Medi%20Ambient%380386.02.25%20macro.html





Comissió de Medi Ambient, Aigua i Ordenació del Territori realitzada el dia 25 de febrer de 2016.
Comença la reunió a les 16 hores i 5 minuts.
Presideix la diputada senyora Belén Bachero Traver.
Reunió número 5.

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
a tots.

Comencem la sessió.

I comprovem primer el quòrum dels assistents.

La senyora secretària, Beatriz Gascó.
.
.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Molt bé.

Donat el quòrum, comencem amb el primer punt del dia, que és la lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Que, si no teniu ningú res a objectar, la donem per aprovada.

Compareixença de la consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, que fa el secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic, senyor Julià Álvaro Prat, per a informar sobre qui s'està encarregant de la gestió dels parcs naturals davant la manca de dinamitzadors, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 4.
820), a la qual s'acumula la sol·licitada pel secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic, a petició pròpia, per a explicar la política a mamprendre en relació amb la gestió dels parcs naturals de la nostra autonomia (RE número 12.
482)

La senyora presidenta:

I el segon punt ja és la compareixença de la consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, per a informar sobre qui s'està encarregant de la gestió dels parcs naturals davant la manca de dinamitzadors, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular, que queda acumulada amb la compareixença del secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic per a explicar la política a mamprendre, en relació a les gestions dels parcs naturals de la nostra autonomia, sol·licitada a petició pròpia.

Sí, comença el secretari autonòmic, Julià Álvaro, amb la compareixença.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Molt bona vesprada a tots i totes.

La situació, en estos moments, dels parcs naturals del País Valencià.
.
.
, crec que ja ho hem repetit més d'una vegada, o en la meua compareixença inicial, en la meua presentació de les línies mestres del programa de la secretaria autonòmica ja ho vàrem comentar.
I crec que és oportú fer, en estos moments, una explicació més detallada de quin ha sigut tot el procés; vull dir, quina és la nostra idea al respecte, quin ha sigut el procés i en quin moment està.

La figura del director conservador dels parcs naturals va deixar d'existir en 2011, després que, arran d'una sentència que el que reclamava és que es cobriren estes places amb funcionaris, es va decidir crear la figura del dinamitzador dels parcs.
I es van crear dotze figures de dinamitzadors que, des del nostre punt de vista, no recollien les capacitats tècniques adequades i que, per tant, consideràvem que no eren les que nosaltres consideràvem que s'havien de tindre, per tal de fer una gestió adequada dels parcs.

Per tant, nosaltres, com a personal eventual que eren, els dotze dinamitzadors dels parcs van deixar de tindre el lloc que ocupaven quan hi va haver, diguem-ho aixina, el canvi de govern.

I, en estos moments, nosaltres el que ja vàrem anunciar que el que anàvem a procedir és a posar en marxa el cobrir eixes places a través de funcionaris, que era un poquet el que reclamava la llei en un primer moment.

Crec que això necessita una explicació, en el sentit de per què nosaltres férem això, més enllà de la qüestió concreta que consideràvem que no hi havia la capacitat tècnica suficient, per part del personal que en eixe moment estava ocupant la figura esta de dinamitzador.
I nosaltres, que podíem haver perllongat, diguem-ho aixina, la pervivència d'eixa figura, vam considerar que era millor, encara que això ens comportara una situació d'impàs en què encara estem, substituir-lo pel que era la figura original del director conservador.

Teníem la possibilitat, en un primer moment també, d'optar per crear la figura d'una designació, diguem, provisional; però també ens pareixia que això, d'alguna manera, venia a distorsionar el que era la nostra voluntat, que era la d'objectivar al màxim l'ocupació de la plaça, no?
I, per tant, este és el procés en què estem.

El per què de la figura.
.
.
, diguem, de l'aposta, que per altra banda està en la llei, no?
, però de l'aposta del director conservador ens pareixia que era per donar-li el màxim de rellevància, diguem-ho aixina, al càrrec.
Ens pareixia que l'opció per un funcionari era, a banda de què marcava la llei, el que també, d'alguna manera, era més coherent amb el nostre programa electoral.
Perquè.
.
.

En fi, no és una qüestió que jo ara em vullga allargar en esta qüestió, però ens pareix fonamental la gestió de tot el que són els nostres espais, els espais naturals.
Ens pareix que tota la gestió dels ecosistemes forestals i dels boscos en general requerix una atenció preferent, no és una qüestió només de qüestions mediambientals, sinó també de tot el que fa referència a les qüestions de posar en valor el que són els nostres espais naturals i, sobretot també, el de protegir-los, en el sentit que es puga vore que realment són espais útils per si mateixos, més enllà de l'etern debat de l'explotació dels espais naturals.

Creiem que els parcs naturals eren un espai especialment sensible per tal de posar-los en valor com a font d'equilibri mediambiental.
I en esta situació en què estem, en parlarem després en una altra de les compareixences en què he d'estar.
.
.
, però bàsicament, el tema del canvi climàtic i la situació dels albellons de CO2 i el valor que en tot això tenen els boscos, no?

Quan es parla sempre del valor dels boscos i se'ls busca un valor comercial, nosaltres pensem que, més enllà d'això, s'ha de posar també en valor -i els parcs naturals són la gran referència en este sentit-, posar-los en valor com a espais útils per si mateixos per tal de permetre este equilibri ecològic, que ja tenim prou malmés i que, per tant, convé posar en valor, com deia anteriorment.

Per tant, este és un poquet el disseny.
No estàvem satisfets amb la figura del màxim responsable del parc que es va triar, a partir de l'any 2011, i creiem que s'havia de revertir.

Vaig a entrar ara en una fase un poquet, diguem, més tècnica.
Però vull explicar també, al detall, quin és, en estos moments, el procés administratiu en què estem, per tal que es puga portar a terme esta senyalització en la figura del director conservador, la tasca de direcció del parc, no?

En un primer moment, el que es va fer.
.
.
, es va fer la reversió legal de la figura del dinamitzador, que s'havia portat a terme mitjançant la Llei 10/2015, de 29 de desembre, de mesures fiscals, de gestió administrativa i financera i d'organització de La Generalitat.

A partir de l'entrada en vigor d'esta llei d'1 de gener de 2016, es modificava l'apartat 2 de l'article 48 de la Llei 11/1994, de 27 de desembre, de La Generalitat, d'espais naturals protegits de la Comunitat Valenciana, que era la que atribuïa la gestió dels parcs naturals i reserves naturals que corresponien a la direcció general competent en la matèria, mitjançant la figura del director conservador.
I, d'eixa manera, derogàvem la disposició anterior, que era l'adoptada en la Llei 9/2011, de 26 de desembre, de mesures fiscals, de gestió administrativa i financera i d'organització, de La Generalitat, que era la que eliminava la figura del director conservador i la substituïa pel que abans comentava jo de la que s'anomenava responsable de dinamització.

El següent pas és -està sent, vaja!
- la reconversió de les places implicades, de personal eventual a personal funcionari.
Una vegada complit el tràmit anterior, es procedix a sol·licitar a funció pública la reconversió dels llocs de treball actualment existents, relatius a l'esmentat responsable de dinamització, per tal que siguen clarificats com a llocs de treball de funcionaris de carrera, directors conservadors de parcs naturals.

Es tracta de dotze llocs, que són els mateixos que existien a hores d'ara, i que a nosaltres ens haguera agradat incrementar-los.
Però la veritat és que.
.
.
, en fi, per qüestions de restricció pressupostària, ens ha sigut impossible.
Creiem que s'ha d'anar cap al futur a l'ampliació d'estes dotze places.
Creiem que s'ha d'anar a buscar l'horitzó de les vint-i-tres; i, si no de les vint-i-tres, doncs, quedar-nos a prop de les vint-i-tres, no?

Vull explicar també, en concret, quins són els llocs que s'han creat i les ubicacions concretes dels llocs de treball, com a ubicació de la plaça, diguem-ho aixina.
I són: el Parc Natural de l'Albufera, que tindrà la seu en el Palmar; el Penyal d'Ifac, que compartix amb Serra Gelada, que tindrà la ubicació en l'Alfàs del Pi; el Montgó, Pego-Oliva, marjal de Pego-Oliva, que tindrà la seu en Dénia; la Font Roja, Serra Mariola, que tindrà la seu en Alcoi; illes Columbretes, Desert de les Palmes, en Benicàssim; Prat de Cabanes, Torreblanca, Serra d'Irta, en Peníscola; Llacunes de la Mata i Torrevieja i Salines de Santa Pola, en Torrevieja; el Fondo, en Crevillent; la Serra d'Espada, en Eslida; Serra Calderona, en Nàquera; Gorges del Cabriol i Xera, Sot de Xera, en Venta del Moro; massís del Penyagolosa i Tinença de Benifassà, en Vistabella; i Parc Natural del Túria i Parc Natural de Puebla de San Miguel, en Vilamarxant.

Estos són, diguem, els dotze parcs, la conformació dels dotze parcs i, al mateix temps també, les seues ubicacions, no?

A hores d'ara, el que s'ha portat a terme és la tramitació interna.
.
.
Bé, volia dir.
.
.
M'havia deixat fora que el criteri per ubicar els llocs en eixos indrets que he dit és que són els llocs on hi han centres d'interpretació, eh?
, i ens pareixia que era el més adequat i, a més, el més operatiu.

A hores d'ara, dic, el que s'ha dut a terme és la tramitació interna, a través de la secretaria general administrativa.
I s'ha confirmat la disponibilitat de pressupost en el capítol I, per tal de dur a terme esta reclassificació dels llocs de treball.
Amb la qual cosa, el que s'està és pendent que funció pública complete el procés, que els tràmits administratius sempre són complexes de tancar, però que esperem que, abans de la primera quinzena de març, estiga tancat.

Una vegada completada esta part, per part de funció pública, tal com preveu la normativa de provisió de llocs de treball de naturalesa funcionarial, el que es donarà és publicitat a funcionaris de carrera per tal que en el seu cas puguen optar, mitjançant una comissió de serveis, a cobrir tots estos llocs.
La previsió temporal és que esta fase no haja de durar més de dos setmanes.

Tenim estudiada la possibilitat que per eixa via no es completen tots els dotze llocs.
I, per tant, de cara a cobrir provisionalment els llocs, el que faríem seria una provisió de llocs de treball abreujada, a través de l'article 8 de l'ordre de 17 de gener de 2006, de la conselleria de justícia, per tal de cobrir, dic, de manera provisional estes vacants i promoure, davant de la funció pública, l'inici d'este procediment, no?

Les característiques, per la seua excepcionalitat i la urgència, (inintel·ligible) .
.
.
que s'aplicaria en este cas seria estos procediments d'urgència, diguem, en esta ordre en qüestió.

A efectes pràctics, este procés representa la convocatòria d'un procés selectiu sota les condicions que, en el seu cas, s'establisquen, en base a les característiques dels llocs i a les directrius normatives aplicades.

A hores d'ara, la tramitació d'aquet procés de la funció pública està pendent que es complete allò que s'indicava abans, és dir, que funció pública li done la llum verda.
Però ja s'ha traslladat a la secretaria general administrativa la informació necessària, per tal de fer-ho el més àgil possible i que, com deia, puguera tot estar a punt a començaments del mes d'abril.

El nostre objectiu és que això desemboque en un procés d'oposicions en el termini de.
.
.
, dins d'esta legislatura, però més en la primera fase de legislatura que en la segona, per tal de tancar la convocatòria de les places amb un concurs oposició.
I, d'esta manera, a través d'un procés selectiu, que totes les places quedaren cobertes per funcionaris de carrera.

No tenim una previsió d'inici d'esta fase.
Convé tancar abans tot el que he comentat.

En resum, estem en la fase de fer este concurs de trasllats entre els funcionaris.
La nostra previsió és que (algú tus), com a mínim, la meitat de les places es puguen cobrir per esta via, i les que no es puguen cobrir per esta via anar a capítol VIII i, per tant, cobrir-ho a través d'un procés obert.

Per tant, està en marxa este procés, i nosaltres -el que ja deia, resumint molt- el que esperem és tindre-ho tancat abans -diguem- que acabe, com a mínim, el mes d'abril, ¿no?

En estos moments, en els diferents parcs naturals n'hi ha personal tècnic que està aportant el dia a dia dels parcs d'una manera coordinada amb els serveis de la Direcció General de Medi Natural; al mateix temps, tenim desplegats en el territori amb les mancances que considerem que tenim i que anem, poquet a poquet, intentant arreglar a través de les diferents encomandes i a través dels diferents tràmits de cobriment de llocs de treball que ens pareixen fonamentals, amb tot el que és els serveis de vigilància forestal, de prevenció d'incendis i, sobretot, també, amb tot el que són els agents mediambientals i també els agents forestals.

Creiem que estem en una fase -diguem- encara d'eixida, per dir-ho així, ens agradaria que tot este procés haguera sigut més ràpid, però considerem que els espais naturals o els nostres parcs naturals estan adequadament protegits, i esperem que esta adequada protecció actual -diguem- desemboque encara en una millor cura, que és el que ens mereixen els parcs i ens mereixem tots els ciutadans de cara al futur.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Julià.

Té la paraula, ara, el Grup Parlamentari Popular per ser el proponent, per un temps de ¿quatre minuts?
Huit, perdó.

El senyor Bertomeu Vallés:

Bona vesprada, senyor secretari.

En primer lloc, doncs, saludar-lo i agrair-li la intervenció i les explicacions que ha donat.

Dir-li que la nostra funció és la de ser crítics amb la fiscalització que ens correspon com a grup de l'oposició respecte del que vostés han estat fent al llarg del que ja portem de legislatura, que són vora huit mesos.
I hem de ser crítics respecte de tot el que hem vist que ha passat al respecte.
I vaig a explicar-me i vaig a dir-li per què.

Vosté ha acabat la seua intervenció dient que considera que els espais naturals, els parcs naturals estan adequadament protegits amb el personal que n'hi ha actualment.
Si eixa fóra la conclusió, no caldria anar a cobrir cap lloc concret, ni de director conservador, ni dinamitzador, ni res.
Si està adequadament protegit no cal que fem res, conforme està, doncs, està bé.

Però estic convençut que eixa no és la seua opinió, encara que haja acabat la seua intervenció amb esta afirmació, perquè evidentment és imprescindible i necessari que n'hi haja una cura especial als parcs naturals de la nostra comunitat, que en són vint-i-tres, d'una gran extensió i d'una gran importància des de molts punts de vista.

Bé, nosaltres no tenim res a dir respecte de quina és la figura que vostés consideren més convenient al respecte.
Sí que ens sorprén, i ens sorprén molt, que hagen passat huit mesos, huit, o sis, des que es va produir (algú tus) la destitució dels dinamitzadors, i em sorprén també que hagueren vostés tingut també l'oportunitat i l'ocasió que ja que era personal eventual nomenar altres persones perquè pogueren complir les funcions que estaven desenvolupament els dinamitzadors que estaven ocupant eixos llocs, era una mesura immediata i que haguera pogut tindre una cobertura legal absoluta.

¿Per què dic açò?
Doncs, perquè -vosté ja ho ha explicat- en la llei de 1994 es va establir la figura del director conservador, que eixa figura en el 2011 es va substituir per la figura del dinamitzador, però vosté no ha comentat (soroll de papers) al respecte les funcions que estaven atribuïdes a uns i a altres, cosa que a nosaltres sí que ens importa i molt perquè som partidaris que n'hi haja, en el que és l'execució de la labor del govern, doncs una certa discrecionalitat, però no som partidaris en absolut que n'hi haja arbitrarietat.

I ¿per què dic açò?
Dic açò perquè cal establir, almenys des del punt de vista legal, quines són les funcions que han de desenvolupar cada una de les figures que han d'exercir funcions públiques.
¿Què ocorre?
Doncs, ocorre que -com bé vosté ha dit- en l'article 48, que es va modificar, en el 48.
2, es va canviar eixa figura, que en el 2015 s'ha tornat a reinstaurar la del director conservador, però d'una manera molt sorprenent l'article 49, que també s'ha derogat, ha sigut buidat absolutament de contingut, absolutament, no n'hi ha en cap descripció de les funcions que hagen de portar endavant o hagen de fer ni el director conservador ni la figura que corresponga que haja de desenvolupar.

I, clar, això sí que ens preocupa i ens preocupa prou -pel que he dit abans- perquè es tracta d'una extensió molt important i amb una repercussió molt gran des de tots els punts de vista.

En la llei de 1994 es dia que, a banda de tindre les funcions que no li correspongueren a altres figures del departament, tenia en particular el director conservador la d'elaborar els pressupostos i programes de gestió i també emetre informes exigits per la llei o els instruments d'ordenació.

Al respecte de la figura del dinamitzador, es va ampliar i es va canviar un poc amb la llei del 2012, i es dia que la seua funció era l'assessorament especial al conseller en matèria de medi ambient i, també, l'impuls de la coordinació entre les diverses administracions que hagueren de dir alguna cosa al respecte dels parcs naturals; així com dinamitzar els espais naturals protegits en l'ús del públic que s'han de fer al respecte.
(Soroll de papers) Clar, en la redacció actual que vostés han fet no es diu res, no es diu absolutament res.

Per tant, ¿què vol dir això?
, ¿qui va a determinar quines són les funcions d'eixe director conservador?
, ¿qui és el que va a decidir com, quan i de quina manera s'han de fer?
Sé que n'hi ha altres nivells normatius que això ho poden regular i que, per tant, també es poden establir.

Però no haguera estat de més que, des del punt de vista del màxim rang normatiu, que és el de la legislació, el de la llei, que sí s'havera com a mínim fet doncs una menció o s'havera dit quines són les línies o les funcions principals que s'han de fer per part dels directors conservadors.

Ja li dic, també em sorprén moltíssim doncs el que vosté ha explicat, és que ha dit que van a mantindre els dotze llocs, o siga, les dotze places que abans eren (algú tus) dinamitzadors, van a reconvertir-les a través d'eixe procés administratiu en places funcionarials i que, per tant, van a aprovisionar-se o van a cobrir-se de la manera que vosté molt bé ha explicat.
Però, ja tenen vostés la previsió que almenys la meitat d'eixes places no vagen a poder-se cobrir per esta via.
És el que vosté més o menys ha dit.

¡Clar!
, si vostés ja tenen esta previsió després de tots els mesos que han passat i després de tots els estudis que hauran fet, doncs tal volta havera sigut molt més convenient i molt més útil des del punt de vista de la gestió i el que és la cura dels parcs naturals que ja s'havera pres la decisió fa uns quants mesos perquè el que entenem que no es pot fer i no s'ha de fer és deixar (soroll de papers) espais tan importants per a la Comunitat Valenciana totalment buits d'un cap visible, d'un cap responsable, d'una figura que siga la que haja de rendir comptes davant de la conselleria en un primer lloc i que, per tant, haja de fer tot allò que siga convenient i necessari per a poder portar endavant la tasca que entenem que és fonamental.

Vosté ens ha dit ací, també, que no té la previsió que fins que comence abril, abril del 2016, puguen estar cobertes eixes places.
Doncs, he de dir-li, des del màxim respecte, que entenem que no ha sigut una bona gestió, que s'hagueren pogut prendre i s'haurien d'haver pres altres tipus de mesures per tal que no s'haguera patit i que continue patint-se eixa situació de vacant, eixa situació de falta de cobertura de personal en figures que han sigut importants des de 1994 i que ho seran d'ací no res i en el futur perquè hem de tindre la màxima cura i atenció al respecte (algú tus) de coses que vosté molt bé ha dit, com la vigilància forestal, la prevenció d'incendis, però també la dinamització en si com a la utilització d'eixos espais i recursos públics de tal manera que estiga a l'abast de la utilització ciutadana de la millor i de la manera més fàcil possible.

Creiem i som coneixedors que no està portant-se, precisament per la falta de dinamitzadors, la mateixa activitat i les mateixes accions que estaven portant-se amb anterioritat i que, bé, per a això ja demanarem informació al respecte.

Però he d'acabar la meua intervenció dient-li, senyor secretari, que entenem que estes coses, respectant la idea política i de gestió que puguen vostés tindre, s'hauria d'haver fet d'una altra manera.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Continuem, ara, amb el Grup Parlamentari Podemos-Podem, la senyora Beatriu Gascó.

La senyora Gascó Verdier:

Gracias, presidenta.

A mi em dóna quasi apuro començar les meues intervencions (rient) sempre de la mateixa manera i és amb aquesta sorpresa, que ja no és sorpresa, evidentment, perquè esta inacabable capacitat del Partit Popular d'estar demanant coses de les que no només han sigut exemples sinó que han sigut exemple d'absolutament el contrari de les pràctiques que estan ara exigint.

Quan vàrem acabar amb la figura del director conservador dels parcs naturals, el que ens arriba per part de la gent que ha treballat en els parcs naturals, els tècnics, és que les persones que varen ser.
.
.
, primer, acabar amb una figura tècnica que estava ficada ahí per qüestions de competències, s'acaba amb eixa figura per clavar a gent que no tenia cap competència i que, de fet, només el nom de dinamitzador, inclús en els pobles turístics n'hi ha dinamitzadors també.
.
.
, va empobrir tant el món de la protecció dels nostres espais naturals que per desgràcia ha sigut una trajectòria que ens ha dut a la situació de desesperació que han viscut molts dels nostres parcs en estos darrers anys.

El fet que totes les contractacions es feren a través d'una empresa com és VAERSA, de nou, amb eixa tendència de llevar-li competències a la conselleria d'agricultura i medi ambient, i no.
.
.
evitar ficar a gent que haguera passat una oposició i que fóra funcionària de carrera és, de nou, la repetició d'errades realment greus.
(Algú tus)

El que ens arriba, també, és que l'estat, les necessitats de personal, tota eixa capacitat de gestió que ha de tindre un director conservador de parc, que és sobretot gestió de conflictes perquè els parcs són una zona en la qual n'hi ha conflictes amb la societat que ahí viu i amb les empreses que volen desenvolupar les seues accions, doncs pel que es veu la gent que ha estat d'alguna manera complint eixes funcions no ha sigut capaç en absolut.

Aleshores, entenem que per a la conselleria actual, després d'un panorama tan trist com el que s'ha viscut en estos anys passats, arribar i proposar un procés per tractar, en el més breu temps possible, trobar una solució amb les forces i les capacitats tan reduïdes que té la conselleria actual, entenem que ha sigut un procés dificultós, difícil i en el qual estan molt lligats.

Ens arriba que els parcs ja estaven autogestionats abans perquè, precisament, eixa figura de dinamitzador no estava dirigint i a la fi eren els tècnics els que estaven portant endavant els parcs com bé podien, amb capacitats molt reduïdes, capacitats -vullc dir- en personal i financeres.

Nosaltres el que esperem és que es revertisca esta tendència, estem contents que eixa idea inicial que va haver-hi de prendre precisament per a este temps entre la contractació del nou personal i els que estaven, es va llançar una idea de prendre biòlegs, professors de l'ESO.
.
.
Nosaltres no estàvem molt a favor, perquè, pel que ens diuen els tècnics del parcs, la figura del gestor és una figura molt concreta, que no és perquè sigues llicenciat de biologia que has de saber gestionar un parc.
Aleshores, creem que, en efecte, haver-se recolzat amb els tècnics que estan a hores d'ara en els parcs i haver portat avant com s'ha pogut estos sis mesos, assegurant que la protecció del parc s'estiga duent a terme, encara que siga en la seua versió més reduïda, però almenys s'ha fet.
I, sincerament, prendre a gent eventual per un procés de sis, set mesos, no ho veiem.
O siga, que en això crec que, des del nostre punt de vista, el treball que està fent la conselleria és el que els queda com a marge d'actuació, perquè no hi havia molt.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té, ara, la paraula el Grup Parlamentari Ciutadans, el senyor Emigdio Tormo.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señora presidenta.

Gracias, señor secretario autonómico, don Julià.

Mire, ¿de qué estamos hablando aquí?
Estamos hablando del cuidado, del mimo de grandes porciones, grandes sectores, de grandes pulmones ecológicos y vegetales de la Comunidad Valenciana.
Estamos hablando de los gestores de ese pulmón ecológico que contribuye indudablemente a nuestra salud y a nuestro bienestar, a nuestro ocio, a nuestro solaz…, de todos y cada uno de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Mire, yo creo, de verdad, que ustedes hicieron lo correcto.
Cuando cambian la figura de dinamizador por otro criterio de personas, sin entrar en valoraciones sobre si eran lo más adecuado o no los anteriores, creo que hacen lo correcto.

Mire, los que somos técnicos -usted lo es, yo lo soy, muchos de los aquí presentes lo somos- nos regimos por criterios de profesionalidad, de mérito de capacidad y de preparación, y creemos que los puestos dependientes de las administraciones públicas deben estar cubiertos en la inmensa mayoría de los casos por personas que obtienen su puesto mediante una oposición.
Si quiere usted, por un concurso de méritos también unido a una oposición.
Pero el criterio de amiguismo, de nepotismo yo creo que debe ser desterrado de los ámbitos de la administración pública, porque no llevan más que a problemas, y los hechos acaecidos en los últimos años en esta comunidad yo creo que nos enseñan algo de eso.

Hoy mismo, en el pleno de esta casa, hemos tenido una discusión sobre controles o no controles del nombramiento de cargos públicos en base a criterios más allá de los méritos de concurso-oposición.

