Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 7 de juny de 2000.
Comença la sessió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 26.
Primera reunió.**

***Acceptació de la renúncia al càrrec de síndic de Comptes del senyor Francisco Miguel Gil Pérez.***

 

**La senyora presidenta:**

Senyories, pregue ocupen els seus escons.

L'ordre del dia de la sessió plenària es modifica en els següents extrems acordats per la Junta de Síndics.
S'inclou com a primer punt el següent: renúncia al càrrec del Síndic de Comptes l'Il·lustríssim Senyor Francisco Miguel Gil Pérez.
*(Pausa.
Remors)*

Senyories, per favor.

Les interpel·lacions que figuren com a punts set i vuit de l'esmentat ordre del dia són substituïdes per les següents : Interpel·lació al conseller de Medi Ambient sobre política general de la conselleria en matèria de declaració de zones d'especial protecció per a les aus, Zepa, al territori de la Comunitat Valenciana, formulada pel diputat Joan Francesc Peris García, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
I interpel·lació al conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació sobre la política de la Conselleria d'Economia, Hisenda i Ocupació respecte a l'augment de la sinistralitat laboral que es pateix al territori valencià, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Comencem pel primer punt de l'ordre del dia, que és: renúncia al càrrec del Síndic de Comptes de l'Il·lustríssim Senyor Francisco Miguel Gil Pérez.
La Presidència dóna compte al Ple de la renúncia al càrrec del Síndic de Comptes, l'Il·lustríssim Senyor Francisco Miguel Gil Pérez, i proposa l'acceptació d'esta renúncia.
S'aprova per assentiment?
*(Pausa)* Moltes gràcies, queda accepta la renúncia.

 

 

***Debat i votació del Dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda sobre l'Informe de Fiscalització dels Comptes Generals de la Generalitat Valenciana de l'exercici de 1998 (BOCV número 45).***

 

**La senyora presidenta:**

 

El punt dos és: Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda sobre l'informe de fiscalització dels comptes generals de la Generalitat Valenciana de l'exercici 1998.

La Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda, en la reunió del dia 23 de maig de 2000, pel que fa a l'informe de fiscalització dels comptes generals de la Generalitat Valenciana de 1998, ha aprovat el següent dictamen:

"Les Corts Valencianes aproven l'informe de fiscalització del comptes generals de la Generalitat Valenciana de 1998".
Palau de les Corts Valencianes.
València, 23 de maig de 2000.
El president, Jesús Ros Piles; el secretari, José Antonio Rovira Jover.

Correspon, per tant, a continuació la votació del dictamen.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 71 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovat per unanimitat el dictamen.

A continuació, per a explicació de vot, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyores i senyors diputats.

Esquerra Unida ha votat a favor de l'informe fet per la Sindicatura de Comptes perquè creem que, malgrat totes les dificultats, desinterés i despreocupació que des de la pròpia administració auditada, o siga, el Govern Valencià se li ha posat, s'ha aconseguit fer un informe que demostra moltes coses: demostra el gran nombre d'irregularitats en la gestió dels comptes públics que fa el govern del Partit Popular en la Generalitat, com es juga amb els números perquè isquen com políticament interessa en cada moment, com s'apliquen unes tones de maquillatge descarat a eixa gestió.

L'informe ha espatllat eixe maquillatge.
Ha bastat raspar un poquet perquè es vera la vertadera realitat.
Si poc abans de les eleccions autonòmiques de l'any 99 ens digueren que la gestió del Consell havia estat tan magnífica que, fins i tot, s'havia produït un superàvit de 746 milions de pessetes en els comptes del 98, ara, gràcies a aquest informe, es confirmen les sospites de l'oposició.
Eixe superàvit era fictici, era mentida.
Havien més de 70.
000 milions de pessetes en despeses no comptabilitzades, o siga, que el superàvit era més fals que un duro de sis pessetes.
I això que van ser modestos!
Tot era qüestió d'amagar més factures i el superàvit encara podia haver estat major.
Sols per descobrir i publicitar això ja mereixeria la pena haver votat a favor de l'informe.
Però, és que aquest informe també parla d'altres coses.
Torna a dir que la Generalitat Valenciana no té els seus comptes adaptats al Pla General Comptable.
I el Pla General Comptable és de l'any 94.
Temps més que suficient ha hagut perquè eixa adaptació es faça, com altres comunitats autònomes sí que ho han fet.

La Generalitat continua sense adaptar la Llei d'hisenda pública a un text refós que incorpore totes les modificacions que any rere any van fent-se i que arriba un moment que no se sap, ni tan sols, quin és el text que en aquestos moments pot estar en vigor.
La Generalitat no compleix ­no sols ho diem nosaltres, sinó que també el propi síndic ho diu així­ no compleix totes les seues obligacions legals quant a facilitar informació a les pròpies Corts Valencianes, i, naturalment, als grups de l'oposició.

El Consell manté una borsa d'ingressos pendents absolutament virtual, que s'arrossega d'any en any, i es modifica a l'alça o a la baixa depenent de l'interés polític del moment.
Fins i tot, ha hagut exemples recents d'anul·lació de partides molt importants sense cap explicació.
En l'apartat de contractacions l'informe detecta situacions més semblants a les d'una empresa poc fiable que a una institució com és la Generalitat.
S'abusa de la contractació mitjançant el concurs amb fórmules que afavoreixen la discrecionalitat, l'amigüisme, el fraccionament de pagaments, les trampes comptables en definitiva.
Oferir condicions econòmiques millors, pot ser, fins i tot, negatiu per a qui ho intente.
Es curiós.
Recomana l'elaboració d'una Llei valenciana de contractes per a intentar posar ordre en esta qüestió.
Recentment, el propi Consell, tímidament, sembla que reconeix esta situació, encara que queda de nou això, a meitat camí.
Ha aprovat la creació d'un registre de compres que nosaltres pensem escaient però absolutament insuficient.
S'utilitza la figura del conveni de manera conscientment equivocada.
També es demostra el descontrol en les empreses públiques amb unes pèrdues de més de 50.
000 milions de pessetes, un 25% més que l'any anterior i no sabem molt menys que l'any següent.
Radiotelevisió Valenciana, que funciona, tal i com tenen alguns previst en aquestos moments, s'ha convertit en una màquina de perdre diners a escarada.
Es confirma també el creixent endeutament futur de la Generalitat.
Ja en l'any 99 l'informe detecta que hi ha 1 bilió 200.
000 milions de pessetes de quantitats ja consignades per a anys venidors, o siga, deute que ja està compromés, fins i tot superior al propi pressupost anual de la Generalitat.

Si tot això no és suficientment greu, encara ho és més si tenim en compte que no és la primera vegada que el Síndic fa aquestes denúncies sense trobar en els responsables polítics que manen el mínim interés per corregir aquesta situació.

Per això, el Grup d'Esquerra Unida presentà en la comissió una proposta de resolució, després d'haver aprovat aquest informe, amb la qual intentàvem que totes eixes conclusions i recomanacions que feia el Síndic no quedaren d'alguna manera en sac buit, que foren tingudes en compte.
El Partit Popular es va negar, va rebutjar aquesta proposta.

Creem que és interessant que els informes del Síndic milloren i que aquest amplie la seua facultat fiscalitzadora de la gestió econòmica de l'Administració valenciana.
Tinguem en compte que estem parlant de diners públics.
Aquesta ha d'abarcar a totes les empreses i entitats on participa la Generalitat Valenciana, així com assenyalar tots els compromisos amb ajuntaments, universitats, etcètera, etcètera.

Si de veritat volem que la Sindicatura millore el seu treball, no basta sols en aprovar informes, això queda molt bé, i després no fer cas absolutament de les pròpies recomanacions.
Això és el que vostés han fet.
Nosaltres intentàrem corregir això mitjançant la proposta de resolució i creem que és molt important i molt escaient per a tots facilitar cada vegada més la tasca fiscalitzadora del propi Síndic.
Amb eixa idea vam aprovar l'informe, que pensem que és un bon informe, malgrat totes les dificultats que li han posat vostés per a la seua elaboració, però creem que els queda insuficient, els queda coix si no avancem cada vegada més en eixa tasca d'un major control, d'una major fiscalització.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

En representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula la senyora Moreno.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Señora presidenta, muchas gracias.

Señoras y señores diputados.

El Grupo Socialista ha votado sí a un informe de Sindicatura que consideramos correcto, bien trabajado; que consideramos, además, que es el momento también de felicitar a todo el personal que trabaja en la Sindicatura por la dedicación y por el trabajo que ha hecho y porque, evidentemente, un año más ha venido a poner en evidencia el descontrol de las cuentas de la Generalitat, el descontrol del gobierno.
Y la poca credibilidad, esa necesidad de control que tiene el gobierno es evidente hoy en este pleno donde ni un solo miembro del gobierno, ni siquiera el propio conseller de Economía, que debía ser el más preocupado, está presente en este debate para conocer y para estar presente en el debate del informe de la Sindicatura del control de las cuentas de la Generalitat.

Digo que pone en evidencia porque lo que desde la oposición se viene denunciando y se ha venido denunciando reiteradamente en todos estos años de gobierno Zaplana, este informe del año 98 de las cuentas dejó bien claro desde sus primeras páginas que la Generalitat había presentado un falso superávit de 700 millones, con lo que tiene de doble falso el haberlo presentado en un año electoral para haber intentado demostrar a los ciudadanos valencianos que la gestión de Zaplana era buena y que por eso merecía que le volvieran a votar.
Doble falsedad que este informe de la Sindicatura deja bien claro que no es cierto, que donde Zaplana dijo 700 millones de superávit, lo que dicen las cuentas son más de 71.
000 millones de déficit, 71.
000 millones de déficit.
Una cantidad que hay que repetirla dos veces para que seamos conscientes de lo que estamos hablando.

Y como estamos cansados de que ante la crítica seria y rigurosa de la oposición, lo que se viene muchas veces a contestar es con insultos, con interpretaciones, etcétera, etcétera, en la prensa ­evidentemente en esta Cámara no es el caso,­ sí que queremos no utilizar nuestras palabras pero sí utilizar las palabras del Síndico de Cuentas.

Fue el Síndico de Cuentas cuando intervino aquí, en esta Cámara, en las Cortes, el que hablaba de distintas cosas.
Y voy a leer el *Diario de Sesiones* del 3 de mayo de 2000, donde el Síndico de Cuentas, después de que el representante del Partido Popular le hubiera repetido y reiterado que dijese que ese superávit de 700 millones era correcto y lo repitió varias veces, porque, evidentemente, era su obligación y su motivo, lo repitió varias veces para que diera por buena la gestión de Zaplana, el señor Síndico de cuentas, en el *Diario de Sesiones* deja bien claro y dice: "Dije y lo recuerdo, lo dije y lo mantengo, que a mí la palabra agujero no me gusta.
No digo que no se utilice, que no haya ya tomada carta de naturaleza, lo que digo es que a mí personalmente no me gusta.
Prefiero decir un desfase presupuestario, un déficit, lo que sea, un concepto distinto".
El Síndico de Cuentas dejó bien claro que a la pregunta del Partido Popular: "¿Verdad que usted dijo que no había agujero?
" El Síndico de Cuentas dejó bien claro que, hombre, agujero.
.
.
que la palabra no le gustaba, que lo que había era un déficit, que para qué íbamos a dejarnos de tonterías.

Por eso, porque el informe está bien hecho, porque el Síndic ha actuado correctamente, dirigiendo a un equipo de trabajo que ha trabajado bien y que ha puesto en evidencia las cuentas de la Generalitat, hemos votado que sí.
Pero, no obstante, nosotros en la comisión presentamos una propuesta de resolución donde además de votar que sí, además de eso, pedíamos que estas Cortes le dijeran a la Sindicatura que ampliara el informe, que ampliara el informe para que estas Cortes y la sociedad valenciana conociera quiénes son los responsables de las irregularidades que en el informe se manifiestan, irregularidades importantes, irregularidades que deberían exigir responsabilidades al gobierno, que deberían ser exigidas responsabilidades por el grupo parlamentario que sustenta al gobierno y que debería conocerse también a quién ha beneficiado esas irregularidades.

Y vuelvo a decir lo mismo, para que tampoco se diga que es la oposición la que interpreta, voy a leer las palabras del Síndico de Cuentas cuando informaba a estas Cortes en lo relativo al apartado de la contratación.
Y el Síndico de Cuentas decía: "Se ha destacado en algunos expedientes la existencia de contratos con un mismo adjudicatario e igual objeto, lo que permite suponer que pudo haber existido fraccionamiento para evitar el superar los límites legales".
Fraccionamiento de facturas.

Decía también el síndic: "En ocasiones no se justifica suficientemente la necesidad de la urgencia o emergencia para tramitar los expedientes", trámites que al acortarse no tienen las garantías normales.
"Se han observado deficiencias en algunos informes técnicos para la valoración de las ofertas".
"En algunos expedientes se ha constatado la carencia o insuficiencia de parte de la documentación acreditativa de la personalidad o de la solvencia o de estar al corriente de las obligaciones tributarias con la Seguridad Social".
Lo decía el Síndic de Cuentas en estas Cortes.

"En la fase de licitación y adjudicación.
En algunos expedientes analizados se han detectado deficiencias en el informe técnico de valoración de las ofertas recibidas.
" "En la mayoría de los expedientes.
.
.
"

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno.

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Termino ya, presidenta.

"En la mayoría de los expedientes adjudicados por concurso que han sido analizados o revisados ­decía el síndic­, la definición de los criterios de adjudicación, su baremación o la forma de valoración de los mismos presenta alguna deficiencia, y en muchos expedientes, no se justifica suficientemente la urgencia o emergencia necesaria en la tramitación del expediente.
"

Esto lo decía el Síndic de Cuentas.
Nosotros pensamos que deberían exigirse responsabilidades, que deberían saber quiénes son los responsables de estas irregularidades, y creemos también que el que ha evitado que se sepa quién es el responsable es también cómplice de ellas.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Moreno.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

El Grupo Parlamentario Popular ha votado afirmativamente a este informe, y antes de exponer los motivos por los cuales mi grupo ha votado a favor, me gustaría aclarar algo, me gustaría o creo que es importante especificar de qué estamos hablando.
Estamos hablando de un informe de auditoría, un informe de auditoría que las empresas públicas, al igual que la administración pública, lo utilizan para detectar en determinadas situaciones que algún procedimiento no se ha hecho bien; lo utilizan para ofrecer recomendaciones a la empresa o al sector público valenciano, en este caso.
Y es lógico que un informe con más de diez volúmenes de documentación y de análisis de las cuentas generales tenga recomendaciones, entre otras cosas porque, si no, no serviría para nada.
Es más, dudo que ningún parlamentario creyera en un informe de auditoría que no hace recomendaciones.

Pero dicho esto, yo creo que no nos debemos engañar.
Las recomendaciones son para que la administración pública o para que una empresa modifique una determinada actuación y gestione mejor sus cuentas o las cuentas públicas.
Y eso es lo que tiene que hacer la administración con respecto a las posibles recomendaciones que incluye el informe.
Pero se tiene que ver el informe en su conjunto, y se tiene que hablar de las conclusiones de ese informe.
Y las conclusiones de ese informe no son las que se han trasladado aquí.
Las conclusiones de ese informe no son que hay o que se han detectado actuaciones que se colocan al margen de las leyes contables y presupuestarias; no se ha detectado, a pesar de lo mucho que lo está aireando la oposición, que existe un déficit encubierto; no se ha detectado que haya flexibilidad en la contratación por parte de la administración.

Y mi grupo ha votado a favor por dos motivos fundamentalmente.
En primer lugar, porque el propio informe dice que no ha habido ninguna situación que sea objeto de abrir expedientes de responsabilidad contable.
Eso quiere decir que no se ha producido, según el Tribunal de Cuentas, ninguna actuación que produzca menoscabo en los fondos públicos.
Y segundo, que no se vulneran en ningún momento las leyes contables y presupuestarias por parte de la administración pública valenciana.

Este informe lo que dice es que las cuentas reflejan la imagen fiel, la situación financiera y avalan la gestión económica del Gobierno Valenciano.
Este informe dice que la liquidación del presupuesto arroja un superávit de 746 millones, lo cual quiere decir que en dos años se ha senado un déficit de 64.
000 millones de pesetas.

Y aquí se ha puesto sobre la mesa lo que decía el síndico en la Comisión de Economía, y yo le puedo decir que yo también puedo leer lo que dice el síndico ante mis preguntas, y también le puedo decir lo que le dijo ante las preguntas de otro representante del Grupo Socialista.
Y el síndico, en la página 18, dice: "déficit, yo tampoco he dicho que haya un déficit encubierto".
"Yo tampoco he dicho que haya un déficit encubierto.
" El Síndico de Cuentas dice: "y el presupuesto arroja un superávit", claramente en la propia comisión en el *Diario de Sesiones* de comisión.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Costa, cíñase a la explicación del voto, por favor.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Sí, estoy ciñéndome, señora presidenta.
Muchas gracias.

En primer lugar, el síndico dijo claramente que no había déficit encubierto y que había un superávit, página 18.
Pero además, es importante destacar que este superávit que dice la administración pública valenciana, que dice el Consell, la intervención general, que dice el propio informe de sindicatura, que dice el propio síndico en la comisión ante las acusaciones lógicas que la oposición realiza, es un superávit fruto de la buena gestión presupuestaria del gobierno.
Porque ese superávit no se consigue única y exclusivamente con ingeniería financiera, como parece ser que se pone aquí de manifiesto; ese superávit se consigue con medidas reductoras del déficit, que la propia sindicatura alabó en las anteriores dos ejercicios, y gestionando mejor los ingresos.
Es que se ha recibido un 17% más de ingresos que en el año 97.
Es que la ejecución de los ingresos de la administración pública valenciana ha sido un 3% superior a la previsión inicial, es decir, se ha ejecutado un 103%.

En cuanto a la contratación, que es otro de los temas que nosotros creemos que ha merecido el voto afirmativo del Grupo Parlamentario Popular, lo que dice el informe, y luego hablaremos de lo que dice el síndico en la comisión, es que en el capítulo II el 81% de lo licitado ha sido por concurso, se ha incrementado el procedimiento de concurso un 27%, y se ha reducido de forma importante la contratación por procedimiento negociado, es decir, la famosa contratación a dedo.
Lo que dice es que ha habido más transparencia, más concurrencia y más publicidad en la contratación pública valenciana.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Costa, vaja finalitzant.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Sí, voy terminando.

Y en el capítulo VI dice exactamente lo mismo, dice que por concurso se ha licitado el 80%, por subasta se ha licitado el 8% y por procedimiento negociado solamente el 3%.
Y ante las lógicas insistencias de la oposición sobre que se estaban cometiendo irregularidades en la contratación ­fraccionamiento, etcétera­, el Síndico de Cuentas dice: "La señora Moreno ha hablado de fraccionamiento de pago.
Yo no he dicho que hubiera fraccionamiento" de pago.
Página 18.

Pero además también dice algo que para mí o a mi juicio es revelador y que pone de manifiesto por qué este grupo parlamentario ha votado a favor.
Sobre la contratación dice: "Yo en esto coincido con lo que acaba de decir el representante del Partido Popular de que se ha mejorado mucho.
" "Ojalá siguiera así siempre, porque entonces acabaríamos con el procedimiento negociado.
" Ojalá se siguiera contratando como lo hace el gobierno del Partido Popular, públicamente, con concurrencia y con transparencia, porque entonces estaríamos olvidando las contrataciones a dedo que se hacían anteriormente.
Y eso es lo que pone el informe.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Costa.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

Termino, señora presidenta.

.
.
.
lo que pone el informe de la Sindicatura de Cuentas y lo que dice el síndico en la propia comisión.
Por lo tanto, esos han sido, fundamentalmente, los motivos por los cuales el Grupo Parlamentario Popular ha apoyado y ha aprobado este informe.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Moreno, per a què demana la paraula?

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Para réplica, porque en el turno de posición de voto el representante del Grupo Popular me ha contradicho directamente.

 

 

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Señora Moreno.
No hay lugar al turno de réplica en la explicación de voto.
Por lo tanto, lo siento, pero el Reglamento no me permite darle la palabra.

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre declaració de l'any 2001 Any del Mestre Joaquín Rodrigo, presentada pel GP Popular (RE número 8.
377, BOCV número 37).***

**La senyora presidenta:**

 

Pasamos a continuación al punto tres del orden del día, Proposición no de ley sobre declaración del año 2001 Año del Maestro Joaquín Rodrigo, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.
Para la presentación y defensa, tiene la palabra la señora Nácher, en representación del Grupo Parlamentario Popular.

 

 

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

En l'any 2001 es compliran cent anys del naixement a Sagunt del mestre Joaquín Rodrigo, marqués de los Jardines de Aranjuez.
La seua vida discorre pràcticament en la totalitat del segle XX, ja que el mestre ens va deixar fa pocs mesos, a la tardor de 1999.

El mestre Rodrigo és un dels compositors espanyols del segle XX més apreciats i reconeguts en l'àmbit nacional i internacional.
La seua obra s'ha difós per tot el món, i ha assolit extraordinaris nivells de popularitat.

La nostra comunitat, si per alguna cosa es caracteritza és pel nostre amor a la música, patent sempre en la nostra idiosincràsia, en la nostra manera d'entendre la vida, la cultura i les tradicions.

Sent d'edat molt primerenca, Rodrigo va seguir estudis musicals inicialment a València, amb Antich, López Chávarri i Gomá.
Més tard, a Paris, amb Paul Dukas.

En 1923 va donar a conéixer les seues primeres partitures, com la *Suite per a piano* y *Els joglars* per a l'orquestra.

Nomenar totes les obres compostes pel mestre Joaquín Rodrigo seria molt llarg.
Però no podem oblidar l'obra per la qual és més conegut, *El concert d'Aranjuez*.

Cal destacar una gran partitura orquestral com és el poema simfònic *Per la flor del lliri blau*, vinculat al moviment musical valencià de l'època.

En 1954 es va estrenar en el Teatro Romano de Sagunto l'obra *La destrucció de Sagunto*, música de Rodrigo davall la direcció d'Agustí Alemán Rodrigo, compositor musical i director de la Coral Polifònica Valentina, que és d'Algemesí.

Anys després, també es va estrenar en les ruïnes saguntines com a il·lustració sonora per a la representació.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyora Nácher.
Per favor, pregue silenci, senyories.

Continue, senyora Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Com anava dient, anys després també es va estrenar en les ruïnes saguntines com a il·lustració sonora per a la representació de *Sonica la cortesana*, de Blasco Ibáñez, i per a música de cambra va escriure *Set cançons valencianes*.

Però la figura de Joaquín Rodrigo no és solament conegut per la música, sinó per les múltiples facetes que ha exercit com a directiu de l'Once, professor d'universitat, concertista, musicòleg, periodista, etcètera.

La seua labor ha sigut reconeguda arreu del món, bé per mitjà de distincions, premis o nominacions, com doctor honoris causa per diverses universitats internacionals o nacionals, com la Politècnica de València o la Universitat d'Alacant.

Tots sabem que la història de la música té en ell un artista que va saber dur l'humanisme a l'espai temporal de la música i sempre reconeixem en la transparència del seu art, nodrit d'un llenguatge culte i popular en la seua exemplar mestria.

Sent com és un autor de música clàssica, Rodrigo ha sabut connectar amb qualsevol oïdor gràcies a un do melòdic i a una diamantina en el tractament dels timbres, recolzat per una rítmica complexa en el fons però senzilla en la superfície.

La commemoració del seu centenari és una ocasió privilegiada per a reforçar l'interés que la seua obra i la seua figura desperten dins i fora de les nostres fronteres, impulsant les iniciatives de qualsevol índole que puguen contribuir a rendir-li un merescut homenatge.
No sols perquè ens trobem en terra que el va vore nàixer, sinó perquè estem front a una obra i un home d'universalitat indiscutible.

Per això, des del Grup Parlamentari Popular proposem a la Generalitat declarar l'any 2001 l'any del mestre Joaquín Rodrigo, així com a recolzar a la Generalitat i a les altres institucions valencianes integrants de la comissió nacional organitzadora dels actes commemoratius del centenari de Joaquín Rodrigo.
Al mateix temps, instar a les entitats públiques o privades de la Comunitat Valenciana que vulguen sumar-se a esta commemoració.

Pensar en Joaquín Rodrigo ens plena d'orgull i amor a la cultura.
Esperem que assumim esta efemèride amb l'alé unànime i pugam correspondre com cal a un dels creadors més transcendents del segle XX.
Estic segura que per a esta commemoració, amb l'entrega de tots, obtindrem els fruits esperats en correspondència a la qualitat extraordinària de Joaquín Rodrigo, que segueix hui entre nosaltres.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Nácher.

A esta proposició no de llei no hi ha esmenes presentades.
Per tant, correspon el torn de fixació de posició.

Té la paraula el senyor Cardona, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

El Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià va a votar a favor aquesta proposició, aquesta proposta que fa el Grup Popular, perquè considerem que Joaquín Rodrigo és una gran personalitat valenciana i es mereix aquests homenatges i el seu reconeixement per part de les institucions i per part dels organismes públics del País Valencià.

No vaig a repetir moltes de les coses que ha expressat la diputada que m'ha precedit en el torn de paraula.
Sí que voldria ressaltar alguna qüestió.
I és que aquest mestre, el mestre Joaquín Rodrigo, que va perdre la vista molt promptament, als tres anys, va saber vèncer aquesta discapacitat.
I pense jo que també és una mostra i una prova que la gent que té algun tipus de discapacitat física, inclús psíquica, pot avançar i pot aconseguir èxits en aquesta vida i pot aconseguir aportar a la cultura i aportar a la societat coses molt importants i interessants.

Només vaig a ressaltar que Joaquín Rodrigo va debutar com a compositor ací mateix a València, en els concerts d'estiu als Vivers, amb el mestre Izquierdo com a director, que va estudiar a París, que va tindre amistat amb molts dels músics importants de la seua època.
Caldria ressaltar l'amistat amb Falla, amb Ravel.
I també caldria ressaltar, com no?
, la composició i l'estrena del *Concierto de Aranjuez*.
Este concert, que es va estrenar a Barcelona, per a guitarra i orquestra, va suposar un gran èxit quan es va estrenar a París, i on el va tocar a la guitarra Narciso Yepes, també un gran guitarrista espanyol.

Bé.
Nosaltres considerem que el mestre Joaquín Rodrigo, que va a més aportar la seua tasca a unes altres activitats ­va ser crític de música en la premsa, va ser professor d'història de la música a la universitat en la càtedra Manuel de Falla, va ser responsable de l'àrea d'art i propaganda de l'Organització Nacional de Cecs­, nosaltres considerem que aquest home, que beu en la tradició de distintes cultures del pobles espanyols i que va dignificar, va enriquir tots els gèneres musicals, sobretot en les seues obres per a piano, però també sobretot en la seua aportació en la dignificació de la guitarra, a la qual li va donar definitivament una internacionalització com a instrument de concert.
.
.

Per tant, el mestre Joaquín Rodrigo es un valencià universal i reconegut internacionalment.
Este reconeixement internacional ja s'ha vist prèviament en totes les distincions i honors que va rebre en vida: el doctor honoris causa per la Universitat de Salamanca, Southern en Califòrnia, per la Politècnica de València, per la Complutense de Madrid, per la d'Alacant, Exetter.
.
.
en fi, va rebre múltiples homenatges en vida.

I ja en este moment que es compleix el centenari, a nosaltres ens pareix encertat i convenient celebrar-lo adequadament; per això votarem a favor aquesta proposició no de llei.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Per a fixació de posició, té la paraula la senyora Amorós, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**La senyora Amorós Fillol:**

 

Señora presidenta.

Señoras diputadas, señores diputados.

Buenos días.

Quisiera fijar la posición de mi grupo, el Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes al que en este momento represento, no sin antes hablar de la obra y la persona de Joaquín Rodrigo.

Quisiera destacar ante todo el coraje y la voluntad con la que enfrentó la vida y agradecerle, donde quiera que esté, su amor a la música, que le llevó a ser maestro entre maestros y a dejarnos como legado cultural a los valencianos y valencianas el mejor patrimonio: su obra, que hoy es nuestra.

Quiero entender que esta Cámara, las Cortes Valencianas, hoy no sólo están realizando un acto solemne de reconocimiento a la obra y a la persona de Joaquín Rodrigo, porque para ello con una declaración institucional bastaría.
Aunque todo hay que decirlo.
Debemos reconocer nuestros errores y las instituciones no estuvieron a la altura, no supieron reaccionar en el momento que quizá más lo necesitaba su familia a la muerte del maestro Rodrigo, como bien expresó su hija.

Por ello, quiero dejar constancia de que confío y espero que esta iniciativa sirva no sólo para intentar de alguna manera enmendar errores pasados, sino para que el año 2001 sea declarado Año del Maestro Joaquín Rodrigo y que ello sirva para que su obra sea conocida extensamente por la sociedad valenciana.

De nada sirve declarar años si los vaciamos de contenido.
Es necesario que este año sirva para impulsar el conocimiento de la obra de Joaquín Rodrigo entre la sociedad valenciana, porque quien desconoce su cultura, quien desconoce la obra de sus artistas, de alguna manera está dejando de conocerse a sí mismo.
Estaríamos privando, en definitiva, del patrimonio que con tanto empeño el maestro se esforzó en legarnos a todos y cada uno de nosotros.

No privemos a la sociedad valenciana de lo que les pertenece por derecho.
Entre todos hagámoslo posible.
Y, a su vez, que este año también sirva para impulsar la obra de compositores valencianos de reconocido prestigio o que simplemente empiezan, pero que es deber del Gobierno valenciano y sus instituciones establecer los mecanismos necesarios y suficientes para que se puedan dar las condiciones óptimas para que puedan empezar a caminar en igualdad de condiciones.

Joaquín Rodrigo nos ha dejado lo mejor de sí mismo: su obra.
Impulsemos, consigamos que el patrimonio cultural valenciano siga creciendo.

Por todo lo expuesto, el Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes va a votar a favor de la proposición no de ley sobre la declaración del año 2001 Año del Maestro Joaquín Rodrigo, como no podía de ser otra manera, porque entendemos que su obra debía ser reconocida por todos los valencianos, y es en esta Cámara, las Cortes Valencianas, donde todos y todas están representados.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Amorós.

