de secretarios de ayuntamiento e interventores, que derivan en responsabilidad contable.
Y ¿usted sabe lo que me contestó?
Primero, que yo estaba en contra en materia de Xarxa Llibres, en contra de que los padres y las madres tengan ayudas y que me sabía mal que se beneficiase a tantas personas.
Eso es, señor Puig, falso.

Usted siguió diciendo que nadie les ha puesto una mano en el cuello a los alcaldes para firmar y sumarse a ese programa.
Y eso es falso.

Usted mejor que nadie… ¡Claro que sí!
Nunca nuestro partido, ni yo como síndica, ni ningún diputado del Partido Popular, ha estado en contra de estas ayudas a los libros, que se ayude en materia escolar a los alumnos.
Si nosotros hemos concebido esas ayudas.

Parece mentira que usted haya sido alcalde y que no sepa que la primera línea somos los alcaldes, nosotros recogemos todas las preocupaciones de los ciudadanos.
Y usted estaba abocando a los alcaldes a elegir entre incumplir la ley o cumplir la ley y echarse a toda la gente encima.

Mire usted, el caos de descoordinación es absoluto y total.
Le voy a poner algunos ejemplos.
Orihuela -ese sitio de la Vega Baja donde no baja nadie, pero, en fin, nosotros vamos y los visitamos- no tiene el informe que es vinculante y preceptivo de la Dirección General de Presupuestos sobre la sostenibilidad financiera.
Y, ¿sabe usted qué pasa en Orihuela?
Que no pueden tramitar las ayudas de Xarxa Llibres.
¿Quiénes son los perjudicados?
Los ciudadanos.
O ayuntamientos de la provincia de Castellón, que usted conoce, como Vall d'Uixó, Morella, Nules y muchísimos más, que deliberadamente no están dando el número de cuenta del ayuntamiento para que la Diputación de Castellón les ingrese la parte que le corresponde de Xarxa Llibres, para hacer política, para hacer desde las instituciones política, que es lo que mejor sabe hacer la izquierda.

Y por último, le voy a explicar un ejemplo, de estos que ustedes les gustaban tanto subir aquí a la tribuna y cuando el Partido Popular gobernaba.
Bigastro.
Es incomprensible -la alcaldesa- cómo se puede llegar a tal punto de descoordinación y poca planificación en la gestión pública.
¿Cómo se puede aprobar una medida por la conselleria de educación, saltándose la ley de racionalidad, saltándose con informes de compatibilidad a favor, obviando la duplicidad de competencias entre la administración local y la autonómica, a sabiendas que otra conselleria, la de hacienda, va a emitir y ha emitido un informe en contra sobre la sostenibilidad financiera en muchos de los municipios?
¿Cuál era la verdadera intención de ese programa Xarxa Llibres?
¿Ayudar a los niños o lanzar una medida populista a unos meses de elecciones generales?

Esto lo dice la alcaldesa de un municipio de 7.
000 habitantes, que le ha dirigido multitud de cartas, que su gabinete ha derivado en la conselleria de hacienda y de educación, que todavía después de un año de gobierno, no le han contestado.
No les cogen el teléfono, ni el conseller de educación, ni el director…

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Bonig Trigueros:

…general de centros.

Presidente, ¿sigue pensando que su Consell está perfectamente coordinado?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Senyora Bonig, això de…, eso de.
.
.
Â«no se meta en políticaÂ».
.
.
(veus i rialles) no m'agrada.
Vostés estan fent política i nosaltres també, perquè això porta uns records que no m'agraden.

Mire, per primera vegada, en els darrers vint anys, n'hi ha un govern que s'ocupa la major part del seu temps en donar resposta als problemes dels ciutadans i no als problemes judicials del Consell.
(Aplaudiments)

Per primera vegada, un govern està donant resposta als múltiples i innumerables forats al camp de mines que ens han deixat.
Ciutat de la Llum, 400 milions; SGR, podem aplegar a 400 milions; Valmor, més de quaranta milions; fórmula 1, 160 milions; Fira València, 1.
000 milions; CIEGSA, 1.
000 milions; i el penúltim, el seu, senyora Bonig, 60 milions d'euros en ajudes a la vivenda que vosté havia amagat al caixó.
(Aplaudiments) 1.
100 expedients paralitzats.

Mire, este és un govern que partix d'una situació i que té de remuntar-la.
A pesar de la llosa del deute, a pesar de la mala gestió i la corrupció, estem funcionant adequadament, i ho estem fent en un govern de coalició, en un govern des de la humilitat i el diàleg.
Perquè el que sí que hem demostrat en estos nou mesos, deu mesos de govern, és que està més cohesionat este govern de distints partits que el seu govern, que era de majoria absoluta.
Eixa és la realitat.

La realitat és que, a més, hem plantejat qüestions per a augmentar la coordinació -efectivament, sempre es pot millorar, i sempre…, i per suposat, hem de millorar-, la comissió delegada d'inclusió i drets socials, hem activat la comissió interdepartamental de la violència de gènere, que tenien vostés oblidada.
I el que estem és treballant, dia a dia, per millorar la vida de les persones, com en el programa Xarxa Llibres, que la immensa majoria d'ajuntaments ja han complit i altres ho faran en la mesura de les seues possibilitats.
També Oriola ho farà.
I Oriola no es podrà queixar del seu president i de la seua relació amb ell, perquè és una relació magnífica i permanent.
No sé si a vosté li dirà el contrari.
No crec que siga aixina.

Però parlant de lleialtat institucional, li puc dir una cosa.
¿Sap el que va fer la ministra de Foment este inici de setmana?
Anar-se'n amb el president de Múrcia precisament a la Comunitat Valenciana.
Imagine's vosté si eixa invasió haguera vingut del nord.
¡Mare de Déu!
(Aplaudiments)

A mi me pareix molt raonable el president, el president de Múrcia, que va ser tan decent d'avisar-me que ell sí que anava a anar amb la ministra, però la ministra és una deslleial permanent amb els interessos valencians, (aplaudiments) igual com el senyor Rajoy.

Però, bé, a mi el que m'agrada és la pregunta.
La pregunta avui és una pregunta profundament atrevida.
En fa moltes atrevides, però esta és molt atrevida, perquè quan parla vosté de descoordinació, jo m'he enrecordat de la coordinació que tenia el Consell seu, el topo del palau, el topo del palau.
(Aplaudiments) El topo del palau va produir que s'instruïra un expedient informatiu en el qual van declarar quinze persones funcionaris per considerar-les sospitoses; va suposar que un responsable de seguretat del palau pressionara l'assessor de premsa de l'aleshores vicepresident i va suposar prèviament una qüestió, que això sí que és un espai de confiança entre membres del govern, i és que el vicepresident només arribar al càrrec va encarregar a una agència de detectius un informe sobre l'existència de dispositius d'escolta en les instal·lacions de la vicepresidència.

Això és confiança, això és confiança (aplaudiments) entre els membres del govern- Això és la manera d'actuar amb els membres del govern.
Si tenen algun dubte, este és l'informe.
Li'l passaré… Bé, vosté ja el tindran, però en este informe es diuen coses tan sucoses… diu coses tan sucoses com Â«¡atenció, atenció!
, que per darrere se pot escoltar; pose vostés mesures i no se fie del que hi ha acíÂ».

Mire, ací hi ha coordinació, s'actua, en conseqüència, en benefici general del ciutadans i qualsevol cosa que vosté tinga de dir respecte a la coordinació, li assegure que nosaltres estem disposats a millorar, ara i sempre, perquè nosaltres no estem beneïts per eixa sensació que tot el que fem està bé.
En absolut, senyora Bonig.
Sabem humilment que totes les coses ni de lluny les fem bé.
Per això volem aprendre de vosté.
Diga alguna cosa positiva, que nosaltres l'acceptarem.

Gràcies.
(Aplaudiments) Serà una gran novetat.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Gascó, té vosté la paraula.
(Veus)

La senyora Gascó Enríquez:

Ahora sí, ahora sí.

Buenos días, señor presidente.

Mire, le decía que yo no tengo tan clara esa coordinación de la cual usted acaba de hacer gala, y un ejemplo claro lo tenemos si vuelvo al mismo tema de Xarxa Llibres.
A usted le cuentan películas de ciencia ficción y se las cree por completo, pero se las cree porque le interesa.
Y yo le entiendo, ¿eh?
, porque, claro, es que es muchísimo más cómodo creer a su conseller cuando le dice que han cobrado el 50% de las familias, y es mentira.
Y eso es mucho más cómodo que asumir la realidad, que la verdad lo que dice es que solamente una de cada diez familias ha cobrado el primer pago, porque el segundo ni está ni se le espera.

Mire, señor presidente -se lo digo de verdad, y desde la sinceridad más absoluta-, creo que no le están contando toda la verdad respecto a Xarxa Llibres.
Y la duda que yo tengo es si el conseller no lo hace porque… por una cuestión de supervivencia suya o porque quiere que se estrelle usted.
Esa es la duda que tengo de por qué no le cuentan toda la verdad respecto a Xarxa Llibres.

Pero yo le voy a decir tres cuestiones fundamentales.
Es un modelo chapucero, que ha llevado a la confusión a las familias y a los docentes, y usted lo tiene que saber, que conduce a los alcaldes a prevaricar.
Xarxa Llibres sí que es verdad que es una xarxa, que es una red, pero es una red de mentiras, de líos, de injusticias y de trampas.
(Aplaudiments)

Le voy a hacer la pregunta, señor presidente, porque todos estos problemas se han originado por el famoso ya Â«yo invito y tú pagasÂ», pero hoy ya han anunciado un nuevo modelo, porque saben que este ha sido caótico.
(Veus)

Y, por eso, le pregunto, presidente, ¿asumirán el importe íntegro en ese nuevo modelo que ya han anunciado o reincidirán en un sistema caótico e ilegal, que enreda a casi todos y no cobra casi nadie?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Serà que vostés tenen altres dades i no les volen compartir.

La realitat és que les dades que n'hi ha en l'administració és que més del 50% ja ha cobrat, més del 70% està a punt de cobrar.
.
.
I que no només això, sinó que si volen comparem, ja ho saben: dos anys del seu programa, dos-centes persones; en deu mesos, centenars de milers de persones que ja han cobrat.
(Veus) Aixina que la comparació pense que no arriba a cap lloc.

I com li ha dit el president, si volen millorar el programa.
.
.
, perquè per a això hem vingut a Les Corts també, tots els programes es poden millorar.
Si vostés volen millorar el programa, ens diuen de quina manera volen que el millorem, de quina manera podríem fer-ho i no posen traves i no estan tot el dia dient que és un programa il·legal i estan amenaçant les famílies i estan dient als ajuntament que no facen el que han de fer, (veus) quan el que realment està passant és que els fa molt de mal que un govern com el nostre ajude la gent, de veritat, i no que faça les Â«xapussesÂ» que feien vostés.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Sí, senyora Catalá, té vosté la paraula.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, senyor president.

Mire, vaig a començar amb el que ha acabat el senyor conseller, senyor president, Â«un govern de veritat, que ajude les famílies i que no faça les «xapusses« que feien vostésÂ».

Miren, els vaig a dir les quatre Â«xapussesÂ» de Xarxa Llibres:

La primera és que els endossaren el problema als ajuntaments -que ve sent una cosa molt habitual en el seu govern-, sense recursos, en una tramitació farragosa i les cues a la porta dels ajuntaments.

El segon problema és que els obliguen a prevaricar.
Perquè han de signar contrainformes d'interventors i de secretaris d'ajuntaments.

El tercer problema és que convertixen vostés els docents en revisors de llibres, i és un problema molt greu de dignificació de la funció docent, senyor conseller.

I el quart problema és un problema molt important.
Miren, ¿saben què estan fent els ajuntaments del bipartit, un ajuntament governat per Compromís i recolzat pel Partit Socialista?
Compensar deutes en Xarxa Llibres.
(Se sent una veu que diu: Â«Sí, senyora.
Â») ¿Saben què està passant?
Que el bipartit està compensant.
.
.
En Almassora, en un ajuntament governat per vostés, l'alcaldessa ha decidit -l'alcaldessa de Compromís, per cert-, ha decidit compensar els deutes de les famílies en l'ajuntament amb Xarxa Llibres.
Estan arribant vint euros, vint-i-huit euros, trenta euros.
.
.
, perquè la resta són deutes que tenia la família amb l'ajuntament.
Miren, ¿per a això servia Xarxa Llibres, per a fer caixa amb les famílies més necessitades?
(Se sent una veu que diu: Â«Muy bien.
Â») ¿Per a això servia Xarxa Llibres, per a aprofitar-se els ajuntaments del bipartit per a compensar els deutes?
¿Això és rescatar les persones o és rescatar els ajuntaments de Compromís?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments.
Se sent una veu que diu: Â«¡Sí, señor!
Â»)

El senyor president:

Conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Jo entenc que vostés pensen que uns ajuntaments són d'un partit o d'un altre, perquè és el que feien vostés, (rialles i aplaudiments) pensar-se que La Generalitat era seua.

Però, bé, mire, ¿sap què és fer caixa?
¿Sap què és fer caixa?
Vosté sí que ho sap, ho sap perfectament.
És el que estan estudiant en els jutjats al voltant de CIEGSA, per exemple.
Això sí que és fer caixa, ¿a que sí?
I ho feia no només a una gent.
I?
, doncs, diria que anar dopat a unes eleccions és ben roín per a tots els ciutadans i ciutadanes.
(Remors i aplaudiments)

I no només això.
També és fer caixa i gestionar també com deixar de gestionar més de vint milions d'euros que venien del ministeri, que no es van gastar, per exemple per a escoletes infantils, la senyora anterior consellera.
(Se sent una veu que diu: Â«Què fort!
Â») Més de vint milions d'euros que no es van utilitzar i que ara ens reclamen en interessos.
La seua gestió no és precisament per a traure pit.

¿I sap què passa?
Que la dignificació dels docents no passa per destruir més de sis-centes unitats escolars i enviar més de quatre mil professors a sa casa.
(Aplaudiments) Això, evidentment, no és dignificar la gent, és enviar més de quatre mil persones a sa casa.
Aixina que, si volen dignificar l'educació, el que haurien d'haver fet és treballar quan tocava i fer com fem nosaltres, obrir unitats, baixar ràtios i treballar per la qualitat educativa.
(Se sent una veu que diu: Â«Molt bé.
Â» Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Continuem en la sessió de control, ara amb la.
.
.
(Veus)

Sí, senyories, continuem amb la sessió de control amb la pregunta que formula el síndic del Grup Compromís.

Senyor Ferri, té vosté la paraula.

Quan vosté vullga.

El senyor Ferri Fayos:

Bon dia.

Gràcies, senyor president.

Membres del Consell.

Senyor president.

Senyora vicepresidenta.

La pregunta del meu grup esta setmana és, ¿quin és el full de ruta del Consell davant l'intent del govern central d'imposar retallades a la qualitat de vida dels valencians i les valencianes?

I, miren, en les darreres setmanes, en les darrers plens, darrers dies, alguns grups d'esta cambra han mostrat preocupació, preocupacions en les quals el meu grup coincidix plenament.
I és que estic preocupat, i crec que és el moment de dir-ho clarament.
Preocupat perquè n'hi ha gent que ataca contínuament la Constitució i l'Estatut d'autonomia, sí.
Estic preocupat perquè n'hi ha gent que, fins i tot, pensa que els valencians no són ciutadans de l'estat espanyol.
I preocupat també perquè hi ha gent que no ens considera ni tan sols una comunitat autònoma.

Eixa gent, no ens enganyem, no està ací a València.
Eixa gent està al govern central, està a la Moncloa i s'asseuen ahí tots els dies.
(Aplaudiments) I això és el que ens ha de preocupar.
Pensem-ho.
¿Qui està incomplint els drets dels valencians recollits en la Constitució i en l'Estatut d'autonomia?
El govern central.
¿Qui està incomplint, sistemàticament, el mandat d'igualtat que recull la Constitució?
El govern central.
¿Qui ens tracta com una colònia i no com una comunitat autònoma?
El govern central.

Així que ni fantasmes del passat ni debats estèrils que només busquen que dividir el poble valencià.
Parlem del gran problema que tenim com a societat, i és que tenim un govern central que continua pensant que els valencians i les valencianes som ciutadans de segona.

Mire, el 6 d'octubre de 2015, els cinc grups d'este parlament vam arribar a una exposició unànime sobre tres qüestions fonamentals: el finançament just, la regularització del deute i les inversions que necessitem els valencians i les valencianes.

Des d'octubre de 2015 fins a dia d'avui, el seu Consell no ha parat de batallar i defensar estes tres mesures que vam aprovar en este parlament.
Tres reivindicacions a les quals la resposta sempre ha sigut la mateixa, la de sempre, el silenci i la indiferència.

Cada dia jo tinc més clar que el problema no som nosaltres, no som els valencians, no és que este parlament no estiga unit.
Tinc més clar que el problema no és que acudim a Madrid sense arguments o dividits.
El problema no és que acudim a Madrid sense eixos arguments, sinó tot el contrari, arribem amb uns arguments de sobra i la resposta sempre és la mateixa, no servix per a res.
El problema no és que acudim a Madrid dividits, de fet anem tots els grups junts per a defensar determinades matèries; i això no servix per a res.

El problema és que som invisibles per als qui manen.
I eixos que manen ens estan portant a una situació d'emergència.
Ens donen menys diners de què ens toquen, de què ens pertoquen, i això genera un problema d'ingressos.
Eixe problema d'ingressos fa que incomplim el dèficit que el mateix ministeri que no ens dóna recursos ens imposa.
Com no complim, per la falta d'ingressos, ens exigeixen retallades que solen anar a educació, a sanitat i a serveis socials.
I, si no, eixe mateix ministre ens amenaça amb que no ens donarà el següent FLA.
I això, senyor president, és una situació més que injusta; això és un xantatge inassumible; és un xantatge inacceptable.
(Aplaudiments) Perquè el que volen fer és imposar retallades en la qualitat de vida dels valencians i les valencianes.

El senyor Montoro diu: Â«Si voleu que vos preste els vostres diners, heu de fer retallades.
Â» Això és el que diu el senyor Montoro.
Doncs, bé, haurem de dir-li al senyor Montoro que els valencians no formarem part d'eixe joc de trilers.
Haurem de dir-li al senyor Rajoy que no podrà doblegar un govern que té tota la societat valenciana al seu costat.

És molt senzill, i ho direm tantes vegades com faça falta.
Els valencianistes no hem vingut a este món a acceptar el xantatge d'un ministre com el senyor Montoro; no hem vingut a este món a sacrificar la qualitat de vida dels valencians i les valencianes.
Hem vingut a este món a millorar la qualitat de vida dels valencians.
Hem vingut.
.
.
, i ho farem, per damunt de ministres sectaris, de govern insolidaris i de lleis injustes.

Senyor president, no ens podem quedar de braços creuats davant este atac a la nostra autonomia i a la qualitat de vida de la gent, perquè d'això parlem.
Quan ells parlem de dèficit i retallades en la despesa, estan atacant l'educació, la sanitat, els serveis socials, estan atacant les ajudes a la dependència, a la xarxa de llibres gratuïts -la Xarxa Llibres-, estan atacant les ajudes al copagament.
.
.
En definitiva, estan atacant les mesures per a rescatar persones.
I una cosa que encara és pitjor, estan intentant revertir, amb amenaces, els resultats de les urnes.
Això és el que estan fent.

I, com deia, no ens podem quedar de braços creuats.
I, per això, vam anunciar una iniciativa conjunta, a la qual se van sumar Compromís, PSOE, Podemos i Ciutadans, instant el Consell a mantindre's ferm en la defensa dels valencians i les valencianes, dels seus drets.
El PP no va signar, i és que se'ls cauen les caretes: volen governar a través d'un ministre com el senyor Montoro perquè saben que, a través de les urnes, ho tenen molt difícil.

Però no ens podem quedar ahí.
Senyor president, li propose, des del Grup Parlamentari Compromís, que, si el senyor Montoro no canvia d'actitud en els propers dies, celebrem un ple monogràfic sobre la qüestió tan important com aquesta.
Proposem que envien una comunicació, que la debatem i que els grups es posicionen.

I anem més enllà.
Senyor president de Les Corts, proposem que, si és possible, eixe ple siga emés en obert i en directe, perquè arribe a totes les cases valencianes.

Senyor Puig, senyor president, sàpiga que en la defensa dels drets dels valencians tindrà el Grup Parlamentari Compromís sempre al seu costat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Efectivament, ha dit vosté en la seua intervenció una qüestió que és fonamental, que és cabdal, que moltes vegades ens n'oblidem.
Estem parlant no només de recursos legítims.
Estem parlant de democràcia, i això és una qüestió fonamental.
I estem parlant de la legislació i de la Constitució.
Estem parlant de la igualtat entre les persones i la igualtat dels ciutadans d'este país.
Per tant, és una qüestió fonamental que afecta al més bàsic d'una societat.

