Pol%C3%ADtica%20Social%264228.07.20%20macro.html





Comissió de Política Social i Ocupació realitzada el dia 20 de juliol de 2017.
Comença la reunió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix la diputada senyora Maria Josep Ortega Requena.
Reunió número 20.

La senyora presidenta:

No funciona l'aparell de mesurar els temps i anem a… Bé, si voleu podem procedir al primer punt, a la lectura i aprovació de l'acta de la reunió anterior.
Teniu alguna esmena o alguna modificació?
La donem, per tant, per aprovada per unanimitat.

I abans d'entrar al punt número 2, anem a vore si podem aconseguir que mos arreglen l'aparell de mesurar el temps.

Fem una pausa de dos minuts.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixences en tràmit de participació ciutadana del Projecte de llei, de La Generalitat, de polítiques integrals de joventut (RE número 64.
921, BOC número 188)

La senyora presidenta:

Molt bé, solucionat ja el problema tècnic, procedim ja amb els compareixents.
El primer és Natxo Mollà Llin.

Sí, els he dit que si no us sembla malament, que poden entrar la resta dels compareixents.
Si teniu algun problema.
.
.
D'acord.
Podeu passar, la resta de compareixents i convidats.
Benvingut.
(Pausa)

Compareixença del senyor Natxo Mollà Llin

La senyora presidenta:

Molt bé.
Donem la benvinguda a tots els compareixents i convidats.
Gràcies per vindre, i benvingut també a Natxo Mollà, que té ara la paraula per un temps de huit minuts, si és possible.
Sí, és que hem fet limitació de temps per a tindre més agilitat.
Un màxim de huit minuts per a exposar-nos.
.
.
Després, els grups en tindran quatre per a fer-li preguntes i aclariments, d'acord?

Doncs, té el temps ací marcat, i quan vosté vullga.
Endavant.

El senyor Mollà Llin:

Bé, bon dia a totes i tots.

Ens trobem ací per a comparéixer i parlar al voltant del Projecte de llei de polítiques integrals de joventut.
El Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana som l'entitat que aglutina i representa l'associacionisme juvenil valencià i hem sigut protagonistes actius en l'elaboració d'aquesta nova llei i, per tant, claus pel fet de fer partícips entitats, membres i consells locals de joventut d'arreu del nostre territori en aquest procés de disseny, construcció, codecisió i elaboració del projecte que hui debatem.

Aquesta és la segona vegada que ens demanen comparéixer en aquesta comissió, però probablement no ho tornem a fer fins que torna a vindre un esdeveniment important.
Agraïm el fet de poder estar ací, davant de totes i tots, i esperem que açò es convertisca en un costum i que hi haja un seguiment de les polítiques de joventut de manera ferma i constant, igual que es fa amb la resta de polítiques.

Aprofite per a recordar que una de les reivindicacions que ja fa temps que demanem el Consell de la Joventut és que hi haja una comissió pròpia de joventut a les Corts Valencianes, d'igual manera que ocorre en altres territoris de l'estat.

Aquesta comissió és clau per a fer un seguiment d'unes polítiques que considerem importantíssimes en el desenvolupament de la nostra societat, tal com vam reivindicar l'última vegada que vam vindre, ara fa més d'un any, per exposar els resultats de l'informe de joventut necessària del Consell de la Joventut d'Espanya.

No obstant això, estem ací de nou, davant de tots vostés, per a comentar el que puga ser una de les fites més importants en l'àmbit de joventut d'aquesta legislatura, i això que des del CJCV no era una de les coses que més reivindicàvem.
És cert que pensàvem que abans que una nova llei, necessitàvem un pla o una estratègia de joventut que de veritat tinguera impacte en la gent jove de la nostra terra per tal de trencar el maltractament que la crisi ens està fent patir, al col·lectiu jove.

És clar, el temps corre i volíem que la situació capgirara fent efectives les polítiques de joventut, que foren tangibles, perquè ens centrem en les lleis i en els debats, i després, les polítiques, les actuacions i el que veritablement té impacte en la vida de la gent jove queda per al final de les legislatures, com a actes de precampanya on s'aproven plans de joventut que es queden sense aplicar, o com va passar, per exemple, en el pla jove de l'any 2015.

Això no significa que tinguérem una bona llei de joventut, és a dir, la llei de joventut del 2010, com ja reivindicàrem en la seua aprovació, es va fer sense la joventut.
Reivindique: sense la joventut.
No va comptar amb la nostra participació, i era una llei on dos terços d'aquesta era per a parlar de la regulació específica del Consell de la Joventut i del règim sancionador.

Açò últim ho tirem una miqueta de menys en aquesta nova llei, ja que si no es regula què passa si no es compleix la llei, pot acabar incomplint-se.
A més a més, cal dir que pel que fa al Consell, la regulació que es feia en l'any 2010 era només per a canviar la figura jurídica del Consell, reduint, d'aquesta manera, la responsabilitat del govern de La Generalitat amb el seu organisme de referència en matèria de joventut.
Es feia una regulació del Consell per tal de controlar el seu funcionament i, en molts dels casos, des del desconeixement del vertader funcionament i idiosincràsia d'una plataforma diversa que representa les persones joves associades del nostre país.

Perquè el Consell Valencià de la Joventut és un dels pocs instruments que hi ha per a promoure la participació de la joventut en la vida política, social, econòmica i cultural, com obliga l'article 48 de la Constitució espanyola, i ho fa com una plataforma independent de l'administració i que ha de tindre capacitat d'actuar per tal de desenvolupar els seus projectes i iniciatives en defensa dels drets i interessos de la joventut valenciana.
I és que pot resultar estrany per a la ciutadania en general o algú que està en el govern, que hi haja un organisme finançat amb diners públics que puga ser crític amb l'actuació del govern.

Nosaltres estem ací, el consell, no hem vingut per a defendre la postura ni els interessos de cap govern, ni partit polític, sinó l'interés general de les entitats juvenils, consells locals de joventut i, en definitiva, de tota la joventut valenciana.
Sabem que és un exercici de democràcia avançada, que a voltes costa d'entendre, però els consells de la joventut són escoles democràtiques i de ciutadania, i totes les persones que hi han passat són conscients d'açò i creiem que el Consell no ha de perdre el seu caràcter, el seu tarannà de paper crític, de lluita i de reivindicació.

Creiem que el Projecte de llei de polítiques integrals de joventut és un avanç perquè cerca protegir i reconéixer el Consell Valencià de la Joventut com el màxim òrgan d'interlocució de l'administració amb la joventut valenciana, incrementa la nostra representació en els espais de decisió i ens atorga més funcions, que pensem que cal reorganitzar per a fer-les més clares, separant el que són els fins del que són les funcions del mateix Consell.

D'altra banda, la llei no acaba de resoldre un dels grans problemes que tenim; és el finançament, que ens aporta els recursos per al funcionament del Consell.
Se'ns tracta com una associació, utilitzant un conveni i una línia nominal que ens fa haver d'avançar els diners del conveni sense poder-los tindre i després sense deixar-nos, lògicament, la capacitat d'accedir al crèdit perquè ens posen límits i les restriccions de l'administració pública sabeu com són.

Aleshores, el que representa el fet aquest és que hem d'haver de deixar de pagar proveïdors, treballadores, durant mesos, perquè el conveni tarda a tramitar-se o perquè el pressupost ens arriba en blocs de pagament i de justificacions.
Clar, aquest mecanisme no pot continuar i per açò s'ha d'anar cap a un altre model on s'assegure el finançament del Consell amb una partida pròpia en els pressupostos de la Generalitat valenciana.

