Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para2 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió d'Educació i Cultura
realitzada el dia 24 de març de 2009.
Comença la
reunió a les 11 hores i 2 minuts.
Presideix la il·lustre
diputada senyora M.
ª Soledad Linares Rodríguez.
Reunió
número 15.

Compareixença de la consellera de Cultura i
Esport per a informar sobre els treballs arqueològics realitzats,
sobre la petició de fer-ne de nous i sobre les previsions de la
conselleria en el projecte del pas del troleibús pel centre BIC i
CHA parc Ribalta de Castelló, sol·licitada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 29.
480)

La senyora presidenta:

Buenos días.
Bon dia a tots.

Comencem.

Senyor secretari, per favor, passe llista.

(El senyor secretari passa llista per tal de comprovar
si hi ha quòrum)

El senyor secretari:

Sí que hay quórum.

La senyora presidenta:

En primer lloc,
m'agradaria donar la benvinguda a la consellera de Cultura una vegada
més a esta Comissió de Cultura.

Comencem en el punt número 1: lectura i
aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Si ningú té res a dir, la donem per aprovada.

La senyora presidenta:

I el segon punt: compareixença de la consellera
de Cultura i Esport per a informar sobre els treballs arqueològics
realitzats, sobre la petició de fer-ne nous i sobre les previsions
d'aquesta conselleria en el projecte del pas del trolebús pel
centre BIC i CHA parc Ribalta de Castelló, sol·licitada pel
Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds: Compromís

Per a donar-mos les següents explicacions
té la paraula la consellera, senyora Trini Miró.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Moltes gràcies,
senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats, molt bon dia.

Compareixc este matí a petició del Grup
Parlamentari Compromís per a informar-los -i llig textualment
la seua sol·licitud- «sobre els treballs
arqueològics realitzats, sobre la petició de fer-ne nous i
sobre les previsions de la Conselleria de Cultura en el projecte del pas
del Tram pel parc Ribalta de Castelló».

I vullc ressaltar la formulació exacta
d'esta sol·licitud de compareixença, perquè este
projecte afecta diversos organismes públics, i cada un ha respost i
respondrà de les seues pròpies competències i respecte
a les seues responsabilitats.
(Remors)

Fa un mes, en la Comissió d'Obres
Públiques, el conseller d'Infraestructures i Transport ja va
comparéixer a petició d'este mateix grup parlamentari i
va donar compte de tots els detalls que afectaven al seu departament.
(So per interferència d'un mòbil) Per este motiu vaig a cenyir-me a tots els detalls que
tenen a veure amb les competències de la Conselleria de Cultura i
Esport i a informar-los d'aquelles activitats que s'han
realitzat vinculades al mencionat projecte.

Quant als treballs arqueològics realitzats, he
de dir que des del primer moment la Conselleria de Cultura ha supervisat i
informat sobre els treballs arqueològics que s'estan
realitzant.
D'açò no és que hi haja cap de
dubte, però abans d'enumerar-los amb detall totes les obres
que s'han efectuat, voldria deixar conclòs un assumpte formal
que quasi tots els partits de l'oposició estan equivocant
contínuament.
(So per
interferència d'un mòbil)

La Conselleria de Cultura no està realitzant
cap tipus d'excavació arqueològica.
La funció de
la Conselleria de Cultura pel que fa a este tipus d'excavacions es
limita a informar i a autoritzar el projecte d'excavació
d'acord amb els articles 60 i  62 de la Llei 4/1998 de patrimoni
cultural valencià, modificada per la Llei 5/2007, i a dur a terme
les inspeccions previstes en l'article 14 d'eixa mateixa llei.

A vegades quan es debaten este tipus
d'actuacions que afecten la labor de més d'una
conselleria, convé conéixer la llei i saber quina
administració és la competent en cada matèria.
Mosatros sí que ho sabem i, per tant, actuem d'una forma
coordinada en funció de les responsabilitats que hem assumit amb
tota la comunitat i amb els castellonencs en particular.

Dit açò, passe a relatar-los
detalladament les actuacions que s'han realitzat en
l'àmbit arqueològic.
El 14 de gener de 2008, i
després de la recepció de l'estudi previ de les obres
projectades pel condicionament del passeig de cotxes del parc Ribalta de
Castelló perquè puga ser transitat pel Tram, el tècnic
d'arqueologia de la Direcció Territorial de Cultura de
Castelló emet un informe en el qual s'estimen les actuacions
que es considera necessari emprendre.

Durant el mes de juliol de l'any passat es
presenta la sol·licitud i el projecte d'excavació que
compta amb el vistiplau del tècnic d'arqueologia mencionat i
que porta amb si l'autorització de la Dirección General
de Patrimoni Cultural per a eixe fi.
Per tant, s'inicia a
l'agost de 2008 l'execució d'un projecte
d'excavació arqueològica firmat per Vicente Juan
Berenguer García i promogut per la Conselleria
d'Infraestructures i Transport.
El projecte inicial proposa
l'obertura de 25 sondejos manuals, de 25 metres quadrats cada un, al
llarg del parc.
I en el cas que apareguen restes d'interés,
s'hauria de procedir a la seua excavació en extensió, i
si no fóra així, després de la inspecció
corresponent, es duria a terme el seguiment de l'obra.

En el transcurs de les excavacions es varen realitzar
contínues inspeccions pel que, en funció dels resultats que
venien observant-se, es va procedir a modificar el projecte inicial a fi
d'optimitzar resultats i obtindre una documentació
científica de qualitat.
La intervenció arqueològica va
permetre delimitar els murs est, oest i sud del cementeri del segle XIX de
Castelló, on apareixen en els plànols de la ciutat
alçats durant les guerres carlistes.
Durant estos sondejos es van
realitzar exhumacions de restes humanes amb escassos aixovars i
també es van poder documentar algunes unitats
estratigràfiques relacionades amb el parc o amb fases anteriors, com
la carretera de Morella, séquies, canalitzacions i conduccions
elèctriques que, en paraules del tècnic, no tenen excessiu
valor patrimonial.

Després del coneiximent d'estos resultats
-i com va dir en el seu dia el conseller
d'Infraestructures-, amb l'objectiu d'excavar el
mínim possible i no afectar les restes patrimonials que pogueren
trobar-se en la zona, es van presentar unes modificacions del projecte
inicial en què s'alçava la cota
d'implantació de l'obra, que es quedava únicament
23 centímetres per damunt del punt més alt en el qual han
aparegut restes humanes.

Per tant, i una vegada introduïdes eixes
modificacions, des de la Direcció Territorial de Cultura de
Castelló es va informar que seria necessari realitzar les
següents actuacions arqueològiques: excavació
prèvia de les zones on es planten arbres dins de l'espai
necrolàtric; excavació prèvia en extensió
d'almenys 100 metres quadrats ampliant el sondeig 4, que és on
apareixen inhumacions a menor cota i poden veure's afectades pel pas
de la maquinària; excavació prèvia del
col·lector i pou o pous de la plaça de la
Independència, i el seguiment arqueològic de la resta
d'obres.

El 2 de gener de 2009 es presenta en la
Dirección General de Patrimoni Cultural el projecte
d'excavació de la segona fase del cementeri del segle XIX
ubicat en el parc Ribalta.
Esta actuació va ser autoritzada per la
Dirección General de Patrimoni el passat 6 de gener, i a data de hui
continua el seu desenvolupament, per la qual cosa és impossible
poder informar-los en estos moments del resultat definitiu d'estes
excavacions.

Mentres els treballs continuen el seu curs no es
poden extraure conclusions definitives.
No obstant això, fins al dia
de hui, s'ha localitzat el cementeri del segle XIX de la ciutat de
Castelló i no pareix que existisquen restes arqueològics
d'excepcional interés.

Una vegada s'hagen inventariat totes les restes
trobades en la zona delimitada, tant les restes humanes com les
arqueològiques, si n'existiren algunes de rellevància,
es depositarien en el Museu de Belles Arts de Castelló.
La resta,
després de la publicació de la memòria i de ser
objecte d'una publicació científica, seran soterrats
adequadament.

Per tant, senyories, i com a resum de tot allò
que s'ha exposat fins a este moment, he de dir-los que han
d'estar molt tranquils, perquè la Conselleria de Cultura
està vetlant perquè es complisquen tots els requisits legals
vinculats a les excavacions arqueològiques relacionades amb el
condicionament del passeig de cotxes del parc Ribalta.
Es va realitzar una
primera fase, vam establir el camí pel qual s'havia
d'abordar la segona fase i estem en continu contacte amb la
Conselleria d'Infraestructures per a coordinar les actuacions i
protegir, com cal, aquells descobriments arqueològics que tinguen la
rellevància patrimonial suficient per a ser conservats en els museus
de referència.

La segona part de la seua sol·licitud, senyora
Mollà, parla de la petició de realitzar nous treballs
arqueològics.
Entenc que eixa petició al estar firmada el dia
20 de gener es referiria a la segona fase que ara li he explicat, a la qual
he fet menció.
Perquè en cas contrari, no n'hi ha
altres actuacions sol·licitades, almenys fins que finalitze
l'actual període de treball amb el conseqüent informe
definitiu i memòria de les obres.

Quant a les previsions de la conselleria respecte al
projecte, que és el tercer punt de la compareixença,
és el referit a les previsions de la Conselleria de Cultura respecte
a este projecte del pas del Tram del parc Ribalta de Castelló, he de
dir que, en primer lloc, que l'interés de tot el govern
valencià és poder contemplar com els ciutadans de
Castelló disfruten, quan més prompte millor, d'un
mitjà de transport modern, ecològic, ràpid i integrat
amb la resta de la ciutat.

Les xifres de viatgers del Tram ja obert al
públic són espectaculars, ja ho va mencionar també el
conseller, i per això entenem de vital importància que
Castelló finalitze, quan més prompte millor, totes les obres
projectades, encara que sempre des del respecte als espais patrimonials
protegits.

Senyories, la nostra postura no ha variat en absolut
respecte a la que va assumir fa quasi un any la directora general de
Patrimoni, autoritzant les mencionades obres amb unes determinades
condicions, que no sols garantixen el respecte i la integritat del parc,
sinó que ho milloren, tant des del punt de vista mediambiental com
del cultural.
Aquell va ser el nostre compromís i seguim just en
eixe mateix punt.
Volem un projecte modern per a Castelló,
però la nostra obligació és treballar com a garants
del valor cultural del parc Ribalta per als castellonencs, per això
incloem condicions per a donar el nostre vistiplau que formen part
d'un document que els grups parlamentaris em van sol·licitar
formalment, i que jo els vaig lliurar perquè puguen comprovar que
l'autorització implica sensibles millores per a este BIC i
conjunt històric artístic, que és el parc Ribalta.

Creiem sincerament que la protecció del BIC
és perfectament compatible amb el pas d'un transport
públic que funciona de forma autònoma i que no té
línies aèries; (so per
interferència d'un mòbil) que
la velocitat del pas, que no serà superior als cotxes de cavalls,
beneficiarà la integració del vehicle dins del parc; que
actuacions com la reconstrucció de la pèrgola o la
restauració de l'antic passeig de Sant Vicent recuperaran
l'essència patrimonial d'estes zones, o que la
restauració botànica del parc i l'enjardinament de
l'entorn de l'antiga estació ampliaran la
sensació del pulmó verd que té el parc Ribalta.
Estes
són algunes de les nostres condicions, i com poden veure totes
redunden en benefici d'este parc.

Quines són les previsions de futur de la
conselleria?
, que és l'altra pregunta que se mos formula.
Doncs, jo he de dir que no sóc futuròloga, per la qual cosa
no li puc dir quins seran els nostres pròxims passos a seguir.
En
este instant, fins que no arribe el moment oportú, en estos instants
ha d'abordar-se que per a nosaltres hi ha una situació molt
clara, i és que la Conselleria d'Infraestructures i Transport
i l'Ajuntament de Castelló van presentar un projecte a la
Conselleria de Cultura, que estudiàrem i analitzàrem en el
seu moment, i vam imposar una sèrie de condicions indispensables per
a la seua autorització per part de la nostra conselleria.

Tant l'ajuntament com la Conselleria
d'Infraestructures treballen perquè totes estes condicions
siguen una realitat, i en un període de temps breu el Tram circule
pel parc Ribalta, que presentarà un perfil encara de major
protecció del que disfruta actualment.

Sabem quina és la nostra obligació:
preservar els espais protegits des del punt de vista patrimonial o,
inclús, eliminar alguns aspectes concrets que no són
interessants des del context cultural.

Estem convençuts que quan acaben les obres tots
els castellonencs disfrutaran amb el seu nou mitjà de transport.
Van
a adonar-se que este projecte de mobilitat urbana estarà acompanyat
per una revitalització completa del parc Ribalta i una millora
substancial de les seus virtuts patrimonials.

En definitiva, des de la Conselleria de Cultura
mantenim una mateixa posició des del principi: autorització
sí, però condicionada.

La Conselleria d'Infraestructures està
contemplant les nostres recomanacions en les seues actuacions i estem
treballant d'una manera absolutament coordinada.
Cada departament
té les seues competències, però estem caminant de la
mà en este projecte.

En la mesura que siga possible intentarem que el
compliment d'eixes condicions siga paral·lel al
desenvolupament de les obres.
Però, del que estem segurs és
que la nostra posició és ferma en defensa d'un dels
centres culturals i mediambientals vitals per a la ciutat de
Castelló.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señora consellera.

Para fijar posición, por parte de Esquerra
Unida-Bloc-Els Verds: Compromís, té la paraula la
il·lustríssima diputada senyora Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera, jo entenc que hi ha una errada de
començament en aquest projecte.
Vosté l'última
cosa que ha dit és que autorització sí, però
condicionada.
I jo crec que ací ja falla la seua
argumentació, perquè autorització sí vol dir
sí, li pese a qui li pese i passe el que passe.
Però
vosté és qui ha de vetllar perquè sí o no.
I el
«no» sembla ser que la seua conselleria no ho ha contemplat
mai.

Anem a vore.
Diu: «condicionada».
Condicionada a què, exactament?
Condicionada a aquestes condicions
indispensables -com diu vosté- que ha admés avui
que no són una realitat en l'actualitat?
Diu que van posar
unes condicions indispensables i que estan treballant perquè siguen
una realitat.
Doncs, bé, jo entenc que si són condicions
indispensables, primer s'han de complir perquè després
se desenvolupe el projecte.

Però, bé, ja han fallat estes condicions
que ha posat la seua conselleria.
Fallen les condicions que justament ens
van emetre la seua conselleria a l'informe en la contestació
de petició de documentació perquè totes aquestes
qüestions que ha mencionat vosté: el tema de la pèrgola,
la restauració de l'antic passeig, la millora de la
restauració botànica del parc, etcètera, tampoc
són una realitat, són condicions encara no complides
però que sí que s'està desenvolupant el
projecte.
I, aleshores, aquí falla.

Però, bé, ja no me quede en això,
ja no me quede en les condicions de la seua conselleria.
La seua
conselleria ha de consultar uns òrgans i aquests òrgans
consultius que té la conselleria de Cultura, tots ells han
emés informes -abans de l'autorització
d'aquest projecte- negatius perquè diuen tots aquests
informes que aquest projecte danyaria el parc Ribalta que -li
recorde- està protegit també moralment i també
legalment perquè és un BIC reconegut i un conjunt
historicoartístic.
És a dir, aquests organismes consultius,
que la seua conselleria hauria de tindre en compte, no els ha tingut en
compte, ni òrgans consultius que diuen no, és a dir, no a
l'autorització, ni les condicions indispensables que han de
sotmetre's a una realitat abans d'executar un projecte
s'han complit.

És a dir, la conselleria diu
«autorització sí, però condicionada».
Doncs, bé, autorització sí, lògicament,
però condicionada a res, passe el que passe i li pese a qui li pese.
A més, li pesa molt a la ciutadania de Castelló -i
vosté ho sap- perquè fa no molt que li van registrar a
la seua conselleria 12.
000 signatures de ciutadans de Castelló
demanant la paralització immediata d'aquest projecte, que
vosté ha contestat a aquestes 12.
000 signatures dient que  la
seva conselleria no és a qui han de remetre aquestes signatures
perquè no té la competència.
Doncs bé, jo crec
que sí.

I vosté ja, de començament, quan ha
intentat justificar que la Conselleria d'Infraestructures ja va
informar sobre aquest projecte fa no res, ja estava ahí fent una
cosa que se li dóna al Consell molt bé i al Partit Popular, escurrir el bulto.
El primer que
li he sentit dir és que està escurriendo
el bulto.
Però és que la
Conselleria d'Infraestructures no pot executar açò
sense que la Conselleria de Cultura li done el vistiplau.

Per tant, vosté és la màxima
responsable que aquest projecte hui s'estiga desenvolupant.
I
vosté és la màxima responsable que un conjunt BIC, un
conjunt historicoartístic, una peça clau, fonamental per a la
ciutadania de Castelló -i ho representen també aquestes
signatures- estiga en perill per la seva falta de criteri a
l'hora de valorar-se la seva tasca a la conselleria.

Vosté diu que el Consell i totes les
conselleries volen que quan més prompte possible se desenvolupe
aquest transport.
Vosté és la Conselleria de Cultura, la
responsable de la Conselleria de Cultura.
Per damunt de tot, per damunt
dels interessos del conseller d'Infraestructures, per damunt dels
interessos de l'Ajuntament de Castelló, per damunt dels
interessos del Partit Popular, vosté és la Conselleria de
Cultura, la màxima responsable d'aquesta conselleria i ha de
vetllar pels interessos patrimonials.

I ha posat un afegitó, i diu: «Bé,
però, clar, lògicament tenim respecte als espais patrimonials
protegits».
Protegits com, senyora consellera?
Legalment?
Protegits
legalment?
Perquè, aquí estem parlant d'un parc
protegit legalment.
Quin tipus de protecció li fa a vosté
posar-se les piles a la conselleria, desenvolupar les seues tasques com a
consellera i dir: «Per damunt dels interessos del Partit Popular, de
la Conselleria d'Infraestructures o de l'Ajuntament de
Castelló, jo vaig a desenvolupar la meua tasca com a consellera de
Cultura?
Quins són aquests tipus de protecció que li fan dir:
«Clar, però tenim respecte als espais patrimonials
protegits»?
Són les seues paraules.
Quins?
Els legals?
Perquè ací tenim -ja dic- un parc protegit
legalment.

Vosté està incomplint en aquest cas la
protecció legal d'aquest parc, donant les autoritzacions a la
Conselleria d'Infraestructures.
I, després, diu que li demanem
explicacions sobre el projecte a la Conselleria d'Infraestructures.
No!
No!
La Conselleria d'Infraestructures no dóna un pas sense
que vosté li haja donat l'autorització, ignorant,
ignorant -ja dic- no solament el Consell València de
Cultura, ignorant les universitats públiques valencianes, ignorant
la Real Acadèmia de Belles Arts, ignorant el Col·legi
d'Arquitectes de Castelló.

Vosté arriba ací, a la Conselleria de
Cultura, i passa de ser una consellera que té en compte els
organismes consultius, passa de tindre en compte aquestes qüestions,
passa de tots aquests informes, que sí que me remet a mi,
però que jo no sé si vosté se l'ha llegit o els
seus tècnics, i que diuen que «en cap cas, en cap cas,
és un benefici per aquest parc, ni tant sols per a la ciutadania de
Castelló vulnerar un patrimoni com aquest.
» En cap cas, en cap
cas.

I li diu que «analizada la repercusión
del TVRCas por dentro del parque, entendemos que, en primer lugar, se trata
de un uso impropio e inadecuado de su finalidad.
» I li ho diuen les
universitats.
Li diuen que «en cap cas», la Universitat Jaume
I.
Li ho diu la Universitat de València.
La Real Acadèmia de
Belles Arts San Carlos de València, li diu que per part de la
Conselleria de Cultura deuria augmentar-se el nivell de protecció al
parc Ribalta mitjançant la seua incoació en el jardí
historicoartístic.
I vosté no ho fa.
Tots els informes li
diuen que açò ho faça.
I no ho fa.
I, en canvi, el que
sí que fa és: autorització sí.
Rotunda.

Vosté no s'ha plantejat en cap moment que
és la consellera de Cultura i que un projecte de la Conselleria
d'Infraestructures vulnera clarament la protecció d'un
conjunt com aquest, vosté ha de dir-li que no al conseller
d'Infraestructures.

Jo me pregunte amb quina autoritat està
funcionant vosté en la Conselleria de Cultura, que és
incapaç de dir-li que no a una barbaritat com aquesta?
Que és
incapaç de respondre amb coherència, a més, tenint la
legalitat de la seua mà, a la ciutadania de Castelló que li
demana i li prega que vosté, que és la màxima
responsable de la protecció cultural i patrimonial, que li diga que
no, i que s'impose, que s'impose perquè, vosté,
al final, és consellera de Cultura de tots els valencians i
valencianes -li recorde-.
No està sotmesa al criteri del
conseller d'Infraestructures ni tampoc està sotmesa al Partit
Popular de Castelló.
Jo li demanaria aquestes explicacions.

De fet, quan parlem de les troballes vosté diu
que «en tot cas, es farà una extensa excavació si se
troben més troballes».
Extensa excavació?
Si se troben
troballes importants, vosté, aleshores, dirà que se paralitze
aquest projecte?
¿Vosté deixarà que aquest pas
d'aquest trolebús a través del BIC i del conjunt
historicoartístic, tenint en compte unes troballes importants,
vosté deixarà que continue el projecte?
O, aleshores,
serà capaç d'imposar la seua autoritat com a consellera
de Cultura i dir-li que no a l'autorització?
Vosté
serà capaç?