Com vosté ha dit perfectament, nosaltres, des del govern, hem seguit el full de ruta que es va establir en esta cambra, que té a vore, com vosté bé ha assenyalat, amb el finançament just, amb el deute històric i amb les inversions estatals.
I això té a vore amb el nostre acord d'investidura i té a vore en tot el que és el sentiment profund de la societat valenciana en estos moments.

Les accions específiques que hem portat a terme han estat en distints plànols.

En el plànol institucional.
S'ha recaptat el suport institucional, mitjançant l'adhesió de les principals organitzacions empresarials, sindicals, les universitat i els ajuntaments valencians, que molt majoritàriament hi han signat i estic segur que signaran tots.

També vam reunir els diputats i els senadors, els diputats i els senadors al Congrés del Diputats i al Senat, per tal que recolzaren allò que ací se va aprovar.
I van vindre, vam comptar amb el suport de l'expresident Fabra, de l'expresident Lerma.
.
.
; no, no va vindre la senyora Barberá, tenia altres assumptes.

S'han celebrat també reunions amb el govern, amb el ministre Montoro en reiterades ocasions, i amb el secretari d'estat.

Hem tingut una relació estreta amb els distints presidents de les comunitats autònomes.
He parlat pràcticament amb tots, i amb alguns personalment.
En Múrcia.
.
.
(Remors) Pràcticament, he dit pràcticament, no amb tots.
Però he parlat, per exemple, darrerament, en Múrcia, en Aragó, en Balears, en Andalusia.
.
.
, en molts altres, en Cantàbria.
.
.
Mire, he parlat en gent.
.
.
, en Catalunya.
.
.
No sé.
.
.
, bé, Catalunya, amb perdó, Catalunya, no passa no res.
(Rialles i veus) Però, vull dir, en tots hem parlat.
Estic pendent d'una conversa en Castella i Lleó, que, per cert, ja m'agradaria a mi que tota la gent tinguera la valentia que té la consellera d'hisenda de Castella i Lleó, estaria bé.
(Aplaudiments) Però, bé, en qualsevol cas, açò és una qüestió fonamental.

I en plànol jurídic, en el plànol jurídic.
.
.
Hem recorregut als tribunals la llei de pressupostos de l'estat per a 2016, atés que les previsions de finançament de la Comunitat Valenciana no són les que s'ajusten a la llei en dos aspectes: la incapacitat del fons de suficiència global per a aconseguir l'equilibri entre els ciutadans espanyols; i, en segon lloc, l'incompliment durant tres anys de la renovació del finançament autonòmic.

I el Govern d'Espanya està en una situació de conflicte permanent.
Ara ha obert, en esta escassa legislatura que hi ha hagut en Madrid, un conflicte permanent en les Corts i en el Senat perquè s'han negat a comparéixer, s'han negat a ser fiscalitzats.
Bé, i han trencat una relació institucional entre el congrés i el govern.

Ací han fet el mateix.
El que han fet és trencar en les comunitats autònomes i decidir, directament, allò que ens pertoca a tots.
Perquè la definició de quin ha de ser el dèficit i, en definitiva, el compliment de la llei d'estabilitat, que ens compromet a tots, no pot estar decidir només per u i en les seues regles.
Això no és creure ni en la Constitució ni és creure, en absolut, en la mateixa llei d'estabilitat.

Per tant, evidentment, nosaltres anem a combatre esta posició.
I eixigim al ministeri, primer, un pla de tresoreria per al 2016, que a mi el senyor Montoro me va dir que sí.
I després pareix que no és tant que sí.
El FLA ordinari amb l'ampliació del dèficit revisat.
Un FLA extraordinari per a cobrir la part no autoritzada del dèficit del 2015.
L'avançament de la liquidació del 2014, que no són diners que mos done l'estat, són diners que han pagat els valencians i que encara no han arribat.
El manteniment d'un tipus del 0% del fons de liquiditat.
Una solució per als impagaments de l'anterior Consell, 310 milions per les retencions de l'IRPF que no pagaren.
I el tractament de la totalitat de l'hepatitis C.

En segon lloc, l'autorització d'un dèficit per a 2016 superior a l'ara previst, en la línia del que he dit, l'autoritat independent.
No es pot tractar igual els que no són iguals.
.
.
És que no saben res, però bé, continuen parlant, però no… Bé.

Tercer: cap retallada addicional en els serveis públics fonamentals.
Cap retallada.
I li dic una cosa, senyor Ferri: si el Consell de Ministres aprova demà un repartiment del dèficit arbitrari, anirem al Tribunal Suprem.
(Aplaudiments) Perquè és absolutament il·legal, il·legítim.

I, finalment, li vull dir, el dimarts pròxim convocarem la Comissió de Seguiment del Pacte pel Finançament, a les cinc de la vesprada, per a mantindre la unitat.
I estic absolutament convençut que d'ahí també sorgirà.
Segons el que esta tarda passe en el Consell de Política Fiscal, pot sorgir efectivament la necessitat de la convocatòria d'un ple per a reafirmar la posició unànime del poble valencià.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Senyories, demane silenci per a escoltar l'orador que està en l'ús de la paraula, siga el president del Consell, un síndic o qualsevol de les seues senyories.
Demane silenci.
A continuació, per a formular la pregunta de control, té la paraula el síndic del Grup Ciudadanos.

El senyor Marí Malonda:

Buenos días, president, vicepresidenta, consellers.

President, le pregunto: ¿qué medidas está llevando a cabo el Consell para garantizar una educación universal y de calidad en la Comunidad Valenciana?

El senyor president:

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.
Moltes gràcies, senyor Marí.

Señoría, la mejora de la calidad de la educación requiere, sin duda, una acción concertada de toda la sociedad.
No es una cuestión solo de la administración.
Es una cuestión del conjunto de la sociedad, y nosotros aspiramos a que la comunidad sea una comunidad educadora, para que finalmente todo alumno pueda desarrollar todas sus capacidades, para que cada alumno con dificultades tenga el apoyo, y aquellos que incluso tienen más capacidad, también lo tengan para desarrollar toda su potencialidad.

Nuestro objetivo, por tanto, es una comunidad educadora, bajo siete ejes fundamentales: primero, disponer de unas infraestructuras dignas.
Segundo, establecer una política de becas y ayudas al estudio que impida que ningún alumno o alumna deje de estudiar por motivos económicos.
Tercero, reducir el número de alumnos por aula en todas las etapas educativas.
Cuarto, ampliar la oferta educativa.
Quinto, más profesorado y plantillas más estables.
Sexto, un nuevo proceso de admisión del alumnado.
Y séptimo, planes de actuación para la mejora de la calidad educativa de los centros.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Senyor Alexis Marí.
Quan vosté vullga.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, president.

En primer lugar, agradecerle, como le he dicho anteriormente, a usted y a la vicepresidenta su deferencia que tuvieron ayer.
Podemos tener discrepancias, pero ese gesto le honra y dice la calidad personal que tiene usted y la vicepresidenta, y por lo tanto de nuevo se lo agradezco en nombre de mi grupo.

Y ahora, al turrón: president, el Decreto 40/2016, recientemente publicado, por el que se regula la admisión en centros docentes, supone un claro ataque a la educación concertada, así lo entendemos nosotros.
Como consecuencia de ello, de un lado se priva a los padres de la libertad de elección del centro en el que estudian sus hijos, y de otro, se deja en el aire los puestos de trabajo de muchos profesores de las concertadas.

Mire, señor president, el artículo 27 de la Constitución española -está bien que de vez en cuando recordemos la Constitución española, ¿verdad?
- recoge el derecho a la educación y a la libre elección de la educación.
La conselleria tiene que garantizar el cumplimiento de este artículo, y por lo tanto la supervivencia de los centros concertados, garantizando así la libertad de los padres para elegir la educación de sus hijos.

Mire, los padres quieren escoger llevar a sus hijos a un centro que tenga una forma de enseñar, que apuestan por unos valores que ellos comparten.
Sin embargo, su Consell está apostando por dificultar la elección de centros concertados para las familias.
Hay una parte de la sociedad que quiere los concertados.
De hecho, hay más de 200.
000 alumnos estudiando en colegios concertados.
Así que, por favor, permítales que existan.
Déjeles existir.
El señor Marzà lo que debería hacer es abrir las puertas y dialogar.

Mire, nosotros defendemos una educación universal, se lo dijimos, gratuita y de calidad, y por tanto que cualquier familia pueda acceder a un centro concertado público, con total libertad, no limitando lo que quiera el partido del conseller.
Mire, además, en un año se prevé un centenar de despidos en los colegios concertados, y en los próximos años centenares de despidos en la enseñanza no obligatoria.
¿Ha calculado usted, president Puig, y el Consell el número de despidos de profesores en los centros escolares los próximos años?

El señor Marzà dice que, abro comillas, palabras textuales, Â«el modelo educativo marca el modelo de la sociedadÂ».
Eso lo dijo el señor Marzà.
Y yo le pregunto, y nosotros nos preguntamos: ¿hacia qué modelo quiere ir?
¿Hacia un modelo que quiere imponer un partido que ni siquiera ha ganado las elecciones?
¿Hacia un modelo de adoctrinamiento?
¿Hacia ahí es donde queremos ir?

Mire, desde la llegada del nuevo Consell hemos visto cómo la educación se ha utilizado para implantar un modelo ideológico basado en la inmersión lingüística, en el ataque al distrito único, a la educación concertada y al principio de igualdad.
En definitiva, al derecho y a la libertad de las madres y de los padres de elegir cómo quieren que sea la educación de sus hijos.
Y mire, señor Puig, en el adoctrinamiento y en el ataque a la escuela concertada ya le digo, se lo anuncio y se lo digo, nos va a tener muy en frente.

Mire, el objetivo principal en educación debe ser desde el consenso y al margen de partidismos, impulsar por parte de todos los partidos un pacto autonómico por la educación, que tenga como finalidad la mejor preparación posible del alumnado para la integración en la sociedad y el mundo que elegimos, por si no se han dado cuenta, que está globalizado.
La finalidad debe de ser, por tanto, que los jóvenes valencianos concluyan su etapa escolar dominando al menos las tres lenguas vehiculares: valenciano, castellano y el inglés.

Por otro lado, desde el inicio de la legislatura, president, la conselleria de educación ha anunciado como medida estrella la eliminación de todos los barracones.
Sin embargo, parece ser que ha quedado en agua de borrajas.
Y es que según los datos de la propia conselleria, se han incrementado el número de barracones, pasando de 1.
794 en el curso escolar 2014-2015, a 1.
826, en el curso 2015-2016.
Sabemos que la conselleria ha presentado un plan para eliminar barracones, pero igual que con tanta urgencia derogaron el decreto que limitaba la sanidad universal, y que nosotros apoyamos, podrían haber llevado a cabo medidas similares en materia de educación.

Mire, y no solo no se han reducido barracones, sino que se pretendían instalar segundos pisos en las aulas prefabricadas existentes.
Pues mire, no nos parece que con los barracones de dos pisos se vayan a solucionar las deficiencias en las infraestructuras educativas de la Comunidad Valenciana.
Mire, esto lo único que demuestra es que eliminar los barracones no es una prioridad.

President, le voy a hacer una reflexión que hizo un ministro que usted seguro conocerá, el ministro Solchaga, que decía, abro también comillas, Â«el estado ni sabe ni debe ser empresarioÂ».
Eso usted se lo cogió al pie de la letra.
Es decir, usted se apuntó la frase y se la quedó.
Mire, si la colaboración público-privada funciona, aprovéchela.
No tenga miedo, no es un diablillo con cuernos, y que tira azufre.
Nosotros… (Remors i algú diu: Â«Xxt.
Â») ¿Es que a ustedes saben lo que les pasa?
Que cada vez que oyen concierto… No les gusta ni el Concierto de Aranjuez, del maestro Rodrigo.
Ustedes oyen concierto (aplaudiments) y se les ponen a usted, al conseller Marzà, a la consellera de sanidad, oyen concierto y se les ponen los pelos como escarpias.

Bueno.
Mire… (Rialles)

El senyor president:

Senyories, demane silenci per acabar d'escoltar l'orador.
Continue vosté, senyor Marí.

El senyor Marí Malonda:

Yo, a la consellera de sanidad no me gusta normalmente lo que dice, pero también la escucho.

Mire, nosotros apostamos -y voy terminando- por aplicar criterios empresariales a la función pública, para mejorar su calidad y su funcionamiento.
Usted, señor Puig, ya se lo dije, se lo digo con el mayor cariño que se lo puedo decir, no sabe gestionar.
No sabe gestionar.

Y yo, para terminar, le diría al conseller Marzà, que sabe que también le tengo mucho aprecio personal, le diría, no me diga dónde, ni cómo, ni qué, ni en qué único idioma tiene que estudiar mi hija.
Déjeme que elija yo y déjela elegir a ella, aunque ella no sea nacionalista e independentista.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.
Moltes gràcies, senyor Marí.

Yo le garantizo que con este gobierno usted tendrá derecho a elegir la educación de su hija.
(Protestes) Lo tendrá, lo tendrá.
(Aplaudiments) Los que no lo tenían era mucha gente con el gobierno anterior.
Muchas familias, con el gobierno anterior.
Sí, sí.

Pero le voy a decir una cosa: concertada y pública es oferta pública.
Todo es pública.
Eso es oferta pública.
Y por tanto, la organización de la oferta pública se tiene que hacer de acuerdo con el interés general y cumpliendo las normas.
Y las concertadas que cumplan las normas (aplaudiments) no tendrán problemas con este gobierno.
Otros a lo mejor sí, pero esta no.

Y le voy a decir una cosa: la escuela pública no adoctrina.
(Aplaudiments) Otras no lo sé, pero la escuela pública no adoctrina.
No adoctrina la escuela pública.
Y, tercera consideración general a su intervención, la educación para este gobierno no es un negocio.
No es un negocio.
(Aplaudiments) Es mucho más importante que una actividad mercantil.

Efectivamente, nosotros hemos empezado a poner en marcha algunas actuaciones que desde luego no vamos a poder desarrollar en estos meses, obviamente.
Pero efectivamente tener unas infraestructuras dignas es fundamental.
Y se ha presentado un plan de infraestructuras educativas que supondrá la construcción de 124 centros y la eliminación de barracones en 116.
De los 1.
391 centros de la comunitat, la herencia recibida nos dice que hay que llevar actuaciones en más de la mitad, en 700 centros públicos.
Eso, le garantizo que todo no lo vamos a poder hacer en esta legislatura.
Es imposible desde el punto de vista económico.

Porque, a todo esto, cuando hablamos de por qué no hacemos un plan inmediato, yo le pregunto: ¿pero no sabe lo que nos pasa?
Si estábamos hablándolo hace un momento.
Con esta financiación, los valencianos estamos discriminados, y más que nada en educación.
Porque efectivamente los niños y las niñas no pueden tener unos centros como se merecen.
Esa es la realidad.

Mire, se ha iniciado una política de becas de ayudas que significa la apertura de comedores escolares de junio a septiembre.
La supresión del requisito de los tres kilómetros.
El programa Xarxa Llibres, que les molesta mucho, pero ha funcionado, y hay muchísima más gente que tiene los libros gratis que antes, eso por supuesto.
Nadie va a decir lo contrario, se supone, ¿no?
Y evidentemente se va a reducir el número de alumnos en todas las etapas educativas.
Con un número de alumnos similar al curso del año pasado, dispondremos de 600 aulas más, tras cuatro años de reducción continua.

Y mire: en educación infantil, en los veinte años se habían creado 125 plazas.
Ahora hemos creado, en solo unos meses, 630 plazas.
Hemos incrementado el bono infantil, las ayudas para este curso de 80 a 140, en relación también por supuesto a la renta.
En formación profesional, 3.
000 nuevas plazas en diferentes especialidades para el año que viene.
2.
800 para también sectores profesionales, para la acreditación competencia.
Esta es una actuación fundamental que necesita de profesores, que necesita de más profesores.
Esto no es aumentar el sector público.
Es fundamental más profesores.

Y este viernes, el viernes 29 de abril, el ple del Consell aprobará la oferta pública de empleo en educación.
1.
610 plazas (aplaudiments), 1.
150 libres y 460 de promoción interna.
Y el próximo 5 de mayo, el concurso de traslados que va a permitir a más de dos mil profesores, que estaban en expectativa de destino desde hace nueve años, que tendrán una plaza definitiva.
Este es el camino: mayores recursos, mayor dignidad para una escuela pública para todos y de calidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president del Consell.

Diputada Mercedes Ventura, té vosté la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Gràcies, senyor president.

Tras la publicación del arreglo escolar por el Consell se han despejado las posibles dudas que podríamos tener sobre la planificación en las unidades concertadas y en las unidades públicas.

En este arreglo escolar se ha anunciado lo que se iba predicando ya desde el mes de diciembre sobre la dinamitación -y me gusta esta palabra porque es lo que están haciendo- a la concertada.

Y ustedes hacen una lectura muy positiva sobre lo que han creado, ¿no?
, que han creado muchas plazas en el colegio.
Pero dentro de una lectura positiva siempre hay que leer entre líneas; como sé leer voy a leer entre líneas, y han eliminado (rialles) cuarenta y seis unidades (aplaudiments), han eliminado cuarenta y seis unidades de la concertada.
Muchos de estos centros -tengo que decir- hacen una gran labor social.

Y, en este sentido, por poner algún ejemplo, puedo hablar del Colegio Obispo Pont de Vila-real, el Colegio Europa, del Colegio Claret, que están haciendo una gran labor social desde hace muchos años.
Estos colegios -que he puesto como ejemplo- atienden a una elevado porcentaje de alumnado inmigrante y con clara desventaja social, así como tienen programas de compensatoria.

En este sentido, creo que son colegios que deberían de estar ahí y no se debería eliminar unidades.

Y sí que me gustaría hacerle la pregunta en función de los criterios que han seguido para eliminar los colegios, a los concertados: ¿han tenido en cuenta la gran labor social que están realizando o han aplicado un criterio general de manera arbitraria para todos los colegios?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Educació, Investigació Cultura i Esport:

Gràcies.

Primer que res, dir-li que, evidentment, quan es generen quatre-centes quatre unitats noves no es destruïxen treballs, es generen treballs, perquè són quatre-centes unitats noves que n'hi hauran el curs que ve.

Pel que deia en el cas concret d'aquells centres que tenen una labor social, nosaltres hem mirat en el conjunt, tant públics com concertats, i eixos centres que estan catalogats com a centres CAES doncs tots eixos no han tingut, evidentment, cap reducció d'unitat, tot el contrari; les mantenim a pesar que estan per sota de les ràtios mínimes exigides.

Allò cert és que alguns centres dels que vosté parla, per exemple, el Bisbe Pont de Vila-real no consta com a CAES, no consta com a CAES i, per tant, s'ha tractat amb la normalitat del conjunt de centres.
Ara, com estem en procés d'al·legacions, si el centre -com sembla ser va a fer- presenta que té un elevat nombre d'estudiats de compensatòria doncs se'l tractarà com si fóra un centre CAES perquè nosaltres sí que mirem ull a ull -les al·legacions serveixen per a alguna cosa-, i si es demostra que estan fent una labor social evidentment que la unitat continuarà.
(Se sent una veu que diu: Â«¡Molt bé!
Â»)

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Diputada, té vosté la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Vale.

En cuanto a que ustedes dicen que no eliminan ningún tipo de unidad o unidad en estos tipos de criterios, me ha gustado la frase que usted ha dicho de que quiere dignificar la educación, y dignificar la educación no es enviar a los docentes a su casa pues usted es lo que está haciendo con los colegios concertados: enviar a centenares de docentes a su casa.

En esta línea, lo que me gustaría preguntarle, también, sobre la FP dual, indicarle que llevan un año y medio sin cobrar la FP dual, ¿cuándo van a pagarles?

Y, también, en el informe de la Direcció General de la Formació Professional d'Ensenyaments de Règim Especial sobre el concert de les noves unitats de cicles formatius pues me llama la atención que no han tenido en cuenta a ningún colegio concertado para estas ciento veinte unidades que desean desarrollar como nuevas.

Me gustaría preguntarles ¿por qué no desean concertar cada unidad del ciclo formativo?
¿Por qué no desean ofrecer ningún concierto en FP?

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada.

Conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Primer que res, dir-li que -com supose que haurà vist-.
.
.
de fet, en la compareixença que va fer a la comissió el secretari autonòmic vam dir que, en cas que algun titular del centre privat-concertat acomiade alguns dels seus treballadores, nosaltres mediarem entre la patronal i els sindicats perquè n'hi haja una borsa de recol·locació i eixes persones puguen tornar al seu lloc de treball més ràpidament, cosa que és el que ha de fer l'administració i cosa que no feien aquells que tan preocupats estan per la concertada, i és que directament no mediaven per a ajudar que tornaren eixes persones als seus centres i nosaltres sí que ho farem.

Deia vosté de la Formació Professional, doncs és precisament un dels àmbits en els que menys oferta n'hi ha i nosaltres estem augmentat eixa oferta.
Evidentment, nosaltres el que hem de fer és augmentar aquella que en depén de nosaltres, que és la que és pública, estem fent eixe mapa de la Formació Professional, s'augmentarà la Formació Professional i l'oferta en la pública i, evidentment, allà on no arribe la pública es concerta.

Però el primer que hem de fer és arribar al màxim dels recursos possibles dins de les nostres possibilitats, que és la pública, i és el que estem fent, augmentar la Formació Professional -ho ha dit el president abans-, estem augmentant moltíssim la seua dotació, i no només això, sinó que servisca també per a canviar el model productiu que tant necessitem en este territori.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

A continuació, passem a la pregunta de control al president del Consell, que formula el síndic del Grup Podemos-Podem.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia, senyor president.

Vicepresidenta.

Senyor president, ¿qué plan de actuación baraja su gobierno si no llegase el plan comprometido por el Ministerio de Economía y Hacienda para el mes que viene y qué prioridades de pago va a tener que afrontar el Consell?

Gracias.

El senyor president:

Gràcies.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Montiel.

El Consell en estos moments no juga a tindre un pla B perquè el que passa és que es absolutament injustificable que no es complisca el pla A.

I, per tant, nosaltres, evidentment, com hem fet des que estem governant, el que es prioritza és en la despesa social i per això s'ha fet el pagament.

Ara bé, tot el món té dret a cobrar quan fa un servei i, per tant, el que exigim simplement és que es pague allò que es deu a la Comunitat Valenciana.

El Consell exigirà, per tant, esta vesprada, amb tota la fortalesa que dóna tindre la raó i els arguments i continuarem en la senda que hem iniciat.

Per tant, nosaltres el que exigim és eixe pla de tresoreria que a mi el senyor Montoro em va garantir perquè ¡és el que toca!
, perquè el que no es pot ver és ¡xantatge!
-com s'ha dit abans-, no es pot fer xantatge.

I estic segur que el seu grup recolzarà com ha estat recolzant esta oposició.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Montiel, quan vosté vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, sabe que en nuestro grupo hemos apoyado siempre la reivindicación.
Ayer mismo, tuvimos un intento de conseguir que se aprobase una proposición no de ley de tramitación inmediata que no pudo prosperar porque un grupo político de esta cámara, el grupo político que soporta, que también forma parte del mismo partido que el señor Montoro y el señor Rajoy, pues no lo facilitó.
Nosotros hacemos una reflexión.

El FLA es un sistema extraordinario de crédito utilizado para paliar los efectos de una financiación injusta.
Como no se quiere reconocer la financiación injusta y el cambio de modelo se recurre al FLA, pero el FLA es un sistema que al final es perverso porque genera -como dijo nuestro diputado David Torres en esta misma cámara el 12 de noviembre pasado-, es un sistema que te lleva a algo así como para pedir un préstamo para pagar los gastos de la tarjeta de crédito, ¿no?
y, por tanto, es un sistema que te va condenando a una situación de cronificación de tu posición de inferioridad como deudor.
Es algo parecido a lo que hacía el Fondo Monetario Internacional, ¿no?
, que con una inspiración puramente neoliberal acaba por mantener en la postración casi neocolonial a muchísimos países del tercer mundo atrapados en una deuda impagable.

Yo creo que nosotros hemos llegado a un punto con 42.
000 millones de deuda, con una ausencia del reconocimiento de la deuda histórica, hemos llegado a un punto en el que el FLA ya no sirve.

Y yo comparto la reivindicación y, por tanto, le animo a seguir en esa senda que nosotros compartimos de reivindicar una financiación justa.

Pero, mire, históricamente también, desde el nacimiento del FLA, se ha demostrado en el 2012, se ha demostrado que el uso que hace el Partido Popular, el partido del señor Rajoy, es un uso electoral y, bueno, la prueba es la situación del FLA que han ido oscilando los tipos de interés hasta llegar al 0% cuando ha sido utilizado, además, incluso en su carencia de pagos para favorecer las momentos electorales, ¿no?

Esto hace pensar que este momento tan difícil en el que el señor Rajoy se ha estado fumando un puro desde el burladero mientras el señor Sánchez y el señor Ribera bailaban un tango imposible, pues nos puede llevar a que a lo mejor va y resulta que no hay la responsabilidad suficiente por parte del Gobierno de España para ayudar a la Comunidad Valenciana en esta situación y, de hecho, todo parece indicar que las amenazadoras cartas del señor Montoro exigiendo mayores ajustes apuntan hacia ahí.

Por tanto, a nosotros nos preocupa, nos preocupa porque nosotros tenemos una economía en la que en este momento, un presupuesto en el que este momento 4.
000 millones están al servicio de la deuda porque son más de 8.
000 euros per capita los que soporta por culpa de la deuda cada valenciano y valenciana.

Nos preocupa que, además, exista un error intencionado; un error intencionado, malévolo, perverso, en la política que está desarrollando el señor Montoro precisamente para provocar recortes sociales y, precisamente, para cargar sobre autonomías que, como la nuestra, no están recibiendo lo que se merecen.

Pero, al final, a nosotros lo que nos preocupa, ya sabemos que el señor Rajoy y que el señor Montoro boicotean a la Comunidad Valenciana, ya sabemos cuál ha sido el manejo que se ha hecho hasta ahora del FLA, pero lo que nos preocupa es que lo que hay ahí afuera son personas; lo que hay ahí afuera son personas que necesitan recibir la ayuda de la dependencia, que necesitan las ayudas a la vivienda, las familias que esperan las becas, y lo que nos preocupa es que al final se nos intente laminar en los derechos sociales -como usted decía antes- a los valencianos y las valencianas.
Por tanto, nosotros sugerimos lo siguiente.

Mire, yo creo que no hay que dejar de oponerse -y animo al señor Soler que estará hoy en el consejo de política fiscal-, no hay que dejar de oponerse a los planes de Montoro y de Rajoy, no hay que dejar de reivindicar la financiación justa para los valencianos y valencianas.
Hay que seguir reclamando la deuda histórica, bueno, eso también significa no caer en acuerdos electorales con personas y partidos que lo niegan, porque cuando nosotros defendemos un sistema de financiación que defienda la equidad y la solidaridad interterritorial es porque también nos sabemos la Constitución, señor Marí.

Pero, aparte de eso, aparte de eso, yo creo que hay que prever un plan de contingencia.
Creo que deberíamos de tener la previsión, la tranquilidad de que todas esas personas que dependen de, no solamente proveedores, pequeñas empresas, autónomos, sino todas esas personas y familias que dependen para sostener su precaria situación económica, para mantener a sus familias, o la situación de los dependientes, necesitan saber que tenemos un plan B.

Yo sé que no es lo mejor pero, de verdad, yo no me fío de Montoro, no me fío de Rajoy y espero que no se cumpla la previsión; pero podríamos pasarlo muy mal si finalmente llegamos a unas elecciones y el señor Rajoy sigue disfrutando de su inmovilismo para perjudicar a quienes no son de su cuerda.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Efectivament, vosté ha fet un diagnòstic ben precís del que és el FLA.
El FLA és una manera de tapar l'infrafinançament i és una manera d'intentar lligar l'autonomia política d'una autonomia.
I eixa és la realitat.
Ara bé, baixem els braços i comencem a parlar del pla B.

Jo crec que el que és fonamental i bàsicament en este moment, en este moment, és defensar amb tota fortalesa i amb tota unitat allò que ens correspon.
¡Ni més ni menys!

I és veritat, també -com dia vosté-, que el FLA és pervers per dos qüestions: la primera perquè anar contra el finançament autonòmic és anar contra l'estat del benestar.
¡Que ningú s'equivoque!
És una política profundament ideològica, com també ho és, pervers, el que s'ha fet d'utilització electoral sempre en estos anys del FLA.

Miren ¡quina curiositat!
, ara és abril, abril, no, ja, sí, sí, és abril encara, no és maig, és abril, mire, és abril, acaba abril, i acaba abril i encara no hem rebut el FLA.
L'any passat, en les mateixes circumstàncies havien arribat a esta comunitat ja a l'abril 2.
200 milions d'euros.
¡Quina causalitat!
I abans de les eleccions generals van arribar els 1.
400 milions d'euros que ens van fer patir i suar el que no està ¡escrit!

I ¡escolte!
, jo estic disposat a tot perquè, efectivament, jo compartisc amb vosté.
.
.
, ningú, el mateix conseller, tots els consellers doncs estem moltes vegades angoixats, estem angoixats.
Jo he estat disposat a dir-li al senyor Rajoy que ¡el que faça falta!
Vullc dir que nosaltres.
.
.
, ¡per favor!
Però, clar, que és humiliant.
Però jo estic disposat a humiliar-me, no n'hi ha problema.
Jo el que vull és que la gent de la comunitat cobre el que se mereix.
Però, en qualsevol cas, la dignitat del poble valencià no està en joc.
(Aplaudiments) No pot estar en joc.

I, per això, senyor Montiel, jo crec que en esta primera etapa el que hem d'aconseguir és que esta vesprada s'entenga la singularitat valenciana, s'entenga la realitat de la nostra exigència, que és una realitat simplement, com vosté dia molt bé, és una qüestió constitucional.
Ací tot el món se posa la bandera, la Constitució i, al final, ¿qui complix la Constitució?
¿Qui complix la LOFCA?
¿O la LOFCA no és una llei orgànica?
¿O la Constitució soles se llig quan interessa?
¿O la Constitució només és una bandera?
La Constitució són els drets de les persones i els drets de les comunitats autònomes.
(Aplaudiments) ¡Que s'enteren d'una vegada!
¡Els drets de les comunitats autònomes!

Perquè les comunitats autònomes som estat.
Les comunitats autònomes, no s'entera el Govern d'Espanya, no vol enterar-se, clar que ho sap, som estat.
La Constitució ens diu que les comunitats autònomes som estat i, per tant, no es poden prendre decisions unilaterals per part d'una administració de l'estat, que és la central.
Nosaltres som tant estat com el govern central i, per tant, això és una exigència de caràcter, com dia abans el síndic Ferri, de caràcter democràtic, de defensa de la Constitució, de defensa dels drets de les persones.
I estic segur que junts ho aconseguirem, perquè el poble valencià és capaç d'això i més.
Jo l'únic que demane és que de veritat que no se trenque per a res este acord comú.
I tant de bo tinguem un govern que d'una vegada per totes -tard, això sí- defense l'interés també dels valencians.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president del Consell.

Senyor Torres, té vosté la paraula.

El senyor Torres García:

President.
.
.
¿s'escolta?
Sí.
Gràcies, president.

Vaig a parlar, de nou, del senyor Montoro, que ja va camí de convertir-se persona non grata per als valencians i valencianes.
Una persona que, de nou, l'autoritat fiscal contradiu quan diu que és poc ambiciós l'objectiu del dèficit del 0,7%, perquè no permetrà complir l'objectiu del dèficit del 3,6% que proposa per a la resta d'administracions, però que al mateix temps també diu que és irreal que totes les comunitats autònomes tinguen el mateix dèficit i que, per tant, s'ha fixat de manera arbitrària.

Jo imagine.
.
.
imagine que el Consell no estarà d'acord amb este 0,7% que ens han fixat de manera arbitrària, imagine que entendran que és insuficient, i el que ens preocupa és que, evidentment, davant d'eixe 0,7%, ¿què anem a fer?
El president ha dit que aniríem als tribunals, però fins que anem als tribunals, ¿què anem a fer fins que els tribunals resolguen front a eixe 0,7% que ens han fixat?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torres.

Conseller d'hisenda, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Senyoria, està clar que el senyor Montoro té la paella pel mànec, perquè té els nostres diners ell, i els solta quan li ve bé, el FLA i el no FLA, tots els diners.
Per exemple, el FLA.
El FLA, segons l'acord de la Comissió Delegada de Govern per Assumptes Econòmics, per a este trimestre, 953 milions.
¿Saben quins diners d'eixe FLA han arribat?
Només els d'amortitzar venciments, deute financer.
Ni un duro per al que són despesa real dels valencians i les valencianes, tot això.
Esta és la utilització unilateral contrària als interessos dels valencians, dels ciutadans espanyols en definitiva.
Perquè el senyor Montoro ha confós ser membre d'un govern d'una administració central amb ser Govern d'Espanya i govern dels espanyols, perquè el que patixen els espanyols són la sanitat, l'educació, etcètera.
I ell preferix donar preferència al deute financer.
Això és el que ha fet.

I plantejant, a més, d'entrada, una distribució vertical asimètrica que té a vore amb que ell tinga un sostre de dèficit molt gran contra nosaltres, quan qui ha fet els deures durant la crisi han segut les comunitats autònomes i els ajuntaments, que hem estat en el 14% i en el 13% de reducció de la despesa, mentres que ell no ha reduït ni un sol cèntim.

Esta és la situació que esta vesprada jo plantejaré amb contundència, perquè és la defensa dels interessos dels valencians i valencianes.
Cinc milions de ciutadans estan tractats anticonstitucionalment, antidemocràticament.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Soler.

Senyor Torres.

El senyor Torres García:

Senyor president.

Seguint també amb l'autoritat fiscal, i amb el senyor Montoro evidentment, també denuncia aquesta que per a poder complir el que el senyor Montoro proposa haurem de fer uns quatre mil euros.
.
.
, uns quatre mil milions d'euros afegits de retallades, dels quals dos mil correspondran a les comunitats autònomes.
Bé, Europa diu nou mil, uns diuen quatre mil.
.
.
Al final es parla de retallades, no es concreten quantes seran, i ens agradaria saber què pensen vostés respecte a les retallades, perquè pel nostre grup no acceptaren ni un euro més que es retalle als valencians i les valencianes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torres.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

El govern de La Generalitat pensa el mateix que vosté, exactament el mateix que vosté.
El que no pot ser és que, a hores d'ara, amb el 0,7% de sostre de dèficit.
.
.
, significa que hem de retallar 900 milions d'euros.
Això és una broma de mal gust, siguent la comunitat autònoma amb menys ingressos per capita i amb una despesa per capita inferior a la mitjana, i amb un volum de crèdit que significa el 4% del PIB en termes de costos financers anual.
Esta és la situació de partida, singular.
Ja ho ha dit l'autoritat independent, s'ha quedat més a soles que la una el senyor Montoro.
Totes les agències de rating -Fitch, Standard amb Poor's-, el Fedea, totes les analítiques, totes les anàlisis que s'han fet, excepte el senyor Montoro, mos diuen que nosaltres no podem complir el sostre de dèficit del 0,7%.
Ho diu tot el món, menys Montoro.

Esta vesprada estic esperant a vore què diu Montoro, no a mi, no a mi, a vostés i als valencians.
A vore què diu, perquè si diu que hem de tornar 900 milions d'euros, caldrà vindre ací, fer el que ha dit el senyor Ferri o qui siga i discutir com li plantem cara a esta situació anticonstitucional, que signifiquen estes retallades de 900 milions d'euros, quan ell mateix, quan dóna els diners, és només per als deutes financers i no per a les necessitats reals dels valencians.

L'autoritat independent financera ja ha reduït les diferències a 200 milions, 212 milions.
Estic convençut que amb la força de tots podrem aconseguir que això ni tan sols siga aixina.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, finalitzada la sessió de control, convide el Consell que es quede amb nosaltres perquè anem a donar lectura a dos declaracions institucionals.
M'agradaria que ens acompanyaren.

Declaració institucional de solidaritat amb el poble d'Equador com a conseqüència del terratrèmol ocorregut el 16 d'abril de 2016

El senyor president:

Senyories, anem a llegir la declaració institucional de solidaritat amb el poble d'Equador Â«como consecuencia del terremoto acaecido el pasado 16 de abril de 2016Â».

Diu així: Â«El intenso seísmo registrado el pasado 16 de abril, así como sus diversas réplicas, han provocado un daño de enorme magnitud en la República de Ecuador.
Hasta la fecha, hay contabilizadas más de quinientas víctimas mortales y cuatro mil heridos, a los que hay que añadir una cantidad ingente de personas desplazadas que han perdido sus hogares por la devastación producida por la catástrofe natural.

Â»El pueblo ecuatoriano y el valenciano tienen innegables lazos históricos y culturales, a los que se suma una realidad actual compartida en la que más de cinco mil[1](#footnote_anchor-1) personas de nacionalidad ecuatoriana viven en la Comunitat Valenciana ayudando a hacer de nuestro territorio un lugar más próspero y multicultural.

Â»Esta cotidianeidad plural es una demostración fáctica de que las tragedias no entienden de fronteras y la importancia de la vida no se compartimenta en las líneas de los mapas.
Por ello, los valencianos, en nuestra concepción de humanidad compartida, sentimos como propio el golpe que la naturaleza ha asestado y deseamos que la esperanza para los afectados y sus seres queridos brote de entre los escombros en Ecuador.

Â»Precisamente, es en estos momentos de dificultad cuando los pueblos pueden mostrar su cara más solidaria y, por tanto, queremos reconocer el esfuerzo de instituciones y organizaciones no gubernamentales que ya están trabajando para asistir a las víctimas y minimizar los riesgos posteriores que una situación como la acaecida pueden provocar en la población.

Â»Siendo conscientes de la fortaleza del pueblo de Ecuador, y tendiendo la mano en todo aquello para lo que se requiera en un futuro nuestro compromiso solidario, sabemos que este trágico episodio no paralizará un país al que transmitimos nuestro afecto ante la adversidad y con el que deseamos compartir amplios espacios de futuro.

Â»Por todo lo expuesto, la sociedad valenciana representada en Les Corts manifiesta su apoyo y solidaridad al pueblo de Ecuador que ha padecido en primera persona la tragedia, así como con todos aquellos conciudadanos cuyas familias, amigos y compatriotas están lidiando con las dificultades que ha dejado a su paso el temblor.

Â»Asimismo, solicitamos a las instituciones valencianas a que rehabiliten los mecanismos de solidaridad necesarios para auxiliar a la República de Ecuador en estos difíciles momentos, bien sea de forma directa o a través de las organizaciones con capacidad de actuación a estos efectos.
Palau dels Borja, 16 de…Â» (Aplaudiments)

Declaració institucional per a la posada en valor de la figura de Blasco Ibáñez

El senyor president:

Crec expressar el sentiment de la cambra en donar la benvinguda als familiars de la família de Vicente Blasco Ibáñez, i anem a llegir una declaració en la seua memòria i la seua figura.

Â«Declaració institucional per a la posada en valor de la figura de Blasco Ibáñez.

Â»És per tots reconeguda l'extraordinària dimensió de la figura del notable escriptor valencià Vicente Blasco Ibáñez, la importància i reconeixement de la seua obra, la significació de la seua figura política, les seues polifacètiques empreses i la seua singular personalitat d'extraordinària projecció internacional.

Â»Va ser triat representant democràtic com a diputat en Corts Generals per València, i la seua contribució al debat i la llibertat d'expressió, fundant diverses publicacions, li va portar a ser empresonat en diverses ocasions.
S'afig a tot açò la seua valenciania, el compromís permanent amb el seu poble i el més que demostrat amor a la seua terra.

Â»En aquest sentit, la biografia de Vicente Blasco Ibáñez comprén algunes de les obres on el valencià es reflecteix amb major profusió i senzillesa, sent per açò un autor imprescindible en la construcció cultural de la nostra terra.
Al costat d'aquestes conviuen en el seu llegat literari textos de reflexió política i la seua narrativa de la gran guerra que el portà a ser un dels escriptors europeus més influents a Estats Units i França, entre uns altres.

Â»La seua contribució és tan rica i extensa com original, i el poble valencià no solament es veu descrit en la seua obra, sinó que sent legítim orgull de reconéixer en l'escriptor i l'activista a una de les seues figures més destacades i cosmopolites de la seua història.
És per açò que la ciutadania representada en aquesta cambra vol arreplegar amb el seu homenatge el millor del llegat d'un intel·lectual de dimensió extraordinària al servei del comú.