Una altra de les coses bones que creiem que té el projecte de llei és que, al contrari de la llei de l'any 2010, ens deixa més llibertat d'organització interna a través del nostre reglament, perquè la realitat és molt canviant i la forma que tenim ara d'organitzar-se no té per què ser la forma d'organitzar-se d'ací a deu anys.
Aleshores, creiem que, en aquest sentit, veiem que la llei ha de ser més coherent i no importar-nos el límit de dos persones per entitat, sinó que siga un mínim de dos i que en funció dels recursos i l'evolució, es puga incrementar per arribar a assemblees més representatives i participatives, sempre tractant de mantindre un equilibri de gènere, perquè és el nostre fi, però que s'haurà d'ajustar a les circumstàncies canviants.

A més a més, resulta un poc absurd que La Generalitat, que acaba d'aprovar una llei en trams, tracte l'equilibri de gènere amb una dicotomia d'home i dona, quan hi ha una diversitat molt més àmplia.
No obstant això, trobem a faltar algunes pinzellades, sobretot en un àmbit més tècnic, administratives i burocràtiques, que ens facilitarien la tasca al Consell, com és el reconeixement a públic de l'elecció de la comissió permanent en el Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, per a després no haver d'anar a notaries i tal.
És un punt que ens facilitaria la feina.

A més, demanem que aquesta llei reculla el nom triat per assemblea de les entitats, membres i consells locals de joventut, passar a denominar-nos Consell Valencià de la Joventut.
Per a les entitats juvenils i per a la societat valenciana en general, aquesta és una nomenclatura més integradora i arreplega la diversitat i pluralitat present.
A més, és una denominació en coherència amb la d'altres organismes creats per la Generalitat valenciana, com puga ser l'Institut Valencià de la Joventut, l'Institut Valencià d'Estadística, l'Institut Valencià de les Dones, el Consell Valencià de Cultura, així com molts altres que existeixen.
Aquest canvi, lògicament s'aplicaria a tots els articles on es fa referència al Consell de la Joventut.

D'altra banda, cal remarcar que el que realment justifica aquest projecte de llei és que no és una simple llei de joventut, com erròniament s'ha fet altres vegades, sinó que és una llei de polítiques integrals de joventut, perquè no hi ha lleis de jubilats, ni existeixen lleis que arrepleguen la regulació d'un col·lectiu en concret, sinó de polítiques per afavorir el col·lectiu desfavorit, com en aquest cas és el col·lectiu jove.

Des del Consell Valencià de la Joventut defensarem sempre que cal reivindicar la importància de les polítiques de joventut, i és que el col·lectiu jove, en aquestes últimes dècades, hem perdut importància poblacional i, per tant, pesem menys al cens electoral i sabem el que suposa, no?
Pense en polítiques per a altres generacions.

Existeix l'excusa que som el futur i tenim tota la vida per davant per a no fer res i posposar totes les polítiques juvenils.
Ja li tocarà a un altre, ja li tocarà al de darrere, no?
Hi ha una visió adultcentrista que el que vol fer veure és que la joventut no som un estat, sinó que som un estadi i que cal canviar el paradigma radicalment i que siguen les persones joves qui realment participen de les polítiques que ens afecten.

La joventut valenciana, per a posar-vos unes dades en les quals es troben.
.
.
-sé que estic fora de temps, perdone, presidenta-.
La joventut valenciana ens trobem en un 30,8% d'atur juvenil, una taxa de pobresa juvenil d'un 44%, amb un terç de les persones joves empleades per baix del llindar de la pobresa.
A més, tenim una taxa de temporalitat del 92,4%, 9 de cada 10 contractes són temporals i, a més, un 26,6% de jornades parcials que no desitja.

Fins i tot, tenim una realitat que fa que només 1 de cada 10 joves s'emancipen.
D'aquesta manera, davant la impossibilitat de fer un projecte d'emancipació, com a últim recurs, molts joves han de marxar del nostre país de manera forçada i amb tot el que això comporta i repercutix econòmicament en els anys.
Per això mateix, ens agrada que aquesta llei pose l'accent en les polítiques que es fan per a les persones joves, en les actuacions (rient) que han de canviar aquesta situació de precarietat que patim.

I bé, jo crec que em queda molt encara per dir, però després, amb les preguntes, si poden.
.
.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

Bé, hem sigut un poc generosos.
Intentarem recuperar-ho ara.

Tenen ara la paraula els distints grups per a les seues intervencions.
En primer lloc són quatre minuts, màxim de quatre.
Si veiem que ens sobra, ho reduïm després a tres, però en principi comencem amb quatre, a vore com ho portem.

Té la paraula, en primer lloc, el company Alberto García, del grup no adscrit, per quatre minuts, màxim de quatre.
Endavant.

El senyor García Salvador:

Bon dia, senyor Mollà.

Bé, alguna de les preguntes que li volia plantejar ja me les ha contestat vosté en la seua exposició.
Jo li volia plantejar què motivava, segons el seu criteri, una nova llei de joventut.
Vosté planteja que la llei del 2010 es fa d'esquena a la joventut.
Jo espere que vosté amplie un poc més este punt, que més que una llei, vostés necessitarien una estratègia, diu.

Efectivament, l'estratègia valenciana de joventut és un dels pilars fonamentals dins d'esta nova llei i és una cosa en la qual vull incidir, perquè jo m'he repassat bé les seues quinze esmenes.
A mi me pareixen pertinents, me pareixen unes esmenes oportunes, però arribat el punt del que és l'estratègia valenciana de joventut, tinc alguns dubtes, que després intentaré traslladar-li.

Vosté diu també que han sigut protagonistes actius en el que és l'elaboració d'esta llei.
Jo li preguntaria si en l'elaboració d'esta llei s'ha tingut en compte algunes de les recomanacions en l'àmbit supraestatal.
Per exemple, hi ha un pla de Nacions Unides del 2017, Â«Joventut emprenedora, futur sostenibleÂ», no sé si vostés han abordat alguna de les qüestions que ací es plantegen, on parla ja de major apoderament econòmic dels joves, d'un major compromís cívic i participació, de jóvens en la presa de decisions, en la vida política, en les institucions públiques.
N'hi ha també una estratègia del 2020 del Consell d'Europa amb dos objectius principals, que és oferir més i millors oportunitats i en condicions d'igualtat a tots els jóvens en l'educació i l'àmbit del mercat laboral, i animar els jóvens a participar activament en la societat, o al mateix llibre blanc de la joventut d'Espanya de 2020.

Voldria que vosté m'explicara si alguns dels suggeriments o les instruccions que ahí es plantegen han sigut recollides en esta llei o els han orientat a vostés en el treball d'esta nova llei.

Sobre les esmenes, algunes em semblen bé.
Hi ha alguna puntualització que li faré en el tema de l'estratègia valenciana de joventut.
I intentant un poc fer una revisió crítica del que és la llei, es començaria precisament per l'estratègia valenciana de la joventut.

En l'estratègia valenciana de la joventut jo crec que es menciona molt de passada.
Pensant que és el pilar de la llei, es dediquen escassos preceptes al que és l'estratègia valenciana de la joventut.
L'article 32 parla de definició, de vigència, després parla d'elaboració i avaluació, però pense que s'hauria de saber ben bé com va dirigida.
Efectivament, en la llei del 2010, en el que era el pla de joventut, podia ser més o menys similar, era més específic de quins són els temes que volia tractar, no tant això el que és l'estratègia valenciana de joventut.