Correspon a continuació la votació de la proposició no de llei sobre declaració de l'any 2001 Any del Mestre Joaquín Rodrigo, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Senyories, comença la votació.
El resultat és de 74 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada la declaració de l'any 2001 Any del Mestre Joaquín Rodrigo.

Se suspén la sessió per deu minuts.

 

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 13 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 47 minuts)*

 

 

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre declaració de l'any 2002 Any Viciana, presentada pel GP Popular (RE número 8.
378, BOCV número 37).***

 

**La senyora presidenta:**

El punt quatre és la Proposició no de llei sobre declaració de l'any 2002, Any Viciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula, per a la seua presentació i defensa, la Il·lustre Diputada Senyora Vicent, per part del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora Vicent Saera:**

Senyores i senyors diputats.

La Proposició no de llei que hui anem a defendre, anem a defendre i anem a proposar l'any de reconeixement al 2002, any de Rafael Martí de Viciana.
Este personatge, que va ser tot un home importantíssim fa 500 anys en la Comunitat Valenciana, va nàixer i va viure a Borriana i va morir a Borriana.
Este home és molt important, però no sols és ell sinó també tota la seua família.
Ara quan jo relate la vida i obra d'este insigne borrianense, vull també que coneguem un poc, com una pinzellada, el que era esta família en aquell moment a Borriana, a la Corona d'Aragó i a tota Espanya.

L'origen del cognom de Viciana és perquè esta família, que ve de Gran Bretanya, es va instal·lar a Espanya, a Vic, perquè va vindre per a lluitar amb les tropes del Rei Jaume I *(so per interferència d'un mòbil).*I el cognom Viciana, l'origen d'ell és: el Vic, perquè va ser el primer lloc on es van assentar esta família i després van vindre tots a Borriana.
I aleshores l'origen del Viciana: és "Vic", per Vic, i "ana", per Borriana.
Aleshores, eixe és l'origen del seu cognom.

És un home que a la millor jo crec que esta Cambra ho coneixeran tots, perquè és un home que ací molt propet té fins i tot un carrer dedicat a d'ell.
Però va ser una persona molt important en aquell moment.

Jo ara vaig a donar unes pinzellades a la seua vida i a la seua obra perquè tots puguem eixir d'ací coneixent un poc més qui era este gran cronista i este gran historiador.
Dic que també parlaré de la família, perquè no era ell sols sinó que era tot un grup de familiars, començant per l'avi, els qui van implantar en esta zona, i especialment a Borriana, i van irradiar des d'allí a tota la comunitat i a tot el món en aquell moment.

El origen de la familia Viciana era británico.
El primer Viciana llegaría de Inglaterra para unirse a las tropas del Rey Jaime I y se establecería en Burriana.
Fue el abuelo de nuestro cronista Martín de Viciana, el viejo, que obtuvo la nobleza y fue nombrado conseller por concesión de Juan II de Aragón en 1461 y en 1477 gobernador de la Plana.

El Rey Fernando el Católico le confió la custodia del castillo de Olocau.
Era uno de los oficiales más preeminentes del país.
Tuvo que solventar problemas diversos, particularmente el bandolerismo.
*(So per interferència d'un mòbil)* Su relación con el Rey Católico era tan habitual que recibió del mismo la notificación personal de la conquista de Granada.
Se le supone traductor al valenciano de obras de Aristóteles y Lucio Aneo Séneca.

De los hijos que tuvo, el primogénito, Rastón, desempeñó el cargo de copero del Rey Católico y le confirmó el oficio de gobernador que tenía su padre.
El segundo hijo, don Martín, padre del cronista, el Rey don Fernando le dio el cargo de paje suyo y le otorgó el hábito de Calatrava, juntamente con la encomienda de Burriana.
Se le conoce por la participación activa en la sesiones de las Cortes de Monzón en 1510, como diputado del brazo eclesiástico durante las guerras de las Germanías.
Se encargó de la defensa de Burriana.
En 1522 muere en Alcañiz por los comuneros alterados.

La muerte de su padre fue para Rafael Martí de Viciana, huérfano a los 20 años, la causa de que encauzara su vida en otra dirección, notario e historiador, privándole de seguir la carrera de sus mayores.
La muerte de su padre a manos de los agermanados tiene que influir a la hora de narrar la Revolución agermanada, cosa que ocurriría 40 años después.

En su juventud fue paje de lanza del duque de Gandía, don Juan de Borja.
Más tarde gozó de la encomienda de Burriana y la orden de Calatrava que su padre disfrutó.
Se doctoró en Derecho civil y canónico en la Universidad de Valencia.
Desde muy joven fue un entusiasta aficionado a las lecturas de índole histórica, especialmente de cuanto se refería a tema regnícolas; lo que unido a la precocidad de su privilegiado ingenio hizo que a los 15 años diese principio a la *Crónica de Valencia y su reino*, la que terminó 48 años después, en 1566.

¿Cuáles fueron los motivos de esta tardanza?
Pues los motivos de tardar 40 años en escribir esta crónica fue porque se vino a Valencia a estudiar la carrera que he citado anteriormente, por la guerra de las Germanías y, luego, por ejercer en Burriana como notario en aquel momento.

Es a partir de la guerra de las Germanías cuando Viciana entra en una etapa fundamental de su vida, la etapa de historiador.
Fue, sin duda, el impacto de esta guerra lo que le llevó a tal vocación.
En el *Libro cuarto* de su crónica, el más extenso e importante que salió de sus manos, el dedicado a las Germanías, es donde nos relata su vivencia personal.

En febrero de 1525 ejerció como notario en Burriana, profesión que interrumpió para tomar parte en la campaña contra los moriscos del Espadán.
Su profesión de notario la compartía al mismo tiempo con los *Libros cabreros* de la corporación eclesiástica, tan influyente y poderosa en aquella época.

En el plano político, en su *Libro tercero* trata del tema de las Cortes Valencianas y dice: "Soy testigo de vista y he sido síndico en tres Cortes por villareales: en las Cortes de Monzón en 1542, como síndico de Burriana, Vila-real y Ademuz, y en 1547 sólo como síndico por Burriana".
Además de tachador en estas Cortes fue uno de los procuradores elegidos para examinar los recursos de la Generalitat.

La vida de Viciana en su madurez y ancianidad transcurrió en Burriana.
Murió a los 80 años, fue enterrado en la iglesia parroquial de El Salvador, donde reposan, además de sus padres, sus antepasados.

Y ahora voy a pasar de la vida, que es lo que ya he comentado, a la obra histórica y literaria de este insigne burrianense.

La obra que ha dado fama a Viciana es la *Crónica de Valencia*, muy ambiciosa por parte del autor, que se propuso escribir una verdadera historia general de la ciudad y Reino de Valencia.
Es, sin lugar a dudas, el más importante cronista de la Corona de Aragón.

El esquema de su obra es el siguiente: Historia de la ciudad de Valencia desde su fundación hasta el siglo XVI, la primera parte; Del brazo nobiliario del Reino, agrupado por familias aristócratas, la segunda parte; y el Realengo, órdenes militares y monasterios del país, la tercera parte; y la Revolución agermanada la cuarta parte.

La primera parte de la crónica, por desgracia, se ha perdido.
Sin embargo, los testimonio indirectos por la segunda y tercera parte, indican cómo era intención del autor relatar la historia de la ciudad desde su fundación hasta el 500, sobre todo con especial atención a la conquista de Valencia por el Rey Jaime I.
También trae datos sobre demografía, urbanismo, luchas sociales, monumentos artísticos y religiosos, etcétera, tal como aparecían en la época de Viciana.

En 1574 imprimió una pequeña obra titulada *Libro de alabanzas de la lengua hebrea, griega, latina, castellana y valenciana*.
En ella quería dar una primacía a la lengua valenciana sobre la castellana.
También escribió el *Libro de nobleza, hidalguía, armas y blasones*, que es sin duda el trabajo inserto en la segunda parte de la crónica; y un libro para entretenimiento y evasión, *Libro de recreación de los días calurosos de julio*.
O sea, que hace 500 años ya hacía calor en julio en Valencia.

El *Libro segundo* de la crónica la primera impresión dedicada al Duque de Gandia, don Carlos de Borja, fue publicada en Valencia en el año 1564 y abarca, por orden alfabético, desde la familia Aguilar a la de Cervelló, con la excepción de la familia Borja que ocupa un extenso lugar al principio de la obra.

En la página 56 concluye bruscamente el libro: "Sin embargo, la nobleza valenciana consiguió que la audiencia suspendiera la edición".
La segunda y tercera edición fueron, igualmente, sobornadas.
La cuarta edición no estuvo a cargo de Viciana, pues se editó después de la muerte del cronista y por alguien que no conocía muy bien la toponimia y los nombres locales.
Desde luego es una grave mutilación a la obra de Viciana, debida, sin duda, también, a la nobleza, a la que no debió ser de su agrado el tratamiento que le dio el cronista.

La tercera parte de la crónica, en primer lugar, el autor se limitó a registrar la fecha y lugar de expedición de los privilegios, cartas, órdenes, bulas, donaciones y demás papeles.
Menciona los archivos en los que ha trabajado, entre ellos el suyo propio; los archivos de la gobernación y baile general de Valencia; convento de Valldigna; orden de Montesa; ciudades de Játiva y Alicante y los de Vila-real, Burriana, Onda y Castellón.

En esta tercera parte narra también la historia de las reyes de Aragón, dedica un capítulo a cada monarca con la efigie correspondiente.
Se ocupa, a continuación, de los condes de Barcelona, hasta Ramón Berenguer IV; trata sobre todo de la vida del monarca Jaime I el Conquistador, a quien le dedica 12 folios; continúa con toda la dinastía de la Corona de Aragón hasta llegar a Fernando el Católico.
La línea de los reyes de Castilla tiene menos extensión e interés, abarca desde Pelayo a Enrique IV.
A continuación, y en breves páginas, narra la vida de Felipe el Hermoso, esposo de Juana la Loca, para pasar a tratar la vida de Carlos V, aunque no muy extensamente, ya que omite la cuestión de las germanías que tratará en la cuarta parte de sus crónicas.

La cuarta parte de este *Libro tercero* está dedicada a las ciudades, castillos, villas y lugares reales del Reino de Valencia.
Sin embargo, Viciana no es objetivo en el tratamiento que da a todos los lugares, ya que concede privilegios a las ciudades de la Plana, en especial a su villa natal de Burriana.

La cuarta parte de la crónica, las Germanías, el *Libro cuarto* de la *Crónica de Valencia*, fue editado en Barcelona en 1566.
El libro está dedicado a Felipe II.
Es, sin duda alguna, la más completa y ambiciosa relación que nos ha quedado de las Germanías de Valencia.
Sin embargo, peca un poco de parcialidad, al estar Viciana y toda su familia adscritos al bando nobiliario y haber sido asesinado su padre por los agermanados en Alcañiz.

Yo creo que luego de esta breve exposición tendremos un poco idea ya más profunda de lo que fue esta familia y especialmente Rafael de Viciana para esta comunidad.

I ara l'únic que vull és que esta Cambra aprove esta proposició no de llei perquè l'Ajuntament de Borriana, unit a totes les institucions, tant públiques com privades, que vulguen col·laborar en este any 2002 a donar a conéixer esta personalitat i a esta família que fa 500 anys va marcar època a la Comunitat Valenciana, el donar opció perquè tots els historiadors i investigadors puguen enriquir-nos a tots d'esta meravella que tenim i que puguem tots conèixer millor a esta família.

No res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Vicent.

A esta proposició no de llei no hi ha esmenes presentades.
Per tant, correspon la fixació de posició.

En representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Senyors diputats, senyores diputades.

Rafael Martí de Viciana, conegut com Martí de Viciana, va nàixer a Borriana a l'any 1502, era fill d'humanistes i va realitzar estudis de dret i va a aplegar a ser jurista i notari a més d'historiador i documentalista.

A principis del segle XVI, que va ser el segle del seu naixement, les tensions socials s'endurien al si de la ciutat, tot i que l'economia no sofria cap commoció catastròfica.
Però existia una certa inquietud en el poble, produïda per eventualitats aparatoses, que ocasionaven de vegades moviments fugaços de revolta.
Va viure uns anys marcats per desgràcies, com les pestes de 1508, de 1519; va patir les pluges i riuades de 1517; i a més va sofrir la pèrdua del seu pare al 1521, quan Martí de Viciana tenia 19 anys amb motiu de la Revolució de 1520.

Recordar a Martí de Viciana també és parlar de les Germanies, de la guerra civil entre els nobles i el poble, que es va produir principalment per la mancança d'una governabilitat clara a la ciutat i per l'odi a la noblesa per part del poble.

Lògicament, entre molts altres temes amb contingut social o malestar agrari hi havia d'un costat en el sentiment del pagès envers el senyor feudal, però, per fi, en 1523 amb normalitat va quedar restaurat al País Valencià.

De totes estes coses Martí de Viciana va escriure, va començar escriure als 15 anys.
I la seua obra fonamental és la *Crònica de la ciutat de València i del seu Regne*, i va ser un escrit històric de l'època que va realitzar en quatre parts, de les quals en l'actualitat només se'n conserven tres.
Les tres primeres, el desaparegut, el segon, que fa referència a la noblesa, i la tercera part que fa referència a la ciutat, es van publicar a València entre el 1563 i 1564, i la part quarta, que fa referència a les Germanies, es va publicar a Barcelona en el 1566.
Actualment la Universitat de València, i dins de les fons històriques valencianes, està realitzant una edició transcrita de la *Crònica* que ja va ser reeditada per la universitat i per la Societat Valenciana de Bibliòfils l'any 1881.
El 1970 la llibreria París-València va fer una edició facsímil d'aquesta última edició.

Martí de Viciana sempre va escriure originalment en valencià, però ja en el segle XVI la literatura escrita en valencià no era rendible, a causa que les editorials solament editaven en castellà *(so per interferència d'un mòbil)* i no existien editorials econòmicament fortes per a editar en la nostra llengua.
D'alguna manera també podem fer un paral·lelisme en èpoques recents, o fins i tot en època actuals on l'edició en valencià està patint grans mancances.
Aquesta decadència cultural i econòmica, va obligar els escriptors de l'època a escriure en castellà, i Martí de Viciana va ser un dels primers en traduir les seues escriptures inicials en valencià, traduir-les al castellà.

De totes formes, Martí de Viciana va ser una persona que sempre es va estimar la seua llengua.
Una prova és el llibre que va fer de *Alabanza a la lengua valenciana*, que va escriure l'any 1574, i és un cant al valencià, al seu ús i a la seua importància com a mitjà de comunicació i cultural.
Finalment Martí de Viciana va morir l'any 1582, tenia 80 anys, i ens va deixar un bon patrimoni cultural, ja que gaudim a través dels seus escrits de part de la nostra història.

Per totes aquestes raons i perquè creiem que és un personatge a considerar, i també el seu amor, la seua estima a la nostra llengua, creiem que és important que l'any 2002 se celebre el cinc-cents aniversari del seu naixement, i per tant votarem a favor d'aquesta proposició.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

En representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula el senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Senyories.

Presidenta.

El Partit Popular ha presentat la Proposició no de llei sobre la declaració de l'any 2000 Any de Viciana.
I quan nosaltres presentàrem l'any 2000 Any dels Borja, tinguérem molts problemes.
No es volia acceptar una proposició no de llei que vinguera de l'oposició, i haguérem d'acceptar moltes modificacions encaminades pràcticament totes a lloar les actuacions del Govern de la Generalitat perquè finalment fóra aprovada.
Però nosaltres, senyories, no anem a fer igual.

El 2002 es complirà el cinc-cents aniversari del naixement de Rafael Martí de Viciana.
Encara falten dos anys.
Però el Partit Popular no volia que li poguera passar o que li tornara a passar una cosa com li va passar en l'Any dels Borja, i per tant ho ha portat ja a la Cambra.
Ens pareix molt bé.
Nosaltres no farem igual com ells.

Fins i tot quan nosaltres presentàrem una moció que té a vore en açò, conjunta amb Esquerra Unida per a assegurar la memòria d'Enric Valor, no ho varen acceptar en el Partit Popular.
A pesar de la propaganda que s'havien fet i dels plors d'alguns membres del Partit Popular en el soterrar d'Enric Valor, quan allò era un plantejament mediàtic.
En la comissió nosaltres no vàrem entendre les raons per les quals no s'acceptava el tema d'Enric Valor, però després vam vore que era un problema de greuge comparatiu.
No podien acceptar el tema d'Enric Valor perquè evidentment hi havia un greuge comparatiu en altres plantejaments.

Nosaltres no anem a posar cap greuge comparatiu amb Martí de Viciana.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Vives, atenga's a la qüestió.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Senyora presidenta, jo li agraïsc que estiga pendent del debat, i espere que continue així.
Però no voldria que açò fóra un judici sumaríssim, i que vosté fóra una jutge imparcial.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Vives.
Senyor Vives, és la meua responsabilitat dirigir el debat i aplicar el Reglament.
Continue, senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Nosaltres no anem a fer igual com el Partit Popular.
Per quina raó no anem a fer igual?
Voldria haver dit algunes coses més per a, precisament, marcar eixa diferència, però nosaltres creiem que la cultura i les nostres senyes d'identitat més significatives, com ara la llengua, han de tindre el més ample consens possible.

És impensable que en el segle XXI encara pesen sobre nosaltres els errors polítics del passat.
Hem de mirar cap al futur, i ho hem de fer amb una visió ampla i oberta.
I els nous signes de la modernitat han d'estar permanents, com vàrem aprovar en l'Any dels Borja, i per tant, Martí de Viciana pot perfectament també plantejar eixe tipus de modernitat.
Hem de fer-ho possible per a què tots els valencians i totes les valencianes puguen gaudir dels béns de la cultura i dels béns de l'educació.
I ho hem de fer precisament a partir del consens, perquè sense el consens polític, tots els valencians i valencianes no poden gaudir del bé de la cultura i del bé de l'educació.
Des d'eixe punt de vista, nosaltres hem de fer que les nostres senyes d'identitat no siguen una bandera de divisió, sinó que siguen una bandera de consens de tots els valencians.
Per aquestes raons i per altres que estalvie a ses senyories, el Grup Socialista­Progressista votarà a favor de la proposició.

Però no voldria acabar sense dir algunes coses, i encara que la senyora Vicent ha fet la majoria del seu parlament en castellà, jo no voldria acabar la meua intervenció sense dir algunes coses sobre Rafael Martí de Viciana.
Però com que no tinc una oratòria brillant, ni tan sols fàcil, em permetran la llicència de llegir unes quantes línies que porte preparades per fer-los a ses senyories més suportable la meua pròpia insuficiència.

Valencians i valencianes hem tingut la sort i la satisfacció intel·lectual, de poder contar amb uns personatges que han fet de la nostra història un element d'estudi apassionant però també decididament cívic.
Beuter, Cavanilles, Carreras i Candi, amb un esforç sempre superior al pagament amb que la societat poguera satisfer-los, crearen una xàrcia de textos històrics que ens han servit, no solament com a element per a bastir una cronologia, sinó, i sobretot, per a acostar-nos a la nostra realitat com a un poble culturalment i lingüísticament singular.

Entre aquests personatges històrics destaca, sens dubte, Rafael Martí de Viciana, net d'un governador de la Plana i humanista reconegut, anomenat també Martí de Viciana, i fill d'un defensor dels drets dels valencians morts a la guerra de les Germanies.
Rafael Martí de Viciana representa algunes de les millors qualitats *(so per interferència d'un mòbil)* presents en aquells homes i dones que, amb la literatura o el dret ­no podem oblidar que era doctor en lleis per la Universitat de València­, feren de la tasca redreçadora del territori valencià la seua principal activitat.

La *Crónica de la ciudad i reino de Valencia*, en la qual treballaria més de quaranta-vuit anys, buscant documentació i redactant-la, és un compendi imprescindible per a aproximar-se a la nostra història, i també un dels llibres més simbòlics del segle XVI.
Un llibre, on la lletra, així com els magnífics gravats de les ciutats, especialment de les ciutats que li eren més pròximes, com ara mateix Onda, Burriana, Vila-real o Castelló, però també altres més allunyades com Alacant, la Vila o Benicarló, són el referent del trànsit d'un temps en què els valencians començaven per dissort a perdre l'empenta del Segle d'or.

I conscient d'aquell Segle d'or havia sigut sobretot el període en el qual la nostra llengua havia gaudit d'una importància cabdal, i havia oferit a la literatura universal les obres d'Ausiàs Marc, de Joanot Martorell o sor Isabel de Villena.
I ell va escriure les *Alabanzas de la lengua hebrea, griega, latina, castellana y valenciana* per defensar la major puresa del valencià i la diferenciació respecte del castellà, en un temps en què ja alguns optaven per una llengua forastera en lloc de la pròpia.
Rafael Martí de Viciana, seguint la tradició humanista del seu avantpassat Martí, va sobreposar la dignitat i la realitat històrica per damunt dels interessos del moment.
Això va fer que les forces guanyadores de la Germania, representants d'una oligarquia que va tancar i trencar l'obertura al món modern dels valencians del XVI, l'acusaren sovint de rebel.
Però ni acusacions ni atacs impediren que la seua imparcialitat fóra exemple i model per als historiadors posteriors.

Aquest potser el millor missatge que ens pot oferir el record i la recuperació de Rafael Martí de Viciana, el d'un home que va saber posar en primer lloc el compromís amb la seua comunitat, pel seu poble, sense haver de plegar-se als interessos d'aquells que des del poder creuen que tot està permés.
En aquest sentit, l'any que li dediquem ha de servir per a recordar-lo i també per a recuperar la seua obra, acostar-lo als centres docents i d'investigació, i a tots els qui vulguen saber que el territori valencià ha sigut bressol, al llarg de la història, de personatges que han anteposat els principis de dignitat i solidaritat espuris del benefici propi, personatges com Rafael Martí de Viciana.
Per totes aquestes raons, el Grup Socialista­Progressita votarà, a pesar de no haver-ho poder dir tot, a favor de la proposició no de llei.

Moltes gràcies, senyories.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vives.

Passem a continuació a la votació ordinària de la Proposició no de llei sobre declaració de l'any 2002 Any Viciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 79 vots a favor, cap en contra, cap abstenció, queda aprovada la declaració de l'any 2002 Any Viciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

 

 

***Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller de Cultura, Educació i Ciència sobre política general de la conselleria pel que fa a la construcció de centres d'educació infantil, primària i secundària, presentada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 2.
008, BOCV número 16).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Correspon a continuació el debat del punt cinc de l'ordre del dia, Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller de Cultura, Educació i Ciència, sobre política general de la conselleria pel que fa a la construcció de centres d'educació infantil, primària i secundària, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Cardona.

 

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Senyor conseller.

Agraïsc la seua presència hui ací en este debat que li afecta tan directament, i en principi sí que voldria comentar que aquesta proposició ve del 28 d'octubre del 99, és a dir, ja han passat set mesos i escaig, molt de temps per a una moció subsegüent, però si haguera servit per a deixar-la fora de lloc per a què ja no fóra útil, per a què quedara desfasada, m'haguera donat per molt satisfet.
De totes formes no ha sigut així, és a dir, han passat set mesos i escaig i el tema segueix pràcticament igual.

Sempre que venim a parlar ací d'educació ix el tema de la qualitat de l'ensenyament.
Que no és fàcil d'aconseguir perquè calen moltes condicions per a fer-ho.
Cal una formació del professorat, cal tindre uns objectius marcats clars, cal un model educatiu, calen moltes coses.
Dins d'estes coses necessàries, el tema de les infrastructures, el tema que existisquen centres, llocs, el lloc físic on donar, on fer la tasca d'ensenyar i la tasca d'aprendre és un tema fonamental.
Jo sempre insistisc quan parle d'infrastructures en què són necessàries les infrastructures per a un ensenyament de qualitat però no són suficients.
El tindre uns edificis ben dotats no ens assegurarà la qualitat de l'ensenyament, però el no tindre'ls fica a la comunitat escolar, fica als alumnes i fica als mestres i els professors en una situació molt difícil per a portar endavant la seua faena.

Per això, el primer punt de la moció que presentem es refereix al tema de la qualitat de l'ensenyament, al tema de prioritzar, de posar en un lloc preferent la consecució d'eixa qualitat.
I, per tant, implícitament el tema de les infrastructures quedaria englobat juntament amb uns altres temes, com poden ser els que he comentat abans, de formació del professorat, d'atenció a la diversitat, etcètera, etcètera.

Ara, estem parlant aquí de la construcció de centres, i nosaltres pensem que l'aplicació correcta de la Logse no serà possible si les infrastructures necessàries per a portar-la endavant no estan disponibles.
Recordem que la Logse determinava que feien falta.
.
.
calien gimnasos, calia que hi haguera laboratoris, que hi haguera aules d'informàtica, etcètera, etcètera, que no existien en els centres anteriors.

Ací al País Valencià, segons la informació de la mateixa conselleria, actualment, i abans de licitació ­és a dir, encara no estan licitats, i alguns d'ells estan encara en la contractació del projecte, etcètera, etcètera­, hi ha molts centres en situació encara que no van a construir-se prompte.
En primària, a Alacant hi ha 22 centres; a Castelló, 15; a València, 38.
Repetisc que és informació de la mateixa conselleria.
Ací faltarien encara alguns centres que han anat apareixent que necessiten remodelació o construcció, però han aparegut posteriorment les necessitats.
És a dir, en total hi ha 75 centres de primària que encara està molt lluny la seua realització o la seua construcció.

En secundària el tema és més greu.
En informació també de la conselleria, a Alacant hi ha 64 centres que encara estan en algun moment del seu procés de construcció abans de la licitació, n'hi ha 19 a Castelló i n'hi ha 73 a València.
Per tant, hi ha 156 centres, més els que han pogut aparèixer en este procés, algun centre en què han aparegut greus carències en la seua infrastructura, en les seus estructures i que han obligat a desallotjar-lo, etcètera, etcètera.

Per tant, la quantitat de població que està rebent l'educació en condicions inadequades és molt gran.
Encara més si considerem que la no existència d'estos centres de secundària fonamentalment provoca una massificació gran en els altres centres de primària que estan atenent esta població que no pot passar als centres corresponents a la seua etapa.
Per tant, ens trobem que hi ha molts alumnes de secundària que estan ocupant espais d'alumnes de primària, cosa que provoca que no es puga completar la infantil, etcètera, etcètera.
És una cadena sense fi.

La mateixa conselleria, per al curs actual, per a este curs que estem ara passant, va informar que hi havia 637 centres de primària que estaven impartint transitòriament l'ESO.
Va informar també que hi havia 11 centres de primària que estaven donant classes en centres no construïts com a centres escolars, i n'hi havia 19 de secundària en la mateixa condició, en la mateixa situació.
I hi havia, a més, 28 instituts que estaven atenent als seus alumnes en centres de primària, encara que els alumnes estaven matriculats en els mateixos instituts.
Per tant, totes les dades ens vénen a dir que hi ha moltes carències.

La conselleria sempre insisteix que està fent un gran esforç i està complint el calendari.
Per això, nosaltres sempre que hem parlat del tema pressupostari, sempre hem comentat la gran foscor que hi ha quan anem a vore en els pressupostos què és el que realment s'està fent i què és el que realment està previst fer.

En eixe sentit és en el sentit que va el segon punt d'aquesta moció, que fa referència que en els pressupostos aparegueren realment les quantitats que es van a destinar a construcció de centres.

Vaig a comentar algunes de les foscors, algunes de les coses greus que ens pareix que creen molt confusió en la comunitat escolar.

Per exemple, el tema de l'Institut Valencià de la Vivenda.
Si mirem el conveni que va signar la conselleria amb l'Institut Valencià de la Vivenda, descobrim que en l'any 2000 cal pagar a este institut 3.
000 milions de pessetes.
Quan anem a buscar eixos 3.
000 milions de pessetes als pressupostos, no els trobem.
L'únic que hi ha allí, al principi, en la proposta de pressupostos, eren 300 milions en primària i 700 en secundària.
Eixos 700 van desaparèixer després, la conselleria va dir que eren un error.
Però nosaltres considerem que l'error és que no consten eixos 3.
000 milions en un conveni que diu que cal pagar a l'Institut Valencià de la Vivenda.
Per tant, hi ha una gran foscor en els instituts que ha de fer l'Institut Valencià de la Vivenda i en el finançament d'eixe conveni que s'ha signat amb aquesta institució.

Però després tenim el tema dels convenis amb els ajuntaments.
Nosaltres hem fet una miqueta una exploració de com estan estos convenis, i el mínim que podem dir és que han sigut una via molt inadequada per a construir centres escolars i una via que podem considerar fracassada.
A Alacant, a la circumscripció d'Alacant, Agost era un dels pobles en què calia construir un col·legi públic, no s'ha construït.
A Alacant capital hi havia 6 centres per a construir, tampoc s'han construït.
A Cocentaina s'ha anul·lat el conveni signat.
És veritat que s'han fet els dos centres de Torrevieja, de Torrevella.
Ha sigut la ciutat probablement que tenia dos centres per a construir i sí que ho ha fet.
3 centres: dos instituts i un col·legi públic.

A Castelló podem vore com, per exemple, a Onda, dels centres que calia remodelar i construir, només se n'ha remodelat un.
S'ha quedat sense remodelar un centre de primària, no s'ha construït l'institut de batxillerat.
A Vila-real no s'ha començat l'institut de batxillerat nou.
A Castelló capital no s'ha complit tampoc el conveni.

I a València ­vaig a ficar només l'exemple de València capital­, dels 6 centres que estaven conveniats, no ha arribat a començar-se'n cap i crec que la seua tramitació encara està bastant enrederida.

A això li podem afegir que en els mateixos pressupostos, el tema del pagament dels convenis que hi ha amb els ajuntaments tampoc queda gens clar.
En este conveni hi havia 15.
000 milions que havien de traure els mateixos ajuntaments en préstecs i que després la mateixa conselleria hauria de pagar en.
.
.
pagant les amortitzacions, evidentment, i els interessos perquè així ho deia el conveni.
I tampoc trobem les quantitats consignades que es diga: "Açò és per a pagar tal conveni".
És a dir, veem tot un desgavell pressupostari, que creem que hauria de resoldre's d'una manera clara per a estos pressupostos de l'any que ve.