Â»Per tot l'exposat, les Corts Valencianes, davant la celebració el 29 de gener de 2017 del 150 aniversari del naixement de Vicente Blasco Ibáñez, donen suport i conviden a realitzar al Consell de La Generalitat una merescuda commemoració amb la finalitat de recuperar les obres de l'autor i difondre-les, exhibir les pel·lícules i documentals ja realitzats sobre la figura o la seua obra, presentar una exposició documental de tota la seua trajectòria, organitzar les trobades, congressos o reunions d'estudi que es consideren convenients i, en definitiva, aprofitar aquest aniversari per a projectar de la manera que es considere oportuna i amb les iniciatives que s'arrepleguen la figura de Vicente Blasco Ibáñez tant en nostra comunitat com fora d'ella.

Â»Així mateix, donat l'escàs temps que falta per a la commemoració, les Corts Valencianes s'ofereixen a integrar una comissió impulsada pel Consell, que comprenga al costat d'aquestes a representants de la Fundación Blasco Ibáñez, universitats, acadèmies, Ajuntament de València, la mateixa Generalitat i les organitzacions que el Consell estime oportunes.
Palau dels Borja, 27 d'abril de 2016.
Â» (Aplaudiments)

Proposició de llei reguladora de l'Institut Valencià d'Investigacions Agroalimentàries, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 12.
268, BOC número 53).
Criteri del Consell (RE número 17.
426, BOC número 65)

El senyor president:

Bé, una vegada llegides les declaracions que representa el sentir de tot l'hemicicle, de totes Les Corts, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el punt 11, que és la presa en consideració de la Proposició de llei reguladora de l'Institut Valencià d'Investigacions Agroalimentàries, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

I anem a llegir primer el Criteri del Consell.
I per això li done la paraula al secretari primer, senyor Emilio Argüeso.

Té vosté la paraula.

El senyor secretari primer:

El Consell, en la reunión celebrada el 26 de febrero de 2016, acordó manifestar a Les Corts su criterio desfavorable a la toma en consideración de la Proposición de ley reguladora del Instituto Valenciano de Investigaciones Agroalimentarias, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.
Lo que comunicó a estas Corts mediante escrito con número de registro de entrada 17.
426, Butlletí Oficial de Les Corts número 65, de 23 de marzo de 2016.

Por tanto, si sus señorías no tienen inconveniente, pasaríamos al debate de la iniciativa.

El senyor president:

Senyories, si no hi ha inconvenient, passem al debat de la iniciativa parlamentària.
I per a la presentació i defensa i expressar el torn a favor de la presa en consideració, té la paraula l'il·lustre diputat José Ramón Calpe, per un temps de huit minuts.

El senyor Calpe Saera:

Moltes gràcies, senyor president.
Bon dia.

Moltes gràcies també als membres del Consell que ens acompanyen.

Senyories, fa unes setmanes en un debat d'esta cambra, una iniciativa del nostre grup que va presentar el senyor Castelló, se comentava el canvi de dinàmica i els grups que sustenten al govern ho deien amb l'orgull que suposava el que hi haguera moltes proposicions de llei.
Jo no negue que és una cosa positiva que els grups parlamentaris presentem proposicions de llei, com ara fa el nostre grup.
Però també crec que el que cal fer ara és denunciar d'entrada la indolència de l'actual Consell, perquè crec que no hi ha cap govern en cap règim parlamentari que al cap de deu mesos d'estar en el govern no haja presentat més projecte de llei que el de pressupostos o l'anomenada llei d'acompanyament.
I si vostés repassen l'historial d'esta cambra, per suposat, fins al dia d'ahir, finals d'abril ja, no hi ha cap altre projecte de llei presentat ací.
I en totes les altres legislatures n'hi havia huit, deu, dotze, quinze, foren governs del Partit Socialista, foren govern del Partit Popular.

Bé, els grups hem de fer un esforç especial, no sols hem de fer ús del nostre legítim dret a presentar proposicions de llei, sinó que hem de fer l'esforç de suplir eixa indolència del govern que no han presentat.

I, en concret, estem davant, en este cas, de la presentació d'un projecte de l'Institut Valencià d'Investigacions Agroalimentàries, que va ser creat l'any 1991, fa vint-i-cinc anys, pareix també una bona manera de celebrar eixe aniversari que sempre és un aniversari que sol suscitar celebracions, vint-i-cinc anys.
Es va crear una entitat autònoma de La Generalitat i en el preàmbul ja es feia referència, d'aquella llei de 1991, a la importància que per al nostre sector tenia disposar d'un sistema propi d'investigació i desenrotllament.

I hem de dir que la història de l'institut, tot i les tristes notícies que últimament han aparegut i les crítiques que se li han fet, perquè ara pareix que és més notícia per contractar la filla de l'alcalde de València o per reduir inclús el seu minvat pressupost, és una història d'èxits, una història d'èxits i de prestigi.
De fet, investigadors internacionals han vingut a formar-se en ell i han contribuït de manera decisiva a resoldre problemes del nostre camp i del nostre sector.

Però és també hora de canviar.
És hora de canviar, per una part, perquè vint-i-cinc anys han fet que el sector evolucionara molt, també el cost normatiu que pot sustentar una entitat com l'institut ha canviat i, de fet, en redactar esta proposició de llei hem hagut de tindre en compte legislació relativament recent, com la de contractació de les administracions públiques o la llei d'hisenda de La Generalitat.

Però en el moment actual, com dic, que l'IVIA és un organisme amplament reconegut, hi ha una necessitat d'introduir canvis perquè tenim l'obligació d'adaptar-nos als reptes que té el sector i de donar un model organitzatiu diferent a l'institut per a resoldre els problemes que plantegen al sector alimentari els diversos elements que en ell concorren.

És necessari que garantim un alt nivell de qualitat i eficiència en els canals de cooperació, que se puga cooperar amb les universitats u organismes d'investigació i de tecnologia i amb empreses i entitats que desenvolupen la seua activitat en el sector d'una manera fluida i que no ens perda la burocràcia.

Per tot això, nosaltres hem plantejat un projecte de llei en què volem donar resposta al que hauria de ser tots els aspectes de la vida de l'institut.

En primer lloc hem optat, dins de les opcions legals, per crear una entitat de dret públic sotmesa al dret privat.
Hem modificat els òrgans de govern de l'institut i hem creat un consell de govern que té representants de tots els elements que concorren en el sector i al qual cal escoltar, com estava dient-li.

També creiem que el sistema de finançament és important.
És important que l'IVIA seguisca complint amb contractes programa que li encomane La Generalitat i que, per tant, eixa siga un font de recursos.
Però també és important que puga captar recursos del sector privat i també de l'explotació de patents que puga aconseguir, però d'una manera més clara.
I ahí les limitacions legals sé que són un problema, però hem de potenciar al màxim que tot això siga possible.

Volem que el consell assessor, que se crea també, estiga integrat per personalitats rellevants que de veritat aporten bons criteris.

Per descomptat, l'institut ha de ser un mitjà propi i servei tècnic de La Generalitat perquè siga molt més àgil que tot allò que li encomane La Generalitat fer se puga executar, com dic, prescindint de tota la burocràcia que siga possible.

Volem també que la plantilla de lVIA siga una plantilla sòlida, que tinga estabilitat, però que també tinga facilitat per a moure's, bé perquè la mateixa plantilla de l'IVIA puga eixir fora a formar-se i a participar d'altres projectes, projectes internacionals inclús, com perquè puga incorporar, encara que siga temporalment o per a projectes concrets i amb certa facilitat, investigadors de prestigi que puguen aportar els seus coneixements i les seues tècniques.

Volem que l'institut s'aproxime als productors i a les empreses del sector agroalimentari.
I, en concret, ara este és un repte molt interessant per al nostre camp.
Jo crec que el xicotet llaurador, tan representatiu de l'estructura agroalimentària en el nostre sector, en el nostre camp, veu amb preocupació com estan sorgint, per exemple, els clubs de varietats, que tenen varietats amb patents en què efectivament poden guanyar molts diners, però que estan quedant bàsicament en mans de pocs agents, que moltes vegades coincidixen a més en els agents comercialitzadors mentre que el xicotet llaurador no té accés a patents noves que puguen fer més competitius els seus productes.
I precisament l'institut crec que allí hauria de complir una funció molt important.

En definitiva, creiem que és un text complet, creiem que és un text al qual se poden unir tots, creiem que és un text que entre tots podem millorar en la tramitació parlamentària i aconseguir amb ell, amb esta llei que volem que s'aprove, tindre un institut que no siga notícia pel que ve sent últimament notícia, sinó que siga notícia per allò que sempre ho ha sigut, per ser un institut de referència, un institut amb un gran nivell d'investigació, un institut que dóna un bon servici al camp i a tot el sector agroalimentari valencià, un institut que siga l'orgull dels valencians.

Espere, per tant, tot i la recomanació del Consell, que no se prenga en compte, que me pareix una recomanació un tant peregrina per la fonamentació que té.
Espere, per tant, el vot favorable per a esta iniciativa i que tots contribuïsquen a enriquir-la durant la tramitació parlamentària.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Calpe.

Per a fer el torn en contra, té la paraula la il·lustre diputada senyora Sabina Escrig, del Grup Parlamentari Socialista.

La senyora Escrig Monzó:

Moltes gràcies, presidenta.

Consellera.

Bé, senyor Calpe, el Consell està treballant i molt, sobretot per arreglar totes les desfetes que han fet vostés durant vint anys.
Sí que està treballant el Consell.

I una altra cosa.
Aquesta llei que vostés presenten és una reacció a una acció.
El Consell en els acords de Morella ja va dir que anava a presentar la llei de l'IVIA a principi de gener.
I vostés la presenten a finals de gener.
Acció-reacció.

Però, senyories, han hagut de passar vint-i-cinc anys perquè el Partit Popular recordara aquesta llei de 1991.
Bé, a excepció del Decret 128/2006, que el que feia era ampliar l'estructura de l'IVIA amb la creació de nous centres d'investigació i assumia les competències en matèria de transferències tecnològiques.

M'agradaria recordar que l'IVIA es va crear amb la finalitat d'investigació i, posteriorment, de transferència per al progrés i prestigi del sector agroalimentari.

En l'exposició de motius de la proposició de llei que ha presentat el Partit Popular assenyala que després de vint-i-cinc anys el sector agroalimentari valencià ha patit una profunda transformació.

Senyories, la transformació no és d'ara, sinó que els recorde que aquestos últims anys el nostre sector agroalimentari ha patit plagues, ha patit sequera i ha patit la deixadesa d'un Partit Popular que es preocupava més dels amiguitos del alma y de los yonquis del dinero que de la gent del camp, que dia a dia veia més dificultats per a tirar endavant, mentre altres gaudien de festes i grans esdeveniments.

I ara, després de vint anys de govern, s'enrecorden de la importància de la investigació en el sector agroalimentari i de la gent del camp.

Si continuem amb la seva proposició de llei, en l'exposició de motius també senyalen que l'IVIA, com a institució de la Generalitat valenciana, és responsable de l'R+D+I agrària en la nostra comunitat, té l'obligació d'adaptar-se als canvis i assumir els reptes, perquè s'ha donat un model organitzatiu distint a l'utilitzat fins ara, amb el qual es puga respondre als problemes que es plantegen al sector agroalimentari valencià, de forma ràpida i eficaç.

La pregunta seria: és que durant aquests últims vint anys el model organitzatiu era el correcte i en huit mesos d'un nou govern ja no és el correcte?
És a dir, vostés han mantingut un model en què es responia als problemes d'una forma lenta i ineficaç?
Tal vegada els lents i els ineficaços han sigut vostés.

Continue amb la seva exposició de motius.
En un altre paràgraf diuen que amb la llei que vostés presenten es pretén impulsar l'obtenció i implantació d'innovacions tecnològiques que contribuïxen a la modernització i millora de les explotacions agràries i indústries agroalimentàries, a l'obtenció d'aliments segurs, sans i de qualitat, al desenvolupament sostenible de l'agricultura i al millor aprofitament dels recursos hídrics i d'energia.

És a dir, que vostés han governat durant vint anys i ara volen impulsar l'obtenció i implantació d'innovacions tecnològiques per ajudar a les explotacions agràries.
Aleshores, què han fet durant aquests vint anys?

I els recorde el millor aprofitament dels recursos hídrics?
Vostés es van gastar aproximadament més de quaranta milions d'euros en una estructura hídrica per abastir els veïns i veïnes de la Ribera agafant aigua del Caroig, i que mai es va poder gestar perquè el Caroig és un aqüífer fòssil de retorn xicotet.
Diners tirats.
Miren, si s'haguera pogut ajudar la gent i els agricultors amb eixos 40 milions de euros!

Però, enhorabona, per recordar ara tot allò que vostés en vint anys no van fer, sinó que van.
.
.
, vaja, que van desfer.
Clar exemple és eixa estructura hídrica morta en la Ribera.

I continuem amb la seua exposició de motius, en què també assenyalen que la llei que presenta el PP expressa la voluntat de potenciar el seu sistema d'R+D+I agroalimentari, conscients que la ciència i la tecnologia desenvolupen una funció decisiva en el desenvolupament econòmic i que els seus avanços tenen una forta transcendència social.
I continuem dient que dintre de l'esperit aquesta llei està l'orientació de la investigació de l'IVIA cap a objectius d'utilitat per damunt dels que sols persegueixen l'ampliació dels coneixements científics.

Això de vostés és de jutjat de guàrdia.
Perquè que vostés parlen d'investigació, innovació i desenvolupament és per a fer-s'ho mirar.
O és que vostés no recorden que es van carregar el Centre d'Investigació Princep Felip?
Ja sé que no és un centre d'investigació agroalimentari, però és un exemple.

Miren, de l'any 2009 a 2011 van baixar un 50% el pressupost del Centre d'Investigació Príncep Felip, va dimitir la direcció i el comité científic, es van acomiadar 108 treballadors i es va rebaixar el sou a 150 treballadors.

I si anem a la investigació agroalimentària, no cal oblidar el centre tecnològic d'investigació hortofructícola de Carlet.
Vostés van invertir en la construcció d'aquest centre més de tres milions d'euros i que mai, mai, s'ha utilitzat com a centre d'investigació.
Mai.
Allí està.

Eixa era la preocupació del Partit Popular amb la investigació, el desenvolupament i la innovació, cero pepero.

Senyories, el nou Consell i la conselleria d'agricultura estan al costat de la gent del camp.
Per això, com he dit al principi, en gener ja van anunciar la modificació de la llei de l'IVIA, i estic segura que serà una llei que millorarà en tots els aspectes per a poder oferir un recolzament com cal al sector agrari valencià.
No oblidem que en els actuals pressupostos hi ha un increment d'un 19% per a projectes d'investigació.

Així mateix, i recordant el criteri desfavorable del Consell, per a elaborar la nova del llei de l'IVIA cal tindre en compte la participació ciutadana, que avance cap a un nou model productiu per a la regeneració de benestar a llarg termini, que ha de basar-se en el coneixement, la busca i el desenvolupament innovador, articular-se sobre el principi de sostenibilitat i que siga integrador inclusiu i, per suposat, cal tindre en compte que l'espai europeu d'investigació ens obliga a establir un diàleg, coordinació i adaptació amb altres institucions d'aquest àmbit.

Per a finalitzar, no vullc oblidar l'obsessió del Partit Popular amb el pacte del botànic, i és que en la presentació en premsa d'aquesta proposició de llei, des del seu portaveu es va assenyalar que el govern es tenia de deixar d'embolics botànics partidistes i demanava que el nou govern treballara en qüestions tan urgents com el problema hídric, mesures per a pal·liar la sequera, la prevenció de la malaltia vegetal dels cítrics, polítiques en matèria de sanitat vegetal, lluita contra les plagues, ajudes agràries, foment de la investigació.

Però, anem a veure, ¿és que tot açò ha aparegut en huit mesos?
No, senyors.
Vostés en vint anys no van fer tot el que s'havia de fer.
Fer, van fer coses, però tot no.
Per això, el camp està en la situació que està, i vostés també són responsables.

I, senyories, si cal parlar d'embolics, si són vostés els que tenen la casa cap per amunt, líos gürtelianos.

Mire, un exdiputat valencià en 2009 va dir: Â«En el PP la fiesta no se acaba nunca.
Â» El mal és que eixa festa l'estem pagant tots nosaltres, els valencians i les valencianes, i els agricultors valencians.

I per últim, els recorde que el pacte del botànic és un pacte fort, amb arrels i amb l'única finalitat de millorar la qualitat de vida de les persones, de totes les persones.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Escrig.

Per a rèplica, el senyor Calpe.
(Veus) Un segon, un segon, per favor.
Ara ja.

El senyor Calpe Saera:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé.
La senyora Escrig té una rèplica típica d'ella i típica dels grups que suporten el govern, que és no enjudiciar massa la iniciativa i recórrer als tòpics de sempre, que és el propi de qui no tenia més objectiu polític que desallotjar al Partit Popular, però després fer poques coses més.

Mire, esta llei no és reacció a un anunci.
És cert que la senyora consellera va anunciar en Morella que n'hi hauria una llei de…, no sé si va anunciar que n'hi hauria una llei nova o una reforma de l'actual, té igual, que n'hi hauria una iniciativa legislativa.
I li ho podem aplaudir.

El que passa és que nosaltres hem segut capaços de fer… d'articular un projecte i dur-lo ací com a proposició de llei, mentres que el Consell s'ha escudat en que necessitava de participació ciutadana, escoltar a tots els sectors i deixar-ho ad calendas graecas.

I no és que en deu mesos no haja presentat cap projecte de llei a esta cambra, més que el de pressupost i la llei d'acompanyament -que ja dic que és una cosa insòlita, absolutament insòlita i que caldria fer vore-, sinó que a més tanta participació resulta que fins despús-ahir, després de deu mesos de govern, tampoc havien segut capaços de reunir al voltant d'una taula a tot el sector perquè xerraren tots junts amb el president i amb la senyora consellera.

Clar, si hem d'esperar una participació que dóna a una reunió per a cada deu mesos, més val que ens posem a la feina, anem redactant una proposició de llei i a vore si la cambra va treballant en la tramitació i anem avançant.
(Aplaudiments)

Naturalment que en vint anys s'han fet coses.
De fet, este projecte de llei està inclús pensat sobre el que ja va treballar algun govern del Partit Popular, encara que li hem tingut de fer totes les modificacions que les modificacions legislatives han exigit.

Però, mire vosté, és que no es tracta que posàrem o no posàrem diners.
Ací vam passar una situació econòmica molt greu.
És cert que se van quedar molts llocs de la plantilla vacants; és cert que va haver-hi unes mesures de govern, que se van iniciar, per cert, amb un govern socialista, que limitava la taxa de reposició de funcionaris o d'empleats públics.

És cert que eixes mesures, que a vegades critiquem per fer fàcil la política, hauríem de reconéixer que tant quan les va iniciar insuficientment el Partit Socialista com quan les ha continuat el Partit Popular, han aprofitat per a millorar molt la situació econòmica d'Espanya, perquè canvie totalment la tendència i per a resoldre molts problemes econòmics.

Però és que resulta que ja governant vostés, governant l'actual Consell, mos trobem, si és per no posar diners, una resolució molt curiosa.
Vingueren, el dia 30 de desembre, a l'IVIA quasi 350.
000 euros, que s'hagueren pogut dedicar a investigació i a tot el que fa l'IVIA, i vostés els van suprimir simplement perquè no se'ls van saber gastar.
Perquè ho diu aixina, que com no s'han gastat, se lleven.
I a més, en un exercici de transparència sorprenent, és una llàstima que se n'haja anat el conseller, esta resolució de 30 de desembre se publica el 5 d'abril en el diari de La Generalitat.
¡Home!
, jo crec que açò no és massa seriós.

Però torne al que els he demanat al final de la intervenció.
Si de veritat creem que l'institut mereix una llei nova, si de veritat creem que en estos vint-i-cinc anys, no estos deu mesos, en estos vint-i-cinc anys han passat coses suficients com perquè l'institut tinga de tindre una altra forma i un altra contingut i treballar d'una altra manera, tenim ara una magnífica ocasió de prendre en consideració esta proposició de llei, de treballar tots junts i de traure un bon text que servisca perquè l'institut siga l'orgull que sempre hem volgut que fóra per als valencianes i que moltes vegades ho ha segut.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora Escrig Monzó:

Moltes gràcies, presidenta.

Bé.
En primer lloc, queda clar que al Partit Popular no li interessa la participació ciutadana per a res.
I en segon lloc, ja m'estranyava a mi que la culpa no fóra del PSOE.
Sempre.

Anem a vore.
Torne a repetir.
En els acords de Morella ja se va anunciar que se prepararia una nova llei de l'IVIA.
En segon lloc, li vullc recordar que la consellera està en contacte amb el sector constantment i desenvolupant les activitats de l'IVIA, és a dir, participació ciutadana, que a vostés no els agrada.
Tercer.
S'ha augmentat el pressupost per a l'IVIA, per a la investigació.