Voldria que em parlara vosté si s'ha de fer una obligatòria distinció en l'estratègia en el que són els diferents grups d'edat.
Hi ha tres grups d'edat i, evidentment, encara que puga haver-hi algunes qüestions que són comuns als grups d'edat, altres estan clarament diferenciades; el text a l'Aragó i a Extremadura aixina ho menciona.
No sé si vosté és partidari d'aplicar unes estratègies als grups d'edats diferents o si vosté entén que servixen per a tots.

Jo crec que hi ha una regulació insuficient en la necessitat d'informació.
El director general d'Economia clamava perquè l'Institut Valencià d'Estadística, que seria una eina fonamental.
.
.
, vosté ha parlat de tindre dades d'explosió estadística, diu, Â«cada vegada tenim menys pes en la poblacióÂ».
Bé, totes estes coses se sabrien si hi haguera un instrument estadístic en este cas al servici del que és esta llei i altres qüestions.
Jo crec que l'Institut Valencià d'Estadística o una cosa similar és fonamental a l'hora d'abordar algun tipus de treball.

I, li volia comentar arran d'això sobre la necessitat d'un observatori de la joventut.
Catalunya té un observatori de la joventut.
Jo crec que és interessant, però no perquè el tinga Catalunya, sinó que jo crec que és interessant en el sentit de poder fer un observatori, com una espècie d'òrgan tècnic, d'anàlisi, de diagnòstic de la situació dels jóvens a la nostra comunitat, d'estadístiques, de treballs d'investigació amb experts, perquè l'Ivaj té una sèrie de gent que treballa i professionals de la joventut, però hi ha experts de sociologia, de demografia, d'economia que jo crec que haurien d'estar dins d'eixe observatori de la joventut; i una vegada es planteja eixa estratègia valenciana de joventut, no hauria de ser, al meu entendre, a suggeriment de la comissió interdepartamental.
Hi hauria d'haver un observatori amb estreta relació amb l'Ivaj i amb estreta relació amb les conselleries.
Cada conselleria dirà de quins instruments disposa i quines són les polítiques que fan ací, en Europa, i a partir d'ahí, sí, fer eixa estratègia de joventut.

Eixa és la meua primera part.
Ja després continuem parlant.
(Pausa i rialles)

La senyora presidenta:

A continuació, té la paraula, pel Grup Ciutadans, el senyor Antonio Woodward.
Endavant, per un màxim de quatre minuts.

El senyor Woodward Poch:

Sí, sí.

Muy buenos días.

Por desgracia, el poco tiempo que tenemos va a ser muy concentrado y luego en las respuestas suyas, también va a estar complicado.
Entonces, me voy a centrar muy específicamente porque, si no, se va a hacer un lío, creo, con tantos comparecientes y tiempo.
Pero bueno, lo que ha resaltado mi compañero en la primera intervención, lo suscribo completamente.
Me gustaría que ampliara un poquitín más el tema de la estrategia valenciana de la juventud, temas de la anterior ley con esta nueva ley.

Sí que es verdad que se ha comentado lo del observatorio de la juventud, que sí que estaba recogido en la anterior ley, y en esta parece que no.
Me gustaría…, un tema de sus quince enmiendas que ha presentado, pues tratar un par de ellas, sobre todo la primera, que usted la engloba dentro de lo que sería el preámbulo, que es el tema de la reivindicación del 1% del presupuesto.
Entonces, ahí, en el presupuesto destinado a políticas de juventud, si englobaría todas las políticas de juventud, trascendiendo a los ámbitos regulados por la futura ley de la juventud, como por ejemplo las ayudas a la vivienda para los jóvenes.
No sé a qué se refiere realmente a ese 1%.
Realmente es complicado conforme están las arcas de La Generalitat.

Sobre el artículo 2, las condiciones de los jóvenes a los únicos efectos de la proposición de ley, las franjas de edad, entrando pues el tema de los doce a treinta años, qué le parece esta ampliación o bajar de los catorce a los doce años, cómo valora el establecimiento de esta franja de edad, teniendo en cuenta la heterogeneidad de la normativa de las políticas públicas.

Cómo valora, como así parece que lo indican los informes, que no contenga esta ley la mención explícita a que los destinatarios de estar ahí, cuyas edades tienen que estar necesariamente comprendidas entre los doce y treinta años, tengan la consideración de jóvenes únicamente a efectos de esta ley, tal como de hecho señalaba el Consell Jurídic Consultiu.

Echo de menos o echo en falta el tema de lo que son las personas con discapacidad.
No se habla mucho en esta ley y es un colectivo que es importante.
Se habla de diversidad y luego hay un punto que sí que habla de que en el consejo debe haber un representante, pero me gustaría que…, si no cree que esto debería tenerse un poco más en cuenta en esta ley.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té ara la paraula pel Grup Podem per un màxim de quatre minuts, el diputat Antonio Estañ.

El senyor Estañ García:

Sí.
Gràcies, presidenta.
Gràcies, senyor Mollà.

Bé, en primer lloc, creo que ya ha explicado muy bien digamos la necesidad de una ley, y sobre todo yo diría la distancia que hay entre el consenso…, sí, yo diría que es un consenso social que la juventud es quien más ha sufrido las consecuencias de la crisis, las implicaciones que esto tiene, no solo para la juventud, sino para todos los estratos de la sociedad, para el presente y el futuro, la distancia que hay entre ese consenso y luego las políticas concretas y los recursos concretos destinados a esto.

Y en este sentido, pues necesitamos una ley que sirva de paraguas y que recoja y consolide porque en gran parte de los derechos es positiva.
Lo que nos preocupa y lo que pensamos que es interesante es cómo delimitamos, que creo que es un problema que ya ha surgido otras veces, qué entendemos por políticas específicas destinadas a la juventud, porque si no, digamos que el problema puede ser que se incluyan aquí políticas de vivienda, políticas de educación, se integren también los recursos destinados a ese tipo de políticas cuando no tienen por qué estar destinadas específicamente a esta situación.
Entonces, creo que sería interesante ver la forma en esta ley de calificar de manera concreta qué entendemos por políticas específicas y ver si tienen alguna idea al respecto.

Luego, ha hablado del régimen sancionador como una posible falta.
Pues no sé si entienden desde el Consell de la Joventut que el régimen sancionador de la ley anterior era adecuado, si sería una buena posición de la que partir o habría que ir a otro tipo de sanciones.

Y bueno, por último, siempre se habla, evidentemente, de dos cosas: de la necesidad de una fuente de la que obtener datos.
Digamos que nos gustaría también que nos dijera, por ejemplo, cuando se realizan informes como el de juventud necesaria, de dónde sacan los datos y qué dificultades tienen para realizarlo.
Yo entiendo que ustedes se encargan muchas veces de aterrizar esos datos en nuestro territorio, pero que esa no es la mejor forma de hacerlos, aunque, evidentemente, es lo mejor que tenemos, y ahí pues les doy las gracias por su papel.

Y luego, una de las reivindicaciones clásicas, digamos, que es la de que las políticas de juventud estén asociadas o posicionadas en presidencia.
Si podría explicar un poco la importancia de esto.
Yo creo que eso pues siempre trata de darle, digamos, una relevancia y también una visión transversal; entendiendo ahora mismo digamos que habría dos cuestiones relacionadas a presidencia, que serían el turismo y las emergencias, yo creo que el criterio que más o menos hay detrás es que esto son como políticas de país y que quizás pues sería una buena idea, pero bueno, si puede desarrollar un poco el porqué de esta demanda histórica.

Nada más.
Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

A continuació, té la paraula, pel Grup Compromís, la diputada Marian Campello.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, presidenta, i gràcies, senyor Mollà, per estar hui compareixent en les Corts Valencianes.