A tot açò, continuem gastant-nos molt diners en lloguer d'aules prefabricades.
En este temps, en l'any 98, per exemple, es van gastar 365 milions.
En l'any 99, si comptaren només les aules que estaven per al curs 98-99, ens gastàrem 420 milions de pessetes.
Probablement n'han sigut més, perquè després se n'han ficat més, d'aules.
És a dir, tenim unes despeses molt fortes en llocs provisionals, i després no tenim gens clar en què es van a gastar els diners dels pressupostos ni podem fer un seguiment correcte de tot açò.

Clar, quan passa açò, les comunitats escolars es veuen obligades a fer un gran esforç, a fer peticions i demandes que es construïsca el seu centre.
Jo li diria al senyor conseller, i a tots els diputats, que a les comunitats escolars, als pares, a les mares, no els agrada fer mobilitzacions o vore's obligats a haver de buscar noves formes de pressionar a les autoritats.
Darrerament estem rebent postals de l'Apa del Monestir d'Elda, que és.
.
.
cada comunitat escolar va buscant noves formes de fer vore la seua carència.
Supose que al Grup Socialista i al Grup Popular també els hauran arribat estes postals, perquè si arriben al Grup d'Esquerra Unida, poca cosa podem fer per a realment resoldre els problemes.

Per tant, com pensem que hi ha una inquietud, que hi ha una inseguretat, que les comunitats escolars es veuen obligades a fer un esforç que no volen, a fer demandes que haurien d'estar cobertes d'ofici per la mateixa administració, és pel que presentem aquesta proposició en què el primer punt fa referència a la qualitat educativa, prioritzar l'objectiu de potenciar la qualitat educativa de l'escola pública.

El segon punt diu que la conselleria destinarà en els pressupostos anuals les quantitats necessàries per a dur a terme la construcció de les infrastructures que vénen contemplades com annex a l'acord de plantilles de secundària, signat el 25 de maig del 99 amb sindicats que formen part de la mesa sectorial, i al pacte per l'educació signat amb les confederacions de pares i mares.
El que volem és que consten amb claredat, que sapiem on van destinats els diners.

El tercer fa referència que la conselleria done compte semestralment a les Corts Valencianes de l'execució de les obres.
En este aspecte hem de dir que la conselleria ens ha passat diverses informacions concretes sobre el tema.
L'última és de març i, per tant, suposem que està bastant actualitzada.
Però precisament per això també demanem que semestralment, i oficialment, es faça, es done compte.

I finalment, demanem que en el tema dels pressupostos, en el tema de si realment s'és transparent, de si figuren totes les partides necessàries amb el seu nom i amb els seus cognoms, demanem que la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència informe a les Corts abans de finalitzar l'exercici de si realment en el pressupost de 2001 figuraran aquestes partides d'una manera concreta.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

A esta moció no hi ha esmenes presentades.

Per a fixació de posició, té la paraula el senyor Vives en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Gràcies, presidenta.

Senyories.

La moció subsegüent que presenta Esquerra Unida després de la compareixença, ens planteja la situació de la Logse a la Comunitat Valenciana.

És de veres que demà el conseller vindrà a explicar-nos què és el que pensa fer de modificacions, però hui caldria que ens centràrem precisament en el tema eixe, el tema de les construccions i el que diu la moció, per allò que la presidenta no em cride l'atenció.

Quan parlem de la Logse, hem de parlar necessàriament de qualitat de l'ensenyament, i quan parlem de qualitat de l'ensenyament és imprescindible referir-se al tema de les infrastructures.
Sense unes infrastructures adequades no és possible parlar de qualitat de l'ensenyament.

I, clar, la situació és prou roïna per a la Comunitat Valenciana.
Nosaltres, des del punt de vista de l'educació infantil, som, segons les dades del MEC ­perquè ja sap que la conselleria dóna poques dades­, l'última comunitat de l'estat espanyol en el tema d'escolarització de xiquets i xiquetes de zero a tres i fins i tot de tres a sis.
Això vol dir que el dèficit d'infrastructures en el tema d'educació infantil, de construcció d'escoles d'educació infantil, és molt elevada.
Segons les dades de la mateixa conselleria, més del 50% dels xiquets i les xiquetes la secundària obligatòria la fan encara en centres de primària, no la fan en centres de secundària.
Som l'última o la penúltima comunitat de tot l'estat espanyol quant a xiquets i xiquetes que reben l'ensenyament en un costat o en un altre.

Clar, això no és una cosa massa convenient des del meu punt de vista.
Hi ha una cosa en la qual serem, segurament, capdavanters.
I és precisament en els barracons que encara estan funcionant en l'educació secundària.
Només en la província de València n'hi ha 208.
Només en la província de València, segons diu la conselleria.
No ho he comptat, ni m'ha atrevit a comptar les d'Alacant i les de Castelló.

Què vol dir això?
Que la situació és realment complicada.
Però, què passa?
Que la propaganda del Partit Popular funciona perfectament.
Això sí que és cert.
I, per què dic això?
En la compareixença última del conseller d'Educació en la comissió, ja que no va poder ser en el ple, va dir que hi havia com a mínim 7, 8 o 9 fases en allò que ell diu el mapa escolar.
I els diré a les seues senyories les 8 o 9 fases que diu perquè sàpiguen vostés com poden centrar la situació.

Hi ha una frase que és obres acabades, les que ja estan fetes.
obres en execució o adjudicades, obres en licitació, obres amb projecte bàsic aprovat, amb projecte bàsic en redacció, pendent de contractació de redacció del projecte i convenis amb ajuntaments.
Total 8 o 9 fases.
Tot això comencen a explicar-ho, però totes estes fases, quan diuen, per exemple, que hi ha un projecte que està en redacció, ja li posen al costat els diners que costarà eixe projecte quan estiga acabat.
Tot això fa una massa global de diners que, evidentment, quan algú va allí a dir: "Escolte, com està el meu col·legi?
" No, està en la fase número 3, número 4.
.
.
Els que van allí a preguntar se'n van a casa pensant que no saben si estan en la 3, en la 4 o en la 5, però sí que saben una cosa: que el col·legi no està fent-se.
Això ho saben perfectíssimament.
Però, clar, això li permet a la conselleria dir que està gastant-se tants diners i està gastant-se quants diners.

Però, hi ha un element.
Resulta que l'altre dia ­mira per on!
­ la pròpia Generalitat fa una modificació pressupostària, i fa una modificació pressupostària.
.
.
saben les seues senyories per què fa una modificació pressupostària?
Diu: se consideran presupuestarias "determinadas actuaciones que se consideran prioritarias desplegar en diversos programas presupuestarios.
Y se ha optado por minorar disponibilidades de crédito no afectadas actualmente a compromisos".
I saben què passa?
Que lleven d'un cop 600 i escaig milions de pessetes de primària.
Clar, perquè no hi ha cap problema!
Ni tan sols han estat capaços de dir que estaven redactant un projecte i ficar els 600 i escaig milions de pessetes!
Però, clar, aniria en actuacions prioritàries per al govern.
Es veu que hi ha altres prioritats més importants que tindre els xiquets i les xiquetes ben escolaritzats.

Nosaltres de seguida vam preguntar, el Grup Socialista va preguntar: Escolte vosté, diga'ns vosté ­i li vam fer una sèrie de preguntes­ quines actuacions considera prioritàries el Govern Valencià que es pretenen cobrir *(inintel·ligible)* 180 milions de pessetes fins a 600 milions de pessetes?
Clar!
, no ens han contestat perquè ja saben vostés que per a contestar, doncs, tarda açò el que tarda, dos meses o tres mesos, el que siga, i, evidentment, estan en el seu dret, és a dir, no hi ha cap problema.
Però, clar, resulta que sí que es veu en una altra part que es dediquen, per exemple, 71 milions pessetes al conveni, a l'ajuntament de Requena, de recinte multifuncional.
Segurament això serà més prioritari que els xiquets estiguen en barracons o que tinguen l'ensenyament de qualitat.

I, clar, nosaltres ens preguntem: Això és possible així?
Resulta que la moció el que demana, si vosté l'ha llegida, ni més ni menys no diu ni un duro més, diu que es complisca amb el que el Partit Popular diu.
I què diu el Partit Popular?
El Partit Popular pacta amb els sindicats, i pacta una sèrie de coses i posa un annex de construccions escolars.
Saben el que diu la moció?
Que es complisca això.
No diu res més.
No diu ni una pesseta més, sinó que es complisca això, però no es compleix.
Ara, això sí, quan ells contesten diran que estan en fase 1, en fase 2, en fase 23 o en la 44, però ací no ens aclarirem perquè, al final, el problema és que no es faran les construccions.

Diu, a més a més, que si hi ha un pacte escolar i que diu que en les construccions n'hi ha.
.
.
que es complisquen.
No es compleix.

Aleshores, nosaltres el que estem pensant és que és evident que estem en una situació que jo no voldria.
.
.
, si de cas ja ho diré en un altre moment, tampoc dir que és una cosa que no és la que existeix.
Estic plantejant exactament el que està passant ací, que hi ha una relació d'obres.
.
.
I jo voldria llegir-los a vostés una cosa que va dir el conseller d'Educació precisament en la seua compareixença en la comissió que abans esmentava.
El conseller va dir que estaven construint-se no sé què i jo li vaig preguntar o li vaig dir: Escolte vosté, jo ja sé que hi ha moltes fases, però.
.
.
I ell va contestar totes les fases, doncs, em va dir això, però em va dir: "Entonces, partiendo de la base que.
.
.
", perquè jo li demana a més a més informació, perquè, clar, si no tenim informació com podem controlar al govern?
, i tots sabem que este govern no es distingeix precisament per enviar documentació i informació a l'oposició, sinó tot el contrari.
I, aleshores, deia el conseller el següent: "Entonces, partiendo de la base de que es por su propia naturaleza, absolutamente cambiante.
.
.
I amb açò es referia que en el tema de les fases del mapa escolar, com hi ha tantes fases, només canvia una, doncs, canvien totes.
Això és molt complicat d'entendre, perquè això és una cosa que hi ha que anar a classe moltes vegades per a entendre això.
I, aleshores, diu: "Tampoco supone ningún esfuerzo que los servicios de la conselleria harán llegar a los grupos parlamentarios, con la periodicidad a la que me referí en la anterior comparecencia, cada dos meses la situación en que se encuentran".

Jo li ho he preguntat al meu grup i no hi ha ningú que sàpiga res, i, sens dubte, més de dos mesos han passat des d'esta compareixença.
Segur!
Però, encara no hem rebut ni un paper.
Ara, igual ha arribat i algú me l'ha amagat a mi i jo no m'he assabentat.
Però, sens dubte, els companys d'Esquerra Unida tampoc l'han rebuda.
I, aleshores, clar, jo el que volia saber és què passa, perquè, almenys, ací ho va dir vosté.
.
.
, i conste que jo estic llegint el diari de la Comissió d'Educació i Cultura.

Aleshores, des d'eixe punt de vista, jo pense que el mínim que podria fer el Partit Popular és complir el que diu.
Ni tan sols li demanem ni una pesseta més del que no diu!
Però faça vosté complir el que diu, i el que diu és que ha de fer un mapa escolar.
Doncs, faça-lo!
Faça-lo!
Perquè, clar, el problema no és que diguem nosaltres ací.
.
.
és que hi ha moltes paraules, però de forment ni un gra.
No és un problema que de forment no hi ha ni un gra, és que de forment hi ha 600 i escaig milions menys.
I, clar, el problema és que si damunt que no fan el que diuen van llevant-li diners perquè hi ha altres prioritats que no són prioritats, bé està que la situació de la Logse.
.
.
Però d'això parlarem segurament demà i segurament tindrem temps de dir-li alguna cosa més.

Moltes gràcies, senyories.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vives.

Per a fixació de posició, té la paraula la senyora Barrieras en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

El Grup Parlamentari Popular, senyor Cardona, va votar en contra de la moció subsegüent a la interpel·lació sobre política general a la conselleria respecte a la construcció de centres d'educació infantil, primària i secundària.
I el nostre vot va a ser en contra perquè, evidentment, no podem estar d'acord amb les seues afirmacions i amb el text de la moció.
El text de la moció, en el primer punt vosté diu: "Les Corts Valencianes insten a la conselleria de Cultura, Educació i Ciència a prioritzar l'objectiu de potenciació de la qualitat educativa en l'escola pública".
La Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, senyor Cardona, ja ha donat mostres ­creem que més que suficients­ de quins són els seus objectius.
I, de tot ells, un dels més importants, és la potenciació de la qualitat educativa en l'escola pública.

No crec que s'hagen oblidat ­perquè de vegades ens toca fer una miqueta d'història­ del primer compromís del govern del Partit Popular que, en consens amb la comunitat educativa, va elaborar el mapa escolar, va elaborar el mapa escolar perquè es veu que en l'any 95.
.
.
, no sé, aniríem els primers a la millor en no aclarir-ne una, això d'anar els primers o els últims.
.
jo crec que en l'any 95 no ens hem d'oblidar que no teníem ni mapa escolar.

Bé, partim del mapa escolar, que té més de 350 actuacions previstes per a poder aplicar la Logse, i en una inversió que serà superior a 130.
000 milions de pessetes, crec que és una mostra més que suficient i la primera.
Tampoc s'haurà d'oblidar dels acords de primària i de secundària, amb la incorporació de 3.
615 professors en infantil i primària i 4.
398 en secundària obligatòria, batxillerat i formació professional, a banda de pactes per l'educació, a banda d'acords de la conselleria amb organitzacions sindicals.
.
.
, per arribar al pacte per a la millora de la qualitat del sistema educatiu i la creació de l'Ivece, de l'Institut valencià per a l'avaluació i qualitat educativa.

Crec que tot això, senyor Cardona, és suficient aval per a no dubtar de la conselleria.
El Grup Parlamentari Popular no dubta de la conselleria.

En este sentit, hem de constatar el fet de la necessitat d'infrastructures perquè l'educació puga ser de qualitat.
Açò ja es va manifestar ­si vosté, crec que va estar ben atent­ per part del conseller i del grup que va intervindre, que va ser el seu, va ser vosté el que va intervindre, en la pròpia interpel·lació.
En això estem tots d'acord, senyor Cardona, tots d'acord que no són suficients els que hi ha actualment, evidentment que no, ja li hem dit que són més de 350 les actuacions, i fins que en el 2003 el mapa no estiga completament acabat, és evident que faltaran infrastructures.
No ha hagut mai en esta comunitat tantes obres educatives, ni tantes obres educatives ni de qualsevol altra classe.
Senyor Cardona, pense que això és un punt també a favor del nostre govern.

A banda, crec que si estem tots d'acord que fan falta infrastructures, el que hem de vore són les maneres de poder finançar-les.
Evidentment, en el primer punt crec que haurà quedat clar que no estem d'acord.
En el segon punt vosté ens diu, i vaig a llegir-ho: "La conselleria destinarà en els pressupostos anuals les quantitats necessàries per a dur a terme la construcció de les infrastructures que estan contemplades com annex a l'acord de plantilles de secundària, signat el 25 de maig del 99 amb els sindicats que formen part de la mesa sectorial, i al pacte per l'educació signat amb les confederacions de pares i mares".

Bé, jo crec que este punt és d'impossible compliment, senyor Cardona, i vosté, a més a més, ho ha de saber, ho ha de saber perquè estic convençuda que vosté.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyora Barrieras.

Per favor, pregue silenci.
Senyories, per favor.

Continue, senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, com li deia, senyor Cardona, que vosté ho ha de saber, ho ha de saber, el seu grup també ho ha de saber i estic convençuda que l'altre grup de l'oposició també.
També ha de saber que és impossible perquè vosté haurà escoltat les múltiples intervencions que ha tingut el conseller parlant d'inversions, que han estat més d'una, i s'ha explicat quins són els sistemes de finançament d'infrastructures educatives, que no ens hem d'oblidar que, a banda que estava vosté demanant informació, estem convençuts que no li'n falta, perquè vosté ací ha parlat de dades, ha parlat de quantitats de diners, ha parlat de tot, per tant, pensem que està ben informat, cosa de la qual ens alegrem perquè és la nostra missió: estar informats.

Però, ha de saber que els sistemes de finançament d'infrastructures educatives són, o bé pel Capítol VI, d'inversions, de la Conselleria, que no ens hem d'oblidar que són més de 20.
000 milions de pessetes en este pressupost, unes altres a través de convenis amb l'Ivvsa, convenis de més de 13.
000 milions de pessetes el primer, que no patisca vosté que es compliran tots els compromisos, per això no tinga vosté por; i, per últim, en els convenis amb els ajuntaments, convenis que vosté m'ha cridat l'atenció perquè m'ha dit que no s'ha complit cap.
¿Que vosté vol dir que el conveni d'ajuntament només estarà complit quan s'inaugure l'obra?
Jo crec que no, senyor Cardona, ha d'haver tota un fase prèvia de redacció de projecte bàsic, de redacció de projecte d'execució, de contractació de l'obra.
.
.
Bé, vosté això ho sap també com ho puga saber jo.
Per tant, els convenis estan en marxa, uns més avançats que un altres, però els convenis estan en marxa.

Per tant, tot açò són instruments que faciliten el compliment del mapa escolar.
També sap vosté que hi ha un conveni amb la Politècnica per a poder revisar els projectes i que s'avance més el tema de revisió de projectes que sap vosté que és prou complicat.

Estem en un moment clau de la construcció de les infrastructures educatives en la nostra comunitat, senyor Cardona.
S'estan preparant, s'estan preparant, i li ho avance, noves formes de gestió i de finançament, que en el seu moment el senyor conseller donarà les explicacions oportunes.
Per tant, si aprovàrem la seua moció hauríem de deixar a banda estos instruments que creiem que són vàlids i necessaris per a poder construir amb més rapidesa i poder llevar eixes aules prefabricades, que no oblide vosté que si estan aquí és perquè tenim moltes obres en construcció.

Quant al punt tercer, que diu vosté: "La Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, retrà compte semestralment a les Corts Valencianes de l'execució de les obres del centre que consta en l'annex esmentat", li hem de dir que quant a la informació que tenen els il·lustres diputats ­i així ha quedat palés en esta trona fa un moment­ de l'execució de les obres, pensem que és la suficient.
El conseller en la seua intervenció en la Comissió d'Educació i Cultura, que va ser el passat més d'abril, crec recordar; per tant, abril, maig, juny.
Bé no sé si este document no el van rebre tots els grups de l'oposició.
Jo crec que vosté sí que el va rebre, no sé si és que en l'altre grup de l'oposició es va perdre pel camí o què va passar, però ací està l'execució de les obres, com estan els projectes.
.
.
bé, no cal tornar-ho a esmentar perquè crec que vosté este document el sap, quasi m'atreviria a dir, de memòria, cosa de què, ja li he dit abans, m'alegre i pense que és la nostra tasca.

Evidentment, jo crec que no hi hauria cap problema.
No hi ha cap problema.
Si vostés creuen que és important que hi haja la documentació, que vinga cada sis mesos ací la documentació des de la conselleria, vindrà la documentació des de la conselleria, senyor Cardona.
No hi ha cap tipus de problema.
Igual que si vol vosté qualsevol compareixença del conseller sap vosté que pel Reglament la pot demanar, igual que la demana el conseller a petició pròpia quan hi ha alguna explicació a donar d'algun tema important i que el conseller considere oportú.
Saben vostés que el conseller ho fa molt gustosament.
A més, no hem d'oblidar també que les preguntes que vostés formulen constantment, constantment, tant orals com escrites.
.
.
En l'any 2000 en Educació ja estem en les 650, 650, que per cert, em crida l'atenció també que algunes es fan en castellà.
Per exemple, la de Xiva, persones valencianoparlants les fan en castellà, perquè després han d'anar a la millor a ensenyar-ho, que estan en el seu dret, i les fan en castellà.
Vull dir, cada u ho fa com vulga.

Llavors, jo crec que, explicacions, el conseller en dóna moltes, i totes les que vostés vulguen, totes les que vostés vulguen.
Per tant, jo crec que quant a la moció.
.
.
Bé, el quart punt, evidentment, es referix al segon, que ja li he contestat i crec que ja no ve al cas parlar sobre ell.
Per tant, jo li diria, senyor Cardona, que després d'això que li he exposat crec que està explicat el motiu del nostre vot en contra.
Crec que, a més, perquè és una moció subsegüent.
No ens hem d'oblidar que això que estem ací debatent és una moció subsegüent presentada per Esquerra Unida i que és una censura al govern, les mocions són censura al govern, no és com una proposició no de llei.
Perquè jo crec que moltes de les coses que vosté demana, unes ja li he dit que són d'impossible acompliment, amb les altres estem completament d'acord i el conseller també està completament d'acord en acomplir-les.
Per tant, jo inclús li demanaria, senyor Cardona, que la retirara, perquè com s'ha dit ací, jo crec que en estos moments no és útil.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Demana la paraula, senyor Cardona, per a què?
Per a rèplica, té la paraula, per cinc minuts.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyors diputats, senyores diputades.

De veres que jo em vaig calfar el cap molt de temps per a intentar fer una moció que fóra aprovable per tots els grups d'aquesta Cambra.
I per això estic cert que esta moció que he presentat és una proposició totalment de mínims, mínima, inclús es casa buscant a vore eixe sòl, eixe punt mínim, en què tots els grups poguérem estar d'acord.
Però veig que no ha sigut això possible.
Per a la pròxima vegada ja sé que probablement no he d'esforçar-me a intentar aconseguir eixe possible acord, perquè la cosa sembla molt difícil.

Aquesta proposició, la seua part fonamental, la seua part bàsica, la crítica, només demana al Partit Popular que per favor apareguen les coses en els pressupostos, només demana això.
No és impossible.
Si hi ha un conveni on consta que la conselleria pagarà 3.
000 milions a l'Ivvsa pel conveni que ha signat amb ella, en el conveni posa que en l'any 2000 es pagaran 3.
000 milions, eixos 3.
000 milions tenen l'obligació d'aparéixer en els pressupostos.
No és impossible.
No apareixen simplement per falta de voluntat política.
Han de pagar-los igual, ja estic convençut que no van a deixar-ho sense pagar.
Per què no apareixen als pressupostos els compromisos que han adquirit?
No és impossible fer figurar als pressupostos el pagament que es fa al conveni dels ajuntaments, no és impossible.
I només demanem això, transparència pressupostària, que quede ben clar en els pressupostos què és allò que hi ha previst fer.
I això no els pareix que siga possible fer-ho.
No els pareix ni possible.
Ja ha vosté ha dit "d'impossible acompliment".

Per tant, a nosaltres ens pareix que la conselleria, que el Partit Popular, no té voluntat de reflectir de manera clara en els documents legals, en els de la previsió de despeses, quina faena va a fer i per quins mitjans la van a fer.
En esta proposició jo no he demanat ni tan sols que no es vaja per la via de l'Ivvsa, ni he demanat en esta moció tan sols que eliminen els convenis amb els ajuntaments, que no estic d'acord amb eixa manera de finançament, però en esta proposició, moció, l'únic que els demane és: per favor, passen als pressupostos, que es veja, que la gent puga saber quines coses es fan i es deixen de fer.

I per suposat, esta moció no està feta amb un pla de censurar el govern, sinó d'intentar arribar a eixe acord que en la mateixa interpel·lació jo vaig dir al senyor conseller que a vore si era possible que col·laboràrem tots en el fet que açò tirara avant d'una manera més eficaç.
Però no és possible ni que tingam una relació detallada en els pressupostos de la conselleria.

El darrer document que tenim, senyora Barrieras, va ser en març, va ser l'últim document que ens va arribar sobre construcció de centres, i no ens ha arribat posteriorment cap altre, si no s'ha extraviat, conforme han comentat.
Per tant, de març és l'últim document que tenim.
També en això només demanem una qüestió de mínims, és a dir, esta moció estava presentada inclús prèviament, i demanàvem sis mesos.
Ens alegrem que el conseller ens passe informació més ràpida, però no és motiu per a votar en contra d'aquesta moció.
Aquesta moció l'únic que pretén és aclarir la faena de la conselleria.

I no puc deixar passar una última referència, que sembla que ara ens van a censurar si parlem en castellà la gent que som valencianoparlants de manera habitual i normal.
Quan els meus electors o quan la gent d'un poble castellanoparlant ens demana una intervenció és normal que respectem la seua llengua, perquè som bilingües perfectes, parlem la nostra llengua amb molt d'orgull i la volem reforçar i volem que siga més general.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona, un moment.
Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Continue, senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Volem que s'use més generalment, però com som bilingües perfectes no tenim cap problema a l'hora d'utilitzar el castellà, que és una llengua que estimem i respectem molt també.
Moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Senyora Barrieras, demana la paraula per a rèplica.
Per a rèplica, té la paraula per cinc minuts.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Cardona.

També em pareix molt bé que es gasten les dos llengües en esta Cambra, cosa que a la millor a algun altre company diputat no li pareix.
A mi, evidentment, em pareix bé, perquè estem en una comunitat bilingüe; per tant, em pareix també de meravella i estic completament d'acord amb vosté.

Vosté ens ha dit que no és cert que és d'impossible acompliment.
I jo li ho torne a repetir, senyor Cardona: sí que és d'impossible acompliment el segon punt que vosté demana, perquè no s'ha d'oblidar que diu que la conselleria destinarà en els pressupostos anuals les quantitats necessàries.
Eixes quantitats, si estem parlant d'eixos convenis amb ajuntaments i estem parlant de convenis amb l'Ivvsa, que durant tot l'any s'han de modificar, perquè tot dependrà, i vosté açò ho sap perfectament, de com van funcionant tots els projectes.
Perquè hi ha projectes que tenen una fase de redacció i hi ha altres projectes que, per cert, aules de tecnologia, per exemple, que són noves, tenen moltíssims més problemes, i s'han d'anar modificant eixos convenis durant tot l'any i s'han d'anar adaptant a allò que va succeint en totes les infraestructures.
Igual que els convenis dels ajuntaments, senyor Cardona, que per exemple li'n vaig a posar un de molt fàcil, que és el de l'Ajuntament d'Almassora.
L'Ajuntament d'Almassora era un conveni signat per 400 milions de pessetes, i en estos moments són 750 milions de pessetes, senyor Cardona.
Com vol vosté que es destinen al principi 400 milions si resulta que després n'han sigut 750?
Per tant, això que vosté demana, senyor Cardona, no es pot acomplir.

I a banda, també crec que vosté ha dit que no hi ha voluntat, i em sap malament que dubte de la conselleria, li ho dic sempre.
Vosté dubta de la conselleria, cosa que, evidentment, el Grup Parlamentari Popular no dubta, perquè veu el que està fent la conselleria i veu el treball i el gran esforç que està fent per a complir amb el mapa escolar, per a poder aplegar al 2003 amb el mapa escolar finalitzat.
Veem el gran esforç que està fent.

I allò que sí que també volia mencionar-li és que, bé, jo he dit abril; seria març, però és igual, abril, maig i juny, crec que en tres mesos tampoc no ens podem queixar de no tindre la suficient informació.
En tres mesos.
.
.
De totes maneres, si el problema és que s'acomplisquen tots els altres punts de la moció, senyor Cardona, jo li diré que ja li he dit abans que estem completament d'acord amb acomplir-los.
Volen informació?
La tindran.
Vindrà el conseller les vegades que siguen necessàries, els enviaran la informació que siga necessària, perquè és completament transparent l'execució del mapa escolar, senyor Cardona, no es vol amagar res.
O siga, que per això no hi ha problema.

Ara, amb allò que sí que hi ha problema, senyor Cardona, és que vosté vol que aprovem una moció subsegüent, no proposició, com vosté ha dit més de tres o quatre vegades.
Això és moció subsegüent; per tant, una moció subsegüent és una censura al govern.
I evidentment, per molt que vosté l'haja volgut fer amb tot el *carinyo* i per molt que vosté haja volgut que tots els grups li la recolzàrem, hagueren pogut fer una proposició no de llei i a la millor haguérem aplegat a un acord.
Però una moció subsegüent sàpiga, senyor Cardona, que el Grup Parlamentari Popular no hem d'aprovar-li-la, perquè estem completament d'acord amb quina és la tasca que du el govern del Partit Popular en la nostra comunitat.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Correspon, a continuació, la votació de la moció subsegüent a la interpel·lació al conseller de Cultura, Educació i Ciència sobre política general de la conselleria pel que fa a la construcció de centres d'educació infantil, primària i secundària, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 35 vots a favor, 43 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada la moció.

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre elaboració de la Llei Bàsica de l'Agricultura i el Desenvolupament Rural de la Comunitat Valenciana, presentada pel GP Socialista­Progressistes (RE número 9.
703).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

El punt 6 de l'ordre del dia és la Proposició no de llei sobre elaboració de la llei bàsica d'agricultura i desenvolupament rural de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Per a la seua presentació i defensa, té la paraula el senyor Lozano.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

La superfície agrària útil en el País Valencià en 1996 era de 2.
325.
974 hectàrees cultivades, de les quals 360.
000 es troben en regadiu.
La diversitat del medi des del punt de vista tant geofísic com climatològic consolida l'aparició de tres sistemes productius clarament, com són el regadiu històric, el secà i l'agricultura de muntanya.
La primera dificultat amb què ens trobem és una clara dualitat en la situació de les nostres explotacions, una part d'elles amb perspectives de viabilitat i altres abocades a una desaparició a mans del mercat.

La població ocupada agrària valenciana passà de 130.
000 en 1989 a 88.
600 en 1996.
Aquesta evolució és conseqüència de la progressiva terciarització de la nostra economia, més accentuada que en la resta de l'estat, i d'una alarmant falta d'incorporació de joves a l'activitat agrària.