I, senyories del PP, un clar exemple que vostés no han fet res en investigació, que ara se'n recorden, no ho diu aquest grup parlamentari, ho diu un informe del Consell Valencià de Cultura sobre la ciència i la investigació en el País Valencià de 2014, que en eixe informe els recorda que el Pla general estratègic de ciència i tecnologia de la Comunitat Valenciana 2010-2015, aprovat en juliol de 2010, ¡mai es va posar en marxa!

Així mateix, també els van demanar en eixe informe a vostés, als senyors del PP, el desenvolupament i compliment de la Llei 2/2009, de 14 d'abril, de coordinació del sistema valencià d'investigació científica i desenvolupament tecnològic amb l'elaboració dels decrets per a la seva execució.
És a dir, en cinc anys, de 2009 a 2014, no van fer res mai en esta llei.

Un altre exemple són els parcs científics valencians.
Miren, en 2009, la inversió per als cinc parcs científics va ser de més de setanta-cinc milions d'euros.
2012, sols va ser de 48 milions.
I quant els parcs tecnològics, 2010, 47 milions; 2014, 20 milions.

I si a més a més comparem el tant per cent en investigació de les comunitats autònomes, d'algunes, 2007, Comunitat Valenciana, 7,30; Andalusia, 11,10; Catalunya, 21,80; Madrid, 26,90; País Basc, 9,10.

L'R+D+I del Partit Popular és el següent: R, de recerca, Gürtel, Brugal, Taula, Blasco.
D, de desenvolupament, desenvolupar obres amb sobrecostos.
I, d'innovació, innovar com augmentar els comptes corrents d'alguns, presumptament, sempre presumptament.

Senyories del PP, han aplegat tard i mal, com en algunes ocasions, si no és que parlem de grans esdeveniments, allí vostés tenen medalla d'or.
(Aplaudiments) I ja saben, ja saben la seva consigna nova: sálvese quien pueda.
I deixen aquest govern seriós, fort i amb futur, que governe.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Escrig.

Per a fixar la posició de la resta de grups parlamentaris, per part del Grup Parlamentari Podemos-Podem, la il·lustre diputada senyora Beatriu Gascó.

La senyora Gascó Verdier:

Bon dia, presidenta.

Bon dia, senyories.

Vint-i-cinc anys, vint dels quals va estar governant el Partit Popular, i arriben a l'oposició i, quant arriben, presenten una nova llei.
Es veu que en vint anys no han tingut temps.

El fet que l'IVIA necessita una nova llei és una obvietat, de la qual som conscients totes les persones que tenim un mínim de relació amb el sector primari.
Un centre que va ser capdavanter a nivell mundial en recerca agrària, i en particular, en citricultura, ha quedat pràcticament desmantellat, i els que encara allí treballen ho fan sense prou recursos ni personal.

Però no volem entrar en els continguts de la proposta que ací ens presenta hui el Grup Popular.
Nosaltres votarem en contra d'aquesta proposta perquè no compartim el procés que han dut endavant per decidir com ha de ser la nova llei.

La llei de l'IVIA, com bé hem dir diverses vegades, és del llunyà 91, 1991, i tant el sistema alimentari global com el sector primari han canviat molt des d'aleshores.
Per això, el Grup Podemos-Podem estem convençuts que aquesta és una oportunitat única per a fer un balanç dels errors i els encerts de l'antic model de l'IVIA i per a plantejar-se quin model de recerca volem, i sobretot per a què, per a qui i com volem que es duga a terme la recerca que es realitze en el centre.

El nou IVIA ha de donar resposta a les necessitats en investigació del camp valencià i contribuir en la reflexió sobre quin model d'agricultura volem per als pròxims decennis.
Per això creiem que el marc social i polític actual passa necessàriament per dur a terme una consulta exhaustiva en què tots els actors del camp valencià tinguen l'oportunitat de contribuir en el disseny del nou projecte de llei per a l'IVIA.
Una consulta que potser vostés, com és una pràctica que normalment no han fet, no entenen que necessita molt de temps.
I no és una qüestió de fer una reunió cada deu mesos, és una qüestió de consultar a tots els actors, que en són moltíssims.

És essencial que el procés de decisió sobre com ha de ser el nou IVIA es duga a terme de forma vertaderament participativa, com déiem, involucrant i escoltant a tots els actors implicats: els investigadors i les investigadores del centre per començar -quants més possibles, no un representant o dos, la major part si és possible-, també els recercadors d'altres centres de recerca agrària, del CSIC i de les universitats -i ací diríem de totes les universitats, no només les universitats del cap i casal-, les organitzacions de llauradors i llauradores, les cooperatives agràries, els consells reguladors de les denominacions d'origen, les empreses valencianes del sector agroalimentari, els consumidors i les consumidores, els col·legis professionals, els centres tecnològics.
Tota esta gent ha de ser consultada per dir quin model d'IVIA volen.

Des del nostre punt de vista, els llauradors i les llauradores han de ser el principi i la fi de la innovació en agricultura.
El llaurador i el model d'agricultura familiar i sostenible han d'estar en el centre i ser objectiu final de la innovació i la recerca.
Les organitzacions agràries han de tenir un paper essencial en l'intercanvi no solament de transparència, de coneixement agrari cap als agricultors i ramaders, però també per a transmetre les seues necessitats cap al món acadèmic, tècnic i investigador.

La recerca i el suport a la innovació han de focalitzar-se en un model d'agricultura familiar i sostenible a nivell econòmic, social i ambiental, que tinga compte del context de canvi climàtic en què ens trobem i al qual l'agricultura industrial contribueix greument.
De fet, la mateixa Comissió Europea ha reconegut els problemes que ha generat el model agroindustrial des del punt de vista mediambiental, social i d'abandó del mitjà rural.
Un model que, per desgràcia, el Partit Popular mai ha posat en qüestió.

No hem de quedar-nos en el mer reconeiximent, sinó fer un pas més, de manera que la recerca i els fons associats no perseguixquen el criteri de la productivitat, amb el focus posat en una agricultura consumidora (inintel·ligible) .
.
.
de cultius transgènics, d'alts costs de producció, etcètera.

Per totes aquestes raons, entenem que la proposta que hui ens presenta ací el Grup Popular, que ens ha paregut molt semblant al model de l'IRTA, del centre català, seguix la línia continuista del Partit Popular de decidir a soles el que està bé i el que està malament per als valencians i les valencianes.
I en aquest cas, el Partit Popular pretén decidir a soles com ha de ser aquesta nova llei.
Que no, senyors, els temps han canviat.

Des del nostre punt de vista i donant seguiment a les línies marcades pel pacte del botànic, la nova llei ha de ser aprovada, després d'aconseguir un ampli consens amb tots els actors del sector, en lloc de limitar-se a ser només una bona intenció per part dels i les que estem ací de pas en les Corts.
Ens hi juguem molt.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Diputada.
.
.

La senyora Gascó Verdier:

.
.
.
-ja acabe- ens hi juguem molt i no devem defraudar a qui més necessita un IVIA fort: els llauradors i les llauradores valencians, i les empreses valencianes del sector agroalimentari.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a fixar posició en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula l'il·lustre diputat Emigdio Tormo.
Ah, perdone, perdó.
Sí, té vosté dret a fer una rèplica puntual.
Sí.

El senyor Calpe Saera:

Sí, moltes gràcies, president.
Encara que la senyora Gascó ha fet ús d'un torn de fixació de posició, de fet ha manifestat la posició en contra.

Molt breument: jo estic prou d'acord en moltes coses de les que ella ha dit.
Jo crec que devem reflexionar per a què volem l'institut, per a qui, com el volem, i tot això.
I estem d'acord amb la participació.
Sols vull fer dos matisacions: primera, que si la participació l'hem de confiar que el Consell vaja a reunir-se, acabe de dir que si en deu mesos va reunir despús-ahir per primera vegada a tots els representants del sector conjuntament, no sé jo si anem a ser molt àgils.

Però, en segon lloc, faria una proposta.
Si de veritat el que es vol és tindre una bona llei i escoltar a tots els implicats, aprovem la proposició de llei i cridem la comissió d'agricultura, per a escoltar-los com a experts, a tots aquells que considerem que poden ajudar-nos, donar-los el seu punt de mira i fer un millor text.
Això seria de veritat escoltar també el sector, participar tots junts i no excloure, com sempre, el Partit Popular, que no vol imposar res.

És que no estem en condicions d'imposar res en esta cambra, si no aconseguim acord amb altres.
I de manera que si hem presentat esta proposició és precisament per a tractar d'aconseguir acord i no per a imposar la nostra postura, sinó perquè s'aprove una bona llei amb l'acord més ampli possible.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Calpe.

Diputada Gascó, té vosté la paraula.

La senyora Gascó Verdier:

En realitat, per què no fem el procés invers?
És a dir, el Consell està treballant en una llei.
Podem contribuir des de la comissió, en efecte, escoltant els experts.
S'ha demanat ja la compareixença del president d'una organització de llauradors.
Podem continuar demanant altres compareixences i enfocar les contribucions a quin model d'institut de recerca volen tots els actors.
Però ho podem fer paral·lelament.
Jo crec que el punt de partida, ser una llei ja establida, i a partir d'ahí modificar-la, trobe que no és el procés.

Des del nostre punt de vista és molt millor començar a priori i confiar també en l'acció del Consell, no seré jo la que la defenga, però sí la que vigile la seua actuació, i per això nosaltres estarem vigilant per a exigir que el procés participatiu siga real des del principi, ja no només en la governança, en la mateixa governança del centre, sinó i sobretot en la definició de quin model d'institut de recerca volem per al futur.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

A continuació escoltarem la fixació de posició per part del Grup Ciudadanos, amb l'il·lustre diputat Emigdio Tormo.

El senyor Tormo Moratalla:

(Inoïble) .
.
.
honorable consellera.

Presidente, ha sido un privilegio poder escuchar dignificar el apellido Blasco aquí, después de tantísimo tiempo.

En cualquier caso, señorías, la comunitat es agrícola.
Nuestros bisabuelos, nuestros abuelos, nuestros padres eran agricultores.
Vivieron y prosperaron de la agricultura, generaron recursos suficientes para crear industrias, comercios, negocios, bancos, que luego desparecieron.
Generaron riqueza y repartieron riqueza.
Generaron puestos de trabajo.
Ha sido el sustento de nuestras gentes, germen de crecimiento de nuestros pueblos y engrandecimiento de nuestras ciudades.
Ha permitido generar recursos en forma de impuestos, para construir infraestructuras con proyección de futuro, no solo a nuestra tierra, sino también fuera de España.
Ese es el espíritu solidario de esta tierra.

En Ciudadanos somos agrarios.
Sentimos tremendamente el orgullo de nuestro pasado agrícola, de esta tierra, por voluntad, por convicción, por convencimiento, por ADN, por ADN de valencianidad, por cultura y tradición, por pasado, por presente y sobre todo por futuro.
En Ciudadanos creemos que la comunitat será agrícola o no será, con toda la dignidad, el esfuerzo y la dedicación que conlleva.
Será también otras cosas: será industria, será turismo, será cultura, será servicios.
Pero será agricultura o no será.

Los políticos tenemos la obligación de aportar, para que ese sector de la producción fundamental siga aportando a nuestro producto interior bruto, siga aportando a nuestra tradición, y siga aportando a nuestras posibilidades de futuro.
Nos hemos dotado de herramientas como el IVIA, que pueden contribuir al sostenimiento y desarrollo de la agricultura.
Lo dotamos de medios y de personal, siempre escaso en el terreno de las administraciones públicas lamentablemente.

Pero, la pregunta es: ¿por qué veinticinco años después de que el IVIA entrara en funcionamiento, cuando sus responsables están aquí sentados, o algunos de ellos al menos, y que no se dieron cuenta de ello, precisamente ahora han constatado su deterioro de sus posibilidades, de sus capacidades y de su músculo?
¿No les parece más bien que es una especie de rabieta que ahora que ya no gobierno, que gobiernan otros, me tomo esa pequeña venganza de pedirles esa remodelación en profundidad?

Que el IVIA necesita una remodelación es obvio y evidente.
Que el sector agrario valenciano sufre de crisis importante, anterior a la crisis económica actual, es obvio y evidente.
Y es imprescindible empezar a considerar la agricultura no como una mera actividad económica dentro del sector primario, sino como una ciencia fundamental a nivel mundial.
Todo lo anterior tiene una especial trascendencia dentro de esta nuestra comunidad.

Es necesario que afrontemos un cambio integral sobre el modelo agrícola valenciano, con un nuevo modelo que se base en la sostenibilidad y la competitividad.
Un modelo ambicioso, basado en investigación y desarrollo, sin duda ninguna.
También debemos considerar a este sector como un yacimiento de empleo, y yacimiento de calidad, no solo agrícola, sino también en investigación.
Este modelo debe integrar todos los sectores.
La PNL que ha presentado el Partido Popular adolece de falta de ambición.
Se basa más en la burocracia.

Y por otro lado, tenemos la postura del gobierno.
Señora consellera.
Criterio desfavorable.
Hace toda una exposición de motivos de por qué sí debe proceder a remodelar el IVIA, de dotarlo de nuevos y mejorados objetivos.
Pero después -escuchen y pásmense- dicen que por razones de oportunidad y metodología, no procede en este momento su toma de decisión.
Pero, señora consellera, ustedes creen la oportunidad y establezcan la metodología.
Que son gobierno.

La sociedad civil -añaden ustedes- debe tener un papel protagonista en la toma de decisiones.
Hombre, debe influir en la toma de decisiones, pero la decisión la toma el gobierno, señora consellera.
Por definición.
Manifiesta el Consell que debemos avanzar hacia un nuevo modelo productivo para la generación de bienestar, basado en la sostenibilidad.
Y se quedan quietos.
Empiezan a discutir sobre quién inició este proceso primero, si el PP, si el PSOE, si fue en enero, si fue en febrero, si fue en abril.
Pero no hacen nada.
Nos hablan de espacio europeo de investigación, y sin embargo votan que no a esta iniciativa.

En definitiva, no porque no queremos, no porque no se nos ha ocurrido a nosotros, no porque se le ocurrió a otros.
De qué se habla, que me opongo.
Nosotros vamos a votar que sí.
Sí, porque aunque no se negoció con las organizaciones agrarias, esperamos que se pueda enmendar ese error.
Sí, porque aunque esa ley es indefinición pura, falta de concreción, errores de todo tipo, vacía y con mala orientación, esperamos enmendarla en el trámite de enmiendas, valga la redundancia.

Sí, porque se deje claro que la prioridad de ese nuevo IVIA es la investigación.
Y sí para que las plazas vacantes de investigación no sean más que las plazas que están actualmente en uso por los funcionarios y los trabajadores.
En definitiva, sí a una ley que es mala, pero que se puede mejorar, para convertir lo que es tremendamente malo y oportunista, en eficaz y oportuno.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Tormo.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada Graciela Ferrer.
Quan vosté vullga.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Gràcies, senyor president.

Gràcies, senyor Calpe, que votarem en contra de la tramitació d'aquesta proposició de llei que heu presentat les senyories del PP.
I això per diverses raons, pel que heu fet a l'IVIA i al sector agrari mentres governàveu, per manca d'oportunitat i perquè no serveix per fer un IVIA que necessitem per a abordar els reptes de futur de l'agricultura valenciana.

I comencem pels antecedents.
Els antecedents, que a mi el que m'importa al cap i a la fi és la indolència.
Des de fa anys venim assistint al progressiu desmuntatge de l'IVIA, desenes de vacants d'investigació sense cobrir, desaparició de línies de treball conforme es jubilaven els seus responsables.
Desarticulació del servei de transferència tecnològica.
Depauperació de les estacions experimentals.
És a dir, venim assistint a un allunyament de l'IVIA del nostre territori de les necessitats dels llauradors i llauradores, per tal que l'activitat agrària fos una alternativa d'ocupació i activitat econòmica.

Mentre els pressupostos de l'IVIA anaven en caiguda lliure, vostés enterraven desenes de milions d'euros en ocurrències, com la fallida xarxa de centres tecnològics agraris de Carlet, Almassora, Requena, per als quals ni tan sols vàreu fer estudis de viabilitat ni planificació de dotacions i personal per al seu funcionament i gestió.
Desinversió en contingut i despesa en contenidor, un clàssic de la gestió del govern del PP.
Molta foto tallant cintetes i molt poca substància.
Per no parlar de les presumptes comissions i pràctiques corruptes que desfilen dia sí dia també pels jutjats.

Bé.
Passe a l'oportunitat.
Vostés, ja ho han repetit els meus predecessors ací a la trona, varen tenir vint anys per modificar la regulació de l'IVIA, i no ho varen fer.
No va ser fins 2013 que el Grup Popular va emplaçar el govern Fabra a presentar un avantprojecte de llei de modificar la regulació de l'IVIA abans que finalitzara eixe any.
Però eixe avantprojecte mai es va presentar.
Sembla que no era ni tan urgent ni tan important.

I ara, una vegada el Consell del botànic va anunciar en gener la seua intenció d'abordar la modificació de l'IVIA, el trauen del calaix i ho utilitzen per a entrebancar les iniciatives legislatives del Consell del botànic.

Veuran, senyories del Partit Popular, no aneu a establir-nos ni els temps ni els continguts ni els procediments, perquè la conselleria d'agricultura ja està treballant amb els representants dels sectors, ja han començat les reunions amb els sindicats agraris, associacions d'empreses, fins i tot universitats i centres d'investigació, per dissenyar el nou IVIA des de la transparència, la participació i el consens, amb un calendari de treball acordat, posant en la pràctica el compromís que hem agafat en l'Acord del Botànic, que és fer polítiques per a les persones, però amb les persones.

Ara toca parlar de l'IVIA que necessitem.
Des del nostre punt de vista, aquest nou marc regulador de l'IVIA ha de servir per potenciar el sector agrari, des de la recerca, el coneiximent i la innovació, amb l'objectiu de millorar la qualitat de vida de les persones que viuen i treballen al camp i la transformació alimentària, reduint la seua vulnerabilitat davant els efectes de la globalització dels mercats, la despoblació rural i el canvi climàtic per la via de la qualitat.

Volem una agricultura viva, que il·lusione i atraga la gent jove al món rural.
Perquè per a nosaltres el nostre territori agrari és un patrimoni a gestionar i no un banc de solars per especular.
Per això, és fonamental generar coneiximent científic i tecnologia, adaptar-los, que existixen, i transferir-los en estreta col·laboració amb les persones que treballen al camp i les entitats que conformen el sector agroalimentari, escoltant les seues necessitats i anticipant els reptes, per tal de construir un model productiu agrari amb futur, ambientalment equilibrat, econòmicament viable i socialment equitatiu, sa i digne.

Aquesta aproximació no és més que posar en la pràctica el nostre compromís de tractar el sector primari com un sector estratègic en el nou model productiu que estem construint.
I això passa per vincular l'IVIA amb l'espai d'investigació europeu, amb l'estratègia d'innovació del Consell, amb la seua política educativa, amb la creació i potenciació de nous mercats, amb modalitats de consum saludable i proper, amb la conservació i potenciació dels actius ecològics, territorials i patrimonials, per diversificar les activitats agràries, des de la producció fins el consumidor.

Per garantir una activitat agrària que genere rendes dignes i amb futur.

En definitiva, votarem Â«noÂ» a la tramitació d'aquesta proposta perquè considerem que arriba tard, que no millora el que s'està fent i que vostés no féreu.
És una proposta inoportuna i no encaixa en les finalitats del model agrari ni de l'IVIA que necessiten els nostres agricultors i agricultores i que, en conseqüència, defensem.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Sí, senyor Calpe, per a rèplica, té vosté la paraula.

El senyor Calpe Saera:

Moltes gràcies, senyor president.

També molt breument.

És que vosté i tots els qui han parlat abans que vosté parlen de la inoportunitat de presentar esta iniciativa.
El que està clar és que és inoportú que la presente el Grup Popular.
Vostés fan una gran defensa de les proposicions de llei, si les proposen vostés; però, si la proposa el Grup Popular, és inoportuna.
(Aplaudiments.
Se sent una veu que diu: Â«¿Vostés, de què van?
Â»)

¿Vosté creu, creu de veritat, que es pot dir seriosament que nosaltres.
.
.
, no sé, no volem comptar amb la resta -o alguna cosa aixina-, quan són vostés, en realitat.
.
.
?
Presentem una iniciativa, que tots estan d'acord que la llei s'ha de canviar, que no s'ha canviat en vint anys.
Dona!
, ¿per què havíem de canviar-la a l'any 1995 o l'any 1999, si la llei era de 1991?
; el que passa és que al llarg de vint-i-cinc anys passen moltes coses.
I vosté ho ha dit, l'any 1993 el Consell ja considerava que calia canviar-la, i cert és que se va acabar la legislatura sense canviar-la.
Però, ¿per què no podem aprofitar el que s'havia fet, canviar les coses que cal canviar i presentar una iniciativa ara?