Sempre és un gust tindre representants de la joventut, però ja no sols representants de la joventut, sinó gent jove participant dels processos de llei, perquè jo en tinc ara, més o menys, tres aixina seguidetes, i en els processos de participació és curiós com no veiem a joves vindre a participar d'altres temes.
Pareix que els joves només que participem quan parlem de joventut.
Així que és d'agrair vore gent jove per Les Corts.

Jo seré concreta en les preguntes que vull fer-li.
M'agradaria que ens explicara.
.
.
Ha parlat vosté del procés de participació en la llei de les entitats, però entenc que per les esmenes que han presentat des del Consell de la Joventut, han mantingut un procés intern dins del Consell de la Joventut de les entitats que el configuren i els consells locals.
Aleshores, m'agradaria si poguera explicar-nos breument com ha sigut la relació que ha tingut de participació en la conselleria, el Consell de Joventut, i com el Consell de la Joventut també ha fet les seues propostes en un altre procés de participació.

I respecte al procés de participació que han tingut en relació al govern, no sé si vosté canviaria alguna cosa.
Crec que seria important saber-ho per si tornem a tindre un procés de participació tindre-ho present, si vosté canviaria alguna cosa d'això.

M'agradaria saber si vosté pensa que el Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana en esta llei té el pes que li pertoca, em pareix interessant saber eixa informació.

Ja ens ha explicat que el tema econòmic pareix que no està del tot assegurat, amb la qual cosa, doncs prenem nota d'eixa qüestió, que pareix que és molt important, perquè en etapes anteriors ja hem vist com els consells pràcticament anaven desapareixent, i crec que no mos podem permetre eixa situació una altra vegada.

Jo manifeste els meus dubtes quant al tema d'estar adscrits a presidència, perquè pareix que.
.
.
Bé, jo sempre he sigut una de les proponents que açò d'estar en presidència mos donava visibilitat i importància al jovent, però també entenc que a vegades em fa por que es quede com en un calaix de sastre, dins de totes les coses que hi ha en presidència.
Aleshores, no sé si vosté poguera aprofundir també un poc en eixe tema, si és millor que tinga un conseller responsable d'això o és millor que estiga amb presidència.
Entenc que sí, que pensen que és millor, però que mos argumente un poc més eixa situació.

I voldria també saber com pensa, des del Consell de la Joventut, que és d'important la participació dels joves no associats.
I si esta llei recull d'una forma correcta esta forma de participació d'estes persones, del jovent que no ha donat el pas d'associar-se però que vol participar de les decisions.

I per altre costat, bé, doncs, ens ha comentat també el tema de la nomenclatura del Consell Valencià de la Joventut i, bé, crec que també prenem nota i tot siga, com vosté dia, per tindre una possibilitat més integradora de totes les persones i joves que conformen el Consell de la Joventut.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

A continuació, té la paraula la representant del PSOE, Clara Tirado, per un màxim de quatre minuts.

La senyora Tirado Museros:

Sí.
Gràcies, senyora presidenta.
Benvingut, senyor Mollà, a aquesta comissió.

Com tots vostés saben, el marc jurídic de les polítiques de joventut a la nostra comunitat es desplega per primera vegada l'any 1989 amb la Llei de La Generalitat de participació juvenil, que recollia per primera vegada les formes de participació a la Comunitat Valenciana, i a més creava l'Institut Valencià de la Joventut, el conegut com a Ivaj.

La denominació d'Ivaj desapareix posteriorment amb l'entrada en vigor de la següent llei de joventut, de l'any 2010, l'actual.
Després de vint-i-un anys amb el mateix marc legal, este es reforma perdent l'oportunitat d'atorgar un nou paper a l'Ivaj com a ens impulsor de les tasques de coordinació de les polítiques de joventut, una llei que va tardar cinc anys per a tindre el seu únic desenvolupament normatiu, que a aspectes tan importants com la regulació dels serveis de la joventut, les activitats juvenils o l'observatori de la joventut, mai no han vist la llum després de set anys de la seua entrada en vigor.

I ara, set anys després, estem en disposició de reformar-la i de derogar-la de facto, la llei, una llei que no només es va fer sense la participació dels joves, sinó que jo crec que es va regular en contra dels joves i que els condemnava directament a l'atur, i que l'única virtuositat que va ser capaç de parir, per dir-ho clar, aquesta llei va estar el canvi de denominació de l'Ivaj, que era patrimoni de tots per a canviar-lo per Â«Generalitat JoveÂ», que era patrimoni tan sols d'uns pocs.

Doncs bé, estem davant d'un nou projecte de llei que desplegarà les polítiques de joventut a la nostra comunitat atorgant-li més drets als joves valencians, un projecte que naix també de la necessitat de dissenyar i executar aquestes polítiques dirigides als joves des dels principis d'integritat, de transversalitat, de proximitat, d'universalitat i d'igualtat.
Jo crec que és important remarcar-ho.
I que suposa una oportunitat també per tal d'implicar els joves en el que serà el desenvolupament de l'Agenda 2030 de desenvolupament sostenible de Nacions Unides, que és una aposta també del Consell d'este govern, la regulació de la qual a més es troba en tramitació parlamentària en estos moments.

La nova norma incorpora novetats substancials.
Vosté s'ha centrat molt, que crec que també era el seu paper, en fer palés el nivell de protecció i seguretat que dóna aquesta nova norma al que és el màxim òrgan de representació, com vosté deia de les polítiques de joventut, el Consell de la Joventut.
Però a mi m'agradaria que fera valoració d'algunes novetats que incorpora aquesta llei.
Per exemple, el nou tram d'edat al que és d'aplicació, que arreplega edats des dels dotze fins als trenta anys, tenint en compte que són àmbits de socialització diferent, quina opinió li mereix l'ampliació d'aquest tram d'edat?

S'enuncia també una llista específica de drets reconeguts a les persones joves.
Per exemple, s'incorpora com a dret el dret a l'educació en valencià, el dret a les activitats culturals en valencià.
Donat que tenim altres normes que tenen en compte aquestes qüestions, quina opinió, quina valoració fa vosté, que açò s'incorpore específicament en este tipus de norma?
I per exemple, un altre dret que s'incorpora és el dret a connexió a internet.
Voldria que fera una valoració sobre aquests aspectes que s'inclouen com a novetat.

Hi ha una nova composició del consell rector, amb una major participació de joves, amb la representació garantida a una persona jove amb diversitat funcional i a la seua composició paritària.
També m'agradaria que em donara la seua opinió sobre aquesta qüestió.

També m'agradaria, perquè és evident que hi ha una evolució des de l'any 1989, que es va fer la primera llei, fins a l'actualitat, però no obstant això, i donada eixa evolució, i eixa millora de la llei, perquè a més incorporen les polítiques integrals de joventut, creu vosté que hi ha algunes qüestions que no es tenen en compte, tenint a més com a context la incidència dels canvis socials que hi ha en estos moments sobre el col·lectiu juvenil?

I finalment, ja l'última pregunta, quina valoració fa vosté del procés d'aquesta llei, que ha sigut una llei evidentment participativa i participada, i en la qual vostés han sigut protagonistes actius en l'elaboració d'aquest projecte de llei.

Res més, i gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té ara la paraula, pel Partit Popular, per un màxim de quatre minuts, Juan Carlos Caballero.
Endavant.

El senyor Caballero Montañés:

Muchas gracias, presidenta.