Se lo digo porque hay una cosa que me ha sorprendido.
Usted ha dicho que la mitad de los cargos entiende que van a ser nombrados o va a intentar que sean nombrados por ese criterio de concurso-oposición; la otra mitad, no, sino que va a ser otro criterio.
Y mi pregunta es: ¿no tenemos gente suficientemente preparada en esta comunidad para cubrir esos puestos?
Entre todos los miles de funcionarios, cientos de funcionarios, decenas de funcionarios que están dentro de nuestra administración pública en la conselleria de medio ambiente, ¿no hay gente preparada?
Y si no la hay, ¿no podemos arbitrar medidas para que contratemos a esas personas en base a esos criterios de concurso-oposición?
Quizás no lo he entendido bien, pero me ha parecido entenderlo así.

De forma independiente a lo que le estoy diciendo, veintidós parques naturales, con doce directores, de momento.
La pregunta es: ¿tan difícil es nombrar un director para cada uno de los parques?
¿O consideran ustedes que con doce es suficiente?

Otra de las reflexiones que quería hacerle es: los presidentes de las juntas rectoras de los actuales parques han tenido choques con los municipios que están englobados dentro de esos parques.
Nos han llegado quejas.
Ustedes, también nos consta, han mantenido reuniones con representantes de esos ayuntamientos.
La pregunta que quería hacerle, la reflexión que me hacía en voz alta es si van ustedes a ayudar a esos pueblos, a esos enclaves donde vive mucha gente y que han visto cómo su forma de vida, su medio de vida se ha venido, digamos, deteriorando, su capacidad de ganarse la vida, precisamente por la protección de esos pulmones ecológicos a los que antes hacía alusión.

Y, por último, y para terminar, quería preguntarle cuál es el motivo y la razón de que hayan apostado más por un criterio, a mi juicio, mal entendido en cuanto a la expresión ecológico, en vez del desarrollo de esos pueblos que están englobados en los parques, de hacerle un desarrollo sostenido y sostenible, porque yo creo que se puede conjugar perfectamente.
La propia expresión ecologista se ha utilizado últimamente como algo peyorativo, pero nosotros pensamos que no solo no es peyorativo, sino que es algo a favor de todos aquellos que tenemos en la defensa del medio ambiente algo fundamental en el desarrollo político y humano.
Entonces, ¿cuál es el criterio que van a seguir?
¿Van a conjugar el desarrollo de esos pueblos?
¿O van a apostar decididamente por un criterio restrictivo en cuanto al término ecologista?

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té, ara, la paraula el senyor Juan Ponce, del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, señor secretario autonómico.
Bienvenido de nuevo a esta comisión.

Una vez más, resulta paradójico el motivo por el que viene, para que de alguna forma el Partido Popular pueda fiscalizar una acción que, afortunadamente, ha dado un giro hacia lo que siempre debió ser y que no fue, sobre todo durante los últimos años de gobierno del Partido Popular, en la que la figura del director conservador desapareció por una sentencia judicial y, en vez de cumplir lo que decía los criterios de lo que tenía que ser un director conservador, el Partido Popular se inventó la figura del dinamizador, para precisamente no cumplir lo que decía la normativa y pervertir el espíritu de la ley y de la función de los directores conservadores.

Resulta también singular el interés por los espacios naturales del Partido Popular, cuando durante la última legislatura hemos visto que, aparte de esto último, con lo cual desaparecía esa figura de carácter técnico que tenía que dirigir, gestionar y elaborar los presupuestos y la memoria de gestión de lo que es el parque natural, aparte de eso, vía ley de acompañamiento -o sea, sustrayendo el debate parlamentario-, se aprobaron disposiciones como la eliminación de las medidas de protección de las áreas de amortiguación de impactos de los parques naturales, cosa que afortunadamente se ha podido revertir con esta ley de acompañamiento.
Y también ocurrieron cosas tan tremendas como que desaparecieron dos terceras partes de los técnicos que había asociados a la gestión de parques naturales.
Resulta asombroso, por tanto, ver que el Partido Popular pueda tener ningún interés concreto sobre la protección de los parques naturales.

Su situación, la suya en concreto y la del resto de personal directivo de la conselleria, es muy complicada, también por la herencia recibida.
Estaba preguntando el señor Tormo hace un momento que cómo es que no hay técnicos, no hay funcionarios suficientes de la casa quizás para cubrir los puestos de director conservador, y ya le digo yo que no -ahora lo confirmará con datos, supongo, el secretario autonómico-, pero no hay funcionarios suficientes en la conselleria de medio ambiente para poder hacer un concurso y… que puedan situarse como directores conservadores, porque han dejado una administración absolutamente raquítica a todos los niveles, a nivel de los servicios centrales y a nivel de las direcciones territoriales.
Por tanto, pues no.

Para hacer las cosas bien, habrá que, como se ha estado explicando, seguir los pasos que dice la ley, cubrir determinados puestos con carácter provisional hasta que por fin se pueda hacer una oposición, de forma que se cubra ya con carácter definitivo esta figura, que es fundamental que estén cubiertas por unos profesionales de reconocido prestigio y que tengan la capacidad de gestionar un espacio natural protegido que requiere muchas capacidades diversas.
Aparte del conocimiento del medio en general, han de ser conocedores del espacio natural en concreto, han de conocer dinámicas de dinamización para poner de acuerdo, digamos, a todos los colectivos implicados, que son muchos, muchísimos.

También le pediría al secretario autonómico que nos explicara un poquito los criterios de elección de los presidentes de las juntas rectoras, porque es otro órgano que también ha desaparecido durante los últimos años como tal.
Un órgano por el que tenían que haber pasado cualquiera de los proyectos que tuvieran importancia sobre los parques naturales y que no han pasado, y que tenían que haber aprobado las memorias de gestión, los informes fundamentales que tenían que haberse elaborado para esos parques naturales, y eso ha dejado de pasar durante los últimos años.
Y, de alguna forma, pues se ha pervertido, una vez más, a otro nivel también lo que tenía que ser una gestión correcta de un espacio natural protegido.

En cualquier caso, si nos pudiera, quizás, concretar un poco más la previsión de plazos respecto a las oposiciones definitivas… Pues, bueno, sé que todo el tema de función pública es complejo y los plazos se van ralentizando, no son todo lo acelerados que nos gustaría a la mayoría, pero si nos pudiera informar al respecto, se lo agradecería.

En principio, nada más.
Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té, ara, la paraula el senyor David Cerdán, del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Cerdán Pastor:

Como siempre, bienvenido, secretario autonómico.

Y le agradecemos las explicaciones, que coinciden plenamente con la postura del Partido Socialista, con su espíritu ecologista que mantiene en su programa electoral y, por lo que veo y por lo que comprobamos día a día, evidentemente los cambios que se están realizando coinciden exactamente con el planteamiento de partida que nuestro grupo mantiene.

Hay que recordar que, efectivamente, partimos de una situación viciada, donde sin desmerecer los méritos, porque no los conozco, de aquellas personas que estuvieron encargadas de los parques naturales, es verdad que partíamos de una filosofía que consistía, por una parte, en crear canonjías para personas elegidas a dedo y, filosóficamente y políticamente, convertir los parques naturales en parques de atracciones.
Y yo creo que el concepto estaba desvirtuado absolutamente, y no lo podíamos compartir, evidentemente.

Por eso me alegro que se vuelva a la racionalidad de la gestión de los parques naturales, que son nuestras verdaderas joyas naturales de la Comunidad Valenciana, y se apueste, como se está haciendo, por la profesionalización de la misma.

Nosotros sí apoyamos que exista un director conservador, con las funciones que estaban encomendadas en la ley original -en la 11/1994-, que se haga cargo de estas zonas evidentemente que requieren de unos conocimientos técnicos que sean acreditados.
Y, por lo tanto, es verdad, que si se publicitan y se hace una oferta, como usted ha planteado, entre los funcionarios de la casa, que creo que hay gente muy competente para hacerse cargo de ello, creo que vamos a ir en la senda.

Es verdad que en realidad no han pasado seis, ni ocho meses, sino que han pasado apenas dos.
Estamos hablando de que la ley que modifica…, bueno, la ley de medidas fiscales es del 29 de diciembre y que entró en vigor hace muy poquito, con lo cual tenemos margen.
Yo creo que si se cumplen los plazos que usted ha avanzado -mediados de abril, finales de abril-, estaremos en disposición de reorientar definitivamente la gestión de los espacios naturales de la Comunidad Valenciana.

Por lo tanto, desde nuestro punto de vista, va a tener nuestro apoyo para convertir los parques naturales no en un problema para los ayuntamientos, sino una oportunidad para los mismos.
Eso no se hace dinamizando -o sea, haciendo fiestas-, sino todo lo contrario, gestionando los recursos e involucrando a la sociedad que la rodea, y a la que no le rodea, es decir, al conjunto de la Comunidad Valenciana, en un espacio natural que no solo tiene un elemento decorativo de nuestro territorio, sino que tiene valores por sí mismos, los medioambientales evidentemente, pero que también puede ser un foco de generación de empleo, de generación de turismo y de generación de riqueza, que también es un elemento que tenemos que conjugar, ¿no?
, y eso no lo puede hacer cualquiera.
Lo tiene que hacer alguien que sepa dónde está esa fina línea delgada para que el uso de esos territorios, de esas zonas no sea un problema para la misma, sino que se conjugue en un equilibrio perfecto.
Y eso requiere lo que usted ha planteado y lo que nosotros defendemos, gente que sepa hacer, gente que tenga conocimientos y gente que tenga esa capacidad de limitar muy bien el uso de la tierra, el uso de esos espacios protegidos, para no situarlos en una…, ponerlos en una situación de peligro que a veces pudiera…, de buena fe, ocurrir.

Por lo tanto, le animo a seguir en esta línea y, desde luego, el apoyo del Grupo Socialista, en la medida en que vaya por esta senda, lo va a tener.

Muchas gracias, presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té, ara, la paraula, de nou, el secretari autonòmic Julià Álvaro.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Jo crec que s'han dit ací coses en les quals.
.
.
, de les coses que han dit tots vostés jo participe en algunes absolutament i en altres, àmpliament.
.
.
, parcialment, però àmpliament.

És a dir, vaig a començar pel que seria el final de la meua reflexió.
És a dir, jo també lamente que hagen passat estos mesos sense que hi haja la figura del director conservador.
Això també ho lamente.
És a dir, ens agradaria -i estic segur que en això coincidirem tots- que l'ideal haguera segut que, immediatament després que una figura, que a nosaltres ens sembla que no era ni de lluny l'adequada, deixara d'estar, que és la dels dinamitzadors, entrara els directors conservadors.
El que passa és que això, dissortadament, no ha segut possible, no és possible.

Vull dir que em pareix.
.
.
, la reflexió esta sobre que haguera segut potser més útil crear una figura, diguem, temporal, provisional, amb la mateixa dinàmica d'escollir a dit una persona que fóra de la nostra confiança professional i tècnica, i que d'alguna manera vinguera a cobrir estos sis mesos, set mesos.
.
.
I això ho vàrem valorar.
Ho vàrem valorar perquè ens pareixia que era una consideració a tindre en compte.
I no ho vàrem fer bàsicament per dos raons: una, un poquet en la línia que apuntava la representant, la senyora parlamentària de Podemos, en el sentit este d'encetar una cosa per als sis mesos.
.
.
, jo els ho vaig a dir amb tota sinceritat, nosaltres no esperàvem que foren sis mesos, a nosaltres ens haguera agradat que hagueren sigut quatre o cinc.
Per tant, que en eixa previsió pareixia que no tenia massa sentit.

I després tenia un segon component negatiu, que era el fet que d'alguna manera podia donar peu això a condicionar el que passaria després, i que d'alguna manera hi haguera unes determinades persones que per haver estat triades per nosaltres a dit, diguem-ho aixina, després hagueren pogut tindre o haguera pogut paréixer que tenien avantatges en el procés posterior, val?

Eixes han sigut les raons, les dos raons per les quals nosaltres no vàrem apostar per ahí.
Ho podíem haver fet, però no ho vàrem fer.

Després, en relació a la intervenció del representant del Partit Popular, jo celebre i li agraïsc el to de la seua intervenció i crega'm que jo vaig a tindre exactament el mateix amb vosté.
Però a mi em costa molt d'entendre que es puga defendre que podent tindre directors conservadors com els podríem tindre en el moment de 2011 que s'acaba amb ell, s'apostara per la figura del dinamitzador, perquè per més que fóra gent.
.
.
, que és discutible i que en alguns casos és evident que no era aixina, i no vaig a entrar jo en casuístiques personals perquè crec que no és la meua tasca ací, però que era una precarització evident del que era la figura.
No tenia sentit en eixe moment fer allò i, per tant, permeta'm que li diga, perquè és que si no li ho dic també jo em quede amb la cosa esta d'una cosa que et queda per rematar, que jo crec que és impossible plantejar-se això.

Perquè, anem a vore, és a dir, al front de qualsevol departament de La Fe no posaríem mai a un dinamitzador, posaríem una persona que tinguera una titulació determinada.
Nosaltres ens prenem amb la mateixa cura, diguem-ho aixina, la direcció del departament de neurologia de La Fe, per dir-ho aixina, que la direcció d'un parc natural, per tot això que comentàvem abans, perquè és una joia del nostre país, és una part de l'herència que anem a deixar als nostres fills.

I desprès també, li ho vaig a dir amb tota la sinceritat, perquè ens pareix que posar en valor els parcs naturals amb el que significa de poder gaudir dels parcs naturals és un model de vida que per a nosaltres és més defendible que no l'aposta, amb tots els respectes per a totes les coses que jo crec que s'ha de tindre, que no, diguem, el tancar-te els caps de setmana en els centres comercials.
És a dir, nosaltres defensem que es pose en valor que els caps de setmana també et pots tancar en un bosc, passejar i posar els peus en un riu i tot este tipus de coses.
Per tant, un poquet este és el nostre sentit.

I després, és evident que m'he explicat mal en la qüestió, perquè han sigut dos intervencions coincidents en este sentit, que m'he explicat mal, i jo crec que m'ha passat per llegir-ho tal com estava en el llenguatge administratiu, que segur que ho he llegit massa ràpid i no se m'ha entés massa bé.

Nosaltres volem que totes les places estiguen cobertes per concurs oposició en el termini de dos anys, tres anys, que seria el final del procés.
I mentres volem que tot siga cobert d'una manera objectiva també, que no hi haja cap tipus de selecció per part nostra a dit ni que hi haja cap tipus d'amiguisme i arbitrarietat, que tot estiga objectivitat.

Però, diguem, per arribar a la fase tres, que seria l'última, les dos fases anteriors, que responen també als mateixos criteris, serà on jo no m'he explicat bé.
Diguem, la primera fase era esta d'obrir-ho a un concurs de trasllats de funcionaris que puguen demanar, que els puga interessar, en una determinada qualificació professional, d'un determinat currículum i una determinada titulació, que puguen accedir a cada plaça en funció que els puga interessar.
Funcionaris que demanen un concurs de trasllat.

I ahí ens trobem un poquet amb el que dia el representant de Compromís, en el sentit que és de veres que, tal com està l'administració de tècnics d'estes àrees, nosaltres, la veritat és que, més que jo, la gent que està en la direcció general i que coneix bé quins són, diguem, l'organització i les condicions personals i professionals dels tècnics que tenen allí, diuen que amb això no va a cobrir-se, perquè no només ha d'haver-hi gent suficient quant a número, sinó que ha de ser gent també que estiga disposada que el seu lloc de treball estiga en no sé on i en no sé quants, en Dénia, i en Vilamarxant i en tots els llocs que he dit abans.
Això dificulta que els dotze llocs se puguen cobrir per esta via.

Per tant, a continuació, la segona fase, que seria també objectiva, el que seria és posar en marxa un procés selectiu públic, obert, d'acord amb l'article 8 de la Llei de funció pública, que permeta que tots aquells que tinguen una determinada titulació, que en concret són llicenciats en farmàcia, en biologia, en ciències ambientals, en geografia, enginyeria de monts i agrònoms, puguen participar a este procés selectiu públic.
I amb això, i segons els meus números que són un poquets atrevits, diguem-ho aixina, cobriríem l'altra meitat, val?
Per tant, en cap cas hi hauria una fase de tria arbitrària.
I la tercera seria esta que jo deia, del concurs oposició per, d'alguna manera, estabilitzar ja els llocs i les persones.

Ara m'hauré explicat un poquet millor.

Em pareix interessant la reflexió que ha fet el representant de Ciudadanos i el representant de.
.
.
i que després rematava el representant de Compromís en el sentit este de les juntes rectores dels parcs.
És de veres, és de veres que hem tingut algun rebuig, diguem-ho aixina, o alguna crítica o alguna, diguem, alguns alcaldes que han tocat a la nostra porta dient que Â«no ens heu tingut prou en compteÂ».
Al marge que hem pogut cometre errors, que segur que sí i que, diguem, en la voràgine administrativa i de direcció d'una conselleria moltes vegades diguem que.
.
.
Ah!
jo pensava que tenia temps il·limitat i anava relaxat, val, doncs perdoneu-me, perdoneu-me.
La primera vegada, sí, no?

La senyora presidenta:

La primera vegada sí, però ara en són huit, no?
(Algú diu: Â«És il·limitat.
Â»)

Ah, no?
, val, val.
Aleshores no em faça cas.
(Veus)

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Val, val, procuraré ser breu perquè a més en tenim moltes i no vull tampoc allargar-me.
Val, per fer el càlcul, disculpen.

Doncs això, que moltes vegades tu tens una visió que penses, ja he fet el que havia de fer, però la persona que ha de rebre la teua atenció pot pensar que no has fet el suficient.

Dos coses vull aclarir: una, en fi, nosaltres tenim.
.
.
, jo particularment sóc militant d'un partit que es diu Verds Equo i, per tant, un component ecologista sí que tinc.
Però, però no em fa això llevar-li importància ni valor ni posar en valor tot el que són les altres coses.
En tots els organismes, tant en el CAPMA, com en les juntes rectores, com, per exemple, en la mesa forestal, que encara s'ha de posar en marxa, entren moltíssims altres agents que també han de participar en el que és la relació i la participació i l'ordenació, podríem dir, i l'assessorament també a la conselleria del que són els espais naturals.
Vull dir, pense vosté que en les juntes rectores hi ha iguals representants.
.
.
, hi han col·lectius ecologistes, però també hi han representants de les associacions de llauradors, per exemple, o hi han representants de les federacions esportives, o hi han representants dels ajuntaments.
Per tant, la nostra pretensió és posar molta cura al tema del que podríem dir la sostenibilitat i, per tant, la sensibilitat ecològica, però dins d'un marc global, perquè sí que considerem que l'objectiu final ha de ser el manteniment dels espais naturals.
I considerem que els espais naturals, diguem, només amb els ecologistes no els anem a mantindre.
Per tant, tota la resta de coses, ho anem a fer.

I lligat a la qüestió de les crítiques, diguem-ho així, o del malestar que en alguns sectors dels ajuntaments ha creat la posada en marxa de les juntes rectores, bàsicament de la tria dels presidents de les juntes rectores, que és el que s'ha fet fins ara i que ara s'està fent en el procés, perquè hem de recordar que són càrrecs que són absolutament no remunerats, que són càrrecs voluntaris.
.
.
Nosaltres la conclusió a la qual vàrem arribar i un poquet el disseny que vàrem fer, i per això hem hagut d'explicar-ho després als ajuntaments i ho explicarem tantes vegades com siga necessari, és que s'havia de potenciar, diguem, el que és la participació ciutadana i que el model que s'havia mantingut fins ara, que els alcaldes dels pobles més importants de les zones afectades per les juntes eren pràcticament de forma automàtica els presidents de les juntes rectores, aleshores ens pareixia que això no estava bé.
És a dir, nosaltres pensem que hem de tindre una relació privilegiada amb els alcaldes i amb els regidors de les zones on hi han parcs naturals, perquè és de veres que es produïx una certa.
.
.
, un cert desequilibri, diguem-ho aixina, no?
, en el que és la percepció de la gent d'estos pobles o d'estes ciutats, bàsicament pobles, que d'alguna manera tenen la sensació a vegades que per a elles és un llast tindre el parc natural en el seu àmbit.

Nosaltres considerem que no és aixina, però hem d'entendre perfectament que determinades limitacions es puguen interpretar aixina.
Per tant, nosaltres estem absolutament oberts al que és tindre una relació privilegiada amb els ajuntaments, els hi vam explicar als que van vindre, de cara a la nova.
.
.
, ho hem fet en diverses fases això dels presidents de les juntes rectores, i en esta segona fase ja hem ampliat els nostres contactes amb els ajuntaments, precisament un poquet en la línia esta, de dir, creiem que este no és el marc que vosaltres heu de dirigir, diguem-ho aixina, si estar, però no dirigir, perquè després en la relació esta d'ajuntament d'on siga amb la conselleria nosaltres tenim una voluntat absoluta de transparència i de participació.
I eixe és el marc.
Però ens pareixia, sense desconfiar, com no, dels polítics ni dels representants institucionals perquè no és això, no els posem etiquetes a ningú, però sí que ens pareixia que l'àmbit eixe de les juntes rectores era el punt on es podia fer d'alguna manera un gest de participació, de participació ciutadana, de gent que no tenia accés per unes vies institucionals com sí tenen els ajuntaments, que la pogueren tindre per esta via.

I bé, ja està, perquè.
.
.
, en fi, ja està.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Julià Álvaro.

Ara, per a la rèplica, el Grup Parlamentari Popular, per un temps de quatre minuts.

El senyor Bertomeu Vallés:

Bueno, en primer lugar, a mí me gustaría contestar al diputado Ponce como a la diputada Gascó porque, a ver, mi función actualmente es la de fiscalización, es la función que constitucionalmente me corresponde y tengo atribuida porque estoy en la oposición como miembro del Grupo del Partido Popular.
Y mi historia política en esta legislatura empieza el 25 de mayo de 2015.
Por tanto, eso es lo que yo tengo que hacer durante esta legislatura.

Me gustaría no volver a escuchar que hay frases o afirmaciones que intenten limitar mis facultades de fiscalización respecto de lo que se está haciendo por parte del actual gobierno.
No quiero verme limitado.
Tengo independencia y libertad para fiscalizar todo lo que haga este gobierno actual.
Y mi función y también mi voluntad es trabajar para poder dentro de unos años volver al gobierno y a La Generalitat.
Pero, por favor, no vuelvan a intentar limitar mis funciones ni la de ninguno de mis compañeros porque me parece que eso ni es constitucional ni es democrático.

Dicho esto, yo creo que, bueno, crec que l'explicació que ha donat la puc entendre…, l'explicació que ha donat el senyor secretari autonòmic, i la puc també fins compartir en certa manera.
Però jo faig la pregunta: si passa ara alguna cosa en qualsevol dels parcs naturals, qui és el responsable?
Qui és el responsable?
El conseller?
El secretari autonòmic?
Quin tècnic és el responsable del que puga passar en cadascun dels vint-i-tres parcs naturals que tenim en la Comunitat Valenciana?
Això és el que realment ens preocupa, que no hi haja un cap visible que siga el cap que haja de portar totes les funcions que estaven recollides anteriorment en la legislació i que actualment no n'hi ha cap, no n'hi ha funcions legalment establertes.
Per tant, això és el que ens preocupa i això és el que hem volgut fer-li vore a vosté, com a secretari autonòmic i que, per tant, és una labor que creiem que ens toca fer.

I que també tot el temps que ha passat és un temps que afortunadament per un costat no hi han hagut coses que devem lamentar-nos, però per un altre costat també.
.
.
, i açò és una cosa que vosté ens podrà il·lustrar al respecte, que no s'ha fet l'activitat que estava fent-se amb anterioritat, abans que els dinamitzadors estigueren o foren destituïts per l'actual Consell.
Que, evidentment, els dinamitzadors segur que hi havia molts que eren bons i feien bé la seua funció, i a la millor altres que no la feien.
Però, bé, això és un fet que vostés també, a l'hora d'escollir les persones que han de treballar en el seu equip, també ho hagueren pogut fer de la millor manera possible, i tenint atenció en totes les titulacions i també les actituds personals sobre això.

I això és el que hem volgut fer-li arribar, que no estem tranquils en l'actual situació, que a més va a allargar-se.
No estem satisfets amb el que està ocorrent en estos moments, que li donem la màxima importància als parcs naturals.

Crec que no és correcta l'afirmació que les juntes rectores han desaparegut.
A mi em sembla que les juntes rectores estan.
No sé si el senyor Ponce ho ha dit, que no estan.
No entenc eixa afirmació d'on ve ni per quina via vosté la porta ací, perquè pel que jo tic entés les juntes rectores sí que estan.

Una altra cosa és que tal volta no estiguen reunint-se i no estiguen alçant-se actes respecte de les activitats que estiguen portant-se a terme.
Però això ja és una cosa que tindrà d'explicar-ho la persona responsable d'això.

I, per tant -reitere-, per a acabar la meua intervenció, dir-li que el que volem nosaltres és que els parcs naturals estiguen ben atesos, que tinguen la màxima repercussió.
Evidentment, els parcs naturals no són parcs temàtics ni parcs d'atracció, ni molt menys, però sí que deuen ser espais públics d'ús i que puguen gaudir tots els ciutadans de la nostra comunitat i qui puga visitar-nos, sempre amb el màxim respecte del que és el medi ambient, però al mateix temps, amb totes les possibilitats obertes perquè puguen fer eixa funció tan ampla, i amb tants components, i tan important per a la Comunitat Valenciana.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Sí.
(S'interromp la gravació)

La senyora Gascó Verdier:

De totes maneres, jo, per al·lusions, vull parlar.

La senyora presidenta:

Per al·lusions, té un minut.