El grau de professionalització és un índex que reflexa la competitivitat de qualsevol sector productiu.
De les enquestes d'estructures agràries s'observa que sols un 15-16% de les explotacions estan en mans de llauradors professionals, molt per baix de la mitjana europea, conseqüència de l'escassa dimensió i fins i tot parcel.
lació de les explotacions valencianes.
Ressalta la dada que un 50% de les explotacions tenen menys d'una hectàrea, i si afegim que cada explotació té una mitjana de quatre parcel·les, entendrem, junt a marcs de plantació inadequats que en molts casos no permeten l'entrada de maquinària, i a un consum intensiu d*'inputs,* ens trobem amb un problema generalitzat de costos que pressionen a la baixa els marges dels productors.

Altra de les característiques que defineixen a la població agrària és el seu envelliment.
Els majors de 55 anys representen el 33% front al 12% en el conjunt dels altres sectors.
A més, la incorporació de joves continua a uns nivells molt baixos, situant-se la xifra d'ocupats menors de 24 anys entorn al 10%.
L'atomització de les estructures comercials segueix representant un obstacle en la defensa dels preus percebuts pels llauradors.
Que existisquen més de 700 operadors comercials entre cooperatives i comerç privats és un símptoma indicatiu.
La concentració, la millora de la gestió, la formació de quadres directius, així com la valoració del producte, la participació en els processos de segona i tercera transformació, fins i tot en la distribució i la implicació dels socis en les empreses cooperatives, representen els factors clau de viabilitat per al comerç associat.

El reflex de tots aquestos problemes es veuen aquest any en l'evolució que han portat els preus de les diferents collites.
Exemples com la ceba, que porta dues campanyes amb preus enfonsats, lletugues, albercocs, creïlles.
I on més evident s'han vist reflectits aquests problemes ha sigut en la campanya citrícola 99-2000.
En alguns casos s'ha fet compres als llauradors sense fixar preus a canvi de descarregar els arbres cara a la propera campanya.
En contra, apugen els fertilitzants, gas-oil, desapareixen o estan en vies de desaparició les ajudes als fruits secs.

Per totes aquestes raons i perquè les polítiques aplicades en els últims anys des del Govern Valencià, lluny de solucionar els problemes estructurals de la nostra agricultura els ha agreujat.
I perquè cada vegada més els ciutadans demanden aliments de qualitat total, amb baixos o nuls continguts de residus químics, així com que siguen produïts a preus raonables pel conjunt de la societat, el Grup Socialista­Progressistes presentem la següent proposta de resolució.

"Les Corts Valencianes insten al Consell de la Generalitat a l'elaboració de la Llei bàsica de l'agricultura i el desenvolupament rural de la Comunitat Valenciana, que marque un model social d'agricultura sostenible i d'explotació agrària professional, productiva però no empobridora, respectuosa amb l'entorn i la societat, amb agricultors suficients, en especial en aquelles comarques amb risc de despoblament, desertització i desequilibri territorial.
Sense oblidar tampoc aquelles altres zones costaneres amb una forta pressió urbanística i industrial.
Totes les mesures que es realitzen en aquest sentit han de prioritzar especialment als agricultors que viuen i treballen directament al medi rural.

Dos.
La posada en funcionament de la Mesa de concertació agrària de la Comunitat Valenciana com a marc institucional de participació de les organitzacions professionals agràries.
Mesa que establisca de manera efectiva i estable les actuacions concretes en matèria de política agrària.
Aquest marc de participació haurà de fonamentar-se en el reconeixement institucional de les organitzacions professionals agràries, basat en criteris de representació majoritària derivats del procés d'eleccions a cambres agràries provincials.

Tres.
La modernització de les explotacions agràries i el desenvolupament rural del camp valencià que contemplen la priorització als professionals de l'agricultura, incrementant els pressupostos per les ajudes i les explotacions agràries.
I major suport a la incorporació d'agricultors joves i a l'equiparació de la dona agricultora, amb polítiques d'eficàcia que eviten el despoblament i l'envelliment de la població rural.
El suport als plans de formació per al sector agrari que contemplen tant la continuada com la professional, i la inserció professional, plans adaptats a les característiques de l'activitat agrària valenciana i al medi rural.
La utilització de la mesura de cessament anticipat com una forma efectiva de rejovenir el sector, l'increment a la política d'investigació i desenvolupament agrari, i la connexió dels investigadors amb les explotacions agràries.

Quart.
La planificació i gestió de l'aigua i dels regadius, adreçant-se al govern central per a què retire la Llei d'aigües recentment aprovada.
Llei que comporta la compra-venda de drets, la privatització en la gestió i el finançament del domini públic hidràulic; retire les societats estatals que suposen una privatització de la gestió, un menor control públic de la mateixa, i sobretot un encariment dels preus de l'aigua per als regants en particular, i els usuaris en general; aprove el Pla hidrològic nacional, i el Pla nacional de regadius, mitjançant una política consensuada amb les organitzacions agràries i les comunitats autònomes; millore els regadius actuals acceptant únicament aquells nous que exercisquen de fixadors de la població al medi rural.

Cinc.
L'elaboració i aplicació d'una norma bàsica de modulació de les ajudes a la Comunitat Valenciana, establint una legislació bàsica de modulació que evite penalitzar als agricultors i ramaders professionals en benefici dels grans perceptors absentistes i caça-primes.

Sis.
Defensar l'agricultura i l'agricultor valencià en les negociacions amb tercers països davant la liberalització del comerç internacionals dels productes agraris, per a què l'agricultura valenciana no seguisca sent moneda de canvi en els acords econòmics amb països tercers.

Set.
Instar al govern central per a què establisca un règim específic de seguretat social agrària, i perquè es revise de forma continuada la fiscalitat agrària a fi d'adaptar-la a les rendes reals que obtenen els agricultors professionals valencians.

Huit.
Posar en funcionament l'assegurança de renda d'explotació, mitjançant una política valenciana d'assegurances agràries a fi d'adaptar les distintes línies a la realitat de les produccions del camp valencià, aprofundint en la reforma de l'assegurança com a salvaguarda en el manteniment de les rendes, i tendint a una assegurança que cobrisca la renda de l'explotació.

Nou.
Desenvolupar una normativa de desenvolupament rural que garantisca la preservació tel teixit productiu social i cultural en totes les comarques de la Comunitat Valenciana, garantint la participació democràtica dels habitants del medi rural com a beneficiaris principals de les inversions públiques.

Deu.
Impulsar les mesures agroambientals sol·licitant del govern central una moratòria de l'ús d'organismes modificats genèticament.
La retirada de la Llei de protecció d'obtencions vegetals facilitats pels agricultors per una correcta gestió dels envasos.

Onze.
Del grau de compliment de la present resolució el Govern Valencià donarà compte a aquestes Corts en el termini màxim d'un any.
"

I tot açò, senyories, per a aconseguir una agricultura amb llauradors, amb pobles vius, un medi ambient sa i divers, i per últim, aliments sans, gustosos i a ser possible, i aquest és el repte per als pròxims vint-i-cinc anys, barats i per a tots.

Gràcies, senyories.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.
Moltes gràcies, senyor Lozano.

Grup que ha presentat esmenes?
Pel Grup Parlamentari Popular.

 

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Estem davant d'una proposició no de llei que jo, en tots els respectes, senyor Lozano, crec que vosté no ha encertat en el marc procedimental adequat.
Per a tot el que vosté demana, que ens ha fet una lectura exhaustiva d'eixa proposició no de llei ací en esta trona.
Jo pense en tota humilitat que vosté hauria d'haver presentat una proposició de llei.
Tots els temes que vosté ha tocat ací tenen el suficient calat, tant polític com tècnic en l'agricultura, com per a haver presentat una proposició de llei.

Per què no ha presentat una proposició de llei?
És que vosté no sap, no sap vosté fer-la?
Supose que no serà eixe el cas.
És perquè no la té consensuada en tot el sector?
No ha pogut vosté consensuar-la?
O és perquè no té les solucions adequades?
Qüestió aritmètica no és.
Jo m'he molestat en mirar el Reglament i no fan falta només que cinc firmes per a recolzar una proposició de llei, i la proposició no de llei que vosté presenta en duu sis, per tant, no és una qüestió aritmètica.
Que ningú malinterprete, que ningú llija entre línies si estic dient si vosté no té el recolzament de tot el grup o no.
És a dir, que ningú me malinterprete.

Però fixe's en la contradicció o la incoherència.
Vosté vol, des de l'oposició i en una proposició no de llei, dirigir l'actuació política del govern, i això en qualsevol democràcia no pot ser això, no és normal.
Vostè ha de fer, si vol dirigir eixa política, una proposició de llei, i quan siga llei, el govern tindrà l'obligació d'aplicar-la i de complir-la.
Cal ser, pense, en tots els respectes, més seriosos, cal treballar més.
Per això li dic que vosté havia d'haver sigut valent i presentar una proposició de llei.
És que ni tan sols vosté s'ha preocupat en redactar-la, s'ha limitat a transcriure el text que li ha passat un sindicat agrari.
I vosté sap que la resta del sector no està d'acord en la totalitat del contingut.
Per tant, tinc dubtes que haja encertat vosté ni tan sols en la conveniència política, en l'estratègia política de presentar esta iniciativa.

No obstant això, jo m'he estudiat les propostes.
Des del meu grup, el Grup Parlamentari Popular, pensem que les propostes, vinguen d'on vinguen, s'han d'estudiar i examinar totes.
I agrair, agrair a més a qui les formula el seu interés pel camp valencià.
No obstant això, una volta examinades, jo m'he permés el qualificar-les en tres grups.
I jo qualificaria un grup les assumibles, és a dir, que sí que efectivament hi ha propostes assumibles, i eixes estan arreplegades en l'esmena de modificació que sap vosté que hem presentat en temps i forma.

Un altre grup jo el qualificaria d'estèrils, sense to pejoratiu, però d'estèrils, perquè moltes d'eixes propostes sap vosté que estan duent-se a cap pel Govern Valencià en tota normalitat, plasmades en accions precises que van complint objectius complets.
I després un tercer grup, que jo no sabria com qualificar-les.
Perquè la veritat és que no ho sabria.
Però, se m'ha ocorregut, dic, açò pareixen *pirules* demagògiques, perquè no hi ha per on agarrar-les.
Vosté sap igual que jo que són inassumibles.
Però bo, si vosté després es trau en algun sector, en algun raconet, li trau una rendibilitat política, doncs serà la seua responsabilitat i està legitimat per a això.

I entrant ja en el que seria alguna de les propostes concretes, per exemple, en el que fa als plans de formació per al sector, tant continua com professional, o en l'increment de la investigació i desenrotllament, hem de recordar-li que el pressupost de l'any 2000 destina, per exemple, per a la formació en diferents línies, 480 milions de pessetes.
1.
800 milions de pessetes que es dediquen a política d'investigació, dels quals 270 se destinen a la subvenció del programa experimental hortofrutícola en col·laboració amb les cooperatives.
Els 100 milions per a la posada en funcionament del centre d'investigació i tecnologia animal de Segorbe.
I dic Segorbe, no Sogorb, perquè després el meu amic i company, Miguel Barrachina, s'enfada perquè el nom és Segorbe i no Sogorb.

Quant a la utilització del cessament anticipat com a mida per rejovenir el sector, bé, és una opinió d'alguna part del sector, però nosaltres creem que la millor mida per a rejovenir el sector és foment de la incorporació de joves agricultors.
Fa uns dies s'entregaren els premis Iniciativa Agrària Jove, en els quals vosté hi estava present, i tant la qualitat dels treballs com el nombre, indiquen que estem en el camí adequat.
Com a prova, ahí estan els quasi 2.
000 milions destinats al finançament de plans de millora i primera instal·lació.

Quant a la defensa dels interessos de l'agricultura valenciana en la Unió Europea, en esta mateixa Cambra el president Zaplana manifestà, de forma contundent, la fermesa amb què es defensaran els interessos del sector.
També s'aprovà una proposició no de llei per unanimitat ­repetisc, per unanimitat­, on es recolzaven les actuacions del Consell davant el Govern d'Espanya.
Fa pocs dies ha tingut lloc a València una reunió amb altres autonomies per a sol·licitar el manteniment de les ajudes als fruits secs, a més d'altres actuacions des de la mateixa conselleria.

Quant a l'aigua, que és un altre tema que toquen vostés, el ministre d'Agricultura va manifestar el dimecres passat davant la Comissió d'Agricultura del Congrés, la seua predisposició que estiguen aprovats abans de final d'any tant el Pla hidrològic nacional com el Pla nacional de regadius.
Ací a la nostra comunitat, ja, en la Comunitat Valenciana, 10.
000 milions ­i vosté ho sap­: 6.
000 per a millora dels regadius ja existents, 4.
000 per a racionalització d'aigua de reg.

És cert que l'agricultura necessita un impuls integral, i creem que des del Govern valencià s'estan realitzant les actuacions adequades, que segur que donaran el seu fruit.
Estiga tranquil que l'executiu, la conselleria, són conscients dels problemes que hi ha i actuen en conseqüència, sempre per a millorar la nostra agricultura.
Igual que ho fan vostés, exactament igual.
Cada un des del lloc on ens han col·locat les urnes, és a dir, on ens han col·locat els ciutadans i ciutadanes amb el seu vot.

No obstant això, sap vosté que li tinc una estima personal, igual crec que la que vosté em té a mi, i el vaig a traure de l'estacada.
Jo pense que vosté s'ha estacat ­utilitzant eixa terminologia agrària valenciana­, vosté s'ha estacat.
Jo no tinc inconvenient en arrimar el muscle i tirar un poquet del raig i ajudar-li a traure el carro.

Eixe document que vosté ha presentat, ja li he dit abans que em pareixia que no era el procediment adequat en una proposició no de llei, sinó que hauria d'haver sigut una proposició de llei.
Mire, des del Grup Parlamentari Popular al qual jo represente en estos moments, amb tota la bona fe, li hem presentat una esmena de modificació, tractant d'arreglar-li-ho.
Estic convençut que la nostra esmena s'ajusta més a la realitat que estem vivint que a allò que deu ser una proposta de resolució.
Per tant, jo li demanaria que des del seu grup s'acceptara.

L'esmena de modificació diu: "Les Corts Valencianes insten el Consell per tal que s'estudie l'elaboració de la normativa necessària que arreplegue i regules les mides adequades per atendre la problemàtica concreta del camp valencià i el seu desenrotllament integral.

Que la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació mantinga la línia de negociació amb les organitzacions professionals agràries en tots aquells temes que resulten d'interés competencial d'estes, dins de l'àmbit del camp valencià; potenciar la connexió entre els investigadors i les explotacions agràries; seguir impulsant del Pla hidrològic nacional en col·laboració amb la resta de comunitats autònomes; reforçar les polítiques de defensa de l'agricultura valenciana en totes les negociacions amb altres països; continuar aplicant els programes per a la modernització que afavorisquen la competitivitat de les explotacions agràries de la Comunitat Valenciana; realitzar, com fins ara, estudis per a l'ampliació de la cobertura de les assegurances agràries com a medi per al manteniment de les rendes agràries; i afavorir polítiques de fiscalitat agrària que s'adapten a la rendibilitat real del camp valencià".

Per tant, senyor Lozano, com li he dit abans, amb tota la bona fe, des del nostre grup, i sempre buscant el millor, igual que vosté, per a l'agricultura valenciana, creem que en este moment la nostra esmena s'ajusta molt més al que és la realitat agrària valenciana, s'ajusta molt més al que són els procediments en esta Cambra, i creem que inclús pot ser molt més eficaç que la proposició no de llei que vosté presenta.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor Lozano, té vosté la paraula per a l'acceptació o no de l'esmena.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

Moltes gràcies.

Senyor Soler, hi ha amors que maten.
De totes les maneres, jo molt agraït, molt agraït que em tinga eixe *carinyo*.
També vull dir-li que li agraïsc la lliçó que em dóna per a com fer les coses.
Jo entenia que podíem aplegar i que vostés podrien votar açò i que a la millor la llei donava peu que la feren vostés.
Sembla que quan no sap què justificar la situació del camp valencià conforme està, quan no sap, insistisc, intenta desqualificar dient que ho he copiat o que m'ho ha passat una organització professional agrària.
Vosté igual no ho sap, o ho oblida, que part d'eixe debat l'he fet jo i, per tant, es tant meu com de la mateixa organització.
No m'agarre per tan *pardillo*, senyor Soler.

No obstant això, tinc el recolzament, que vosté ha dit, que també ha dubtat, de tot el meu grup, i sobretot una gran acceptació, encara que vosté no ho sàpiga o no vulga, de les dos grans organitzacions agràries.
I que lògicament amb una teníem més diferències o hi havia menys grau, però lògicament en l'altra, que és la majoritària en la resta de l'Estat i a València, perquè vostés no han fet eleccions lògicament, no.

Però mire vosté, base esta proposició no de llei en la firme convicció que sols el mercat és incapaç de solucionar els problemes del nostre camp, i ahí està la gran diferència entre vostés i nosaltres.
Que damunt, en l'any 2000, es gastaran 63.
000 milions de pessetes que té pressupostades la conselleria, com si d'una repartidora es tractara i no d'un instrument que faça possible, encarrilar, dissenyar, preparar el futur, utilitzant aquestos diners concentrant-los en qui més ho necessita i en qui més té en compte el treball i el respecte al medi ambient.
I no oblide, senyor Soler, que ja estan cinc anys governant i que en cinc anys no sols en este se n'han gastat o es gastaran 63.
000 milions de pessetes, sinó que passaran dels 200.
000 milions.

Les conseqüències d'aquesta política indiscriminada va a produir la desaparició de l'agricultura tradicional valenciana, ja siga professional o com a temps parcial, que vosté sap que ha sigut alguna de les coses que ens han diferenciat, entre intentar defendre eixa agricultura a temps parcial com una riquesa.
.
.
Hui està en perill el que és l'agricultura tradicional.
Sols faran agricultura els que puguen comprar finques grans on poder ficar maquinària per a produir a costos baixos, comprant secà o muntanya que rompran i gastaran una aigua que no tenim, senyor Soler, en detriment dels llauradors tradicionals, que el que necessiten són ajudes per a fer les seues explotacions competitives i rendibles, intentant salvar l'agricultura tradicional.
Diga-li el nom vosté que vulga, professional o a temps parcial.

I aquest és el model que hui hi ha a Europa, que es defensa com a culturalment necessari i que ens diferencia del model americà tant per la cultura com per les possibilitats geofísiques.
I és veritat que no es pot viure del passat gloriós de l'agricultura valenciana, com la senyora consellera l'altre dia en el sopar ens deia, que no podem quedar-nos parats veient-les vindre.
Amb això estem total d'acord.

Però, alerta, el futur es crea, es preveu, es dissenya, i és molt distint si es fa amb model que si es fa sense model.
Vostés no tenen model d'agricultura, ni volen tindre'l; perquè el futur sense model és, i serà, millor per a uns quants, i estos no seran els llauradors.
Eixos quants no van a ser els llauradors.
Jo no crec que la senyora consellera siga *gafe* ­permeta'm una broma­, sinó tot el contrari.
La setmana passada es donaren els quarts premis a iniciatives de futur.
La realitat és molt tossuda i dura, tan dura que pese als premis, els últims tres anys, els que reberen els premis, han tancat les explotacions o l'han venuda.
I no és perquè siga *gafe*, insistisc, sinó perquè les condicions del camp en estos moments ­i del mercat­ són molt dures.

I no és debades que no es pot fer una política de futur si abans no respectem la llei actual d'eleccions a cambres, perquè, en definitiva, el que estem dient és si creem amb el sector o no, i no podem fer o deixar de fer les eleccions perquè no ens agrada la llei.
Miren vostés, facen les eleccions, que són de tot l'Estat la risa, ja que hi ha autonomia que va per la tercera convocatòria.
I si després volen canviar la llei, canvien-la, per això tenen la majoria necessària per a fer-ho, però no es riguen del sector agrari, per favor.

Miren vostés, nosaltres no som alarmistes, ni catastrofistes.
El problema de vostés és que creuen que amb declaracions, promeses, inauguracions i l'ajuda del mercat, es van a resoldre els problemes del camp.
Per tot açò no podem admetre la seua esmena, perquè amb ella li llevem tota la credibilitat democràtica i participativa.
I aquesta resolució, si s'aprova, ha de ser amb el convenciment que la participació del sector ha de ser prioritaria.

Gràcies, senyories.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Lozano.

Per a rèplica, pel Grup Popular.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Lozano, si en la meua intervenció li he ofés en alguna cosa, de veres que em sap malament, no era eixa la meua intenció.
A la millor és que no estava desubicada la proposició, està desubicat vosté, hauria d'estar en un sindicat i no en un parlament.
Pareix que tinga vosté mentalitat de sindicalista.
Pel que ha dit, ha ajudat vosté al sindicat a redactar el.
.
.
*(remors)* Bé, alguna contradicció hi ha, però alguna contradicció o desubicació de papers, de propostes o de persones.

Vosté mateix ho ha reconegut, em dóna la raó, que el document no el té consensuat, el document no el té consensuat.
Per tant, no pot ser un bon document.
Pot ser un document bo per a un sector o per a una part, però no pot ser un bon document.
I al govern si li ha d'exigir un grau més elevat de consens que el que se li ha d'exigir a un gran parlamentari, i per això no passa res.

Quant als percentatges d'acord o no acord, vosté i jo sabem que en els dos sindicats majoritaris.
.
.
en un hi ha més afinats i en l'altre hi ha més punts de discrepància dels que vosté pensa.

Les cambres agràries jo no les he volgudes tocar abans, perquè no volia repetir-li una altra volta que va ser el Partit Socialista quan governava el que acabà amb les cambres agràries, amb nocturnitat i traïdoria, amb un decret, amb la llei d'acompanyament.
I, bé, que ara vostés reivindiquen això, quan sap que hi ha un compromís de la consellera d'Agricultura que, en el moment que estiga clar el tema dels cens, hi haurà eleccions a cambres agràries, escolte, ajude'ns a treballar en el cens.
Fiquem-nos d'acord en quines persones o quins llauradors poden votar o no poden votar.
Fiquem-nos d'acord amb això.

Després fiquem-nos d'acord amb les competències.
A qui van a votar els llauradors?
Facen vostés un document clar i concret.
A una persona que va a dependre de l'alcalde?
És a dir, per això, que el nomene l'alcalde.
Amb quina legitimitat han d'anar a votar els llauradors si la persona que van a elegir perquè els represente va a fer el que li mane l'alcalde?
Vostés, el Partit Socialista, es el que va dir això.
Caldrà ficar-se d'acord en una ampla base de consens entre tots ­no com fan vostés, que consensuen amb qui els interessa­, una ampla negociació en el cens, en les competències, i a partir d'ahí, podrem treballar.
I no es preocupe que quan ens fiquem d'acord en eixos temes, hi haurà eleccions a cambres agràries.

Vosté ha soltat ací una retafila de problemes que tots els sabem.
És que sempre fan igual.
Si no plou, la culpa la té el Govern valencià.
Si la creïlla baixa, la culpa la té el Govern valencià.
Si la ceba baixa.
.
.
Bé, el Govern valencià tindrà la part de culpa que li correspon dins d'eixa *tortà* entre.
.
.
en tot el sector, no vull fer percentatges.
I assumeix la part de culpa que li toca, com l'ha d'assumir el seu grup parlamentari i el Grup parlamentari Popular, però no més.

Després vosté en moltes coses diu el què ­retafil de problemes­, però no diu el com, no diu com se solucionen.
Diu: "Ací s'ha de fer.
.
.
­no sé què­", però s'ha de dir com, i ben dit, i escriureu negre sobre blanc, i després que tinga eficàcia.

Quant al que ací té.
.
.
.
jo crec que ací ningú s'ha quedat parat.
El Govern valencià, el primer.
Vosté ha anomenat 63.
000 milions de pessetes.
Sap vosté que no fa només que cinc anys eren poc més de 20.
000, al voltant de 20.
000 el que tenia la Conselleria d'Agricultura de pressupost.
Enguany, 63.
000.
Haver-ho multiplicat per tres en cinc anys, jo crec que això no és quedar-se parat ni la conselleria ni el Consell.

Per tant, senyor Lozano, jo, per a acabar en positiu, dir-li que li agraïsc.
.
.
que l'agricultura valenciana deu agrair-li eixe esforç que fa vosté per millorar-la, però que amb tota humilitat pense que no està en el camí adequat, que la nostra esmena era molt millor per a enfocar això i que a l'hora de parlar, de negociar, per a solucionar els problemes de l'agricultura, sempre ens trobarà; per a buscar acords sobre el cens i les eleccions a cambres agràries, també ens trobarà i, en definitiva, ens trobarà per a tot allò que siga per a bé de l'agricultura valenciana.
Moltes gràcies.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Soler.

Senyor Lozano, per a rèplica.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Senyories.

Senyor Soler, jo sempre li agrairé el to amb què vosté em contesta i que espere que açò ens servisca per a discutir d'agricultura.

Però mire, la seua esmena és descafeïnada i continuadora del que està passant.
I el que està passant ­insistisc­ és molt dur.
El camp valencià comença ja a destapar-se, portem ja manifestacions de tot tipus.
Hi ha manifestacions a Madrid pel tema del gasoil, n'hi ha hagut a Portugal, està el tema de l'ametla, dels fruits secs, està el tema dels cítrics, està.
.
.
Jo crec que ja està eixint, ja no és un problema conjuntural.
S'enganya qui pense que és conjuntural.
El problema és estructural, és conseqüència del que està passant.

Per què insistim nosaltres tant en allò de la mesa de concertació i en les eleccions?
Per una raó lògica: perquè d'esta situació no s'eixirà si el sector no participa i, a més, participa seriosament.
No es pot cridar al sector quan interessa a la conselleria d'Agricultura.
S'ha de cridar quan interesse també als col·lectius.
I això vol dir una mesa de participació.

I mire, respecte a allò de les votacions, és que és un tema que l'hem parlat vosté i jo moltes vegades, però que al final el cens que vosté parla està tardant més que el del Sàhara, i vosté també coneix el tema.
Facen-lo!
És que tenen la majoria ací i la tenen a Madrid.
Facen el que vostés vulguen, però d'una punyetera vegada.
Facen les eleccions al camp i llavors sabrem qui són.
Com vostés vulguen.

Moltes gràcies, senyor Soler.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

I acabada la seua rèplica, el grup que no ha presentat esmenes és el Grup d'Esquerra Unida del País Valencià, la diputada Dolors Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Parlar del camp valencià sembla ser que és d'obligat compliment ací tots els mesos i mai ens apleguem a posar d'acord, amb la quantitat de problemes com tenim, no solament al camp valencià, perquè en parlar del camp valencià, parlem dels agricultors i de les agricultores.

Però, bé, caldria que parlàrem concretament de la proposició no de llei presentada pel Partit Socialista avui.
I recordar de la mateixa, per un dels punts que presenta el Partit Socialista, que el dia 11 novembre concretament de l'any 1999, en Comissió d'Agricultura, Esquerra Unida del País Valencià presentava una proposició no de llei sol·licitant la realització d'eleccions a cambres agràries, que, estant i tot en el fons d'acord, no va ser acceptada pel Partit Popular pels matisos de qui són els que han de votar o no han de votar.

Però també és de veritat que al llarg de la quarta legislatura vàrem incidir, senyora consellera ­ja que està vosté ací present­ en vàries ocasions sobre la necessitat de fer un cens d'agricultors i d'agricultores, amb molts matisos en les agricultores, per allò que era un col·lectiu que actualment estava mig vetllat.
Solament per eixe punt en comú, Esquerra Unida del País Valencià votarà a favor de la proposta presentada pel Partit Socialista.

I la veritat és que jo opine igual com el senyor Soler, que aquesta proposició no de llei, més que una proposició no de llei és la base per a realitzar una llei d'agricultura, i també és positiu.
I també és positiu perquè la senyora consellera d'Agricultura en campanya electoral va prometre que faríem una llei d'agricultura.
Seria per primera vegada tindre eixa llei i jo estaria molt contenta que la tinguérem.
I basant-me que, efectivament, la proposta de resolució sembla ser el preàmbul per a iniciar eixa hipotètica i futura llei, estaria positiu que tots ens haguérem ficat d'acord per a poder-la dur endavant.

Però, clar, també voldria matisar que moltes vegades en realitzar els plantejaments, no solament els posicionaments polítics sinó el punt de vista de cada partit polític, el governant i l'oposició, en matèria agrària cal tenir en compte que no se pot estar contínuament pendents d'informació que es necessita des de l'oposició i que no sempre aplega en el moment en la qual es necessita, o no sempre es concedeix quan la sol·licitem.

Per tant, això també porta un entrebanc sumat a tantes coses que fan inviable ficar-nos d'acord en una cosa tan important com és l'agricultura en els tres segments actuals: no aconseguir més terra de regadiu o més terra de secà convertir-la en regadiu, deixar la terra de secà conforme està i buscar la viabilitat d'eixa terra; la segona pota seria les zones de l'interior, la muntanya i les seues varietats, a l'ample de tot el que és l'agricultura, i el que són les terres humides i zones de regadiu.
Això lògicament seria importantíssim que aplegarem a acords de consens per a vertebrar el que és l'agricultura al camp valencià.
Però jo tenia la il·lusió, considerava, que fins i tot s'haguera pogut aplegar a un acord entre els dos sectors perquè haguera pogut eixir, si no més, un pas endavant per a poder caminar, tocant els peus en terra, en matèria agrícola.

Jo, com ja venia de la votació en no a la sol·licitud de votacions a cambres agràries, i com que hi ha diverses preguntes pendents que em conteste la conselleria, sí dir que sí m'agradaria, tot i recolzant eixa proposició no de llei presentada pel Partit Socialista, sí m'agradaria fóra la conselleria valenta i en el cens que hi ha, amb més clarors, o més clars i més obscurs, es realitzaren quan abans eleccions a cambres agràries, perquè és l'únic organisme al País Valencià no democratitzat, quan el conjunt de l'Estat espanyol des de l'any 1994 estan realitzant-les.

I si més no, i si hi ha problemes, sobre la marxa, vosté, en les seues mans, senyora consellera, també té poder canviar o presentar un altre tipus de llei, si no és acceptable el sistema que es pot aplicar en aquestos moments.
Seria fonamental, igual com és fonamental l'elecció al camp valencià.
Conforme el tinguem, però és fonamental.
No podem anar en matèria d'estes eleccions a la cua de la resta de comunitats autònomes de l'Estat espanyol, quan en matèria agrària sembla ser que tenim les propostes, encara que no acceptades al cent per cent, però sí les més avançades com a comunitat autònoma i davant de la Comunitat Europea.

Gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Passem a continuació a la votació de la proposició no de llei sobre l'elaboració de la Llei bàsica d'agricultura i desenvolupament rural de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 40 vots a favor, 42 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada la proposició no de llei.

Senyories, se suspén la sessió que es reprendrà a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 40 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 32 minuts)*

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

***Preguntes números 725/00, 726/00 i 727/00, al conseller de Benestar Social, senyor Rafael Blasco Castany, sobre el servei d'atenció i tractament de toxicomanies i alcoholisme de Burriana, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla, del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE números 8.
073, 8.
074 i 8.
075).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Reprenem la sessió.

L'il·lustre diputat senyor Ramón Cardona Pla, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, formula les preguntes 725, 726 i 727 sobre el servici d'atenció i tractament de toxicomanies i alcoholisme de Burriana, dirigides al conseller de Benestar Social.
Té la paraula l'il·lustre diputat.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Aquesta és la seua primera intervenció com a conseller de Benestar Social, i a part de l'enhorabona pel nou nomenament, sabem que la decisió sobre aquest aspecte ha correspost a la consellera anterior.
Tanmateix, supose que vosté assumeix les seues decisions i per a això aquestes preguntes.
Fan referència al servei d'atenció i tractament de toxicomanies i alcoholisme de Borriana, que existia des de l'any 1986, i que tenia, entre el personal que atenia aquest servei, tenia un metge a càrrec de la subvenció concedida per la Conselleria de Benestar Social a l'Ajuntament de Burriana.

Ací, en les preguntes, li ficava que darrerament havien aparegut notícies sobre la supressió de l'atenció mèdica, però ara són més que notícies perquè sabem que en principi és una realitat; però jo, per atendre'm a la literalitat de les preguntes, li les faig les tres.
Si la conselleria pensa mantindre l'atenció del metge o metges en el servei d'atenció i tractament de toxicomanies de Burriana.
Quines raons té la conselleria per a aquesta decisió de disgregar el servei.
I, finalment, si esta disgregació causa algun tipus de problemes, sobretot el tipus de desplaçament de les persones ateses, i de coordinació entre les diverses persones que puguen portar el servei en distintes poblacions; quines mesures pensa prendre la conselleria per tal de corregir les possibles dificultats que apareguen.
Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Cardona.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Benestar Social:**

 

Senyor president.
Senyor Cardona.
Senyories.

Bones tardes.
Tal com vosté acaba d'assenyalar, senyor Cardona, vaig a intentar contestar-li les preguntes que vosté va formular en el seu moment, i vaig a llegir-li d'alguna manera la resposta que m'han preparat en la conselleria.
I per suposat que, després d'haver-ho estudiat açò, crec que la resposta li va a donar satisfacció al que vosté pregunta, perquè almenys a mi m'ho pareix que sí que respon al que vosté formulava.

I açò em permet també explicar-li d'alguna forma el modelo de intervención de drogodependencias de la Comunidad Valenciana, que es absolutamente necesario para entender las razones que motivan algunas de las preguntas que usted señalaba.
Fundamentalmente cuando su señoría dice que la decisión de la conselleria era o es la de disgregar el servicio de atención y tratamiento de toxicomanías y alcoholismo de Burriana.
Pero también quiero señalarle, en primer lugar, que no existe ningún tipo de duda en el sentido de que los munícipes del Ayuntamiento de Burriana, que voluntariamente así lo decidan pueden recibir asistencia médica por su adicción a las drogas o al alcohol de una forma gratuita, y sin ningún coste para el paciente ni para sus familiares, al configurarse, como ahora a continuación le voy a explicar, la asistencia sanitaria al paciente drogodependiente como una prestación más del sistema autonómico de salud valenciano, que como usted sabe tiene una naturaleza universal, pública y gratuita.

La Ley 3 del 97, de 16 de junio, de la Generalitat Valenciana sobre drogodependencias y otros trastornos adictivos, aprobada la pasada legislatura con un amplísimo consenso social y político, configura un nuevo modelo de intervención en drogodependencias para esta comunidad, y define entre otras cuestiones los centros, servicios y programas para la atención y prevención de las drogodependencias, con una asignación clara y determinada de las funciones y competencias del conjunto de instituciones públicas y de las entidades de la iniciativa social.

El Gobierno Valenciano, en cumplimiento de lo que establece esta ley y en ejercicio de las competencias estatutarias que le son propias, ha realizado una labor de desarrollo y aplicación de la ley con la aprobación de un total de doce disposiciones reglamentarias.
La más importante de ellas es el acuerdo del Consell, de 2 de febrero del año 99, por el que se aprueba el Plan autonómico valenciano sobre drogodependencias y otros trastornos adictivos.
Un plan que tiene una vigencia entre el 99 y el 2002, y que previamente fue aprobado por unanimidad en la sesión plenaria del Consejo Asesor de Drogodependencias de la Generalitat Valenciana que se celebró el 22 de octubre del 98.
En este sentido, es en el conjunto de estas disposiciones legales y reglamentarias donde su señoría encontrará cumplida respuesta a todas sus preguntas, preguntas que yo voy a tratar de responder con la limitación propia que impone este trámite parlamentario.

Pero de forma simplificada le diré que la asistencia sanitaria es una competencia exclusiva de la Conselleria de Sanidad, y que se ejerce a través de centros específicos ubicados en las áreas de salud y que reciben la denominación de unidades de conductas adictivas.
Que la prevención del consumo de drogas y las actividades encaminadas a generar una cultura de salud, que incluye el rechazo del consumo de drogas en el ámbito comunitario es una competencia exclusiva de los municipios que la ejercen en el marco de sus correspondientes planes municipales y el plan autonómico; y que para el ejercicio de esta competencia municipal reciben financiación de la Conselleria de Bienestar Social.
En tercer lugar, que la reinserción social de personas drogodependientes es una competencia compartida entre el Gobierno Valenciano y las entidades locales, que para el ejercicio de esta competencia reciben igualmente financiación de la Conselleria de Bienestar Social.

Una vez realizadas estas consideraciones generales, a mi juicio absolutamente necesarias, atendiendo al tenor de las preguntas le voy a explicar que la situación del municipio de Burriana por el que se interesa su señoría es la siguiente.
En primer lugar, la asistencia sanitaria de la población residente en el área de salud 2, se presta a través de las unidades de conductas adictivas de Castellón y de la Vall d'Uixó, además de por centros acreditados de instituciones sin ánimo de lucro, en cumplimiento de lo que establece la normativa que antes le he comentado.

En segundo lugar, que la prevención comunitaria en la comarca de la Plana Baixa se presta a través de la unidad de prevención comunitaria del Ayuntamiento de Burriana, que para este menester recibe también financiación de la Conselleria de Bienestar Social.
Y en tercer lugar, la reinserción social de las personas drogodependientes se realiza a través del centro de día del Ayuntamiento de Villarreal, que también recibe financiación de la Conselleria de Bienestar Social para el ejercicio de sus funciones propias.

La totalidad de estos centros y servicios de naturaleza y financiación pública, consecuentemente gratuitos para los ciudadanos, cumplen escrupulosamente con los ratios de la normativa que antes le comentaba.
Y además he de decirle que configuran una política de drogas en la Comunidad Valenciana que continua siendo referente en el estado español.
Creo sinceramente, señor Cardona, que no es necesario adoptar ninguna medida correctora como sugiere alguna de sus preguntas.
Porque como le decía al principio y ahora mismo le reitero, las prestaciones de servicios de atención, prevención y reinserción de las personas drogodependientes, y de la población general del municipio de Burriana y del área de salud 2, están garantizados con centros y servicios públicos y gratuitos para los ciudadanos.

En cualquier caso, señor Cardona, quedo a su entera disposición y también a la de esta Cámara para explicar la política del Consell sobre esta materia y otras en una próxima intervención en las Cortes.
Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Eixe és el model de tractament de les drogodependències que té la conselleria, i a mi el que em crida l'atenció de tot açò.
.
.
és evident que ha d'haver centres especialitzats, que les unitats de conductes addictives són les que van a tractar el problema; però en tot este conjunt de recursos a utilitzar, vosté ha comentat també el tema de l'existència dels centres acreditats d'institucions sense ànim de lucre, que també són necessaris per a este tipus d'atenció.

És a dir, aquí el problema que es planteja és que ja existia un centre i un servei que feia una atenció, probablement paral·lela o corresponent a la que poden fer els centres acreditats i institucions sense ànim de lucre.
Però és que aquest centre, este servei ja tenia tota una experiència, ja tenia tota una història d'intervenció, perquè li recorde que des del 86 estava en marxa, i que aproximadament atenia uns cent casos nous a l'any sobretot d'alcohòlics joves alcohòlics cocaïnòmans, alcohòlics habituals i cocaïnòmans.
És a dir, en este cas concret se substitueix un servei que funcionava, que evidentment tampoc tenia ànim de lucre, que estava a temps parcial per un metge, també a temps parcial per personal fixe dels serveis socials generals de l'Ajuntament de Burriana.
I que realment havia mostrat la seua eficàcia.
I ara este model professional es desvia cap a unes altres institucions sense ànim de lucre.
Quan al meu entendre ja estava este servei sense ànim de lucre.
Que depenguera de l'ajuntament no el feia pitjor, de fet jo pense que el feia molt millor que una possible institució privada, de la que encara no sabem de la possible.
.
.
no tenim en principi l'experiència en esta ciutat determinada i no ha portat els casos durant estos anys.

Per tant, jo ací trobe un dels problemes bàsics de l'eliminació d'este servei.
Però és que a més, també és veritat que es dóna una disgregació de serveis quan l'atenció a les persones toxicòmanes, en problemes d'alcoholisme o en problemes de drogaaddicció suposa.
.
.
és una qüestió de tractament integral que hauria de comprendre la prevenció, el tractament, la *(inintel·ligible)* i el seguiment.
I en este cas concret, en existir les unitats de conductes addictives a Castelló i a la Vall, en quedar-se només aquí una atenció més bé preventiva, és quan les persones es veuen obligades a desplaçar-se entre els diversos pobles.

No sé si coneixerà vosté la comarca de la Plana Baixa, però, per exemple, el desplaçament entre Burriana i la Vall és una vertadera aventura fer-la en transport públic, s'ha de fer en transport privat.
No hi ha possibilitat d'utilitzar el transport públic.
I per això sí que pensem que hi ha molta gent que pot ser d'esta població que no tinga accés a l'atenció que realment requerisca.
Ens dóna la sensació que és l'eliminació d'un servei que ja funcionava i que havia demostrat la seua operativitat i la seua eficàcia, per no sabem com funcionaran les possibles institucions acreditades sense ànim de lucre a les que puguen donar-se este servei.
Que a més, pense jo, que costarà a la conselleria el mateix o més del que costava este servei que ja estava en funcionament.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Cardona.
Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Benestar Social:**

 

Senyor diputat.

Jo vull tranquil·litzar-lo i dir-li que esta mesura que s'ha pres, s'ha pres no sols en funció de la normativa que en estos moments està vigent, sinó plenament conscients que pot representar una millora de prestació d'estos servicis.
I que al mateix temps cap de les persones que puguen tindre estos signes d'este tipus de malalties, puguen deixar d'estar ateses.
I els xicotets conflictes que puguen representar, que jo no qualificaria d'aventura el traslladar-se de Burriana fins a la Vall d'Uixó, crec que poden quedar perfectament solucionats en una atenció adequada.
I anem a deixar almenys un marge de temps suficient com per a pensar que, assegurant com s'assegura que cap persona va a quedar sense el tractament adequat i sense les atencions adequades, doncs puguen solucionar-se algunes de les qüestions que vosté puga plantejar o que ha plantejat, com a hipòtesi que pogueren posar en perill un servici que es venia donant fins estos moments.
Jo crec que, per la informació que jo tinc, el servici es pot prestar perfectament igual, i que a més, la millora que s'ha introduït és una racionalització per a poder atendre de forma més positiva a totes aquelles persones que tinguen estos símptomes.
Gràcies.

 

***Pregunta número 940/00 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre paralització dels ingressos de malalts en situació terminal en l'hospital de la Malva-rosa, que formula la diputada María José Mendoza García del GP Socialista­Progressistes (RE número 8.
432).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Blasco.

La senyora María José Mendoza García, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, formula les següents preguntes que queden agrupades, de la 940 a la 945, ambdues inclusivament, i de la 1.
224 a la 1.
228, sobre paralització d'ingressos de pacients en situació terminal en l'hospital de la Malva-rosa, així com problemes en l'estructura del citat centre de salut.
Té la paraula la il·lustre diputada.
*(Remors)*

Me dice el señor vicepresidente segundo que hay algún problema.
Usted dirá qué problema pueda tener.
*(Pausa)* Si es tan amable, y con el fin de que sus señorías puedan percibir sus argumentos le voy a dar la voz, porque es la presidencia quien la da.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

La pregunta 940 sí que se refiere a la paralización de ingresos en el hospital de la Malvarrosa.
Pero las preguntas de la 941 a la 945 se refieren a un problema del centro de salud de la Malvarrosa, que nada tiene que ver con el hospital.
Yo sí que acumularía las preguntas referidas al centro de salud de la Malvarrosa, pero no la referida al hospital, evidentemente, porque son dos servicios sanitarios diferentes.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Ilustre diputada.
A pesar de que los servicios técnicos correspondientes me lo han dado así agrupado, yo creo que sus argumentos son lo suficientemente sólidos, y el asentimiento del conseller también, para que se proceda a su petición.
Por lo tanto, tiene usted la palabra, y lo dividimos en dos bloques.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor conseller de Sanidad.

El pasado mes de diciembre se produce una paralización de ingresos en el hospital de la Malvarrosa de enfermos Palet.
Nuestro grupo pretende conocer cuáles son las razones de esta situación, y doy por formulada la pregunta.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias.

Señor conseller de Sanidad.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, presidente.

Respecto a la pregunta que su señoría formula, quiero manifestarle que actualmente el hospital de la Malvarrosa, desde el 1 de enero de 1999 cuenta con treinta y cuatro camas destinadas a pacientes dentro del programa Palet.

Ante su pregunta de por qué se paralizaron los ingresos de pacientes durante el pasado mes de diciembre en este centro sanitario, quiero decir, en primer lugar, que esta afirmación es rotundamente incierta, es decir, le puedo asegurar que no existe orden alguna ni de esta conselleria ni de la dirección del centro respecto a esa paralización de ingresos.
Que durante el pasado mes de diciembre se realizaron un total de veinticinco ingresos, media normal de ingresos al mes en este tipo de centros.
Y en tercer lugar, que es cierto que durante este mes se realizaron, como es lógico en cualquier centro sanitario, servicios de mantenimiento propios de sus instalaciones, que además en este hospital son aún más necesarias, como su señoría bien sabe.
Este mantenimiento está basado fundamentalmente en la limpieza, fumigación y acondicionamiento de las habitaciones, entre otras dependencias.
Este mantenimiento, lógicamente, se realiza también de manera periódica y habitual y siempre que las presiones asistenciales así nos lo permiten, aprovechando normalmente épocas estivales o festivas, donde dicha presión asistencial disminuye; por tanto, las fiestas navideñas también permiten hacer este tipo de labores.
En el caso que nos ocupa, estas acciones se llevaron a cabo en tres habitaciones a partir del 28 de diciembre, y como le he comentado anteriormente, no alteró significativamente la actividad asistencial del hospital, realizando, dentro de las limitaciones propias, su labor habitual.

Por otro lado, y como bien saben ustedes, en referencia que hacía en su exposición de motivos a la pregunta, la gripe es una patología vírica que afecta indiscriminadamente a toda la población por contaminarse por vía aérea, y que puede adquirir carácter de gravedad en ciertos grupos de la sociedad como son niños, personas con problemas respiratorios y, sobre todo, ancianos afectados previamente con otras dolencias de base.
Pero ¿qué ocurre con los pacientes ancianos en estas circunstancias?
Que un paciente en condiciones normales presenta una patología crónica compensada y es atendido de forma ambulatoria, y se descompensaría al haber contraído una enfermedad como es la gripe, que va a precisar unos cuidados sanitarios u hospitalarios, siendo incluido en el programa Palet y convirtiéndose en un paciente con prioridad para ingresar tanto en un hospital de agudos como en un hospital con perfil de atención sociosanitaria.
Por ello no sería de extrañar que en las fechas pico de esta enfermedad la mayoría de los ingresos que se produjeran fueran pacientes ancianos con una pluripatología de base, que se descompensaran como consecuencia de la gripe.

Le agradezco su preocupación por este tema, señoría, que es compartida, evidentemente, por este conseller, y que usted debe saber que una de mis prioridades es resolver y mejorar la atención de este tipo de pacientes.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Señora diputada.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Quería, en primer lugar, darle la enhorabuena por su nombramiento, pero creo que, por el poco tiempo que está usted al frente de la Conselleria de Sanidad, tiene alguna información que no es cierta.

Hay una orden firmada por el director del hospital, que estuvo además mucho tiempo en el tablón de anuncios del propio servicio, paralizando el ingreso de pacientes Palet en el hospital de la Malvarrosa.

Nuestro grupo parlamentario presenta dos iniciativas, una que se debate el día 5 y otra el 12 de abril, en relación con los recursos destinados a pacientes crónicos de larga evolución.
Respecto a este tema, nuestro grupo plantea ya hace muchos meses, exactamente a fecha 24 de febrero de 2000, una pregunta referida a la paralización de ingresos Palet en el hospital de la Malvarrosa.
Planteábamos así un problema que consideramos que es de máxima prioridad social y sanitaria, porque se refiere a la atención de personas mayores con múltiples enfermedades, discapacitadas en la mayoría de los casos, y es un tema que debe ser tratado con rigor y no con las cifras cambiantes y oportunistas que repetidamente ha ofrecido la Conselleria de Sanidad gestionada por el Partido Popular.

Según datos de su propia conselleria, hay aproximadamente 18.
000 ciudadanos en la ciudad de Valencia que precisan de estos cuidados.
Los cuidados a enfermos crónicos los define el programa Palet, diseñado por la anterior administración socialista y publicado por Orden de 30 de marzo de 1995, de la Conselleria de Sanidad.
Define claramente la atención y las necesidades de este grupo de población.
El programa Palet tenía como objetivo potenciar y racionalizar los recursos sanitarios, coordinar sus actuaciones con servicios sociales y acercar la atención a los ciudadanos y a los cuidadores de los pacientes.

Actualmente, y por desgracia, podemos observar que este programa, invocado reiteradamente por su conselleria y también por el presidente Zaplana, ha tenido un nivel de funcionamiento mínimo y a todas luces insuficiente.
Hay un déficit acumulado de recursos sanitarios para atención a crónicos en el País Valenciano que ciframos en un anterior debate en 3.
200 plazas, pero que en la ciudad de Valencia las necesidades que su propia conselleria ha definido son de 50 camas, me estoy refiriendo a recursos de hospitalización y no a otros recursos que también son necesarios, 50 camas de larga estancia, rehabilitación y convalecencia, y 40 camas para cuidados de enfermos terminales.
Lo óptimo, a pesar de las valoraciones hechas por su conselleria, son 150 camas de las primeras sólo para la ciudad de Valencia y 57 camas de paliativos.

A lo largo del periodo 1995/2000, los responsables sanitarios del Partido Popular, su conselleria, no han aumentado los recursos necesarios en hospitalización en el conjunto de la Comunidad Valenciana pero especialmente en la ciudad de Valencia, los recursos destinados a estos pacientes, y en el único recurso público de la ciudad, que es el hospital de la Malvarrosa, se ha reducido en una deshospitalización.

En 1998 funcionaban 51 camas, en 1999 pasan a 32.
Efectivamente funcionando, la media de 1999 son 29, y en el momento que se firma la Orden del 29 de diciembre, y esa orden existe, firmada por el director del hospital de la Malvarrosa.
.
.
­pues yo le haré llegar una copia­ son 17 camas las que quedan funcionando.

Hay protestas, y usted debería conocerlo, porque el anterior conseller de Sanidad se ve obligado a entrevistarse tras recibir un escrito de los familiares de los pacientes allí ingresados, se ve obligado a entrevistarse con ellos y prometer un plan estratégico, que tendré ocasión de comentar, de atención integral al barrio de la Malvarrosa, que nada tiene que ver el hospital de la Malvarrosa con el barrio, porque es un recurso de atención al conjunto de ciudadanos de la ciudad de Valencia, que son 750.
000, aunque esté ubicado en el barrio de la Malvarrosa.
Y además, esa reducción de recursos, porque hay un plan estratégico para el hospital de la Malvarrosa, se produce después de reiterar ese incumplimiento de incrementar los recursos de atención para pacientes terminales y para pacientes crónicos en el País Valenciano y en la ciudad de Valencia.

En el año 1996 la Conselleria de Sanidad promete el programa Red, prometía invertir 1.
000 millones de pesetas y ni una sola peseta aparece en ningún presupuesto, ni en 1997 ni en 1998 ni en 1999 ni en el 2000, porque sólo hay presupuestados 500 millones, pero para atención de pacientes de salud mental, y en el presupuesto está explicitado, pacientes de salud mental, que el anterior conseller lo utiliza en cada debate según lo que le conviene, unas veces para pacientes Palet, otras veces para pacientes terminales, en el debate de salud mental lo utiliza para atención a pacientes crónicos de salud mental.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señora Mendoza, por favor.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Si se efectuaba el cierre de la unidad de hospitalización del hospital de la Malvarrosa, evidentemente se dejaba a la ciudad de Valencia con un recurso necesario, y la única alternativa era que los pacientes se desplazaran, pacientes y familiares, al hospital Doctor Moliner, mal comunicado y agravando el coste que para las familias en tiempo y en recursos económicos supone el cuidado de estos pacientes.

Estos hechos y otros relacionados han puesto de manifiesto que la Conselleria de Sanidad del Partido Popular no ha dado hasta la fecha la respuesta solidaria de justicia y de garantía de cohesión social que las personas mayores, los enfermos terminales y sus familias necesitan y se merecen.

Gracias, señor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señora Mendoza.

En las intervenciones de los dos diputados que me han precedido, el señor Cardona y la señora Mendoza han felicitado tanto al nuevo conseller de Bienestar Social como al de Sanidad.
Yo no puedo quedar lejos de sumarme a esa felicitación.
Muchas felicidades.

Tiene la palabra el señor Castellano.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente, por su felicitación, y también a su señoría, lógicamente.

Decirle que una de las políticas de la Conselleria de Sanidad y de este conseller, de dar un mayor impulso y, por tanto, una mayor relevancia a lo que es la atención a enfermos crónicos de larga estancia y terminales, es un hecho incuestionable por lo que ya la conselleria está llevando adelante.

Mire usted, habla de los datos y de las afirmaciones.
Yo respeto, lógicamente, sus datos y sus afirmaciones, como no puede ser de otra manera, y usted entenderá que yo los datos y las afirmaciones que haga es porque me las hacen llegar los responsables de los distintos centros sanitarios, y por tanto, no puedo poner en tela de juicio esos datos y responsables que son pasados.
En ese sentido, creo que igual que respeto, lógicamente, sus afirmaciones, entienda que los datos que da en este caso este conseller, y más derivados directamente por los responsables sanitarios de los centros, tengan también el valor que les corresponde.

Decir que la Conselleria de Sanidad pretende convertir el hospital de la Malvarrosa en un hospital exclusivamente asistencial o quirúrgico y que ello vaya a conllevar o que se vaya a eliminar las camas para enfermos ancianos de larga estancia y terminal sin encontrar alternativa para estos pacientes, digo que es absolutamente incierto.
Le tengo que decir con rotundidad que jamás se eliminarán las camas del hospital de la Malvarrosa dedicadas a estos pacientes sin antes encontrar alternativas para ello.

Sabe bien su señoría que la Conselleria de Sanidad está elaborando un estudio de necesidad de asistencia a pacientes crónicos y de larga estancia en la ciudad de Valencia, que regulará de una manera definitiva las necesidades asistenciales de estas personas.
Y como decía rotundamente, no se van a eliminar nunca las camas del hospital de la Malvarrosa dedicadas a estos pacientes sin encontrar alternativas.
¿Y qué alternativas son las que se están barajando en estos momentos?
En primer lugar, por ejemplo, habilitar salas de crónicos en el Hospital Militar Vázquez Bernabeu.
En segundo lugar, también la Conselleria de Sanidad tiene elaborado un programa funcional de la unidad hospitalaria de media estancia de salud mental y de su hospital de día, así como del hospital de atención a crónicos y de larga estancia en el antiguo anexo al actual Hospital Doctor Peset.

En este sentido, se ha llevado a cabo el levantamiento de planos del estado actual del inmueble para proceder de inmediato al estudio de viabilidad conjugando programa funcional y superficies disponibles con la fijación de un coste estimado.

También se va a proceder a la preparación de la documentación oportuna para iniciar los procedimientos de la contratación de asistencias técnicas, tales como las de testeo de estructura, anteproyecto, cálculo de estructuras y refuerzo de las instalaciones.

El número de plazas que se contempla, a expensas del estudio correspondiente de adecuación a superficies existentes, es el siguiente: unidad hospitalaria de media estancia de salud mental, 80 plazas; hospital de día, 20, 25 plazas; y, hospital de atención a crónicos y larga estancia, 100 y 120 camas.

La posible inversión a llevar a cabo para transformar el antiguo Hospital Sanjurjo, es decir, el Doctor Peset, podía alcanzar los 500 millones de pesetas.
Todo ello, conllevará, lógicamente, el aumento que sea necesario de facultativos, enfermeras, psicólogos, auxiliares y trabajadores sociales.

Pero, con rotundidad, le repito, señoría, que la Conselleria de Sanidad garantiza que todos los enfermos crónicos seguirán en el hospital de la Malvarrosa hasta que puedan ser trasladados a otro hospital.

También sabe usted que para desarrollar este programa existen toda una serie de dispositivos asistenciales.
Por un lado, los hospitales de atención a crónicos y larga estancia, como son la Magdalena, Malva-rosa, Doctor Moliner y San Vicente del Raspeig, que cuentan con un total de 490 camas y personal cualificado en este tipo de asistencia; las unidades médicas de corta estancia y atención sociosanitaria en los hospitales de agudos, que destinan a este tipo de pacientes un total de 200 camas; y, finalmente, las unidades de hospitalización a domicilio de 13 hospitales de la red pública que realizan más de 10.
000 altas al año y atienden el 80% de este tipo de pacientes.

Por tanto, como decía, nos proponemos ampliar el número de camas de estos hospitales en la misma ubicación o en otras alternativas hasta llegar a la ratio de 2,5 camas por 1.
000 habitantes en mayores de 65 años.

Por tanto, estas son las alternativas y los proyectos que estamos desarrollando para cubrir de manera íntegra y para cubrir con garantías la asistencia a este tipo de pacientes.

Muchas gracias.

 

***Preguntes números 941/00, 942/00, 943/00, 944/00, 945/00, 1.
224/00, 1.
225/00, 1.
226/00, 1.
227/00 i 1.
228/00 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre el centre de salut de la Malva-rosa, que formula la diputada María José Mendoza García del GP Socialista­Progressistes (RE números 8.
433, 8.
434, 8.
435, 8.
436, 8.
437, 9.
030, 9.
031, 9.
032, 9.
033 i 9.
034).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Passem a l'altre bloc de preguntes que formula la il.
lustre diputada, Maria José Mendoza.

Té la paraula la senyora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Señor presidente, doy por formuladas las preguntas de la 941 a la 945.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Me formula su señoría cinco preguntas relacionadas con el centro de salud de la Malva-rosa, que paso a responderle.

Respecto a su primera pregunta, sobre las medidas tomadas desde el momento en que se detectan problemas de estructura, responderle que ­como la señora diputada debe saber­ el centro de salud de la Malva-rosa es un centro antiguo, rehabilitado en el año 90 y ubicado en un edificio, el propio hospital de la Malva-rosa, inaugurado en 1925, que es un inmueble protegido por Patrimonio.

En efecto, detectados sus problemas de estructura en una zona del centro, en marzo de 1999 se contrata la asistencia técnica de una empresa para la realización de un estudio.
Como consecuencia de la inspección realizada en el edificio, se considera necesario apuntalar cautelarmente la zona afectada y restringir el uso de la crujía del edificio paralelo al mar.
Los trabajos realizados consistieron esencialmente en un estudio detallado de la patología mediante las oportunas catas, ensayos y pruebas de estructura.
Los resultados pusieron de manifiesto la necesidad de realizar obras de reparación y refuerzo del forjado dañado, estimando su coste en un total de 25.
252.
550 pesetas.
Quiero añadir que las medidas cautelares tomadas para restringir el uso de la zona afectada se llevaron a cabo con la sola finalidad de garantizar de forma efectiva la seguridad tanto de los pacientes, familiares, como de los trabajadores.

Le transmito así, señora diputada, la seguridad absoluta en lo que respecta a la integridad física de estas personas, como, lógicamente, no podría ser de otra manera.

En su segunda pregunta habla de las repercusiones sobre la asistencia sanitaria en esta situación.
Contestarle haciendo, en primer lugar, una pequeña rectificación.
Usted habla de la no utilización desde hace un año de la mitad de las instalaciones del centro, y sobre esto quisiera concretarle que es tan sólo un 30% como mucho de la superficie útil la que ha sido inhabilitada.
Las repercusiones que han dado lugar a esta situación.
.
.
, yo creo que hay que huir de planteamientos alarmistas como los que a veces hemos oído o leído al respecto.
Palabras como "hacinamiento" o como "caos" creo que no son precisamente y, desde mi opinión, las más rigurosas respecto a la realidad.

También es cierto que no se pueden negar las molestias que han podido producirse.
Tenga usted en cuenta que la situación ha obligado a agrupar consultas y, por supuesto, solicitar de los ciudadanos y profesionales comprensión con esa situación.
Pero, es igualmente cierto que la situación no ha generado una repercusión valorable, por ejemplo, en lo que se refiere a retrasos en la atención.
Siempre, y esto creo que es lo más importante, se ha garantizado la calidad en la prestación de la atención sanitaria.