Muchas gracias, señor Mollà, por comparecer en esta Comisión de Política Social y Empleo, por dar la visión sobre esta ley de la cual habéis participado, y mucho; hemos tenido la oportunidad de sentarnos también en varias ocasiones, para que nos pudieseis transmitir cuáles eran pues vuestras propuestas, vuestras preocupaciones, qué queríais que se incorporara dentro de esta ley, incluso para ver las propias enmiendas que habéis presentado, y por eso pues agradeceros la labor a todos los miembros del Consejo de la Juventud por el trabajo que hacéis constante y diario con los jóvenes y con los grupos políticos para llevar esas iniciativas adelante.

Estoy bastante de acuerdo en muchas de las afirmaciones que has dicho en esta comisión, el duro golpe que supuso la crisis económica para el colectivo joven, y como también has comentado que muchas veces nos centramos en hacer leyes y nos olvidamos de las políticas, que realmente tienen impacto efectivo para la gente joven.

En ese aspecto, en esa cuestión, de los principales problemas que tiene la gente joven, es indudable el problema del desempleo.
Yo, por ejemplo, no estoy de acuerdo, y luego se lo preguntaré, si eso, qué opina, si la ley anterior mandaba realmente a gente al paro o cree que no tenía nada que ver.
Yo creo que es bastante grave el decir eso, como consecuencia de una ley, que ha dicho algún otro compareciente.

Pero, bueno, yo la pregunta que le hacía, con respecto justo a esto, sobre los principales problemas, el empleo, la educación, la emancipación, el desarrollo vital, el desarrollo personal de la gente joven, si con esa ley realmente estamos consiguiendo, hemos conseguido o vamos a conseguir el hacer políticas o el que de verdad esta ley tenga impacto para mejorar la vida de la gente joven, porque yo echo en falta en esta ley medidas de empleo, articulado que regule el acceso a determinados servicios, a la educación, al acceso a la vivienda, no sé, tales como pues que efectivamente una ley recoja que los jóvenes pues tienen derecho, que se va a proceder a dar ayudas al alquiler, a la compra de vivienda por parte gente joven, a las políticas de empleo, a las ayudas al emprendimiento, a las ayudas a la creación de empresas por parte de gente joven, las ayudas a la contratación.

Que regule.
Una ley tiene que regular, quiero decir, reconoce derechos, pero esos derechos que reconoce, si no estuviese esta ley, ¿estarían reconocidos?
Esta ley que reconoce derechos, que estoy de acuerdo que, desde luego, son derechos de los jóvenes y no estoy haciendo ninguna crítica ni ningún… Quiero decir, estoy haciendo una reflexión en voz alta para conocer la opinión.
Si realmente, con esta ley, estamos atacando los principales problemas de los jóvenes para darles una solución, porque eso yo creo que es lo que realmente preocupa.
Porque lo fiamos a la estrategia valenciana de juventud posterior, y claro, y tampoco tenemos muchas garantías de que eso se vaya a cumplir porque tampoco hay un régimen sancionador, porque no hay un presupuesto efectivo para las políticas juveniles, eso también me gustaría que lo desarrollara, lo del 1% para las políticas de juventud.

Estamos ante una ley que a lo que se compromete el consell realmente es bastante poco.
No sé si es mejorable o si podemos mejorar a que haya un verdadero compromiso por parte del consell.

Y me gustaría también preguntarle sobre si la estrategia valenciana, que tiene una duración de cinco años, no sé si deberíamos fortalecer esta ley en cuanto a lo esencial, a lo normativo, a las políticas que de verdad hacen falta para la gente joven, para su emancipación, para su desarrollo y para encontrar un empleo, y luego la estrategia, como ha dicho también que la situación de los jóvenes es cambiante, cambia mucho más rápido que en la gente mayor, si la estrategia debería ser un plazo más reducido para mejorar, para transformar, para las cosas que no han funcionado, tratar de cambiarlas, una ley más fuerte en cuanto a su contenido y una estrategia que pueda ir variando en función de las necesidades diarias reales de los jóvenes, que son cambiantes.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.
Doncs ara… Sí.
(Rialles) Sí, bé.
Se suposa que és per un màxim de quatre minuts.
Anem a ser un poc flexibles, però bé.
.
.
(Rialles)

Bé, doncs, endavant, i pot començar quan vullga.

El senyor Mollà Llin:

Comencem.
Una de les coses que heu preguntat pràcticament totes i tots és sobre la importància de l'estratègia valenciana de joventut.
Doncs, volia explicar-vos, així, per damunt, com nosaltres hem treballat l'estratègia valenciana de joventut, i encara que no ha acabat el procés este de la llei, nosaltres ja des de gener treballem el que serà la futura estratègia valenciana de joventut.

Doncs nosaltres, el primer que vam fer va ser treballar per grups de treball molts àmbits, que hem estructurat, que són, dins de l'àmbit socioeconòmic, tenim ocupació, habitatge, educació formal, educació no formal; a més, també hem treballat mobilitat, tot junt amb totes les entitats, hem portat experts, hem fet taules rodones per a poder treballar i analitzar els diferents plans que hi ha en diferents territoris de l'estat per a agafar les bones pràctiques i poder-les portar ací.

A més, encara estem en procés de treball amb l'estratègia valenciana de joventut, i és que també estem fent l'Opina Jove.
L'Opina Jove és una demoplaça que es fa en diferents ciutats i diferents pobles d'arreu del nostre país, i que a més, els ajuntaments ens el poden demanar i nosaltres el fiquem.
La demoplaça simplement és que demanem l'opinió dels joves a peu de carrer de qualsevol àmbit que l'afecta, sempre partint del fet que ens posa un problema i ell mateix ens aporta una solució.

Amb tot el que estem agafant de l'estratègia valenciana de joventut, hem creat diferents documents, que s'han aprovat per assemblea i encara ens queda un altre pack, diga'm, de treball, que és la part de salut, oci, cultura, equitat i participació, que és una altra pota forta, que també traurem un altre document, i els dos documents els enviem directament o els treballem directament amb l'Ivaj perquè els incorpore en el que és l'estratègia valenciana de joventut.

Vull dir-los també, de l'estratègia valenciana de joventut, que a nosaltres sí que ens agradaria, per la durada, que és el que estaves comentant tu abans, que per què hem pensat que la durada ha de ser de cinc anys.
De fet, això és un punt que ho hem proposat nosaltres.
Per què creiem que ha de ser de cinc anys?
Perquè ha d'intentar que estiga blindada entre el govern que entre, perquè la joventut valenciana té un problema que és cronificat, aleshores, necessitem que s'aborde urgentment i, per tant, no podem estar pendents de si ara entra este o entra l'altre, si es fa o es deixa de fer.

Ha de ser alguna cosa que dure al llarg del temps, una estratègia clara, concisa i sobretot amb tots els grups parlamentaris agafats de la mà en este aspecte, perquè o solucionem el problema de la joventut ja, o serà un problema a futur molt gran per a tota la societat, i anem a pagar-ho tots, i no som conscients que no estem destinant el que és necessari per a la gent que realment va a portar este país ja, en qüestió de res.

Més coses.
Vaig primer al que són polítiques de joventut.
Però per a explicar què són les polítiques de joventut, vaig a dir-vos què no són polítiques de joventut, perquè això és a on caem totes i tots sempre.
Aleshores, si sabem què no són polítiques de joventut, sabem que tot el que ens queda són polítiques de joventut.

Aleshores, no són respostes assistencials, no són polítiques d'ocupació o d'habitatge.
Les polítiques públiques de joventut comporten processos d'apoderament de la població jove, processos participatius, i part de la nostra formació com a ciutadanes i ciutadans de ple dret.
Són polítiques que ajuden a l'emancipació jove i a l'autonomia personal.