La senyora Gascó Verdier:

Per al·lusions, senzillament dir que en absolut hi ha cap intenció de limitar la seua tasca.
I de fet, s'agraïx el seu to i la seua voluntat de treballar, s'agraïx moltíssim.

Però vosté ací no està a títol individual, està representant un partit que, des del nostre punt de vista, ha fet una tasca molt negativa en algun sentit -i molt positiva en altres, evidentment-, però en algunes molt negativa, com és aquesta, per exemple.

Perquè ha dut a terme una iniciativa, com és la d'eliminar una figura que estava reglamentada segons la llei i que comparat amb altres autonomies no era ni tan sols la millor, però no estava mal, i la canvien per a crear una figura que és molt pitjor, perquè ahí era… la intenció era clara de clavar gent de la seua confiança i que no tenia per què tindre els requisits per a dur a terme una tasca tan difícil com la que és dirigir un parc natural, gestionar no només els recursos naturals sinó també la gent que hi viu, que és una cosa molt complicada.

Aleshores, vosté… repetir que màxim respecte a la seua persona, a la seua figura i al seu paper ací, però nosaltres també estem ací perquè vostés no, des del nostre punt de vista, no ho han fet tan bé com podrien haver-ho fet, sobretot tenint vint anys de treball.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per al torn de rèplica, tots els grups volien participar i jo no m'he adonat.
Disculpen.
I tenen ara quatre minuts de menor a major, començant pel Grup Parlamentari… (Veus) Bé, pel Grup Parlamentari Ciutadans.

El senyor Tormo Moratalla:

Muchísimas gracias, señora presidenta.

Señor secretario autonómico, de verdad, yo le agradezco un montón las explicaciones y el tono.
Le agradezco también la explicación.
No es que usted no se haya explicado bien, quizás el que no lo he entendido bien he sido yo, sobre los puestos a cubrir y la forma a cubrirlo.

En cualquier caso, don Julià, mire, lo de verde.
.
.
Al igual que yo, por el hecho de pertenecer a un partido que se llama Ciudadanos, no me arrogo la condición de ciudadano -usted también la tiene, sin duda ninguna-, el hecho de pertenecer a un partido que se llama verde, no quiere decir que los demás no lo seamos.

Al revés, yo le decía lo de verde y ecologista -y no me malinterprete, no he querido molestar en ningún momento-, es que a veces nos fijamos tanto en el término o en la parte ecologista de algunos partidos, por ejemplo el suyo, que nos olvidamos que dentro de esos parques hay decenas, centenares o miles de ciudadanos, dependiendo del tamaño de los pueblos que viven y que en algunos casos han visto mermadas sus condiciones de vida precisamente por esa necesidad que tiene el pueblo valenciano de tener esos lugares donde usted decía que Â«se clava els peus en l'aiguaÂ», que es absolutamente necesario.

Por lo tanto, lo que mi grupo le pide es que insista en ese diálogo con los representantes de los pueblos, sus alcaldes, porque necesitan una forma de ganarse la vida.
Estamos pensando en lugares donde no hay industria, donde el comercio está absolutamente limitado y lo único que tienen es senderos, parajes fabulosos, ríos, montañas, valles… Y es lo único que tienen, no tienen más.
Y agricultura, en muchos casos, también limitada por su misma condición de parque natural.

Por lo tanto, nosotros le insistimos en la figura del diálogo.
Porque además -usted lo sabe, y a mí me consta-, que se han reunido con ustedes y que no han salido excesivamente contentos.
Usted defiende su parte, digamos, de…, o su visión, del conjunto y ellos la suya.
Por lo tanto, le insistimos desde mi grupo en eso.

Por otro lado, me parece que es absolutamente fundamental, tal y como están transcurriendo las cosas últimamente -y en esto no quiero que se sienta ofendido ni los representantes del Partido Popular ni el señor Bertomeu en particular-, sobre la necesidad de que la elección de las personas que van a dirigir las instituciones o los organismos públicos tengan un perfil lo más alejado posible del nepotismo, de la elección a dedo.
Por lo tanto, la forma en que ustedes lo han hecho, me parece la correcta.

Y cuando decía que no había…, si es que no había funcionarios suficientemente preparados en el cuerpo de funcionarios de La Generalitat, me refería a que quizás no en la conselleria concreta, pero sí titulados -que luego también ha aclarado usted- que pudieran ejercer esas funciones de forma momentánea, pertenecientes a bolsa de trabajo, y que pudieran ser sustituidos en un futuro próximo, de los meses que usted decía.
Cuánto menos, mejor.
O si nos vamos a dos años, para personal definitivo, funcionarios no ya de empleo -o como quiera que se llame la figura-, sino funcionarios con pleno uso de sus derechos, en el menor tiempo… en el menor tiempo posible.

Nos referíamos a eso.
Alejémonos lo más posible de esa forma de hacer las cosas que en algunos casos nos ha llevado a la situación que estamos manteniendo actualmente.

Y por último, no me ha respondido a la pregunta -probablemente porque al final nos hemos hecho un poco de lío con los tiempos- sobre el número de directores de parques.
Si iban a intentar ampliar a veintitrés, si iban a ser doce o cómo lo iban a hacer.
Le agradecería que me contestara a eso.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per al torn de rèplica, el Grup Parlamentari Compromís, per un temps de quatre minuts.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, presidenta.

Bueno, a quien tenemos que interpelar es al secretario autonómico, le contestaré… En cualquier caso, le agradezco su tono, señor representante del Partido Popular.

Pero obviamente nosotros no nos podemos abstraer ni podemos hacer un ejercicio de amnesia generalizada y no podemos obviar qué es lo que ha pasado.
Llevamos pocos meses de un nuevo gobierno, con una situación que ahora se está empezando a modificar.
A diversos niveles, desde mi punto de vista, era desastroso lo que había, y tiene un trabajo muy complicado y ya veremos si en toda la legislatura puede revertir un poco todo lo que se ha conseguido.

Porque -insisto- se ha conseguido ahora ya eliminar aquella modificación de la…, que se podía hacer casi de todo en las áreas de influencia de los parques naturales, pero ya veremos hasta cuándo conseguimos tener los técnicos que había solamente hace un par de años, ya veremos cuándo lo conseguimos.

Ya veremos si llegamos a tener veintitrés directores conservadores como tocaba, que es lo que había hace un tiempo, pero el Partido Popular lo redujo a doce uniendo parques en comunidades de gestión y va a ser complicado.
Ya veremos cuándo conseguimos tener un cuerpo de funcionarios suficiente para que se puedan gestionar los parques naturales y sus entornos adecuadamente, tanto a nivel de los servicios centrales como a nivel de las direcciones territoriales.

Y lo que me gustaría también es que si la señora Díaz tenía ganas de hablar, que hubiera hecho ella la…, porque lleva toda la tarde sin dejar de hablar, cuando no es ni la persona interpelada.
(Veus)

Bien.
Sí que es verdad que el riesgo que corríamos -y lo ha apuntado bien el representante del Partido Socialista- era convertir los parques naturales en parques de atracciones, porque si el cuerpo técnico había desaparecido, la inmensa mayoría, y lo único que había era una persona que intentaba dinamizar -yo lo he visto en más de un parque cercano, que era lo más sencillo, porque tampoco había capacidad con una persona para hacer más cosas-, pues hablar con alguna empresa que pudiera llevar allí algo de turismo rural, de aventura, de no sé qué, con lo cual se había pervertido lo que era la figura de un parque natural.

Un parque natural, por definición -yo creo que teníamos que haber empezado por ahí-, es un espacio natural en el que el hombre ha estado interactuando durante siglos, y esa interacción ha mantenido que se conservara hasta nuestros días en un nivel aceptable de conservación, tanto a nivel natural como a nivel del resto de paisajes antropizados, básicamente en el mundo agrícola, que envuelve a los espacios naturales protegidos.

Por tanto, esa es la óptica desde la que hay que empezar a gestionar bien los parques.
Por eso, la figura del presidente de la junta rectora ha de ser una persona que de alguna forma tenga contactos con diversos ámbitos, submundos dentro de ese parque natural y que de alguna forma sea capaz de conciliar y de hacer de nexo para que aquello funcione.

Las juntas rectoras, en los últimos tres o cuatro años, no han funcionado más que a título informativo.
También es porque no había personal para hacer las cosas como tocaba.
Pero han funcionado a título informativo, no han aprobado las memorias de gestión, los presupuestos anuales, ni los principales informes sobre los impactos que pudieran venirse sobre los parques.
Y yo tengo muy cerca uno, que es el del Turia, y podemos entrar en detalles, pero creo que no vale la pena.

Lo mismo que los dinamizadores, la inmensa mayoría eran concejales de su partido, señor Bertomeu.
Entonces, bueno, la realidad es la que es y es la que ha sido.
Y la inmensa mayoría… No voy a aceptar la lista, pero luego se la puedo enseñar, señora Díaz.
Sí.
(Veus) Señora Díaz, ¡por favor!
Sí, la inmensa mayoría.
De los doce, diez, de los doce, diez, le puedo asegurar.
Vale.
Ya lo contrastaremos.
Y esto queda todo reflejado.

Bien.
Y acabar sencillamente deseando que esta primera fase de formación de las juntas rectoras convierta a las juntas en lo que tienen que ser: un ámbito de encuentro de todos los que tienen algo que decir en el parque.
Recordemos que aparte de ayuntamientos, (veus) están todas las consellerias implicadas, -¡por favor!
-, están todas las consellerias implicadas, están todos los colectivos, están ecologistas, están cazadores, están agricultores, están regantes…, todo el que tiene algo que decir respecto al parque.
Y es ahí donde se tienen que acordar las políticas y el futuro de ese parque y consensuarlo.

Y, bueno, también desear mucha suerte en el proceso este de selección de los nuevos directores conservadores, de los provisionales y de los definitivos.
Y haremos, espero, todo lo posible los que estamos aquí para que sean veintitrés.
Eso significará que haya capacidad de gestión y algo más de presupuesto, que hay que revertir esos enormes recortes que hemos heredado y que con pequeños aumentos anuales no se va a poder conseguir.

También le invito al Partido Popular a que apueste en ese sentido.
Hagamos todos enmiendas en los presupuestos para que la gestión del medio natural y de los espacios naturales en concreto, tenga el valor que tiene que tener y, por tanto, los presupuestos que le corresponden.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Per a torn de rèplica, Grup Parlamentari Socialista, per un temps de quatre minuts.

El senyor Cerdán Pastor:

Sí.
Intentaré ser más breve.

Dos puntualizaciones.
Nosotros nos alegramos, evidentemente, de que en la figura de dinamizador, que era personal eventual, no haya sido sustituida por otro personal eventual.
Es verdad que era lo más cómodo, pero era una manera de legitimar un proceso en el que no estamos de acuerdo y que parte -y hay que decirlo así- de un desacato de una sentencia, de la que no estábamos de acuerdo.

Es verdad que allí se puede, en teoría, crear un vacío en quién dirige o quién no dirige, pero hay personal técnico que está ahí a pie de obra, evidentemente, a pie de campo, mejor dicho.
Y, por lo tanto, yo creo que sí es un acierto no haber sustituido un personal elegido a dedo por otro personal elegido a dedo.
Y yo no voy a poner… no voy a criticar la figura de uno ni la figura de otro, porque no tengo conocimiento ni del currículum de los dinamizadores.
Yo no la pongo en duda su capacidad, pero sí del procedimiento.
Con lo cual, yo creo que eso ha sido un acierto.

Y con respecto a las juntas rectores, está bien que no sean alcaldes, está bien que no sean los presidentes de las juntas rectoras… que no sean cargos políticos al uso.
Está bien que sea lo que se está buscando y lo que se está consiguiendo, personas con conocimientos también, involucradas en ese parque y que la representación política de aquellos ayuntamientos ya están en la junta, y no está sobredimensionado el peso político, evidentemente, que siempre es de parte, en las juntas rectoras.

Yo creo que también es otro acierto y yo creo que es la buena línea despolitizando, en la medida de lo posible, estos órganos, que son de gestión y de protección, que viva el currículum indistintamente de a quién voten, de qué partido sea, del PP, del PSOE, d'Equo o del partido que sea.
Yo creo que ha sido un acierto.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Cerdán.

I ara sí, té la paraula…

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Vaig a ser molt breu.

Només contestar a… El representant de Compromís, diem, ha dit ja algunes coses que m'ha robat l'argumentació en este sentit, però bàsicament els dotze i no vint-i-tres respon al que ja havia comentat jo abans.
És a dir, és una qüestió estrictament de pressupost.
És a dir, ens hem trobat l'organització… amb este model, diem-ho aixina.

I, per tant, ens pareixia que, com a mínim, era arrancar ara amb estos dotze, amb l'esforç pressupostari que això suposa, però que ja he explicat que, diem, en el capítol I això està consignat i, per tant, ens en podrem refer, diem-ho aixina, de l'esforç i anar cap a un horitzó en el qual es puguen, si no cobrir els vint-i-tres, sí que ens acostem a això.
Esta és la idea.

A nosaltres ens haguera agradat cobrir els vint-i-tres.
I de fet, en un primer moment, el compte va ser això, però després, quan vam començar, diem, a fer altres coses també i no només les direccions dels parcs, ens vam adonar que en eixes altres zones també havíem de posar diners i que els necessitàvem eixos, diguem, onze que ens sobraven dels directors conservadors dels parcs.
Però la nostra voluntat és ampliar-ho.

I també vull dir que jo, per suposat, que no li discutixc el pedigrí, ni la preocupació mediambiental a ningú.
Igual que també crec que de la mateixa manera que tinc molt clar que els partits ecologistes tenim un model polític que va molt més enllà de les qüestions del medi ambient, és a dir, que tenim un model polític global i complert, és evident també que en les altres formacions també hi han sensibilitats ecologistes en la mateixa magnitud que pot haver-hi en la nostra, encara que siga amb línies diferents i amb opinions diferents.

I sí que vull dir només un afegit, però una cosa que sí que és certa i en la que ens trobem en general i que jo crec que és bo que des del govern es diga això en Les Corts, que és on residix la sobirania popular, que sí que és de veres que l'administració està, diem, molt afeblida.
És a dir, tenim dificultats molt grans per tal de tindre, diguem, l'exèrcit suficient per fer front a totes les necessitats que tenim.
Estic segur que no estic descobrint res, però sí que és de veres que hi ha una administració un poc anorèxica, que es compensa per la bona voluntat i pel treball, perquè això en absolut és una critica al funcionariat, al contrari; la gent s'esforça per damunt de les seues possibilitats, per dir-ho aixina.
Però realment sí que hi ha una situació d'anorèxia en este sentit.
Que moltes vegades s'ha intentat compensar amb l'aposta per les encomandes i este tipus d'organització, però és que també té tot un seguit d'inconvenients que fan la tasca encara més feixuga i més complicada en el sentit que es va crear una xarxa molt espessa, molt espessa que moltes vegades dificulta l'acció.

Per tant, sí que és de veres que des d'este govern hi ha la voluntat absoluta de reclamar tot el que siga noves vies de finançament, apostes per l'enfortiment, perquè l'administració guanye muscle, perquè serà la manera que els processos estos es puguen ajornar també.
Perquè moltes vegades, per què les coses duren quatre mesos en lloc de tres?
Perquè hi ha gent que té les taules absolutament plenes de papers.
I per què a vegades es pot arribar a dotze i no es pot arribar a vint-i-tres?
Perquè, realment, és que no hi ha.
.
.
materialment no tens els pressupostos suficients per a fer-ho.

Crec que això també és una responsabilitat nostra de ser capaços de gestionar bé el que tenim i de reclamar allà on siga necessari les nostres necessitats.
Vull dir, sé que hi ha una unanimitat absoluta en les Corts Valencianes per tal de reclamar al futur, el que siga, govern de Madrid, la necessitat de fer un finançament just per al nostre país.
I nosaltres en això també tocarem a les portes de les Corts Valencianes per tal que tingueu la sensibilitat en este sentit.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Julià.

Fem un minut de descans i continuem amb el següent punt.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

Reprenem la sessió.

El proper punt del dia, el punt 3, si heu rebut la incidència, es retira la compareixença.

Compareixença de la consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, que fa el secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic, senyor Julià Álvaro Prat, per a explicar la tardança a reunir-se la Comissió d'Avaluació Ambiental i clarificar quan tindrà lloc esta comissió, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 7.
366), a la qual s'acumula la sol·licitada, a petició pròpia, pel secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic (RE número 12.
402)

La senyora presidenta:

I passem al punt 4: compareixença de la consellera de Medi Ambient i Canvi Climàtic per a explicar la tardança en reunir-se la Comissió d'Avaluació Ambiental i clarificar quan tindrà lloc aquesta comissió, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular; acumulada a la compareixença del secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic per a explicar els treballs realitzats al voltant de la Comissió d'Avaluació Ambiental, sol·licitada a petició pròpia.

Té la paraula ara el secretari autonòmic, Julià Álvaro.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Vull començar per una reflexió prèvia per tal d'entendre el marc en què ens trobem, que en el fons no pot ser d'una altra manera tampoc, però totes les compareixences d'alguna manera tenen algun fil que les unix, perquè al final tots són temes pròxims.
I, per tant, és evident que algunes de les coses que vaig a dir tinc la sensació que ja les hauré dit també en l'anterior compareixença, per dir-ho aixina.

Però nosaltres tenim la sensació -i faig la prèvia esta- nosaltres tenim la sensació, la certesa i el coneixement absolut que venim d'uns anys d'ordenació territorial depredadora amb el medi ambient, és a dir, que ha sigut intensiva en ocupació de lloc, que no s'ha tingut en compte l'equilibri mediambiental en tots els projectes que es feien i això tampoc vaig a descobrir res.

Però està immensa bombolla immobiliària en què hem viscut en general ha portat que d'alguna manera es posara per davant de la preocupació mediambiental, la preocupació urbanística en el sentit d'un sector econòmic que era molt potent, intentar, diguem, traure-li tot el partit que fóra possible amb totes les conseqüències que això ha tingut i en les quals crec que jo no haig d'entrar.

Per a nosaltres, a banda que estem en un altre moment processal, diem-ho aixina, ja la bombolla urbanística ha esclatat amb les conseqüències que ha tingut, per a nosaltres estem ara en un moment nou i sobretot estem amb la possibilitat de ser capaços de distingir el que són les preocupacions urbanístiques de les que són estrictament les preocupacions mediambientals, cosa que no vol dir que unes hagen de viure d'esquena a les altres, però sí que han de tindre, diguem, consideracions o sensibilitats grans i amb igualtat de condicions, per dir-ho aixina.

Quan parlem del medi ambient i de la preocupació del medi ambient en relació al territori, no estem parlant només en la línia que parlàvem abans de les joies que signifiquen determinades zones, els nostres parcs naturals, les nostres llacunes, les nostres salines o tantes altres zones que tenim, sinó del territori que nosaltres d'alguna manera podem gestionar.
I en este també crec que nosaltres hem de ser responsables i curosos, en el sentit d'entendre que del que fem nosaltres, no només a nivell de protecció sinó a nivell d'acció, també dependrà molt el país, el món, el planeta que deixem als nostres fills, però fins i tot també en el que anem a viure, en el que anem a viure nosaltres.

En este sentit, perquè a més estava en els programes electorals dels partits que donen suport o que conformen este govern i que donen suport a este govern i està en l'Acord del Botànic, hi havia una aposta decidida per totes les qüestions de medi ambient.

Per això, quan es va fer la reordenació o la reorganització de les conselleries, es va decidir que medi ambient anara en una conselleria diferent del que era infraestructures.
I això no es va fer per una qüestió casual sinó perquè responia a este model que jo explicava de preocupació preferent per a qüestions mediambientals.
I sabem, teníem clar, i crec que amb això estarem tots prou d'acord, que la potència del que són els poders urbanístics, per dir-ho aixina, sempre són molt majors que el que són, diguem, el poder de resistència, per dir-ho aixina, de les qüestions mediambientals, no?
; el poder d'acció contra el poder de.
.
.

I, per tant, sense acabar amb cap dels dos, perquè, un poquet en la línia que també parlàvem abans, és que hem de ser capaços de fer un equilibri entre el que són els sectors econòmics i les preocupacions mediambientals, nosaltres pensàvem que era convenient fer esta separació.

D'ahí ve també la regulació separada de l'avaluació ambiental en relació a l'avaluació territorial dels plans urbanístics en general, sense entrar en plans, programes, projectes.
.
.
, sense entrar en això; el plantejament separat, no?
Crec que és una qüestió de coherència.

I, quan es planteja la qüestió esta de.
.
.
També ho vaig explicar en la meua primera compareixença, d'una manera més superficial, però puc explicar-ho ara més detingudament.
Quan es fa el plantejament d'a quin punt van les competències en avaluació ambiental, s'arriba a la conclusió que estes competències en avaluació ambiental, dins de tot el que són les polítiques d'avaluació territorial, no han d'estar en el mateix calaix, sinó que han d'estar en calaixos diferents, per dir-ho aixina.
I tot això requerix d'un determinat procés administratiu i, com que a mi m'agrada ser sincer, vaig a dir també que d'un determinat procés polític, perquè totes estes decisions d'agarrar les coses i separar-les, quan estan d'una determinada manera, separar-les, això requerix un determinat procés administratiu, però també requerix -i això.
.
.
, ho vull dir d'una manera absolutament clara- d'un determinat procés polític, perquè les competències s'han de traure d'un lloc i s'han de posar en un altre.
I això té, i ho dic, complicacions administratives i de tot tipus.

I aixina han anat les coses.
És a dir, es fa este procés de separació i, al final, el que queda és que l'avaluació ambiental, tant de plans, programes i projectes, queda en allò que nosaltres considerem, des del govern, que és el coherent, i per tant aixina s'ha fet, adscrites a aquelles autonòmica, a aquella conselleria que porta el cognom, diguem-ho aixina, de medi ambient, no?
Tindria poc sentit que les competències mediambientals, en este cas d'avaluació ambiental, anaren a una conselleria diferent a la conselleria que té les competències en medi ambient; igual que seria contradictori que les competències, en qüestions territorials, anaren a una conselleria que on té estes competències.

En el plantejament de la pregunta, i d'ahí venia un poquet la mirada que ens féiem, era.
.
.
Clar, el calendari d'una petició és una cosa i el calendari d'una resposta és una altra.
Ara, ¿per què no s'ha fet.
.
.
?
Ara la pregunta que es podria plantejar és per què s'ha fet tant tard o per què ha tardat tant en fer-se, no?
Respectant l'esperit de la pregunta, jo, el per què tant, jo no ho diria, (veus) però respectant l'esperit de la pregunta.

Nosaltres bàsicament el que creiem és que l'assignació esta s'ha fet i hi va haver un decret.
La pregunta, si no m'enganye, estava feta a finals de novembre.
Sabíem, en eixe moment, que era molt imminent que ja estiguera el decret.
.
.
El decret definitiu d'assignació de competències estava en eixe moment fent-se, però encara no estava fet a 26 de novembre.
Es va fer el 4 de desembre, va ser aprovat l'11 de desembre, i el 17 de desembre es va fer la primera reunió de la Comissió d'Avaluació Ambiental.

Això m'ho guardava per a la rèplica, per després donar un poquet més d'explicacions.
Però puc apuntar-ho ara, en el sentit que nosaltres sabíem que, una vegada aprovat este decret, teníem dos possibilitats, que eren: respectar formalment el que hi havia o apostar perquè l'avaluació ambiental, diguem, la firmara directament i la decidira directament la secretaria autonòmica, per tant la mateixa conselleria, no?
, i no s'haguera de fer un òrgan de participació conjunta entre territori i medi ambient -que, en el seu moment, anteriorment, quan estaven en la mateixa conselleria, evidentment, s'havien de fer, però que, a l'estar separades, no tindrien per què fer-se.

Nosaltres vàrem considerar que, tot i que nosaltres no teníem per què fer-ho, ens pareixia un bon model.
I, assignant les competències on creiem que devien estar assignades, que era a medi ambient, ens pareixia pertinent i convenient fer esta comissió, esta comissió aprovada el dia 11 i que es va reunir ja el dia 17, en què hi haguera representació pràcticament paritària.
Estem pràcticament igual per igual perquè, en realitat, no són llocs en què es vote, la veritat; són més ens de debat i de discussió.
I, quan hi ha hagut.
.
.
, que en estos moments n'hi ha hagut una i només un punt en què hi va haver.
.
.
, però no tant per territori i medi ambient, sinó perquè la documentació no es veia complerta i es va decidir deixar sobre la taula.
Però que, en el cas que hi hagen diferències, els casos, els expedients sempre quedaran damunt la taula i no se n'anirà a votació.

I, bé, i ens pareixia bé la qüestió esta de territori i medi ambient unificar-los en una comissió, per tal que poguérem tindre esta visió global, en este sentit.
Perquè a nosaltres el que sí que ens pareixia absolutament, diguem.
.
.
, o que ens haguera paregut incoherent amb el discurs que feia al començament, és que les competències no hagueren anat a medi ambient; però sí que la participació haguera de ser, diguem, absolutament transversal en este sentit, no?

Per tant, per culpa -i pose esta culpa entre cometes- d'este procés administratiu, la Comissió d'Avaluació Ambiental que, en condicions normals -és dir, si no hi haguera hagut, per entendre'ns, eleccions a maig i no hi haguera hagut esta separació de la conselleria-, haguera fet, segurament, la reunió número 7 de l'any en octubre, setembre-octubre, per després fer la següent en novembre-desembre.
No la va fer.
I es va deixar al 17 de desembre, que va ser quan es va fer.