I, a més, vosté quan ha parlat de
l'últim informe de la resolució dictada pel cap de
servei de Patrimoni Arqueològic, Etnològic i Històric
de la Conselleria de Cultura, vosté no ha dit que en aquest
s'informa que aquestes obres es poden eternitzar i, per tant,
paralitzar la connexió amb el trolebús del centre de
Castelló amb la UJI.
Li ho diu l'informe.
I diu que
«entenem que davant de cap troballa es pot demanar
l'excavació manual».
I és molt probable que
això ocórrega, donat que estem parlant de tot un cementeri
municipal -vosté ho ha dit com si fóra qualsevol
cosa- que es voran afectades les deixalles de l'ermita del
Calvari i del Fort de la Llibertat.

Per tant, si com a mínim aquesta tasca
arqueològica s'ha de fer en quatre mesos, davant de cada
descobriment el temps es pot eternitzar, a mesura del que puga
aparéixer.
I això és temps que es perd per connectar
Castelló amb l'UJI, un traçat normal i raonable que si
s'haguera estalviat pel parc facilitaria que aquest s'acabara i
entrara en funcionament molt abans.

I si hi ha una necessitat, aleshores, de connectar
açò per via d'urgència -i ja li estan
dient que poden ser eternes les excavacions-, jo crec que el que
vosté hauria de fer és autoritzar no, dir-li que no a
Infraestructures, dir-li que no i dir-li que si és tan important per
a la ciutadania de Castelló, i vostés estan per vetllar pels
interessos de la ciutadania de Castelló, que se busquen
traçats alternatius, que existeixen.
.
.

La senyora presidenta:

Vaja finalitzant.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
i que vosté ha ignorat, igual que ho ha
fet la Conselleria d'Infraestructures.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Para fijar posición, por parte del grupo de no
adscritos, tiene la palabra la ilustrísima diputada Doña
Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.
Bon dia.

A vore.
Jo el primer que vull dir és que sembla
mentida que vosté com a consellera de Cultura estiga sent
còmplice de la destrucció d'un bé
d'interés cultural i d'un conjunt
historicoartístic.
Que això ho estiga fent vosté com a
suposada representant de la cultura al País Valencià com a
consellera de Cultura, la veritat és que és prou greu.

Jo crec que la Conselleria de Cultura el que deu fer
és vetllar perquè es mantinguen les condicions
d'aquests espais culturals i per complir les lleis que els protegeix,
la llei de patrimoni, tant estatal com del País Valencià, i
no botar-se les lleis que és el que s'està fent des de
la Conselleria de Cultura.
¡Quin paperot li està tocant fer a
vosté, que sota el seu mandat es destruirà un bé
d'interés cultural, el pulmó verd de Castelló!
Jo crec que vosté com a consellera de Cultura està tenint amb
açò un paper brillant.
És a dir, serà la
primera consellera de Cultura de la Generalitat valenciana que permeta la
destrucció del parc Ribalta.

Des d'Esquerra Unida es preguntem per què
vosté va acceptar ser consellera de Cultura si sabia que no anava a
ser capaç de plantar-li cara a qui li l'haguera de plantar en
un moment determinat en pro de la cultura.
Vosté, per què va
acceptar aquest càrrec si sabia que anava a cedir absolutament a tot
el que anaven a dir els altres.

Jo crec que amb açò el que
s'està demostrant és que vosté no serveix ni als
interessos de la cultura, sinó als interessos del Partit Popular,
que és el seu partit a la cap i a la fi.

En aquest tema jo crec que s'està actuant
amb un absolut despotisme, s'han encabotant vostés en un
traçat perquè havia de ser eixe traçat i no podia ser
un altre, botant-se les lleis de patrimoni, botant-se que hi ha un pla
especial del Ribalta que no contempla el pas del trolebús,
però, en canvi, sí que el fareu passar per allí; a
més és un pla general urbá que està
anul·lat pel Suprem, a més és un bé
d'interés cultural, a més és un conjunt
historicoartístic.
.
.

És a dir, vostés s'han encabotat
en un traçat quan en realitat este traçat no era ni el
més còmode ni el més ràpid ni el més
adequat, ni molt menys!
I, a més, hi ha una forta oposició
dels ciutadans i ciutadanes de Castelló que, evidentment, sí
que estan preocupats per conservar el seu bé d'interés
cultural, no com vosté, evidentment.

A vore.
No és el millor traçat per totes
estes coses.
I, a més, és un traçat que al triar-lo
faran que es retarde moltíssim la connexió que necessitem amb
la universitat.

Tot el món sabia que ahí hi havia un
cementeri del segle XIX.
Jo no sé si vosté ho sabia,
però tots els castellonencs i castellonenques ho sabíem,
perquè és una cosa que se sabia.
¿Per què trien
aquest traçat sabent que hi ha ahí un cementeri, que
caldrà fer unes excavacions arqueològiques que poden durar
mesos?
A mi m'agradaria saber per què s'ha triat aquest
traçat, quan està tot en contra, quan se sabia que estava el
cementeri, quan se sabia que és un bé d'interés
cultural.
.
.

La senyora presidenta:

Vaya finalizando, por favor.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
quan se sabia que tot açò ho anava a
retardar moltíssim.
Jo vull saber per què s'ha triat
este traçat, perquè encara no ha sigut vosté, ni el
conseller d'Infraestructures, capaç d'explicar-ho en
ningun moment.

I després, conteste.
.
.

La senyora presidenta:

Finalice, señora.
.
.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
i conteste si van a complir l'informe que
vostés mateixos han fet.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para fijar posición, por parte del Grupo
Socialista tiene la palabra la ilustrísima diputada María
Soledad Sorribes Martínez.
(Veus) La deixem.
Val.

La senyora Sorribes Martínez:

Moltes gràcies, presidenta.

Bé, del bus ja n'hem parlat més
vegades, però no està de més recordar algunes altres
coses.
Aniré molt per damunt, perquè les companyes que
m'han precedit ja ho han dit.

Recordar, per exemple, que este projecte compta amb
l'oposició de més de vint col·lectius.
Recordar
que cinc organismes consultius de La Generalitat han emés
dictàmens negatius al pas del bus guiat pel parc i que tots ells
s'han mostrat favorables a buscar itineraris alternatius.

Recordar que eixe itinerari alternatiu existix, la via
pública anomenada passeig Ribalta, números pars, que
és prop de l'actual traçat i que desemboca en el mateix
lloc, en la farola, que és un vial de tres carrils amb suficient
amplària per a acollir la plataforma del bus guia i està a 10
metres d'on ha de desembocar ara.

Recordar que existeix un dictamen de la mateixa
Conselleria de Cultura sobre el pas del bus guia per Ribalta i que, segons
este dictamen, sols es permetrà que el bus guia travesse el parc si
abans l'ajuntament aprova un pla especial, i a través
d'ell es materialitzen 15 condicions que la conselleria imposa a
l'ajuntament per aprovar l'obra, 15 condicionants previs que
l'ajuntament encara no ha complerts, l'execució dels
quals podria dilatar-se en el temps, ja que a data d'avui ni estan
pressupostats ni tenen cap projecte que indique per on aniran.

Quantes d'eixes quinze condicions poden
complir-se i fins on pensa transigir patrimoni és el que ens estem
preguntant.

A hores d'ara, el Pla general
d'ordenació urbana de 1984, que és el que està
vigent després de l'anul·lació pel Tribunal
Suprem del de 2000, impedix el pas del bus guia per dins del Ribalta, en
considerar la totalitat del parc com una zona verda protegida, ja que
desapareix el vial que va dibuixar en els plànols el Partit Popular
en 1999, el qual partia el Ribalta en dos i  en
l'existència del qual es basava l'autorització de
la Conselleria de Cultura.

A més, a primers de desembre vàrem
conéixer l'existència d'un informe tècnic,
emés el 29 d'abril per la unitat d'inspecció del
patrimoni historicoartístic, a petició de l'ajuntament
i de la Conselleria d'Infraestructures, emés el 29
d'abril i conegut per l'opinió pública a primers
de desembre.
 A això se li diu obscurantisme.

¿I per què eixe obscurantisme?
Perquè el susdit informe tècnic qüestiona
l'actuació de l'ajuntament i de la Conselleria
d'Infraestructures respecte a la legalitat de la licitació del
Tram de Ribalta, perquè es va aprovar abans de comptar amb la
preceptiva autorització de Cultura.
I inclús es demana una
investigació per part dels serveis jurídics de La
Generalitat.

Malgrat això, el 6 de març
l'exalcalde Moliner advertia que l'aprovació del pla
especial de protecció Ribalta-Tetuan no implicara.
.
.
Infraestructures i l'ajuntament renuncien que el bus guia travesse el
centre de Ribalta.
«Debe quedar muy claro que aunque se apruebe el
plan especial, se va a mantener el andén central del parque como
vial en el plan general de ordenación urbana y el TVR va a poder
hacerse.
El TVR va a poder pasar igual por Ribalta, porque con plan o sin
él, la decisión depende de la Dirección General de
Patrimonio de la Conselleria de Cultura, que es la que autoriza las
actuaciones.
»

Després d'una primera fase
d'excavacions arqueològiques des d'agost a novembre, la
Direcció General de Patrimoni considera necessari efectuar-ne
més i exigix a la Conselleria d'Infraestructures que duga a
terme una altra tanda abans de permetre-li començar les obres.
Infraestructures vol accelerar-les, però Cultura s'assegura i
exigix majors garanties, la qual cosa diu molt al seu favor, de moment.

L'antic cementeri i el Fort de la Llibertat,
segons patrimoni, es troben just baix de l'itinerari del bus guia i
estan protegits com a BIC.
Les prospeccions comencen cap a la meitat d'agost, i el dia 13
l'arqueòleg que les dirigix ja declarava que
l'únic element que hi ha en el subsòl és
l'antic cementeri del Calvari i que les restes del Fort de la
Llibertat estan en la plaça de la Independència i no en el
parc.
Això abans de començar les prospeccions.

Tal vegada ja es preparava per al que declararia el 21
de febrer a punt de començar la segona tanda.
«Desde el pasado
mes de agosto, hemos localizado los muros del antiguo cementerio del
Calvario y un centenar de esqueletos nada relevantes desde el punto de
vista arqueológico.
Han aflorado un centenar de esqueletos a una
profundidad de 25 metros.
Son enterramientos populares de niños y
adultos sin ajuar, propios del siglo XIX.
» Y continua parlant
«de la monotonía de los trabajos al no haber aparecido nada
relevante, apenas algún trocito de rosario.
Las catas no
generarán afección a las obras del Tram».

¿Que s'han de trobar els tresors de
Tutankamon perquè el TVR-Cas no passe pel centre de Ribalta?

Doncs bé, la persona que fa estes declaracions
és l'expert contractat per l'UTE formada per les
empreses DECSA y FCC, adjudicatària de l'obra, per tal de
coordinar les prospeccions arqueològiques.
Un expert que ha
consentit que durant tot un hivern, caracteritzat per abundants pluges i
forts vendavals que han tombat les tanques, les restes hagen quedat
disseminades, a la intempèrie, protegides per plàstics i
cartons.
Els ossos dels nostres avantpassats tractats sense cap dignitat.
Açò és pasión por
Castellón.

La senyora presidenta:

Señoría, vaya finalizando.

La senyora Sorribes Martínez:

Açò és una greu falta de respecte
als morts, i també als vius.

No pretenc, és clar, qüestionar la
professionalitat de l'expert, però de segur que
estaríem tots més tranquils si l'equip
arqueològic que s'encarregara de les prospeccions depenguera
directament de Cultura i no de l'empresa que ha de fer les obres.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para fijar posición, por parte del Grupo
Popular tiene la palabra la ilustrísima diputada doña Alicia
de Miguel.

La senyora De Miguel García:

Muchísimas gracias, señora presidenta.

Señora consellera, muy buenos días.

Yo estoy absolutamente convencida, después de
oír su parlamento, de que una vez más el gobierno valenciano
demuestra que trabaja por los intereses de la ciudadanía, de todos,
para mejorar y disfrutar con todas las garantías, en este caso, un
parque extraordinariamente bello y que supone un bien de interés
cultural, también de muchísima importancia, para
Castellón.

Mire, yo estoy oyendo aquí toda una serie de
argumentos que me parecen.
.
.
en fin, francamente peculiares.
Estamos
poniendo en tela de juicio la actuación de los técnicos
arqueólogos, personas con titulación y con suficiente
experiencia como para dar su opinión, y yo creo que la han dado.
Yo
no sé si alguno de ustedes de aquí es arqueólogo, yo
no lo soy.
Creo que la consellera tampoco es arqueóloga.
Por lo tanto, la consellera con buen juicio, y
sus directores generales con buen juicio, se basan en los informes de los
técnicos, de los que entienden con mayor juicio.
Todo esto va en
favor de aplicar el sentido común, que a veces es el menos
común de los sentidos, pero que, desde luego, tiene su importancia.

Yo creo, sinceramente, que el posicionamiento en este
sentido, tanto de Compromís como del Partido Socialista, como de
Esquerra Unida, es un empecinamiento político, (veus) es única y exclusivamente
en empecinamiento político.
No está basado en la evidencia,
sino en el empecinamiento político.
Su posicionamiento no
está basado en la evidencia, puesto que la evidencia demuestra que
se protegerá y mejorará el patrimonio del parque.
Se ha
garantizado por parte de las consellerias y del ayuntamiento que esto será así, se
ha venido demostrando que esto va a ser así.
Y los técnicos
-vuelvo a insistir, vuelvo a insistir-, que son los que conocen
estos temas y son los que tienen que dar su criterio, han dicho adelante,
con una serie de condiciones.
Y esto es lo que se está haciendo y lo
que se va a seguir haciendo.

Por lo tanto, señorías, yo creo que su
posicionamiento es un posicionamiento inmovilista.
Son unos argumentos muy
poco creíbles, porque no tienen ustedes la ductilidad, la
flexibilidad, y yo creo que la generosidad suficiente para aplicar el
sentido común en estos casos.
Es decir, ustedes ya tienen un
posicionamiento prehecho sobre el que siguen trabajando.
A mí me
parece muy bien que haya 12.
000 firmas de 12.
000 ciudadanos y ciudadanas de
Castellón, y eso es muy respetable, pero yo tampoco creo que eso sea
todo el pueblo de Castellón.

Fíjense ustedes, esto era un antiguo paseo de
coches.
A mí me parece muy interesante que manteniéndose BIC,
con todas las garantías y todos los cuidados que debe tenerse, y que
así los expresan los técnicos de la dirección general,
el ayuntamiento y también los técnicos de la Conselleria de
Infraestructuras y Transporte, se recupere ese paseo de coches, con lo que
podríamos denominar como el caballo del siglo XXI, del siglo XXI,
que sin duda alguna es el tranvía o trolebús.

Les invito a que vayan ustedes a visitar otras
ciudades españoles y otras ciudades europeas y se darán
cuenta de cómo se utiliza este tipo de transporte público y
lo que mejora la posibilidad de tantas personas para disfrutar de este
parque, que es el objetivo último, disfrutar más gente en
mejores circunstancias y con mayor calidad el parque de Castellón,
mejorar, mejorar más personas que vayan y acudan a Castellón
a visitarlo.
Y, por lo tanto, es un nuevo enriquecimiento de lo que es
Castellón como lugar de encuentro de muchísima gente.

Y yo, sinceramente, insisto en el empecinamiento
político de su argumento, porque no está basado en la
evidencia, ni está basado en los técnicos, ni está
basado más que en una posición que ustedes tienen.
.
.
.
-en fin, yo lo respeto absolutamente, ¡faltaría
más!
- pero que ustedes utilizan de manera persistente, y es
enrocarse en unos argumentos que para mí son casposos y muy
antiguos, porque no están basados -insisto-, en lo que
los técnicos.
.
.
, que nos garantizan a todos conservar el pasado,
pero también mejorar la calidad de vida del presente y garantizarnos
un futuro mejor.

Esto es el posicionamiento de la conselleria y del gobierno
valenciano: crecimiento equilibrado y sostenible, conservando el pasado,
mejorando el presente y garantizando el futuro.
Sí a esa postura,
sí a ese argumentario, sí a esa forma de actuar.
No a
empecinamientos políticos basados en posiciones inmovilistas y
conservadoras, que son incapaces de analizar con objetividad la realidad.
Que esta es su posición, y yo respeto su posición, pero este
es mi análisis, que imagino que también ustedes
respetarán, como portavoz de cultura del Grupo Popular.

Por lo tanto, señora consellera, enhorabuena a todas las consellerias implicadas y al
Ayuntamiento de Castellón por este proyecto, que estoy segura de que
usted y ustedes velarán por conservar, insisto, aquello que sea
digno de ser conservado, porque así lo digan los técnicos.
Y,
por otra parte, sean ustedes capaces de actuar con la modernidad suficiente
para que las personas de Castellón y los que allí acuden
puedan disfrutar con sentido de este maravilloso parque.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señorías.

Para responder, tiene la palabra la consellera de Cultura i Esport,
doña Trinidad Miró.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Muchas gracias de nuevo, señora presidenta.

En primer lugar, agradecer al Grupo Parlamentario
Popular y a su portavoz la comprensión y la rigurosidad con sus
palabras.
Y sobre todo, destacar una de estas palabras, de las
últimas que ha dicho, «modernidad».

Desde el Grupo Popular y desde el gobierno valenciano,
todos los miembros del gobierno valenciano unidos y con la cabeza visible,
que es el presidente, vamos hacia el progreso y hacia la modernidad.

Jo entenc la postura dels grups de
l'oposició, fonamentalment de la senyora Mollà i de la
senyora Albiol, perquè les conec perfectament.
Vostés
són contràries a moltes de les coses que signifiquen
progrés, en molts del casos.

En el cas del Partit Socialista, bé,
també es varen posicionar en el seu temps en un programa electoral
on volien també fer una espècie de tramvia.
Però,
bé, han dit el que jo espera que digueren.
Parlen d'interessos
ocults, interessos d'un conseller, com si el conseller fera el que li
donara la gana sense comptar amb la resta de conselleries, en este cas, amb
la Conselleria de Cultura.
Parlen de destrucció dels béns
d'interés cultural d'una forma molt lleugera.

En fi, jo no estic en absolut d'acord amb estes
paraules, però ja dic, m'ho esperava, m'ho esperava,
perquè estic acostumada ja, de moltes vegades que estic venint
ací, a tindre estos atacs per part dels grups de
l'oposició.

Jo vaig a intentar explicar-los, si cal encara amb
més detall, tot este tema.
La nostra direcció, com no podia
ser d'una altra forma i com ha ocorregut tantes vegades, és
totalment contrària a la direcció que vostés volen fer
vore a la població i a la ciutadania.

Estem apostant per una protecció encara major
del BIC, encara major.
No la destrucció que parlava la senyora
Albiol, una protecció encara major del BIC.
Controlem que els
treballs arqueològics que s'estan realitzant s'ajusten
al que marca la llei de patrimoni, i estem vetlant perquè els
treballs s'executen amb el màxim rigor possible.
Per
això, no entenc estos atacs que fan vostés incontrolats
contra la nostra forma d'actuar, que, repetixc, l'única
cosa que pretén, que estem pretenent, és que este projecte no
supose un menyscapte del valor patrimonial del parc Ribalta.
Al contrari,
que s'aprofite esta actuació per a escometre una sèrie
de mesures i d'actuacions que milloren més, si és
possible, la riquesa patrimonial de tot este conjunt.

Parlava la senyora Mollà
d'autorització condicionada.
¡Clar que sí!
, al
compliment de les normatives que li vam donar al conseller
d'Infraestructures.
Anem a vore, aniran complint-se detalladament,
paral·lelament, ¡conforme vagen desenrotllant-se les obres!
N'hi han quinze punts en què, per exemple, n'hi han
punts de mobiliari, n'hi ha una pèrgola.
.
.
Com vosté
comprendrà, això vindrà després.

O siga, clar, no anem a començar la casa per la
teulada, n'hi han uns paràmetres i les obres tenen de
complir-se d'una forma rigorosa.
Per tant, ara estem en el tema
d'arqueologia, que és al que jo estic contestant-los des de la
primera intervenció.
I la forma en què van a inventariar-se
totes les restes que vagen a trobar-se i la resta.

Parla també vosté, bé, del de
sempre, ¿no?
, dels interessos estos ocults i l'interés
que té este govern, no un conseller ni una consellera, cada u pel
seu costat, sinó que tot el govern valencià tenim un
interés en els castellonencs, i és fer este mitjà de
transport el més modern que n'hi ha en Europa, ¡estan
copiant-lo!
, estan demanant-mos quin tipus de transport anem a portar a
Castelló ¡per a copiar-mos-el!
, perquè.
.
.
,
perquè sí, perquè és un tipus de transport
modern, de progrés, que és al que mosatros apostem, i al que
ens vàrem comprometre.

Es parla també per part de la senyora Sorribes
del tema d'això dels ossos, del cartó.
.
.
Jo crec que
està mantenint-se una crítica demagògica, i, sobre
este tema, tinc de dir-li que és cert que hi van haver uns dies que
les restes es varen cobrir amb cartons durant la nit, i immediatament li se
va comunicar al responsable, el director de l'excavació,
perquè açò, bé, doncs, que no tornara a
ocórrer, que es resolguera este problema, i des de ja fa prou temps
que es cobrixen amb uns grans plàstics, per a evitar que la pluja
acabe afectant la integritat de les restes, la protecció de les
quals és, al cap i a la fi, doncs, la nostra obligació.

De totes maneres, en este tema vullc insistir en dos
punts que són vitals, perquè no es manipule este debat.
La
conselleria està controlant que les prospeccions
arqueològiques es realitzen d'una forma rigorosa, i
està intervenint quan, a través de les inspeccions
periòdiques, considera que hi ha algun matís a millorar.
(Remors) I, en segon lloc, tinc de
dir que si algú ha jugat amb els sentiments dels castellonencs, ha
segut precisament el portaveu del Grup Socialista, el senyor Calles, que es
salta a la torera tot tipus de normativa, salta les tanques, entra dins de
totes les restes arqueològiques, sense demanar permís a
ningú, per a fer unes fotografies i poder publicar eixes
fotografies.
(Remors) Jo
crec que això sí que és un assalt públic al
sentiment dels castellonencs.