Perquè, ¿què vol que li diga?
Si l'any 1993 el nostre Consell va anunciar un projecte de llei i, al final, no se va aprovar, a la marxa que va este Consell, que hui, a finals d'abril, després de deu mesos de legislatura, ha sigut incapaç de remetre a esta cambra un sol projecte de llei que no fóra el de pressupostos o el d'acompanyament, doncs, ¿què vol que li diga?
No mos podem fiar que el Consell ho impulsarà.

Per favor, voten a favor de la iniciativa, que després podem parlar-ho tot, se pot pactar tot.
Si mosatros no tenim majoria.
.
.
Sense vostés, no podrem aprovar-la.
Però els dic que tindrà més garanties que n'hi haja una llei nova si aprofiten esta iniciativa i comencem a tramitar-la que si hem d'esperar el Consell.

Moltes gràcies.
(Se sent una veu que diu: Â«Molt bé.
Â» Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Calpe.

Senyora Ferrer, té vosté la paraula.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Molt bé.

Moltes gràcies.

Senyor Calpe, se vos va ocórrer canviar-la en 2013, ja al final, al final, al final, val?
, després de la desfeta que venia patint este institut.

I el problema no és que no siga oportuna, que és oportunista, que és encara pitjor.
Sap per què?
Perquè quan el Consell diu, Â«nosaltres anem a plantejar un procés obert i participatiu per modificar aquesta lleiÂ».
.
.
, que ja està en marxa, que s'han reunit en març, estan treballant tot el mes d'abril i se continuarà treballant de cara a l'estiu.
A vore, estan els sindicats agraris, les universitats, centres d'investigació.
.
.
, coneixen aquesta situació i estan participant en ella, amb la qual cosa, el que no acabe d'entendre és aquestes ganes de protagonisme que, quan el dia 6 o 7 de gener va anunciar el Consell aquesta iniciativa, ¿vostés què feren?
Arreplegar en la caixa de fotocòpies del que s'havien deixat o el que havien mig fet en la conselleria per a enllestir-la i presentar-la el dia 24 o 25.
És que, a vore, no me conte històries.

I el que s'està fent és, justetament, complir amb els acords del botànic, complir amb el programa que mos hem donat i per la qual cosa este govern té el recolzament majoritari d'aquesta cambra i dels vots que ens han portat fins ací.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyories, finalitzat el debat, anem a passar a votació.

Anem a votar la presa en consideració de la proposició de llei reguladora de l'Institut Valencià d'Investigacions Agroalimentàries, que ha presentat el Grupo Parlamentari Popular.

Senyories, comença la votació.
Senyories, es rebutja la presa en consideració per 49 vots en contra, 44 a favor.
Queda rebutjada la iniciativa.

Senyories, els recorde que, en acabar el ple, n'hi haurà una junta de síndics ací, en la presidència de l'hemicicle, per a tramitar comissions parlamentàries.

Proposició de llei de modificació de la Llei 9/2010, de 7 de juliol, de La Generalitat, de designació de senadors o senadores en representació de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 17.
232, BOC número 64).
Criteri del Consell (RE número 20.
833, BOC número 68)

El senyor president:

Passem a l'últim punt de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la proposició de llei de modificació de la Llei 9/2010, de designació de senadors o senadores en representació de la Comunitat Valenciana.

Per a la presentació.
.
.
Anem a llegir, en primer lloc, el criteri del Consell.
Llegirà el secretari primer de la Mesa, senyor Emilio Argüeso.

Senyor Argüeso, té vosté la.
.
.

El senyor secretari primer:

Â«El Consell, en la reunión celebrada el 1 de abril de 2016, acordó manifestar a Les Corts su criterio favorable a la toma en consideración de la proposición de ley de modificación de la Ley 9/2010, de 7 de julio, de La Generalitat, de designación de senadores o senadoras en representación de la Comunitat Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Podemos-Podem, lo que comunicó a estas Corts mediante escrito con número de registro de entrada 20.
833, Boletín Oficial de Les Corts número 68, de 13 de abril de 2016.
Â»

Por tanto, si sus señorías no tienen inconveniente, pasaríamos al debate de la iniciativa.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Escoltat el criteri del Consell, passem al debat.
I, per a la presentació i defensa de la proposició de llei, té la paraula el síndic del Grup Podemos-Podem, Antonio Montiel.

Quan vosté vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, n'hi han dies en què u té la possibilitat de defensar lleis de les quals està fermament convençut que poden marcar una fita, una fita democràtica en l'arquitectura institucional d'aquesta comunitat.

La veritat és que nosaltres.
.
.
, la nostra intenció quan vam presentar aquesta iniciativa legislativa era ficar en marxa.
.
.
, aplicar una lògica jurídica, que és una lògica jurídica perfectament assumida pel Tribunal Constitucional i pel Tribunal Suprem, que és la lògica que es pot produir un acto contrario del cos electoral respecte d'un nomenament.
I parle d'un cos electoral que, en este cas, és esta cambra.
No estem parlant de la possibilitat de revocar qualsevol nomenament que haja eixit d'una elecció popular; estem parlant d'una elecció de segon grau.

Esto, ¿qué quiere decir?
Que, como admitió bien temprano el Tribunal Supremo y el Tribunal Constitucional, desde el año 1982, incluso cuando no existía regulada en algunos ámbitos, como en la administración local, la moción de censura, tanto el Tribunal Constitucional, en marzo de 1982 y posteriormente, como el Tribunal Supremo, por ejemplo, en marzo de 1986, en una famosa sentencia sobre el Ayuntamiento de Ceuta, se permitió, se reconoció el derecho a que los concejales pudieran cesar al alcalde, porque eran ellos quienes lo habían elegido, cuando se perdía la relación de confianza.

Es más, los tribunales decían que ni siquiera era necesario alegar justa causa.
Ni el Tribunal Constitucional ni el Tribunal Supremo exigían que se alegase justa causa -en términos jurídicos se entiende- para proceder a la revocación; simplemente, que se pudiera ejercer lo que se reconoce como el principio contrarius actus.

Nosotros pensamos que la representación de esta comunidad es demasiado importante y tiene que estar rodeada de una dignidad especial.
Y pensamos que tenemos ejemplos recientes que, por lo menos, ponen en cuestión la dignidad de algunas personas.

Yo quiero decir, y que vaya por delante, que conocemos perfectamente la regulación constitucional y que conocemos perfectamente la regulación legal de estos nombramientos.
Somos conscientes, somos conscientes, de que el artículo 69.
5 de la Constitución establece el marco en el que se debe de producir la elección de los senadores designados por las comunidades autónomas y cómo, además, la idea que preside esta redacción, la de la representación proporcional, como después también han hecho otras normas de desarrollo como la Ley orgánica de régimen electoral general o el propio reglamento del Senado, hacen referencia a que la proporcionalidad debe entenderse como que tiene que haber una presencia de todos los grupos políticos, proporcional a su número de escaños.

Nosotros no estamos haciendo esta proposición de ley contra nadie, no la estamos haciendo contra ningún partido político.
De hecho, nosotros pensamos que esta reforma legal permite mantener la proporcionalidad.
Lo que no va a permitir son comportamientos indignos.
Lo que no va a permitir es que los valencianos y valencianas en un senado, que debe ser una cámara territorial real, con poderes efectivos reales, y no la pantomima que es ahora, lo que no vamos a permitir es que los valencianos y valencianas estén representados por gente que no encarna la honestidad, la dignidad y los derechos de este pueblo.

Y lo que vamos para eso es a establecer mecanismos jurídicos, perfectamente insertables en la arquitectura, como decía, constitucional, para que esta cámara, igual que designa a los senadores… Porque, claro, ahora alguien dirá: Â«No, es que no lo designa la cámara, lo designa el grupo políticoÂ».
No, no.
Hagan ustedes memoria.
El día 22 de julio de 2015, pueden ver el Diario de Sesiones, pueden verificar la votación.
Y es la cámara quien elige a los senadores, a propuesta de los respectivos grupos políticos, en función del número de escaños que tienen en la cámara, pero los elige la cámara.

No tendría ninguna lógica, no tendría ninguna lógica que esta cámara pueda destituir por mayoría absoluta al presidente de La Generalitat, pueda revocar el nombramiento, la confianza que le otorga, según el artículo 28.
2 del Estatuto de autonomía, y que, en cambio, los senadores, elegidos por esta cámara, que no por el pueblo valenciano, fueran intocables.
No tendría ninguna lógica que los senadores o los diputados pudieran destituir al presidente del gobierno y que, en cambio, los senadores territoriales fueran intocables.

Pero tampoco tendría ningún sentido -y lamento discrepar con el criterio del Consell- que, para hacer la destitución, hubiera que preguntarle al grupo parlamentario que lo propuso si está de acuerdo.
¡Hombre!
, vamos a ver, el grupo parlamentario no puede sustituir a la voluntad de la cámara.
La cámara lo elige a propuesta del grupo.
La cámara lo deselige por mayoría absoluta, no pidiendo la conformidad; el grupo manifestará su opinión como considere conveniente.

Pero, además, no se trata de privar a ningún grupo político de esta cámara a su derecho a exigir la proporcionalidad que recoge el artículo 69.
5 de la Constitución.
Habrá, probablemente, que elegir a otro candidato o candidata propuesto, si llega el caso, propuesto por el grupo parlamentario inicialmente proponente.

Por tanto, nosotros creemos que ha llegado el tiempo de las responsabilidades políticas.

Mire, el otro día, un diputado nacional del Partido Popular, sorprendentemente, dijo: Â«Se ha acabado la presunción de inocencia en la responsabilidad política.
Son tiempos nuevos.
Â» Yo no sé lo que va a durar este, pero vamos…, en el Grupo Popular.
Pero lo cierto es que se trata de que haya una vinculación directa entre el mandato que le confiere esta cámara al senador o senadora territorial y ella, esa persona, tenga la sensación…, ella o él tenga la sensación de que está realmente vinculado, tiene que responder de su actuación ante esta cámara, además de cumplir sus obligaciones en el Senado y que, por tanto, esa exigencia de responsabilidad le puede llevar incluso aparejado como sanción, en casos especialmente graves, la revocación.

Aquí yo creo que estamos introduciendo un elemento que vincula la institución con la ciudadanía.
Clarifica el vínculo, porque los vínculos son al final con los ciudadanos y las ciudadanas a las que todos nos debemos.
Yo creo que se trata de introducir un mecanismo de fortalecimiento democrático.
La exigencia de responsabilidades políticas fortalece la democracia.
La asunción de responsabilidades políticas fortalece la democracia.
Que los políticos, al margen de las responsabilidades penales ante los tribunales sean responsables políticos ante la ciudadanía, y especialmente en el caso de los senadores territoriales ante quien les nombró es esencial para fortalecer la democracia.

Que nadie crea que esta es una ley de revancha.
Que nadie piense que esta es una ley que busca disminuir la capacidad de los grupos políticos en cuanto a la representación proporcional a la que tienen derecho, según el 69.
5 de la Constitución.
Es una ley que se adapta a la Constitución.
Hay sentencias del Tribunal Constitucional -si llega el caso, las citaremos-, pero en cualquier caso yo les pido el voto favorable para la admisión a trámite de esta ley, sin perjuicio de que en el debate parlamentario podamos mejorar alguno de sus aspectos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel, per la seua presentació i defensa.

Senyories, n'hi ha torn en contra?
Aleshores, senyor Castelló, té vosté la paraula per a exercir el torn en contra a la presa en consideració.

El senyor Castelló Sáez:

Muchas gracias, presidente, y con su venia.

¿Arquitectura democrática, señor Montiel?
Esa arquitectura democrática la basa usted en que Â«no sería lógicoÂ», en que Â«el sentido común diceÂ».
Vamos a hacer una ley, señor Montiel.
Y una ley exige concordancia con la Constitución, y exige concordancia con el Estatuto, y con las leyes que lo desarrollan.
Esto no es una cuestión de lógica ni de sentido común, que también deben tener las leyes, y la suya no lo tiene, para empezar.

¿Alguna vez, señorías, han oído a algún ponente de una ley que suba aquí y diga, para presentar su ley, sus primeras palabras sean, Â«esta ley no la hacemos contra nadieÂ»?
(Rialles) Es una excusatio non petita.
¿Alguna vez han oído que venga aquí un ponente y diga, Â«esta ley no es una revanchaÂ»?
(Rialles) Pero, señor Montiel, pero, ¿qué se cree, que sus señorías no leen la prensa?
Es que pensaba que iba a sacar a otro diputado, por no ser el mismo el que decía que hacía una ley para perseguir, y el que decía que no hace una ley para perseguir.
Pero es que lo dijo usted.
Â«Las Cortes tramitan una ley para echar a Rita Barberá del SenadoÂ».
Â«Barberá no va a Les Corts y Podemos quiere revocar su nombramiento.
Â»

Dice usted literalmente: Â«Para la revocación del cargo de senadora se está a la espera del informe jurídico, pero si fuese negativo, Podemos ya ha dicho que pedirá un cambio legislativo.
Si el informe jurídico dice que no, pediremos un cambio legislativo.
Â».
Â«Podemos busca revocar a la exalcaldesa como senadora territorial.
Â».
¿Pero qué se cree, que no leemos la prensa?
(Aplaudiments) Por favor, esto está dirigido, es una ley ad hominem.
Sé que en Venezuela no pasa nada, pero aquí sí, señor Montiel.
Esto es la Comunidad Valenciana, y esto es España.

Y para hacer reformas de leyes, se tiene que respetar la Constitución (aplaudiments), y se tiene que respetar el Estatuto, y se tiene que respetar la libertad ideológica, señor Montiel.
Aquí no hay persecuciones, por mucho que quieran ustedes modificar la ley.
(Veus)

Pero es que… Luego hablaremos de usted, si le parece.
Es que no traen… ¿Qué piensan?
¿Una tramitación ordinaria?
No.
Por el trámite de urgencia.
¿Qué piensan?
¿Que lo van a plantear a través de un proyecto de ley que tenga informe del Consell Jurídic Consultiu y que se la cargue de arriba abajo?
No.
A través de una proposición de ley, sin ningún tipo de control de legalidad ni del Constitucional.
Y a jugar.
Porque, como el tripartito antes lo llevaban ustedes con el mando a distancia y ahora los llevan atraillados, ya no tienen ningún problema en hacer lo que quieran.
Hacen con ellos lo que les da la gana.
Incluso esta barbaridad.

Señor Montiel, ¿ha leído lo que han dicho las sentencias del constitucional y las sentencias del supremo?
Son de hace treinta y tres años.
Yo era un chavalín.
Muchas de sus señorías no habían nacido.
Hace treinta y tres años.
La más nueva es de hace treinta años, con un régimen jurídico en las administraciones públicas absolutamente distinto del de ahora.
Pero, bueno, pero son aplicables.
Pero se habla de concejales, señor Montiel.
Pero, ¿qué milonga nos cuenta en la exposición de motivos?
No tiene cómo cogerse a la Constitución.
No tiene cómo cogerse al Estatuto.
No tiene cómo cogerse al ordenamiento jurídico.

Dice: Â«Voy a ir a la jurisprudenciaÂ», y nos saca tres sentencias que hablan de concejales y la relación con los alcaldes.
¿Y usted cree que eso es comparable, señor Montiel?
En Venezuela, sí.
Aquí, no, señor Montiel.
(Remors) Claro que no.
Es que eso de la revocación lo han puesto ustedes de moda en otros países, pero no forma parte de nuestro sistema jurídico, ni en las sentencias de hace treinta años, señor Montiel.
De verdad, no me podía creer que lo estaba fundamentando eso.
Me ha dejado usted estupefacto, señor Montiel, se lo aseguro.
¡Vaya exposición de motivos!
¡Vaya justificación!

Desde luego, el Consell tampoco se ha esmerado mucho.
Bueno, le ha pegado un rapapolvo espectacular.
Pero, bueno, ¿por qué dice que sí el Consell, que se tramite esto?
Sé que no tienen la obligación de pedir un informe al Consell Jurídic Consultiu, pero nadie se lo prohíbe.
¿Por qué no lo hacen?
¿Por qué no están aquí para decir lo que piensan?
Se van.
Es que aquí todo el mundo sale por piernas, señor Montiel.

Los tiene usted atemorizados, de verdad.
¡Cómo manda, de verdad!
A mí, si me dijeran, Â«hágame unas conclusiones de este tema, podría hacer unas conclusiones de muchos folios, pero se lo diré en cinco palabras: Podemos manda, el Consell obedece.
Esa es la mejor conclusión de esta ley.
(Aplaudiments) No hay otra.
No hay otra.

Las cuatro asociaciones de jueces -miren que es difícil que se pongan de acuerdo, son muchas como nosotros- han dicho que no cabe legislar en caliente, ni para resolver un caso concreto.
¿Pero a usted qué más le da?
Usted viene aquí a pasarlo bien, a hacer caso a lo que la fundación CEPS hacía en otros estados, a plantear reformas constitucionales y a cumplir con su parte del contrato.
A eso viene usted aquí (aplaudiments), señor Montiel.

Desde luego, si alguien piensa deducir de mis palabras que esta proposición de ley forma parte de una persecución política, he de decirles que aciertan de pleno.
En primer lugar, por la excusatio no petita al presentar la ley.
Inaudita, señorías.
Ni el más veterano ha visto cosa semejante.
En segundo lugar, porque lo ha confesado Montiel en la prensa.
Dijo: Â«Vamos a hacer una ley para esto.
Â» Y, en tercer lugar, por los actos propios, señor Montiel.

Resulta que hay un senador de Compromís que dice en su comparecencia que no está de acuerdo con la Constitución, que no cree en la Constitución, que no cree en el rey, que hace cuatro días ha puesto la foto del rey boca abajo.
Que al salir de la Constitución hace un tuit diciéndole a un compañero de estas Cortes que es un facha, y que además ese sí que está imputado, señor Montiel.
¿Y ahí hacia dónde mira usted, señor Montiel?
(Aplaudiments) ¿A ese diputado no?
¿Cuál es la diferencia?
¿Por qué no quiere una persecución ideológica?

Porque la única diferencia que hay entre ese senador y la otra senadora a la que usted persigue es, aparte de su cursus honorum, en el que el de la senadora está estratosféricamente distanciado de la supuesta carrera del otro señor, la diferencia es que uno es del PP y otro es de Compromís.
Persecución ideológica.
Persecución ideológica.

Pero claro, vamos al texto… Y penal, efectivamente.
Él está imputado.
Vayamos al texto.
¿Dónde están las causas de revocación tasadas, señorías?
Yo les hago el resumen: no están.
¿Dónde está fijado el principio de irretroactividad de la ley, señorías?
No está.
¿Cuál es la base jurídica, constitucional, estatutaria y legal a la que se acoge?
No existe en nuestro ordenamiento jurídico.
Es ninguna.
Y luego, cuando hace su planteamiento, ¿me podrá decir, señor Montiel, ahora cuando suba, quién va a decidir, como dice la ley, cuándo se produce la fractura en la confianza?

¿Lo decidirá Podemos, señor Montiel?
¿Lo decidirán tránsfugas de reconocido prestigio de esta cámara en estas legislaturas?
¿Lo reconocerá nuestra diputada Covadonga, que la tienen ustedes allí metida, la pobre, en su cueva, porque piensan que no es precisamente una (inintel·ligible) .
.
.
?
¿Quién valorará cuáles son las actuaciones lesivas para los intereses generales de la Comunidad Valenciana?
¿Un adversario político, señor Montiel?
¿Un círculo de Podemos?
¿Usted piensa que serán suficientemente objetivos a la hora de valorarlo?

¿Quién determinará qué actividad comporta desprestigio para las instituciones?
¿Algunos diputados que han cobrado de una fundación financiada por países como Irán o Venezuela, señor Montiel?
(Aplaudiments) ¿O lo hará la tesorera de la fundación?

Y esto, señorías, ¿lo van a permitir?
¿Van a permitir que haya persecuciones políticas en el 2016?
Pero, ¿esto qué es, señorías?
¿Con qué legitimidad?
¿Con qué superioridad moral?
¿Con amparo en qué ley?
¿En qué constitución?
En la nuestra no, desde luego.
Si es la de sus financiadores, Irán y Venezuela, es posible.
Pero con la nuestra no, señor Montiel.