Las consultas de las áreas maternal y rehabilitación han tenido que ser trasladadas al consultorio auxiliar de la Patacona, muy próximo al centro de salud.
Decirle, además, que no ha habido ninguna reclamación por parte de los pacientes, aunque debo reconocer, lógicamente, que la actual situación es mejorable y hay que mejorarla.

Su tercera pregunta versa sobre las repercusiones sobre los profesionales.
Decirle que este centro de salud de la Malva-rosa tiene una importante plantilla de trabajadores compuesta por 13 médicos, 5 pediatras, un fisioterapeuta, una matrona, 14 en enfermería, un asistente social, 6 administrativos, 4 auxiliares y 2 celadores.
Se trata, lógicamente, de un número importante de profesionales que está al servicio del centro.
Y, efectivamente, con una plantilla tan numerosa la reducción de espacio siempre tiene que conllevar, lógicamente, disfuncionalidades.
Pero, también es cierto que la responsabilidad y alta profesionalidad de todos ellos ha permitido un acomodo a la nueva y transitoria situación sin que se produzca en ningún instante merma en la calidad de la prestación.

En la siguiente pregunta hablaba su señoría de qué medidas ha tomado la conselleria para hacer frente a las obras necesarias para el acondicionamiento del centro de salud.
Como le había dicho, realizado el estudio sobre la estructura y adaptadas las medidas cautelares para la necesaria seguridad, se han elaborado las bases técnicas y el correspondiente pliego de prescripciones para contratar la redacción del proyecto y la ejecución de las obras de reparación y refuerzo del forjado del centro de salud.
Se ha incluido la inversión en los presupuestos del año 2000, en el proyecto 1.
084, reforma de centros de salud, con una dotación de 25.
252.
500 pesetas.
No obstante lo dicho, la Dirección general para la prestación asistencial está estudiando la disponibilidad de suelo dotacional público en la zona para la construcción de un centro de salud que sustituya al actual.
Esta sería una solución definitiva a la que antes hemos hecho referencia y que, quizá, pueda ser la más razonable.

En todo caso, si se tiene que optar por la reforma del centro actual, quiero igualmente y con rotundidad decirle que la conselleria no dará comienzo a ninguna obra de mejora en el centro manteniendo las consultas si no tiene las garantías absolutas de seguridad e integridad tanto para pacientes como para todos sus trabajadores.

Y, finalmente, me pregunta usted sobre las medidas para minimizar la disminución de atención a los pacientes en el centro de salud de la Malva-rosa.
Y quiero sobre ello volverle a repetir que, salvo las molestias inevitables y lógicas ­que ya he tenido ocasión de comentarle­ por el espacio, no se ha producido merma alguna ni en cantidad ni en calidad en la atención sanitaria a los usuarios de este centro.
Creo que hay que seguir con esas medidas para garantizar y mejorar la situación actual; y, desde luego, con la comprensión y con la profesionalidad que ha demostrado todo el personal al que antes le he hecho referencia estamos consiguiendo, dentro de las circunstancias, un resultado notablemente positivo.
Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora diputada.

 

**La senyora Mendoza García:**

Gracias, señor presidente.

Gracias, señor conseller.

Yo creo que no estamos hablando del mismo tema, porque es un problema que se detecta en marzo, a finales de febrero del 99.
Si no sumo mal, al menos han transcurrido 16 meses.
La mitad del centro de salud está inutilizada.
La parte que corresponde a 10 consultas, entre las que se incluye ­10 consultas, y usted ha dicho que hay 13 médicos generales, 10 consultas­ la sala de curas, el gimnasio de rehabilitación.
.
.
Los profesionales han tenido que solicitar la utilización de otros espacios para seguir atendiendo la gimnasia de embarazadas y el programa de climaterio, con voluntarismo y con profesionalidad.

En abril ya hay un informe que ustedes encargan por vía urgente para ver cuál es el problema de la estructura del centro.
Y el informe dice textualmente: "Durante las inspecciones observamos que las armaduras del forjado que soporta la primera planta se encuentran en avanzado estado de corrosión con detrimento de la seguridad estructural, por lo que se ordenó el apuntalamiento de la planta baja dejando fuera de servicio el ala afectada".

Evidentemente, se ha producido una reducción del tiempo que pueden dedicar los profesionales a atención al público porque tienen que compartir un número considerable de consultas en el mismo horario y se ha producido una disminución de servicios, porque el gimnasio de rehabilitación no funciona desde el mes de marzo del 99.
Y usted sabe perfectamente que la Ley de contratos del Estado permite ejecutar una obra.
Y yo creo que esta obra está justificada desde el punto de vista de seguridad de ciudadanos y de profesionales, porque hay un problema de estructura, y ahí el centro no está dividido por un tabique de seguridad y la parte que.
.
.
no se puede utilizar porque no hay solución de continuidad.

Nuestro grupo ha ido a visitar ese centro en el mes de febrero, el 21 de febrero, y la consecuencia de esa visita fue un hecho que yo consideraría desgraciado, pero que pone manifiesto su pobre talante democrático.
Y es que pocos días después de las elecciones, después del 12 de marzo, ustedes cesan al coordinador o director de ese centro de salud precisamente porque, a pesar de que ha demostrado ese equipo profesionalidad, ese coordinador profesionalidad, ustedes se sienten incómodos con la existencia de la oposición y se sienten incómodos con la existencia de profesionales comprometidos con la sanidad pública.
Y no aparece el problema en la prensa más que un año después de que estuviera dando vueltas.
Y ese centro continúa con una estructura que textualmente un informe técnico dice que tiene importantes problemas de corrosión.
Y ese centro continúa sin poder ser utilizado en un 50% de sus posibilidades de espacio.
Y en ese centro no se pueden hacer las reuniones y las sesiones clínicas en condiciones, y un largo etcétera.

Nosotros nos desplazamos al centro de salud, comunicamos ­porque los parlamentarios no pueden hacer visitas clandestinas­, comunicamos en tiempo y forma a la Conselleria de Sanidad y al director de área que se iba a producir la visita, nos entrevistamos y nos acompaña el director de enfermería del área, y la única consecuencia es un acto represivo contra el equipo y contra el director del centro.
Pero, si eso es importante desde el punto de vista de calidad democrática, más importante es el que ustedes no hayan asumido la responsabilidad, porque la Ley de contratos del Estado se lo permite: haber abordado de manera urgente una obra, una obra que tiene un presupuesto tan sólo de 25 millones y que ustedes, después de un año y medio, no han movido un hilo.
A pesar de que está en los presupuestos de 2000, no ha salido a concurso la obra.
Y hay un informe técnico de su conselleria, firmado con fecha 23 de julio de 1999, que habla de la necesidad de acometer de manera urgente esa obra, y da al visto bueno al informe de la consultora de construcción que ustedes contratan y que emite su primer informe el 20 de abril del año 1999.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señora Mendoza, vaya acabando.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
y que yo sepa, estamos en junio del año 2000.

Yo creo que esto realmente lo que pone de manifiesto, aparte de que improvisan y.
.
.
*(la presidència desconecta el micròfon)(Pausa)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias a usted, por haber aceptado mi indicación.

El señor conseller tiene la palabra*.
(Remors)* ¿Quiere pulsar, señor conseller?

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, presidente.

Decirle, señora diputada, que ya en marzo de 1999 es cuando se contrata la asistencia técnica de la empresa y que, como consecuencia de esa inspección, lo que se hace es apuntalar cautelarmente la zona afectada y restringir su uso, poner medidas lógicas de seguridad para los profesionales y para los pacientes y para los trabajadores que hay en el centro.
Por tanto, la primera medida inmediata que se tiene que realizar es lógicamente tener seguridad para todos los que acceden, en este caso, al centro.

Decir una vez más que no es la mitad de la instalación la que está en estos momentos en desuso.
Como mucho es el 30% ­se lo he repetido anteriormente en mi intervención.
Y, por tanto, lo que se ha realizado es, primero, dar seguridad; segundo, agrupar las consultas para que no haya una merma en la asistencia sanitaria a los pacientes, como no la ha habido.
Y además, esa agrupación de consultas que se ha hecho por parte de los profesionales, y quiero en ese sentido ­y lo he dicho en primera intervención, y lo reitero­, lógicamente dar las gracias por la comprensión de la situación y por la profesionalidad de todos aquellos profesionales y trabajadores que están en el centro, agradecérselo también desde esta tribuna.

Y en cuanto a las soluciones, también se las he dicho.
Estamos buscando también suelo dotacional público para construir un nuevo centro de salud, y mientras tanto, las condiciones de seguridad absolutamente para todos, para los profesionales y para los trabajadores, es algo que garantiza la conselleria.

Y, en ese sentido, matizar lógicamente las afirmaciones que no responden a la realidad y no responden a una merma en la calidad que se está en este momento prestando en el centro.
Y, desde luego, otras afirmaciones sobre el poder valorar o no valorar el carácter o la voluntad democrática de cada uno, afortunadamente, precisamente en un sistema democrático, lo valoran los ciudadanos.

Muchas gracias.

 

 

***Preguntes números 1.
457/00, 1.
458/00 i 1.
459/00 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre el servei d'hemodiàlisi de l'hospital de la Marina Alta, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE números 9.
393, 9.
394 i 9.
395).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

La senyora Àngela Llinares, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià, les preguntes de la 1.
457 a la 1.
459.

Té la paraula la il·lustre diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, en primer lloc, vull desitjar-li tots els encerts en la seua nova tasca, que estic segura que es dedicarà a millorar i universalitzar la sanitat pública.
Que li vaja bé.
"Que le vaya bonito", que diuen els sudamericans.

Senyor conseller, vosté sap que jo sóc una diputada a peu d'obra, i l'obra que tinc més a propet és l'Hospital de la Marina Baixa, que està al costat de ma casa.

Llavors, sobre el 10 de març, en una visita que vaig fer a este hospital, vaig estar mirant molts serveis, i entre els serveis que vaig estar mirant, va estar el servei d'hemodiàlisi.
I allí em vaig trobar que el servei té tota una sèrie d'aparells, i que els seients aquells, els sellons, estaven ocupats per una sèrie de malalts.
I vaig preguntar al personal sanitari com funcionava allò i si hi havia pacients en llista d'espera.
I me'n vaig adonar ­venien també els sindicats amb companyia meua en aquell moment­ me'n vaig adonar que hi havia tretze malalts en llista d'espera.
I me'n vaig adonar d'una altra cosa que em va agradar menys encara que l'existència dels tretze malalts en llista d'espera.
I em vaig adonar que si eixos aparells que nosaltres tenim allí a la Marina Baixa funcionaren, com funcionen tots els aparells, a ple rendiment, nosaltres no tindríem cap persona en llista d'espera, absolutament cap.
Que eixos aparells funcionaren a ple rendiment significava una infermera o un infermer més, però no significava més metges ni res de tot això.
O siga, que significava augmentar una miqueta el personal sanitari, però poquet, i d'eixa manera cobrien totalment els malalts d'hemodiàlisi de la Marina Baixa 

No sé per què a eixos aparells no se'ls trau.
.
.
s'infrautilitza i no se'ls trau tot el rendiment.
Però és que damunt resulta que vostés han consentit que al costat es munte una clínica, es munte uns aparells i que eixos malalts, que hagueren pogut ser atesos en l'Hospital de la Marina Baixa, resulta que van a l'hospital particular, sempre pagant pel Servei Nacional de Salut.
Estic bocabadada.
I llavors espere que tot açò tinga una explicació lògica, que no siga l'explicació que tot el món pensem, sinó que l'explicació que vosté done siga una explicació lògica de per què estos aparells no estan a ple rendiment en l'Hospital de la Marina Baixa.

Açò és el resum de les tres preguntes que té ahí, que les té formulades i que jo li he explicat per què cada una d'elles.
Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, president.

Senyoria, en primer lloc, agrair-li sincerament els seus desitjos i la felicitació que em fa.
I estic segur també de comptar amb la seua oposició constructiva perquè entre tots millorem tot el tema de la sanitat.

I dit això, passe a contestar-li les tres preguntes formulades respecte al servici d'hemodiàlisi de l'Hospital de la Marina Baixa a Villajoyosa.

Respecte a la seua primera pregunta, que parla del baix rendiment d'este servici, contestar-li amb sorpresa el que em produeix esta afirmació, ja que no sé quins són els paràmetres que la seua senyoria està utilitzant per a aplegar a tal conclusió.
Deu ser que les dades que jo tinc no deuen coincidir en absolut amb les dades que maneja la seua senyoria.

El servici d'hemodiàlisi està fent dos torns d'activitats amb huit màquines dialitzadores.
Cada torn aproximadament és de tres hores, cosa que comporta la possibilitat de dialitzar al voltant de quinze pacients diaris.
En estos moments, l'hospital està donant cobertura a trenta-dos pacients en l'àrea, que evidentment és el nombre màxim que poden encarregar-se les màquines dialitzadores i el personal al càrrec del seu servici.

Respecte a la pregunta que feia que hi ha tretze pacients esperant ser atesos en el servici d'hemodiàlisi, contestar-li, amb rotunditat i amb claredat, que no n'hi ha cap de pacient esperant per a ser atés.
Este tipus de dolences, que requereixen l'aplicació de diàlisi, mai comporta llista d'espera.
Ja li he dit que per part de l'hospital, les màquines dialitzadores i el personal al càrrec del seu servici estan en fase de rendiment màxim.
Si es presentara la necessitat que un pacient haguera de ser tractat, i en eixe instant les màquines estigueren ocupades, és a dir, que no se li pot donar cobertura en un moment concret en l'hospital, el pacient és remés als servicis concertats.

I respecte a la seua tercera pregunta, de per què s'atenen als pacients en clíniques privades, crec haver-li respost ja anteriorment en la meua última afirmació.
Però li repetisc que el servici d'hemodiàlisi de l'Hospital de la Villajoyosa està treballant a ple rendiment en estos moments i, per tant, dóna cobertura al nombre de pacients d'acord amb la seua capacitat, tant en les màquines com en el personal que està realitzant els seus torns.

Però, a més, sempre ha sigut criteri de la Conselleria de Sanitat, amb esta administració, i també amb les anteriors, concertar servicis externs.
La conselleria valora la qualitat i el cost econòmic d'estos servicis amb absolut rigor i li pareix una política encertada portar endavant estos concerts.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Senyora diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, el que jo tinc entés.
.
.
vosté ja sap que jo no sóc de la medicina, però el que jo tinc entés és que no són dos torns el que poden fer estes maquines sinó tres.
Vosté acaba de dir que en fan dos.
Si en fan dos, resulta que en falta un.
I és el que em van explicar a mi els serveis d'hemodiàlisi de l'Hospital de la Marina Baixa, que si estigueren a ple rendiment no tindrien cap tipus de problema.
Vosté acaba de dir que dos torns és el que estan fent.
Bé, n'admeten tres, senyor conseller.
I hi ha la tira d'hospitals, per exemple, l'Hospital General d'Alacant, que en fa tres, que fa tres torns.
La majoria de màquines, que de veritat li volen traure rendiment a la màquina, en fan tres torns.

En segon lloc, vosté ha dit a la segona pregunta que no hi ha gent en llista d'espera.
No.
Clar, la clínica privada s'ha encarregat de que no hi haja.
Li han posat una clínica privada a dos quilòmetres de l'hospital i llavors esta clínica absorbeix als tretze pacients.

Mire, senyor conseller, el DOGV del 2000.
4.
3, del 3 d'abril de 2000, ahí vostés.
.
.
expedient número 182/2000.
Sap per a què és?
És per a adjudicar.
.
.
"adjudicación de la gestión de servicios públicos por concierto para la prestación de asistencia a enfermos beneficiados del Sistema Nacional de Salud que precisen la técnica de hemodiálisis ambulatoria en el área de salud 15".
Descripció de l'objecte: "Gestió dels serveis públics per concert per a la prestació d'assistència a malalts beneficiaris del Sistema Nacional de la Salut que necessiten la tècnica d'hemodiàlisi ambulatòria en l'àrea de salut 15 ­i els aparells de l'hospital de la Vila morint-se de risa-.
21.
481.
200 pessetes.
València, 15 de març de 2000.
El subsecretari per a recursos de sanitat.
Ordre de 18 de febrer de 2000.
Máximo Caturla Rubio".

Què és el que passa, senyor conseller?
Resulta que, en efecte, els aparells d'hemodiàlisi de la Vila estan als tres quarts de rendiment, però, és clar, estan infrautilitzats, i resulta que vostés concerten.
.
.
es gasten 21 milions de pessetes, que poden comprar més aparells, es poden posar allí.
I sobretot el que poden fer és contractar a una persona per a la infermeria, o dos infermeres.
.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

.
.
.
i posar a ple rendiment eixos aparells.

Escolte, estan fomentant la sanitat privada i estan deixant morir la sanitat pública, senyor conseller.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

De res, senyora diputada.
Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyoria, li he dit, evidentment, que estan fent dos torns d'activitat amb huit màquines dialitzadores i que comporta la possibilitat de dialitzar al voltant de quinze pacients diaris.
I que, per tant, tota l'activitat que s'està realitzant a l'hospital és una activitat al seu total rendiment amb el nombre de màquines que existeixen i el nombre de personal a càrrec del seu servici.
Per tant, no és cert que estiguem infrautilitzant les màquines que hi ha a l'hospital.
Estan actuant a ple rendiment.

I evidentment, i vosté ho ha dit, en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana*, de 3 d'abril, es dóna a conèixer el concert que s'adjudicà al Centro Médico Salus Baleares, S.
A.
Done's compte que anteriorment els pacients que ara es deriven a esta clínica, havien de traslladar-se des de l'àrea 15, és a dir, des de les clíniques Perpétuo Socorro i Vista Hermosa a la ciutat d'Alacant.
És a dir, que estan en unitats en més de quaranta quilòmetres de l'àrea quinze.
Evitar desplaçar els pacients fora de la seua àrea té, com vosté comprendrà, no sols una vessant econòmic positiva, donat que reduix el cost, sinó també i fonamentalment un aspecte humà per la major comoditat per a la persona afectada.

I dir-li que no sols està actuant en el seu òptim rendiment, i no s'està infrautilitzant en absolut les màquines que hi ha dins de l'hospital, i que entenem que és una bona política com fa esta administració i com feia també l'anterior, la política de concerts, precisament per a què, com vosté ha reconegut, no n'hi hagen eixes tretze pacients que al principi feia referència, però que vosté sap molt bé que no estan en llistes d'espera, perquè precisament tenim eixe sistema concertat que és efectiu i és positiu.
Gràcies.

 

 

***Preguntes números 1.
494/00, 1.
495/00, 1.
496/00, 1.
497/00, 1.
498/00 i 1.
499/00 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre unitats d'hospitalització d'aguts mentals, unitats de mitja estada per a malalts mentals, hospitals de dia, el consorci per a la salut mental, treballadors en salut mental i les unitats de descàrrega familiar segons el Pla de Salut Mental, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE números 9.
393, 9.
394, 9.
495, 9.
496, 9.
497 i 9.
498).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Continuem en les preguntes de la mateixa il·lustre diputada que van de la 1.
494 a la 1.
499.
Té la paraula la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Totes estes preguntes només tenen un lligam entre elles, i és que el dia 28 d'octubre del 99, a petició d'Esquerra Unida, va vindre el senyor conseller a explicar el Pla de salut mental a esta Cambra.
Va explicar el Pla de salut mental, ens va explicar els objectius que es tenien, i a més dels objectius va explicar quines coses anaven a fer-se de seguida, a mig termini, a més.
.
.
a lluny, o siga, tota una planificació i les bases d'eixa planificació.

Una volta que han passat sis mesos des d'aleshores, en el nostre control al Govern Valencià que nosaltres ens prenem molt seriosament, que Esquerra Unida es pren molt seriosament, doncs volguera que explicara no com està tot, sinó com estan moltes de les coses que aquell dia es van dir.
Eixa és la bateria de preguntes, que l'única cosa que tenen entre sí és que estan tretes del discurs fet pel senyor conseller el dia 28 d'octubre del 99.
I són promeses, propostes del senyor conseller sobre la salut mental.
No li faig les preguntes, vosté les té i espere ­ja han passat vuit mesos­ que a la millor alguna cosa més hi haja.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Indicar-li a la seua senyoria respecte a la primera pregunta, sobre si estan en funcionament les unitats d'hospitalització de malalts mentals aguts a Requena, Dénia i Elda, recordar-li que totes les àrees de salut de la Comunitat Valenciana disposen d'un hospital de referència per a l'hospitalització de malalts en patologia psiquiàtrica aguda.
Indicar-li que els hospitals de referència d'eixes poblacions que vosté menciona són l'hospital Arnau de Vilanova per a Requena, i l'hospital psiquiàtric Santa Faz per a Dénia i Elx.

Vull assenyalar a la seua senyoria que el conveni de col·laboració en l'excel·lentíssima Diputació Provincial d'Alacant va a permetre la reconversió de l'hospital psiquiàtric Santa Faz en un modern sistema d'atenció al malalt mental.
Les competències seran compartides entre la Conselleria de Sanitat i la Diputació d'Alacant.
L'assistència psiquiàtrica de les àrees 16 i 18 d'Alacant es reestructuraran seguint les següents línies directives.

Primera, una unitat d'hospitalització de malalts en patologia aguda en l'hospital de Sant Joan, de la Conselleria de Sanitat, que serà de nova creació; una unitat de mitja estada i un hospital de dia en Santa Faz, després de la renovació o reconversió anteriorment explicada.
La necessitat de la creació d'esta unitat de mitjana estada ve determinada perquè actualment es realitzen en les unitats d'hospitalització d'aguts al voltant de 4.
500 ingressos anuals, en una duració mitjana d'hospitalització entre unes dues i tres setmanes.
Per a molts pacients esta duració mitjana és insuficient per a poder completar l'estabilització de la seua patologia, per això fan falta unitats d'ingrés hospitalari on, a través dels equips formats en tècniques específiques, teràpia familiar, teràpies biològiques, estratègies de resolució de problemes, rehabilitació psicosocial, etcètera, estos pacients puguen estar ingressats entre un i tres mesos, que és l'objectiu per a reintegrar-los en el seu context sociofamiliar en les majors garanties d'èxit.

Finalment dir-li que es troben també pròximes a finalitzar-se les següents unitats hospitalàries, que complementaran la xarxa a la província d'Alacant.
L'hospital de la Vila Joiosa, àrea 15, que acollirà a més als malalts psiquiàtrics de l'àrea 12 de Dénia.
L'hospital d'Elx, àrea 19, que assistirà també a la població de l'àrea 17 de Villena.
I a la província de València, la unitat d'hospitalització de malalts psiquiàtrics aguts de l'hospital de Xàtiva, àrea 13, que permetrà una millor atenció als malalts hospitalitzats en les àrees limítrofs.

En la segona pregunta, sobre unitats de mitjana estància de València i Alacant, dir-li que en estos moments existeix una unitat de mitjana estada, com vosté molt bé sap, a la província de Castelló, i que estan pendents d'obertura de les d'Alacant i València.
És un dels objectius prioritaris en estos instants per part de la Conselleria de Sanitat la creació d'estes unitats de mitjana estada a les que ja m'he referit en la pregunta anterior.
Això és així per quant els dispositius sanitaris que deuen estar en la xarxa assistencial capaços de prestar per períodes mitjans de temps l'atenció integral a este tipus de malalts.
A més, dir-li que estan pressupostats 500 milions de pessetes per a la unitat de mitjana estada a la província de València, que estarà situat en l'antic edifici annex a l'hospital Doctor Peset.

La tercera qüestió a què fa referència és als hospitals de dia dins del Pla de salut mental, que estan ja funcionant i en quins llocs a més del de Castelló.
He de dir-li que a tenor del capítol tercer de la salut mental, en l'article 20 de la Llei general de sanitat, deuen potenciar-se els sistemes d'hospitalització parcial i atenció a domicili que reduïsquen al màxim possible la necessitat d'hospitalització.
En este sentit, en els hospitals de dia s'està realitzant este tipus de prestació que es dirigeix al tractament intensiu d'estos malalts, i que el seu ingrés hospitalari puga ser evitat a causa que tenen un bon suport social.
Existixen a la província de Castelló dos hospitals de dia, un d'ells ubicat a Castelló capital, i l'altre a Villarreal, este últim realitza activitats en tres camps d'actuació distints encara que interrelacionats.
És a dir, existix un hospital de dia per a malalts mentals crònics, altre per a persones que sofrixen trastorns del comportament alimentari, anorèxia, bulímia, i per últim un menjador tutelat per a estos pacients.
I respecte a la resta de províncies de la comunitat, informar-li que el projecte dels dos hospitals de dia per a València i un hospital de dia per a Alacant ja ha sigut aprovat.

Per un altre costat, destacar que la Conselleria de Benestar Social ve creant distints centres de dia i centres de rehabilitació i inserció social ­el que es coneix per Cris­, destinats a la rehabilitació psicosocial, que lògicament són un important complement també a tots els servicis anunciats i que té en marxa la Conselleria de Sanitat.

La quarta pregunta, sobre si el Consell ha firmat en les tres diputacions provincials el consorci per a salut mental.
Dir-li que la Conselleria de Sanitat ha impulsat estos convenis de col·laboració en les respectives diputacions.
Ja li he dit anteriorment el conveni de col·laboració en la Diputació provincial d'Alacant, que va a permetre la reconversió de l'hospital psiquiàtric Santa Faz en un modern sistema d'atenció al malalt mental.
I per altre costat, assenyalar que el conveni de col·laboració en la Diputació de València ja es firmà el 17 d'abril de 1989.

En la quinta pregunta, referent a la ratio d'infermeres, treballadores socials i auxiliars en salut mental que té previst la conselleria, dir-li que els recursos humans prevists en el Pla de salut mental segueixen programant-se en base a les necessitats reals observades.
És a dir, que la ratio de la conselleria preveu variarà en funció dels recursos que es constituïsquen i atenent a les necessitats de cada cas concret.

I l'última pregunta, que preguntava en quin punt està la concreció de l'estudi, disseny i creació de les unitats de descàrrega familiar, segons el Pla de salut mental, remarcar que actualment les prioritats de la conselleria, quant als recursos en salut mental, se centren per un costat en la creació de les unitats de mitjana estada, i per un altre en els hospitals de dia als que ja he fet referència i que tenen els seus projectes aprovats.

De totes formes els programes de descàrrega familiar hauran de ser coordinats pels equips de les unitats de mitjana estada.
Ens estem referint a l'hospitalització a domicili, hospitalització de cap de setmana i programes d'assistència hospitalària en períodes no laborals en continuïtat en l'equip de salut mental habitual per a aquells casos que necessiten una atenció sanitària específica.
Per això, una vegada s'acomplisquen estes metes que li acabe d'explicar, es podrà aprofundir en les unitats de descàrrega familiar a les que la seua senyoria al·ludix, tot açò en la finalitat de donar un major suport sanitari a les famílies i a l'entorn del pacient de salut mental.
I de nou vull recordar-li que la xarxa de recursos intermedis es completa també a través de la Direcció General per al Discapacitat de la Conselleria de Benestar Social.
Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Està clar, estem com estàvem.
No s'ha fet absolutament res.
Les preguntes, lògicament doncs, en fi, li les tornaré a preguntar dins de sis mesos o una cosa d'eixes.
Mire, allò de Vila-real, no funciona.
Això dins del que vosté està dient.
No funciona.
Els 500 milions per a allò del Doctor Peset, igual té els 500 milions per al doctor Peset per a crònics, per a salut mental que per al que siga.
Quan lliges alguna cosa que no saben què dir, apareixen els 500 milions per al recinte del Doctor Peset.
És que en les declaracions que vosté fa per als crònics ací apareixen.
El conseller.
.
.
ací sí que no li sé dir de quines declaracions, de quin dia fa les declaracions en esta cambra el senyor conseller.
Però sí que parla per als crònics, ara, els 500 milions.

En la primera pregunta, diu que l'Arnau de Vilanova i la Santa Faz, i diu que la Santa Faz és modern.
Vosté li ha pegat la miradeta a la Santa Faz, si està *tarín marín* com estava, escolte, està *tarín marín* com estava.
I tota la resta, no sé, no vaig a comentar-li-ho, no ha concretat, res.
Que sí, que a la Vila segur que en faran i que els de Dénia també entraran allí.
Molt bé.
Les faran.
Tot el futur.
Vosté ha parlat exactament igual: el que vosté ha dit si llig el butlletí este del 28 d'octubre del 99 és exactament igual.
Tot està en el futur.
Tot ha de vindre, tot aplegarà, tot estem fent-ho.

Ara, ací vuit mesos després que explicara que van a fer-se totes estes coses, vosté no ens ha concretat ni una, ni una.
Ni dir, sí, hem posat una rajola, en algun lloc hem posat una rajola.
No, en algun lloc ens hem posat a fer funcionar el Cris, ni un.
Això que el Cris és.
.
.
bo, el súmmum ja, el Cris és ja la gran panacea del que ha solucionar tot.
Res.
Tot paraules, paraules i paraules, que és el que li dic sempre.
I sí que és de veres que en un hemicicle com este.
.
.
és un parlament i aleshores és tot a base de paraules.
Però les paraules hauran de tindre alguna realitat darrere, hauran de tindre alguna realització darrere.
I quan vostés diuen farem alguna cosa hauran de fer.
Però sempre farem, sempre el futur, ens morirem i lògicament ja no vorem el futur.
S'haurà acabat.
Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyoria.

Jo lamente la seua visió catastrofista i tal vegada no m'haja escoltat en deteniment.
Jo crec que li he dit que en totes les àrees de salut de la comunitat disposen d'un hospital de referència per a l'hospitalització de malalts en patologia psiquiàtrica aguda.
I per tant, no vulga vosté donar la impressió que en eixe camp no hi ha cap tipus d'assistència ni cap tipus de previsió, perquè no respon senzillament a la realitat.
Li he dit que estan aprovats projectes d'hospital de dia, tant dos hospitals de dia a València com un hospital de dia a la província d'Alacant.