Per tant, ja dic, és veritat que hi va haver
una fallada durant una nit, es va esmenar, i, en eixe sentit, el que no es
pot consentir és que n'hi hagen persones que no tinguen cap de
respecte, com estic dient-li en el cas del senyor Calles.

Respecte a les reivindicacions de la plataforma de
què estàvem parlant, de (ininte­l·ligible) .
.
.
Ribalta, nosaltres escoltem a tots els ciutadans, com no
podia ser d'una altra manera, i som conscients de la
repercussió social que té l'opinió dels
ciutadans d'esta plataforma i de les firmes que la sustenten, de les
signatures que la sustenten.
Però el que tampoc podem oblidar
és que en les eleccions autonòmiques de 2007 la
construcció del tram figurava en el nostre programa electoral.
El
Partit Popular ho va proposar i és una de les nostres promeses.
El
Partit Socialista, com estava dient, el Partit Socialista del País
Valencià apostava per un tramvia per catenària, i
Compromís, bàsicament, no apostava per res, (veus) que és el
més fàcil.
I els ciutadans van veure estes propostes i varen
optar per recolzar la candidatura del Partit Popular, la candidatura
autonòmica en la capital de la Plana.
Eixe sí que és
un bon termòmetre per a valorar si els ciutadans aproven o no els
nostres projectes, i este, doncs, és un cas, jo crec que està
molt clar.
Eixa és la nostra obligació, complir allò
que vàrem prometre quan ens vàrem presentar a les eleccions.

I per una altra part, per un altre costat,
també dir que l'aprovació definitiva del traçat
del parc Ribalta no significa una secció d'este espai, ja que
utilitza l'espai existent, anteriorment denominat «passeig de
cotxes», sense suposar en cap moment l'alteració de
l'estructura del conjunt.
Perquè és que estan donant a
entendre que allí anem a carregar-nos-ho tot i és que no
és de veres.
¡Anem a millorar!

Durant l'últim any hem sentit
contínuament com els grups de l'oposició mencionaven
l'article 39 de la Llei 5/2007, de patrimoni cultural
valencià, com una de les crítiques més recurrents a la
utilització del projecte mencionat.
Es parlava de la necessitat que
dos òrgans consultius hagueren de donar el seu vistiplau a les
modificacions, tal i com figura en l'apartat b del punt 2 dins del mencionat article
39, però el que han estat obviant contínuament és que
l'apartat a d'eixe
mateix punt indica que no es permetran alineacions, alteracions de
l'edificabilitat, parcel·lacions ni agregacions
d'immobles, llevat que contribuïxquen a la millor
conservació general del conjunt.

És a dir, que si les modificacions que ha
introduït la Conselleria de Cultura amb la seua autorització es
porten a la pràctica i com a conseqüència d'elles
es millora el conjunt monumental, que sí, no és necessari ni
preceptiu el vistiplau dels òrgans consultius.
(Veus) Això no s'ha
mencionat mai per part de tots vostés, perquè el que tots
vostés volen és parcel·lar la realitat i manejar-la al
seu capritx.

Vostés parlen dels distints òrgans
consultius que han emés dictamen respecte d'açò
i la seua posició contrària a la presència del Tram
pel parc Ribalta, però el que tornen a silenciar és que la
seua valoració és respecte al projecte presentat per la
Conselleria d'Infraestructures i no a les modificacions que, amb
posterioritat, proposa la Direcció General de Patrimoni Cultural
Valencià.

Per exemple, el dictamen del Consell Valencià
de Cultura és del dia 21 de desembre de 2007, més de quatre
mesos abans que es pronunciara la Conselleria de Cultura respecte
d'això.
Tampoc la conselleria aprova el pas del Tram pel BIC
sense més, ¡sense més!
: imposa unes condicions, unes
condicions que estic dient-li, i li ho repetixc, que estan complint-se,
unes condicions, senyories, que han de complir-se i que protegiran
més si cap el valor patrimonial del parc Ribalta.

El bus guiat i les actuacions previstes van a donar-li
més vida al parc, que es va a convertir no sols en un punt de pas,
sinó en un lloc d'estada, que és el que els
castellonencs volen.
Des de la Conselleria de Cultura i Esport som molt
respectuosos amb els dictàmens de tots els òrgans consultius
que apareixen en l'article 7 de la llei de patrimoni valencià,
però la nostra obligació és, en primer lloc, vetlar
per la conservació del patrimoni cultural de tots els castellonencs,
i amb les nostres exigències crec, sincerament, que estem
defenent-ho.

Mire, hi ha una part de la nostra societat que no vol
que el Tram passe per Ribalta i que no és capaç
d'escoltar les nostres raons.
Es pot entendre, ho he dit des del
principi, es pot entendre, i es té de respectar encara que no ho
compartim.
Altres, com el Partit Socialista, es veuen en
l'obligació de rebutjar este transport ecològic,
silenciós i modern, per a no evidenciar que estan recolzant un
projecte impulsat pel Partit Popular, a pesar que en el seu programa
figurava, com he dit abans, un tramvia amb catenària,
incorporava.
.
.
, i amb un traçat quasi idèntic al proposat per
la Conselleria d'Infraestructures.

I una gran majoria silenciosa, que és a la que
es referia també la portaveu del Grup Popular, la senyora De Miguel,
que va recolzar les polítiques del Partit Popular i que volen que es
porten a efecte, pel benefici de tots els castellonencs, i és el que
anem a fer, perquè estem governant per a tots, com dia, senyora
Mollà, estem governant per a tots, i per això estem posant
tot l'interés que este projecte ixca avant i que el parc
Ribalta no sols no es veja perjudicat, sinó que ixca reforçat
i doblement protegit, i per això estem treballant conjuntament des
de la Conselleria de Cultura amb la Conselleria d'Infraestructures,
en este cas.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

(Ininte­l·ligible) .
.
.
¿Queréis réplica?
¡Claro!

Bé, per a rèplica, té la paraula
la il·lustre diputada Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera, a mi me crida
l'atenció que vosté, per a justificar que no té
ni tan sols dos òrgans consultius que li donen el vistiplau a aquest
projecte (remors)
diga que és que l'apartat a, que si la conselleria considera que és una millora
el projecte, doncs, bé, no se tindrà en compte.
.
.
¡Home, clar!
, i al final vostés són els que se lo guisan y se lo comen,
¿no?
, se diu aixina, ¿no?
, (veus) yo me lo guiso, yo me lo como.
.
.

Clar, vostés diuen, no, com que no mos han
recolzat dos òrgans consultius, aleshores, acudim a l'apartat a que és quan
nosaltres apliquem el corró del Partit Popular amb les majories
absolutes i passem de la protecció que s'ha de tindre
legalment d'aquest parc i passem també del «criteri
professional» de les persones que treballen en aquests òrgans
consultius, que alguns no són arquitectes, senyora De Miguel,
però resulta que són professors universitaris, resulta que
són arquitectes, etcètera, etcètera.
Aquests,
¿què és?
, ¿que no són professionals per
a la conselleria?
, ¿per al Partit Popular?
Aquestes persones que
treballen en la Universitat Politècnica de València, que
treballen en la Reial Acadèmia de Belles Arts San Carlos de
València, que treballen en el Consell Valencià de Cultura,
que treballen en la Universitat Jaume I, que treballen en aquests
òrgans, el Col·legi d'Arquitectes de Castelló,
¿aquests no són professionals?
No són
arqueòlegs, ¿no?
, però resulta que són
professors universitaris, catedràtics, són arquitectes.
.
.

Vull dir, ¡i diuen tots que no!
Però,
clar, vosté diu, ah, bé, doncs, apliquem l'apartat a que és quan mos permet la
llei fer el corró del Partit Popular, com sempre, yo me lo guiso y yo me lo como ¡i
passant de tot!

Diu, «modernidad suficiente».
.
.
Jo ho
sent, sent que un parc normalment no se modernitze, se protegix,
però els arbres no tendixen a modernitzar-se.
Però la
Conselleria de Cultura està per a vetlar pels interessos no solament
mediambientals, sinó culturals i patrimonials d'aquest part.
Ho sento molt que el meu grup parlamentari vetle més pels interessos
d'aquest conjunt històric artístic i aquest BIC, que
estan protegits legalment, que per l'empecinamiento polític i ignorant del Partit Popular de trencar
l'estructura d'aquest parc.
.
.
¡trencar!
, perquè
passa pel mig, trencar l'estructura d'aquest parc.

Diu que és que el traçat aquest
és un model mundial de progrés, modern i que, és clar,
estem sent perseguits per tot lo món per a copiar-nos aquest.
.
.
Bé, jo li pregunte, resulta que nosaltres diem, i la plataforma, i
els partits polítics, i els consells consultius, diuen: busquen
vostés un traçat alternatiu, que existix.
I jo dic, ai,
és que resulta que en un traçat alternatiu el bus ja no
és tan de progrés i ja no és tan model mundial que la
gent vindrà a copiar-nos-el.
.
.
Resulta que és que si no passa
pel mig del parc i passa pel carrer del costat, de deu metres, ja deixa de
ser el «supermoderno» bus, i ja deixa de ser una
qüestió que els ciutadans de Castelló contemplaran.
.
.
,
¿contemplaran, per on?
, ¿disfrutaran del parc, per on?
,
¿per les finestres de l'autobús, quan passe pel mig?
,
que durarà un minut el pas, estaran mirant per les finestres com de
bonic és el parc, i això fomentarà que la ciutadania
de Castelló vaja a contemplar el parc Ribalta.
.
.
Escolte un poquet
de criteri, eh?
, que és vosté la consellera de Cultura, una
miqueta de criteri i de seriositat.

Vosté admeta que s'ha saltat els
òrgans consultius, persones que són professionals
d'aquest tema i que li diuen que no, i li diuen que no, a
utilització, no, ni tan sols, en condicions.
Admeta això.
Admeta que va posar unes condicions que no s'han complit.
¡Admeta-ho!
, perquè no s'estan complint aquestes
condicions indispensables, com ha dit vosté, no les ha complides
l'ajuntament, no les està complint la Conselleria
d'Infraestructures, i punt.
¡Admeta-ho!

Admeta que no és per vetlar pels interessos
dels ciutadans de Castelló, que sí que representen aquestes
signatures, per molt que vosté vullga deixar-lo en mínims,
sí que representen.
.
.
I que, a més, i que, a més, no
li està beneficiant en la mobilitat, perquè aquestes
troballes arqueològiques, que era evident que anaven a sorgir, estan
retardant aquesta mobilitat suposada, desesperada, urgent que requereix.
¡Aquest traçat està paralitzat!

Aleshores, si és per vetlar per la mobilitat,
pels interessos de la ciutadania de Castelló, ¿per què
no està ja posant-se en marxa el traçat alternatiu?
Perquè una cosa.
.
.
quan hi ha una urgència, quan hi ha una
urgència cal aplicar polítiques urgents, coherents i amb
respecte.
Vostés ni estan utilitzant el respecte, ni estan
utilitzant la coherència i, menys, la urgència.
No
s'adonen que estan paralitzant una suposada urgència.
.
.
Mos la
venen amb això, però és que ni vostés se la
creuen.

I, aleshores, quan fan aquests discursos falten, no
solament a allò normal i lògic que seria tindre un criteri
professional del tema, sinó falten a la veritat.
Vostés no
estan per estos interessos, estan per altres.
I per això jo dic que
hi ha interessos ocults.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.
(Veus)

A ver.
.
.
(Veus) Un minuto.

La senyora De Miguel García:

Vamos a ver, señora diputada, yo le quiero
hacer una aclaración, porque ignoro si ha hecho usted gestión
pública alguna vez o no.
Lo ignoro.
(Veus)

Los consejos consultivos son eso, consultivos.
En
ningún momento he dicho yo lo que dice usted que yo he dicho.
Obviamente, pues claro que las personas que son.
.
.
y tienen una
titulación son catedráticos, etcétera,
etcétera, de los temas que en estos momentos estamos tratando.
Por
supuesto, que tiene su valor y tiene su mérito y tiene su sentido el
tener en cuenta sus opiniones.
Por supuesto que sí.

Pero le digo, porque no sé si ha hecho usted
gestión pública alguna vez o no, que la toma de decisiones
finales son de los funcionarios de las direcciones generales
correspondientes en las consellerias correspondientes.

Nada más.

La senyora presidenta:

Gracias.

Tiene la palabra la ilustrísima diputada Marina
Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Senyora consellera, jo no sé si vosté ha
anat al parc Ribalta, si el coneix, però tal com ha parlat, jo
supose que no.
Perquè és que ha estat dient una barbaritat
darrere d'una altra, però una darrere d'una altra.

A vore, ¿com que el pas del trolebús
millorarà el parc Ribalta?
Bé, i això,
¿què vol dir?
¿Com que estarà ara més
protegit?
¿Com que ara la gent el disfrutarà més?
Tot
això són barbaritats.
I a mi el que em demostra és que
vosté ni s'ha passat per allí.
Però, vaja, jo la
convide que vinga i que veja com tot açò són absolutes
barbaritats i despropòsits.

I, per descomptat, la senyora Alicia de Miguel no
té ni remota idea del que està parlant, i després si
vol me replica.
(Veus) Però, ¿què és?
, ¿que ara
perquè fan un trolebús, ara, de repent la gent
disfrutarà del parc Ribalta?
, ¿per passar pel mig amb un
trolebús?
¿De veres?
És que són una
sèrie de barbaritats increïbles.

I a mi el que m'agradaria.
.
.
A vore, ¿en
què s'han basat per a fer aquest traçat?
En els
tècnics de la conselleria i els tècnics de l'empresa
que el construirà, evidentment, obviant tota la resta: obviant el
Consell Valencià de Cultura, obviant les universitats, obviant el
Col·legi d'Arquitectes.
.
.
El que passa és que
s'han encabotat en aquest traçat quan n'hi havia un
traçat alternatiu que era molt més ràpid de fer, que
no afectava un bé d'interés cultural, que no tenia
oposició ciutadana.
Per tant, explique el perquè d'eixe
traçat.
És que li ho he dit ja abans i no ho ha explicat.
Explique el perquè d'eixe traçat, quan és el
traçat que més afecta el bé d'interés
cultural, el que més oposició té, el que s'han
de botar les lleis de patrimoni per a poder fer-lo.
¡Explique el
perquè d'eixe traçat, per favor!

I, bé, si voler protegir el patrimoni cultural
és ser casposa, antiga i anar contra el progrés,
¿això és voler protegir el patrimoni cultural?
Bé, doncs seré això.
Però li assegure que
nosaltres anàvem molt més lluny que vostés.
Nosaltres
amb el nostre programa electoral, Esquerra Unida de Castelló, el que
proposàvem era un tramvia.
Anàvem molt més lluny que
vosté.
Un tramvia que evidentment unia el Grau, Castelló, la
universitat, Benicàssim, Vila-real, els municipis del voltant, i
que, per descomptat, no afectava a cap bé d'interés
cultural.
Aixina que no em parle de progrés, que nosaltres
anàvem molt més lluny.
No volíem un trolebús,
sinó volíem un tramvia amb totes les condicions.

Però bé, a mi sobre tot això,
m'agradaria que em contestara el perquè del traçat i si
van a complir l'informe de patrimoni en els condicionants,
perquè de moment és que ni s'han complit els
condicionants ni.
.
.
no sé si estan pressupostats, si tenen idea de
fer-los, absolutament res.
Per tant, eixes dos coses sí que estaria
bé que les contestara.

Res més.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Por parte del Grupo Socialista, tiene la palabra la
ilustrísima diputada Soledad Sorribes.

La senyora Sorribes Martínez:

Gràcies, presidenta.

He d'insistir, senyora consellera, no estem en
contra del bus guiat.
Segurament no seria el que mosatros triaríem,
però és el que ha triat el partit que està governant
i, per tant, ho respectem, efectivament.

El que demanem és que no passe per dins del
Ribalta, i alternatives per a evitar açò, n'hi han.
¿Veu vosté per què jo li dia que estaria més
tranquil·la -és que ho ha dit vosté
mateixa- si els tècnics foren de Cultura?
Vosté ho ha
dit, se li va haver de dir al senyor tècnic encarregat que no
tinguera els cadàvers, els ossos, en eixes condicions i no els
tapara amb cartons.
M'és igual una nit que quinze.
Eixa nit va
ser la de vent, i precisament eixa nit el vent va tombar les tanques.
¿Per què va tombar les tanques?
¿Unes tanques
foradadetes?
Doncs perquè n'hi ha dos grandíssimes
pancartes amb el lema no sé què estimem la natura o respectem
la natura o alguna cosa aixina, que van fer resistència al vent i
que van tombar les tanques.
És podia entrar a peu pla.
Però
no cal, perquè si vosté coneguera el Ribalta sabria que
ahí, amb eixa banda, hi ha dos edificis altíssims, els
números 8 i 10 -sobretot el 10- en la vorera dels
parells, que des d'allí es domina perfectament tot el Ribalta,
i n'hi ha uns oms monísimos de la
muerte en els quals se poden fer unes
fotografies fantàstiques.
No cal assaltar tanques ni fer cap
barbaritat d'estes històries.

Vosté ha començar dient una cosa que a
mi m'ha agradat molt, «cadascú respondrà a les
competències i de les seues responsabilitats».
Estic
absolutament d'acord.
És la Dirección General de
Patrimoni la que ha de decidir com ha de conservar les troballes i si
això implica, per descomptat, alguna modificació del bus
guiat.
Jo fins ahí la veritat, senyora consellera, estava encantada,
però el final no m'ha agradat.
Per les seues paraules el peix
està venut, i passe el que passe la conselleria autoritzarà
el pas del bus guiat pel Ribalta.
Este problema, el bus guiat s'ha
convertit, per descomptat, en un problema per al Partit Popular, no saben
com traure-se'l de damunt, se l'estan pilotejant dels uns als
altres.

I a mi, senyora consellera, me sap molt mal que, sent
vosté la menys culpable, -i perdone l'expressió,
l'odio, no m'agrada i per això li la pose entre
cometes- li estan carregant a vosté el mort.

És l'Ajuntament de Castelló,
és la Conselleria d'Infraestructures qui per la seua
cabuderia, arguments polítics, si volem ser políticament
correctes, allò que ens estava acusant la senyora Alicia de Miguel
és el que estan fent ells, cabuderia.
¿Per què no
accepten eixe itinerari alternatiu?
¿Per què no accepten
almenys estudiar-ho?
Ja li he dit, desemboca a deu metres, exactament al
mateix lloc, a la farola, i se desvia deu metres, i n'hi ha un vial
suficientment ample, no cal carregar-se el pulmó vert.

El senyor Mario Flores dia a principis de mes en
Castelló que és que això ajudarà a llevar la
degradació del Ribalta.
¿No li fa vergonya parlar que el
Ribalta està degradat, quan l'Ajuntament de Castelló
porta vint anys governat pel Partit Popular?
A mi sí que em fa
vergonya, com el Ribalta està de degradat.
Però si
fóra qui governara, doncs, a la millor, el que faria seria actuar,
no dir això.
El Ribalta està degradat, i tant que està
degradat.

Respecte als condicionants dels quals vosté
parlava, se faran poc a poc.
Molt bé.
Per exemple, el mur que
envolta la plaça de bous.
La plaça de bous i el mur que
l'envolta és de propietat privada.
En l'any 1996 ja va
haver un intent del Partit Popular per tombar-lo.
Els propietaris, que no
és un, en són moltíssims, es van negar.
Costarà
la intemerata.
La
pèrgola, se va posar fa ben poc, ara abans en Magdalena, en
Castelló la primera pedra del Palau de la Festa.
L'ajuntament
ja està considerant què fa amb la Festa: si no
l'enderroca i la utilitza com a edifici d'usos socials, el mamotreto que tenim ara, (so per interferència d'un mòbil) no el que diu ahí que s'ha de reproduir la que
n'hi havia antigament, que, per cert, jo la vaig conéixer i
era preciosa, i si s'enderroca la que n'hi ha, si se
tornarà a reconstruir la que n'hi havia o no.

¿Què vol que li diga?
Jo no sé,
ja li ho he dit abans, no sé fins on vosté està
disposada a transigir en eixos quinze condicionants.
Perquè que
eixos quinze condicionants ens passe.
.
.
, amb això me passa el mateix
que amb el conseller Font de Mora amb els barracons, exactament el mateix.
Estic a favor dels barracons si vostés no construïxen centres,
però no que això s'enquiste amb el temps.
Doncs amb
açò passarà igual, consellera, ¿què han
de passar 10, 15 o 20 anys perquè se complisquen eixes condicions?
D'ací 10, 15 o 20 anys, i abans, todos
o muchos calvos.
(So
per interferència d'un mòbil) I em dóna igual.

Volen que les coses se facen, i se facen bé.
És que eixes coses no calen, intervencions en el Ribalta, en
l'arbrat.
Clar que sí!
Allí tenim uns elements
botànics singulars impressionants.
¿Com estan?
Penosos,
¡penosos!
¿N'hi ha algú que cuide la seguretat
del Ribalta?
, en estos moments és el lloc més insegur de
Castelló.
Abans n'hi havia un personatge que es dia el
Llegüero que, almenys, de dia cuidava.
.
.

La senyora presidenta:

Señoría, vaya finalizando.

La senyora Sorribes Martínez:

.
.
.
-moltes gràcies, acabaré de
seguida-, cuidava de la seguretat del passeig.
Hui en dia no
està d'això.
.
.
Està deixat de la mà de
l'ajuntament.
Treballem més en eixe sentit i no en ximpleries
de gastar una barbaritat més de diners del que costaria eixa
plataforma si es passara per fora.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Tiene la palabra la consellera, doña Trinidad Miró.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Gracias de nuevo, presidenta.