Les regidories de joventut dels municipis, de fet, han de prendre consciència de la seua importància per a reclamar el seu paper i el seu pes a l'ajuntament i que reben els recursos necessaris, perquè són part essencial d'aquesta estratègia de desenvolupament local.
I una de les coses que subratlla.
.
.
, aquesta llei destina, almenys les competències les destina als municipis, que són qui veritablement coneixen la realitat dels joves.

Més coses.
El pes que tenim el Consell amb aquesta llei.
Us he dit abans que, de fet, una de les coses importants és que apareixem en molts més òrgans de representació i de decisió on almenys ja s'intenta tindre la visió jove i es nota, eixa integritat, que està en tots els processos de les conselleries.
De fet, creiem que esta part és molt important.
Per això hem separat el que són les parts de les funcions amb les parts dels fins, del mateix concepte que si no, com ens atorguen més competències, doncs no queda clar.

Per què hem treballat la llei si sabem que realment el que necessitem és un pla de joventut?
Doncs, sabem que el pla de joventut del 2015 es va aprovar després de tres anys de treballar amb l'Ivaj, que ja no era un pla que volíem, tampoc.
Saps, Juan Carlos -et dic contretament a tu, perquè en eixe moment.
.
.
-, que el que va passar, no, al consell rector.
Es va treballar durant tres anys amb les entitats i tot, i el document que es va presentar al consell rector perquè s'aprovara no era el que s'havia treballat, no tenia res a vore.
De fet, hi havia moltes mesures que eren per a la rehabilitació, per exemple, d'edificis, justificant que açò, doncs comportava que les persones joves anaven a ser contractades, i això era per afavorir una política de joventut.
És clar, no pot ser una amalgama de coses per a justificar què fa cada conselleria, ha de ser una estratègia clara i sobretot amb un objectiu clar, que ha de ser a llarg termini, perquè les coses no canvien ja.

I no sé si.
.
.
És que em deixe un muntó de coses.
En el tram d'edat és superimportant el fet que haja baixat a dotze anys.
Per què?
Perquè el que fem és igualar-ho al que és el procés educatiu dels mateixos joves i adolescents.
Va per etapes educatives, aleshores, als dotze anys és l'etapa en què pugen a l'institut i, per tant, canvia ja, i pensàvem correcte que.
.
.
A més, també creiem necessari que es tinga en compte, eixa part jove, més adolescent, de tot el que significa l'apoderament després dels mateixos ciutadans.

No sé si em deixe alguna cosa més, però no tinc més temps.
Em sap supermal, m'he passat tres minuts i mig.
(Rient)

La senyora presidenta:

Bé, doncs ja està.
Moltíssimes gràcies, i li ho agraïm profundament.

El senyor Mollà Llin:

A vosaltres.

Compareixença del senyor Sergio Alonso Vila

La senyora presidenta:

I passaríem, aleshores, al següent compareixent, per a no perdre fil, Sergio Alonso Vila.
(Pausa)

Molt bé, seguint el mateix criteri, el compareixent té un màxim de huit minuts per a fer la seua intervenció.
Endavant.

El senyor Alonso Vila:

Bé (inintel·ligible) .
.
.
 totes les senyories.

L'entitat a la qual represente, la Federació Valenciana d'Estudiants, Faavem, es va fundar amb les primeres lleis socialistes de l'any 1989, que començaven a regular la participació estudiantil i juvenil, i al llarg d'aquests quasi trenta anys hem aglutinat 140 associacions d'alumnes no universitaris d'arreu de la Comunitat Valenciana, sent actualment la principal entitat de representació d'estudiants no universitaris davant la conselleria o, per exemple, en nombrosos consells de la joventut.

Els nostres principals objectius es fonamenten en el voluntariat i la participació estudiantil per a la millora del sistema educatiu.
La nostra entitat no fa cap discriminació per gènere, creença, centre de procedència, llengua, etcètera.
Ens fonamentem com a activitat en promoure l'associacionisme estudiantil i en realitzar jornades de formació i de participació perquè la joventut siga capaç de desenvolupar i gestionar els seus projectes en l'àmbit local, i entre tots poder gestionar el projecte juvenil i estudiantil que té Faavem en l'àmbit autonòmic.

També donem lloc al desenvolupament de competències personals, i mitjançant l'educació no formal formem ciutadans amb capacitat de reflexió i de crítica, amb capacitat d'integració, i sobretot amb valors democràtics, amb cultura democràtica.

És per tot açò que aquesta llei és molt important per a nosaltres pel seu caràcter municipalista, ja que la nostra també és una federació constituïda a base de xicotetes unitats locals.
Jo, per exemple, vinc des de l'associació d'Alberic -som de la mateixa comarca-, i també és una llei que té un caràcter coordinatiu en l'àmbit de política juvenil, però entre totes les conselleries, i d'elaboració participada i compartida entre la població jove i no jove.

També és una llei que ens provoca il·lusió, ja que totes les meues companyes i companys, igual que jo, doncs tenen setze anys, o uns quants anys més, uns quants anys menys, aleshores vol dir que participarem de l'elaboració d'almenys, i gaudirem també, dos estratègies valencianes a la joventut.

La llei actualitza un marc que ens dóna coresponsabilitat en matèria de joventut i ens reconeix, a banda de recordar, uns drets que altres lleis, pel temps en què foren redactades i aprovades, no reconeixien.

Bé.
També aquesta llei ens reforça la nostra presència i treball al Consell de la Joventut, i sobretot al consell rector, ja que reconeix una plaça en el mateix consell rector a les entitats d'estudiants no universitaris que ens trobem en el Consell Escolar de la Comunitat Valenciana.

D'aquesta manera, són també coresponsables de l'elaboració i aprovació de l'estratègia valenciana.
Aquesta englobarà els objectius i accions concretes en polítiques de joventut i totes aquelles polítiques concretes d'acompanyament que fan la resta de les conselleries, com és per exemple, les beques que ajuden a complir els drets dels ciutadans de l'ensenyament, perquè les beques no sols es destinen a població jove, sinó també a població major de trenta anys.
I també a totes aquelles polítiques de joventut, que les podem resumir com aquelles que ajuden a pal·liar la situació de desigualtat social, amb què partim els joves ja de per si.

L'estratègia valenciana té com a pròpies aquestes polítiques i, a més, la seua elaboració inclourà per primera vegada la participació del col·lectiu jove com a element decisiu, ja que, a partir d'ara, tindrem el 50% d'aquest consell rector.

I en este sentit, presentem l'esmena a l'article 14 perquè l'estratègia valenciana tinga una partida pròpia dins dels pressupostos de l'Ivaj.
L'estratègia és la nostra principal demanda, i elaborar-la implica uns estudis, que impliquen uns informes, uns processos participatius per a dissenyar-la i unes hores de treball, una execució, promoció i avaluació que costen diners.

En el cas que ens pertoca, fins ara tots els processos participatius en aquest sentit, com potser l'Opina Jove o altres jornades formatives, han sigut possible gràcies al finançament europeu, via Erasmus+, que és molt difícil d'aconseguir, i que a més és de pressupost limitat.

Amb aquesta esmena, el conjunt de la Comunitat Valenciana tindria assegurat l'estudi d'elaboració de polítiques per a joves fetes per joves.
A més, demanem aquesta partida per a aconseguir l'objectiu del mínim de l'1% en polítiques de joventut, que açò va ser un acord de l'any 1985, és a dir, abans de la primera llei de joventut de la Comunitat Valenciana, l'1%, com a mínim, i per a garantir uns mínims d'ús d'aquesta llei.
En definitiva, demanem un tracte just, un nou finançament per als joves.