Ja se n'ha fet una segona, ja se n'ha fet una segona, que ha sigut a data 9 de gener.
I la tercera -en tot cas, després puc donar més dades-, i la tercera ja està convocada per d'ací quatre dies, és dir, per al dia 29 de febrer.

Vull només donar una dada, que em pareix important, en el sentit este que jo deia, reescrivint la pregunta, de per què ha tardat tant, que jo deia que, en fi, que jo no ho haguera plantejat aixina, no?
, sinó per què s'ha fet el dia 17 de desembre i no abans.
I l'explicació era esta.
Perquè, al tardar tant, pareix com que algunes coses que es podien haver fet abans diguem que varen quedar perjudicades o malmeses per culpa d'este retard.
I nosaltres tenim l'absoluta certesa que -i, en tot cas, després puc donar alguna explicació més al respecte- estos dos mesos de retard no han perjudicat, en absolut, cap dels expedients que estava allà.
Perquè no estem parlant de l'expedient d'obertura d'un negoci, sinó que estem parlant d'un determinat procés d'avaluació, en este sentit, en un procés molt més ampli, no?

I vull explicar que.
.
.
Vaig a començar al revés.
Vaig a començar per.
.
.
En la reunió del dia 9 de gener, per tant, la primera de l'any 2016, es van vore set documents d'abast, una memòria ambiental, quatre informes ambientals, un acord per sotmetre a avaluació ambiental estratègica i dènou informes ambientals i territorials estratègics, val?

En canvi, en canvi.
.
.
Vull dir, les magnituds estes em pareix que són importants que les recordem perquè en la del 17 de desembre el que es va vore va ser: dotze documents d'abast, dos memòries ambientals, tres informes ambientals, dos acords sobre la necessitat esta de sotmetre a avaluació ambiental estratègica i quaranta informes ambientals i territorials estratègics.

El que vull dir és que a data 17 de desembre vàrem desembossar tot el que hi havia pendent durant eixos dos mesos en què estava, diguem, el decret per aprovar.
Per tant, d'alguna manera, a 17 de desembre, és a dir dins de l'any 2015, ens vàrem posar al dia.

Tornem un poquet a què parlàvem abans, no?
És a dir, que n'hi ha determinades decisions polítiques que comporten una determinada alteració en els calendaris.
En fi, no vull posar exemples que puguen paréixer simples, però.
.
.
Vull dir, igual que la convocatòria d'unes determinades eleccions pot ajornar uns determinats tràmits o unes determinades coses, a vegades també el resultat d'unes determinades eleccions i un nou disseny polític pot portar a estes alteracions en els calendaris previstos.
Estava previst que hi hagueren huit reunions en l'any 2015 i no n'hi van haver huit, sinó que n'hi van haver set.

El que dic jo és que, a 17 de desembre, quan es fa la reunió número 7, sí que es desbloquegen els mateixos números d'expedients que s'hagueren desbloquejat en les huit anteriors, val?

Crec que és important el que deia, en el sentit este que este és el cost d'un determinat plantejament polític de dir: nosaltres volem fer les coses d'una altra manera, respecte a com es feien.
El fet de.
.
.
, és dir, per a nosaltres era una prioritat, i a més era, des del nostre punt de vista, absolutament coherent amb el nostre plantejament polític el fet de separar l'avaluació ambiental de tot el que és l'avaluació territorial.
Després, en tot cas, puc donar algunes referències legals, en el sentit que per llei, en este cas concret de l'avaluació ambiental i la.
.
.
, diguem, de l'ordre substantiu i l'ordre ambiental, per llei, són òrgans que han d'estar separats.
I nosaltres això, diguem que, per entendre'ns, ho havíem de complir d'una manera absolutament indubtable, no?
I, per tant, no teníem altra alternativa que fer això.

En estos moments, tenim ja previstes, el primer semestre de 2016, totes les reunions que van a fer-se, que estan previstes per al dia 29 de febrer, com ja deia, el 31 de març, el 28 d'abril, el 26 de maig i el 30 de juny.
Després, vindrà, diguem, tot el que és el parèntesi de l'estiu.
I, doncs, en setembre o octubre tornarem a reprendre les reunions d'esta comissió.

En fi, crec que després podem entrar amb més detall, però crec que fins ací és suficient.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Álvaro.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Popular, per un temps de huit minuts.

La senyora Díaz González:

Gracias, señora presidenta.

Y, bueno, ya que antes no he hecho uso de esas alusiones, a las que me han hecho, sí que me gustaría utilizar este tiempo también para contestar que claro que hablo porque, en el momento en que, por ejemplo, se emiten mentiras, como que…, la frase ha sido que las juntas habían desaparecido.
Y, evidentemente, me sale decir que es mentira, porque en ningún momento el Partido Popular hizo que las juntas de los parques naturales desaparecieran.
O sea, discúlpenme si he molestado, pero, evidentemente, si aquí se miente, yo lo siento, pero no puedo aguantar (inintel·ligible) …

La senyora presidenta:

Señora Elisa Díaz, en ese momento la palabra la tenía su compañero, pero era de su grupo parlamentario…

La senyora Díaz González:

…sí, claro, por eso mismo.
Por eso,…

La senyora presidenta:

…y, por lo tanto, se podía haber explicado, del mismo modo…

La senyora Díaz González:

…por eso mismo, por no utilizar…

La senyora presidenta:

…Lo que se le está llamando es la atención porque usted no para de hablar por detrás y molestar a sus compañeros.

La senyora Díaz González:

…por eso mismo, estoy utilizando mi tiempo para no utilizar otro tiempo, para no utilizar otro tiempo.
Que podría haber dicho Â«por alusionesÂ»; pero, por no utilizar otro tiempo, estoy utilizando este.

Y, entrando ya en el punto… Que muchísimas gracias, secretario autonómico, por la explicación.

Evidentemente, la comparecencia se solicitó antes de que se creara el órgano de la comisión.
En cualquier caso, sí que pensamos que ha sido con retraso.

Y, bueno, y me explico, porque ya me remonto a más atrás.
La comisión se crea incluso antes de la LOTUP, en 2011, que también se ha estado hablando del boom inmobiliario, de todas estas…, el tema urbanístico, ¿no?
y todo lo que conllevó precisamente a ese cambio legislativo, tanto a la estrategia territorial como a la LUV e incluso, luego, por supuesto mejorándolo, la LOTUP.

Y teniendo esta comisión de evaluación ambiental, que se crea en 2011, como bien ha dicho, no es que se voten, es que ahí son trámites administrativos que se tienen que cumplir y que, si no se cumplen, no hay nada que se apruebe.
O sea, no es votar si este me gusta más o este me gusta menos.
Evidentemente, si los trámites administrativos no se cumplen, o legislativos, no se cumplen, los instrumentos de planeamiento no siguen adelante.
(Tus) Con lo cual, creemos que sí que se hizo un gran esfuerzo.
Bueno, y usted ha reconocido, en un momento, que era un buen modelo, ¿no?

Luego, con la LOTUP, somos pioneros en España en incumplir una normativa europea, que es unificar -que también he hablado muchas veces de ello-, unificar los trámites urbanísticos a los trámites medioambientales, que por un lado ustedes dicen que quieren separar, pero porque ustedes a la hora de organizarse a nivel Consell separan las consellerias.
Creo que tampoco tienen en cuenta que en la anterior legislatura la conselleria de infraestructuras, bueno, la del territorio, era la misma que la de medio ambiente.
Y que evidentemente todos los trámites se llevaban en la misma conselleria.

Y la Comisión de Evaluación Ambiental unifica esos trámites porque, como bien ha dicho y ha explicado usted, tiene que haber conexión entre los mismos.
No podemos consentir un urbanismo sin tener en cuenta el medio ambiente.
Creo que en eso estamos totalmente de acuerdo.
Y precisamente por eso y en aras a la estrategia territorial y el nuevo urbanismo que tenemos que llevar a cabo para proteger el medio ambiente, un desarrollo sostenible, se lleva a cabo esta unificación.
Y la Comisión de Evaluación Ambiental es parte de dicha unificación.

Fíjese si se contradice, que por un lado lo dividen, pero también dice que a la hora de poner en funcionamiento la comisión, también han tardado más porque claro, el modelo anterior, como ya estaban todos juntos, no había problema.
Lo habrían seguido igual.
Pero, al separar la competencia, al llevarse evaluación ambiental a medio ambiente, lo que hacen en el organigrama, digamos, en la regulación de la comisión, es que haya esa conjunción, esa transversalidad de que esté compuesta por vocales que formen parte de la conselleria de territorio, aparte también de los de medio ambiente, cosa que veo muy lógica.

Es como dar un paso a corregir esa parte que han hecho de dividir las competencias.
Que ha sido su criterio.
Evidentemente yo creo que es un criterio erróneo, que debería de haberse mantenido unificadas las competencias.
Pero son ustedes quienes gobiernan y quienes deciden.
Si bien, como ya he comentado en otras ocasiones, hasta la abogacía de La Generalitat les dice que no deberían de haberse separado.

Concretamente, dice Â«las competencias en las materias de ordenación del territorio en las que necesariamente deben encuadrarse las relativas a las actuaciones territoriales estratégicas y al paisaje y evaluación ambiental estratégica de planes y programas son inescindibles, por lo que deben ser atribuidas a un único departamento del ConsellÂ».
Pero bueno, ustedes deciden separarlas y es su decisión.
No están tampoco obligados a mantenerlas unidas, aunque digamos que desoyen el informe de la abogacía de La Generalitat.

Por otro lado, también, incluso la ley, cuando habla de la evaluación ambiental, que dice que el órgano ambiental territorial es el órgano autonómico dependiente de la conselleria competente en materia de ordenación del territorio y medio ambiente.
No han modificado este artículo, y sin embargo el órgano competente en ordenación del territorio no es el mismo que el órgano competente en medio ambiente.
Con lo cual, digamos, que ahora mismo hay dos órganos competentes en evaluación ambiental.
Tanto la conselleria de la señora Salvador, de obras públicas, y la conselleria de medio ambiente.

Conforme a la ley, no conforme a lo que ustedes han determinado.
Eso ya lo sé que ustedes tienen sus decretos y su ROF y sus competencias y las han delimitado muy bien, desde mi punto de vista erróneamente.
Pero es mi punto de vista.

Si bien también decirle, quería preguntarle: ha habido una modificación, eso también es un poco de contradicción, porque ha habido una modificación de la LOTUP, de varios artículos, a través de la ley de acompañamiento a los presupuestos.
Y uno de ellos afecta precisamente a la Comisión de Evaluación Ambiental, a los trámites que se llevan ahí a cabo.
Porque añade que el órgano ambiental y territorial será el ayuntamiento en el término municipal del ámbito de planeamiento objeto.
Es decir, que se delega a los ayuntamientos, con la ayuda de las diputaciones, en el caso de que sean necesarios, determinados trámites.

Esto yo no sé si han notificado a los ayuntamientos, si no, si lo van a hacer, si no.
Si todos esos expedientes que estaban esperando, que ahora se han delegado a los ayuntamientos, los han devuelto ya, los van a tramitar ustedes.

También quería preguntarle, porque evidentemente, y yo eso también lo veo muy bien, después de cinco meses que han estado sin reunirse, veo perfecto que se pongan al día.
Qué menos.
Al final, es responsabilidad del gobierno.
Con lo cual, eso me parece bien y le aplaudo en ello.
Pero, no quita que ha habido trámites que se han podido ver perjudicados precisamente por esos cinco meses que han estado sin reunirse.

Pero en cualquier caso, lo he preguntado por escrito, pero no me contestan, o por lo menos por ahora no me han contestado, cuántos expedientes están a la espera.
Porque, que yo sepa, prácticamente todos los municipios de la Comunidad Valenciana tienen expedientes a la espera de pasar por la Comisión de Evaluación Ambiental.
Muchos de ellos son conjuntamente entre varios municipios, otros no tienen, y otros sí que tienen.
Entonces, sé que han estado tramitando todos esos expedientes a los que usted hacía referencia, pero sin embargo creo que aún hay muchos a la espera.

Y no sé, porque también quería -acabo ya- en los presupuestos de este año también yo presento una enmienda, porque la referencia de evaluación ambiental no existía.
No se hace ningún tipo de referencia de evaluación ambiental.
En objetivos, no ya presupuestariamente con una cantidad concreta.
En objetivos, en los indicadores principales.
No aparece.
Yo presenté enmienda para que apareciera, y la desestimaron.
No lo entiendo.

Entonces, claro, también me preocupaba, porque estamos hablando de un tiempo en el que aún no se había creado la comisión, por qué no se hablaba de evaluación ambiental por ningún lado, ni siquiera en los presupuestos, ni siquiera en los objetivos.

Y ante todo eso, evidentemente me congratula el que por fin hayan puesto en marcha la comisión, que se hayan intentado poner al día en estas dos comisiones celebradas.
Espero que sigan trabajando de esa manera para tramitar el máximo de expedientes que hayan estado a la espera todos estos meses.

Y preguntarle sobre esos aspectos: cuántos expedientes hay a la espera y si van a seguir a este ritmo.

Luego, subdirector general, si van a nombrar un subdirector general, que no está nombrado.

Y por qué en los presupuestos no se nombraba la palabra Â«evaluación ambientalÂ».

Nada más, gracias.
Perdone por el tiempo.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

(Veus) Sí.
Sí, té un minut per al·lusions.

El senyor Ponce Guardiola:

Sí, bueno, yo creo que todos hemos entendido que la portavoz del Partido Popular ha dicho que se habían dicho mentiras, y eran en mi persona, puesto que decía que habían desaparecido… Había dicho que yo he dicho que había desaparecido la junta rectora.
(Veus).
Sí.
(Algú diu: Â«Xxt.
Â») Yo creo que sí, creo que todos lo hemos entendido.
Y exactamente igual que durante toda la comparecencia anterior, la señora Díaz no deja hablar.

La senyora presidenta:

Señor Ponce, espere un segundo.

Por favor, ¿puede ser usted capaz de respetar el turno del resto de compañeros suyos?
¿Es tan complicado?

La senyora Díaz González:

Presidenta, en ningún momento le he nombrado.
Quiero que conste en acta que en ningún momento le he nombrado.

La senyora presidenta:

Pero ha hecho alusiones al grupo parlamentario por eso.

La senyora Díaz González:

No, no, en ningún momento.
Puede repasarlo, si quiere.
En ningún momento he hecho alusiones ni a ningún grupo parlamentario, a ningún…

La senyora presidenta:

Ha hecho alusiones usted a que se le había llamado mentirosa, y entonces…

La senyora Díaz González:

¡Que no!

La senyora presidenta:

…él está explicando…

La senyora Díaz González:

No, lo siento, pero usted no me ha escuchado bien.
En ningún momento tampoco he dicho que me hayan llamado a mí mentirosa.
Entonces, por favor, ruego que esté atenta para luego poder dar alusiones en el caso de que correspondan las alusiones.
Y cuando no correspondan…

La senyora presidenta:

Señora Elisa Díaz, corre la palabra a su compañero Juan Ponce, por alusiones.

El senyor Ponce Guardiola:

A la señora Díaz le gustaría ser presidente, pero obviamente no puede.
De todas formas, está dirigiendo los debates, de alguna forma.

Bien, yo lo que he dicho es que habían desaparecido las funciones de las juntas rectoras.
Han desaparecido las funciones.
Yo no puedo decir que han desaparecido las juntas rectoras, porque sí que se han reunido de forma residual, de forma informativa.
Y esta señora, con esa justificación, ha dicho que era el motivo por el que he estado durante toda la anterior comparecencia molestando a todos los portavoces.
Nada más.
Sencillamente decir que yo no he dicho que desaparecieran las juntas, sino las funciones (veus), y me ratifico.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Continuem ara amb quatre minuts per al Grup Parlamentari Podemos-Podem.
El senyor Estañ té la paraula.
Gràcies.

El senyor Estañ García:

Moltes gràcies, presidenta.

Muchas gracias por comparecer, señor Julià.
Voy a ser muy breve.
Nosotros convenimos que, aunque evidentemente la visión medioambiental debe ser trasversal, no solo en la conselleria de vivienda, sino prácticamente la mayoría de las actuaciones que tenga un gobierno, cualquier acción política, se ha tomado al final la acción más lógica y que las competencias en evaluación ambiental debían estar adscritas a medio ambiente.

También para evitar, o dentro de esa visión de contrapeso de quien tiene un departamento que tiene, digamos, la presión urbanística, contrapesarla con una presión de evaluación de impacto ambiental, sobre todo cuando venimos de un modelo, como se ha comentado, que nos ha situado en un contexto prácticamente de película de Mad Max, en algunos lugares, porque es postapocalíptico de cuántas viviendas y en cuántas construcciones, sin respetar en muchos casos, parques naturales que se anunciaban.

De hecho, aún estamos pagando, hilando con la ponencia anterior, el Parque Natural de Sierra Escalona, que aún sigue estando bajo estas presiones depredatorias, urbanísticas.
Entonces, entendemos que se ha tomado la opción más lógica.

Nos gustaría que nos desarrollara un poco más cómo va a ser la relación orgánica.
Usted lo ha apuntado, entre esta evaluación ambiental y esta evaluación territorial.

Y también nos gustaría preguntarle, en el contexto de las informaciones que han aparecido en esta primera reunión, en la que se ha hecho tanta labor, se comentaba ciertas actuaciones legales por parte de Bauhaus, que no sabemos si eran ciertas o si tenían cierto recorrido.
Y cuáles eran los principales informes que se van a tener en la mesa en la próxima reunión.
Entre ellos, el de Puerto Mediterráneo, que es uno de los más polémicos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Estañ.

Té ara la paraula el representant del Grup Parlamentari Ciutadans per un temps de quatre minuts.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señora presidenta.

Gracias de nuevo, señor secretario autonómico.

Mire, la primera parte de su intervención es absolutamente descriptiva de cuál es parte de la actividad humana, si no toda.
Habla usted de actividad depredadora con el medio ambiente.
Sin lugar a duda.
No tener en cuenta el equilibrio entre medio ambiente y desarrollo humano.
El mero hecho de poner un pie en la calle ya es, en parte, depredar el medio ambiente, porque todas y cada una de las actividades que hoy hacemos los seres humanos, los hombres y mujeres, conlleva un deterioro del medio ambiente.

El problema está, o la gracia está en buscar ese equilibrio entre desarrollo humano y cuidado del medio ambiente.
Hace muy poco recordará usted que por fin se ha llegado a la decisión última de derribar el edificio aquel del Algarrobico.
No tiene nada que ver con nosotros, pero es concluyente sobre cómo la actividad humana deteriora profundamente el medio ambiente y cómo los trámites de los que nos dotamos para protegernos también de decisiones arbitrarias puede llegar a conllevar que años después de una actividad de estas características, de una actuación de estas características, lleguemos por fin a decidir que tenemos que volver a revertir el medio ambiente a su estado natural, cosa que no se considera nunca.

Urbanismo y medio ambiente.
Hablaba usted de la resistencia.
Esa resistencia entre urbanismo y medio ambiente solía ser siempre favorable al urbanismo.
Por eso que yo le decía al principio de mi intervención, que suele ganar la parte depredadora del ser humano.
Y para eso nos dotamos de ciertos medios administrativos, como son el consejo del que estamos hablando en este momento.
La comisión, discúlpeme.
El problema es que esta comisión, y usted nos ha dicho que con el cambio, con las elecciones, y con la decisión administrativa de cambiar la ubicación de la comisión, conlleva tal cantidad de retrasos que hace que muchas de las decisiones que tiene que tomar la comisión, consiguientemente también se retrasen.

Hombre, es que ya no podemos decir: Â«Las arcas están vacías, los señores del PP nos han dejado las arcas vacías, los recortes nos han dejado las arcas vacías.
Â» Estamos hablando de meros hechos administrativos, de meras decisiones de despacho, de aquello que yo le decía al secretario autonómico de agricultura, a su compañero en el gobierno valenciano hace una semana o dos, que era utilizar la imaginación, en este caso la decisión de quien manda, de decir a sus subordinados: Â«Oiga, hagan esto de una manera eficaz, rápida y coherente con el ordenamiento del cual nos hemos dotado.
Â»

Yo creo que ahí han fallado, porque usted dice que esta decisión de cambiar de ubicación de forma administrativa y la dependencia de este organismo no ha conllevado retrasos.
Nosotros creemos que sí.
Y la información de la que disponemos es que sí.
El hecho de que no haya habido las suficientes reuniones ni la suficiente agilidad a la hora de convocar la comisión, conlleva al final que empresarios -y no estamos hablando de la Ford, no estamos hablando de Ikea, estamos hablando de pequeños empresarios, o no tan pequeños, pero en resumidas cuentas, gente que crea riqueza, crea empleo y crea valor- se vean perjudicados en sus legítimos intereses de crear ese empleo, esa riqueza y el reparto consiguiente de esa riqueza.

Por lo tanto, nosotros lo que le pedimos desde nuestro grupo político de Ciudadanos es que arbitren las decisiones administrativas necesarias para que las reuniones se lleven a cabo, no solo las que están establecidas de forma ordinaria sino que contemplen (algú tus), como así se establece, más reuniones de forma extraordinaria para desatascar la gran cantidad de expedientes que, según tenemos entendido y conocimiento, obran en poder de la comisión.

Nada más.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Tormo.

Té ara la paraula el representant del Grup Parlamentari Compromís per quatre minuts.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señora presidenta.

Bueno, yo creo que el secretario autonómico ha explicado un poco lo farragoso del proceso de redistribución -digamos- de las competencias dentro de la conselleria pero creo que también ha dejado claro que era fundamental.

Yo creo que es conveniente recordar de dónde venimos.
Esta ley de ordenación del territorio, esta LOTUP, es el resultado de, bueno, se aprobó en la anterior legislatura, y era el resultado de intentar hacer un refrito entre cinco leyes, dos decretos, algún reglamento que venían, que se habían heredado de la época anterior que fue la realmente depredadora del territorio, aquellas leyes de ordenación del territorio y protección del paisaje que impulsó el entonces conseller -y hoy preso-, señor Blasco, y de todo un modelo que llevó a la ruina al territorio valenciano, a las cajas de todo el sistema bancario valenciano y a unos niveles de paro y de pobreza sin precedentes y muy por encima de la media del resto del estado.

El resultado de todo aquello es que parecía que se iba a intentar solventar en la anterior legislatura, pero nada más empezar la anterior legislatura se crea un decreto, que es el de las ATE, el de las acciones territoriales estratégicas, que precisamente era un intento de solucionar y de perpetuar esos errores del pasado pues se pretendía que de forma absolutamente extraordinaria, excepcional, se pudieran desarrollar proyectos que el Consell considerara adecuados en cualquier parte del territorio, incluidos los espacios naturales protegidos, ¿no?
Eso fue absolutamente aberrante.

Y la LOTUP actual mantenía -y mantiene todavía- esa figura que se ha demostrado absolutamente inoperativa, que además ha creado una inseguridad jurídica a todo aquel que ha intentado impulsar una actuación territorial estratégica porque prácticamente ninguna se ha podido aprobar, y lo que ha supuesto es, bueno, una serie de atascos administrativos y de falsas expectativas y de castillos de arena, ¿no?
, que se han desmoronado uno detrás de otro y estamos, precisamente, ahora donde estamos.

Afortunadamente, hace ocho meses hubo elecciones y precisamente los dos grupos nuevos que han entrado en el parlamento pues se han puesto de acuerdo y parece ser que era la prioridad para ellos el cambiar, precisamente, el modelo de ordenación del territorio y de urbanismo en nuestro país que, bueno, con el que coincidimos absolutamente; de hecho, en esta misma comisión, hoy, se va a crear una (rient) subcomisión precisamente para abordar ese problema de cómo se reformula, ¿no?
-digamos-, el urbanismo en nuestro territorio.

Entonces, yo más que nada sí quería que, si puede ser así, sucintamente, explicara cuáles han sido las principales pegas para este retraso en el cambio de (algú tus) donde está adscrita la comisión de evaluación ambiental, si tiene el dato de cuántos componentes de cada una de las consellerias, orientativamente, bueno, por ilustrar un poquito qué composición tiene esa comisión de evaluación ambiental.

Y, bueno, en cualquier caso, pues nada (rient), voy a darle ánimos y que, bueno, se supone que todo el procedimiento va a seguir tal y como estaba solo que donde debe de estar.

Me consta que, porque otra de las preguntas que se ha hecho era (algú tus), ¿cuántos expedientes estaban a la cola?
Yo he creído entender que prácticamente ninguno, lo que pasa es que muchos de esos expedientes tienen que llegar de otras consellerias.
Es lo que tengo entendido, ¿vale?

Entonces, pues, claro, cuando se completa el procedimiento en alguna conselleria se pasa a esa comisión de evaluación ambiental y, entonces, ahí es cuando la Conselleria de Agricultura, Medio Ambiente, Cambio Climático y Desarrollo Rural tiene el expediente encima de la mesa y lo puede llevar a la comisión de evaluación ambiental.
Y si me equivoco pues corríjame, señor secretario autonómico.

Nada más.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Ponce.

Té la paraula el representant del Grup Parlamentari Socialista, el senyor Briet.

El senyor Briet Seguí:

Bona vesprada.

Moltíssimes gràcies, senyor Julià, per acompanyar-mos i per totes les explicacions que ens ha fet.

Des del Partit Socialista té absolutament tot el recolzament i té tot el recolzament en els dos aspectes que -crec- han sigut les intervencions dels companys.