Jo en ningun moment he dit que passe el que passe
s'aprovarà.
.
.
(Veus) Bé, val.
Aleshores, senyora Mollà,
protecció i criteri, al cent per cent, per a millorar encara
més eixe BIC, com he dit en les anteriors intervencions.
I observe
com vostés continuen entropessant en els mateixos errors i defenent
els mateixos arguments demagògics.

Està clar que no volen de cap manera que
açò isca endavant.
Mosatros continuarem defenent als
castellonencs el seu patrimoni cultural i el seu dret de disfrutar
d'un transport urbà que ja està consolidat en altres
parts d'Europa, com li he dit anteriorment.

La Conselleria de Cultura -com tots
vostés saben, encara que no ho escolten- ha imposat una
sèrie de condicions de compliment obligatori perquè
l'autorització siga efectiva i, tant l'ajuntament com la
Conselleria d'Infraestructures, treballaran sens dubte en la seua
posada en marxa com correspon al compromís que han adquirit amb la
societat castellonenca.

De vostés no podem esperar que
col·laboren, però, almenys, jo sí que els demanaria
que no entorpisquen la faena que hem iniciat.
Tota la nostra labor
està respectant escrupolosament l'esperit que va guiar
l'elaboració de la llei de patrimoni cultural valencià,
i per això no hem donat un xec en blanc perquè esta obra
s'execute sense més; d'una banda -i ho repetisc
fins a la sacietat- hem establit un llistat d'actuacions
obligades que redundaran en una major qualitat de l'espai protegit i,
d'una altra, hem supervisat totes les actuacions
arqueològiques que s'estan duent a terme tal com mana la
legalitat vigent.

Respecte a esta activitat hem avisat els promotors de
la necessitat de millorar determinades condicions de conservació,
hem instat una ampliació de les prospeccions en determinades zones
on les restes humanes estaven molt prop de la superfície i, en
definitiva, hem vetlat perquè esta actuació respecte al
màxim els criteris que des de la Conselleria de Cultura establim per
a este tipus d'obres.

Reitere que ens agradaria comptar amb el seu suport i
la seua col·laboració, però veig que no és
possible.
Respectem al màxim els distints òrgans consultius
que han emés un informe al respecte i agraïm la seua
col·laboració.
També en l'anterior
intervenció he dit que n'hi han alguns òrgans
consultius que ho varen fer quatre mesos abans que ens pronunciàrem
mosatros.

La seua opinió també la respecte.
Estic
segura que una vegada finalitzen les obres i s'haja condicionat
l'entorn de les exigències sol·licitades per la
Conselleria de Cultura, la societat castellonenca aplaudirà, segur,
la iniciativa.
Espere també continuar parlant en este i altres
fòrums sobre la protecció del parc Ribalta i el pas del tram
a través d'ell i, sobretot, de com s'ha aconseguit
fondre la millora del conjunt històric artístic amb la posada
en marxa d'un transport, com dia, necessari per a Castelló i
la seua àrea metropolitana.
I no tinguen cap de dubte que la
Conselleria de Cultura continuarà treballant en este camí i
de la mà, o conjuntament, amb la Conselleria de Transport,
perquè es millore (veus) moltíssim tot este traçat.

I quant a la pregunta de la senyora Albiol, ja li la
va contestar el conseller d'infraestructures en la seua
intervenció: s'ha considerat que eixe traçat és
el millor.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señora consellera.

Interrumpimos tres minutos la comisión para
acompañar a la consellera.

Muchas gracias.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

La senyora presidenta:

¿Jeannette, del teu grup, qui porta este punt?
(Veus) ¿És Ana?
Doncs, a vore.
.
.
(Veus) ¿El faràs tu?
Val.
Ho dic jo, perquè
anirem començant, com són quinze minuts, deu i deu abans de
les votacions.
.
.

Proposició no de llei sobre la
incorporació de les titulacions de l'àmbit de
l'enginyeria informàtica (grau i màster) en la
discussió del conjunt de les enginyeries, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 28.
322, BOC número 127)

La senyora presidenta:

Senyories, comencem de nou la comissió, i anem
al punt tercer: presa en consideració de la Proposició no de
llei sobre la incorporació de les titulacions d'àmbit
d'enginyeria informàtica, grau i màster, en la
discussió del conjunt de les enginyeries, presentat pel Grup
Esquerra Unida-Bloc-Verds: Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula
l'il·lustríssim senyor diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Tal com s'exposa en la moció, va ser ja a
la conferència de degans i directors de centres universitaris
d'informàtica, la Coddi, en reunió realitzada el 16 de
novembre del 2006, ¿eh?
, a on ja constata que la capacitat dels
ordinadors i la complexitat dels problemes que solucionaven aquestos
creixien molt ràpidament, i d'ahí es va fer ja que
naixquera la disciplina d'enginyeria amb el seu programa ahí,
que prenent com a font el mètode de les enginyeries
clàssiques establia com desenvolupar el programari seguint el
estàndards de qualsevol de les enginyeries.

Des de l'inici del procés de
construcció de l'espai europeu d'educació
superior, la Coddi ha insistit davant del govern central en la necessitat
de regulació de la professió d'enginyer
informàtic.
Regular, entenem això de regular com a delimitar
legalment els aspectes de les activitats d'aquestes professions, i
això, segons establix la Constitució, exigix que una
activitat, que l'activitat o professió se regule
mitjançant una llei, en el moment en què es done la
condició d'una primera premissa, que és
l'interés general.

En este cas, com en moltes altres professions,
l'interés general estaria en evitar la pràctica
negligent i que puguera tindre conseqüències negatives per a la
societat.
Per tant, en este aspecte, diguem-ne que estaria justificat que
es puguera fer.
Comparativament, altres professions com telecomunicacions,
aviació civil, transport terrestre, sistemes industrials, energia,
medicina, que utilitzen la informàtica, indubtablement, totes elles
són professions regulades, ¿eh?
(Veus) No obstant, el que és la part
d'informàtica no està regulada avui per avui, i no
s'assegura, i eixa és la realitat, que el professional
responsable de l'execució tinga la formació adequada,
que és la de l'enginyer tècnic o enginyer en
informàtica.

Per dir-ho d'alguna manera, un projecte, per
exemple, d'una subestació elèctrica, només pot
ser signat per un enginyer industrial; el d'una carretera, per un
enginyer de camins; però eixa regulació, respecte al que
és l'enginyeria informàtica i l'enginyeria
tècnica informàtica, no existix.
El que els correspondria a
estos professionals són, per exemple, projectar, executar i dirigir
tota classe de projectes de software i hardware relacionat, ¿eh?
, la verificació,
l'anàlisi i el disseny de sistemes informàtics de tota
classe, etcètera, ¿no?
Doncs, això, avui no
està regulat, i en realitat pot ser desenvolupat eixe treball per
qualsevol persona de qualsevol professió.
Eixa és la
realitat.

Tant és així que la legislació
és contínua, es reglamenta en moltes àrees,
¿eh?
, com la Llei 10/2005, sobre la televisió digital
terrestre i la televisió per cable; el Reial decret 944/2005, sobre
el pla tècnic nacional de la televisió digital terrestre;
l'Ordre ITC/1.
077/2006, sobre instal·lacions
col·lectives de recepció i televisió, eixes es
legislen per les competències professionals, per les activitats
professionals de cadascuna de les carreres o dels titulats, més ben
dit, que podien fer estes activitats o estos projectes.

No obstant, unes altres com són les
relacionades amb sistemes informàtics, la Llei 15/1999, de
protecció de dades, o el Reial decret 1.
720/2007, sobre reglament
sobre l'anterior llei, la Llei 59/2003, sobres signatura
electrònica, no asseguren, estes lleis, que el tècnic
competent en la matèria tinga la formació adequada per a
executar els projectes.
Això, reitere una vegada més, la
Coddi, ¿eh?
, està insistint en la necessitat de la
regulació de la professió.
.
.
, d'estes professions, la
d'enginyer tècnic informàtic i la d'enginyer
informàtic.

És possible això, si es considera que
l'únic camí perquè el govern puga donar els
futurs títols de grau i màster en l'àrea
d'informàtic, ¿eh?
, ha de ser mitjançant i
tenint el mateix tractament que la resta d'enginyeries, i passa
necessàriament per aplicar mesures que regulen les professions
d'enginyeria i enginyeria tècnica en informàtica.
És la Llei 12/1986, de l'1 d'abril, sobre regulacions de
les atribucions professionals dels arquitectes i enginyers, la que diu en
el seu preàmbul que es pren com a referència de les
especialitats respectives i, no obstant això, l'eventual i
necessària reforma o modificació en virtut de les
circumstàncies canviants i les exigències d'ordre
tecnològic, acadèmic i demanda social, les especialitats
d'enginyeria que figuren enumerades en el Decret 148/1968,
enumeració que, òbviament, en aquell moment no incloïa
la informàtica.
Però també és veritat que a
partir d'ahí s'han elevat consultes i s'han
demanat informes o dictàmens, com el que fa el senyor José
María Baño León, catedràtic de dret
administratiu, advocat, a instància de la Coddi, en què emet
un dictamen raonat en què, al final, anem a les conclusions, en la
primera, per exemple, diu: «Los títols universitaris oficials
d'enginyeria tècnica en informàtica de gestió i
enginyeria tècnica informàtica de sistemes queden sotmesos al
règim jurídic previst en la Llei 12/1986, d'1
d'abril, i, per tant, constituïen professions regulades».
Ho afirma ell, ¿eh?

I, després, per no ser excessivament llarg, diu
que l'aprovació del Reial decret 1.
460/1990 i 1.
461/1990, de
26 d'octubre, el govern va actualitzar el referit catàleg
d'especialitats i les titulacions d'enginyeria tècnica
en informàtica de gestió i enginyeria tècnica en
informàtica de sistemes, quedant automàticament incloses en
eixe moment en el règim jurídic de la Llei 12/1986, establint
que el fet que no estara en la relació de titulacions i de
professions regulades, no implica que no ho puga estar, perquè la
mateixa llei comportava una disposició addicional, en la qual
contemplava clarament que se podien revisar en funció de les noves
circumstàncies socials les noves titulacions i, per tant,
també les noves professions, que quedarien regulades, que
s'haurien de regular en tot això.

El mateix informe, la conclusió sisena, mos diu
que per totes aquestes raons, el Ministeri de Ciència i
Innovació ha d'establir els requisits a què deuran
adequar-se els plans d'estudis que presenten les universitats per a
la seua verificació pel Consell d'Universitats, conduint a
l'obtenció dels títols de grau que habiliten per a
l'exercici de la professió d'enginyer tècnic en
informàtica en les dos especialitats mencionades i en les mateixes
condicions que en la resta d'enginyeries, de manera que la
tinença del títol siga requisit per a exercir
l'activitat pròpia d'aquestos titulats, cosa que, a
més, pareix que és tant de sentit comú que no deuria o
que no hauria calgut fer totes aquestes, diguem-ne, activitats o informes,
en este cas, o dictàmens.
¿Per què?
Perquè
sobre la base del que és l'interés general, és
el primer dels requisits, és evident que cal que totes les
professions estiguen regulades, sobretot unes com les professions.
.
.
, anava
a dir incipients, no tan incipients ja, perquè són.
.
.
, ja
porten un temps prou llarg perquè ho estaren, de regulades,
però que són relativament modernes i, per tant, que han
quedat al marge d'esta regulació.

A part d'això, indubtablement, cal dir
que és necessari, ho veem totalment necessari.
Això ha portat
també moviments d'estudiants i de professionals, no
confonguem, perquè han abraçat, per una part, a tots els
estudiants de les àrees d'informàtica, tant
d'enginyeria com enginyeria tècnica, com als professionals
titulats ja en este moment, ¿eh?
, a una mobilització per a la
defensa dels seus interessos professionals demanant la regulació
d'aquestes professions

No obstant això, hi han altres qüestions
importants que s'han anat succeint a partir d'estos moviments,
com l'acord del Consell d'Universitats pel qual
s'establixen les recomanacions per a la proposta per les universitats
de memòries de sol·licitud de títols oficials en els
àmbits d'enginyeria informàtica, enginyeria
tècnica informàtica i, inclús, ahí
s'afegia l'enginyeria química.

Estos acords de les universitats, que són
orientatius, que són recomanacions, que se repleguen també i
seguixen demanant, la Coddi, que se porte endavant la regulació
d'ambdues professions.
Necessari, ¿eh?
, lligc textualment el
comunicat de la Coddi.
Diu: «Habida cuenta que la ingeniería
informática nunca ha estado regulada, el problema de la
ingeniería informática tiene que ver precisamente con esto,
con su falta de regulación y con el trato diferenciado que se da en
este real decreto a sus planes de estudios en comparación con las
otras ingenierías, para las cuales se exige un marco de referencia
de obligado cumplimiento, vulgarmente conocido como
"fichas".
»

En posterioritat, s'emeten unes fitxes
orientatives, ¿eh?
, que estan pendents de publicació i, per
tant, en este moment estan, bé, doncs, estem encara sense regular
aquestes professions.
I dic, perquè estem actualitzant,
perquè les fitxes són de 3 de març, la
proposició no de llei està signada en 9 de febrer, i
està signada el 9 de febrer, perquè queda pendent de
l'anterior període de sessions, en lo qual se va presentar ja
i, per tant, creguem que està totalment.
.
.
, seguix sent totalment
vàlida, perquè hi han promeses, hi ha alguna actuació
posterior, com he dit, l'elaboració d'unes fitxes, que
estan pendents de publicació i, per tant, això seria el
primer pas, però no està tampoc feta la regulació de
la professió, amb la qual cosa, pensem que és necessari i
convenient.

Senyories, estem parlant d'afectats directament,
un col·lectiu d'al voltant de dues-centes mil persones que
són tant incloent els estudiants com els titulats, però que
estan afectats no és només eixe col·lectiu: els que
estem afectats són tots i cada un dels ciutadans i ciutadanes que en
este moment, la falta de regulació, no dóna unes garanties
determinades a uns per la qüestió del que és el treball
professional, les cobertures professionals i totes les
característiques professionals, la defensa que puguen tindre davant
de la selectivitat a l'hora de poder fer els projectes determinats;
i, els altres, com a possibles usuaris dels serveis que presten (veus) estos professionals.

Crec que està més que fonamentada la
presentació i el debat, i espere l'aprovació dels punts
que nosaltres hem presentat.

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para fijar posición por parte del grupo.
.
.
(Veus) Ah, es que esta no la he
visto yo, ¡solo he visto la de La Ollería!
(Veus) ¿No la tenemos?
.
.
.

Continuem.

Per a la defensa de l'esmena de
modificació, presentada per part del Grup Popular, té la
paraula l'il·lustríssim diputat senyor Soria.

El senyor Soria Mora:

Gracias, señora presidenta.

Respecto a la Proposición no de ley sobre la
incorporación de las titulaciones del ámbito de la
ingeniería informática en la discusión del conjunto de
las ingenierías, presentada por el Grupo Parlamentario
Esquerra-Unida-Bloc-Verds: Compromís, hemos presentado una enmienda
de modificación que voy a argumentar, no en sí la
presentación de la enmienda, porque primero me gusta hacer una
exposición de motivos de la situación actual de la
profesión, de los estudios de ingeniería.

Y es básico, para defender esta enmienda de
modificación, que tengamos en cuenta que los estudios de
Ingeniería e Ingeniería Técnica en Informática
nacieron a partir de la licenciatura y diplomatura en Informática.
Fue en 1976, el Real decreto 327, de 26 de febrero, el que
establecía entonces la necesidad de que las enseñanzas de
informática se desarrollaran a través de la educación
universitaria y de la Formación Profesional.

Posteriormente, los reales decretos 1.
459, 1.
460,
1.
461, del 26 de octubre de 1990, establecieron las directrices generales
de los planes de estudios conducentes a la obtención de los
títulos de Ingeniería e Ingeniería Técnica
Informática.

En 1994, el 30 de septiembre, se publicó un
real decreto que estableció la homologación de los
títulos de la licenciatura y diplomatura en Informática a los
títulos de Ingeniería Técnica en Informática de
Sistemas e Ingeniería Técnica en Informática de
Gestión.

Con posterioridad a estos decretos, algunas
comunidades autónomas han creado los correspondientes colegios
oficiales de Ingeniería e Ingeniería Técnica en
Informática, pero sigue pendiente de regulación la
regulación de la profesión como tal, que corresponde
exclusivamente al estado.

Hay que recordar que en la Unión Europea hay un
registro en el que cada país incluye sus profesiones reguladas.
Y en
lo que concierne a la ingeniería informática, en la
Unión Europea sería regulada en países como Alemania,
Francia, Italia, Grecia, Islandia, Liechtenstein, Reino Unido y Portugal.

Actualmente, y aunque parezca mentira, el titulado
universitario en el ámbito de las ingenierías en
informática, es decir, el ingeniero técnico en
informática de sistemas, el ingeniero técnico en
informática de gestión e ingeniero en informática, en
España se considera una profesión no regulada y, por lo
tanto, la actividad de dicha profesión puede ser realizada por
cualquiera, sea o no titulado.

Al amparo del artículo 28 de la Ley
orgánica 11/83, de 25 de agosto, de reforma universitaria, con
posterioridad se han reconocido el título de ingeniero
técnico en informática de sistemas, el título de
ingeniero técnico en informática de gestión y el
título de ingeniero en informática.
Aun así, el
ejercicio de la profesión para que dicha titulación habilita
se encuentra pendiente de la regulación, de conformidad con el
mandato constitucional.

La dispersión de toda esta normativa aconseja
unificar y precisar la regulación de esta profesión.
Hay que
recordar que el artículo 36 de nuestra Constitución establece
que «la ley regulará el ejercicio de las profesiones
tituladas».
Igualmente, el Real decreto 1.
393/2007, de 29 de octubre,
establece que «habrán de ser consideradas profesiones
reguladas aquellas que así lo establezca la norma con rango de
ley».

Bien, es evidente que las tecnologías
relacionadas con la informática, habitualmente englobadas
-como ha dicho el señor Pañella- en la
denominación de tecnologías de la información y de la
comunicación, o TIC, son actualmente herramientas con las que esta
sociedad afronta gran parte de sus necesidades y uno de los principales
motores del progreso.

Ante el gran desarrollo, pasado, actual y futuro de
estas tecnologías de la información y la comunicación,
se hace necesario un marco regulador de su actividad y de la
formación y cualificación necesarias para llevar a cabo
ciertas tareas técnicas derivadas de dicho marco.

Es por todo ello que, tanto la Coddi, es decir, la
conferencia  española de directores y decanos de
Ingeniería Informática, en representación de los
centros universitarios españoles que imparten los títulos de
Ingeniería Informática, así como los distintos
colegios profesionales de Ingeniería Técnica de
Informática y colegios profesionales de Ingeniería en
Informática de toda España, vienen expresando su malestar
ante la despreocupación y falta de compromiso que viene mostrando el
gobierno con respecto a los estudios de ingeniero informático en
España y la falta de una regulación de la profesión.

A este respecto, cabe señalar que el 16 de
marzo de 2007 ya se llegó a un acuerdo entre la Coddi y los colegios
profesionales, las asociaciones profesionales y los estudiantes para
reclamar conjuntamente la inmediata regulación a partir de la cual
se creó un grupo de trabajo.

Señorías, creemos que se debe buscar una
regulación de la profesión de ingeniero e ingeniero
técnico en informática porque sus profesionales desarrollen
actividades que podrían resultar de una práctica negligente
el que dichas actividades no estuvieran reguladas.
No cabe duda de que la
ausencia de esta regulación explícita deja la puerta abierta
a que la falta de profesionalidad llegue a causar graves perjuicios a la
sociedad.

El propio Ministerio de Ciencia e Innovación
reconoció recientemente, en respuesta escrita a una pregunta del
Grupo Popular, la demanda que venían ejerciendo los sectores
profesionales exigiendo dicha intervención, así como la
necesidad de impulsar la elaboración de una ley de atribuciones
profesionales que incluya la referencia a la profesión de
ingeniería en informática.

Una situación como la presente, donde nuestras
situaciones deben adaptarse en un breve período de tiempo al espacio
europeo de educación superior, y dada la importancia de la
responsabilidad civil para garantizar los servicios brutos del
ámbito de la informática que recibe la sociedad de la
información poseen el máximo nivel de calidad y para evitar
posibles conflictos de toda índole (inintel·ligible) .
.
.
una ley de atribuciones profesionales para la
profesión de ingeniería informática.
Recientemente, el
Senado aprobó por unanimidad, el pasado 12 de noviembre, a
instancias del Grupo Popular, una moción para que se incorpore, tras
un breve periodo de tiempo, las titulaciones del ámbito de la
ingeniería informática.

Por ello, presento esta enmienda de
modificación, no modifica en gran parte en esencia los contenidos,
pero sí que le voy a decir, señor Pañella, que me
gustaría que llegáremos a un acuerdo.
¿Por qué?
Porque usted se ha limitado a recoger la enmienda del Senado, nosotros
hemos hecho un esfuerzo, hemos hecho una enmienda que imprime, no
sé, un carácter distinto, a fin de cuentas somos una
cámara distinta, no somos el Senado.
Creo que había que
llegar a un acuerdo en ese sentido, le hemos propuesto una enmienda, en
caso de que no aceptara, transaccional.

Pero, en cualquier caso, nos gustaría que nos
aceptara esta enmienda de modificación puesto que el contenido de
nuestra enmienda no varía demasiado la esencia de su enmienda.
Tenga
en cuenta también usted que somos el grupo mayoritario de la
cámara, en esencia, pues, estamos básicamente de acuerdo.
Lo
que pasa es que en la propuesta de resolución sí que nos
gustaría variar en algo la enmienda que se presentó en el
Senado, que es copia literal de la que usted ha presentado.

Nada más, señora presidenta.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para la réplica, tiene la palabra para
fijación de posición, el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

M'ha donat un argument de pes vosté, de
pes físic, que són el grup majoritari, però no me
n'ha donat cap més, no me n'ha donat cap més,
perquè, inclús, la redacció pense que és molt
més clara la que proposem nosaltres que no la.
.
.
Vosté ho
ha dit, no aporta res, no aporta absolutament res, no aporta absolutament
ni una modificació substancial ni insubstancial.