Respecte a açò que he dit últim, dels mínims d'ús, hem de dir que aquesta llei necessita sustentar-la sobre alguna cosa, o bé pressupostàriament, com és el sentit en què va aquesta esmena, en què garantiria uns diners perquè la joventut analitzara, elaborara i avaluara les polítiques de joventut, o una via legal, que és aquella que trobem a faltar amb un règim sancionador inexistent.

Perquè, què passarà si eixos nous drets que es reconeixen doncs no s'incompleixen?
A qui ho reclamarem?
Què passarà si l'administració, via l'estratègia valenciana, hi decideix seguir altres línies si es menysté el consell rector o si no es disposen diners per a elaborar, avaluar o executar l'estratègia?

Aquesta llei és el que ha suposat tot el procés participatiu.
.
.
, haurà quedat en res, perquè ni es podrà reclamar a la via judicial, ni es podrà dura a terme, perquè no hi haurà recursos.

La participació costa diners, perquè implica formació, desplaçament, despeses en material, en personal.
Per això cal dir que el finançament també del Consell de la Joventut i les seues entitats és molt necessari tenir-lo en compte.
Aleshores, demanem que el Consell de la Joventut tinga una dotació específica a càrrec dels pressupostos de La Generalitat.

Del Consell depenem moltíssimes entitats, més concretament dels seus recursos.
D'aquesta manera, quan el conveni de l'Ivaj es retarda o es modifica o qualsevol trava, totes i cada una de les entitats en som perjudicades.
Com a entitat del Consell, demanem aquest canvi de finançament després d'aquell Â«muntem un polloÂ» en una assemblea on totes les entitats recolzàrem a una resolució, en uns moments en què no arribaven els diners de l'Ivaj, haguérem de parar els pagaments als treballadors, a proveïdors, etcètera, i conseqüència d'açò -no va ocórrer, però haguera pogut ocórrer-, per no pagar la seguretat social dels treballadors, doncs no es pot concórrer a més subvencions.
.
.
És a dir, un retard en el pagament d'uns mesos del conveni amb l'Ivaj pot fer col·lapsar el Consell de la Joventut i, en conseqüència, totes les entitats que, com la meua, necessitem del seu suport tècnic, en material, etcètera.

Per experiència de l'estat espanyol, sabem que les lleis poden morir per no tenir recursos per a ser desenvolupades, com és el cas de la llei de la memòria històrica.
Que no siga aquest un exemple a la valenciana.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.
Gràcies també per ajustar-se tant al temps.

Comencem ara les intervencions dels distints grups començant pel company del grup de no adscrits, per un màxim de quatre minuts.

El senyor García Salvador:

Hola, bon dia, senyor Alonso.

Bé, deixant ja de banda el tema de l'1% del pressupost, el dret de ciutadania, tot això està molt bé, jo, en fi, sóc bastant escèptic.
Són un poc coneixedor de com estan les finances de la nostra comunitat; tot el món reclama eixe 1%, també el senyor Marzà reclama un 1% per a fer escultura, en fi.
.
.
, però no voldria que vostés es desanimaren, però ho veig complicat.
Em sembla bé que vostés plantegen això, però ho veig complicat.

Però mire, el senyor Mollà plantejava que abans no es comptava amb els jóvens, i jo li vaig a fer unes preguntes molt específiques, en què em vull centrar perquè n'hi ha poc temps, i a partir d'ahí, conclouré si ara el nou govern va a comptar amb vostés, sí o no.

Recentment, ara en juny, el Consell de la Joventut demanava que la nova llei d'educació, eixa llei integral valenciana d'educació, s'elaborara amb la participació dels estudiants.
Jo, el que voldria saber és si esta nova llei d'educació compta amb vostés, si estan col·laborant en la redacció d'eixa nova llei, si vostés han tingut reunions amb la conselleria.

Igualment, el senyor Miquel Soler va parlar, en un moment concret, d'elaborar un futur mapa de la Formació Professional valenciana.
Tot això ve a col·lació de les dramàtiques estadístiques que ixen del tema de desocupació, atur, bé, abandonament escolar, perquè no es parla del fracàs escolar, de l'abandonament.
Estos són temes fonamentals que s'han d'abordar, perquè sempre fa l'efecte que anem un poc contracorrent.
Nosaltres intentem posar els mitjans quan hi ha el malestar fet, i jo crec que cal plantejar de treballar abans.
És a dir, al jove cal dir-li, Â«tu no et desanimes, tu continua estudiant, tu no deixes les aulesÂ», una aula de Batxiller, una aula de Formació Professional, Â«no ho deixes, nosaltres estarem amb tu, et donarem suport com a administració, no anem a permetre que tu caiguesÂ», perquè una vegada has caigut, després ja vénen, doncs, haver de recórrer a renda valenciana d'inclusió.
.
.
Este xaval ja queda fora del sistema.

Llavors, jo volia saber a més si en eixe programa del futur mapa de la Formació Professional valenciana, que no sé per què ací, la Formació Professional mai no ha funcionat; n'hi ha un article ací, a Cinco Días, que parla de l'FP dual a Alemanya com a fórmula màgica contra l'atur juvenil, i ací no sé què mos passa, jo no ho sé, no sé si vosté és capaç de dir-me el què, però ací, la Formació Professional, no funciona, i és una verdadera llàstima.

I, finalment, com li comentava abans, el tema del fracàs escolar i l'abandonament prematur de les aules.
Este és un tema fonamental, i sens dubte el reprotxe que jo li faria a governs anteriors de l'època daurada, més que altres qüestions que algú s'unflara les butxaques, va ser l'oblit que van tindre amb la joventut.
Es van contar milongues, es va contar que u, treballant a l'obra, podia guanyar 3.
000 euros i que podia deixar tranquil·lament els estudis.
.
.
, que després, aquell se'n reia del bon xaval que anava a la universitat.
Això ha sigut la gran equivocació nostra, com a adults, ha sigut el gran fracàs d'esta societat, i vull que vosté m'explique si en els PAM, eixe pla d'actuació per a la millora de l'ensenyament, el PR4 de què parla, el programa de reforç per a quart d'ESO, o en el PAC, el programa d'aula compartida, vostés tenen opinió, sí o no.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

A continuació, té la paraula el representant de Ciutadans per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

El senyor Woodward Poch:

Sí.
Muy buenos días.
Gracias por su intervención.

Yo también voy a especificar unas cuantas preguntas muy breves, porque luego, al final, no tiene tiempo para responder y nos quedamos igual.
Yo realmente, sí que es verdad que, después de escuchar al primer compareciente y estudiarme la ley… ¿Realmente qué es lo que va a mejorar esta ley?
¿Va a tener realmente un impacto en los jóvenes de la Comunidad Valenciana?
¿Qué es lo que queremos conseguir con esta ley?

Me gustaría conocer su opinión sobre cómo valora el marco de edad de la aplicación de la futura ley, como he preguntado antes, pasamos de catorce a doce, y entonces, de doce a treinta años, esa franja de edad.
Enlazándolo con el artículo 10 de esta ley de tramos de edad entre los doce y los dieciocho años, diecinueve y veinticuatro, veinticinco a treinta, se habla mucho de la participación, pero ¿cómo valora la representatividad de dicha distribución para la franja realmente nueva, de doce y trece años?
¿Van a tener acceso a esa participación?
Ya que uno de los eslóganes que marca la ley es que los jóvenes decidirán las políticas de juventud.
Todo esto vendrá vía la estrategia valenciana de juventud, pero, como hablamos, si no hay presupuesto, creo que quedaremos en saco roto.