Fa menció vosté altra vegada, sense tindre cap base absolutament real, a què per exemple l'afirmació que ho he fet de l'hospital de Vila-real no funciona.
Jo sé que vosté és una diputada treballadora i com vosté anteriorment deia que li agrada estar a peu d'obra, jo la invite a anar a precisament a Villarreal perquè ho veja, perquè no només és que funciona bé, sinó que s'estan fent a més programes pioners, a Europa el tema de l'anorèxia, i el seu funcionament està sent positiu.
I el convide també a visitar-lo perquè crec que això demostra que ací al Parlament s'està per a debatre, per a fer política, per a dir les coses i per a contrastar-les però amb una base real i no només amb una base de paraules o de demagògia o d'alarmisme que es vulga crear en un tema que no respon, lògicament, a la realitat.

Li he dit que el conveni amb la Diputació d'Alacant permetrà la reconversió ­que pràcticament està ja finalitzat, com la seua senyoria també sap­ una reconversió de l'Hospital Psiquiàtric Sant Faç amb un modern sistema d'atenció al malalt mental i les polítiques.
.
.
que s'han donat més recursos per a altre tipus d'hospitalitzacions que abans li he fet referència.

Per tant, estem, hem avançat en eixe sentit, un munt en eixe tema, estem finalitzant, com també li he dit allò de l'Hospital de la Vila Joiosa i allò de l'Hospital d'Elx que està també en fase de finalització, i, per tant, sí que ha hagut un avanç important.

Jo el que sí que li demanaria és que moltes vegades pot quedar molt bé en una intervenció parlamentària fogosament crear cert catastrofisme sobre algunes situacions, però que no responen, lògicament, a la realitat; no responen a la realitat perquè no és així, hi ha una previsió, hi ha una assistència que s'està donant en estos moments i, a través del pla, es millorarà sense cap dubte.
Vosté ho comprovarà i en el temps podrem ­espere jo­ tornar a debatre este tema i vorà vosté com s'ha avançat i per això donar-li la tranquil·litat i la seguretat que les unitats d'hospitalització d'aguts mentals i el que és tot el tema del pla de salut mental, no solament està en funcionament, sinó que està tenint millores continuades en el tema.
Gràcies.

 

***Pregunta número 1.
799/00 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre els facultatius del centre de salut Ciudad Jardín d'Alacant, que formula el diputat Luis Briñas López del GP Socialista­Progressistes (RE número 10.
601).***

 

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Castellano.

La pregunta 1.
799, del senyor Luis Briñas, del Grup Parlamentari Socialista.
Té la paraula.

 

**El senyor Briñas López:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, darle la enhorabuena por el cargo de conseller de Sanidad y desearle que su mandato sea un poco más largo que el de su antecesor.
Al mismo tiempo, decirle que esperemos que se note el cambio de conseller en la sanidad pública y decirle que estaremos siempre al lado de todo lo que suponga un beneficio para la sanidad pública.

Yendo a la pregunta.
.
.
Vamos a ver, señor conseller.
En agosto del año pasado se le hizo una pregunta al conseller anterior diciendo que si se iba a cumplir el mapa sanitario tal y como se contempla en la Orden de 27 de diciembre del 93.
Su antecesor, el señor Cervera, contesta que se está cumpliendo y la Conselleria de Sanidad no tiene intención de modificar la orden.
En diciembre, cuando se le pregunta al señor conseller qué distritos son atendidos por el centro de salud de Ciudad Jardín y por qué, según los profesionales, está dando atención sanitaria a otros distritos que no están contemplados dentro de la zona 07 del área 18, el señor conseller contesta que la prestación asistencial a los ciudadanos de fuera de la zona básica se lleva voluntariamente por parte de los facultativos del centro.

Esto demuestra, señor conseller, que en la respuesta no se decía la verdad ante la contestación que da diciendo que están fuera de la zona básica, porque admite que no se respeta la zona básica, es decir, que atiende a ciudadanos de fuera de la zona que está contemplada en el mapa sanitario.

Ante esto, mi pregunta es: ¿en qué se fundamenta el señor conseller para afirmar que los facultativos del centro de salud de Ciudad Jardín atienden voluntariamente a los pacientes de fuera de la zona?

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor diputado.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoría, como usted debe saber perfectamente, desde el inicio de la actividad asistencial por el equipo de atención primaria del centro de salud de Ciudad Jardín, ubicado en la actual área 18, zona básica de salud número 7, se venía atendiendo a una serie de ciudadanos de las secciones de los distritos próximos al centro.
El ámbito de cobertura de los pacientes atendidos a día de hoy es el mismo que en el inicio de la actividad del centro en el año 1986, absolutamente el mismo, no ha cambiado.
Estos pacientes quedaron adscritos a lo diferentes facultativos que desempeñaban su labor sanitaria en el centro al que hacemos mención.
Estamos hablando, señoría, de la década de los 80, anteriores, pues, a la elaboración y aprobación del mapa sanitario, como usted bien sabe, de la Comunidad Valenciana.

El centro de salud de Ciudad Jardín está compuesto por una plantilla de 38 personas, de las cuales 10 son médicos generales, 4 pediatras, 14 enfermeras y el resto personal no sanitario.
Las cargas de trabajo, es decir, la ratio profesional/número de usuarios, son las más bajas del área 18, con una presión asistencial para 41,9 pacientes/día en médicos generales y de 14,85 pacientes/día para enfermeras.

Pues, bien, aprobada la Orden de 27 de diciembre de 1993, de la Conselleria de Sanidad y Consumo, mapa sanitario de la Comunidad Valenciana, el centro de Ciudad Jardín queda ubicado, tal y como le he dicho, en el área 18, zona básica número 7.

La ciudad de Alicante queda delimitada en zonas básicas de salud basándose en secciones y distritos municipales.
Concretamente, usted en la formulación de la pregunta decía el ámbito.
El ámbito adjudicado a la Ciudad Jardín comprende los distritos municipales cuarto, quinto y sexto, con las secciones 9, 10,11, 12, 13, 14, 15, 16, 19, 20, 21, 23 y 24.
Este seccionado fue elaborado por la anterior administración socialista, como le he dicho, y no se correspondía a la realidad asistencial existente, pues no incluía las secciones séptima y octava del distrito municipal cinco, pese a estar atendidos esos ciudadanos en el centro de salud de Ciudad Jardín desde 1996, e incluía las secciones 9, 10 y 11 del distrito municipal cuarto, pese a que los ciudadanos que habitaban en ellas no eran atendidos en el mencionado centro.
Este error de planificación de la anterior administración no se tradujo en la práctica en ningún cambio de médico o asistencia para los ciudadanos de las citadas secciones ­que usted formula en la pregunta­ 7 y 8 del distrito quinto y 9, 10 y 11 del distrito cuarto.

Libre y voluntariamente siguieron siendo aceptados por los profesionales del centro de salud Ciudad Jardín.
Libre y voluntariamente, desde el principio, desde el año 86 hasta la fecha.
En 1997 el gobierno, ya en este caso, lógicamente, en manos del Partido Popular, con la apertura de tres nuevos centros de salud en la ciudad de Alicante que afectó a unos 100.
000 habitantes, elaboró un callejero del ámbito de influencia de cada centro de atención primaria, que en el caso de Ciudad Jardín recogía la realidad de la cobertura asistencial.

Una vez más, debo decir que libre y voluntariamente los profesionales aceptaron este callejero.
Hay que decir que, a su vez, pacientes de la zona básica 7, como ya he dicho, eran atendidos por darse situaciones semejantes, es decir, proximidad al centro, en otras zonas básicas colindantes, dándose en su conjunto un balance que ni beneficiaba ni perjudicaba a los facultativos de una u otra zona por producirse una cierta compensación.

En febrero del presente año 2000, 7 facultativos del total del personal del centro, al que anteriormente le he hecho referencia, presentaron un escrito en el que manifestaban su disconformidad por la adscripción de cartillas pertenecientes a la zona básica de salud limítrofe.
Dicho escrito fue contestado dentro del plazo legal, en mayo de este mismo año, por la dirección de atención primaria del área al considerar que este asunto era de su competencia.
Entre los firmantes se encuentra, por cierto, el anterior director de atención primaria del área 18 entre los años 94 y 95, en los cuales, no sólo aceptó, sino que ratificó de facto todo lo que ahora en este documento está denunciando.

La respuesta dada al escrito de febrero de 2000, por el director de primaria del área 18, ha motivado un recurso de alzada que será resuelto en su momento.

La conselleria de Sanidad, con el mantenimiento de una situación que, en definitiva, pretende respetar el espíritu de la Ley general de sanidad, que posibilita la libre elección de centro en las poblaciones de más de 250.
000 pacientes, pretende sobre todo respetar escrupulosamente la voluntad de unos ciudadanos que desean ser atendidos en su centro de salud más próximo.

Decirle, finalmente, también, que el centro de salud Ciudad Jardín funciona adecuadamente y, tal y como ya he tenido ocasión de manifestarle, está dotado con unos recursos más que razonables para la población que atiende.
Hasta hace cuatro meses esta situación parecía la mejor posible para los profesionales y para los pacientes.
¿Por qué se pretende ahora hacer un cambio masivo de médico a unos pacientes que estaban siendo satisfactoriamente atendidos?
Salvo que exista otro tipo de razones que este conseller, lógicamente, desconoce, no le puedo dar otra respuesta.
A lo mejor, hay otros motivos que no son razones ajenas a lo profesional, que yo en este momento, lógicamente, no me atrevería a hacer juicios de valor.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor Castellano.

Señor diputado.

 

**El senyor Briñas López:**

 

Gracias, señor presidente.

Vamos a ver, cuando los profesionales hacen un escrito diciendo que se cumpla exclusivamente la población que le corresponde al mapa sanitario es porque es un derecho que tienen y es una obligación de la conselleria, para eso está el mapa sanitario.
Por eso, decía antes que cuando se le pregunta al conseller si se va a cumplir el mapa sanitario ­estamos hablando de agosto del año pasado­ dice que se va a cumplir y que no va a haber ninguna modificación.
Y en estos momentos sigue sin haber ninguna modificación en el mapa sanitario.
Por lo cual, no se entiende que en estos momentos se esté utilizando el centro de salud de Ciudad Jardín para atender a ciudadanos que tienen centros mucho más cerca, porque, evidentemente, se han hecho centros nuevos, centros que los ciudadanos tienen más cerca, y están siendo atendidos en el centro de salud de Ciudad Jardín.

Yo lo que le pido es que tome las medidas necesarias para que se cumpla el mapa sanitario en la zona 07, del área 18, porque, como le decía, hay ciudadanos que están fuera de la zona y tienen centros de salud más cercanos de lo que está el centro de salud de Ciudad Jardín; pero también es importante que aclare la tensión que se está manteniendo entre el director del área 18 con los profesionales del centro de salud de Ciudad Jardín, porque esto no es bueno ni para la conselleria ni para los profesionales y mucho menos para los ciudadanos que son atendidos en ese centro.
Muchas gracias.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor diputado.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoría, decirle que la situación es la misma que al inicio del centro de salud Ciudad Jardín, desde el año 86, y que hasta hace cuatro meses, hasta hace cuatro meses, era aceptada libre y voluntariamente por los profesionales y por los pacientes, hasta hace cuatro meses.
Hace cuatro meses se presenta un escrito, que es contestado en tiempo y forma por el director de área y que ahora estamos en un recurso de alzada que, lógicamente, vamos a responder en el plazo también conveniente.

Decirle lo que le he manifestado, es decir, no hemos hecho otra cosa que mantener y también garantizar lo que dice la Ley general de sanidad, de la elección de centro por parte de los ciudadanos en aquellas ciudades donde hay más de 250.
000 pacientes.
Creo que eso también es un derecho y que, además, venía desde siempre aceptado absolutamente por todos, y aceptado también por el director del área primaria en los años 94 y 95, que ratificó, que ratificó ese sentido.
Y usted, por cierto, lo debe de saber perfectamente porque, si las informaciones que me dan no son incorrectas, usted mismo ha ocupado durante distintos años cargos de responsabilidad de gestión en el actual área 18 y tampoco, en ese sentido, tomaron ninguna medida sobre lo que ahora pregunta, seguramente, seguramente presumo porque entendía usted que era también la mejor alternativa posible.

Por tanto, pues, si ha estado todos esos años, y era correcto y era la mejor alternativa posible, incluso como usted, como gestor responsable del área 18, también por el director de área en el año 94 y en el año 95, y de la noche a la mañana parece ser que no es la mejor alternativa posible, yo lo que le digo es que habrá que ver una razón en ese sentido y en ese aspecto, porque, primero, se garantiza la Ley general de sanidad, y, segundo, hasta la fecha, incluso, ya le he hecho mención del que era director de área, estaba, no solamente totalmente de acuerdo, sino que en el año 95 ratificó ese acuerdo porque era bueno para los pacientes y era bueno para el área.

No obstante, no obstante, y dicho todo lo anterior, para adecuar el mapa sanitario y la realidad de la cobertura asistencial, estamos estudiando proponer a los órganos competentes una posible modificación del mapa sanitario, con independencia de que hagamos el recurso de alzada.
Pero, desde luego, sí que me permitirá desde, lógicamente, el cariño, que le haga los comentarios que creo que eran necesarios también que se hicieran.

Muchas gracias.

 

***Pregunta número 949/00 al vicepresident primer del Consell, senyor José Luis Olivas Martínez, sobre el projecte Mundo Ilusión, que formula el diputat Joaquim Puig i Ferrer del GP Socialista­Progressistes (RE número 8.
441).***

 

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Passem a les preguntes de Joaquim Puig, la 949 i 950, dirigida al vicepresident primer del Govern, senyor Olivas.

Senyor Puig, té la paraula.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor vicepresident.

Dies abans de les eleccions autonòmiques de 1999 l'aleshores cap de llista de la seua formació política per la circumscripció de Castelló va presentar als mitjans de comunicació un grapat de croquis, logotips, un esborrany d'esborranys, de l'anomenat parc temàtic per nom Mundo Ilusión.
L'únic que aleshores estava definit, pel que sembla, era la ubicació, als voltant d'Orpesa, i un contingut que anava des de la màgia al circ, dit tot amb el màxim respecte, perquè és del que es tractava.

En aquell moment es presentà davant de la societat de Castelló i en mig d'una campanya electoral pel Partit Popular aquest projecte com la Terra Mítica de Castelló, on la Generalitat assumiria un paper capdavanter, com així ho ha fet en el parc de Benidorm.
Ha passat un any gairebé i les inconcrecions continuen damunt de la taula.
El Consell no tenim cap notícia que haja fet res, i ara fa uns dies el Patronat Provincial de Turisme de Castelló, quan esta pregunta ja estava publicada, aprovà traure a concurs un avantprojecte que finançarà, al paréixer, exclusivament la diputació.

Vosté ja fa uns mesos va mantindre, segons també els mitjans de comunicació, una reunió amb el president de la Diputació de Castelló, en la qual es va parlar d'aquesta qüestió, a través de la qual, també pel que va aparéixer als mitjans de comunicació, no pareixia clar si eixe compromís anava a ser el mateix que havien assumit vostés en Terra Mítica.

És per això que el que volem saber és quins són els compromisos adquirits pel Govern Valencià amb el projecte Mundo Ilusión, i d'altra banda, si coneix ja alguna concreció financera que afecte al conjunt del projecte i a la Generalitat Valenciana mateixa.
Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Puig.

Señor vicepresidente primero del gobierno.

 

**El senyor vicepresident primer del Consell:**

 

Señor presidente.
Señorías.
Señor Puig.

En contestación a las preguntas formuladas por su señoría, debo decirles que la reunión que efectivamente mantuve con el presidente de la diputación, creo que fue en torno al mes de enero de este año, fue el primer contacto oficial que tuvo la Generalitat con el proyecto para conocer los detalles de la idea, del anteproyecto, cuáles eran las ideas de la diputación, que era la promotora del proyecto.
Y en esa misma reunión, habida cuenta de que estábamos hablando de una inversión, de un proyecto importante de una inversión también cuantiosa en cuanto a su volumen, se convino que la propia diputación, a través del Patronato de Turismo, realizaría un estudio de viabilidad económica y un estudio sobre las inversiones que aproximadamente se necesitarían para llevar adelante ese proyecto para que, conforme se hacen las cosas, con seriedad y con rigor, una vez se conocieran con detalle todas estas cuestiones, la Generalitat tomara las decisiones pertinentes para que, en definitiva, en su momento se pudiera llevar adelante el proyecto.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor vicepresidente primero, señor Olivas.
Señor Puig.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Gràcies, president.

Bé, senyor conseller.

Passat un any, efectivament, pareix que este projecte no gaudirà del recolzament que va gaudir Terra Mítica, perquè per suposat no va tardar tant de temps a fer-se.
Però en qualsevol cas, jo sí que estic d'acord amb vosté que cal fer un plantejament amb seriositat i rigor.
Però eixa seriositat i rigor caldria haver-la plantejat inicialment, quan es presenta el projecte.

No és possible que es presente un projecte en maquetes i fins i tot quasi amb mascota inclosa quan no hi ha res darrere, i en un any no hem estat capaços de tindre ni un avantprojecte.
Per tant, era una qüestió absolutament electoralista, com s'ha vist.
El mateix Luis García Berlanga, en declaracions fetes als mitjans de comunicació, es va vore sorprés per l'ús electoral de la seua idea, encara que després finalment pareix que no s'ha comptat amb ell.

En qualsevol cas, jo el que sí que crec és que és molt important que vostés facen alguna cosa en la qüestió turística en Castelló.
Crec que el component territorial que està en estos moments assumint el Govern Valencià des de la perspectiva del turisme deixa moltes comarques, no només de Castelló però en este cas concret de Castelló, sense massa opcions ni massa oportunitats de futur.
Val a dir que en els cinc anys del seu govern només s'han invertit 300 milions de pessetes en recolzament a empreses turístiques en la província de Castelló, perquè és una xifra absolutament reduïda si compten amb les multimilionàries inversions que s'han fet en altres indrets.

Jo crec que en este cas seria oportú que quan abans es decidira si es va a fer eixe projecte o no.
Jo no vaig a dir que s'haja de fer eixe projecte.
És un compromís seu, del seu partit, no és un compromís del Partit Socialista.
Però si no es fa eixe projecte, que es busquen altres fórmules per tal d'aprofitar els recursos naturals i culturals que té la província de Castelló per tal de llançar les seues oportunitats turístiques.
Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Puig.

Señor vicepresidente primero.

 

**El senyor vicepresident primer del Consell:**

 

Señor presidente.
Señorías.

Estamos ante una repetición de lo que ocurrió con el debate de Terra Mítica cuando se lanzó el proyecto, y efectivamente, desde que se lanza un proyecto hasta que se ejecuta, evidentemente tarda un tiempo, y ustedes estuvieron prácticamente un año o año y medio diciendo que este proyecto no se iba a hacer, que este proyecto no se.
.
.
*(so d'un telèfon mòbil)* ­perdón­ no se llevaría adelante este proyecto y que todo era una farsa y que todo se hacía por motivos electoralistas por parte del gobierno de la Generalitat Valenciana.
Estamos ante una reproducción.

Los pasos que se están dando son los pasos razonables: elaborar un anteproyecto, que ese anteproyecto cuente también con un estudio financiero, con un estudio de viabilidad económica, y cuando se tengan todos los datos sobre la mesa, la Generalitat y las instituciones y los particulares tendrán todos los elementos de juicio para tomar una decisión.

En cuanto a la segunda parte de su intervención, que nada tiene que ver con la pregunta de Mundo Ilusión, referente a que no se ha hecho nada por el turismo en la provincia de Castellón durante estos años, pues hombre, recordarle por ejemplo que el turismo es algo muy complejo y muy amplio.
El término turístico y los elementos de atracción turística son muy variados.
Van desde las infraestructuras al cuidado por el medio ambiente, a la atención a las playas, a las inversiones en materia de cultura, etcétera.
Y debo recordarle que, desde todos los puntos de vista, durante esos últimos años las inversiones en la provincia de Castellón han sido muy cuantiosas, muy importantes y, sin lugar a dudas, las más importantes que se habían realizado en Castellón en los últimos años.

Nada más y muchas gracias.

 

 

***Pregunta número 1.
012/00 al conseller d'Indústria i Comerç, senyor Fernando V.
Castelló Boronat, sobre el subministrament elèctric a les comarques del sud, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 8.
559).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

La pregunta 1.
012, de Joan Antoni Oltra Soler, dirigida al conseller d'Indústria i Comerç.
Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

La qüestió fa referència a unes declaracions que isqueren en el mes de febrer aproximadament per part d'alts responsables d'Iberdrola, en les quals, jo crec que curant-se un poc en salut, advertien públicament que la xarxa elèctrica no podria probablement sostindre unes majors demandes que estaven ahí, i que això és una manera d'avisar que podrien hi haver problemes.

Efectivament, eixos problemes que ells anunciaven per a l'estiu ja comencen a produir-se, inclús la setmana passada a Elx hi hagué un *apagó* que va afectar a 40.
000 persones, i en altres comarques, especialment del sud de la comunitat, estan repetint-se problemes d'aquestos.

Vosté recordarà també que en l'any 99 al mes de juliol es va produir una situació prou escandalosa en aquest sentit, perquè es van produir tota una sèrie de problemes que afectaren a més de 700.
00 persones, i que allò va motivar una pregunta nostra que la vam debatre ací al mes de setembre, en la qual vosté, a banda de reconéixer la gravetat i la insostenibilitat d'eixa situació, anunciava que en eixe mes d'agost ja hi havia hagut una sèrie de reunions i que hi havia una sèrie de compromisos, i inclús vosté mateix dia que calia felicitar a la Generalitat per la diligència i l'efectivitat que havia tingut a resoldre aquest problema.

Resolució del problema, sé pels mitjans de comunicació que s'ha signat recentment un conveni entre la Generalitat i Iberdrola, quasi un any després, però que en tot cas este conveni no sé fins quin punt garanteix les mesures necessàries, i en tot cas, pareix que anem a estar condemnats que a l'estiu de l'any 2000 de nou anem a tindre problemes.

Per tant, davant de tota aquesta situació, voldríem saber quina garantia hi ha que en un servici tan bàsic no anem a tindre problemes que créiem superats, i en tot cas, quines mesures s'han fet des de l'any passat a aquest perquè no torne a repetir-se allò que pareix que pot ser difícil d'evitar.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Oltra.

Como usted sabe, el Gobierno Valenciano tiene una sensibilidad muy especial hacia el sector energético, dada la influencia que este tiene sobre otros sectores productivos y en general sobre toda la sociedad.
En concreto, el suministro de la energía eléctrica tiene la consideración de servicio social.
Su coste, la evolución tecnológica y la estructura de generación y distribución son factores desde luego de una gran repercusión en buena parte de la economía y en el bienestar de todos los ciudadanos.

Por estas razones, entre otras que pudiéramos mencionar, y como bien sabe su señoría, se trata de un sector regulado, cuyas competencias se reparten entre la administración del Estado y de la Generalitat.
La administración valenciana, en el ejercicio de sus competencias, vigila que el suministro de la energía eléctrica se haga con las condiciones de seguridad y suficiencia reglamentariamente establecidas, y además, también se intentan otras que no son el caso de la pregunta, como la promoción de las energías renovables, y que ha sido motivo de algunas intervenciones en estas Cortes.

El uso de la electricidad en la Comunidad Valenciana ha registrado un ritmo de crecimiento superior a la tasa de crecimiento de las magnitudes económicas o del mismo aumento del crecimiento de la población.
No es esto un fenómeno exclusivo de nuestra comunidad sino que es generalizado en las sociedades avanzadas.
Yo creo, sin ninguna duda, que es un signo de bienestar y un signo de calidad de vida.

Estos hechos además han coincidido con cambios en el marco general y en el marco legal de las compañías eléctricas.
Así, las inversiones que hacen posible la generación, el transporte y la distribución de electricidad yo creo que, como todo el mundo puede reconocer, son de una gran magnitud y requieren un periodo de maduración temporal de cierta prolongación, un periodo más bien largo que corto.
Sin ninguna duda, desde el momento inicial de la proyección de la demanda prevista de electricidad en una zona, hasta la finalización de las obras de la red de conducción, pasan incluso años.
Y lo mismo sucede con la ampliación de la capacidad de suministro hacia una zona desde los centros generadores.

Como decía, esa demanda de electricidad ha crecido mucho en la Comunidad Valenciana en los últimos años, y principalmente en las comarcas del litoral, donde se suma eso, la accidental procedente del turismo vacacional, a la habitual ocasionada por la población residente, dando lugar a una demanda llamémosle excepcional y que se concentra particularmente en los meses de mayor intensidad por parte de la demanda turística, siendo esta la causa principal de los hechos conocidos y mencionados en su pregunta.

A la saturación de la red de suministro en esas comarcas se añaden las dificultades que sufre el proyecto de ampliar el suministro a esas zonas desde las centrales generadoras.
Las razones no son otras que la oposición de algunos sectores al trazado de las redes de alta tensión a su paso por el término municipal, algo que sin ninguna duda puede limitar el desarrollo industrial o económico de esos municipios, al quedar condicionado el acceso al suministro eléctrico para las nuevas industrias y promociones industriales a la construcción de las nuevas y necesarias infraestructuras de distribución.

Eso puede explicar las manifestaciones o advertencias realizadas por algún representante de la compañía Iberdrola, manifestaciones que son de la exclusiva responsabilidad de quien las pueda haber hecho, y que estarían fundamentadas seguramente en la gran preocupación desde el punto de vista profesional por mantener un nivel adecuado de calidad de servicio eléctrico en sea zona, el cual pasa ineludiblemente por mejorar y reforzar las infraestructuras actualmente existentes.

En mi intervención ante esta Cámara y que usted ha citado, el pasado mes de septiembre, ya dije que la conselleria mantiene una relación estable con la distribuidora por razones obvias.
Existe disposición y la voluntad clara por ambas partes de hacer realmente efectiva la mejora del suministro y la mejora de la calidad del suministro, tanto en cantidad de energía como, como decía, en calidad, con el fin de atender tanto la demanda actual y las previsiones de futuro a medio plazo, es decir, garantizar que no tengamos, los problemas que hemos tenido en el pasado, en el futuro.

En consecuencia, la compañía Iberdrola y la Generalitat firmaron un convenio marco de colaboración mutua hace algo más de tres años.
Convenio que se ha renovado recientemente, el 10 de mayo, y con mayor alcance que aquél, y tiene por finalidad reforzar la cooperación en actividades y proyectos comunes de interés general, con preferencia en los asuntos relacionados con el sector energético y que resulten favorables para el desarrollo sostenido de la Comunidad Valenciana, para progresar, pero respetando nuestro entorno y, especialmente, cuidando el medio ambiente como motivo inspirador de todas las políticas que hacen relación a las actuaciones de la Generalitat valenciana.

Entre esas acciones a realizar en común entre ambas instituciones, destaca la colaboración o el referente al impulso de las energías renovables y el cuidado a la relación de la distribución de fluido eléctrico con el medio ambiente.
También la mejora de la calidad en el suministro energético mediante inversiones en la red, guardando lo establecido en el protocolo eléctrico que entonces se subscribió a escala nacional.

Con este fin, se mantienen contactos bilaterales a distintos niveles y reuniones de trabajo con la distribuidora y también con la sociedad operadora del sistema eléctrico y transportista de la red de alta tensión Red Eléctrica Española.
De ellos se están obteniendo proyectos de obra para ampliación de la capacidad de suministro de electricidad en diferentes zonas de la comunidad, entre ellas, las comarcas del sur a las que su señoría hace referencia.

Como consecuencia, ambas empresas han presentado ante la conselleria varios proyectos de desarrollo de la infraestructura de conducción y distribución eléctrica para los próximos años, que contienen capacidad suficiente para atender la evolución previsible de la demanda.

Esos proyectos suman inversiones por valor del orden de los 70.
000 millones de pesetas, más de 420 millones de euros, y en ellos se comprende una actuación muy completa que abarca toda la secuencia de distribución y suministro de electricidad, la renovación de subestaciones, obras de mejora de las líneas de media tensión, la implantación de instrumentos para telecontrol de las condiciones de funcionamiento de las redes y el cuidado de la red de baja tensión, la más cercana a los usos comunes de las empresas pequeñas y también de la población.

Creo que la materialización de estos proyectos, según las previsiones de trabajo, van a mejorar, tanto en servicio como en la calidad del mismo, el estado actual de la red de suministro eléctrico de la Comunidad Valenciana, y espero que su cumplimiento evitará en futuro próximo que ocurran anomalías como las sufridas el verano pasado de forma definitiva y en beneficio de esa calidad de vida que nuestras empresas y conciudadanos merecen y desean.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor conseller, jo li creuria tot el que ha dit si no fóra perquè ja tinguérem este debat fa aproximadament quasi any.
I la veritat és que el temps s'ha encarregat de dir què hi havia de cert llavors i què hi ha de cert ara.
Quasi bona part del que ha dit ara ho va dir ja en aquella ocasió.
I jo crec que la realitat s'ha encarregat de demostrar que vostés continuen excessivament despreocupats en un tema tan important.

Vosté diu que té molta sensibilitat.
Jo això és quasi l'únic que em crec, que tenen molta sensibilitat tractant-se, com es tracta, d'una de les grans empreses elèctriques.
No sé si és que tenen por a electrocutar-se o què, però esta sensibilitat probablement amb altre tipus d'empreses o de sectors segurament no la tenen.
En aquest la tenen jo crec que en excés, perquè a voltes pareixia com que fóra un alt responsable d'Iberdrola el que estava contestant.
O siga, jo crec que a Iberdrola pot ser que li hi haja pillat el bou, pot ser.
En tot cas, són els únics que públicament vénen avisant del problema des de fa molt de temps.
Crec que el bou ha pillat més bé a la mateixa administració, a vostés, com a Consell del País Valencià, de manera que això haurien d'haver-ho tingut previst amb temps suficient.
Per què?
Perquè vostés deuen saber.
.
.
no és una cosa que cal ser endeví per a vore com està creixent, com estan desenvolupant-se noves necessitats de la xarxa elèctrica en tota la comunitat.
I, a més, per si no s'havien donat compte, que ja és difícil, la mateixa empresa està anunciant-ho.

I buscar excuses que si són els problemes dels ajuntaments, que sempre paguen el *pato* els ajuntaments.
.
.
Home!
, quan es tracta de l'Ave, o altre tipus de coses, o carreteres, es passa, si fa falta, pel mig de l'edifici de l'ajuntament i no passa res.
O siga, jo crec que això són excuses pobres.