Pense que, primer punt, incorporar les titulacions de
l'àmbit d'enginyeria informàtica, grau i
màster, en la discussió del conjunt de les enginyeries,
vosté no ho posen, per a començar, no ho posen.

Segon.
Estudiar, respecte a la legislació i la
normativa vigent, la possibilitat de definir (inintel·ligible) .
.
.
transitoris perquè l'enginyeria
informàtica tinga el mateix tracte que la resta de les enginyeries
fins al desenvolupament legislatiu de la regulació de professions,
en el marc de la transposició de la directiva europea de serveis, i
proposar com a mesura la modificació i l'actualització
del llistat d'especialitats d'enginyeria que figuren enumerades
en el Decret 148/1969, d'enginyeries regulades, on s'incloga
també l'enginyeria tècnica en informàtica, al
cap i a la fi està més concretat  ahí que en la
seua, que vosté, l'únic.
.
.
, que la regulació
específica en consideració d'igualtat.
Això ja
ho posem mosatros en la nostra exposició inicial.

I l'elaboració d'un pla
d'actuació per a portar a terme l'apartat anterior,
és per la qual cosa demanem mosatros la regulació.
Per tant,
vostés no ens aporten res.

Jo, simplement, li he de recordar que
moltíssimes vegades hem presentat proposicions no de llei que
vostés han solucionat dient: «Estem d'acord, però
ja ho fem».
Mire, doncs, en estos moments, des de
l'oposició els dic que estem d'acord però ja
està posat.
No han variat absolutament res i, per tant, el contingut
és el mateix.
És qüestió de la responsabilitat de
cadascú mantindre un vot unànime en una cambra i una altra o
de variar-lo en funció d'on ve la iniciativa.
Jo, en este
moment, pense que no aporten res.
És més, si haguera
d'elegir-ne en el seu moment una, elegiria la nostra perquè
pense que està molt més clara la redacció.

Per tant, és obvi que el que li estic dient
és que no anem a acceptar l'esmena i -com dia-,
simplement és una qüestió de responsabilitat
pròpia del grup davant tota la gent.
Ací, ja dic, la
proposició no de llei està presentada i pense que té
vigor.
He citat també, per si algú l'havia desvirtuat
per altres.
.
.
.
, he dit ja les dates en què estava presentada i
tot.
En alguns aspectes està fent camí, però el
camí, he de reconéixer que en alguns aspectes s'ha fet
camí, però el camí no està acabat i no
sé si s'acabarà.
De moment, la sensació en el
col·lectiu professional i d'estudiants és que estan
desprotegits, seguix la mateixa, i, per tant, pense que sí que
té importància que avui s'aprovara ací.

No obstant això -ja li ho havia comentat
abans-, esta és la situació.
Crec que està molt
clar el sentit i que la seua esmena -reitere- no aporta
absolutament res, inclús li diria que s'oblida de
qüestions fonamentals.
Per tant, mantenim la redacció inicial
de la proposició no de llei.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para la réplica, tiene la palabra, por parte
del Grupo Popular, el señor Vicent Soria.

El senyor Soria Mora:

Bien, en cualquier caso, señor Pañella,
es una impresión suya el hecho de que usted crea que su propuesta
especifica mejor el espíritu de la proposición no de ley.
Aquí pone claramente, en la nuestra, al respecto de lo que usted ha
dicho al principio, que «se considera en igualdad la
ingeniería técnica en informática al resto de
ingenierías españolas, reconociendo la gran importancia de
esta profesión».
Yo creo que ahí resume perfectamente
el punto del que usted hablaba.

En cualquier caso, creo, señor Pañella
-y hemos hablado antes de esto-, yo creo que flaco favor le
está haciendo usted también a la profesión de los
ingenieros informáticos no aceptando esta enmienda, puesto que sabe
que usted puede buscar mañana el titular, de decir que nosotros la
hemos aprobado, usted sabe que presentaremos próximamente la
proposición no de ley y saldrá aprobada.
Yo creo que
tendría que tener -usted mismo lo ha dicho-, sabe
perfectamente que la propuesta de resolución no varía la
esencia de la suya, si a usted, más que el titular de mañana
le importara realmente el apoyo a los ingenieros de informática
aceptaría nuestra enmienda de modificación y hoy
saldría aprobada su proposición de ley, no la nuestra, porque
es la suya.
Pero, en cualquier caso, si no la acepta, pues, bueno, le
anuncio que nosotros presentaremos en breve la nuestra.

Y sí hay una razón -como usted
dice- de mayorías, pero esto es así, esto es el sistema
parlamentario.
Evidentemente, nosotros tenemos la mayoría, pero
también tenemos la convicción, y así lo hemos
expresado en el Congreso y en el Senado, donde hemos sido los impulsores de
proposiciones no de ley similares a la que hoy tratábamos de
aprobar, pero yo le diría que es un poco su intolerancia en este
sentido la que va a impedir que su proposición no de ley salga
adelante buscando un titular fácil mañana.

Ya le anuncio que si no nos admite esta enmienda de
modificación, nosotros presentaremos nuestra propia
proposición no de ley, que creo que será aprobada.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para la réplica, tiene la palabra el
señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

El to és molt correcte, però les
paraules gens.
¿Com s'atrevix vosté a parlar
d'intolerància quan vosté m'ha dit -que jo
no ho sé-, però m'ha dit que els acords
són els mateixos que vostés van a aprovar, i ací diu
que no els volen aprovar perquè són els mateixos que van a
aprovar?
Doncs, açò s'ho hauria de fer mirar un poquet
i aplicar això d'intolerància a qui és.

¿De busca de titular?
Mire, jo li ho dic, no li
he contestat abans perquè és que no ho sé.
Jo he
parlat amb gent.
.
.
, açò naix del contacte directe de gent
afectada, del contacte directe de gent que està afectada, i elaborem
açò, ho elaborem.
Jo no sé si els acords són
els mateixos.
Ho comprovaré, perquè tinc curiositat de
saber-ho.
Però és que és molt curiós que
vosté me diga que estos són els acords que vostés van
presentar a Madrid i que allí els van presentar i aprovar
vostés, o votar favorablement, i que ací estan disposats a
votar-los en contra.
Bé, doncs voten en contra.

Jo, d'intolerància,
faça-s'ho vore.
¿De titulars?
Faça-s'ho
vore, perquè el titular serà vosté, no seré jo.
El titular serà vosté, en tot cas.
Si això és
aixina com vosté ha dit, el titular el fa vosté.
El PP aprova
en un lloc el que en un altre diu.
.
.
Això serà el titular.
Jo
voldria que el titular fóra que açò s'aprova per
unanimitat ací.

I vosté no m'ha discutit res absolutament
de fons, res absolutament de fons.
I ja li dic, si vosté diu que
és el mateix, encara li dic jo: flac favor li està fent al
seu partit, flac favor li està fent al seu partit, perquè
denota simplement que només treballen en base a l'oportunitat,
no en base al fons de les qüestions.
I el meu discurs està
basat en les coses que vosté diu.

Mire, vosté m'ha dit que és una
impressió que ho especifiquen.
No, no és una
impressió.
És una conclusió, en la qual podem
coincidir o no.
Però d'impressió res, conclusió
després d'elegir-les.
Una impressió seria producte
d'una mirada superficial.
I estos temes els hem discutit abans de la
comissió i ací en la comissió, i els hem comprovat
paraula per paraula si fa falta.

Per tant, d'impressions absolutament res,
conclusions.
¿Que flac favor faig jo a la gent afectada no acceptant
l'esmena?
Flac favor fa vosté a la gent afectada, tant
estudiants com professionals, de votar que no a allò que diu que en
Madrid han votat que sí, perquè, ja li dic, simplement
és el criteri d'oportunitat, no el criteri de fons de validesa
de les paraules que ahí se diuen.

Per tant, ¿que la presentaran?
Bé,
facen-ho.
De moment han dit que no, o diran de moment no, supose que em
diran que no en referència al que vosté ha dit.
I
després a allò altre dirà que sí.
Bé, si
això.
.
.
seguirem amb la mateixa conclusió.
Vostés
aproven o no aproven en funció d'un interés purament
partidista tant a Madrid com ací.
Com açò és
una cosa que afecta el govern central prioritàriament, vostés
a favor, com en tantes coses han fet.
Però quan afecta a altres, no
estan a favor.
Si afecta el govern de La Generalitat, aleshores no estarien
a favor.
I això és el que vosté m'ha dit
claríssimament en la seua intervenció.

Per això, com jo ja ho barruntaba, li he d'explicar.
.
.
És a dir, ¿això és parlar de responsabilitat?
Mire, ací hem parlat abans.
.
.
¿I són les
responsabilitat davant de qui?
Del nostre electorat.
Vostés sempre
diuen: «¿Mire si en som?
» Jo sé els qui som i jo
he de mirar per la gent que pensa com jo, que per això estic
ací.
I segons el que pensa eixa gent, estic intentant demostrar-los
que el nostre treball ací és efectiu.
I, és clar,
proves ja n'hem donat, n'hem donat més d'una que
no aprovem o deixem d'aprovar, depén d'on vinguen,
depén d'on vinguen, per un criteri d'oportunitat
política.
Vosté sap que mosatros li hem aprovat al seu partit
algunes coses, que hem aprovat al PSOE també altres coses, en
funció del contingut i no en funció de l'oportunitat
política del moment.

Vosté en este moment diu que el Partit Popular
va a actuar en funció de l'oportunisme polític
merament.
Bé, és la seua responsabilitat.
Jo li ho accepte.
Però l'únic criteri vàlid que m'ha donat:
el pes.
Vosté té en este moment més pes i, per tant,
la balança la decanta cap al costat que vosté vol.
Doncs
bé, eixa és una realitat que jo accepte
democràticament, que accepte democràticament.

Però la que vosté no tindrà hui,
li ho garantisc jo, és la del raonament, la del raonament, la de la
discussió argumentada, eixa vosté no la té.

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición, por parte del Grupo
Socialista tiene la palabra la ilustrísima diputada doña Ana
Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Muchas gracias, presidenta.

A ver.
Vaya por delante que mi grupo comparte lo que
es el espíritu que estamos hablando en relación tanto a la
proposición no de ley como a la enmienda que presenta el Partido
Popular, en reconocer la consideración, la importancia de la
ingeniería informática dentro de todas las materias y el
desarrollo de lo que son las ingenierías españolas,
así como la importancia de la profesión en el desarrollo de
la sociedad y el gran futuro laboral que en estos momentos se ha
consolidado y tiene la ingeniería informática en nuestra
sociedad.

Pero reconocido eso, yo he decirles que me sorprende y
no comprendo el debate que en estos momentos se está produciendo.
No
lo comprendo, primero.
.
.
Bueno, estamos reproduciendo aquí un debate
que no es de nuestra competencia, sino es de competencia nacional, cosa que
no me preocuparía realizarla y que estuviéramos debatiendo
instar, en este caso, a que el Consell instara al gobierno de la
nación a determinadas cuestiones, si es que hubiera un bloqueo en
negociaciones, o hubiera una falta de diálogo, o hubiera una falta
de consenso o hubiera una falta de acuerdo.
Pero no es así.

En primer lugar, aquí estamos haciendo un
debate que en Madrid se está haciendo, que en las Cortes Generales
se está haciendo y que en el Senado se está haciendo, como
bien han reconocido ambos portavoces.
Es decir, nuestros grupos
parlamentarios están allí debatiendo lo que nosotros
aquí, en un ámbito que no es nuestra competencia, debatimos.
Si no lo debatieran, entendería el empujón, la fuerza, el
ánimo de desbloquear este tema, pero yo creo que corresponde a
nuestros grupos llegar a esos acuerdos, instar al gobierno desde
allí, porque así lo están haciendo, como bien han
reconocido.
Ahora mismo el portavoz del Partido Popular de su propia
enmienda, de su grupo, en el Senado presentada, debatida y creo que
aprobada además, si no creo mal.

Es decir, esto yo creo que en estos momentos es una
preocupación y una prioridad para el Gobierno de España, que
está encima de la mesa en el diálogo, en las negociaciones y
en el consenso que se tiene que acordar con los representantes de la
ingeniería informática, que no es un tema en vía
muerta.
El señor Pañella lo reconocía y lo
decía también cuando dice: «Se está haciendo
camino en los distintos acuerdos y aún no se ha terminado».
Pues me parece que lo más lógico y lo más sensato
seria que se terminaran los acuerdos, los consensos y las negociaciones.

Pero es que, además, creo que flaco favor
hacemos cuando los diferentes grupos políticos de aquí ni
siquiera somos capaces de acordar por unanimidad qué vamos a instar
al gobierno de la nación.

Por lo tanto, me parece que sería más
sensato, si quisiéramos llevar adelante una proposición no de
ley en estas Cortes, que se instara al Consell de La Generalitat a las
materias y las competencias en ingeniería informática que
sí tiene que desarrollar y que llevar adelante, las pusiera en
marcha, como son los distintos departamentos de informática en los
institutos, con sus jefaturas correspondientes, con sus servicios y
materias correspondientes y con sus delegaciones correspondientes, que no
se ha puesto en marcha.
Compromisos adquiridos, además, en la
anterior legislatura por la Dirección General de Innovación y
Tecnología, que todavía tampoco se han llevado en marcha.
Y
dejemos en estos momentos que el debate, y el diálogo y el acuerdo y
el consenso fluya entre el gobierno de la nación, los distintos
grupos parlamentarios, tanto de Senado como Cortes, y los representantes de
informática.

Yo, por tanto, la posición de mi grupo va a ser
la abstención, ya que además parece que no puede haber un
acuerdo entre ponente y enmendante.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Pasamos.
.
.
¿Quiere derecho a réplica?

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies.

Bé, simplement dir-li que, efectivament,
és un tema, tal com el plantegem, en els termes que plantegem
ací, és un tema de competència estatal,
indubtablement, però com tants i tants s'han plantejat al
llarg (inintel·ligible) .
.
.

És a dir, que en este moment sobre
l'oportunitat o no, jo ja he dit, que ho he citat abans, esta
proposició no de llei està datada el 9 de febrer i ve de
l'anterior període de sessions.
Per tant, l'oportunitat
estava possiblement més en aquell moment que en este.

No obstant, el fet de mantindre-la o no està en
funció de com s'ha fet el camí i de les
crítiques que hi ha al camí que s'ha fet.

Perquè, clar, jo he dit: s'ha fet
camí, s'ha fet una elaboració de fitxes, i ja he
avançat una cosa: que no estan publicades.
Fitxes que en este moment
no són obligatòries.
Almenys un sector important de la gent
afectada diuen que el nom no són fitxes, sinó pseudofitxes,
pseudofitxes similars a les de les altres enginyeries, però no
iguals, que no tenen rang d'ordre ministerials com les altres.
El que
vol dir que no és d'obligat compliment allò que diu la
fitxa.
Són meres recomanacions.
I en la pràctica, cap
universitat estarà obligada a complir els continguts comuns i
cadascuna podrà impartir els continguts que vullga, desapareixent la
troncalitat en tota Espanya.
Són frases extretes de gent
crítica amb el camí que ja s'ha fet.

Per tant, el fet d'insistir demanant el que
demanem avui, de seguir-ho demanant, no és totalment gratuït, i
ens consta molt poc, que és aprovar i transmetre l'acord
perquè sàpiguen l'opinió que hi ha.

Perquè, como he dit, això no està
en este moment acabat, no està publicat, no ho està en eixe
moment.
I, per tant, la situació és important, hi ha una
mobilització general, i que quan més, diguem, més
actuacions hi hagen en favor de donar la solució, millor seria.

Per tant, li done la raó en la incapacitat que
tenim en este moment d'arribar a acords.
És evident, seria
negar evidència.
Però, indubtablement, ja he donat en el meu
discurs anterior els motius.
Per tant, les esmenes tenen sentit quan es
presenten en modificacions substancials o modificacions importants, com a
addicions i tal.
Quan una esmena és simplement objecte per a
entrebancar, pense que el millor que es pot dir és que
cadascú accepte la seua responsabilitat.
I ja hem fet els nostres
discursos sobre això i avant.

Sobre el que vosté dia de compromís de
La Generalitat, me pareix molt bé.
Ja sap que en eixe aspecte no em
negaré tampoc, però que seria supose que objecte, en tot cas,
d'una altra proposició no de llei diferent, la qual
tindré molt de gust en recolzar-la o, almenys, discutir i intentar
arribar a postures comuns per a impulsar-la des de, diguem, la
conjunció dels dos grups.
En això no hi ha problema.

Simplement pense que no està de més.
El
procés està iniciat, però encara no veem clar.
.
.
De
fet, de fet, declaracions de la mateixa ministra donen a entendre que
encara tenen la primesa fase dibuixada, però no la segona.

Per exemple, diu: «Tenemos el compromiso
-parle del dia 5 de febrer, abans de la publicació de
fitxes-, tenemos el compromiso pactado con los decanos de las
escuelas de ingeniería informática, aprobado en el consejo de
universidades, de que las ingenierías informáticas cuenten
con un marco académico equiparable al resto de las
ingenierías en el diseño de sus enseñanzas.
Esto
significa que si en algún momento se decidiera regular la
profesión, el marco académico, que es nuestra competencia,
estaría preparado.
»

D'ahí entenc que hi ha una decisió
a les fitxes, que és el primer pas, però que no està
decidit, perquè «si en algún momento se decidiera
regular.
.
.
», estem parlant hipotèticament que no sabem si han
decidit o no.
I això és una segona part
importantíssima d'allò que se demana, que se regule,
que en este moment encara no està clar.

La senyora presidenta:

Gracias.

¿No desea réplica?

Por lo tanto, procedemos a la votación de la
proposición no de ley.
¿Votos a favor?
1.
¿Votos en
contra?
8.
¿Abstenciones?
6.
Se da por rechazada la
proposición no de ley.

Proposició no de llei sobre la iniciació
urgent de l'expedient de declaració com a bé
d'interés cultural de la casa Santonja de l'Olleria,
presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís (RE número 28.
323, BOC número 127)

La senyora presidenta:

Continuamos amb el punt número 4: «Presa
en consideració de la Proposició no de llei sobre la
iniciació urgent de l'expedient de declaració com a
bé d'interés cultural de la casa Santonja de
l'Olleria, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds:
Compromís.
»

Per a la seua defensa, té la paraula
l'il·lustríssim diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé.
Presentem una proposició no de llei
que sol·licita dos coses.
.
.
, bé, que sol·licita que se
comence tot el procediment per tal de fer la declaració de bé
d'interés cultural del palau dels Marau o casa de Santonja
situada a l'Olleria.

És un edifici que té planta baixa
més dos altures i un ampli pati hort que limita en el que era
antigament el fossar de la població de l'Olleria.
(Veus) Cada planta té
aproximadament uns 700 metres quadrats, més uns habitacles,
més el solar que hem dit.
Per tant, tot això seria (veus) només de 2.
000
metres quadrats que ocupa este edifici.

L'immoble original és probable que estara
iniciat els primers anys del segle XVIII, atenent l'estructura, una
estructura de casa senyorial de l'època.
Però que en
l'any 1748, a conseqüència del terratrèmol que va
afectar tant tota la zona, se va fer una reconstrucció, (so per interferència d'un mòbil) i, aleshores, per això apareixen detalls,
característiques de l'obra de finals del segle XVIII i de
primers del XIX.

El palau pertanyia originàriament als Marau,
primers propietaris, rellevants membres de la burgesia valenciana liberal.
Aquest edifici va ser adquirit per l'ajuntament en l'any 1997,
i la finalitat era instal·lar el museu sobre la tradició de
la història vidriera de la població.

Allí mateixa se trobaren molts exemplars de
botelles abandonades en l'interior.
La planta principal i la primera
i el sostre de l'escala mantenen, amb deterioraments propis del
temps, unes importants pintures murals que li donen una singularitat
rellevant.
Pintures que pareixen estar basades en el que són les
figures.
.
.
les figuracions pròpies de la maçoneria, que
pareix ser que hi havia alguna relació amb els propietaris.

Per tant, l'edifici presenta una important forma
de viure, una forma de viure d'una determinada classe social dels
segles XVIII i XIX, la burgesia liberal i progressista, i com a immoble
representatiu de construccions ambicioses derivades de beneficis
econòmics de propietaris rurals amb fortes aspiracions socials.

El Consell Valencià de Cultura, el 26 de juliol
de 2005, a petició del Col·lectiu l'Olla fa.
.
.
bé, que el Col·lectiu l'Olla li demana un informe,
doncs se presenta i fa visita d'inspecció i elaboració
d'un informe, informe important per les conclusions.
En les
conclusions mos diu que: «La casa Santonja o palau dels Marau del
carrer Ravalet número 11 de l'Olleria reunix les condicions
per tal de ser considerat un monument singular i rellevant.
En eixe sentit,
convidem l'Ajuntament de l'Olleria, com a propietari i
màxima institució local, a promoure la declaració com
a bé de rellevància local o la de bé
d'interés cultural, així com recordar-li el deure de
conservar l'immoble, garantint la seua vigilància per a evitar
danys, l'abocament de fems i altres elements que puguen afectar
l'edifici.

»Caldria realitzar urgentment -parlem de
l'any 2005- obres de recolzament i reparació de
l'edifici, especialment culminant el reparament del sostre en les
ales de l'edifici encara amb desperfectes greus i en els habitacles
que donen al pati.

»Seria convenient restaurar a la seua
disposició originària la planta baixa, fent
desaparéixer els barandats i intervencions estranyes que realitzaren
al voltant de l'any seixanta del segle passat.

»La intervenció reparadora de pintures i
sòls podria servir per recuperar l'edifici d'una
disposició i conjunció que actualment queda malparada.