La primera és què n'hi ha un canvi de model, que no és un canvi simplement de model urbanístic, no és un canvi simplement de gestió, sinó, a més, és un canvi de forma de pensar que té de ser el futur, i això ens porta a donar-li el nostre recolzament perquè estem absolutament d'acord que feia falta eixa decisió que, al final, l'última decisió no la tinguera tan sols una conselleria.

Vull dir, el que la Comissió d'Avaluació Ambiental estiga en la conselleria de medi ambient i que forme part de la conselleria de territori i habitatge ens pareix totalment encertada perquè, al final, vol dir que n'hi ha un canvi en la visió de l'urbanisme, n'hi ha un canvi que era necessari en tot el que s'ha de construir.
Perquè n'hi ha una frase que ens diu que qualsevol vent és favorable si u no sap on va, i per al Partit Popular eixa frase era la que jo crec que els dirigia; tot era favorable -vull dir-, graven una LOTUP que volia protegir però, al mateix temps, les seues accions no eren tals.

Per tant, jo crec que és encertada perquè en este cas el nou Consell sap on va, sap quin tipus d'urbanisme vol aplicar i té el recolzament de molts partits d'aquest parlament perquè això es duga fet.

I conforme dia el nostre company, una creació d'una subcomissió per a estudiar o per a fer eixos canvis és també necessària i també oportuna de cara que tots pugam participar d'eixe nou model urbanístic que -crec- una part fonamental és la Comissió d'Avaluació Ambiental.

I, per altra part, eixe canvi era necessari perquè les declaracions -conforme ha dit abans- que des del Partit Popular es feien eren preocupants, però declaracions de fa molt poc, de fa mesos -vull dir-, la senyora Bonig deia que als inversors calia posar-los una catifa roja, i això és sospitós, ¿no?
, perquè ja no estem parlant de l'equilibri entre l'economia, crear futur i l'equilibri del medi ambient.

Per tant, eixos tipus de declaracions per a mi són perillosos, i són perillosos perquè estic segur que el nou Consell no busca una sobreprotecció del medi ambient, busca eixe equilibri que ha explicat vosté molt clarament perquè és possible crear un urbanisme que siga sostenible, és possible crear una ciutat que siga respectuosa amb el territori, i és possible crear progrés i futur i anar de la mà amb aquelles persones inversores.

I, clar, si a més d'eixes frases afegim que, a vegades, creen la por en la gent, ¿no?
, de dir, Â«és que este nou Consell o eixa forma d'actuar, no n'hi haurà futur per a ningú perquè els nous inversors se n'aniran a altres comunitats perquè ací no va a decidir-se absolutament resÂ», doncs estic convençut que no va a ser així.

Si algun inversor deixa de vindre a la Comunitat Valenciana serà per les notícies desafortunades que últimament es poden llegir als mitjans de comunicació, ¿no?
, d'eixes que moltíssima gent (algú tus) que era dirigent posava la mà i a canvi els feia favors -vull dir-, per això sí que és possible que no vinguen inversors.
Però perquè n'hi haja un govern seriós, respectuós, que establisca clarament quines són les normes i que la gent complint eixes normes puga invertir i puga crear futur, estem convençuts que nosaltres tirarem endavant.
I n'hi ha una coseta més que volia dir.

Quan es parla del retard respecte a la creació de la comissió, no crec que el retard de cinc mesos siga per a preocupar-se si, després, a més, s'ha avançat, ¿no?
, en tots els expedients que n'hi havia dins.
Perquè aquesta comissió d'avaluació, possiblement, jo crec que és la Llei 9/2006 estatal la que, més o menys, ja ens diu que s'hauria d'haver creat, més o menys ens ho diu.
Es va crear en el 2011 -si no recorde malament-, ¿no?
, per La Generalitat.

Per tant, cinc mesos, cinc anys, doncs n'hi ha una diferència considerable.

Res més.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Briet.

Bé, té la paraula el senyor secretari autonòmic, Julià Álvaro.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Intentaré contestar a tot, no em vull deixar cap de les coses que m'han anat dient.

Sobre el tema del retall, jo vullc posar en valor -diguem- el que són, de quin tipus de coses estem parlant.
És a dir, no estem parlant d'expedients que es puguen resoldre de hui per a demà i que en condicions normals es puguen resoldre habitualment en un període de quinze dies i passe -diguem- per culpa d'este procés a tardar tres mesos més.
No, estem parlant que, en tot cas, este procés que són estos tres, quatre mesos; són tres, quatre mesos si tenim en compte -diguem- els primers expedients que arriben, els últims que arriben no es demoren tres, quatre mesos, però que en alguns casos estem parlant d'expedients que estan en grans processos que tarden tres, quatre i cinc anys en desenvolupar-se.

Per tant, sense llevar gravetat ni utilitzar això com a excusa de res, és a dir, posem això en la magnitud correcta, ¿no?
, perquè dos, tres, quatre mesos pot ser greu en una cosa que dure sis mesos; però dos, tres, quatre mesos no és tan significatiu si això ho inserim en un procés de dos anys, o de tres anys, o de quatre anys, ¿val?
Per tant, esta és la primera consideració.

Després, la segona que vull fer és també que, en fi, jo en cap moment he defugit la realitat que per esta, diguem, separació de competències es generen estos dos, tres mesos de decalatge, ¿no?

Però també vullc subratllar una cosa, que realment en el que estaríem, i, evidentment, tots els diputats tenen vostés tot el dret del món, des de l'oposició o des del suport al govern, d'on siga, de dir el que consideren, ¡faltaria més!
, ¿eh?
, però que estem posant la lupa a estos dos, tres mesos en estos processos que jo dic de tants mesos.

No estem dient que s'haja fet mal l'avaluació ambiental, no estem dient que s'hagen (algú tus) no respectat determinats drets, no estem dient que n'hi haja res obscurs, no estem dient res d'això, estem dient que per culpa -cometes- d'una determinada decisió política de separació en coherència amb un determinat programa polític de separació d'unes competències, bé, doncs, estem en el debat este de si això haguera pogut ser un poquet abans o un poquet després.
Dia 17 de desembre, dins de l'any 2015, estan tots estos expedients tancats.
Per anar contestant coses.

El tema este de facilitar.
.
.
, és a dir, nosaltres hem considerat, no és tant nosaltres sinó que això és una decisió de territori però a la que nosaltres sí que ens afegim i que ho vàrem discutir, ho vàrem consensuar, i és que n'hi ha determinades actuacions que requerixen unes avaluacions ambientals -diguem- (algú tus) de xicotetes dimensions i dins de zones on els plantejaments estan fets i l'única cosa que canvien són els usos però no canvien les qualificacions.
Consideràvem que precisament per a accelerar els tràmits, per a gestionar les coses d'una manera més eficient era convenient -i així els ajuntaments ho saben-, jo ara no vaig a dir si això s'avisa als.
.
.
, no sé quin és el procediment exacte per a fer això però, en tot cas, està en la llei i supose que tots els ajuntaments tenen constància de quines són les modificacions legals.

Però, en tot cas, la voluntat d'eixe canvi era això, era, d'alguna manera, i un poquet lligat també al que nosaltres diem que això s'ha de fer des de les competències en medi ambient, tampoc és una visió ni integrista ni desconfiada respecte al que puguen fer altres administracions.
Nosaltres no tenim -diguem- un retolador roig per tal de marcar d'una manera absolutament nostra tot el que fa referència a medi ambient, considerem que n'hi ha determinades actuacions, determinades modificacions que per les seues xicotetes magnituds i perquè no canvien les qualificacions poden anar a mans dels ajuntaments, que això facilita la tramitació per als interessats, facilita la tramitació als ajuntaments i a nosaltres ens lleva, diguem, molta faena que servix per tal de poder accelerar les qüestions més peremptòries, ¿no?
(Soroll de papers) Per tant, esta és una poquet l'explicació del que parlàvem abans.

I com vosté també ha volgut precisar exactament quan havia parlat, quan no havia parlant, el que havia dit i si havia interromput o no havia interromput, i em pareix molt bé, jo també vull precisar exactament quines han sigut les meues paraules.

Jo crec que la comissió -i així ho vam creure-, ¿no?
, en el moment este de l'avaluació ambiental, previ a l'efectiva adjudicació de les competències que eren de medi ambient, n'hi haguera esta Comissió d'Avaluació Ambiental que poguera escoltar totes les sensibilitats i tots els elements que estan interessats i que estan implicats en el procés.
Això és el que jo he dit, no que en cap cas jo considere adequat que infraestructures i medi ambient estiguen en el.
.
.
, no, no, ja sé que no ho he dit però volia precisar-ho, estiguen en el mateix ambient.

I, en este sentit, precisament, també considerem que el que és avaluació territorial i avaluació ambiental han d'estar diferents en diferents llocs per allò que.
.
.
que el zorro no ha de estar al cuidado de las gallinas, és a dir, que és convenient que determinades sensibilitats estiguen a banda i que ho puga decidir una altra persona, perquè en l'anterior comissió que formalment era, diguem, entre cometes, tan bona com esta, el defecte no el tenia la comissió, sinó que el tenia dalt.
La qüestió era que eixa comissió la decidia la mateixa persona, les qüestions territorials i les qüestions mediambientals.
I, ara, el que passa.
.
.
, jo li explique, jo li explique, és a dir, en l'explicació del nostre model.
Ara el que passa és que la comissió que formalment és una bona eina, continua, però les competències ambientals depenen d'una persona, d'una conselleria i les competències.
.
.
, territorials, i les competències ambientals depenen de l'altra.
Aleshores, això és un element fonamental per tal d'entendre després que l'òrgan -este òrgan- sí que pot ser operatiu.

Més coses que volia contestar.
.
.
Les qüestions de legalitat.
És a dir, el que hem fet és absolutament legal.
Això és evident que és aixina, perquè si no, no ho haguérem fet.
I jo vull recordar que la LOTUP dirà el que considere en este sentit.
Jo ja sé el que diu la LOTUP, però jo el que li vull dir, que igual vosté no sap, és que la Llei 21/2013 és llei bàsica i per tant, està per damunt de la LOTUP.
I la 21/2013 diu claríssimament que l'òrgan substantiu és el que ha d'aprovar el pla -per tant, territori- i l'òrgan mediambiental és el que ha de fer l'informe ambiental -per tant, medi ambient-.
I són dos òrgans, ho diu específicament, que han d'estar separats.
Explica què s'ha de fer quan hi ha discrepàncies entre estos òrgans.
Explica quines competències tenen uns i quines tenen els altres.
I després, a més.
.
.
, vull dir, per tant, jo crec que nosaltres complíem la llei de manera reforçada quan féiem això i precisament no fer-ho, haguera segut el que haguera posat en dubte si complíem o no complíem la llei.

I, després, en l'informe este que vosté parla de l'advocacia, el que diu clarament és que estes competències poden anar allà on considere que siguen coherents amb el decret de presidència que repartix.
.
.
, un poquet.
.
.
, les línies que vosté també ha comentat, totes les competències de les diferents àrees.
I ahí hi havia de data 7 de juliol el decret de presidència que deixava d'una manera evident quan feia el repartiment de les conselleries que les competències mediambientals estaven en medi ambient.
Per tant, per damunt de criteris o altres era evident que hi havia la potestat evident, evident, que estes competències podrien anar, i havien d'anar, perquè era coherent amb el nostre programa polític, a medi ambient.
Un poquet esta és l'explicació legal, però jo insistisc molt en per favor, revisem la Llei 21/2013, perquè és la que explica clarament que ha d'haver separació entre òrgan substantiu i òrgan mediambiental.
De fet, quan en totes les autonomies on estan separades, fins i tot en el Govern d'Espanya també, on estan separades infraestructures i medi ambient.
.
.
, territori i medi ambient, habitatge i medi ambient, com es vullga dir, en totes, les competències de valoració ambiental i estratègica estan en medi ambient.

I, després, per acabar, volia dir-li els components de la comissió que em pareixia.
.
.
, no, volia afegir sobre.
.
.
, volia dir una cosa que igual.
.
.
, que crec que és important.
Dos coses: una, el tema de quants expedients hi havien pendents.
Això, a través de la pàgina web de la.
.
.
, no, segur que ho sap, però ho dic per explicar-li exactament quina és la situació.
Nosaltres diguem, avaluació ambiental estratègica o avaluació ambiental pren cartes en els temes en el moment que arriben els expedients de territori, i a través de la pàgina web de territori es pot vore l'estat concret.
.
.
, fins on jo sé, l'estat concret de quins són els expedients, ¿val?
Per tant, les magnituds del que ens espera, diguem-ho aixina, del que ens espera, de l'allau que ens espera o de les magnituds d'allau està allí, però nosaltres, diguem, no entren en escena fins que territori no ens envia els expedients.

I, després, jo li volia resumir.
.
.
, i això va lligat també al (inintel·ligible) .
.
.
de Puerto Mediterráneo.
En estos moments ja sé que és un.
.
.
, diguem, un projecte estrela que està generant molt de soroll i.
.
.
, i tot això.
I jo com a secretari autonòmic de medi ambient des de la vessant estrictament política que representa ser secretari autonòmic de medi ambient d'este govern, crec que Puerto Mediterráneo té molt poc a vore amb el nostre model urbanístic, econòmic i de desenvolupament, i crec que això ha de quedar clar, i vull aprofitar també esta ocasió per a dir-ho, molt poc a vore, per no dir res, però en estos moments Puerto Mediterráneo no està encara en territori.
Millor dit, està en territori i no està en medi ambient.
Quan arribe, l'estudiarem.
.
.
anava a dir amb tota normalitat, sabent que és un projecte d'unes dimensions importants i que s'ha de fer amb molta cura.

Però vull aclarir això i com que nosaltres ens hem expressat reiteradíssimament en contra de les actuacions territorials estratègiques, crec que més enllà d'expressar-nos en contra de les actuacions territorials estratègiques, jo diria que si estan, des del meu punt de vista Puerto Mediterráneo no ho és.

I ara, li vaig a dir quines són els membres de la Comissió d'Avaluació Ambiental, i aixina queda clar un poquet l'equilibri.
.
.
, és que li he fet cara de dir no ho sé, però he pensat: no, però tinc l'acta de la reunió anterior i, per tant, per ahí ho podem traure.

El president sóc jo; el vicepresident és el director general de medi natural, de la conselleria d'agricultura; el secretari és el cap de servei d'avaluació ambiental estratègica, de la conselleria d'agricultura, i els vocals són el director general d'ordenació del territori, de la conselleria de vivenda; la subdirectora general d'avaluació ambiental, de la conselleria d'agricultura; el subdirector general de medi natural, de la conselleria d'agricultura; el subdirector general de.
.
.
canvi climàtic, de la conselleria d'agricultura; la cap de servei d'avaluació d'impacte ambiental, d'agricultura; el subdirector general d'ordenació del territori, de vivenda; el subdirector general d'urbanisme, de vivenda; el subdirector general de mobilitat, de vivenda; el cap del servei territorial de medi ambient de Castelló, de València i d'Alacant, els tres adscrits a la conselleria d'agricultura, i el cap del servei territorial d'urbanisme de Castelló, de València i d'Alacant, els tres adscrits a vivenda.
Este és el repartiment, diguem, o si no, l'estructura de la comissió.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Álvaro.

Comencem ara les rèpliques.
El Grup Parlamentari Podemos-Podem no té rèplica.
Compromís, tampoc.
Ciutadans, sí.
Val Grup Parlamentari Ciutadans, quatre minuts.

El senyor Tormo Moratalla:

Perdón, tiene razón, tiene razón.
Discúlpeme.
No, no… perdón, no tanto réplica.

Gracias, señora presidenta.

Gracias, señor don Julià.

Aparte de tener usted un firme representante y defensor en mi compañero Juan Ponce, a veces… a veces se encontrará usted en esta comisión…, no, me parece estupendo, es decir, hay quien ejerce la oposición y hay quien ejerce el apoyo al equipo de gobierno.
A mí me parece estupendo.
Pero a veces se encontrará usted también en esta comisión, o al menos en quien le habla, que le reconoce que el epígrafe de la comisión que dice: Â«explicación de la consellera, en este caso el secretario autonómicoÂ», explicación…, me doy por explicado y además, me doy por bien explicado.
Se lo reconozco, parte de esas dudas que yo me he planteado al llegar a esta comisión o en la preparación de la comisión me las ha aclarado usted, por lo cual se lo agradezco.
Aunque no lo hubiera hecho, también se lo hubiera agradecido.

Mire, yo, lo que le pedimos desde el Grupo Ciudadanos es que no creemos o no sea esto un órgano político, aunque todo sea política.
Es decir, que no… que no sea esto una especie de comisariado político y algo de esto ha dejado usted entrever respecto a su parecer de proyectos estratégicos o estar en contra de ellos y tal.
Es decir, que sea un criterio eminentemente técnico, aunque sé que no será al cien por cien técnico, pero que si a, entonces b.
Es decir, si se cumplen ciertos requisitos, otorguemos las correspondientes licencias o informes que permitan el desarrollo de proyectos empresariales, por una sencilla razón, porque nosotros a los empresarios, y créame que cuando digo Â«empresariosÂ» no hablo de grandes empresarios, hablo de todo.
Cuando se dirijan a nosotros lo que nos piden, y lo digo muchísimas veces y no me canso de ello, es agilidad administrativa.
Es decir, la gente ni siquiera pide dinero; la gente lo que quiere es que les solucionemos los problemas, y parte de esos problemas los pueden solucionar ustedes perfectamente desde esta comisión de reciente creación o de reciente readscripción política o administrativa.

Y terminaré con dos preguntas breves.
Aunque ya me ha dicho que el atasco de la comisión no es tal como yo le he dicho, la pregunta es si tiene previsto incrementar el número de reuniones extraordinarias para poder en el caso de que se produzcan estos traslados de expedientes a distintas consellerias a la comisión.
.
.
Y si tiene previsto, respecto a la primera reflexión que le hice, algún tipo de medida para agilizar los informes.
Usted me ha dicho: Â«Algunos de los informes tienen años de duración.
Â» Supongo que será por la tremenda complejidad que conlleva alguno de estos desarrollos empresariales.
Entonces, lo que queríamos preguntarle es si tiene previsto alguna forma de agilizar esos trámites administrativos.
Y, por último, nada, agradecer una vez más su comparecencia aquí y las explicaciones recibidas.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Tormo.

El Grup Parlamentari Compromís.
Senyor Ponce, té la paraula.

El senyor Ponce Guardiola:

Sí, muy brevemente.

Decirle, señor Tormo, que obviamente pertenecemos al…, somos el grupo parlamentario que apoya al gobierno y en este caso hay…, pertenecemos a la misma coalición, incluso al mismo partido.
Pero, bueno, el programa electoral de Compromís es el que era y con independencia del origen de unos y otros, el objetivo es el mismo: intentar cumplir ese programa o, cuanto menos, el Acuerdo del Botánico, que es el compromiso que hemos adquirido ya con la sociedad.

Yo, sencillamente, quería hacer hincapié en que he preguntado el número de personas presentes en la comisión, porque al final son diez de la conselleria de Agricultura, Medio Ambiente, Cambio Climático y Desarrollo Rural, y siete de la de urbanismo, ordenación del territorio y vivienda, de forma que se viera que había cierto equilibrio y que además son los altos responsables de cada una de las dos consellerias y algo tienen que decir en cada uno de los temas, ¿no?
, por dejar evidencia de eso, diecisiete personas de alto nivel que representan un poco todo el que tiene algo que decir al respecto.

Nada, únicamente hacer hincapié en que esa figura, que ya insisto que hemos cuestionado tanto, de la actuación territorial estratégica, y que era una actuación territorial excepcional y que no ha podido llevarse a cabo, pues va a ser revisada en esta propuesta, en esta comisión que se va a constituir de alguna forma casi hoy, ¿no?
, se van a elegir sus miembros, y que por una vez el modelo urbanístico se debatirá, como debiera de ser, en el parlamento, de todas las fuerzas y, a partir de ahí, elevar al gobierno una ley, una modificación de la ordenación del territorio y del urbanismo en nuestro territorio que esté lo más consensuada posible, al contrario de lo que pasó en la última legislatura, que se aprobó únicamente con los votos del Partido Popular, y eso es lo que ha motivado precisamente que ahora mismo se tenga que revisar.

Nada más, volver a desearle suerte y agradecerle todas las explicaciones.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Ponce.

Té la paraula el representant del Grup Parlamentari Socialista, senyor Briet.

El senyor Briet Seguí:

Molt breu, perquè és simplement un prec.
Identificar, interpretar i previndre, això és el que definix una avaluació ambiental, ¿no?
Per tant, nosaltres, des del Partit Socialista, volem fer el prec que abans li féiem: no sobreprotecció; sí control, tot el necessari, absolutament tot el necessari i, conforme dia el company de Ciutadans, agilitat.
Perquè és cert que si no n'hi ha sobreprotecció, si estan les idees clares i es sap on es va, es pot ser àgil, donar resposta a l'administrat, al ciutadà, als nostres ajuntaments i crear eixe futur que tots volem.

Res més.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Briet.

Té la paraula el Grup Parlamentari Popular, senyora Elisa Díaz, per un temps de quatre minuts.

La senyora Díaz González:

Gracias, señora presidenta.

En primer lugar, quería aclarar una cosa, porque al final se habla mucho de urbanismo depredador como si fuera del Partido Popular.
Aquí no hace más que repetirse ese tema.
Pero no sé si…, es que al final no tienen en cuenta que ese urbanismo depredador al que se refieren se produjo en su gran mayoría con una ley del Partido Socialista y, también, en muchos municipios gobernados por gobiernos de izquierdas, tanto Izquierda Unida como Partido Socialista.

Entonces, a partir de ahí, es precisamente un gobierno del Partido Popular el que da un giro y empieza a aplicar la estrategia territorial y la evaluación ambiental.
Y por ello, esto de que todo es favorable con el Partido Popular… Bueno, yo he pasado por allí, he trabajado con muchas de las personas, por cierto, que ha nombrado, y quería preguntarle, ¿el personal que hay en evaluación ambiental es el mismo que estaba?
Porque…, el personal, el funcionariado, vamos.
Y, luego, también, ¿dónde están situados?
Si están en el mismo sitio o no, porque también tenía entendido que la petición era que se quedaran en el mismo sitio para precisamente no alargar más toda la burocracia de tener que trasladarse además, trasladar todos los expedientes y demás.

Y bueno, y que desmintiera eso de que con el Partido Popular, por favor…, que no lo ha dicho usted, no, quiero decir que usted sabrá, porque ya se ha puesto en marcha con esa comisión que habrá muchos trámites que no se han aprobado porque no ha cumplido los trámites legales establecidos.
Y de hecho, también se ha hablado de las ATE, son dos ATE las que se han aprobado, dos.
Que aquí parece que las ATE hayan sido el gran colador del urbanismo depredador, vamos, y me parece increíble.

Y luego, por supuesto, que ante las ATE también decir que es el Consell el que acepta, el que admite a trámite una ATE ahora mismo.
Ustedes son Consell, con lo cual ustedes admitirán a trámite o no.
De todas formas han aprobado que desaparezcan las ATE.
Con lo cual ahí ya poco hay que discutir, excepto las que están en trámite, que yo entiendo que solo se aprobarán si cumplen con todos los trámites legislativos que deben de cumplir.
Y en eso también lleva incluido la evaluación ambiental.

También decirle que ha apuntado a que en julio se delimitaron las competencias.
Bueno, pues en julio se delimitaron las competencias, pero en las competencias de la evaluación ambiental parece que había un rifirrafe de descoordinación porque fueron delegadas a las dos consellerias.
De ahí que la Conselleria de Obras Públicas, Vivienda, Obras Públicas y Vertebración del Territorio pidiera un informe a la abogacía de La Generalitat que se pronunció, tal y como he dicho anteriormente, en el sentido de que no deberían de separarse esas competencias.
Y es en septiembre cuando se clarifica que las competencias quedan en medio ambiente.
Precisamente, yo, de hecho, presento interpelación justo cuando hay una nota de prensa que dice Â«medio ambiente gana el pulso y se queda con la competenciaÂ».
Independientemente de que eso ya es un criterio de Consell y que ya le he explicado mi parecer.

Luego decirle que, bueno, sí que entiendo que el retraso llegó a poner en peligro inversiones.
Y no hablamos de grandes inversiones, ¿no?
, pero hay pequeñas inversiones que se pusieron en peligro y también puestos de trabajo.
De ahí nuestra preocupación, porque no sabíamos nada, por mucho que preguntáramos no sabíamos nada.

También le pregunté a la conselleria de vivienda, por esto de que dicen que los expedientes hasta que no lleguen a medio ambiente… Le pregunté a la conselleria de vivienda cuántos expedientes tenía a la espera para mandar a medio ambiente.
Y me contestaron, cuando ya se había convocado la comisión de evaluación ambiental, o sea, se esperaron bastante a contestarme, diciéndome, concretamente, Â«no se preocupe que la comisión ya se va a poner en funcionamiento el próximo 17 de diciembreÂ».
Claro, nueva contestación.
Y sí que es verdad, y es también muy curioso, que los expedientes cuando…, no por nada, porque usted cuando saca nota…

La senyora presidenta:

Senyora Elisa Díaz, vaja finalitzant, per favor.

La senyora Díaz González:

…-sí, acabo ja- cuando sacan nota de prensa de la primera convocatoria de la comisión de evaluación ambiental, el enlace que pone es muy curioso porque es de CITMA, de la anterior Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente.
También podrían actualizarlo, digo yo, porque es, de verdad, muy curioso, pone, Â«Comisión de evaluación ambiental y CITMAÂ», Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente.