Segundo paso.
Y después de esto, ¿qué?
-y acabo, eh, presidente.
¿Qué será lo siguiente?
¿Volveremos a los escraches?
A los del PP, claro, los otros son una barbaridad.
¿Volveremos a los escraches?
¿Volveremos a las camisetas de Â«se buscaÂ», señorías, que tanto recordamos aquí?
¿Volveremos a carteles en la calle, con puntos de mira sobre fotos de diputados?
La verdad es que, cuando he dicho esto, digo, Â«quizá me esté pasandoÂ».
Pero a la vista de lo que han puesto hoy en la puerta de la senadora, Â«Rita al paredónÂ», veo que no me estoy pasando, señorías.
¿Cuáles son los siguientes pasos, pues?

Señor Montiel, señorías, lo que proponen ustedes destroza el ordenamiento jurídico y destroza los valores constitucionales.
Las causas de revocación que plantean de forma absolutamente difusa e injustificada generan indefensión y son ilegales e inconstitucionales.
Nunca encontrarán ahí a mi grupo político.

Gracias, presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Castelló.

Senyor Montiel.
Té vosté la paraula.

El senyor Montiel Márquez:

Señor Castelló, esperaba más de usted.
(Remors) La verdad es que para decir lo que ha dicho, la verdad es que me ha defraudado.
Me ha defraudado.
Mire, en primer lugar, se lo he explicado: artículo 69.
5 de la Constitución.
En segundo lugar, le he citado sentencias del Tribunal Constitucional, que da igual que usted fuera en pantalones cortos.
Daba igual.
Siguen siendo doctrina.
Parece que ahora se ha hecho usted antisistema.
Le he citado sentencias del Tribunal Supremo que sí que han sentado jurisprudencia.
Y además, el problema era que tanto el Tribunal Constitucional como el Tribunal Supremo lo que hacen es una reflexión que va más allá del caso que, como usted era un niño de teta no recuerda, era el artículo 11.
7 de la Ley 39/1978, de elecciones locales.

Entonces, iban más allá y hacían una reflexión, y decían que era congruente con cualquier elección de segundo grado la posibilidad de revocación por quienes eligieron, con independencia de que fueran alcaldes o cualquier otro cargo, como presidentes de la diputación, etcétera, etcétera.
Y luego, además, le he citado también la ley orgánica del régimen electoral general, del año 1985, y también el artículo 18, letra f, del reglamento del Senado, que contempla la pérdida de condición de senador cuando se comunique por la asamblea que lo hubiese elegido.
Por tanto, el propio reglamento del Senado está reconociendo que es la asamblea legislativa correspondiente la que puede cesar al senador territorial.

Pero mire, es que además se trata de que cuando… Bueno, aparte de que no sé ni me interesan los comentarios con los que usted adorna estas intervenciones tan curiosas, en nuestro ordenamiento jurídico hay algún otro precedente.
Ya sé que me va a decir que esta vez se habla de representantes sindicales, pero el Estatuto de los trabajadores ya introdujo hace tiempo, y la jurisprudencia también ha consolidado la posibilidad de revocación, en este caso de representantes sindicales.
No es extraño en nuestro ordenamiento jurídico lo que le estamos planteando, y si no, la moción de censura en los ayuntamientos, en las diputaciones y en los gobiernos sería una cosa que no sería posible.

Yo no quería decirlo, pero es que al final ustedes tienen miedo a Rita Barberá.
Tienen miedo a Rita Barberá.
Mire, esos wasaps que Rita Barberá pone y que siembran terror entre las filas populares, especialmente entre las de algunos, porque pronto veremos a algún miembro de su grupo parlamentario también implicado en breve, y ya veremos cómo se comportan entonces ustedes, cuando el señor Domínguez también tenga que dar explicaciones de su relación en el caso Taula.

Yo creo que esto no es legislar en caliente, esto es introducir mecanismos.
.
.
(veus), sí, sí, pida usted la palabra, pida usted la palabra que le he citado y nos lo explica.
(Aplaudiments) Entonces, esto resulta que no es ninguna persecución ideológica, es que yo creo que hay que introducir la decencia en las instituciones.

Mire, a mí, algunas personas, que yo no me atrevería a vincular al Partido Popular, han puesto en redes sociales, en público, y algunos miembros de esta cámara que nos deberían pegar un tiro en la frente.
(Veus).
Lo digo.
.
.
Y, mire, yo no he venido aquí a contarlo.

Entonces, lamento mucho que alguien haya puesto en la puerta de la señora Barberá -como usted dice-, Â«Rita al paredónÂ».
Yo jamás lo habría hecho y jamás toleraría que alguien lo hiciera en mi presencia.

Por tanto, yo -ya le digo- lo lamento mucho, es decir, y creo que eso no son formas de defender posiciones políticas, y entiendo que las diferencias ideológicas se resuelven de otra manera.

No me cuente más películas de Venezuela ni de Irán porque eso es serie B, ¿eh?
, lo que se dice en el cine Â«serie BÂ».
Dé usted explicaciones reales, decida si quiere que entremos a votar, a tramitar parlamentariamente esta ley, ¡oiga!
, y ¿podremos mejorarla?
, a lo mejor, pero no le tenga usted miedo a Rita Barberá que usted todavía es joven y a lo mejor tiene algún futuro político.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Senyor Alfredo Castelló.

Sí, senyor Domínguez, ¿per a què demana vosté la paraula?
(Veus)

Senyor Domínguez, per al·lusions.
.
.

El senyor Domínguez Pérez:

Gràcies, senyor president.

El senyor president:

.
.
.
té vosté un minut.

El senyor Domínguez Pérez:

¿Un minut?
Ahí fica cinc.
¿Un minut?

El senyor president:

No, no, estic baixant.

El senyor Domínguez Pérez:

Val, gràcies.

Mire, és la primera vegada que faig ús d'esta…, la paraula, i encara que m'haguera agradat eixir a parlar en altre moment i en altres circumstàncies, però gràcies al senyor Montiel doncs estic ací hui i li ho agraïsc molt perquè no havia parlat mai fins a hui.

Està clar que vostés, i vosté senyor Montiel solament es dedica a ficar-se en el PP, pareix que no tinguen res a oferir a la ciutadania i l'única cosa que fan és oposició contra els que ja no governen, i per això estem ací.

Mire, jo el que vaig fer és col·laborar en el PP donant uns diners, com vosté -supose- eixos diners de la CEPS i tot això de la fundació eixa que tenen en marxa hauran donat per a tirar endavant.
L'única cosa que n'hi ha és això.
En estos moments, encara no he sigut ni investigat, ni imputat -com es dia abans- ni res.

Per tant, senyor Montiel, quan arribe el moment, si vol, vosté i jo parlem; però, hui per hui, el que ha de fer és defensar eixa proposta que vosté du que, per cert, és una Â«xapussaÂ» de dalt a baix, que a més no eixirà a cap lloc, que ho fan per odi, perquè vostés l'única cosa que tenen és odi contra la resta i per això està aportant açò.
Van contra Rita Barberá, que no li tenim gens de por, jo no li tinc gens de por.

Per tant, quan arribe el moment, parlem; però, hui per hui, el que ha de fer vosté és dedicar-se a allò seu i deixar als que estem ací que no ens hem ficat amb vosté ni tenim res a vore per ara.
I la justícia eixirà endavant, i com la justícia dirà el que haja de dir, quan isca ja ho aclarirem.

Res més.
Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Domínguez.

Per a contestar a la rèplica, senyor Alfredo Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Y con su venia, de nuevo.

Espero que en la réplica no le defraude, señor Montiel.

Pero, lo que podríamos empezar es porque usted nos hubiera citado alguna legislación que no estuviera derogada.
Hay leyes que yo que he estado desde el año 1995 en el ayuntamiento no había oído ¡nunca!
, ¡nunca!
, como esa de la Ley 30/1978, de las elecciones locales.
¡Jo!
, es que no había ¡ni Constitución!
Por no haber, no había ¡ni Constitución!
Y en esa ley es en la que se amparan.
Para que vean sus señorías el argumento, la arquitectura jurídica -como él ha dicho que tiene esto.
(Veus)

Y en esas lides es en las que se ampara esta modificación de la ley, en una ley de elecciones locales en la que no había ni Constitución.
¡Es tremendo!
, Montiel.
Pero, bueno, ha ido más allá, no se trata solo de concejales -lo ha reconocido-, es que también afecta a sindicalistas, ¡ojo!
, ¿eh?
, que es un tema que tiene una gran relación.

No sé si ustedes saben lo que dice la Constitución respecto a quiénes representan los senadores.
Los senadores representan al pueblo español, no representan a su pueblo, ni a su comunidad, ni a su ciudad, ni a su familia, no, no, cualquier senador representa al pueblo español; igual que el señor Montiel sabe que yo no represento a la ciudad donde nací, ¡ni a mi provincia por la que soy diputado!
, yo represento al pueblo valenciano.

Entonces, usted, desde aquí, ¿cómo se va a cargar a un representante del pueblo español?
, ¿con qué legitimación?
, señor Montiel, ¿cree que hay alguna ley que pueda amparar semejante barbaridad?
(Veus) Sí, las de Venezuela, lo sé.
(Rialles) Pero ¡digo aquí!

Nuestra Constitución, la que se hizo después de las leyes en las que ustedes se amparan para justificar esto (colpejant la trona), ¡no lo hace!

Como no está en la Constitución, como no está en el Estatuto, como no está en la ley de designación, es que la ley se llama Â«de designaciónÂ», es que la Constitución dice que las comunidades autónomas podrán ¡designar!
, es que el Estatuto dice que habrá una ley de ¡designación!
¡Nada de revocar!
¡En absoluto!
No hay ninguna comunidad que lo tenga.
En el conjunto nacional no existe en el ordenamiento.

Pero, al final, ¡fíjese!
, se ampara en el reglamento del Senado, es el único dato al que ha podido cogerse.
Y ustedes habrán dicho, Â«¡ah!
, pues sí que hay donde cogerseÂ».
¡Qué va a haber dónde cogerse!

¿Saben ustedes qué dice (soroll de papers) el título del Senado?
Habla de las vacantes.
¿Saben por qué?
De las vacantes de senador.
Porque las plazas de senadores caducan, bien cuando caduca el mandato de la cámara autonómica, o bien cuando caduca la propia cámara del Senado, y ahí puede haber una vacante.
¡De eso es de lo que habla!
No ha dicho ni la letra, señor Montiel, la f, ni la ha dicho, 18.
f.

¡Ahí es donde se cogen!
, ¡al reglamento del Senado!
, cuando hay una Constitución que dice que representan a todos los españoles.
Sinceramente, es de nota, señor Montiel.
Si algún alumno suyo le presenta semejante tesis se lo carga ¡seguro!
(Veus)

Pero eso es lo que hay, señorías, esta es la calidad democrática que prometió Podemos.
¿Y de verdad vamos a asumir eso?
¿Dónde queda el estado de derecho, señorías?
¿Dónde queda el imperio de la ley?
¿Dónde está la separación de poderes?
¿Dónde está el respeto entre los poderes, señorías?
¿Dónde está el respeto también, cómo no, a los procedimientos judiciales?

Me hablaba antes que deje a Venezuela a un lado, y a eso de la fundación que eran de serie B; serie B de la buena, de dinero B, señor Montiel (veus), de dinero B.
(Aplaudiments)

Mire, yo he estado trabajando unos años en el palau de La Generalitat, y cuando entras por la puerta de Manises (veus) hay una plaza a la izquierda, ves a Jaume I, no se enfade, no se enfade (veus), permíteme, por favor, B de la buena, sí.
(Veus) Descuénteme, por favor, presidente, es que, si no, no me da tiempo.
Ahí, cuando entras por la plaza de Manises (Veus) ¡Hombre!
, pero es que está la señora Meco ahí y claro.
.
.

El senyor president:

Senyories, demane.
.
.

El senyor Castelló Sáez:

Isaura me despista, presidente.
(Rialles)

El senyor president:

Un segon, un segon, senyor Castelló.

Senyories, escoltem amb atenció l'orador que està en l'ús de la paraula perquè finalitze la seua exposició.

El senyor Castelló Sáez:

Sí, presidente, gracias por su amparo y acabo enseguida.

Pues, en el palau de La Generalitat cuando entras por la plaza de Manises -vayan ustedes a verla-, a la izquierda, al lado hay un ascensor pequeñito, al lado de Jaume I hay una placa de mármol y ahí está el artículo 1 de la Constitución, y dice: Â«España se constituye en un estado social y democrático de derecho que propugna como valores superiores al ordenamiento jurídico la libertad, la justicia, la igualdad y el pluralismo político.
Â»

Cada proposición de ley que está trayendo Podemos a esta cámara es un golpe de mazo a esa placa de mármol que hay en el palau de La Generalitat, es un golpe de mazo a una piqueta.

Pero aun siendo esto grave, señorías, lo más grave de todo es que esa piqueta a la que da con el mazo Podemos la sostiene el Partido Socialista y están destrozando lo que significa nuestro ordenamiento jurídico, especialmente en esta comunidad.

No cuenten con nosotros, señor Montiel.

Espero no haberle defraudado.

Gracias, presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Castelló.

Ara, continuem el debat amb les següents fixacions de posicions per part dels grups parlamentaris.
(Veus) Un segon, senyor…

Senyor Montiel, això forma part del debat; forma part del debat ric i, bé, en alguns casos tal, però no considere.
.
.
Si vosté considera que ha sigut una ofensa a algú, bé, jo li done la paraula, no n'hi ha problema.

Senyor Montiel, vosté considera que… Té un minut.

Per al·lusió al grup, un minut.

El senyor Montiel Márquez:

Referido a la mención, la broma del señor Castelló sobre la B, ¿eh?
, le he mostrado las sentencias.
Hay repetidas decisiones del Tribunal Supremo que niegan la existencia de dinero B en la financiación de Podemos.
No vuelva a insistir con ese tema.

La fundación a la que usted se refiere era muy antigua cuando Podemos nació.
No ha habido jamás financiación de este partido político más que la que le concede la gente a través de los microcréditos o a través de donaciones perfectamente legales y auditadas.

Por tanto, ese tema, por favor, no puede volver a invocarse aquí sin faltar a la verdad.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Continuem el debat amb… (Veus)

Senyor Alfredo Castelló, és que açò no és una rèplica, és una al·lusió.
(Veus) No, no hi ha hagut al·lusió ni personal ni al grup, ha clarificat una al·lusió al grup.
No n'hi ha, de veritat, no n'hi ha res, ara sí que no n'hi ha.

No, senyor Alfredo Castelló, no n'hi ha hagut cap al·lusió, simplement s'ha clarificat una qüestió que s'ha apreciat per part del síndic del grup de Podemos que al·ludia a l'honorabilitat del seu grup; per tant, s'ha aplicat l'article 69.
3 i punt.

Continuem amb la intervenció del Grupo Ciudadanos per a fixar posició sobre la presa en consideració d'esta proposició de llei.

Té la paraula la portaveu adjunta, Mari Carmen Sánchez.

Quan vosté vullga.

La senyora Sánchez Zamora:

Muchas gracias.

No creo estar contando ninguna novedad si digo que son muchos los posicionamientos que nos separan a Ciudadanos de Podemos.

Pero, hoy, vengo a hablar de una de las cosas que nos unen y es un ferviente deseo de efectuar una renovación integral en las instituciones, un cambio basado en la transparencia, en la responsabilidad, en la coherencia y en el profundo respeto de todos aquellos valencianos y valencianas que nos votaron hace casi un año.

Estos principios parece que en las últimas décadas se han difuminado un poquito y son, precisamente, uno de los principales motivos por los que muchos ciudadanos hemos decidido dar un paso adelante y formar parte de aquello que algunos tildan, con cierto desdén y con cierto retintín, Â«partidos emergentesÂ» para poder presentar ideas que rompían con todo aquello que parecía haber enraizado en la podredumbre política.

Nuevos partidos, nuevos tiempos, nuevas formas y nuevos retos, todo ello para revitalizar la política, aquella que nuestros padres y abuelos intentaron transmitirnos, en la que los políticos somos meros servidores públicos dando cuenta siempre de todas nuestras actuaciones y no buscadores de puertas giratorias infinitas o cobardes que se parapetan durante semanas en sus casas para no hacer frente a la realidad o al impacto mediático.
Y este es el espíritu que subyace a esta proposición de ley que estamos debatiendo.

Y por eso, y de manera inequívoca, señor Montiel, cuenta con el total apoyo y la voluntad colaboradora de Ciudadanos.

Aun así, tengamos claro que el apoyo que hoy prestamos es el apoyo de aquellos que comparten el fondo y están dispuestos a negociar la forma, no una carta blanca al texto actual de la proposición de ley.

Hablamos de algo tan serio como es el estatus de los senadores designados por esta cámara; si deben responder ante la misma, si así se les requiere, y si Les Corts pueden revocar la confianza otorgada en aquellos senadores que habiendo sido designados han demostrado resultar del todo indignos del cargo.

La designación de senadores se basa en una democracia indirecta, pero ello no es óbice para que tenga tantas garantías y mecanismos de control como los que queremos imponer en el resto de las instituciones valencianas.

Hay cosas en las que creemos que es necesario llevar a cabo ciertos ajustes.
No podemos permitir que los mecanismos de revocación de senadores se conviertan en triquiñuelas partidistas en las que puedan imponer rodillos parlamentarios o castigar a algunos grupos por discrepancia ideológica, por lo que entendemos que es una decisión de tal calado que requiere un procedimiento con las mayores garantías que podamos otorgarles.

En Ciudadanos podemos discrepar con que el voto pueda resultar secreto, pedir que se refuerce aún más la mayoría requerida o, incluso, entender que la comparecencia del senador, o la senadora en cuestión, deba ser en el pleno y no en una comisión.
Aquí, en este mismo estrado, delante de los noventa y nueve diputados que en su momento decidieron otorgarle esa confianza y ese estado de senador o senadora.

Pero son cuestiones que debemos tramitar en el periodo de enmiendas.
Y es que es imprescindible como mecanismo de control parlamentario para poder reforzar mucho más este texto del que estamos hablando.
Si todos los grupos parlamentarios contamos con la capacidad de diálogo de la que hemos hecho alarde en numerosas ocasiones, entiendo que estos asuntos se puedan solventar en el proceso de enmiendas.

Y ya para finalizar, me van a permitir que acabe con una cita de Thomas Macaulay, el político británico, que decía que los políticos interesados se preocupan mucho más de la seguridad de sus puestos que de la seguridad de su propio país.
Pues bueno, ya quien quiera recoger el guante, que lo recoja.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Sánchez.

Per a fixar posició, en nom del Grup Parlamentari Compromís, li donarem la paraula al seu síndic, Fran Ferri.

Quan vosté vullga.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, el debat d'esta iniciativa es pot explicar en una data, el 29 de febrer, 29 de febrer de 2016, on en estes Corts esperàvem la compareixença d'una senadora de designació territorial, la senyora Barberá, en procés d'imputació, i que no va voler comparéixer eixe dia.

Per cert, senyor Castelló, el senyor Mulet no està imputat.
Senyor Castelló, el senyor Mulet no està imputat.
I estic segur que si vostés consideraren que el senyor Mulet ha de vindre ací a donar explicacions d'alguna cosa, el senyor Mulet estaria encantat de fer-ho.
(Aplaudiments)

Però, mire, com a resposta, la senyora Barberá.
.
.
com a resposta a eixa petició de compareixença, la senyora Barberá no només no va acudir, sinó que va titllar estes Cortes com a Â«tribunal popular y totalitario de la izquierda radicalÂ».
Un exemple més de la ressaca de la borratxera de poder de la senyora Barberá.

Però hui, en este tribunal popular i totalitari de la izquierda radical anomenat per la resta de la gent normal del món Â«Corts ValencianesÂ», debatem una iniciativa que s'explica per ella mateixa, que s'explica pel que va passar aquell dia.
Però s'ha d'anar molt més enllà de la seua responsabilitat, la de la senyora Barberá.
Ha de ser una iniciativa que tracte, sobretot, del respecte institucional que mereix esta cambra i que mereixem tots i cadascun dels noranta-nou diputats i diputades que exercim la representació del poble valencià.

Eixa responsabilitat institucional és, en definitiva, el respecte cap a la societat valenciana, respecte cap a la responsabilitat de representar el poble valencià siga quin siga, el grup parlamentari i, també, també, la representació al Senat.

Des de Compromís votarem a favor de la presa en consideració d'esta iniciativa de Podemos, i ho fem perquè som conscients que és un text possiblement.
.
.
, és un debat necessari, però que és un text millorable i ens comprometem a treballar amb la resta de grups parlamentaris i amb del Grup Podemos per a millorar-lo.

Les nostres preocupacions van en la línia del que diu el criteri del Consell, i és que ens preocupa que eixe procés de revocació per majoria absoluta es torne en contra de les minories.