»La proposta municipal d'establir un museu
del vidre seria plenament satisfactòria perquè uniria la
singularitat d'un edifici a la tradició artesanal i industrial
de la població.
En eixe sentit, i encara que el model semble ser
dels esmentats anys seixanta, recomanen que no es menystinguen les mostres
i exemplars que actualment estan allí abandonats.

»Sembla, per la informació rebuda de
responsables municipals i estudiosos del tema, que una part important del
mobiliari podria recuperar-se fàcilment.
Caldria, una vegada
reparada la casa, que eixos mobles retornen al seu lloc originari, es
dedique o no l'espai a museu vidrier.

»En el supòsit d'una
restauració i posterior ús museístic del palau seria
convenient que es tinguera present la vàlua històrica i
arquitectònica de l'església i dels fets allí
ocorreguts durant la Guerra de les Germanies.
Per tant, caldria reservar un
espai de l'hipotètic museu per recordar els transcendentals
moments que allí mateix es visqueren.

«El Consell Valencià de Cultura, com a
institució estatutària, consultiva i assessora en
matèria de cultura de les institucions públiques valencianes,
està disposada a assessorar l'Ajuntament de l'Olleria o
a la institució pública que es fera càrrec de la
intervenció de l'immoble en tot allò que estime
d'interés.
»

I al final dia que aquest informe es lliuraria
lògicament al col·lectiu que l'havia
sol·licitat, el Col·lectiu l'Olla, a
l'ajuntament, a la Conselleria de Cultura, Educació i Esport,
a la Diputació Provincial de València i a la Federació
Valenciana de Municipis i Províncies.

És, atenent a açò i d'acord
amb la necessitat i l'obligació que té des del govern
de La Generalitat i, particularment, la Conselleria de Cultura del que
és la recuperació del patrimoni, és pel que hem
presentat la proposició no de llei.
La proposta de resolució
és molt clara: sol·licitar al Consell de La Generalitat la
iniciació de l'expedient de declaració de bé
d'interés cultural de manera urgent per a la casa Santonja de
l'Olleria amb l'objectiu de destinar l'edifici a la seu
del museu del vidre.

Aquesta és la proposició que presentem i
que esperem tinga la recepció positiva per part de tots els grups.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Se ha presentado una enmienda de modificación.
Para su defensa, por parte del Grupo Popular, tiene la palabra la
ilustrísima diputada doña García Santos.

La senyora García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Hemos presentado, señoría, una enmienda
a su proposición no de ley, que dice: «Les Corts insten al
Consell que, una vegada haja rebut la petició oficial de
l'Ajuntament de l'Olleria, inicie els tràmits
corresponents per a incloure el museu del vidre com a part de la xarxa de
museus industrials que s'estan desenrotllant des de la Conselleria de
Cultura i Esport.
»

Bien, nosotros creemos que en este momento se puede
pedir, se puede comprometer a la conselleria para que se incluya en esta red de museos el futuro
museo del vidrio en el lugar y en la sede que reúna los requisitos
necesarios, y que se tendrán que decidir.

Se ha de solicitar al Ayuntamiento de L'Olleria
que inicie cuanto antes los trámites oficiales para que pueda pedir
este museo, ya que a fecha de hoy en la conselleria ninguna institución, nadie ha presentado una
solicitud de reconocimiento oficial como museo o colección
museográfica permanente, (so d'un
telèfon mòbil) de ninguna
colección de vidrio del municipio de L'Olleria.

Entonces, en aras de poder crear este museo, yo creo
que sería bueno para nosotros, para estas Cortes, que hoy salga un
acuerdo y apoye mi enmienda.

Crear un museo del vidrio en este municipio tiene todo
el sentido y toda la importancia histórica, como muy bien ha dicho.
Todos sabemos la importancia que en este municipio tiene el trabajo del
vidrio, tanto históricamente como en la actualidad, ya que es el
principal centro de producción vidriera de España.

El gobierno del Partido Popular es consciente de esta
tradición artesanal y de la elaboración de este producto, y
entonces creemos que sería interesante que formase parte de esa red
de museos industriales.
Por eso, es por lo que hemos presentado esta
enmienda y que espero que.
.
.
que usted apoye.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para la fijación de posición tiene la
palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, estic d'acord amb el que diu
l'esmena i la puc assumir, però no com a esmena de
substitució, lògicament.
Per què?
Perquè la
nostra proposta té, encara que està en un punt únic,
té dos conceptes: el primer, és instar a la iniciació
de l'expedient de declaració de bé
d'interés cultural, de manera urgent, per la situació
i, l'altre segon, podríem eliminar, a través
d'una transaccional podríem eliminar «amb
l'objectiu de destinar l'edifici a la seu del museu del
vidre», si vol, o/i afegir com a punt següent, també, que
«Les Corts insten al Consell que, una vegada haja rebut la
petició oficial de l'Ajuntament de l'Olleria, inicie els
tràmits corresponents per a incloure el museu de vidre com a part de
la xarxa de museus industrials que estan desenrotllant des de la
Conselleria de Cultura i Esport.
» (So
d'un telèfon mòbil)

Afegir les dues, de manera que estiguen els dos punts,
perquè no són contradictoris.
Però si vosté
posa només este, la finalitat de la proposició no de llei
queda canviada totalment, perquè, aleshores, el museu no diu on
podia estar, i el museu pot ser el museu, i ací estem parlant,
sobretot, bàsicament, del que és la recuperació.
.
.
la
declaració com a bé d'interés cultural del que
és la casa de Santonja, possible seu, i recomanada ja pel Consell
Valencià de Cultura com a seu del museu del vidre.

I per tant, la conjunció dels dos punts seria
-pense- perfecta, i ahí sí que aclariria.
.
.
més encara, milloraria la proposta inicial.
La substitució
desvirtua totalment els raonaments que fem inicialment del que és la
recuperació de la casa i l'instar que s'inicie tot el
procediment per a la declaració de bé d'interés
cultural.

Si vostés estan disposats a fer això, ho
fem immediatament, signem la transaccional de seguida i, per tant.
.
.
(so per interferència d'un mòbil) però sense llevar el punt de la
declaració de bé d'interés cultural.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para la réplica tiene la palabra doña
Yolanda.

La senyora García Santos:

Vamos a ver.
¿Ya?

Yo, leyendo la proposición no de ley, me dice
que «con el objetivo de destinar el edificio a la sede del museo del
vidrio».
Yo entiendo que lo importante aquí es el museo del
vidrio.
Es de modificación, porque.
.
.
y no es de otra manera,
porque se está hablando del museo del vidrio, se está
modificando el texto, para qué, para ser más ágiles.
Lo que queremos es crear el museo del vidrio, la sede vendrá
después.
Primero.
.
.
vayamos por partes, primero, creemos el
museo; después, busquemos la sede.

La recuperación del patrimonio para este
gobierno, para el gobierno del Partido Popular, es muy importante, siempre
está al lado de los municipios en todo y sobre todo, como no
podía ser de otra manera, cuando hay una restauración de
patrimonio.
Este es un edificio de gran importancia y relevancia en ese
municipio, y por eso el gobierno del Partido Popular está
participando activamente en su restauración por medio, tanto del
Servef como del instituto de restauración, que en un breve espacio
de tiempo se acercará a las instalaciones para calcular el
presupuesto, el tiempo y el personal que tiene que dedicar.

Es importante.
.
.
o sea, para nosotros este
edificio es muy importante, pero ahora de lo que se trata es de crear este
museo.
El objetivo -lo dice claramente- es para el museo del
vidrio.
Creémoslo, pidámoslo, se ubicará luego donde
reúna los requisitos, porque aún no sabemos si este edificio
reúne los requisitos.
Primero, pidamos el museo, y luego veamos
dónde se ubica.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para la réplica, la palabra, el señor
Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies.

Jo és que.
.
.
la proposició
comença parlant de la casa dels Marau, de l'informe del
Consell Valencià de Cultura que diu les dues coses, i ja he dit que
comence: proposta de resolució que presente, «Les Corts
Valencianes sol·liciten al Consell de La Generalitat la
iniciació de l'expedient de declaració de bé
d'interés cultural, de manera urgent, en la casa Santonja de
l'Olleria amb l'objectiu de destinar l'edifici a la seu
del museu del vidre.
» És que només cal llegir,
només cal llegir amb voluntat d'entendre el que s'ha
llegit, perquè la capacitat la done més que suposada,
però falta la voluntat.

Mire, demanem que s'inicie l'expedient de
declaració de bé d'interés cultural.
La Llei
4/1998, de 11 de juny, del patrimoni cultural valencià diu que:
«La declaració d'un bé d'interés
cultural se farà en la forma establida en l'article anterior,
-estic llegint l'article 27.
1- prèvia la
incoació i tramitació del corresponent procediment per la
conselleria competent en matèria de cultura.
La iniciació del
procediment podrà realitzar-se d'ofici o a instància de
qualsevol persona.
» Val?
Primera cosa.

Mire, l'Ajuntament de l'Olleria en data de
29 de novembre de 2007, perquè vosté diu que del museu no,
però en data de 29 de novembre de 2007 ja pren acord plenari que se
tramite a la Conselleria de Cultura per iniciar l'expedient de la
declaració de BIC.
2007, sí, novembre de 2007.
Fins a hui no
se sap absolutament res.

Si eixa és la forma que té la seua
conselleria.
.
.
-la Conselleria de Cultura, perdó- la
Conselleria de Cultura per a defendre el patrimoni valencià, menys
mal que la defenen, perquè si no, no sé que passaria.
No hi
ha contestació encara.

Però és que no és només
això, seguim per l'apartat legal, perquè no hi haja
discussió, «el procediment que s'instruïx
deurà comptar almenys amb els informes favorables d'almenys
dues de les institucions consultives a la qual se referix l'article 7
d'esta llei.
Els informes podran ser sol·licitats per
l'administració que tramita el procediment, com també
pel que va instar la incoació de l'expedient.
» (Veus) No sé si dos.
Un.
Un, fet ja.
Un, fet.
Jo no sé què més volen.
No
sé què més volen.

L'ajuntament ho sol·licita, tenen
l'informe positiu del Consell Valencià de Cultura, no implica,
no implica.
.
.
perquè una cosa puc entendre que quan implica una
partida econòmica que està contemplada en el pressupost,
però no implica, estem parlant d'incoar l'expedient de
declaració com a bé d'interés cultural.
O siga,
estem intentant demostrar que La Generalitat i que la Conselleria de
Cultura tenen la voluntat de protegir este edifici.
¡La voluntat!
Votar que no, és dir que no tenen voluntat, perquè és
que no es demanen ni diners.

És absurd que vostés me diguen que
estan col·laborant en la restauració, que estan restaurant
l'edifici i se neguen a iniciar el procediment de declaració
de BIC, de bé d'interés cultural, que és una
declaració simplement de dir: «eixe edifici és
important», és un bé d'interés cultural,
segons la definició de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del
patrimoni cultural valencià.
És això el que demanem.
I, al futur, amb l'objectiu de destinar l'edifici a ser la seu
del museu del vidre.

Li he dit que si eixe és el problema, jo lleve (ininte­l·ligible) .
.
.
i ja se vorà amb posterioritat, com vosté dia.
(Veus) Lleve això i afegim
l'altre, per a quan se faja el museu, prèvia petició de
l'ajuntament, però és que per a BIC ja tenen
vostés la petició de l'ajuntament, (veus) sí, més
d'un any, ¡més d'un any!

Per això, no puc entendre el seu posicionament,
no el puc entendre, perquè jo no me negue al que vosté diu,
¿eh?
Ja li ho dic, llevem eixa frase i el sumem ahí,
però vosté sí que se nega que s'inicie el
procediment de declaració de BIC, cosa que si La Generalitat
m'ha dit que està contribuint econòmicament a la
restauració, perdone, no ho entenc, ¡no ho entenc!
, de cap
manera.
Perquè, diu, ¿me gaste diners i no vull declarar-ho
bé d'interés cultural?
No sé si la finalitat
és arreglar edificis sense més ni menys.
Crec que no.
La
finalitat serà restaurar els BIC, per tant.
.
.

Bé, ja li he dit que.
.
.
, jo li he dit una
proposta molt clara, són propostes complementàries, se poden
sumar una a l'altra, se poden sumar una a l'altra perfectament,
i quedaria, per cert, molt més clara, i per això
l'accepte, la proposició, de cara al final.
Si no, no res,
caldrà fer una proposició diferent, simplement, en
l'apartat del museu, perquè vostés se neguen que se
diga (inoïble per raons tècniques) .
.
.
(Veus)

La senyora presidenta:

Continuamos.

Para fijar posición por parte del grupo de no
adscritos, tiene la palabra la ilustrísima diputada doña
Gloria Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

La veritat és que és prou incomprensible
el debat que estem tenint en estos moments.

En primer lloc, nosaltres, des d'Esquerra Unida,
li donarem suport a la proposta, però, al mateix temps, li
donaríem també suport a la proposta que ha plantejat el
Partit Popular, i jo el que espere és que, si està rebutjada
ara, la torne a presentar, perquè nosaltres hi estaríem
d'acord.
(Veus)

El que passa és que no té res a vore una
cosa amb l'altra.
Ara estem parlant de la declaració de
bé d'interés cultural per al palau Santonja.
Jo crec
que, en fi, ja s'han exposat quines són totes les necessitats
d'un edifici que fa deu anys va comprar l'Ajuntament de
l'Olleria, i hi ha un informe important del Consell Valencià
de Cultura pel que fa a evitar el deteriorament i l'espoli.
És
més, a mi m'estranyà que la diputada del Partit Popular
no haja fet esment que, efectivament, fins i tot ara, a febrer,
s'estan fent importants actuacions en la teulada del palau.
És
a dir, s'estan fent inversions, que ens consten.
Per tant, la
declaració de bé d'interés cultural és
una cosa de raó.

El que passa és que, bé, com les coses
en este país són tan complexes, no sé si
després del llibre que ha publicat el senyor Fabra en la
Diputació de Castelló, (remors) sembla, si més no, que un palau a on hi ha un exemple
del que és la maçoneria liberal del nostre país, (veus) doncs, fa que no siga un
bé protegible.
Perquè jo, al final, quan les coses no les puc
entendre, tinc de suposar qualsevol cosa, i en este cas, és cert que
estem parlant d'un palau a on n'hi ha sala comparable.
.
.
, no
comparable, perquè no n'hi ha una de similars
característiques en tot l'estat espanyol, pel que fa a ser una
sala vinculada a la maçoneria liberal del segle XIX i, per tant,
té un valor específic i característic que només
amb eixa sala i les pintures que estan incorporades a ella, (veus) ja justificaria la
declaració de bé d'interés cultural.
(Veus)

Aleshores, això és una
qüestió raonable.
Que s'inicien aquestos tràmits
i, torne a dir, si a més a més el Partit Popular presenta la
mateixa proposició que ha fet com esmena per a la declaració
del museu del vidre de l'Olleria, des d'Esquerra Unida,
evidentment, estaríem encantats de donar-li suport, perquè
creguem que cal, en una població com aquesta, que existixca no
només un museu del vidre, sinó un museu del vidre i, a
més, amb connotacions també de museu històric al seu
voltant.
(Veus)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Para fijar posición, por parte del Grupo
Socialista tiene la palabra la ilustrísima diputada doña
Jeannette Segarra.

La senyora Segarra Sales:

Bé, vaja per davant que nosaltres anem a
recolzar esta proposició no de llei, perquè pensem que
és important que s'haja portat a Les Corts i seria molt
important que n'hi haguera unanimitat en la proposta, perquè
com ha dit l'anterior diputada, a mi em resulta molt difícil,
i supose que a la diputada del Partit Popular també està
resultant-li difícil el no aprovar-la, perquè no té
res a vore una cosa amb l'altra.

És a dir, tots sabem l'esforç que
fa un ajuntament, sobretot en els ajuntaments menuts d'aquella zona,
quan tens una cosa estimada i vullguda en la teua població, i passen
els anys i no es meneja absolutament res.
Ahí està
tinguent-se una inversió i està demanant-se, i, a més,
es demana fa almenys huit anys, per un col·lectiu que és un
col·lectiu cultural que és el de L'Olla, el que
n'hi haigga una visita, se fa una visita per part del Consell
Valencià de Cultura, n'hi ha un informe totalment favorable de
com d'important.
.
.
, del que significa eixe palau per a la
població de l'Olleria.
.
.

Per tant, nosaltres, com a responsables
polítics, teníem d'agilitzar les coses.
És a
dir, n'hi ha un palau que es compra fa més de dotze anys,
n'hi ha un informe de fa diversos anys, per tant, nosaltres no
tindríem de paralitzar absolutament res.
Jo crec que es desvirtua un
poc la proposta del Partit Popular amb la proposta del company que ha fet
la proposició no de llei.
Una i altra són
complementàries perfectament.
Una cosa és la finalitat, que
seria això del museu del vidre, i l'altra cosa és la
declaració de bé cultural.

Per tant, nosaltres anem a votar-la a favor.
Pensem
que és important per a la població i és una pena que
no s'arribe a un acord i que es desbloquege este tema.

Res més.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

Pasamos, por lo tanto.
.
.
¿O quiere
réplica?
(Veus)

El senyor Pañella Alcàcer:

No, rèplica, si són.
.
.
No, simplement
volia, doncs agrair el vot favorable dels dos grups, ¿eh?
, i
recordar que el Partit Popular va aprovar en l'Olleria esta proposta,
¿eh?
(Veus) Vull
dir, simplement recordar-ho i avant.

I gràcies.
(Pausa)

La senyora presidenta:

Vamos a proceder a votación.
¿Votos a
favor de la proposición no de ley?
6.
¿Votos en contra?
7.
Queda, por lo tanto, rechazada.
.
.
(Veus) Sí, que es que está (ininte­l·ligible) .
.
.
7, 7,
perdón.
Sí, sí, 7, que está (ininte­l·ligible) .
.
.
(Veus; algú diu: «7 a favor y 8 en
contra.
») 8 en contra.

Proposició no de llei sobre
l'adopció de mesures per a disposar línies
d'ajuda econòmica als cantants i grups que usen el
valencià en la seua producció, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 28.
325, BOC número 127)

La senyora presidenta:

Continuem en el punt número 5: presa en
consideració de la Proposició no de llei sobre
l'adopció de mesures per a disposar línies
d'ajuda econòmica als cantants i grups que usen el
valencià en la seua producció, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds: Compromís.
Per a la seua
defensa, té la paraula (veus) el senyor Enric Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Esta és una proposició no de llei que
té com a objectiu donar suport a les mesures encaminades a millorar
la realitat dels nostres grups que canten en la nostra llengua, que canten
en valencià i que usen el valencià per a la seua
producció artística.

Tenim la gran sort de comptar amb una important i
nodrida representació de grups que, utilitzant la nostra llengua,
doncs tenen una presència importantíssima en el conjunt
d'Europa i que tenen una gran repercussió.
Són artistes
de talla internacional com puguen ser Miquel Gil o grups com L'Ham de
Foc, o grups que han traspassat les nostres fronteres, com Obrint Pas, com
Sva-ters, Desgavell.
.
.
N'hi ha, en definitiva, una gran quantitat de
grups, solistes, que utilitzen la nostra llengua i que, per
desgràcia, se troben que no tenen un escenari apropiat en la nostra
terra.
Quina paradoxa, ¿no?
, que grups que utilitzen la nostra
llengua no tinguen el suficient suport en la seua pròpia terra,
¿no?
(Remors)

I en eixe sentit, la nostra iniciativa, que ha estat
consultada per tots els músics, per tots els cantants organitzats en
un col·lectiu, el col·lectiu de música Ovidi Montllor,
doncs, el que demanem és una proposta molt senzilla i molt
realitzable, realment molt oberta, perquè el que volem és que
siga aprovada per les Corts Valencianes, perquè des del govern
valencià se puguen dur endavant iniciatives a prendre mesures per a
disposar de línies d'ajuda econòmica als cantants i
grups que usen el valencià en la seua promoció.
A hores
d'ara no és així, no n'hi ha ni una sola ajuda en
eixe sentit.

Per altra banda, crear, (remors) com a poders públics, les condicions
perquè estes mesures puguen potenciar i aixoplugar l'activitat
d'estos grups, oferint espais dedicats en exclusiva i garantint-ne la
presència en altres espais on n'hi ha les actuacions musicals.
I també proposem adoptar les mesures de foment de la
contractació d'estos cantants, d'estos grups amb els
programadors públics, ajuntaments, entitats institucionals o
privades, i les mesures destinades a fomentar les activitats de
potenciació dels nous artistes musicals que utilitzen el
valencià en la seua producció.

Creem que és de justícia que
després de tants anys de menyspreu, d'arraconament, de no
tindre en consideració aquells grups, els valencians, durant el
procés democràtic i autonòmic.
.
.
, no parle de la
persecució a la que es va sotmetre durant els anys de la dictadura a
aquells que utilitzaven la nostra llengua, doncs, que seria un element de
reparació, de justícia, de plenitud i a mateix temps de
recolzament a un dels elements d'identitat de la nostra cultura, que
des dels poders públics, des del govern valencià se pugueren
dotar i actuar amb les mesures que ací nosaltres presentem.

Són unes mesures obertes, senzilles, de base.
Ni les quantifiquem ni les (ininte­l·ligible) .
.
.
, però sí que seria un toc
d'atenció important, significatiu, per a reparar una
injustícia històrica i perquè aquells grups que tenen
una qualitat extraordinària i que triomfen i que són
reconeguts més enllà de les nostres fronteres, ací
tingueren la justícia, tingueren el suport, tingueren
l'escenari que moltes vegades se'ls nega.