Bueno, nada más.
Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té ara la paraula el membre del Consell, senyor Álvaro.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Té raó, té raó.
Hem d'actualitzar, hem d'actualitzar això.
Posa Â«CITMAÂ», sí, sí.
Jo no li he dit l'adreça concreta però no haver de dir que posava Â«CITMAÂ», però sí, sí, posa Â«CITMAÂ».

Bé, començant pel final.
Sobre el tema este vosté diu, Â«vaig preguntar i no m'han ditÂ».
Jo no sé si està referint a preguntes reglades o preguntes, diguem, no reglades.
És a dir, a mi em té a la seua absoluta disposició en preguntes no reglades.
Vull dir, ja sé que això tenen un determinat recorregut i, per tant, en fi, el meu company Rubén és el que s'encarrega d'estes coses.
Però de les no reglades si vostés tenen dubtes, a nosaltres ens tenen a la seua disposició per tal de consultar tot allò que siga necessari.

Jo, quan deien això del 7 de juliol, el que volia dir és que el 7 de juliol es va decidir clarament que les competències de medi ambient anaven a medi ambient i que, per tant, totes anaven allí.
I quan hi ha una duplicitat en el primer, diguem, esborrany, en el primer ROF que es fa, es fruit d'això, d'un error que hi va haver perquè prèviament les competències estaven ja en medi ambient.

Sobre el tema de les reunions previstes i facilitar les tramitacions, bé, el que ajorna tant, tant, tant les tramitacions no és tant l'avaluació ambiental en concret com el conjunt de l'avaluació urbanística o l'avaluació territorial.
Jo crec que això, diguem, des de la posició del secretari autonòmic igual no és el que tocaria, però jo crec que hi ha una voluntat clara de l'administració en el sentit, en la mesura de les nostres possibilitats, diguem, d'excusar el màxim possible tot el que són els terminis.

Quant a les reunions previstes, el que és pertinent és fer huit reunions anuals.
Per tant, això nosaltres ho anem a complir.
I no crec que se n'hagen de fer més, però per una raó, no per evitar-nos treballs, sinó perquè, diguem, en cada reunió anem a posar el comptador a zero.
És a dir, que si en una reunió.
.
.
, la reunió quatre, hem de tornar, diguem, al model 17 de desembre, de fer quaranta avaluacions, ho farem.
Per tant, no serà necessari.
Si fóra necessari en faríem dos.
Igual, igual sí que tocaria fer-ne dos, si la jornada no donara lloc a tantes hores de reunió.
Però, en principi, en això no ha d'haver-hi cap problema en este sentit.

I després, en relació al tema de l'agilitat i la protecció, és que jo crec que hem de dir clarament que l'agilitat en este sentit també és per a la protecció.
És a dir, si nosaltres som capaços dels expedients i les tramitacions fer-les ràpid, quan nosaltres el que fem és aprovar plans urbanístics, modificacions, el que siga, el que estem donant és garanties de protecció.
I, per tant, quan més ràpid ho fem, millor; quan més àgil, millor.
Vull dir, que no és contradictori, sinó que estic clarament d'acord en el sentit que és complementari.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Álvaro.

Per al torn de rèplica del Grup Parlamentari.
.
.
(Veus)

Compareixença del secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic, senyor Julià Álvaro Prat, per a explicar quines han estat les aportacions de la Generalitat valenciana al procés de debats i negociacions multilaterals de la cimera de París sobre canvi climàtic, que es van desenvolupar al desembre de 2015, com també quina valoració fa dels resultats d'esta cimera pel que fa al territori valencià, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 12.
490, amb correcció d'errades RE número 13.
501)

La senyora presidenta:

Continuem amb l'ordre del dia.
El punt 5, la compareixença del secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic per a explicar quines han estat les aportacions de la Generalitat valenciana al procés de debat i negociacions multilaterals en la cimera de París sobre canvi climàtic que es van desenvolupar al desembre de 2015; com també quina valoració fa dels resultats d'aquesta cimera pel que fa al territori valencià, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís.

Té la paraula el senyor secretari autonòmic, Julià Álvaro.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Molt bé.
Crec que és una qüestió que igual no genera tan de debat com altres, la qüestió del canvi climàtic.
Però em pareix que és una qüestió fonamental i per nosaltres, pel govern, per este secretari autonòmic, té una importància cabdal esta qüestió, és una qüestió molt complicada.
I jo crec que estem davant del major repte que té la humanitat en estos moments.
Vull dir, els terminis en les reunions de la Comissió d'Avaluació Ambiental són importants.
I els nomenaments o els tràmits de nomenaments del director de parcs són importants, i nosaltres podem tindre l'opinió que tinguem dels dinamitzadors que pogueren haver-hi en el seu moment.
Però tot això, diguem, és molt poc al costat del que és el repte que tenim per davant que és la qüestió del canvi climàtic.

És a dir, la meua sensació és que estem en ple experiment amb el planeta, és a dir, estem fent una espècie d'experiment amb el planeta, tots els set mil milions de persones que estem ahí, estem fent una espècie.
.
.
, uns més que altres, la veritat, però estem fent un experiment amb el planeta, però en realitat no ho estem fent amb el planeta, sinó que ho estem fent amb nosaltres mateixos, perquè el planeta mal que ve continuarà, el problema serà que igual nosaltres ja no hi tenim lloc en eixe planeta, sinó el gestionem mínimament.
.
.
amb un mínim de sentit.

Per tant, jo el que crec és que tots hem de fer, hem de posar el nostre gra d'arena en la solució del canvi climàtic.
Crec que les Corts Valencianes, el govern de La Generalitat, la ciutadania del País Valencià, tots tenim un paper important a jugar, i ens pot paréixer que nosaltres des del nostre àmbit xicotet siguem poc importants i tinguem.
.
.
Clar, veies la COP21 i deies, la cimera del món.
.
.
Be, vaig a contar una anècdota, la meua filla em va preguntar, Â«però vas a parlar amb Obama?
Â» Quan va saber que a la COP21 anava Obama, no?
Jo li vaig dir, Â«bé, amb Obama igual jo em veigÂ».
Vull dir, són unes altres magnituds.
Però crec que sí que era important que els governants del País Valencià d'alguna manera estigueren en la COP21.
I este és un poquet el sentit profund de la nostra presència en el sentit que és posar en valor que això és un repte de tots i que això ho solucionem entre tots, des d'Obama fins a l'últim dels habitants d'Alacant, de Castelló, de València o d'on siga, o això no ho anem a resoldre.

Per tant, a nosaltres ens pareixia que era important això, la nostra presència allí era important, i era important per moltes coses: era important perquè.
.
.
, una, perquè deia de visualitzar la presència nostra allí, d'una banda; després, perquè és un lloc ideal per fer contactes, per tindre molta informació, per aprendre moltíssimes coses, per posar en comú moltíssimes coses amb gent que és important, i perquè a més era la manera de poder participar en la delegació espanyola que hi havia en la cimera del canvi climàtic.
És a dir, que la delegació espanyola en el fons també era molt xicoteta al costat del que era la delegació de la Unió Europea.
I nosaltres érem una part d'esta delegació espanyola.

I, en este sentit, nosaltres el que vam fer va ser tindre durant els.
.
.
sabeu que, saben vostés que la COP21 va durar un poquet més de dos setmanes, nosaltres vàrem estar deu dies, dos persones deu dies, ens vàrem repartir entre.
.
.
sis dies vaig estar jo amb el cap de gabinet i els altres quatre dies va estar la directora general amb un altre assessor del gabinet; total, vam estar deu dies dos persones.
Crec que és important dir-ho també això, que el cost global del viatge -hotels, viatge, restauració, despeses- va ser de les quatre persones els deu dies 4.
900 euros.
Vull dir, si algú té interés en les notes ho podem.
.
.
, ho podem.
.
.
, vaja, està a la seua disposició i els ho puc fer arribar.

I la nostra presència allí va ser molt xicoteta, però al mateix temps jo crec que va ser important perquè vam poder participar en tot el que eren les reunions diàries que la delegació espanyola feia per tal de preparar d'alguna forma la seua intervenció després en el que era la cimera en la qual nosaltres no teníem accés.
I crec que nosaltres allí vam fer un paper important.
És a dir, un paper important, modestament important perquè van ser d'alguna manera els que.
.
.
, de les comunitats autònomes allà representades vam liderar d'alguna forma la pressió, en el millor dels sentits, sobre la delegació espanyola en el sentit que era necessari ser atrevit, ser valent, en el sentit d'anar cap al màxim d'objectius que s'estaven plantejant allí.
Nosaltres en les reunions, tant quan hi havia la directora general de Canvi Climàtic, com després quan va vindre el secretari d'estat, com després quan va vindre la ministra, nosaltres sistemàticament preguntàvem quina era la posició espanyola i com que habitualment ens pareixia molt poc ambiciosa, nosaltres anàvem allà a dir-los que des del govern de la Generalitat valenciana considerem que s'ha d'anar més enllà, que s'ha de demanar sí o sí la.
.
.
que la descarbonització ha de constar en el text final, que ha de constar la neutralitat climàtica, totes estes qüestions.

L'èxit nostre, de la delegació espanyola i de la delegació europea va ser relatiu, per què ens anem a enganyar a estes altures ja.
Però jo crec que esta és un poquet la nostra presència allí.

A més, també, va servir perquè reiteradament, juntament amb altres comunitats autònomes, i crec que nosaltres vàrem tindre un paper de motor important en este sentit, férem determinats comunicats i determinades intervencions en mitjans de comunicació com a representants de les autonomies allí representades, un poquet en la línia esta que jo plantejava de demanar, d'exigir, de reclamar que fóra ambiciós en totes estes qüestions.
I crec que això, no?
, que la presència allí va servir per totes estes qüestions que jo plantejava ara.

I després ha tingut, a continuació o després, un altre afegit de valor, perquè des que hem tornat de la COP21 sistemàticament hem anat en diferents…, des d'ajuntaments fins a organitzacions, entitats, a debatre i explicar i a discutir sobre la COP21, com a persones que havien participat, que havien participat en ella.
Crec que hi han coses molt importants a dir en este sentit.

Jo no vaig a allargar-me en el que és el balanç, perquè no crec que este siga el lloc, però sí fer uns xicotets apunts, perquè jo crec que va ser una COP que va tindre grans… que va haver-hi una gran tensió entre el que era la pressió dels països productors de petroli i carbó, bàsicament, per tots els grans interessos que això mobilitzen, però…

I crec que és important haver estat allí per a poder dir-ho i poder explicar-ho, que al costat d'això, que després va estar molt reflectit en el que és el resultat final del document, al costat d'això, hi havia una fortíssima presència de moviments socials de tot tipus, des de moviments sindicals, moviments ecologistes, moviments feministes, moviments catòlics de base…, hi havia, en fi, un puzle immens de col·lectius molt implicats, que estaven fent una pressió molt forta sobre els governs.

I que la sensació que donava -i jo és la sensació que tinc i en la que crec profundament, i crec que això també és important per a la nostra gestió com a govern- és que en el planeta, com a mínim en el planeta, que estava representat allí i que era molt ampli, hi ha un immens sentiment de majoria social cap a la preocupació i cap a la necessitat de prendre d'una vegada mesures ja definitives en relació a resoldre el problema davant el qual estem.

Després, això no s'ha vist reflectit com toca en el document final de l'acord.
Però hi ha un moviment de base que és absolutament majoritari en el sentit que les coses no poden continuar com fins ara i que s'ha de posar fre a totes estes -torne a utilitzar la paraula-… a totes estes polítiques depredadores, ja no urbanístiques, sinó del planeta en què estem instal·lats.

Crec, d'una banda, que partíem ja d'una situació molt avantatjosa i molt positiva i que ens ha de moure a l'optimisme, que és que hi havia una unanimitat absoluta, absoluta, o pràcticament absoluta, respecte a la realitat en què estem, que el canvi climàtic és una realitat absolutament indiscutible.
No vaig a desaprofitar l'ocasió per a dir que fins i tot el govern espanyol, diguem, ha oblidat ja confiances o la veu de cosins negacionistes que venien a negar coses que després s'ha vist que són absolutament reals.
I crec que esta unanimitat tan gran és molt positiva i ha de ser, diguem, la punta de llança d'una resolució que ha de vindre.

I ara la part negativa.
És a dir, tot això era aixina, però després el balanç jo… a mi m'agrada dir que ha sigut un frau en la bona direcció, un frau, perquè jo tinc la sensació que el que s'ha arribat és a -i este també és el balanç que hem fet com a govern dins de la subcomissió de canvi climàtic en la qual estem treballant-…, que és que és un frau perquè s'han agarrat uns bons compromisos, tot això de…, esta unanimitat d'arrancada, i sobretot el titular que ja s'ha d'anar dins d'este… en este segle a limitar l'augment de temperatura en els dos graus, i fins i tot en el grau i mig.
Jo crec que tot això és bo.
Però és un frau en el meu… I, per tant, va en la bona direcció.
Però en la nostra opinió, és un frau en el sentit que després no posa en marxa totes les eines de compensació per tal que això es puga, es puga fer.

I vull resumir-ho en una qüestió molt concreta i que crec que és molt important que la tinguem clara, perquè estic segur que la preocupació és unànime, que la preocupació és absolutament transversal i que això no és cosa de… ni de partits polítics i jo diria que ni de països.
Perquè el moviment social de base jo crec que és exactament el mateix.

Però en estos moments no estem per complir la COP21, els acords de la COP21.
És a dir, en estos moments no estem per complir el grau i mig, ni estem per complir els dos graus, perquè tal com va ser el balanç de l'acord final -que, recordem, va ser acord i no protocol-…, perquè els mateixos països… Fins i tot un país que no era del menys implicats, però que no volia determinats controls externs sobre la seua legislació, que haguera implicat aprovar un protocol en lloc d'un acord, que és Estats Units, no va voler en cap cas que fóra un protocol i es va limitar a acord, perquè no volia que en cap cas diguem, des de fora es poguera afectar a la seua, a la seua legislació.
Això era una limitació.

Però després tenim la gran limitació, diguem, de quines són les emissions que s'estan provocant i el nivell de les emissions que impossibiliten a hores d'ara que els grans objectius que s'han marcat es puguen complir.
És a dir, els científics marquen que suposant que ara, que estiguérem en emissions zero, seria l'única manera que en el 2050 arribàrem als dos graus.
Ara, emissions zero.

Però és que el que diu l'acord és que lo antes posible -ho dic en castellà, perquè l'he llegit hui en castellà, però, en fi…-, el més prompte possible s'arribarà al zero d'emissions, procurant que siga el més pròxim possible al 2050.
És a dir, estem dient que al límit d'emissions… I, per tant, creixerem en emissions encara, no anirem al zero, sinó que creixerem d'ací al 2050, quan els científics diuen que hauríem d'estar a zero ara ja, perquè el 2050 poguérem arribar als dos graus.
I en el 2050 encara continuarem, teòricament, baixant, però no estarem en zero tampoc, sinó estarem sumant.

Per tant, jo, que sóc de lletres i de números vaig prou mal, però els números no ixen de cap de les maneres.
Fins i tot només amb els compromisos previs que els països van portar a la COP21 -i ja sabem que a vegades no tots els compromisos es complixen, en negatiu-, amb eixos compromisos pràcticament estem en tres graus, en 2,7 graus, pràcticament estaríem en tres graus, suposant que els compromisos es compliren.

Per tant, esta és la situació i creiem que és preocupant i creiem que la nostra presència allí va servir per…, bé, per posar en valor esta nostra preocupació, que és la preocupació d'este govern, que és la sensibilitat considerem de la immensa majoria de ciutadans nostres.
I, per tant, crec que va ser una… molt útil, molt útil estar allí.
Ja nosaltres vàrem fer prèviament eixes jornades sobre canvi climàtic en la mediterrània.
La mediterrània és una zona especialment vulnerable per tot el que fa referència al canvi climàtic.
I, per tant, consideràvem que nosaltres havíem d'estar allí.

És de veres que la magnitud d'allò que s'organitzava em feia sentir molt xicotet, però crec que en la mateixa mesura que el planeta és molt gran i la responsabilitat és de cadascú de nosaltres -i és també molt xicoteta, però només és eixa la que pot resoldre el gran problema-, la nostra presència allí en la COP21 estic segur que també, encara que jo no poguera saludar Obama, també va servir per a, d'alguna manera, ajudar un poquet que les coses es facen millor cap al futur.
Tenim tots els processos de revisió cap al futur.
Per tant, hem de ser optimistes.
I aquella gran frase d'un periodista americà, que va dir: Â«Para lo que tendría que haber sido es un fracaso; para lo que podría haber sido es un éxito.
Â»

Bé.
Nosaltres creiem que ara hi ha un procés de revisió; ara ho han d'aprovar els països; es va a presentar a New York el 22 d'abril d'enguany; entrarà en vigor quan 55 països, que representen el 55% de les emissions, ho aproven; començaran a haver-hi revisions cada… primer cada dos anys, després cada cinc anys.
En fi, hi hauran revisions.
I hem d'esperar… hem de fer un exercici d'optimisme, mentres continuem fent la nostra faena, que en estes revisions els compromisos vagen cap amunt i no vagen cap avall, perquè al final ens estem jugant que l'experiment este que dia al començament ens isca mal i l'acabem pagant nosaltres.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Álvaro.

És el torn de Grup Parlamentari Compromís per huit minuts.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, presidenta.

Bueno, señor Álvaro, pues de nuevo felicitarle, en este caso, por formar parte de un gobierno que sí que tiene presente la importancia de este proceso de cambio climático en el que estamos inmersos, que además ha creado una dirección general para la lucha contra el cambio climático, que también está bajo su secretaria autonómica.
Que también parece que ahí se ha creado una comisión interdepartamental respecto al cambio climático, que me gustaría que nos contara un poco más en la segunda intervención.

Porque, bueno, aparte de la comparecencia -que, por cierto, tenía que haber hecho mi compañera, la portavoz en esta comisión, pero que carece de voz, como todos hemos podido comprobar esta mañana-, bueno, pues nos interesaba aparte de por, bueno, saber un poco las impresiones directas de cómo ha estado la cumbre, cuál era la valoración de los resultados en lo que respecto al territorio valenciano, porque como ha comentado, y como todos sabemos, nuestro territorio es especialmente vulnerable a los efectos del cambio climático.
Ya estamos sufriendo alguna de esas consecuencias, sabemos que van a ir a más.

Este territorio -bueno, ha salido durante toda la tarde, pero no hay que dejar de recordarlo- perdió una buena parte de las zonas húmedas litorales y de los bosques más cercanos al litoral, que de alguna forma hacían un efecto atrayente a las precipitaciones.
Y esa capacidad se ha perdido, esa capacidad de regulación hídrica de buena parte de las zonas húmedas, que desaparecieron de todo nuestro litoral durante…, históricamente, pero sobre todo en los últimos treinta, cuarenta, cincuenta años.

Desde Compromís, la anterior legislatura y esta hemos hecho un especial hincapié en todas las iniciativas que tendían a poner encima de la mesa la importancia de este cambio climático y hacernos cargo, digamos, de nuestra parte de responsabilidad y de aportar nuestro granito de arena en lo que tiene que ser la lucha… esta lucha global contra el cambio climático.

Y se ha manifestado a través de iniciativas, pues desde el tema del cambio del… intento del cambio del modelo energético, que también ha sido una lucha infructuosa durante los últimos años, pues todo han sido decretos hacia la insostenibilidad en los temas energéticos, manteniendo unas previsiones de consumo de combustibles fósiles que son absolutamente inaceptables para nuestro territorio y para intentar llegar a esa reducción de gases de efecto invernadero que es necesaria, pero que todavía no se ha manifestado en nuestro territorio.

Y hay que recordar, bueno, la pérdida de primas a las energías renovables, la…, también los decretos que ha habido para acabar con las cooperativas eléctricas y con otras formas de generación y de distribución de energía mucho menos centralizada.
Hemos hecho mucho hincapié en mejorar la movilidad, hacerla lo más sostenible posible, algo que tampoco se ha hecho en este territorio.
No ha habido planes de movilidad sostenible a nivel de áreas metropolitanas, que era fundamental, siempre a nivel de un municipio.

Lo mismo que los temas de ordenación territorial, que también se ha comentado esta tarde en esta sesión de la comisión, pero que son fundamentales.
Una buena ordenación territorial y un modelo de crecimiento sostenible hubiera facilitado una reducción de las emisiones, por sencillamente reducción del transporte.

Tampoco se ha apostado por un transporte sostenible, sino básicamente por el transporte individualizado.
Y eso ha ido haciendo cada vez una pelota más gorda difícil de solucionar.
De hecho, las nuevas estrategias valencianas contra el cambio climático, la 2008-2012 y la vigente, pues, por un lado, apuntaban en este sentido, de que, bueno, íbamos cada vez peor, íbamos peor en el estado español respecto a la Unión Europea y en la Comunidad Valenciana íbamos peor que en el resto del estado.
Y en los últimos años no se había hecho ninguna apuesta decidida hacia, por ejemplo, fomentar otras fórmulas de transporte frente al transporte por carretera, como sí que había evolucionado en el resto del estado.

Y, bueno, insisto en que nuestro territorio debe ser de los más sensibles a los efectos perniciosos del cambio climático.
Y, bueno, sería… sí es interesante que nos cuente un poco qué previsiones hay a nivel de la conselleria -no sé-, desde el grupo de trabajo este que se ha creado interdepartamental, a en qué manera se va a poder influir en otras consellerias respecto, por ejemplo, al tema de la movilidad, que es fundamental; en qué medida podemos instar al estado a reconducir el modelo energético, cuando la capacidad de producción de energías renovables de nuestro estado está infrautilizada de todas maneras y tenemos una capacidad de producción altísima, pero, bueno, claro, estamos en manos del oligopolio energético y ahí un gobierno autonómico tampoco tiene mucho que hacer.

Pero, bueno, un poco qué medidas así, a nivel general, se están planteando, se van a tomar desde la Dirección General contra el Cambio Climático y, bueno, de qué forma pues nos puede ilustrar cómo se va a intentar paliar los efectos, qué medidas preventivas se pueden estar tomando.
No sé, cualquier aspecto.

Lo importante es que, bueno, venga aquí este tema, que parece que nos afecta muy de refilón y del que no se puede hacer nada.
Pero que es importante que en estas Cortes, que es donde reside la soberanía del pueblo valenciano, se debatan estas cosas y que el gobierno explique las medidas y que los representantes del pueblo puedan conocerlas de primera mano y establecer un debate que siempre es enriquecedor y que consideramos es fundamental para, bueno, para entre todos intentar reconducir el camino por el que vamos.

Tristemente, ya he comentado que el resultado de la cumbre no ha sido todo lo esperanzador que debiera ser, que lo peor de todo es que no hay medidas vinculantes y a corto plazo para intentar revertir la situación, sí que hay un acuerdo global hacia dónde debemos de ir.
Pero lo cierto es que, bueno, los estados poco nivel de compromiso en concreto han manifestado.
Y, bueno, no sé, por nuestra parte vamos a poder hacer los deberes a ese nivel.
En cualquier caso, pues, eso, cualquier información que nos dé al respecto yo creo que será valiosa y nos enriquecerá a todos.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Ponce.

Té la paraula, pel Grup Parlamentari Podem, la il·lustre diputada Beatriz Gascó.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyor Julià, de nou per la seua compareixença i per vindre ací a explicar-nos el que varen fer a París, perquè ahí varen anar i explicar també perquè esta política del govern de La Generalitat per a lluitar contra el canvi climàtic es personifica amb la seua presència en una cimera, com la de COP21, en la qual per desgràcia les persones que varen estar firmant l'acord final no varen semblar tindre tant en compte els crits i les demandes de tota la gent que havia fet l'esforç enorme de desplaçar-se fins allà per proposar alternatives i denunciar de quina manera els està afectant.
Perquè, com tots sabem, el gran problema del canvi climàtic és que són les poblacions més vulnerables les que es veuen afectades per les seues conseqüències i precisament les que no són vulnerables semblen no adonar-se'n que això és una catàstrofe que està passant ja.

Jo he tingut la sort de treballar amb gent un poc de tot el món i conec pescadors que els seus pobles han sigut inundats per les aigües que han pujat i pastors nòmades que ja han hagut de canviar-se a 300 quilòmetres més al sud, perquè el desert havia arribat a sa casa en Àfrica.

Per desgràcia, la COP21 va resultar, per als moviments socials que ahí estaven, una espècie de circ mediàtic en el que no, en efecte, com deia el company Ponce, no es va arribar a cap tipus de decisió vinculant.
Una cosa que contrasta, que te xoca profundament, amb la capacitat que sí tenen els govern per a arribar a acords vinculants quan es tracta d'acords de lliure comerç, com el TTIP, que, entre altres, continua a profunditzar les raons que porten al canvi climàtic.

Jo volia ficar un poc l'atenció sobre una qüestió de la que no es parla suficientment, que és la manera en la qual el model d'agricultura industrial aporta significativament, contribuïx a este canvi climàtic.
Volia portar-vos unes dades, que han sigut estudiades per una de les organitzacions que du molt de temps acompanyant els moviments socials i estudiant alternatives i propostes, que és (inintel·ligible) .
.
.
I ells establixen, per exemple, que les activitats agrícoles són responsables d'11 a 15% del calfament global, el desmonte i la desforestació causen d'un 15 a 18% addicional; el processament, ficar en… com es diu… en paquets, com es diu això?
(Algú diu: Â«Dilo en castellano, no pasa nada.
Â») Es que pone en castellano Â«empaquesÂ», pero eso es latinoamericano.
Bé…, l'embalatge, exacte, i el transport d'aliments provoca un 15 a 20% i la descomposició del fem orgànic un 3 a un 4%.