El problema és que vosté no m'ha contestat per què no s'han fet més coses en este any.
Per què se signa el conveni ara, el 10 de maig, quan vosté en agost de l'any passat ja deia que estava quasi signat.
I, en tot cas, no garanteix ­crec que era il·luso esperar-ho­ que aquest estiu no tinguem problemes.
Si es tenen problemes, no sé a qui ho atribuirà, però serà una sort que eixos problemes no es patisquen.
I li puc dir que són problemes que la gent no entén per què els ha de patir, tant a nivell domèstic, a nivell particular, com fonamentalment les indústries i un sector tan sensible com pot ser l'hostaleria.
I vosté sap que hi ha hagut problemes, i es poden tornar a repetir, amb peticions d'indemnitzacions molt importants i amb peticions de responsabilitat a la mateixa administració, que creem que no està atenent correctament una necessitat tan bàsica.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Oltra, es posible que parte de lo haya dicho lo dijera hace un año.
Evidentemente compartimos el mismo discurso hace un año que ahora, lo que sucede es que ahora yo le he mencionado ya proyectos concretos y con valoraciones concretas.

Y le podría añadir dentro de esos proyectos que ya están en la Conselleria de Industria y que se están desarrollando para precisamente mejorar el servicio de suministro eléctrico en la Comunidad Valenciana, tanto en lo que es distribución como en la calidad del mismo, y por tanto, asegurarnos nuestro futuro, dado que es un sector fundamental para el desarrollo de nuestra población, para el desarrollo de la Comunidad Valenciana, ya digo, le podría concretar, por ejemplo, que inversiones previstas en la zona por Red Eléctrica Española en muy alta tensión, hay proyectos por valor de 4.
000 millones; de Iberdrola en alta tensión, de 12.
500 millones, desglosados estos en nuevas líneas de transporte por valor de 3.
500 millones, de nuevas subestaciones por valor de 6.
000 millones o de adecuación de las existentes por valor de 3.
000 millones de pesetas.
Y proyectos de Iberdrola, en media y baja tensión, por valor de otros 12.
500 millones de pesetas.
Por estos conceptos suman 29.
000 millones de pesetas los proyectos que están previstos y que se están desarrollando.

Y podría decirle también que del 2000 al 2004, y estamos en el año 2000, ya digo, se están iniciando todo este tipo de planes.
Hay un plan de desarrollo de red que está dotado con 22.
640 millones de pesetas, un plan de renovación de subestaciones con 1.
134 millones de pesetas, un plan de renovación y mejora de líneas de media y alta tensión de 773 o un plan de adaptación de instalaciones a telecontrol de 453 millones, entre otros de los planes que hay.
Hay algunos más, pero para no hacer larga la contestación.

Y decirle, señoría, que yo espero que este verano no tengamos los problemas, pero evidentemente tampoco quiero excusar la parte de responsabilidad que podamos tener.
Y creo que en esto tenemos responsabilidad diferentes actores, no solamente la administración autonómica, como he dicho anteriormente, por las competencias que tenemos, sino también ­y esto no es en absoluto trasladarle la responsabilidad total a los ayuntamientos­, pero también los ayuntamientos, también las asociaciones de vecinos y también los partidos políticos.
Porque si creo que nosotros tenemos nuestra parte de responsabilidad, todos los demás agentes tienen la suya, todos los demás agentes tenemos la nuestra en cuanto a resolver de manera satisfactoria algunos asuntos, como por ejemplo líneas de alta tensión que llevan diez años sin resolverse, y diez años son muchos años.
Ya le digo que estamos en ello.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria i Comerç:**

 

.
.
.
estoy seguro de que lo vamos a conseguir.
Y desde luego espero, espero, que de su responsabilidad como miembro de un partido político, colabore en la parte correspondiente a la solución de estos problemas que desde luego nos afectan a todos y que entre todos, unos con más, otros con menos, tenemos la responsabilidad de resolver.

Nada más y muchas gracias.

 

 

***Interpel·lació al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre política general de la conselleria en matèria de declaració de zones d'especial protecció per a les aus (ZEPA) al territori de la Comunitat Valenciana, formulada pel diputat Joan Francesc Peris i García, del GP Socialista­Progressistes (RE número 10.
889, BOCV número 41).***

 

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Acabat el torn de preguntes, passem a la interpel·lació al conseller de Medi Ambient sobre política general de la conselleria en matèria de declaració de zona d'especial protecció per a les aus, Zepa, al territori de la Comunitat Valenciana, formulada pel diputat Joan Francesc Peris García, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Té la paraula, senyor diputat.
*(S'interromp la gravació)*

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor conseller, ans de començar la interpel·lació sobre la política de la Generalitat per a les zones d'especial protecció per a les aus, volia dir-li que açò va d'allò d'un personatge de ficció, però que haguera pogut ser possible perfectament, que era un caçador de la taiga siberiana, senyor Dersu Uzala, una pel·lícula impressionant que li recomane que la veja, si no l'ha vista, d'Akira Kurosawa, que en un moment que estan.
.
.
amb uns soldats que estaven fent la topografia ­a principis del segle que està a punt d'acabar­ del bosc, anava a tirar una resta de menjar al foc, i Akira Kurosawa, que era un home que vivia perfectament en la sostenibilitat, en el medi, li diu al soldat: "No tires això al foc, que demà quan ens n'anem ací hi ha altra gent que es menjarà eixa resta".
Aquesta interpel·lació va d'això, de la sostenibilitat i de la relació entre les persones i eixa altra gent que viu en el bosc, que viu en el cel, que viu en les zones humides, que és importantíssim.

Aquesta interpel·lació sobre la política de la Generalitat sobre les zones d'especial protecció per a les aus, estem convençuts que el Consell i, en particular, vosté, senyor conseller, que aquest dies, al voltant del Dia Mundial del Medi Ambient i al voltant de la presentació de la Llei de residus, a través dels mitjans de comunicació ha repetit moltes vegades la seua voluntat inequívoca de treballar per un model de desenvolupament sostenible i ha dit que volia fer una política moderna i valenta; imaginem que tan moderna i valenta, almenys com l'assenyalada pel tractat de la Unió Europea del mes de desembre de 1991.

Perquè, senyor conseller, quan vostés permanentment insisteixen en la utilització de la paraula sostenible per a definir la seua política, no estan fent més que utilitzar un concepte clarament definit pels acords de Maastricht, quan a l'article 2 del tractat que constituïa la Comunitat Europea quedava inequívocament reflectida la importància de les qüestions mediambientals per a la nova Europa.

"La comunitat tindrà per missió promoure, mitjançant l'establiment d'un mercat comú i d'una unió econòmica i monetària, i mitjançant la realització de les polítiques o accions comunes, un desenvolupament harmoniós i equilibrat de les activitats econòmiques en el conjunt de la comunitat, un creixement sostenible i no inflacionista que respecte el medi ambient".
Així diu l'article 2.

Així, senyor conseller, vosté ha de saber quan assumeix el principi de sostenibilitat al seu discurs, que al següent article del tractat de la Unió Europea, l'article 3, quan s'assenyalen les polítiques competència de la Comunitat, igual que es fa per a la política comercial i la supressió de duanes, o la política comuna en agricultura i pesca, al punt k) es pot llegir també una política en l'àmbit del medi ambient.
És per això que la comunitat en l'àmbit del medi ambient té com a objectiu arribar a un nivell de protecció elevat.

Jo he volgut començar, senyor conseller, amb aquest recordatori dels objectius de la política mediambiental de la Comunitat Europea, a la qual pertany l'estat espanyol des de 1986, de la qual fan aplicacions diferents estats i comunitats autònomes, com la nostra, en aplicació també del principi comunitari de subsidiarietat, del principi de proximitat.

Per tant, que en política de zones d'especial protecció per a aus, l'obligació de la Generalitat és l'aplicació al territori valencià de la legislació europea en matèria de protecció d'aus silvestres.

Parlem, en definitiva, i com no podia ser d'altra manera, d'una aplicació correcta de la directiva 79/409, de la Comunitat Europea, de 2 d'abril de 1979, coneguda com la directiva d'aus.

Fa molts pocs dies que encara el territori valencià tenia declarat com a zona d'especial protecció per a les aus, les famoses Zepa, solament un percentatge de l'1,42 del total del seu territori, mentre que el territori que hauria d'estar protegit, segons les esmentades internacionalment IBA, àrees importants per a les aus ­en anglés­, seria el 31,4% del nostre territori, és a dir, el 4,5% del total d'hectàrees valencianes considerades zones ornitològiques importants pel consell internacional per a la conservació de les aus, que, en cooperació amb la comissió europea, va inventariar en el 89 i actualitzat en el 98 per SEO/Bird Life.
És l'únic que teníem protegit declarat Zepa fins fa molt poc dies.

Estàvem molt lluny del 21,2% de la mitjana espanyola de les comunitats autònomes l'any 98.
Eixe 21,2% del territori IBA que suposen les Zepa declarades conjuntament per totes les comunitats, han portat un dur requeriment de la comissió europea al Regne d'Espanya, que crec que vosté coneixerà, on s'ha dit que està manifestament Espanya per sota del nombre i superfície total dels territoris que compleixen amb totes les característiques necessàries per a estar classificats com a zones de protecció especial.
No ha respectat ­senyala la comissió­ les obligacions que li pertoquen en virtut dels apartats 1 i 2 de l'article quart de la directiva d'aus.

Al text que motivà requeriments, sabrà el senyor conseller que en un cas molt semblant, aquest de la Comissió Europea contra Holanda, el Tribunal de Justícia atorgà en tot la raó a la Comissió.
Possiblement, aquest requeriment de la comissió estiga darrere de la declaració del Govern Valencià de 9 noves zones d'especial protecció d'aus que han fet vostés el 9 de maig de 2000.
Certament, ara, amb la nova llista, ha augmentat el nombre d'àrees de protecció, les hectàrees, i ha inclós zones interiors en la protecció, que abans no hi havia cap.
Però, una vegada més, vostés, la Generalitat ha oblidat completament algunes àrees de manera total.
Li torne a senyalar, senyor conseller, que són els territoris considerats per la comissió com a essencials per a la conservació de les espècies que protegeix la directiva d'aus.
Han oblidat vostés algunes IBA molt importants.

I en altres, de les quals vosté ha declarat Zepa, ho ha fet amb una extensió molt més reduïda que l'assenyalada per l'inventari europeu.
Així, el Consell ha intentat una vegada més complir mínimament l'expedient, forçat pel requeriment de la Comunitat Europea, i ha arribat al 12% del territori protegit per a les aus, però s'ha quedat curt, molt curt encara, lluny del 31,4% del territori a protegir segons Europa.

No han declarat Zepa els ports de Morella, les gorges del Túria i els Serrans, la serra d'Enguera i Navarrés, les serres de la Marina, ni la part valenciana dels monts del Valle i serra d'Altaona que compartim amb la comunitat de Múrcia.
Tampoc han declarat Zepa, senyor conseller, la marjal d'Almenara, que està al catàleg internacional de zones humides, Ramsar, que és la màxima expressió que pot estar una zona humida i que compleix totes les condicions, totes les condicions científiques per a ser una zona declarada d'especial protecció pel seu interés ornitològic.
No ha protegit una importantíssima marjal, la d'Almenara, de 3.
000 hectàrees, on ja es produeixen grans concentracions hivernals d'anàtids i altres espècies, entre altres, puguem destacar: l'ànec xocolater, l'ànec capros, la garsa blanca, l'esplugabous, el xarxet o les camallongues.

Vosté ha protegit, és cert, 215.
000 hectàrees, i ha deixat de protegir quasi 700.
000.
A l'interior ha oblidat les gorges del Túria i els Serrans o la serra d'Enguera, pràcticament 170.
000 hectàrees, que són hàbitats molt important ornitològicament per a les aus de rapinya mediterrànies: l'àguila de panxa blanca, l'astor, l'àguila calçada, el falcó pelegrí o el brúfol reial.

De les noves Zepa, a Penyagolosa ha protegit el 44% de la IBA; a l'Espadà, 52; a les serres de la Safor el 19% només; o, a les gorges del Cabriel o del Xúquer, el 67%.
És cert que ha augmentat 39 hectàrees de la IBA de la desembocadura del riu Millars.

Per això, senyor conseller, i perquè tampoc han aprofitat que les llacunes de la Mata i Torrevella quan la IBA són 3.
700 hectàres, és a dir, tot el parc natural i solament estaven protegides com a zona Zepa 2.
100 hectàrees, tampoc ha aprofitat eixa nova declaració per a completar les 3.
700 hectàrees de les llacunes de la Mata i de Torrevella, com si no isqueren mai les aus a les voretes de les llacunes i sempre estigueren dintre de l'aigua.

Res més.
Aquesta és la nostra interpel·lació, la nostra proposta, el nostre desig és que vosté reculla eixe desig nostre i que siguen declarades Zepa totes les àrees IBA i siguen completades aquelles que encara estan per fer-ho.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Yo creo que el señor Peris ha aprovechado la interpelación sobre las zonas Zepa para hacer una reivindicación y plantear, como suele hacer habitualmente, plantear parte de los datos como el todo y sacar unas conclusiones que, realmente, no se ajustan a la realidad de los problemas ambientales de nuestra comunidad.

Y ha hecho usted en la introducción, y ha descrito, efectivamente, la Directiva 79/409, de la Comunidad Europea, relativa a la conservación de aves silvestres, que es uno de los elementos más destacados de la misma.
Efectivamente, esa directiva contiene la normativa tendente a la conservación de todas las especies de aves que viven normalmente en estado salvaje en el territorio europeo de sus estados miembros y tiene por objeto la protección, la administración y la regulación de esas especies y su explotación.

La importancia de las zonas Zepa se reparte por igual en todos los territorios de la Unión Europea, pero, desde el punto de vista territorial y geográfico la Comunidad Valenciana, tiene un especial valor, tiene una importancia grande en lo que a aves se refiere.

Hasta la presente legislatura ­le recuerdo al señor Peris­ las zonas Zepa, que suponían el 2% de nuestro territorio, recogían de una manera ajustada, relativamente ajustada, la poblaciones de aves marinas y de aves acuáticas de importancia internacional.
Pero, ha habido un olvido importante porque el interior de nuestra comunidad acoge especies de aves que por su distribución mediterránea son de gran importancia y que no habían tenido traducción en la declaración de zonas Zepa.

Por ello, y no por otros motivos, el Gobierno Valenciano, a través de la Conselleria de Medio Ambiente, declaró 9 nuevas zonas Zepa por acuerdo del Gobierno Valenciano de 9 de mayo.
Esa declaración ha tomado como referencia las denominadas IBA, es el instrumento que utiliza, pero, no olvidemos, utiliza como referencia en la Comunidad Europea y están propuestas por la organización SEO/Bird Life.
Y no olvidemos tampoco el procedimiento.
Las declaraciones de la zonas Zepa se hacen a propuesta de las comunidades y se trasladan al ministerio para que sea al final la Comunidad Europea la que declare las zonas Zepa.

No obstante, la Comunidad Europea, en base a ese estudio, un estudio de hace tiempo, y, evidentemente, en el ámbito europeo sin la debida profundidad que sería lógica o que nos sería exigible a las distintas comunidades autónomas en cuanto a precisión en las poblaciones, en los tipos de aves y en sus delimitaciones, ese estudio muy importante como referencia debe ser concretado por las comunidades autónomas, profundizando, clarificando y concretando las delimitaciones y la adecuación de cada zona Zepa a cada tipo de ave; precisamente por eso es la comunidad autónoma la que tiene que aclararlo.

Si como decía, en costas e islas SEO proponía una serie de IBA con 25,4 kilómetros de extensión, cuando hasta hace escasas fechas teníamos declaradas dos Zepa con 25 km2.
En humedales SEO propone 9 IBA con 356 km2, existiendo declaradas hasta ese momento siete Zepa con 305 km2.

Como se deduce de esas cifras recién apuntadas, el ajuste es relativamente bueno en lo que era costa y humedales.
Pero, por ejemplo, en su hábito de ir un poco usando las cifras a su conveniencia, por ejemplo, cuando ha hablado del tema de la Mata es que hay una discrepancia de cifras en lo que está aprobado en los distintos instrumentos de protección y deviene de una mala medición en los planos de declaración del parque; pero la superficie que está protegida como zona Zepa es la que tiene que estar como zona Zepa, que es lo que mide realmente.
No hay que estar con cuestiones de si amplia o si disminuye.
La zona Zepa tiene una delimitación y esa no se ha disminuido, es que había un error en la delimitación y en la publicación del acuerdo de limitación.

Continuando en el tema de relación de zonas Zepa, en espacios de interior, en nuestra comunidad, lamentablemente no había ninguna zona Zepa declarada.
SEO proponía diez espacios con 6.
935 km2 y no existía ninguna declarada.
El trabajo de la conselleria ha sido profundizar precisamente trabajando sobre las delimitaciones propuestas por SEO/Bird Life, concretando, efectivamente, las poblaciones existentes, la adecuación a la directiva y la delimitación más adecuada en base a estudios ya de mayor profundidad, y por ello el gobierno lo que hace es cubrir ese vacío, y yo pienso que es un paso muy importante en la protección de nuestro territorio, cubre ese vacío con la declaración urgente de 9 Zepa que pasan nuestra superficie del dos y pico por cien que estaba declarado anteriormente hasta un 12%.
Las 9 zonas Zepa son: la Tinença de Benifassar, Penyagolosa, Sierra d'Espadán, desembocadura del Mijares, Sierra Calderona, Hoces del Cabriel, Sierra de Martés-Muela de Cortes, Sierra de Mariola y Font-roja, Isla de Tabarca.

En cuanto a su dimensión, ésta va desde las 45 hectáreas de la Isla de Tabarca ­efectivamente en aquellos islotes que es precisamente donde se encuentran las poblaciones, no donde no están­ hasta la Sierra de Martés­ Muela de Cortes, para alcanzar globalmente una superficie de 232.
946 hectáreas.

Todas ellas están incluidas en el listado de IBA, excepto Sierra Calderona, porque, incluso el listado de SEO/Bird Life, pues, en ese sentido era incompleto.
Sierra Calderona reúne las especies de aves necesarias para estar en la declaración de zonas Zepa y por eso se ha incluido.

Con todas estas declaraciones, el incremento en número de zonas es del cien por cien.
Hemos pasado de 9 a 18.
En superficie ese incremento es todavía mayor, pues se aumenta aproximadamente en siete veces, pasando de los 445 km2 actuales a los 2.
775 km2.
Yo creo que es un avance muy importante dentro de una política de protección gradual razonada del territorio, y hemos planteado que esta ampliación responde ­es un primer paso­, responde fundamentalmente a cubrir un vacío que existía en la protección de aves en lo relativo a las aves rapaces y aves de interior que no estaban en absoluto protegidas en nuestra comunidad.
Recordemos que tenemos el 10% de la población del águila perdicera con 90 parejas, y en el ámbito regional es un ave que tiene un especial interés y que convenía proteger.
*(Remors)*

Este paso yo creo que es muy importante, tanto en número de Zepa como en superficie que se amplía, pero no es definitivo.
Evidentemente, como ha dicho el señor Peris, otros espacios de nuestra comunidad tienen ese valor, tienen características suficientes y cumplen la directiva como para ser declaradas zonas Zepa, y serán declaradas zonas Zepa, pero tienen que ser declaradas zonas Zepa con la delimitación y en base a las protecciones necesarias por los tipos de aves incluidos en la directiva.

En relación con su pregunta, yo creo que ha habido un cambio sustancial en la política de protección del territorio, en el sentido de que estamos ampliando de una forma muy importante la protección de nuestro territorio y que en ningún caso ­y como ya se ha planteado­ es definitiva.
Progresivamente, yo pienso que en un plazo que llevamos de 8 ó 10 meses es lo que razonablemente.
.
.
, entendemos que teníamos los datos técnicos para proceder a esta ampliación y continuaremos ampliando progresivamente.

La previsión es que estén todas las zonas Zepa que están declaradas como zonas IBA, evidentemente de la comprobación por la conselleria del ajuste de las poblaciones de aves a la directiva europea, así será, y progresivamente, en función del valor de cada una de ellas, iremos haciendo sucesivas ampliaciones.

Por lo tanto, pienso que el planteamiento que hace el señor Peris intentando plantear el incrementar cinco veces la protección de las aves de lo que existía anteriormente, plantearlo como un déficit cuando es un paso dentro de un proceso, pienso que es totalmente erróneo e indica el intentar ver siempre el lado negativo de las cosas.
Pienso que es un paso muy importante y que todos tenemos que estar trabajando para ir progresivamente aumentando esas protecciones para conseguir que esté incluido en la red natural.

Gracias, señor presidente.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Estic fent una interpel·lació, en nom del meu grup, avui molt responsable, molt responsable.
Estic pretenent que el meu conseller i la meua Generalitat complisquen allò a què obliga la Comissió Europea, que en política de Medi Ambient és el nostre govern, senyor conseller.
Estem a la Unió Europea, i el nostre govern en política mediambiental és la Comissió.

I la Comissió a principis d'any envia aquesta carta al Ministeri d'Assumptes Exteriors, i en eixa carta li diu la Comissió al "Reino de España", que així ho diu la carta, que hi ha una sèrie de zones que han d'estar declarades zones d'especial protecció per a les aus, i ací es pot llegir perfectament: Puertos de Morella, estanys i marjals d'Almenara, Gorges del Túria i Los Serranos, sierra de Enguera i la Canal de Navarrés, sierras de La Marina; monte, el valle y sierras de Altaona y Escalona.
Açò és d'obligat compliment.
I acaba aquesta carta dient-li al ministre d'Assumptes Exteriors: aquesta Comissió, per no fer cas d'eixe llistat científic, el més científic que hi ha, que és el de SEO/Bird Life, el més científic, ha portat al Tribunal Europeu, a Luxemburg, a Holanda, y la sentència d'eixe tribunal és a favor de la Comissió.

No estic fent-li una interpretació negativa.
Estic dient-li, li he reconegut en la meua intervenció, que de l'1% s'ha passat al 12%.
Però també li he dit: no complisquen l'expedient per mínims, complisquen almenys en totes.
I com a mínim, la marjal d'Almenara, senyor conseller, que està patint moltíssima pressió, que està dessecant-se tots els dies, que en un país com el nostre, amb escassos recursos hídrics, està bombejant-se aigua a la mar tots els dies.
Declare vosté Zepa la marjal d'Almenara, declare vosté Zepa la serra d'Enguera i la Canal de Navarrés, declare vosté Zepa moltes més hectàrees en les serres de la Safor, declare vosté Zepa les marines, amb més hectàrees o amb menys, però complisca almenys l'inventari, no siga que la responsabilitat siga de la Generalitat Valenciana i que ben prompte arribe una altra carta, un altre requeriment, que el que li diga és que vosté no està fent cas, en matèria mediambiental, del seu govern, que, torne a dir, des del Tractat de Maastricht, des que en l'article 1 es diu que el desenvolupament ha de ser sostenible i respectuós amb el medi ambient, hem de complir amb eixes directives, amb eixa legislació.

I per tant, no diga vosté que no hi ha en profunditat un estudi amb les propostes IBA de SEO/Bird Life.
Parlar que no és profund aquest estudi, en què estan delimitades, que està ja la quantitat, quantitat de cada espècie de les que nien en hivern i en estiu, en les zones interiors i en les zones dels humidals, jo pense que és molt arriscat per la seua banda.

I no diga vosté que no és per eixe requeriment.
Eixe requeriment ha estat necessari, perquè la Comissió Europea havia detectat que en un principi s'havien declarat moltes Zepa i el ritme a Espanya, en el conjunt, no dic solament en la Comunitat Valenciana, en el conjunt de les comunitats autònomes, havia baixat molt el ritme i estaven molt lluny, molt lluny, d'eixe nombre.
Torne a dir, només el 21% estava declarat Zepa del total del territori que en l'inventari internacional actualitzat en l'any 98 està inclòs.

Per això no és qüestió de fer anàlisis negatives, és qüestió de responsabilitat, és qüestió d'assumir eixa delegació de competència de sobirania que va fer el nostre Estat amb el tractat de Maastricht a la Unió Europea.
És qüestió de ser sostenible, senyor conseller.
No podem buidar la paraula *sostenible*, utilitzar-la en tots els discursos, en totes les inauguracions, cada vegada que hi ha una càmera.
El desenvolupament sostenible obliga a complir el tractat, obliga a complir les directives i obliga a fer eixe llistat, a complir totes i cadascuna de les IBA i convertir-les en Zepa.
I després, efectivament, perquè és complicat, veure la delimitació exacta, si són 1.
500 o 1.
300 hectàrees, però, senyor conseller, hi ha algunes molt concretes, com les Gorges del Túria i els Serrans, com la serra d'Enguera o com, i li ho torne a dir, la marjal d'Almenara, que necessitaria un gest d'aquesta Generalitat per a defensar-la, i vosté sap que està posada en perill i en molt de perill.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor conseller, senyor Modrego.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Peris.

Como siempre, parece que todo empieza hoy y que todo hay que hacerlo de ayer para mañana.
O sea, teníamos el 2% de cumplimiento de directivas europeas, que algunas vienen de los años 80, otras de principio del 92, y que, bueno, ha habido anteriores gobiernos entre los que está usted sentado de compañero de banco que en total no sé si alcanzaron el 2% de porcentaje de protección.
Bien, aquello sí que podría ser cumplir un expediente; seis veces más, yo creo que es un compromiso importante, el compromiso claro de seguir protegiendo, aumentando, las superficies de valor.

Yo he reconocido.
.
.
, reconocido, no; he dicho que realmente Almenara es un espacio de mucho valor y será zona Zepa, pero que la ampliación fundamental que se hacía ahora era cubrir un vacío inadmisible, que era no proteger nuestras aves rapaces, nuestras aves de interior, que estaban en absoluto protegidas en nuestra comunidad.
Usted sabe que tenemos grandes humedales, no hace falta que le diga, los conoce perfectamente: Albufera, Pego, humedales del sur, en los que las protecciones de aves acuáticas hemos visto que el grado de protección era superior, era el acuerdo precisamente con las zonas IBA de un 90, de un 95%.
Quiere decir que en la declaración que la Unión Europea, a instancias de las comunidades, había incluido como zonas Zepa estaban esas poblaciones representadas de un modo satisfactorio.
No completo, yo le he dicho, no completo, pero la finalidad de esa ampliación era precisamente cubrir un vacío inadmisible.
Y yo creo que esa ampliación parcial ha cumplido perfectamente su papel.

No viene motivada por requerimientos de la Unión Europea.
Evidentemente, la Unión Europea, en esto y en todo, emite directivas y suponen cambios muy importantes: incrementos de protección, afecciones a usos.
Por ejemplo, las directivas europeas también prevén con la Red Natura una red de financiación; tampoco la ha establecido la Comunidad Europea, todavía no sabe cómo va a enfocar este tema.
Y utiliza, como ha dicho, la guía de SEO/Bird Life, pero no la puede imponer, porque eso es un estudio que sirve como base.
Evidentemente, yo he dicho: un gran estudio, pero no perfecto.
La responsabilidad de un gobierno tiene que ser que sus decisiones sean perfectas.
Por lo tanto, plantear que automáticamente se tienen que cumplir todas las directivas europeas, yo pienso que tampoco es una postura razonable, cuando hay una Comunidad Europea, va dando tiempos gradualmente y, efectivamente, va haciendo advertencias.

En el nivel de protección que tenemos ahora, el nivel medio de España no es el 21%, es inferior; según los datos que tenemos en la conselleria, es bastante inferior.
Y nosotros estamos muy próximos, estamos muy próximos, al nivel de protección medio.
¿Quiere decir que con eso nos demos por satisfechos?
Por supuesto que no.
¿Quiere decir que hay espacios de mucho valor que serán incluidos en la directiva?
Pues claro que sí.

Entonces, por eso, lo que quiero plantear es que no olvidemos las trayectorias, y cuando hablemos de sostenibilidad yo pienso que este gobierno sí que está haciendo una política sostenible, porque está actuando en todos los campos con pasos pequeños o más grandes, pero sin dejar de actuar en ninguno de los campos e intentando buscar el máximo consenso, la máxima aceptación también por parte de los ayuntamientos, porque nos hemos reunido con ayuntamientos.
Con SEO/Bird Life también.
La misma SEO/Bird Life vio positiva la ampliación de la declaración de zonas Zepa, y también mostró su comprensión de que esas declaraciones, por afectar precisamente a poblaciones, ayuntamientos y suponer, porque lo va a suponer, algunas restricciones de usos.
.
.
, aunque también puede derivar en beneficios añadidos, precisamente por estar incluido en la Red Natura cuando Europa concrete las inversiones.
Pues esas cosas hay que hablarlas, y se han hecho hablando con ayuntamientos y hablando con SEO/Bird Life, y han visto muy positiva esa ampliación y nos han dicho que sigamos ampliando, y hemos dicho que sí.

Por lo tanto, yo creo que el camino es el que estamos aplicando, y no el plantear en cualquier actuación, intentar, señor Peris, darle la vuelta y decir siempre lo que falta.
En medio ambiente queda muchísimo por hacer, responsabilidad de todos los ciudadanos.
Yo no quiero que se entienda como mérito del gobierno lo que se hace.
Nunca habrá satisfacción, pero el medio ambiente yo creo que es una disciplina joven, es una disciplina que exige un cambio social de comportamientos, de actuación de los ciudadanos, de las administraciones, de todo el mundo, y eso yo pienso que la única manera es que la sociedad se vaya concienciando y que todos progresivamente vayamos cambiando.

Yo, como conseller de Medio Ambiente, me comprometo, ya me he comprometido, a ir ampliando las zonas Zepa, a cumplir todas las directivas europeas; eso sí, bajo criterios de racionabilidad técnica, de consenso, hablando con todos los afectados por estas decisiones y buscando siempre la mejor solución global para el medio ambiente de nuestra comunidad.
Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Senyories, el Ple es reprendrà demà a les deu del matí.
Per tant, es suspén la sessió fins demà.

 

*(Se suspén la sessió a les 19 hores)*