Jo vull recordar que contenidors culturals tan
importants com el Palau de la Música no mai ha escoltat un grup en
valencià.
.
.
¡És trist dir-ho així!
¡Mai,
mai, mai!
.
.
.
M'he preocupat de revisar-ho.
¡Quina vergonya que
el Palau de la Música de València no haja tingut mai una
actuació d'un d'estos conjunts que utilitza la nostra
llengua!
(Veus) I
a tal efecte, jo mateixa, i molts dels grups que protestaven
pacíficament per esta incongruència enorme, per esta
marginació total, férem un tancament l'any 2005, per a
reexigir i reclamar que en les programacions d'estos grans
contenidors, parle del Palau de la Música, podríem parlar
d'altres escenaris, se tinga en compte la nostra música, una
cosa tan senzilla com esta que, després de trenta anys de
procés democràtic i autonòmic, doncs, que no
s'ha tingut en compte.

I açò és una proposició
que és donar un toc d'atenció al govern valencià
perquè se tinga en compte i se repare i se creen les condicions
perquè siga d'aplicació, no (ininte­l·ligible) .
.
.
ací, les nostres lleis, la Llei
d'ús i ensenyament del valencià, i que se potencie des
del govern, des del Consell, les actuacions, les iniciatives dirigides a
reparar esta injustícia i a potenciar els grups que utilitzen la
nostra música i que triomfen en el món i, per
desgràcia, ací, al nostre país, al País
Valencià, no tenen escenari on poder actuar de forma plena.

Eixe és el sentit de la nostra
proposició no de llei.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

¿Para fijar posición?
Por el grupo de no
adscritos, tiene la palabra doña Gloria Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Des d'Esquerra Unida anem a donar-li suport a
aquesta proposta, entre altres coses, perquè hem compartit
històricament totes les reivindicacions del col·lectiu de
músics i cantants en valencià Ovidi Montllor, perquè
hem estat sempre en totes les reivindicacions i perquè pensem,
efectivament, que no té sentit que en estos moments, des de la
Generalitat valenciana no s'estiga potenciant la nostra llengua en un
aspecte tan important com són les qüestions referents a la
música.
(Remors)

Crec que hi ha una cosa que cal fer palesa.
L'altre dia, quan el senyor Rambla va comparéixer davant de la
Comissió d'Indústria per a parlar de la Societat
Gestora per a la Imatge Estratègica i Promocional del nostre
país, va dir que concerts com Il Divo, el d'Elton John i el de
Luis Miguel, suposaven una inversió de 521.
120 euros al llarg
d'aquestos últims temps.

Clar, a nosaltres, des d'Esquerra Unida ens
sembla paradoxal que es puguen destinar aquestos diners a potenciar una
cultura musical -diguérem- de l'estil de Julio
Iglesias, aquell que tant li agradava a algun president de La Generalitat,
no sé si en l'època en què dia «soy un
señor, soy un ladrón, un truhán».
El que
sí que puc dir és que no té molt de sentit que els
diners de La Generalitat es destinen a potenciar una sèrie de
cantants i, pel contrari, no es dóna cap promoció al que
seria la música pròpia, la música del País
Valencià.

També, ens parlà el senyor Rambla del
dia de Nova Zelanda, que està molt bé, però nosaltres
trobem a faltar eixa inversió necessària, sobretot el que a
través dels mitjans de comunicació públics, com
són Radiotelevisió Valenciana, se potencie la música
en valencià.

Creem que és una reivindicació
insatisfeta, és una reivindicació que fa referència, a
més, a una música que cada vegada escolten més els
joves i les joves del País Valencià.
I creem que el mateix
que la Generalitat valenciana hauria de tindre en compte els gustos
musicals dels joves, el hip-hop, Nash, que és una persona en estos moments
absolutament reconeguda, un alacantí absolutament reconegut en
l'àmbit del hip-hop a nivell internacional, doncs, també
hauríem, en primer lloc, de reivindicar a tots aquestos grups que
estan fent música amb la nostra llengua.

Jo crec que La Generalitat ha de reconéixer
aquest -jo diria- dèbit que té, no sols en la
llengua i en la cultura, sinó sobretot en la gent que fa
promoció de la nostra llengua i de la nostra cultura en la
música, i, per tant, nosaltres li donarem suport a aquesta
proposició que no entendríem en absolut ni nosaltres, ni els
joves ni els músics, que no fóra també acceptada pel
Partit Popular.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición por parte del Grupo
Socialista, tiene la palabra la ilustrísima diputada Soledad
Sorribes.

La senyora Sorribes Martínez:

Moltes gràcies, presidenta.

Dir que anem a votar a favor esta proposta de
resolució, pareixen unes mesures molt bàsiques, molt simples,
per a poder ajudar i de quina manera els cantants i músics que
canten en valencià.
Ací no tenen ajudes, però, com
vostés saben, en altres llocs, altres terres, que tenen llengua
pròpia, sí que en tenen i de quina manera, inclús
l'existència de circuits públics exclusius  per
als seus músics i cantants.

No entenem massa bé com aquesta, que és
una terra de músics, és ben curiós que el Consell no
prenga mesures per a disposar el que se li demana en esta proposta de
resolució: línies d'ajuda econòmica, de
potenciació i actuacions en espais públics, de facilitar la
seua contractació i de la seua aparició en mitjans
públics.

Creem que el senyor Morera ha explicat suficientment
el sentit d'esta proposició no de llei i, per tant, anem a
votar-la a favor.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para fijar posición, por parte del Grupo
Popular, tiene la palabra doña Alicia de Miguel.

La senyora De Miguel García:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Morera, con enorme disgusto le tengo que
decir que no le puedo votar a favor ni podemos desde el Grupo Popular votar
a favor esta proposición.
Sabe usted que nos complace soberanamente,
nos complacería soberanamente haber podido llegar a votarlo, pero
sus argumentos desde nuestro punto de vista nos se sostienen.
Y le voy a
explicar por qué.

Mire, en primer lugar, existen una serie de
subvenciones para la música, tanto en valenciano como en castellano,
para la música en general en nuestra comunidad, que provienen de un
dinero público y que tienen un punto  final, es decir, hay una
cantidad equis de dinero y a través de una serie de solicitudes
desde distintos ayuntamientos, etcétera, etcétera, pues ese
dinero para subvenciones se reparte atendiendo a algo que estoy convencida,
conociéndole y apreciándole como le aprecio, que
estará usted absolutamente de acuerdo, es decir, en calidad y en meritocracia, aplicando una serie
de principios que están directamente relacionados con la calidad y
el mérito de aquellos que solicitan la subvención y que es
decidido esa calidad y ese mérito por una serie de funcionarios, por
una serie de personas que trabajan en el Instituto Valenciano de la
Música y que, por lo tanto, son los que toman la decisión de
esa subvención, que estoy segura que les gustaría al
Instituto Valenciano de la Música que fuera mayor.

Pues, efectivamente, también nos
gustaría a nosotros, como pongo, por ejemplo, que la cantidad de
dinero que proviene del Gobierno de España a la Comunidad Valenciana
fuera mayor.
Y así lo estamos reivindicando.
Pero, bueno, el dinero
es el que es, la subvención es la que es, los presupuestos son los
que son y el reparto de esa subvención, de ese dinero, se hace con
arreglo a una serie de ítems en los que están, efectivamente,
el mérito y la calidad como número 1.
Yo creo que usted
comparte, en fin, esta reflexión.

Pero, le diré, por darle datos, que el 30% de
todas las ayudas que se han repartido en el Instituto Valenciano de la
Música van a canción en valenciano o a música hecha
por grupos valencianos, o en valenciano.
No, no, no, perdón, en
valenciano, el 30%, cuando un porcentaje muy elevado de solicitudes no son
para personas que canten en valenciano porque no hay más personas
que la soliciten.
Es decir, proporcionalmente hay más solicitudes
desde personas que cantan en castellano que desde personas que cantan en
valenciano.
Aun así, el 30% de esas ayudas ha ido a músicos,
a canciones en valenciano.

Yo estoy de acuerdo con usted que ese porcentaje
debería ir incrementándose puesto que -como usted ha
dicho- disponemos de un elenco de cantautores y de un elenco de
músicos extraordinariamente importantes que cantan en valenciano, y
estoy segura de que cada vez va a ser eso mayor.
Por lo tanto, cada vez va
a ser mayor el porcentaje atendiendo a la meritocracia
y a la calidad de subvención o de
porcentaje de subvención que se va a dar
-¿verdad?
- a los cantautores o a las personas que cantan
en valenciano.

Yo creo que usted, señor Morera, es
perfectamente capaz de comprender el razonamiento que yo le estoy haciendo.

Por otra parte, el proyecto que se recibe desde el
Instituto Valenciano de la Música es realizar los premios Ovidi
Montllor de la música en valenciano o en valencià, pero no una serie de propuestas para subvencionar
-hasta donde yo sé, y según la información que
tengo desde la conselleria- a estos cantautores que tienen, efectivamente, el mismo
derecho de competir por la subvención que el resto de personas que
piden esa subvención.
Y yo creo que este razonamiento, pues,
también, en fin, tiene su importancia.

Yo confieso mi desconocimiento absoluto, lo
confieso.
.
.
, no, ¡escúcheme!
, de si alguien tan famoso
como Elton John existe en la discografía en valenciano.
Reconozco
que lo desconozco.
Sí que sé que Julio Iglesias tiene un
enorme reconocimiento internacional.
Voy a ignorar la alusión del
título de una de sus canciones porque no hay más desprecio
que no hacer aprecio, evidentemente.

Pero, señor diputado, yo creo que el
razonamiento de la conselleria y del Instituto Valenciano de la Música de conceder
las subvenciones, e, insisto, es un dinero presupuestado, que es el que es,
y llega hasta donde llega, con arreglo a la meritocracia y a la calidad de las obras, juzgado por un grupo de
personas cualificadas para ello, y que de esa subvención, el 30% va
-como así debe de ser- para personas que cantan en
valenciano, yo creo que es un razonamiento sensato y de sentido
común en mi opinión, en mi opinión y en la del Grupo
Popular.

Por lo tanto, apoyar que se incremente el presupuesto
que existe para música en valenciano y en castellano en el Instituto
Valenciano de la Música, pues, evidentemente que sí.
Todo el
mundo lo apoyaría eso, cualquiera.
Pero, ya es algo que compete a
las personas que hacen el presupuesto.

Tengo que decirle también -y usted lo
sabe, señor Morera- que este gobierno, el gobierno del Partido
Popular, desde el año 1995 ha incrementado de una manera
exponencial, con unos incrementos hasta del 500%, del presupuesto destinado
al fomento de la música en la Comunidad Valenciana, no solo para
cantautores valencianos, que también, sino para todo tipo de
manifestación musical en nuestra tierra.
Que eso tendría que
ser con más presupuesto, pues, bueno, esto es como todo; al
señor de la Conselleria de Bienestar Social, al señor conseller, le gustaría
tener más presupuesto, al de Industria lo mismo.
.
.
Esto es
así, pero, el gobierno es solidario, los presupuestos se hacen
ajustándose a la disponibilidad económica que se tiene y la
distribución presupuestaria a usted le puede parecer mejor o peor,
pero entra dentro ya de la potestad del gobierno.

Por eso, señor Morera, no podemos votar esta
propuesta, sintiéndolo mucho, porque entendemos que el trabajo que
está haciendo el Instituto Valenciano de la Música en este
sentido, primando, fundamentalmente, la meritocracia, la calidad y fomentando la producción valenciana y
en valenciano de nuestra música es suficiente.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para la réplica, tiene la palabra el
ilustrísimo diputado don Enric Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Estic d'acord amb la col·lega Alicia de
Miguel que ha mostrat el seu desconeixement de la matèria (La senyora Alicia de Miguel García diu: «No, de Elton John»).
D'Elton John.
.
.
(Rient-se) Bé, se pot interpretar com de la matèria,
perquè el que ha parlat no té res a vore amb el que nosaltres
hem plantejat ací.

Li he de dir a la senyora diputada que
l'Institut Valencià de la Música -que, per cert,
faria bé en posar la seua pàgina en valencià, que no
la té actualitzada- és un organisme públic que
se dedica al foment de la música però que no té res a
vore amb la música del que estem parlant ací.
El que
està potenciant l'Institut Valencià de la Música
és l'òpera, el jazz, música clàssica, de càmera, i, per
tant, se nota que no s'ha estudiat el tema i la proposició.

Sembla que al Partit Popular -i és
evident- no li interessa la música en valencià.
Sí, sí, ahí està, no és això del
que estem parlant ací.
No és del que estem parlant
ací.
Estem parlant d'una cosa tan preocupant i és com
és possible que en el Palau de la Música de València
no s'haja pogut escoltar mai un grup en valencià.

I me parla vosté de qualitat i de meritocracia, de mèrit.
D'acord, ¿per què els nostres grups musicals triomfen
fora de les nostres fronteres en vendes massives dels CD i ací
se'ls nega el pa i la sal, fins al punt que se'ls nega la
utilització de recintes públics, com la plaça de bous,
per a poder organitzar concerts?
O se'ls nega la presència en
el Palau de la Música.
O, una cosa tan senzilla com que hi haguera
un programa en eixa televisió tan fabulosa, que paguem entre tots i
que té un deute enorme, per què no hi ha un programa de
música en valencià?
Sí que l'hi ha en una
emissora de ràdio, que és en Sí Ràdio, no tant
en Ràdio 9, però en Televisió Valenciana, no.

Això és del que estem parlant, de crear
les condicions des dels poders públics, dels que tenen el poder
públic amb la majoria absoluta, que és el Partit Popular, de
crear les condicions perquè estos grups, que tenen mèrit i
qualitat.
.
.
Jo puc entendre que a vosté no li agraden,
però resulta que  agraden a milers i milers de joves, i no tan
joves, d'este país, i representen un sector d'este
país, d'este poble, que vostés han creat un apartheid cultural en
negar-los el pa i la sal.
I del que estem parlant ací és que
estos grups volen poder utilitzar els recursos i les infraestructures que
són públics per a poder expressar-se.
I se'ls nega.

Mire, diu que els diners són els que
són.
Doncs, sap el que li dic?
Només amb el que va a costar
el concert de Gloria Stefan -segons ens va dir l'altre dia el
vicepresident Rambla- i de Juan Luis Guerra, quasi un milió
d'euros, només amb això els grups de música en
valencià tindrien suficient per a poder tindre, no una
subvenció, no estan demanant subvencions perquè són
uns grups competitius, sinó per a tindre les condicions per a poder
expressar-se amb tota plenitud.
I no és així.
Li podria posar
un exemple, no ja des de l'administració, del Consell, que
és el que estem demanant ara, sinó des d'altres
àmbits, com, per exemple, l'Ajuntament d'Ontinyent, que
va programar amb diners públics un concert d'un grup molt
respectable i molt interessant, com és Amaral, que van anar 300
persones a Ontinyent.
I, en canvi, estos grups que s'ho han muntat
tot, i tingueren moltes dificultats per a poder actuar a Ontinyent, van
anar més de 3.
000 joves.

I vostés no fan res perquè un dels
elements de la nostra identitat, de la personalitat valenciana, com
són aquells cantants i grups que canten en la nostra llengua, que
canten en valencià, puguen, en igualtat de condicions, puguen poder
actuar amb plenitud en el nostre país.
Que tinguen un programa on
poder actuar, que Ràdio 9 els preste suport.
Si no, ¿de
què estem parlant ací?
¿Una autonomia només en
castellà?

Per tant, no estan demanant el que vosté
està dient.
I l'Institut Valencià de la Música
no s'adequa al que estem parlant ací de grups com Al Tall, com
Malagäna SKA, com Aspencat, com Orxata Sound System, com Pau Alabajos,
com Arthur Caravan.
.
.
centenars de grups que estan deixats de la mà
perquè els poders públics no atenen una realitat potent,
entranyable, positiva, i la desprecien i la releguen.

Jo la convoque que mos diga si li va dir a
vosté Mairen Beneyto, presidenta del Palau de la Música
-(veus)
bé, però com a membre del Partit Popular, com a grup del
Partit Popular-, si des del govern valencià se va a poder
actuar perquè hi haja un circuit, un circuit, com
s'està fent des d'altres àmbits, des
d'àmbits privats, com l'entitat Escola Valenciana, que
ha aprofitat la gira amb un gran èxit de públic.
.
.
Si des del
govern valencià es podrà crear un circuit de música en
valencià, per exemple.
Una cosa tan senzilla com eixa.
I això
no costaria només que la dècima part del que s'estan
gastant vostés en juerga permanent i portant des d'una cultura.
.
.

La senyora presidenta:

Vaya finalizando, señoría.

El senyor Morera Català:

.
.
.
provinciana cantants molt estimables de fora que
mos costen un ull de la cara; s'ho gasten amb els de fora i no
potencien el que tenim dins.

Eixa és la vergonya i la realitat que tenim de
la mà del govern del Partit Popular.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para la réplica, por parte del Partido Popular,
tiene la palabra doña Alicia de Miguel.

La senyora De Miguel García:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor diputado, ¡no, hombre, no!
Es que
eso no se lo cree ni usted, lo del apartheid.
(Veus) No haga el victimismo, que eso es una cosa muy fea.
Hacer
victimismo es una cosa que no ayuda nada a la mejora y a la
promoción de nuestra lengua, como usted, en fin, muy bien sabe.
O
sea, que yo creo que en eso usted está absolutamente desfasado, en
fin, por aplicarle un calificativo que esté en línea con el
aprecio, el respeto y el cariño que le tengo a su
señoría, como él sabe muy bien.

Podríamos estar discutiendo, insisto, en si se
puede poner o no mayor subvención a la hora de la promoción
de la música valenciana, hecha por valencianos y en valenciano, pero
lo que no le voy a admitir, con todo el respeto, señoría, es
que diga que aquí hay ningún apartheid.

El gobierno valenciano ha promocionado, desde todos
los ámbitos, lo que es la cultura y la lengua valenciana, y usted lo
sabe perfectamente.
Incluso a lo mejor podríamos discutir, porque
sería muy discutible, si lo que cantan estos grupos que dice usted
es en valenciano o en catalán (veus), pero yo no voy a entrar, yo no voy a entrar en esa.
.
.
no
voy a entrar ahora en esa.
.
.
(Veus) No, no, no.
No voy a entrar.
.
.

La senyora presidenta:

Señorías (inintel·ligible) .
.
.

La senyora De Miguel García:

No voy a entrar más porque creo que no es el
objeto de esta comparecencia o de esta proposición.

Mire usted, el Instituto Valenciano de la
Música subvenciona actuaciones y CD de los mencionados cantautores.
Es que ya lo hace, tanto a través de la orden anual de ayudas a
actividades y producciones discográficos como mediante el apoyo a la
programación musical de los 55 municipios de la Comunidad Valenciana
que integren el circuito valenciano musical, xarxa
musical valenciana.
Y tengo aquí,
señoría, un listado muy amplio, del 2007, de personas y
grupos que cantando en valenciano, han sido subvencionados por el Instituto
Valenciano de la Música, del 2006 y también del 2005.

Entonces, señoría, yo creo que a lo
más que podría usted aspirar, entre comillas, es, en fin, a
que coincidamos todos en que ojalá hubiera más
subvención para todo, para todo eso y para mucho más.
(Veus) Pero yo lo que le
tengo que decir es que el dinero presupuestario es el que es y el criterio
a la hora de repartir ese presupuesto es el que es.
Usted podrá
estar de acuerdo o no.
Pues si algún día usted gobierna,
tendrá su criterio.
Probablemente no coincida con el mío, y
yo estaré aquí diciéndole a usted que fatal.

De momento, tendrá usted que admitir que el
criterio para repartir el presupuesto público corresponde al
gobierno, y usted está en su perfecto derecho -
¡faltaría más!
- de estar o no de acuerdo, pero no
en decir y en hablar de cosas que no tienen ningún sentido, como del
apartheid.
.
.
(Veus) ¡No, hombre, no!
Apartheid cultural.
Eso no es
cierto, y se lo acabo de demostrar aquí en algo tan simple como los
CD.
Si quiere usted un documento, me lo pide en tiempo y forma.
¡Hasta ahí podríamos llegar!
(Rient) ¡Hasta ahí
podríamos llegar!
Y se lo acabo de demostrar, se lo acabo de
demostrar, (veus) se
lo acabo de demostrar y usted sabe que es cierto.
Señor Morera,
usted sabe que es cierto.

Por lo tanto, no venga ahora aquí con, con,
con.
.
.
a caer, además, en un discurso que no nos viene nada bien a
los valencianos ni a las valencianas.
Es que no nos viene nada bien.
Yo
creo que lo que hay que hacer es ir hacia adelante (veus), potenciar, efectivamente,
nuestras estructuras y potenciar, como estamos haciendo, y cada vez con
mayor intensidad, nuestra historia y nuestra cultura.

Pero, claro, victimismo y apartheid, yo, efectivamente, no puedo estar de acuerdo con esto,
porque, entre otras cosas, me parece poco productivo y que no va a
ningún lado.
Y al final no sirve para conseguir el objetivo, que
seguro es común de todos, y es que nuestra comunidad y nuestra
tierra alcance cada vez mayor prosperidad, y lo que es inherente a nuestra
personalidad y a nuestra historia tenga también cada vez mayor
presencia.
Y en esto estamos absolutamente de acuerdo, estimado y apreciado
señor diputado.

En fin, en cualquier caso, le tenemos que votar en
contra de su proposición, y esperemos que la próxima vez lo
que usted presente esté más cercano a lo que yo considero
humildemente la realidad y podamos votarle a favor.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Una vez debatida, pasamos a la votación.
¿Votos a favor de la proposición no de ley?
6.
¿Votos
en contra?
8.
¿Abstenciones?
Ninguna.
Por lo tanto, queda rechazada.

Proposició no de llei sobre la posada en marxa,
de forma urgent, del procediment per a la reforma i adequació del
Col·legi Públic La Moreria de les Coves de Vinromà,
presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís (RE número 29.
439, BOC número 127)

La senyora presidenta:

Anem, per a finalitzar la comissió de hui, al
punt número 6: presa en consideració de la Proposició
no de llei sobre la posada en marxa de forma urgent del procediment per a
la reforma i adequació del Col·legi Públic La Moreria
de les Coves de Vinromà, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds: Compromís.