Vull fixar-me en estes dades, perquè volia fer-li una pregunta i és de quina manera la conselleria d'agricultura, ja sabem que està treballant en un pla d'agricultura ecològica, però creiem que cal anar molt més enllà.
Perquè com estem dient no només són el model de producció sinó també tot el model que es veu centrat en la gran distribució, també, la forma en la qual els aliments arriben a les cases dels consumidors al País Valencià.
I d'eixa manera estem contribuint moltíssim al calfament global.

Aleshores, de quina manera la conselleria pot tindre un rol en minimitzar eixe impacte?
, per una banda.
I, per una altra banda, ¿de quina manera penseu recolzar les organitzacions que estan treballant en la lluita contra el canvi climàtic?
Parle ara no com a conselleria sinó com a govern valencià.
I vosaltres sou els qui teniu la responsabilitat en eixe sentit.
Totes les organitzacions que estan lluitant, les que estaven allí a París, però no només, moltes més ací xicotetes que estan tractant de fer coses i sense quasi mitjans fan sensibilització, proposen alternatives, fan estudi.
I creiem que l'enfortiment d'eixa societat civil organitzada necessita un recolzament seriós per part del govern valencià.
I ens agradaria saber si heu pensat de quina manera podeu contribuir.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

I ara és el torn del Grup Parlamentari Ciutadans, per un temps de quatre minuts.

La senyora García González:

Muchas gracias, señora presidenta.

Quiero agradecer al secretario autonómico su comparecencia en esta comisión.
Y le quería decir también que estoy muy de acuerdo con usted que estar en París era importante, porque es necesario dar visibilidad a la Comunidad Valenciana, sobre todo darle una visibilidad diferente, por lo que en los últimos tiempo, pues, tenemos en el mundo.

Después de esto, comentarle que sabemos, tanto por los medios de comunicación como por sus palabras ahora, que las reacciones de La Generalitat respecto a este acuerdo han sido insuficientes en su opinión, aunque reconocen que es un avance.

Lo que no conocemos, señor Álvaro, es la postura y los intereses que desde el Consell se defendieron en la cumbre.
Por ello creemos que es necesario que el Consell explique el trabajo llevado a cabo en París, las consecuencias que los acuerdos de la cumbre van a suponer para la política del Consell y los cambios que se van a llevar a cabo.

Lo que sí se ha anunciado es el cambio de la Estrategia valenciana ante el cambio climático 2013-2020, aprobada por el anterior gobierno.
Bueno, pues, nosotros, desde luego, en el Grupo Ciudadanos, creemos que reformar esa estrategia e incorporar las novedades de la cumbre de París, intentando ir más allá y fijar objetivos más ambiciosos, es necesario.

Para formular esta estrategia se creó la Comisión de Coordinación de Políticas de Cambio Climático, toda ella formada por directores generales de diferentes consellerias y de la Agència Valenciana de Turisme.
Creemos que sería interesante pedir que se abriera esa comisión a la participación de expertos y representantes de sectores involucrados para crear una estrategia que tenga cierto consenso social y no se quede en una simple declaración de intenciones, como pasó con la del Partido Popular.
Estamos trabajando en una proposición no de ley en ese sentido desde el grupo.

La lucha contra el cambio climático no puede quedarse solo en papel mojado sino que debe llevarse a cabo de forma transversal desde todas las consellerias y todos los sectores.

El Consell, asimismo, anunció que estaría la estrategia terminada para finales de febrero.
Y yo creo que estamos a finales de febrero y no conocemos nada de la situación de la estrategia, ni de los avances, ni de su contenido más que, bueno, las palabras que ahora nos ha podido dar, que no parece que haya podido darnos demasiados datos.
Ya nos ha explicado que tampoco ha sido esta cumbre lo que ustedes esperaban de la misma.

Si realmente, como se dice desde la conselleria, se lleva a cabo un cambio real en el modelo productivo, energético y de gestión ambiental, supondrá reformas importantes para el sector empresarial de la comunidad, por lo que no entendemos que esté casi terminada la nueva estrategia y que no se haya contado con todos los involucrados, ni con el resto de partidos, ni con expertos, ni sepamos nada de los cambios que van a suponer.

Por todo ello, me gustaría hacerle algunas preguntas.
¿Cuál fue la postura defendida por La Generalitat en la cumbre de París?
¿Qué objetivos se buscaban desde La Generalitat?
¿Tienen previsto consensuar esta nueva redacción de la estrategia con expertos en la materia con el resto de partidos en Les Corts, así como con todos los involucrados en este tema?

Y, después, a raíz de su comparecencia, también me gustaría preguntarle, ya que usted mismo nos ha comentado que el documento del acuerdo no refleja las inquietudes de la mayor parte de los entes que participaron en la cumbre de París, ¿cómo en su opinión puede influir la comisión de políticas de cambio climático en la resolución de este problema?
¿Habría alguna manera?
Creo que es interesante.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té la paraula ara el Grup Parlamentari Socialista, senyor Cerdán.

El senyor Cerdán Pastor:

Sí, primero agradecerle a la conselleria esa labor que ha hecho de sensibilización con aquella sesión de conferencia o de cumbre que se celebró en Valencia y que luego ha tenido sus réplicas en las provincias.
Creo que fue importante.
Yo no pude asistir pero fue importante para socializar.
Es verdad que su presencia también en París creo que refuerza esa capacidad de sensibilización, porque al final esto es un problema global y tenemos una parte limitada de actuación, es cierto.
Pero, bueno, sensibilizar es una labor fundamental.
Concienciemos y renunciemos a los primos de los presidentes o tenemos un problema de partida.
Primero tenemos que estar convencidos de que hay un problema para poner soluciones.
Y creo que es importante esa labor que ustedes han desarrollado en ese sentido.

Yo no voy a ser tan pesimista como usted.
Yo sé que las cumbres de este tipo sirven para lo que sirven, he vivido algunas, se lo aseguro y creo que hay elementos positivos.
Por ejemplo, y si nos remontamos a Kioto con respecto a París, pues tenemos a Estados Unidos, que es verdad que antes no estaba y hoy está.
Bueno, está de aquella manera, pero por lo menos está y es un paso a tener en cuenta.

Es verdad, y usted lo ha dicho, que se habla de descarbonizar la economía y eso parece poco, evidentemente.
Pero decir descarbonizar frente al lobby potente de países productores de crudo, yo creo que es de cierto valor y que hay que reconocerlo.
¿Es suficiente?
Pues, evidentemente, no es suficiente.

Y cuando se habla de cosas concretas, como el fondo verde, el fondo anticlimático de 100.
000 millones a poner, es verdad que en un plazo muy extensivo y de los países ricos para ayudar a los países menos ricos, pues, hombre, yo creo que es algo concreto que tenemos que poner en valor.

¿Aspirábamos a más?
Evidentemente que aspirábamos a más.
¿Hemos llegado a la meta de lo que pretendíamos?
Pues, desde luego que no.
Con lo cual mi lectura es, bueno, por lo menos esperanzadora con respecto a los resultados del acuerdo de París.
Y hay que seguir trabajando.
Y me refiero a eso, a lo que hay que seguir trabajando y apuntaba también a lo que ha dicho la compañera.

Aquí hay una Estrategia valenciana de cambio climático 2013-2020.
Yo no soy experto en la materia pero creo que el documento es bueno, creo que se ha hecho poco, pero el documento creo que es un buen punto de partida.
Y le quería preguntar en concreto en qué va a afectar o en qué se va a mejorar este documento de estrategia hasta 2020, con respecto a los inputs que hayamos recibido de la COP21.
En concreto es en qué se va a modificar y qué van a implementar, qué van a desarrollar que no estaba previsto en ese documento de partida.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Cerdá.

Té la paraula, per un temps de quatre minuts, el Grup Parlamentari Popular, el senyor Mulet.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor secretari autonòmic, també li donem les gràcies per la seua compareixença.

Des del grup parlamentari del Partit Popular, no considerem un tòpic repetir mil i una vegades els objectius marcats pels diferents acords internacionals per preservar el nostre planeta de l'efecte hivernacle, conseqüència de les emissions dels sis gasos que causen l'escalfament global, màxim quan va amb la intenció de reduir les seues emissions fins a aconseguir evitar eixe augment de la temperatura fins a dos graus a finals de segle.

També, des del nostre grup, som conscients dels problemes que plantegen els països en creixement, que veuen les fonts d'energia tradicionals com un mitjà per a impulsar el seu desenvolupament, i la desconfiança manifesta entre els països desenvolupats i en desenvolupament en la majoria de les conferències internacionals, com aquesta de París.

Però hem d'estar ahí.
N'estem d'acord, tots hem de posar.
I mosatros, per menuts que sigam en eixe macromón, hem d'estar ahí.
I mos pareix molt bé.

I mos pareix també molt bé el cost.
Mos ha dit quatre mil euros.
Mos ha donat unes xifres.
.
.
Bé, és molt, si no servix per a res; i és poc, si servix per a alguna cosa.

I mos congratulem perquè el govern sí que crega en la lluita pel cambio climático -com se mos acaba de dir ací-.
Entenem i acceptem que han desaparegut elements naturals que han afectat el canvi climàtic en estos darrers cinquanta anys.
Però hem de fer coses, l'altre dia se'n parlava.
Tenim les plagues que estan castigant els arbres de la nostra comunitat; anem a fer alguna cosa per a contrarestar eixe efecte que, al mateix temps, sabem que contrarestarà la contaminació del diòxid de carboni.
Ahí hem d'estar.

Hem sentit algunes coses que jo no compartisc, o el meu grup no compartix.
Se mos ha parlat de transport.
Jo sóc de Castelló.
A l'Ajuntament de Castelló, el Bloc ens deia que per a què volíem el Tram.
Ací, Compromís mos acaba de dir que no hem fet res pel transport públic.
Jo no tinc ganes de polemitzar, simplement els invitaria a revisar les xifres d'usuaris del transport públic.

I estem convençuts que sí que es pot fer.
I per això vam prendre un acord en aquestes Corts.
En l'acord que prenguérem en aquestes Corts, amb la forma de declaració institucional, amb motiu de la cimera de París, impulsat pel Partit Popular, s'apostava, entre altres coses, per un paquet financer per a la mitigació i adaptació global dels territoris més vulnerables.

Ens agradaria saber si la conselleria, de la qual vosté és un dels màxims responsables, considera que la nostra comunitat està entre aquestos.
I, de ser així, si ha fet alguna cosa per traslladar la proposta.
I, en cas afirmatiu, quina ha estat la resposta.

O, en el cas en què no sigam territori vulnerable, ¿quina és la nostra disposició econòmica pressupostada per a ser conseqüents en la proposta que vam aprovar ací, a aquestes Corts?

En la mateixa línia, ens agradaria que ens aclarirà, sintèticament, si és possible, quina és la seua consideració institucional de la cimera de París sobre quatre de les qüestions que ens plantejàvem com a objectius en la nostra declaració institucional; acord jurídicament vinculant, revisable, clar i transparent.

Donada la sensibilització existent a les Corts Valencianes, i supose que al Consell, i parlant amb claredat de l'essència de la qüestió, som conscients de la problemàtica que sorgix per la interdependència de l'economia valenciana amb la industrialització i els serveis generadors del diòxid de carboni que emeten els hidrocarburs, com a fons d'energia, i perquè eixe diòxid de carboni està directament implicat en l'escalfament global.
Al marge de l'acord de París, si per convicció ens vam comprometre a portar endavant actuacions per promoure la reducció efectiva d'emissions i un model socioeconòmic més just i sostenible, involucrant tots els actors socials i econòmics, ens agradaria que el senyor secretari autonòmic, com a representant del Consell en aquesta comissió, ens diguera què s'ha fet i que es pensa fer per complir amb aquest compromís parlamentari.

Per últim, hem escoltat o hem sabut que el secretari autonòmic inaugurava unes jornades de reflexió mediambiental, destinades a professionals de l'educació ambiental, destinades a equipaments i empreses d'educació ambiental, però.
.
.

La senyora presidenta:

Senyor Mulet, està superant el temps per més d'un minut.

Per favor, vaja finalitzant.

El senyor Mulet Taló:

.
.
.
Simplement, li volia preguntar si s'ha pres alguna mesura o s'ha marcat alguna estratègia per a la sensibilització de la societat des de la base, és a dir, des de l'educació primària o secundària.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Mulet.

Ara, per a la contestació per part del Consell, té la paraula el secretari autonòmic, per un temps de quatre minuts.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

(El secretari intervé amb el micròfon desconnectat) Ui!
, perdó!

Creiem que, bàsicament, les nostres polítiques.
.
.
I això va lligat un poquet a què va fer-se en París, no?
, que en París es va fer amb un poc de discussió, en el sentit de buscar fórmules de compensar les emissions que s'estaven fent, en lloc de comprometre's a rebaixar-les, doncs, buscar fórmules de compensació.
I crec que totes les polítiques de medi natural, totes les polítiques d'aigua.
.
.
És a dir, totes estes marjals que tenim ahí, protegir-les.
Això és lluita contra el canvi climàtic.
I crec que això ho estem fent.

I més enllà de la nostra conselleria, en paral·lel, des del govern global, govern autonòmic global, ampli, totes les iniciatives que s'han pres sobre els plans del litoral, sobre l'ampliació del Patricova, sobre les tasques de mobilitat que s'estan fent, van un poquet també en esta direcció, no?

Sobre la força vinculant de l'acord, nosaltres creiem que és deficitari.
És a dir, que és trist que hi haja una vinculació global, però després no hi hagen vinculacions particulars de cadascun dels països, per tal que complisquen els compromisos que han adquirit, no?
Perquè esta vinculació global, sense vinculacions concretes, sense capacitat de sanció, fa que siga molt difícil pensar que això anirà de debò.

Sí que tenim consciència, i és una certesa científica que som un territori vulnerable a tot el que és la conca mediterrània.
I, per tant, en este sentit, nosaltres crec que hem de fer molta pressió cap a.
.
.
, que se'ns considere, que se'ns tinga en compte com a zona vulnerable.

I, sobre el tema de la revisió de l'estratègia de canvi climàtic, jo crec que és important aclarir a la parlamentària de Ciutadans que nosaltres no l'anem a tindre en febrer l'estratègia de canvi climàtic.
Nosaltres, el que vàrem dir.
.
.
, (veus) és que no sé exactament quina és la informació o com a.
.
.
, perquè això no és que no ho hagen explicat bé.
Vull dir, això serà que hi ha algun malentès.
Nosaltres vàrem dir que en este mes de febrer ja.
.
.
, vull dir, a començaments d'any es posarien en marxa tot el que són la comissió i la subcomissió -que ja està treballant-, i que es farien determinades postes en comú durant tot l'any 2016 amb la comunitat científica, amb tots els moviments socials, amb tots els agents interessats en estes qüestions.
I que la nostra previsió era tindre feta la nova estratègia de canvi climàtic entre finals de 2016 i començaments de 2017, perquè.
.
.

Això no vol dir que les polítiques que es vagen fent no siguen totes coincidents amb el que és la línia.
Però una estratègia realment de canvi climàtic, en l'horitzó 2016-2020 i 2020-2030, que és del que es tracta, no es pot fer amb estos terminis que parlàvem, no?
És a dir, ara sí que es pot començar a treballar i es poden fer coses concretes, que ara d'alguna manera apuntaré.
Però, més enllà d'això, estem parlant d'estos altres horitzons.

Perquè el que nosaltres ens vàrem trobar és una bona estratègia formal, formalment una bona estratègia de canvi climàtic.
Era un document molt interessant.
Però, al mateix temps, ens vàrem trobar amb que tenia molt poques concrecions pràctiques i, sobretot.
.
.
¿M'estic?
.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident, senyor José Ciscar Bolufer)

El senyor vicepresident:

No, no.
(Se sent una veu que diu: Â«És sense temps.
Â») És que no té quatre minuts.
És sense temps.

Estic esborrant.
.
.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Perdó, m'esteu marejant un poquet en el tema este.
Ho dic sense acritud, eh?
Però.
.
.
(Rialles) Val.

Com que anava ràpid, ara tot això que ens estalviem.

Però el que deia és que ens hem trobat una bona estratègia de canvi climàtic, però amb molt poques concrecions i amb un dèficit que a nosaltres ens pareix molt important, que és que no lligava l'estratègia energètica amb l'estratègia de canvi climàtic.
I la qüestió energètica era fonamental.

Doncs, la nova estratègia, esta que jo deia, 2016-2020, 2020-2030, serà una estratègia conjunta de canvi climàtic i de model energètic, val?
I, per tant, crec que serà important en este sentit.

Això repetisc que no vol dir en absolut que fins que no tinguem l'estratègia no puguem treballar en la direcció que hem d'anar.
Però l'estratègia el que sí que ens ha de servir és per saber si les coses que fem les estem fent en bona direcció.
I els referents que tenim, els indicadors que tenim, totes estes coses.
.
.
, està, d'alguna manera, organitzat i està objectivat.
I això és per a què ens ha de servir l'estratègia.
I això és en què estem treballant ja, en els indicadors actuals, per tal de, en tot este procés de participació, que al llarg de tot este any anem a fer, doncs, a tindre-ho tancat.

Perquè és de veres que.
.
.
, abans hem parlat del CAPMA i hem parlat de les juntes rectores i parlem de participació.
El que és la comissió de coordinació de polítiques de canvi climàtic és una comissió de coordinació de polítiques.
Per tant, és una comissió interdepartamental, dins del mateix govern.
És a dir, d'alguna manera, el que pretén esta comissió és dir: tot el govern es posa d'acord en tindre una mateixa estratègia transversal en relació al canvi climàtic.
Però, diguem, no és l'òrgan amb què nosaltres volem incentivar la participació.
Això ho anem a fer al llarg de tot este any en diferents formats, des de les jornades que vàrem fer fins a les jornades que farem, fins els contactes constants que estem tenint, tant amb institucions científics.
.
.
Està treballant molt en això, amb nosaltres, bàsicament el CEAM, no?
, que és un centre que tenim d'estudis ambientals, que és referent a tota Europa i que també ha patit en els últims anys el que jo deia abans l'anorèxia, no?
, de tots estos pressupostos que s'han anat retallant, retallant, retallant, però que tot i això té un prestigi encara, té un prestigi internacional indiscutible.
I, per tant, ahí anem a treballar i ja estem treballant, no?

Sobre el tema que hem parlat abans, de ser positiu i ser negatiu.
Jo també vull ser optimista, eh?
, i crec que hi han elements per ser optimista.
Vull dir, és real que en este acord està ja la firma, diguem, del 96% dels emissors, per dir-ho aixina, no?
, del 96% de les emissions estan recollides allí -en Kyoto estava el 15%, no?
; vull dir, en Kyoto no estava Estats Units, en Kyoto no estava Xina.
.
.
-.
És a dir, realment, jo crec que en el diagnòstic i la posada de llarg, diguem-ho aixina, hem guanyat molt.
I, per tant, cal ser optimista.
Jo ja ho dic, cal ser optimista, però encara és molt, molt, molt, molt, el terreny que tenim per davant.

I, després, volia fer dos referències concretes de coses que s'han dit.
Una, sobre el tema de l'agricultura.
Jo no sóc el secretari autonòmic d'agricultura ni sóc el representant de la conselleria ni comparec aquí com a representant de la conselleria, però sí que en forme part i, per tant, alguna cosa puc dir al respecte.

I sí que nosaltres anem a.
.
.
Ja dic, que és una voluntat de la conselleria fer costat a tot el que són els moviments més implicats en totes les lluites, perquè són moltes lluites, contra el canvi climàtic, no?
, contra un determinat model agrícola que també, diguem, fruit de la seua extensibilitat, pot portar a problemes en relació al canvi climàtic.
Per això, hem de ser capaços, i hui tenim una reunió, per exemple, amb els regants de la zona sud del país, i debatíem sobre això, sobre la necessitat de ser capaços de tots els sectors socioeconòmics, també l'agrícola o l'agroindustrial, com es vullga dir, ser capaços d'anar-lo adequant al que són les necessitats i les característiques de l'àmbit en què ens movem, perquè no tenim opció.
És a dir, no anem a canviar el clima.
El que haurem de canviar seran determinades posicions en temes de sectors econòmics, i tot este àmbit d'actuacions, diguem-ho aixina, no?

En este sentit, nosaltres el que sí hem posat en marxa, es va presentar fa poc temps, fa pocs dies, setmanes, és l'estratègia sobre agricultura ecològica, la implantació de mesures concretes i de compromisos concrets cap a l'agricultura ecològica, i cap a la possibilitat de portar estes magnituds ara que tenim, que representa poc més, o poc menys, del 5%, porta-ho en l'horitzó d'esta legislatura en el límit, o que s'acoste al 20% el pes de l'agricultura ecològica.
Perquè no és una cosa estranya, però és una cosa que ja s'està fent en altres països.
.
.
Perdó, en altres països, per descomptat.
I en altres comunitats autònomes, fins i tot algunes tan pròximes a nosaltres com Múrcia, que ho tenen molt més desenvolupat que nosaltres en este sentit.
I crec que nosaltres també hem de reflectir-nos o de mirar cap a esta direcció.

I després, l'únic que volia acabar dient, abans de.
.
.
Que en estos moments, el que sí tenim ja és en marxa esta comissió de coordinació de polítiques, i dins d'esta comissió de coordinació de polítiques, hi ha una subcomissió que ja està treballant en el dia a dia, en les coses concretes que s'estan fent.
I en este sentit, les diferents direccions generals que estan implicades en esta comissió estan ja fent treballs concrets.

Aixina, per enumerar-ne alguns, com a referència, en contestació a la pregunta que em feia el representant de Compromís, des de la Direcció General d'Indústria i Energies ja s'ha començat la realització d'auditories energètiques, sobretot el que són instal·lacions de La Generalitat.
Ja s'ha començat el procés d'instar el govern un poquet en la línia que parlàvem abans que siga sensible a la necessitat de revertir este model energètic i que es faja una aposta per les energies renovables, nosaltres que som, si em permeten la broma, l'Aràbia Saudita del sol, diguem-ho aixina, i que tenim unes potencialitats immenses, i que per tant les hem d'aprofitar.

S'està treballant també ja en la dotació en edificis públics, en escoles i en hospitals d'instal·lacions solars tèrmiques.
En este sentit, per exemple, l'edifici en el qual jo estic, que són eixes torres que hi han en la presó model, i que tenen eixes làmines per protegir-nos del sol, s'està ja en l'estudi per tal de convertir eixes làmines en plaques fotovoltaiques.
La Direcció General de Medi Natural està treballant també en l'aprofitament energètic de la biomassa agrícola i urbana, procedent de restes de jardineria.
S'està treballant en desenvolupar, desbloquejar més que desenvolupar, però al mateix temps també modificar el que és el pla eòlic valencià, que està en marges pendents d'instal·lació, per damunt del 50%, segons el que estava prevista.

La Direcció General de Canvi Climàtic està treballant en la recuperació del metà procedent de residus orgànics en la recuperació energètica dels purins.
La Direcció General d'Obres Públiques està treballant en el que parlava abans, de desenvolupar un pla de mobilitat urbana sostenible i en la substitució dels vehicles de les flotes públiques per vehicles elèctrics.

En fi, no vull tampoc allargar-me més enllà.
Hi han quinze o vint mesures més en este sentit de coses concretes en les quals ja s'està treballant.
De fet, ahir es va reunir la subcomissió i vàrem parlar precisament de quins són els marges en els quals s'està treballant, i alguns ja estan començant, diguem-ho aixina, a passar del que són els projectes a la realització concreta.

Esta és un poquet la situació i jo no sé si n'hi hauran noves intervencions, però en tot cas jo volia rematar esta segona intervenció meua dient que al final estem enfront d'un canvi, és a dir, d'un canvi que serà absolutament inevitable.
El canvi hem de triar si és un canvi climàtic que se'ns emporte per davant, o un canvi de sistema energètic i de producció, jo diria que de vida, que siga capaç de parar el canvi climàtic.
Hem de triar entre els dos canvis.
Però un dels dos l'hem de fer.
O el fem nosaltres o ens el faran.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies.

Algun grup vol exercir rèplica?

Val, comencem pel Grup Podemos, per quatre minuts.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies.

Sí, la meua intervenció era per qüestionar el sistema industrial de producció d'aliments, però també i sobretot el sistema de distribució d'aliments a través de les grans cadenes de distribució a les quals caldria tal volta, no sé si la seua secretaria podria donar-se el temps i avançar propostes per convidar les grans empreses de distribució d'aliments, començar a traçar un camí per la reducció d'embalatge per una banda, per repensar el transport dels aliments d'una banda a l'altra del món.
Parlava sobretot d'això, per això oferia eixes dades elaborades per (inintel·ligible) .
.
.
, que em semblen molt il·lustratives de fins a quin punt.
.
.

És que parlem que entre el 44 i el 53% del calfament global es calcula que ve d'eixe model no només de producció, que és només entre l'11 i el 15%, sinó també de distribució, de refrigeració, etcètera, dels aliments.
Aleshores, de quina manera la Comunitat Valenciana podria adoptar mesures per tractar d'influir en la reducció de l'emissió de CO2 en eixe sentit?

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies.

Té el Grup Ciudadanos.