Miren, jo vaig entrar com a diputat la legislatura passada, en 2011, en maig de 2011.
Vaig estar en una legislatura on ací hi havia un grup, el Grup Parlamentari Popular, que tenia una majoria absoluta, una majoria absoluta que es va convertir en moltes ocasions en una arbitrarietat absoluta.
He patit, com els meus companys i companyes, com es vulneraven els meus drets com a diputat, i d'això n'hi han sentències del constitucional, moltes d'elles; també, del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana.
He patit, com a diputat, com s'expulsava a una companya del meu grup de forma arbitrària, la senyora Oltra, durant més d'un mes i, a més, després d'haver sigut expulsada diverses vegades.

Miren, l'essència de la democràcia resideix tant en el respecte al que diuen les majories, com en la protecció i la garantia de les minories.
I això és el que reclamàvem en el desert de la majoria absoluta del Partit Popular durant molts anys i això és el que volem aplicar ara que tenim i que podem legislar la majoria suficient.

Creiem positiu regular i posar damunt de la taula el debat sobre la designació, revocació i, també, la compareixença dels senadors de designació territorial.
I per això votarem a favor d'esta proposició de llei, de la seua presa en consideració.
Però el text actual necessita canvis, des del nostre punt de vista.
I estem segurs que treballarem amb el grup proposant, com en altres iniciatives, amb la seua predisposició oberta per a arribar a consensos i, sobretot, arribar a acords.

La nostra posició és clara: volem fer compatible la responsabilitat de senadors designats en Les Corts amb les garanties cap a les minories; volem que augmente el marge d'actuació d'este parlament, però, al mateix temps, volem limitar el poder amb contrapesos i criteris clars i justificats, que no apareixen, per exemple, en aquesta llei.

Si ho fem possible en els pròxims mesos, haurem fet una molt bona feina sobre aquesta qüestió i, per tant, sàpiguen, i vaja per davant, que tindran el nostre vot a favor i el nostre compromís de treball per a millorar la llei.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Sí, senyor Castelló, ¿per a què demana vosté la paraula?
(Veus) No, ¿rèplica?
Vosté no té dret a rèplica.
La rèplica la podia exercir.
.
.
No, senyor.
.
.
(Veus) Un segon, un segon.
Senyories, estan vostés parlant entre vostés i ací qui dirigix el debat sóc jo.

Senyor.
.
.
en este torn l'únic que pot ser contradit en el seu argument és el proposant.
¿Vosté s'ha.
.
.
?
(Veus) Però això no exercita el torn el rèplica.
Vosté, vosté.
.
.
, hem escoltat els seus arguments, el torn en contra, en esta present consideració.
(Veus)

Senyor.
.
.
senyor.
.
.
¿en què ha segut vosté contradit en les seues argumentacions?
¡Espere un segon!
¡Espere un segon!
, que estic buscant per a donar-li la paraula.
¿En què considera que vosté ha segut contradit en les seues argumentacions?

El senyor Castelló Sáez:

Presidente, en mi línea argumental general y, en concreto, en algunas cuestiones tan obvias como en el tema del senador de Compromís.

El senyor president:

Això, sí.
(Veus)

Que conste… (Remors) Però, ¿me deixen parlar?
Vosté no té dret a rèplica.
Però vosté té dret a al·lusió perquè ha parlat d'una.
.
.
(Veus) Ja sé que són hores que.
.
.
, però demane un poquet de tranquil·litat.
Perquè, efectivament, hi ha hagut una inexactitud sobre una qüestió que vosté ha afirmat, que el senyor Ferri.
.
.
, per tant, té vosté un minut.

El senyor Castelló Sáez:

Bien, pues aunque disienta de lo que dice, presidente, como dice usted…

El senyor president:

Per a esta qüestió concreta.

El senyor Castelló Sáez:

…usted dirige el debate.
Usted dirige el debate.

El señor Mulet no está imputado.
Mire, ¿me puede explicar por qué publica Las Provincias el 16 de abril que se trasladan los autos al Tribunal Supremo?
¿Me puede decir usted por qué el procedimiento abreviado 2.
993/2013 del juzgado número 3 de Castellón ha dictado una providencia el 6 de abril de este año mandando al Tribunal Supremo un asunto referido a una querella y a una imputación referida precisamente a un delito contra funcionarios?
Existe, señor Ferri.
No diga que no existe.

Y nosotros no estamos en contra, como usted ha dicho, del tema de que den cuenta aquí los senadores.
Estamos a favor de que den cuenta los senadores de su trabajo ¡Pero ya lo dice la ley!
Es que ya lo dice la ley actual.

Lo que no puede ser es que cojamos una ley con pinzas, que no tenga fundamentación ni en la Constitución, ni en el Estatuto, ni en nuestro ordenamiento jurídico, ni en el reglamento del Senado…

El senyor president:

Senyor Castelló, ja ha explicat… ja ha explicat vosté la qüestió concreta sobre el cas del senyor Mulet.
(Veus)

¿Vosté vol.
.
.
?
Això no.
.
.
això no.
.
.
no té a veure.
Ara, ja, passem directament a.
.
.
passem directament i anem a posar.
.
.
, senyories, i mos asserenem tots un poquet.
Passem ja a la fixació de posició sobre la presa en consideració per part del senyor Mata, que finalitza vosté esta sessió de ple, sobre la presa en consideració de la proposició.

Senyor Mata, té vosté la paraula.

El senyor Mata Gómez:

Con su venia, presidente.

Señorías.

El odio, la maldad, la voluntad de humillar, señor Castelló, todo eso, cuando se ejerce, se paga en política y en la vida.
(Aplaudiments)

Cuando un triste mes del año 2010 su grupo político decidió machacar, humillar, perjudicar, vilipendiar a una persona propuesta para senadora de la corona de España, Leire Pajín, se están encontrando cómo el bumerán hoy les cae sobre la cabeza.
(Aplaudiments) Y le voy a explicar por qué.

Nosotros vamos a votar esta propuesta Â«soloÂ» para poder presentar una enmienda que haga desaparecer la ley tan nefasta que ha traído hoy…, a esta cámara en el año 2010 ustedes y hoy, una modificación parcial de algo que no tiene ningún sentido.
Del año 1983 al año 2010 esta cámara elegía a sus senadores.

El hito democrático es que los senadores tengan libertad para decidir, que estén sometidos a mandato imperativo, que no dependan de las oligarquías dirigentes de los partidos, que no dependan de quien les nombra, porque precisamente no son alcaldes.
No hay un cuerpo electoral que les elija.

Cuando vinimos aquí a designar a los últimos senadores…, porque al final, miren, yo se lo digo sinceramente, yo ya soy muy mayor y no me queda mucho en ver las cosas, pero la ley Barberá y la ley Pajín volverán a sacarle el ojo al que… alguien la propuso, seguro.
Porque, miren, nadie sabe qué hacer con el Senado.
No sirve absolutamente para nada.
Viviríamos mejor sin Senado.

Ustedes proponen en su programa electoral que el Senado sean representantes de los gobiernos regionales, intercambiables -o sea, hoy mando un conseller y hoy mando a otro- y reducirán el número de representantes.
Eso sí, les bajan el sueldo.
Bueno, al ser representantes del gobierno regional, pues supongo que con el sueldo ese tendrían bastante.
Quieren que participen en los presupuestos de las comunidades autónomas, fijando partidas de las comunidades autónomas, que la Constitución les garantiza toda la libertad.

En el acuerdo entre Compromís y Podemos hay que suprimir el Senado y crear un nuevo órgano de representación territorial.
Fenomenal.
Pero es que hasta ahora ustedes piden que revoquemos a un senador por pérdida de confianza.
Yo, ni nadie de mi grupo ha confiado nunca en la señora Barberá, nunca.
(Aplaudiments) Desde el año 1991.
Desde el año 1991.
Pero admiro y respeto la capacidad de su grupo político para proponerla, y de ella para ser senadora de la corona de España.
Porque la responsabilidad política es la exigencia de esa limpieza en la vida política y que le pidamos todos que se vaya.
Y siempre lo he dicho, el mayor enemigo de Rita Barberá es Rita Barberá.
¡Si es que se acabará yendo!

Pero no podemos dejar en una mayoría…, oiga, llevamos veinte años de mayorías absolutas del Partido Popular.
Usted, ¿qué quiere?
¿Que ahora en los plenos de las Cortes haya PNL, mociones y trámites de revocación de senadores?
Porque, claro, si usted analiza lo que nos propone, y es que alguien diga que como ha perdido la confianza, o una actitud lesiva -pero, ¿qué es una actitud lesiva?
-, o que desprestigia a sus instituciones.
Ciudadanos propone que se carguen el Consejo Jurídico Consultivo.
¿Eso es despreciar las instituciones?
No sé, están ejerciendo un derecho.

Es que el hito democrático es que un senador o un diputado que represente a un cuerpo electoral sin grupo parlamentario tengan la libertad de decidir libremente.
(Aplaudiments; veus) ¡No, pues no haber propuesto la ley Pajín!
Porque fíjense ustedes… fíjense ustedes… fíjense ustedes si hicieron daño.
Porque los senadores no tienen por qué explicar su ejercicio de valencianía.
¿O es que esto es una carrera?
¿Hay más valencianía en la plaza de toros con 25.
000, o ayer encabezadas por una señora catalana 150?
Todo el mundo creerá que está ejerciendo su derecho a la valencianía.
Esto no es un contrapeso.
Y ustedes para los senadores les ponían un trámite en que dijeran sus méritos académicos, sus méritos políticos, sus méritos laborales… El único mérito para ser representante del pueblo es que el pueblo quiera, que el pueblo quiera.
(Aplaudiments) No hacen falta méritos académicos, ni experiencia laboral, ni experiencia política.
Y esa ley que era para castigar a una persona que creía que el trasvase del Ebro era antiecológico o para castigar a una persona que tenía un concepto del socialismo diferente al suyo… ¡Y se burlaban!
Pues ahora se están comiendo el asunto Barberá, porque sin esta ley no hubiera habido esta modificación.
(Aplaudiments)

Nosotros estamos en contra de que alguien elegido por esta cámara.
.
.
Porque además quiero recordarles que esta cámara no los elige.
Si no hubieran sacado ningún voto hubieran sido senadores de esta cámara.
Cuando hubo la elección hubo senadores que sacaron 13 votos, como la señora Lima, otros 31, otros 23, pero si no hubieran sacado ninguno serían senadores, senadores que representan a la corona de España, que representan a la soberanía nacional y que el artículo 66 de la Constitución les considera como representantes del pueblo español, no del señor no sé quién y no sé cuántos.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies, senyor Mata.

Senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Yo no voy a entrar en viejas querellas entre el Partido Socialista y el Partido Popular, porque me parece que ahora recordar… ustedes votaron la ley Pajín.

Pero, vamos a ver, esta cámara, consta en el Diario de Sesiones del 22 de julio que se produjo una votación.
Jamás, jamás -mire, no se me había ocurrido-, pero jamás se había planteado la posibilidad de que nadie obtuviera cero votos, jamás, técnicamente es imposible porque necesita un grupo proponente y, por tanto, se supone que al menos su grupo les votaría.
Pero es que los elige la cámara, es que lo dice la Constitución.
Artículo 69.
5, no pensaba que tendría que leer nunca la Constitución aquí, y más a juristas o…

Â«Las comunidades autónomas designarán además un senador, otro más… -y dice-, que corresponderá a la asamblea legislativa o en su defecto al órgano colegiado superior la elección conforme a sus estatutos.
Â» Y es que nuestro estatuto y nuestra legislación lo establecen.

Y yo, mire, lo siento mucho, a mí tampoco a lo mejor me gustaba la ley, pero la ley existe y ahora tenemos un problema.
Y es que hay personas, personas, yo siento que sean del Partido Popular, pero hay personas que están en entredicho por la situación que están de investigadas.
Entonces, creo, creo que la propia…, que además, en fin, si nos vamos a poner a poner recortes, el Levante del otro día, del 25 de febrero decía: Â«El PP defiende a Barberá tras amenazar por SMS a Bonig con tirar de la manta.
Â»

¡Hombre!
a mí me preocupa, a mí preocupa, como ciudadano me preocupa.
Porque yo no he votado a la señora Barberá como ciudadano, la he votado como miembro de esta cámara.
Y en esta cámara, y en esta cámara se han producido unas elecciones, se han producido unas votaciones.
(Veus) De la misma manera que el señor Puig tampoco le votó el Partido Popular.
Entonces, ¿qué pasa?
¿Que no es presidente del todo?
¡Hombre!
¡Hombre!

Vamos a ver, la cámara actúa colegiadamente.
Se ha producido una elección en esta cámara, consta en el Diario de Sesiones del 22 de julio.
Ha habido votaciones.
Entiendo que quien es elegido por esta cámara tiene que poder al menos acudir cuando esta cámara le convoque.
Me parece que la cita del 29 de febrero fue lamentable.
Yo esperé hasta el último minuto porque pensaba que la senadora Barberá vendría cuando esta cámara le convocase.
Y no puedo entender que se desprecien las instituciones que representan a los valencianos así.

Entonces, no es una cuestión de dualidad de poderes, no es una cuestión de división de poderes que decía que no entendíamos, el señor Castelló.
Es una cuestión de que esta asamblea, esta cámara hizo esa elección a propuesta de los grupos políticos.
Y el Grupo Popular tiene derecho a proponer senadores si al final alguno de los que ellos han propuesto fuera revocado con los requisitos de mayoría cualificada que se establezca en trámite parlamentario.

Por lo tanto, a mí me parece que es perfectamente incardinable, dentro de la lógica de responsabilidad política y de respeto a las instituciones, el que esta cámara admita a trámite este debate, y a partir de ahí veamos los casos tasados, el tipo de mayoría cualificada.
Pero lo que no puede ser es que la gente actúe con prepotencia, con desprecio y actúe con una superioridad que no le han dado los ciudadanos, le ha dado esta cámara.
Y nosotros sí que tenemos que responder ante nuestros electores.
Y, por tanto, yo no pienso responder ante los electores -y considero también que soy un representante de todos los valencianos y valencianas- por las indignidades que cometa una persona en particular, llámese como se llame.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Senyor Castelló, no està vosté en l'ús de la paraula, anem a finalitzar el debat amb el senyor Mata.

Senyor Mata, té vosté la paraula.

El senyor Mata Gómez:

Yo, sinceramente, miren… El problema, Antonio, señor Montiel, es que la pólvora no se inventa todos los días.

Hay una persona que fue elegida por esta cámara, es decir, que la cámara transmite al Senado cuál ha sido la designación de la cámara, que daba igual que hubiera sacado un voto, ninguno o treinta y uno.
Yo no le voté.
¡No le voté!
Yo voté a Joan Lerma.

No hubo abstención, señora Meco.
Es que esto no funciona así.
Es que, de verdad, hay cámaras donde no votan, hay cámaras que la mesa hace un acuerdo, hay cámaras que eligen que tiene que ser un miembro de su cámara autonómica para ser senador, porque se entiende, desde la Constitución de 1978, y probablemente si hay una mayoría para cambiarla o eso desaparecerá, o (inintel·ligible) … una cámara interterritorial de cien personas o algo así, pero se entiende que era bueno que en España, igual que se entendió en las constituyentes del setenta y siete que hubiera cuarenta senadores de designación real…, hicieron alguna aportación, como el senador Cela u otro tipo de personas, se entiende que es bueno que haya gente designada por los parlamentos autonómicos que estén en el Senado.

Pero, por favor, no topemos con la señora Barberá.
Yo sé que ella es potente y fuerte.
¡Nooo!
Pensemos en cualquiera de nosotros, en cualquiera de nosotros de los designados.
¿Qué pasa si mañana hay una mayoría en esta cámara que cree que Pilar Lima es indigna o que el señor de Ciudadanos, que había sido militante del PSOE o no sé qué, que es un señor encantador que no conozco?
¿Porque dónde está la raya de la dignidad?

Yo pedí la dimisión de Rita Barberá el día que despreció a esta cámara.
Porque Rita Barberá podía haber venido, haberse sentado y decir, oiga, como son los que me han elegido, lamento no poderles contestar a nada de lo que me están preguntando porque hay un procedimiento judicial por el medio.

Pero es que tampoco estamos nosotros de acuerdo en que los senadores tengan que venir a explicar sus posiciones políticas, porque, porque, es que la democracia y la libertad es eso, tener ideas diferentes, hasta presentar disparates.
Entonces, claro, si hay campañas mediáticas, políticas para satanizar a una persona concreta, ubicándola fuera de las instituciones.
.
.
Oiga, y lo que se reían, lo que se reían, lo que disfrutaba el señor Maluenda, y la llamaban, y le vamos a examinar, y había periódicos que llenaban páginas Â«y le van a preguntar a Rita…, a Leire Pajín por esto o por lo otroÂ».
Era una humillación.
Era una humillación.

Igual que a alguien le pueden preguntar que siendo senador de la corona de España, el señor Mulet, posiciones que algunos no comparten.
¿Y qué quiere?
¿Que todas las semanas pidan su revocación?
Que digan que, claro, esto de los pendientes no queda muy bien, es la dignidad parlamentaria.

O que las posiciones del señor Mulet respecto a estar en contra de la Constitución y el Estatuto son un motivo suficiente de revocación porque es contra la dignidad de las instituciones.
(Remors) Es que…, pero si no es bien ni mal.
(Rialles) Lo que les estoy contando es que en el año 2010 hicieron una cafrada.
Hoy se quiere contestar con otra cafrada.
Y estamos devaluando la actividad política, empobreciendo el debate político, machacando a la Constitución, criticando las libertades.
Porque cuando en el criterio del Consell, (aplaudiments) cuando el criterio del Consell dice algo tan sibilino como Â«y que venga por lo menos del grupo parlamentario que lo propusoÂ», ¿qué pasa, que si el grupo parlamentario que lo propuso, hay alguien, hay un congreso del partido, cambian a los dirigentes y entonces el grupo parlamentario se quiere cargar a un senador?
Les hemos elegido, no los podemos tirar, afortunadamente para la democracia.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata.

(Veus) ¿Cómo que no?
Como que no.
(Rialles i aplaudiments)

Senyor, senyor.
.
.
Senyor Castelló, per a què demana vosté la paraula.

El senyor Castelló Sáez:

Señor presidente, por favor.

El senyor president:

Diga'm vosté per a què demana la paraula.

El senyor Castelló Sáez:

Señor presidente, lo pido en base al derecho que me asiste como diputado por el artículo 71 del reglamento, que dice: Â«En todo debate -como lo es éste- el que fuere contradicho en sus argumentos -como lo he sido yo- por otros u otros -han sido otros, uno y dos- de los intervinientes tendrá derecho a replicar o rectificar por una sola vez a cada uno de ellos y por un tiempo máximo de cinco minutos -que sé que ahora son cuatro- para cada uno de ellos.
Â»

Si usted quiere, lo cumple, y si usted quiere, no lo cumple, señoría, no le puedo decir nada más.

El senyor president:

Efectivament, senyor Castelló, com vosté ja ha intervingut en el debat, ha finalitzat el seu temps.
.
.
(Protestes)

El senyor Castelló Sáez:

Eso es mentira.

El senyor president:

I no té l'ús de la paraula.
(El senyor Castelló parla amb el micròfon desconnectat)

Senyor Castelló, en el moment processal oportú vosté no ha replicat quan tocava.
Per tant, ara.
.
.
(Protestes)

Senyor Castelló, interprete que ha finalitzat el debat i anem a passar a votació.
(El senyor Castelló parla amb el micròfon desconnectat)

Senyories, en tot cas, anem a passar a votació.
Jo, del debat, amb el que me quede també és que tots condemnem les agressions per les xarxes socials o en les parets de la casa de qualsevol persona, és una condemna que fem de qualsevol persona, i especialment qualsevol diputat o senador.
I, per tant, condemnem (aplaudiments) de forma inexcusable tot este tipus d'amenaces a qualsevol ciutadà.

I, senyories, passem a votació la presa de consideració de la proposició de llei de modificació de la Llei 9/2010, que presenta el Grup Parlamentari Podemos.

Senyories, comença la votació.
Senyories, s'admet a tràmit la proposició de llei per 61 vots a favor, 29 vots en contra.

Senyories, a banda de felicitar el senyor Josep Nadal que complix anys en el dia de hui (aplaudiments) i convocar-los a la Junta de Síndics, dir-los que han fet un bon treball perquè hem aprovat el compte general de La Generalitat, hem parlat sobre una moció de turisme, hem aprovat una moció per unanimitat sobre producció energètica, hem tractat sobre el lloguer social, hem aprovat dos proposicions de llei, la tramitació, quinze preguntes de control, tres interpel·lacions i sessió de control al president del Consell.

Senyories, és closa la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(S'alça la sessió a les 13 hores i 18 minuts)

[1](#footnote_ref-1) Per errada material es va llegir Â«cinco mil personasÂ» en compte de Â«veinte mil personasÂ».