Per a la seua defesa, té la paraula
l'il·lustríssim diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, molt breument.

La situació és la que es reflectix ja en
l'exposició de motius.
En la població de les Coves de
Vinromà hi ha un col·legi públic instal·lat en
un lloc que no és propi, i dins d'eixe col·legi.
.
.
eixa
situació té diverses ales.
Hi ha una ala que està
adaptada més o menys a l'activitat docent, però este
any s'han utilitzat també aules d'una ala que no
està adequada, no estava.
.
.
diguem, no s'havien fet els
arreglaments necessaris, les modificacions necessàries per a atendre
als alumnes.

Tan cert és això que en eixa ala que
estava malament i que ha portat les queixes, queixes de l'AMPA i de
pares i mares de l'escola, les circumstàncies són que
les finestres no tanquen, quan fa vent, n'hi ha tant fora com dins;
la calefacció pràcticament és inexistent, ho dic per
temperatures comprovades pels mateixos pares en l'interior, que
demostren que no són temperatures adequades per a poder estar
classe; la llum i tota classe.
.
.
humitats.
.
.
Inclús, inclús
la possibilitat de durant les classes parar un momentet i fer una bona
cacera dels roedors,
dels rosegadors que van per les classes i podien divertir-se un poquet
-entre cometes allò de divertir-se- fent, com dia, eixa
cacera.
Eixes són les circumstàncies en les quals estaven
donant les classes.

Després de la protesta dels pares, és
veritat que se passa com a classe permanent, com a aula permanent,
perquè era una aula d'alumnes de quatre anys, a l'altra
ala del centre, però això no impedix que se seguisca
utilitzant eixa aula com a una aula per a altres ensenyaments que no
són, diguem, d'estada permanent, sinó són en
horaris diferents, com puga ser música, com puga ser.
.
.
inclús gimnàstica.
Però les condicions de la classe
seguixen sent les mateixes.
L'única cosa que ha canviat
és que en lloc d'uns alumnes estar permanentment tot el dia,
tot l'horari en eixa classe, ara els alumnes van canviant, segons el
seu horari de classe, i són diferents.

Eixa és la situació.
Això ha
portat una protesta massiva de pares -i quan dic
«massiva», em referisc als pares d'afectats,
indubtablement tots els pares.
He fet també preguntes i les
contestacions a estes preguntes són tan vagues que no ens diuen
absolutament res.

Per tant, el que demanem ara, el més concret,
és que s'inste el Consell i la Conselleria
d'Educació perquè de manera urgent se pose en marxa tot
el procediment per a la reforma i adequació del col·legi
públic de la Moreria de les Coves de Vinromà, que és
allò que els pares d'afectats demanen.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para fijar posición, por parte del grupo de no
adscritos, tiene la palabra doña Gloria Marcos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Des d'Esquerra Unida anem a suport a aquesta
reivindicació, entre altres coses, perquè hem fet
intervencions directes al voltant de l'escola de la Moreria de les
Coves de Vinromà, hem plantejat ja fins i tot algunes iniciatives.

Hem estat amb la gent que es queixa d'una
situació absolutament insostenible, sobretot pel que fa
referència a una escola pública on els xiquets i xiquetes
tenen la necessitat i, sobretot, el dret de rebre l'ensenyament que
els garantix la Constitució espanyola en les millors condicions,
cosa que en estos moments no pot oferir aquest centre.

Per tant, ho diu la proposició, no sols les
goteres, sinó les finestres que no tanquen, totes aquelles
qüestions que tenen a vore amb un deteriorament visible i inadmissible
en aquests moments, exigeixen que la conselleria pose en marxa d'una
manera urgent la reforma i adequació del col·legi
públic de les Coves de Vinromà.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Para fijar posición, por parte del Grupo
Socialista, té la paraula el senyor Adolf Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Anem a recolzar també aquesta proposició
no de llei, però abans voldríem de.
.
.
a vore si per part del
Grup Popular ens podrien aclarir dos qüestions.

La primera, per què per part de la conselleria
s'ha parlat unes vegades de remodelació d'aquesta
centre.
I les altres, el 2007, el mateix senyor Baila va parlar d'un
col·legi nou.
I darrerament, el gener d'aquest mateix any,
davant de la denúncia dels pares sobre les deficiències que
aquí s'han esmentat, la Direcció Territorial
d'Educació ens va sortir que les obres no havien
començat per culpa del consistori, ja que no havia cedit espais per
a una ampliació.

Per tant, en a penes dos anys, la conselleria ha
parlat de remodelació, de nova construcció i
d'ampliació.

La primera qüestió, per tant, és
aclarir què és el que la conselleria vol fer sobre
això, o si realment no es vol fer res, per si se sap alguna cosa.
Primera qüestió.

Segona qüestió sobre el centre
d'infantil i primària La Moreria de les Coves, sobretot en el
tram d'Educació Infantil, són, com s'ha comentat
aquí, les reiterades denúncies sobre les precarietats i
deficiències no tant d'aquest centre, sinó d'una
part d'aquest centre, de l'ocupació d'una part
d'ella, del centre, per part dels alumnes d'infantil.
S'ha parlat aquí de les filtracions d'aigua, de les
humitats continuades, del deficient aïllament de les finestres,
etcètera.

Jo he de recordar sobre això que les queixes
concretament vénen sobre un espai que la conselleria va condicionar
a penes fa dos cursos, si mal no recorde, des del curs 2007-2008.
De fet,
ho va pintar, va posar radiadors, sanitaris menudets per als xiquets, estem
parlant d'infantil, però sense cap tipus de garantia, donat
que de fet als mesos, insistim, hem sentit contínuament les
denúncies del col·lectiu de pares.

En definitiva, en definitiva, voldria que ens pogueren
aclarir també esta segona qüestió, perquè
l'hem denunciada diverses vegades.
Recorde ja des de fa alguns mesos,
en l'Escola Oficial d'Idiomes de València, posteriorment
en tota una sèrie de centres que tenen una gran quantitat de
deficiències, defectes i precarietats que la conselleria no
està al damunt, no assumeix.

I, en definitiva, recordar que les unitats
tècniques que actualment té la conselleria haurien de tindre
uns majors mitjans no solament tècnics, sinó també
humans per a detectar i previndre el que són aquestes
deficiències.

En conseqüència, evidentment, anem a
recolzar aquesta proposició no de llei, perquè és un
exemple il·lustratiu del que són les precarietats i
deficiències en centres existents.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición, por parte del Grupo
Popular, tiene la palabra la ilustrísima diputada doña Maira
Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, presidenta.

Senyories.

Senyor Pañella, vaig a intentar explicar
-i aixina també crec que el senyor representant del Grup
Parlamentari Socialista ho podrà entendre també- que la
Conselleria d'Educació, la Conselleria d'Educació
tenia previst en el pla d'infraestructura Creaescola, des de maig de
l'any 2006 -per a situar-mos sobretot en les dates, que crec
que són de suma importància-, l'ampliació
del Col·legi Públic La Moreria de les Coves de
Vinromà, en tres unitats d'Educació Infantil i un
gimnàs.

El 13 de setembre de 2006, es va notificar i es va
sol·licitar a l'alcalde del municipi la documentació
relativa al solar que havia de presentar per a poder licitar la
redacció del projecte de construcció d'eixes tres
unitats i del gimnàs.

L'alcalde, en aquell moment, tots sabem que era
Miguel Zaragozá del Partit Popular.

En el mes de novembre del mateix any, de l'any
2006, l'ajuntament va remetre la documentació tècnica,
però era insuficient.
Va remetre plànols i informes,
però va comunicar també que la superfície total de la
parcel·la que ocupa en estos moments l'actual Col·legi
Públic La Moreria és de 2.
362 metres quadrats.
Per tant,
és una parcel·la que té una superfície
insuficient per a dur a terme l'ampliació.
A més,
tenint en compte que tots crec que haurem vist el col·legi, eixe
col·legi no es pot ampliar, donat que és una illa ja
consolidada.
Està al voltant.
.
.
Té quatre carrers.
Per tant,
és impossible poder ampliar eixa parcel·la.

En el mateix mes, novembre de 2006, l'alcalde
visita les actuals instal·lacions de col·legi amb personal de
la conselleria i en vore que no es pot ampliar eixa parcel·la,
proposa realitzar un pla especial de reserva de sòl dotacional per a
reposar el col·legi íntegrament en una nova parcel·la.
És a llavors quan es decidix fer un col·legi nou en una altra
parcel·la.

A banda d'això, evidentment, me remet a
la Conselleria d'Educació per a l'autorització
del canvi d'actuació perquè estava primer com a una
ampliació, s'envia el canvi d'actuació i es
sol·licita, independent d'eixes gestions, que remeta CIEGSA un
informe urbanístic que delimite els paràmetres per a
encarregar un avantprojecte que estudie la possibilitat
d'implantació d'eixes tres unitats
d'Educació Infantil i el gimnàs.

Es fa una reunió també amb les AMPA dels
municipi i els hi pareix millor canviar el col·legi de lloc.

Bé, ahí ens hem de recordar que va
ocórrer en les Coves de Vinromà una moció de censura
en desembre de 2006 i el PSOE li entregà l'alcaldia a Leoncio
Marín, de govern independent i coalició amb el PSOE.
Després va haver unes eleccions i en les eleccions, que van ser en
el maig de 2007, guanya l'alcaldia Jacobo Luís Salvador de
JNP, que és Junts pel Nostre Poble, val?
Estem ara en un canvi
d'alcalde.

Als dos alcaldes, als dos alcaldes no els hi deu
paréixer oportú o no topen amb el lloc o no.
.
.
però el
que és clar és que des d'eixe moment fins a
l'actualitat, la Conselleria d'Educació ha
sol·licitat en reiterades ocasions la posada a disposició
d'un solar per a dur a terme l'ampliació, inclús
des de la Direcció Territorial de Castelló s'han
mantingut reunions de treball sobre este tema, tenint en compte les AMPA
també.

Per tant, els impediments per a fer eixa obra de
reposició d'este centre han sigut les que els hi acabe
d'explicar.
La parcel·la que s'ha oferit és
insuficient per a poder fer un col·legi nou ampliat.
No ha sigut
documentada, per part de l'ajuntament, amb un informe
urbanístic que delimite els paràmetres amb els que es podria
haver fet un avantprojecte per a estudiar la possibilitat
d'ampliació del centre, és a dir, l'ajuntament no
ha enviat cap tipus de documentació i l'ajuntament no ha
oferit tampoc una parcel·la nova per a la reposició
íntegra del centre.

Per tant, el passat mes de febrer, després que
el director territorial d'Educació de Castelló pujara a
les Coves de Vinromà i es reunira amb les AMPA, es va prendre la
decisió, d'acord amb l'AMPA del municipi, que
l'ajuntament rebria per part de CIEGSA un escrit de
sol·licitud de documentació i la Conselleria
d'Educació, vista ja la impossibilitat de dur a terme
l'actuació programada, el que decidix és tirar en terra
l'edifici més antic i, en el seu lloc, projectar, en la
superfície que quede, un edifici que tinga un gimnàs per a
Educació Física amb els corresponents vestuaris, els lavabos
i el magatzem; una aula per a Pedagogia Terapèutica; i una aula de
Música.
I això és el que s'ha quedat amb
l'AMPA de la localitat i és el que es va a fer, perquè
aixina l'escolarització queda totalment garantida en
l'edifici més recent, que actualment ja sabem tots que hi ha
dos unitats d'Educació Infantil i tres de Primària.

Per tant, ho sent moltíssim, però el fet
que vosté ens diga ací que es pose en marxa i de manera
urgent un procediment de.
.
.
A vore, de forma urgent quan està posat
en marxa des del 13 de setembre de 2006 i pels motius que acabe
d'explicar -i crec que m'hauran entés tots-
no s'ha pogut dur a terme el que es volia per part de la conselleria,
jo crec que està una miqueta fora de lloc.

Jo li demanaria, de veritat, i crec que el que volem
tots és l'interés dels xiquets de les Coves, que
retirara esta proposició no de llei perquè el tema
està completament en marxa.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

¿Quiere turno de réplica?

El senyor Pañella Alcàcer:

Sí, sí.

La senyora presidenta:

Tiene el señor Pañella la palabra.

El senyor Pañella Alcàcer:

Bé, en primer lloc, per a no oblidar-me, volia
agrair els dos grups, tant al de Diputats No Adscrits com al Grup
Socialista el seu recolzament a la moció, demostrant que realment
estan implicats al cent per cent en el que és la possibilitat de
donar un ensenyament de qualitat en qualsevol poble del nostre país,
inclús en els pobles menuts de l'interior, com és les
Coves de Vinromà.

Mire, jo sí he de dir clarament que
vosté mos ha donat les dades de tot, que estan d'acord amb les
que jo tinc, però només hi ha un problema.
Si el que han fet
avui, si el que ha fet avui, que és escoltar les AMPA, ho hagueren
fet de primer moment, s'hagueren estalviat tres anys, tres anys de
pèrdua de temps i els hagueren estalviat, perquè l'AMPA
ha manifestat des del primer dia, des del primer dia -com se
proposa- la seua voluntat de seguir allí.
¿Per
què?
En aquest poble, en aquest poble, els solars no existixen.
Vosté mateixa ho ha dit, que s'havia de fer un pla de reforma
interior per a poder crear un sòl dotacional totalment separat,
totalment separat del casc urbà actual, perquè no hi ha cap
possibilitat.

I per tant, l'AMPA, des del primer moment,
està defenent que siga la remodelació.
Vosté ara ha
parlat d'enderrocament i construcció de nou.
Bé,
però com a mínim, parlava del que és
l'habilitació en el mateix espai on està.

Lògicament, vostés han tingut un
problema: que ha tingut un alcalde que realment no ha fet cas al que deia
la gent del seu poble.
Anava per lliure en totes les coses i es volia
embolicar en allò que ell considerava: en abocadors; en fer
l'escola nova al marge d'allò que la gent que
l'anava a utilitzar li deia.
I, per tant, portem ahí tres anys
de responsabilitat, jo no li diré que seua, però
responsabilitat del Partit Popular amb la gent estudiant, amb els alumnes,
en unes condicions que són pèssimes i que, fins ara, encara
no he sentit ningú que les discutisca i, per tant, les donarem com
confirmades.
Però encara que les discutira, havia de dir que jo
sí he estat reunit amb l'AMPA; sí que he vist en les
condicions que estan treballant; i com a professional he de dir-li, com a
professional docent, he de dir-li que en cap moment m'agradaria estar
a mi treballant.
No podem permetre que els alumnes d'eixa
població, els alumnes de les Coves de Vinromà, estiguen en
les aules en les condicions en què estan.

I portem tres anys.
Vosté ho ha dit: des del 13
de setembre de 2006.
Vaja, no fa tres anys encara, però portem en el
tercer any ja.
I això és una realitat.

I ara mos diu que CIEGSA sol·licitava
documentació per a.
.
.
Mire, jo he parlat d'habilitació
perquè considerava que era el més ràpid.
Si realment
ja han pres la decisió.
.
.
perquè en la pregunta escrita que
hem fet i que m'ha contestat no m'ho diuen així, diuen
que estan sobre el tema.

Per tant, podien haver sigut un poquet més
explícits i donar informació, eixa informació que
tantes vegades diuen que donen, però que mai ens arriba.
Se deu
perdre pel camí perquè la contestació que arriba
és tan vaga que no diu res.
I hagueren pogut dir: «Mire,
està aixina».
Ja sabríem en la situació en
què està.

Però que tampoc ha donat cap pas perquè,
administrativament, no s'ha donat cap pas.
Només diu que la
decisió és que CIEGSA sol·licitarà la
documentació.
Perdone, en febrer de 2009, van estar allí i
avui encara ha de sol·licitar la documentació?
Eixe és
el procediment urgent que vosté considera?

En febrer de 2009 (veu) -m'ha dit- se pren la.
.
.
però que
CIEGSA encara ha de demanar.
.
.

La senyora Barrieras Mombrú:

(Intervé sense micròfon) No, no, que la va demanar en febrer.

El senyor Pañella Alcàcer:

Ah, la va demanar.
Havia entés que havien
tingut una visita amb el conseller allí i que s'havia acordat
que CIEGSA demanaria per eixa data.
Això és el que jo
havia.
.
.

Per tant, el que li dic.
No veig la urgència.
No veig la urgència que vostés li donen.
Sí que veig
la necessitat d'eixa urgència.
No la veig.

I, per tant, no sobra.
No anem a retirar-la.
I
és més, és més.
Si vostés estan tan
convençuts  que està endavant, tampoc passa res.
S'aprova, eixe seguix el procediment.
.
.

Però jo pense que no.
Pense que no, que
l'única cosa que estan fent és que, en el seu moment,
conduïts per l'alcalde Miguel Zaragozá, -que
vosté l'ha citat, si no, no haguera citat el nom, però
l'ha citat vosté-, com dic, l'alcalde, un alcalde
que actua a esquenes del que és la voluntat del seu poble i aixina
ha deixat de ser alcalde.
.
.
Perquè jo ho dic, no per res,
sinó perquè vostés sempre argumenten, com abans he
dit.
.
.
l'argument millor que tenen és el del pes físic,
no?
El d'«en som més».
Doncs mire, quan no se fan
les coses bé, deixen de ser-ne més i avant.
(Veus)

No, ho dic per vostés que és el seu
raonament.

Però igual l'han portat equivocadament,
ací també.
Igual que el portaren a l'abocador, en el
tema escolar els ha portat al mateix lloc i, aleshores, ara volen
justificar el que no és justificable baix cap terme i de cap manera.

Per tant, mantenim la proposició no de llei.
Crec que és important que avui se vote i cadascú diga el que
considera i bé, doncs donem la cara tots davant dels pares, que
estan molt afectats per estes circumstàncies.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para la réplica, por parte del Partido Popular,
tiene la palabra la ilustre diputada doña Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyor Pañella, jo li havia dit
-que igual ho he dit malament- que en el passat mes de febrer
CIEGSA remet novament, novament davant.
.
.
O sigui, a vore si ens aclarim.
Li ho havia demanat ja a muntó de vegades.
El problema és
que, davant una falta de resposta municipal als requeriments que els havien
fet, és quan CIEGSA torna altra vegada a enviar a l'ajuntament
un escrit de sol·licitud de documentació.
O siga, i
allò de l'alcalde, evidentment, estem en democràcia.

Però jo, el que volia remarcar i que quedara
clar és que, quan no s'ha fet cas als requisits de la
conselleria és des que està l'alcalde que no és
del Partit Popular.
Això també ho ha de tindre en compte.
Vull dir, a la millor, per a la gent de les Coves de Vinromà, era el
que en aquell moment creien que era convenient, però que
sàpiguen que en el tema del col·legi és el que ha
parat completament tot el que està ocorrent ahí.
Vull que
quede clar també això.

Ací s'ha dit abans «treballem
segons l'oportunitat».
Doncs mire, pareix que sí,
perquè ara que ja està tot solucionat, ara apleguen
vostés a dir que s'inicie el procediment.
Doncs mire, no crec
que siga el moment de demanar que s'inicie un procediment que portem
des de setembre, des de setembre de l'any 2006, des del 13 de
setembre.
Per tant, no crec que siga el moment oportú.

Després, també.
.
.
tal com s'ha dit
ací per part d'una il·lustre diputada, la senyora
Noguera, considera que es diu instar només quan una cosa estiga
bloquejada.
Ho ha dit claríssimament.
Jo m'ho he apuntat.
M'ho he apuntat.
Per tant, com això no està bloquejat,
com això no està bloquejat, senyora.
.
.
I si està
bloquejat, vosté sap que el que ha de fer és anar i instar
l'ajuntament i l'alcalde.
Vaja a l'ajuntament i a
l'ajuntament, inste l'alcalde que desbloquege la part que li
correspon, perquè per part de conselleria no està per a res
bloquejat.

Després vosté ha dit amb les AMPA.
A les
AMPA, se les ha escoltat i s'ha donat la cara.
El director
territorial ha anat més d'una ocasió a parlar amb les
AMPA i les AMPA estan d'acord amb la.
.
.
(Veus) Ha anat, ha anat, perquè l'anterior vegada,
l'anterior vegada.
.
.
(Veus)

La senyora presidenta:

Señorías.

La senyora Barrieras Mombrú:

.
.
.
quan van anar a dir que se faria un col·legi
nou, les AMPA van dir que veien difícil eixa possibilitat,
però no es van negar en cap moment.
No es van negar en cap moment.

De totes maneres, vaig a dir-li una cosa, senyor
Pañella.
Jo el veig com un home de poca fe.
Li ho dic seriosament.
Li ho dic seriosament, perquè vaig a donar-li dos exemples.
(Veu)  No, no.
Li ho vaig a
dir.
Per això vull que tinga una miqueta més de fe
perquè vaig a donar-li dos exemples.

Vosté va portar ací Borriana, que no
fóra Borriana, que Borriana.
.
.
i li vaig dir:
«S'està fent.
» Al mes, estava fet.

Després va portar ací el pla
d'emergències del Serrallo i li vaig dir: «No, que
s'està fent.
» Als dos mesos, estava fet.

Doncs crega's, crega's, senyor
Pañella, que no li l'accepte perquè no té una
redacció gens apropiada amb el que s'està fent.
.
.
(veu)

La senyora presidenta:

Pañella, respete el turno de palabra.

La senyora Barrieras Mombrú:

.
.
.
gens apropiada amb el que s'està fent,
perquè no es pot iniciar un tràmit que porta des del 13 de
setembre de 2006.
Però que conste que estem amb vosté, amb
moltes ganes que este col·legi estiga acabat.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Una vez debatido, vamos a proceder a la
votación de la proposición no de ley.
¿Votos a favor?
5.
¿Votos en contra?
8.
Por lo tanto, queda desestimada la
proposición no de ley.

Se levanta la comisión.
Ya será
convocada el próximo mes.

Muchas gracias.

(S'alça la reunió a les 14 hores i
20 minuts)