La senyora García González:

Sí, muchas gracias.

Es simplemente comentarle que le voy a leer textualmente.
Dice: Â«El secretario autonómico de Medio Ambiente ha explicado la hoja de ruta que va a llevar este grupo y que comenzará con una profunda revisión de la actual estrategia valenciana de cambio climático, que tiene que estar terminada a finales del mes de febrero de 2016.
Â» Bueno, como no dudo ni pienso dudar de sus palabras, simplemente para dejar constancia de que no siempre hay que fiarse del cuarto poder.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

¿No?
Entonces, el Grupo Parlamentario Popular.

El senyor Mulet Taló:

Bé.
Jo seguixc agraint la presència del secretari autonòmic.

Li he fet unes quantes preguntes.
No me les ha contestat.
Però vaig a replantejar-les d'una altra manera.
Sí, perquè és que no es tracta de parlar de filosofia.
Vostés han dit: Â«Optimistes, pessimistes.
Â» No.
Ni som optimistes, ni som pessimistes.
Hem de ser realistes.
Vosté ha manifestat, ha estat a la cimera de París.
Quatre mil euros.
Quatre mil euros és el que li dia: pot ser molt, si no servix per a res, i poc si servix per a molt.
Mos està parlant d'unes estratègies, comissions, estudis, fins a la fi d'any, etcètera.
No.

Mosatros tenim ja la intenció o voluntat, el govern de la Generalitat valenciana, de marcar en eixe acord que s'ha pres a París, una estratègia clara i definida d'actuació?
Això és el que mos haguera agradat sentir.
Una estratègia, no parlar.
Està molt bé, clar que cal parlar, sensibilitzar.
És fonamental.
Jo he demanat la sensibilització des de la base de les escoles.
Però mosatros hauríem de saber ací, i mos agradaria que el secretari mos havera contestat, qüestions concretes.
Ja tenim el marc, ja tenim la problemàtica.
Que mos diguen que anem a treballar en les plaques solars, en els aerogeneradors, en el transport públic elèctric.
Bé, això ja s'estava treballant.

Però, per què no parlem d'objectius concrets?
Quin percentatge d'actualització, habilitació de transport públic elèctric està disposat a acceptar la Comunitat Valenciana o el Consell en el proper any, en el següent o en el següent?
És a dir, qüestions concretes.

Com pot la Generalitat valenciana assumir els costos que suposa la planificació de plaques solars a tots els edificis públics de la comunitat, sabent que no és rendible, sabent que n'hi han uns condicionants a nivell nacional i a nivell europeu?
És a dir, qüestions concretes que ens demostren que de veritat val la pena assistir a una cimera com la de París per a traslladar efectes positius en l'actitud de la nostra comunitat.

Eixa és la qüestió que mosatros demanàvem.
Eixa és la que demanem i la que mos agradaria de la compareixença del secretari autonòmic, en aquest cas, de Medi Ambient i Canvi Climàtic.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies.

Senyor secretari autonòmic, per quatre minuts.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climàtic:

Bé, vaig a intentar.
.
.
Jo crec que algunes coses sí que les havia contestat, però vaig a intentar-ho fer en coses concretes.
Jo ja he dit clarament que la nostra presència en París, els 4.
900, perquè eren 4.
900, se'n deixava pràcticament un 20% del que ens va costar, que eren 900 euros, eren pràcticament el 20% del que ens va costar.
(Veus) No, no, ho he dit jo, ho he dit jo.
Per això.
Però jo crec que la nostra presència en París no era per saber o per decidir o per pensar quines polítiques concretes contra el canvi climàtic podíem fer al País Valencià.
Perquè això nosaltres ja ho sabíem, això nosaltres ja ho teníem clar i ja ho estem fent.

I ara li vaig a contestar en estos quatre minuts, tres que me'n queden, ràpidament.
Però la nostra presència en París era per tot allò altre, per estar allí presents, per ser capaços d'incidir en això, per ser capaços de fer els contactes que tocava, per tal de sumar coneixements, per tal d'aprendre, per tal de totes estes qüestions.
Per tal de fer presència, un poquet en la línia que deia la representant de Ciutadans, per fer presència del País Valencià també en la COP21.
Per tant, era per això.
Per allò altre no necessitava anar a la COP21.
Nosaltres, això ja ho sabíem.

I nosaltres sabem per exemple que la gestió de l'aigua l'hem de fer des de la defensa de totes les fonts d'aigua possibles i fugint d'obsessions sobre transvasaments, per exemple.
Això sabem que ho havíem de fer.
I ja ho estem fent.
I des del primer moment, hem fugit de guerres d'aigua i el que hem dit és: Â«Anem a posar en marxa polítiques que servixquen perquè les depuradores, les regeneradores d'aigua puguen arribar als llauradors, per tal que els aqüífers pugen.
Â» Perquè si hi ha canvi climàtic, seran les zones d'aqüífers, els aqüífers més pròxims, les marjals, com la d'Almenara, les que ens poden salvar quan puge el nivell del mar, per exemple.
I això nosaltres ja ho estàvem fent.

I quan li diem al govern: Â«Per favor, amplien la dessalinitzadora de Torrevella que està al 30%.
Per què no la posen vostés al 60 o al 90, o al 80, quan els llauradors li volen comprar aigua?
Â» Crec que això són polítiques que anàvem fent.
Igual que és la política de residus.
Nosaltres diem Â«no a la incineracióÂ», perquè genera un impacte mediambiental molt més gran que una política ben feta de reducció de residus.
Això és lluitar contra el canvi climàtic.
I quan nosaltres diem: Â«La gestió de la biomassa forestal no pot ser a gran escala, emportant-se per davant, a canvi de negocis, via exportació de la llenya a París o a Itàlia, o a Sardenya o a Còrsega, o a Nàpols o a Sicília.

No pot ser això.
La gestió dels nostres boscos i de la biomassa ha de ser biomassa residual forestal, biomassa agrària.
Totes estes són iniciatives que ja s'estan posant.
No es poden privatitzar els boscos d'utilitat pública per deixar-los en mans de grans empreses que es dediquen al cultiu intensiu de la biomassa.
Hem d'anar a fer-ho d'una manera molt més controlada.
Això també és canvi climàtic.

I quan diem: Â«Anem a utilitzar la prevenció d'incendis, per tal de tindre els nostres espais en condicions adequades perquè siguen albellons de CO2 importants.
Â» I que, si no som capaços de baixar molt les emissions, almenys ací al País Valencià fem l'aportació que pugam en el sentit de dir: nosaltres tenim unes masses verdes protegides que són albellons de CO2 i que vénen a compensar el que els grans estadistes no són capaços d'acordar.
Crec que això són estes polítiques.

Igual que ho és el fet d'ampliar el doble en el Patricova -me n'estic eixint de la meua conselleria, però- per tal que les zones inundables protegides siguen el doble de les que eren.
O el pla del litoral, revertir determinades possibilitats de construcció que hi havien i que ara no estan.
Jo crec que totes estes coses ja les fem.
I si vosté em diu: Â«Quants diners necessitem per fer tota la flota de vehicles.
.
.
?
Â» (Veus) Doncs, mire, no li sé dir perquè no és la meua competència estricta, i perquè en això haurà de treballar l'estratègia esta que jo deia, de 2016-2020, cap a 2030.
Perquè és que això és un marge absolutament inabastable en estos moments.

I jo crec que no ens hem de plantejar la nostra capacitat d'influir cap a millor en el canvi climàtic, tenint tancat exactament tot el model del que volem fer i tenint quantificat tot el model del que volem fer, perquè mentres fem això deixarem de fer en el dia a dia les polítiques concretes -que eren un poquet el que jo ara plantejava- que són les que realment sí que ens poden donar solució o que ens poden ajudar, des del País Valencià, a contribuir a esta millora del canvi climàtic, ¿no?
I això també ho aprens…

Acabe contestant la pregunta, una referència que m'ha fet (soroll de papers) la representant de Compromís, de Compromís no, de Podemos, perdó, en el sentit que creiem que allò dels cercles curts de distribució és fonamental.
Nosaltres anem a apostar per això.

I en la mesura que nosaltres pugam, sobre el tema d'embalatges, per la part que ens toca de residus, anem a procurar que les empreses siguen sensates en este sentit i ens ajuden també.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies.

Acabem este punt i passem al punt següent, al punt número 6, que és: proposta de creació… (Veus)

¡Ah!
, és veritat, creía que se quedaba con nosotros.
(Rialles) Lo veo que está a gusto y que iba a continuar, se iba a solidarizar hasta el final de la comisión.

Moltes gràcies, senyor secretari.

El senyor secretari autonòmic de Medi Ambient i Canvi Climent:

A vosaltres.

El senyor vicepresident:

¿Voleu que fem un minut de descans?
¿Sí?
(Veus)

(Se suspén la reunió durants uns minuts)

Proposta de creació d'una subcomissió especial d'estudi per a realitzar un canvi de model d'ordenació del territori, urbanisme i paisatge, i la recerca d'instruments legals necessaris per a fer-ho possible.
Designació per part dels grups parlamentaris, si escau, dels membres, titular i suplent, que n'han de formar part, sol·licitada pels grups parlamentaris Ciudadanos i Podemos-Podem (RE número 12.
752)

El senyor vicepresident:

Muy bien, pues, dado que todos estamos de acuerdo en reducir los tiempos a la mitad, vamos a empezar el punto.

Para ejercer el turno a favor, el Grupo Parlamentario Podemos, señor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Muy bien.

Muchas gracias, presidente.

Buenas tardes.

Es conocida -como estábamos diciendo antes- la iniciativa que adoptó Carolina Punset y quien les habla en nombre de los dos grupos parlamentarios para abrir un debate alrededor de la revisión del modelo urbanístico e, incluso, quiero recordar que en dos ocasiones ya el pleno de las Cortes se ha pronunciado al respecto marcando algunas líneas al Consell, el 28 de octubre de 2015 y el 17 de febrero del 2016, y en ambas ocasiones por amplia mayoría la cámara decidió marcar algunas directrices mediante la forma de resolución, algunas líneas al Consell para el desarrollo de algunas reformas legislativas.

No obstante, consideramos que la situación actual (algú tus), después del estallido de la burbuja inmobiliaria, con las connotaciones que ha tenido en todos los ámbitos, ámbito no solo territorial, paisajístico, urbanístico, sino también fundamentalmente económico en cuanto que ha generado una…, ha contribuido decisivamente al desempleo, pero también en términos culturales y sociales porque podríamos dedicarle tiempo y llegaríamos a la conclusión de que, incluso, el fenómeno de la burbuja inmobiliaria tuvo una incidencia en el abandono de los institutos de secundaria y de algunos jóvenes que encontraron una salida económica para el empleo más rápida en el sector de la construcción en el momento álgido, y ahora estamos sufriendo un desempleo de esa gente que abandonó sus estudios, sus carreras y ahora está regresando como puede al sistema reglado, ¿no?
, o al no reglado de formación.

La verdad es que -como les decía- el tema del estallido de la burbuja inmobiliaria ha tenido consecuencias en todos los frentes, más en nuestra comunidad donde ha marcado de alguna forma nuestra historia reciente.

La lógica nos lleva a que hay que replantearse el modelo, los tiempos han cambiado.
Hablaba antes el secretario autonómico del escenario de cambio climático pero podemos hablar, también, de los millones de metros cuadrados de suelo reclasificado que no va a tener salida inmobiliaria; podemos hablar de las cien mil viviendas ilegales, de las quinientas mil viviendas vacías que hay en la comunidad; podríamos llegar a la conclusión de que hay que apostar por un modelo más sostenible, más respetuoso con el medio ambiente, un modelo más eficiente, también, un modelo que apueste por la rehabilitación y por la ciudad construida y no por la generación de nuevos suelos.

Quiero recordar que el Parlamento Europeo en repetidas ocasiones ha hecho referencia a la situación de la Comunidad Valenciana.
El 13 de diciembre del 2005, el 21 de junio del 2007 y el 26 de marzo del 2009 por amplia mayoría aprobó informes con recomendaciones que ponían en cuestión el modelo urbanístico.

Quiero recordar que ha habido ya varios intentos de alcanzar un consenso en materia urbanística en distintos períodos.
Especialmente, quiero recordar el encargo que se le hizo a una comisión de expertos integrada por los catedráticos Baño León, Gómez-Ferrer Morant y Luciano Parejo Alfonso, que dio como resultado un anteproyecto de ley del suelo en enero del 2010 que se llegó a someter a información pública y nunca se aprobó.

No creo que la LOTUP haya solucionado los problemas y, en todo caso, creo que la realidad es mucho más tozuda que lo que pueda prever un texto normativo como ese.

Por tanto, yo creo que la problemática del sector de la construcción, del modelo inmobiliario y, en conjunto, del urbanismo y el territorio en nuestra comunidad debe llevarnos a estudiar conjuntamente en esta comisión cuál es la situación y cuáles son las líneas de futuro.

Por eso pido el voto favorable para la creación de la comisión.

Gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

Para el turno en contra por cuatro minutos, señora Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, señor presidente.

Bueno, ya hemos debatido este tema la semana pasada con una proposición no de ley.

Precisamente, esa es una de las cuestiones que no entendemos muy bien, por qué ahora una subcomisión cuando la semana pasada se ha aprobado una proposición no de ley que ya va al Consell para que lleve a cabo todas esas medidas que se incluyen en esta subcomisión.

Pero, bueno, ustedes -supongo- quieren controlar un poquito porque, claro, la PNL yo creo que forzó a la consellera a constituir esa mesa -que anunció la semana pasada también- para estudiar el nuevo modelo urbanístico.
Y, entonces, claro, ustedes quieren controlar un poco la actividad de la consellera, en esto se basa este nou Consell, ¿no?
, de controlarse los unos a los otros, desconfianza total entre unos y otros y, bueno, quieren aprobar esta subcomisión.

Mire, tampoco la podemos apoyar por varias razones.

En la exposición de motivos es que hablan mucho otra vez de, bueno, ese urbanismo de hace unos cuantos años y siguen hablando de la LRAU.
De verdad, hoy ya le he oído hablar de la LOTUP y, bien, me parece estupendo que ya la nombre, pero es que además decirle que es un instrumento muy joven, es que ni siquiera le ha dado tiempo, es que no lleva ni dos años en vigor y, sin embargo, ustedes dicen que no es suficiente.

Bueno, yo creo que los datos están ahí; de hecho, la señora consellera se pone medallas prácticamente todos los meses con las comisiones territoriales urbanísticas cada vez que hay planes que no se aprueban, precisamente, por aplicación de la LOTUP y, bueno, al fin y al cabo, yo creo que lleva un rodaje muy positivo.

Luego, hablan también, y además lo dicen como uno de los contenidos que debe de incluirse en el informe, ese procedimiento y calendario para la desclasificación y reversión de suelos declarados urbanizables y sin expectativas de desarrollo urbanístico.
Bueno, aquí yo creo que es una intromisión enorme -y ya lo dije- a la autonomía local.

Vamos a ver, son los ayuntamientos los que deben de decidir si revierten el suelo.
(Algú tus) No, el procedimiento está, la LOTUP establece un procedimiento a través del cual todos esos suelos pueden revertirlos pero, claro, los ayuntamientos son los que además tienen que hacerse cargo de esas responsabilidades patrimoniales que puedan ocasionarse.
Y no digo que en todos los casos se ocasionen; de hecho, hay algunos casos en los que no, y serán los ayuntamientos los que deban decidirlo.

No creo que debamos entrometernos en la autonomía local, y ustedes lo están haciendo, lo hicieron ya con una proposición no de ley presentada -creo que fue en octubre o en noviembre- (tus), lo hicieron la semana pasada y lo vuelven a hacer con esta subcomisión.

Por eso no lo podemos votar a favor, además de otros datos como el tema de las ATE, que ya también hemos debatido -creo- intensamente y que ya les he explicado.

Vamos a ver, las ATE; se han aprobado dos, además son instrumentos extraordinarios con unos trámites muy concretos, con la financiación encima de la mesa, si no, no hay ATE, si no se cumplen los trámites no hay ATE aprobadas y no sé qué les preocupa.

Y, en cualquier caso, cualquier ATE nueva que vaya ahora al Consell es el propio Consell el que decide admitirla a trámite o no y, sin embargo, a ustedes les preocupa tanto que las quieren eliminar.
Pues no podemos estar a favor.

Luego, el tema de la rehabilitación -ya le dije-, ¡claro que estamos a favor de fomentar!
No se trata de una reconversión del modelo, se trata de fomentar la rehabilitación, ¡por supuesto que sí!
, estar pendientes de la oferta y, por supuesto, fomentar la rehabilitación como se ha hecho desde los gobiernos del Partido Popular tanto a nivel estatal como a nivel autonómico; por ejemplo, con el programa Â«Más calidad a tu viviendaÂ» que se llevó a cabo en la anterior legislatura, o a nivel estatal con la ley -que ya le hacía alusión el otro día también- de las tres erres.

Y, por supuesto, el tema de los desahucios pues, evidentemente, también hacen alusión a los desahucios y yo en esto me referiría a esa reversión que ha tenido que hacer el gobierno del Partido Popular causada por un gobierno socialista con sus leyes…

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

La senyora Díaz González:

…apoyadas también por otros partidos de izquierdas, él ha tenido veinte segundos más, un momento (rialles), por gobiernos de izquierdas las leyes de desahucios exprés y que hemos tenido que solventar con dos leyes a nivel nacional que, si bien no responden a todo el problema, sí que ha encauzado el camino a responderlo.

Nada más.

Gracias.

El senyor vicepresident:

Muy bien.

Usted ha tenido veintiocho más.

La senyora Díaz González:

Él también.
Gracias.
(Veus)

El senyor vicepresident:

Bueno, para fijar posición de menor a mayor, Ciudadanos.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señor presidente.

Muy bien, voy a ser muy breve.

Toda vez que esta propuesta de creación de subcomisión especial es un acuerdo entre mi grupo parlamentario, en la persona de la que fue hasta hace muy poco su síndica, la señora Punset, y el señor Montiel, y por lo tanto estoy plenamente de acuerdo con el texto y la exposición de motivos y el desarrollo de la moción.
Simplemente decir que es posible el acuerdo entre partidos políticos que a priori y en principio tienen una ideología distinta pero que en las cuestiones fundamentales y mollares de lo que son los intereses de los ciudadanos se pueden poner de acuerdo.

Por lo tanto, totalmente de acuerdo con todos y cada uno de los puntos de la comisión.

Gracias, señor presidente.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

El Grupo Parlamentario Compromís, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Vaya por delante el apoyo de Compromís a esta propuesta.
Ya lo hemos comentado en el punto anterior.
Consideramos positivo que desde el parlamento, que es donde reside la soberanía del pueblo valenciano, pues se debatan, se estudien las propuestas legislativas.
La LOTUP es una ley, hay que recordarlo, que se aprobó con el voto único del Partido Popular.
O sea, que fue una ley no consensuada.
Había cuatro grupos en el parlamento.
Solo se aprobó con la mayoría absoluta del Partido Popular y, por tanto, carece de legitimidad hoy en día puesto que, bueno, el Partido Popular tiene la presencia que tiene y representa lo que representa.

Además, esta ley perpetuaba una serie de atrocidades, porque no lo he comentado con anterioridad cuando se ha hablado de las ATE pero lo haré ahora.
El decreto de las ATE, aparte de crear las ATE, permitía que todos los desarrollos urbanísticos que se habían aprobado con anterioridad y que no se habían desarrollado en el plazo legal, tuvieran una prórroga y pudieran ser fraccionados de forma que se pervertía la ley tal como estaba concebida en aquel momento.
Y eso se consagraba también en la LOTUP.

Por tanto, es algo que debe de ser revisado y estudiado en profundidad y, desde nuestro punto de vista, eliminado de la normativa vigente porque no tiene sentido seguir apostando por ese modelo de desarrollo que nos ha llevado a la ruina al pueblo valenciano.

Por fin he oído que la ATE era un proceso no estratégico -la E de estratégico- sino extraordinario, (remors) un carácter extraordinario que, bueno, que…, que fijaba, únicamente a criterio del Consell, la conveniencia o no de desarrollar un modelo urbanístico que estaba por encima de la autonomía de cada uno de los municipios.
Y el desarrollo territorial y el desarrollo urbanístico tiene que ser considerado con carácter supramunicipal, y el territorio valenciano tiene que tener un desarrollo más o menos acorde y estudiado y coherente y no puede dejarse al albedrío de cada municipio que apueste puntualmente por desarrollos que puedan ser perniciosos para su entorno, su comarca, el resto de la provincia y el resto de (inintel·ligible) .
.
.

Nada más.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

Grupo Parlamentario Socialista, por tiempo de dos minutos.

El senyor Briet Seguí:

Gràcies, senyor president.

Nosaltres anem a votar a favor, però anem a fer una matisació.
No es tracta ni d'un control ni de forçar el Consell, sinó que es tracta més bé de reforçar i de recolzar aquelles línies que ja es van marcar amb el pacte del botànic.
El nou Consell ja s'ha pronunciat moltes vegades de quin és el nou model urbanístic que vol i que n'hi ha una voluntat clara i ferma de fer eixos canvis.
Per tant, no podem oposar-nos, però mai com un control perquè la consellera ja s'ha pronunciat, jo crec que moltes vegades sobre en quina línia va a anar el futur urbanisme a la nostra comunitat.

I lamente que no estiga el Partit Popular a favor, però no per una altra cosa sinó que perdem una oportunitat, perdem una oportunitat ara que no existixen les majories, de poder sumar entre tots eixe model que deu ser estable per al futur, perquè siga més eficient, perquè siga més transparent.
I, sobretot, perquè ens done una norma en què els ajuntaments, els ciutadans, les inversions.
.
.
puguen vore reflectit que quan n'hi haja un canvi de govern no va a canviar-se.
Estem parlant d'una norma fonamental per al desenvolupament, per a la sostenibilitat i, sobretot, és una norma fonamental que deurien de participar tots.

El dubte, l'únic dubte que ens sorgix és com compaginar el treball que farà el govern, el nou Consell, en eixa creació de grups d'experts en este grup de treball o esta subcomissió que anem a crear.
I esperem que siga un treball que puga complementar, que puga ajudar i que puga crear sobretot eixe fòrum de diàleg necessari perquè eixa norma perdure en el temps.

Si fem el mateix error que va fer el Partit Popular, per a mi, que va ser, amb una majoria imposar una norma tan fonamental com és aquesta, jo crec que estarem fent el mateix error que ells van fer.
Jo crec que tenim d'apostar pel diàleg, tenint clar quines són les línies de cada partit i què és el que no volem, però tenim de ser capaços d'arribar a acords perquè siga una norma de futur.

El senyor vicepresident:

Moltes gràcies.

Per a rèplica, per dos minuts.

El senyor Montiel Márquez:

Sí, no seran necessaris.

Acabem d'acordar, senyor president, no fer rèplica, pròpiament dita; hem renunciat la senyora Díaz i jo.
A soles fer un aclariment.
Quan férem la proposta de pla de treball no pensàrem que tal vegada seria millor deixar obert un termini perquè els grups, en benefici del consens, que els grups pogueren fer propostes.
Pensant també que tenim per davant les Falles i Pasqua, havíem pensat, si els sembla bé, llevar el punt relatiu al programa de treball i deixar obert un termini fins al 31 de març perquè els grups intenten aplegar a acords per a fer una proposta conjunta de pla de treball.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Si la resta de grups estan d'acord, no n'hi ha cap problema.

Molt bé.
Aleshores, passem a la votació.
Vots a favor de la proposta de creació?
Vots en contra?
10, 5.
Val.

Mos queda un punt de l'ordre del dia.
Havíem comentat…

La senyora Díaz González:

Perdón.
Es que según el funcionamiento de la subcomisión se supone que en el mismo momento en el que se acuerda la creación se deben de nombrar, por cada grupo, el vocal y el suplente.
(Algú diu: Â«¿Ahora mismo?
Â») Sí.

El senyor vicepresident:

No hay ningún problema.

De menor a mayor.
Grupo Podemos, ¿titular?

El senyor Montiel Márquez:

En este caso sería yo.
Suplente, Antonio Estañ.

El senyor vicepresident:

¿Ciudadanos?

El senyor Tormo Moratalla:

La titular, la señora Rosa García y, el suplente, yo mismo.

El senyor vicepresident:

¿Compromís?

El senyor Ponce Guardiola:

Titular, Belén Bachero y, suplente, Juan Ponce.

El senyor vicepresident:

¿Partido Socialista?

El senyor Briet Seguí:

Titular, Rafa Briet; suplente, Manolo Pineda.

El senyor vicepresident:

¿Y Partido Popular?

La senyora Díaz González:

Titular, Elisa Díaz; suplente, Alfredo Castelló.

El senyor vicepresident:

Muy bien.
Muchas gracias.

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença del delegat del govern a la Comunitat Valenciana per a explicar la gestió econòmica vinculada a les obres executades per Acuamed al territori valencià, la situació actual i el funcionament, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 12.
108)

El senyor vicepresident:

Bé, respecte de l'últim punt, havíem quedat que si tots estem d'acord, no fem intervencions i directament passem a la votació.
I, si no, ho deixem per a un altre dia perquè la senyora Ferrer no està en condicions de poder intervindre.

Estem d'acord?
Molt bé.
Doncs, vots a favor sobre el pronunciament de la compareixença del delegat del govern?
(Algú diu: Â«Unanimitat.
Â»)

Molt bé, doncs, moltes gràcies i hem acabat la comissió.

(S'alça la reunió a les 20 hores i 15 minuts)