Me gustaría que me diera su opinión de por qué no se regula la composición permanente del Consell de la Joventut de la Comunidad Valenciana y se deja un futuro reglamento interno en esta ley, así como en el anterior sí que estaba regulado, solo deja la elección del presidente, y habrá un futuro reglamento que decidirá la composición.
Me ha extrañado.

Y luego también una única cosa más, el artículo 29, sobre el fomento del asociacionismo juvenil, ¿qué valoración realiza sobre la importancia de la promoción del asociacionismo juvenil en el ámbito europeo?
¿Qué opinión le merece la posibilidad de seguir avanzando a través de este proyecto de ley en la vertebración de las relaciones de participación y con colaboración del Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana con el Fórum Europeo de la Juventud, en colaboración con el Consejo de la Juventud de España?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

A continuació, té la paraula el representant del Grup Podem per un màxim de quatre minuts.

El senyor Estañ García:

Sí.
Moltes gràcies, presidenta.
Moltes gràcies, senyor Alonso.

Voy también a tratar de ser breve para que así tengamos, digamos, claro las preguntas y puedas concretar de la mejor forma posible.

Teniendo en cuenta, digamos, cuál ha sido tu experiencia, tanto en el asociacionismo estudiantil como en la confección de la ley, diría que la primera pregunta es: ¿cómo afecta, en qué cambia esta ley, al asociacionismo estudiantil?
¿En qué lo mejora?
¿Qué barreras o defectos tiene actualmente el asociacionismo estudiantil?
Yo creo que en algunos sentidos… Ya, bueno, no para hacer un estudio, sino que ha tratado de atajar y atacar la ley esos efectos.

Sí, los defectos, yo creo que son bastantes, aparte de (rient) de la falta de participación, pero no solo en la parte presupuestaria, que es la segunda pregunta.

La segunda, evidentemente, será cómo garantizar aparte de la enmienda que proponen en el artículo 33, si no recuerdo, garantizar el cumplimiento del desarrollo, 32 o 33, aparte de conseguir el 1%, vuelvo también a la cuestión del régimen sancionador, cómo lo planteáis, si puedes desarrollarlo y si la ley anterior pues sería una buena forma de la que partir.

Y nada más.
Gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

A continuació, té la paraula la representant de Compromís per a un màxim de quatre minuts.
Endavant.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, senyora presidenta, i gràcies, senyor Alonso, per la intervenció que ha fet i per estar hui en les Corts Valencianes parlant dels estudiants associats no universitaris, que jo crec que moltes vegades els joves associats costa que tinguen presència, els joves associats estudiants no universitaris pareix que encara molt més.

Vosté sabrà tant com jo les dificultats en les quals molts joves en els instituts es troben per poder associar-se i que se'ls permeta associar-se, perquè pareix que el dret a la participació dels nostres joves més joves està reconegut, però moltes vegades no és factible perquè es poden trobar amb problemes.
Moltes vegades pareix que cauen en la voluntarietat del centre on estàs estudiant.
Si ja hi ha un vicedirector que és molt guai, molt tal, doncs us deixa una aula perquè l'associació puga tindre un espai, també depén molt dels tutors que tinguen perquè entenguen que la teua presència de vegades pot ser.
.
.
, no pugues anar un dia perquè tens una reunió, vull dir, eixes qüestions que en el dia a dia de la participació estudiantil són molt complexes i molt complicades, i no estan reconegudes.

No sé si vosté podria fer-mos propostes o idees per poder millorar eixa garantia de la participació del jovent associat dins dels instituts.
Crec que és molt important, perquè finalment també jo entenc, i no sé si vosté ho entendrà com jo, imagine que sí, però pot vosté ampliar-ho, que la participació forma part de la formació d'un estudiant o de qualsevol persona, però més si estem parlant de joves que estan formant-se, a través de la participació es poden aprendre moltíssimes coses i és absolutament necessària que es done i que, d'alguna manera, els governs puguen garantir eixa possibilitat, si un jove vol estar associat i vol participar, puga fer-ho en el seu institut.
Vore un poc quines línies podria i quines idees podria donar-mos vosté per millorar la llei en eixe sentit.

També m'agradaria saber si esta llei té alguna millora respecte a eixe tema o a l'anterior, o s'ha omés, o com pensa vosté que està eixa qüestió, vull dir, si hi ha alguna millora quant a la participació del jovent estudiantil associat no universitari en esta nova llei respecte a la que teníem en vigor.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Campello.

Té la paraula, a continuació, pel Grup Socialista, per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

El senyor Tirado Museros:

Sí.
Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Alonso, benvingut a aquesta comissió.
Gràcies per la seua exposició, que jo crec que ha sigut molt clarificadora i honesta, al mateix temps.

Vosté parlava, i estic d'acord amb això, que aquesta nova norma pot atorgar major protagonisme als estudiants associats no universitaris.
De fet, vosté parlava del paper actiu que tindran en almenys dues estratègies, valencianes de joventut com a marc general de la planificació de les polítiques que caldria desplegar en la nostra comunitat.

M'interessa particularment que vosté també em responga o em done una valoració o opinió respecte de l'ampliació del nou tram d'edat com a àmbit d'aplicació, que s'amplia dels dotze als trenta anys, i que evidentment, justificava anteriorment el president del Consell de la Joventut, i estic d'acord amb eixa afirmació, que és una manera d'intentar alinear l'edat en què els joves canvien de cicle escolar i entren en una nova etapa educativa, i no només educativa, diria jo, sinó també de socialització.
És a dir, hi haurà diferents àmbits de socialització que s'hauran de replegar en diferents estratègies i sobretot tenint en compte que actualment s'està elaborant una llei d'infància, que també contindrà el tram d'edat, o part d'eixe tram d'edat que correspon a aquesta llei.

M'agradaria que vosté em fera una valoració, si pensa que poden entrar en col·lisió en algun moment aquestes dues lleis o que fer alinear les polítiques puga ser suficient perquè siguen ambdues eficients i eficaces per a l'interés i l'objectiu que es proposa.

M'agradaria també, perquè vosté ho ha anomenat, que especificara respecte al règim sancionador que vosté apuntava que pot evitar d'eixa manera la impunitat, que suposa l'incompliment de la llei.
Quines mesures concretes vosté apuntaria per a confeccionar eixe règim sancionador?

I una altra qüestió finalment, i és que tenint en compte que un dels reptes més importants que tenim és garantir l'emancipació dels joves i en un context actual en què estem, que hi ha més d'un 40% d'atur juvenil, ho comentava el president del Consell de la Joventut, en què 5 de cada 10 joves estan en risc de pobresa, i que un terç de les persones joves que treballen es troben en risc d'exclusió, vosté creu que la nova norma que es desplegarà pot assentar les bases per d'alguna manera partir de l'estratègia valenciana que s'establisca per concretar mecanismes que afavorisquen en major mesura aquesta emancipació dels joves valencians, tot sabent, evidentment, que açò no és només una qüestió de marc normatiu, però m'agradaria que vosté em fera una valoració respecte d'aquesta qüestió.

I de moment, res més.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té ara la paraula, per part del Grup Popular, Juan Carlos Caballero, per un màxim de quatre minuts.

El senyor Caballero Montañés:

Muchas gracias, presidenta.

Muchísimas gracias, Sergio por tu intervención en esta comisión, por ser tan claro y explícito en tus opiniones y en tus peticiones a estos grupos parlamentarios.

Bueno, coincido también, efectivamente, en muchos de los planteamientos que has hecho en tu intervención, o sea, qué pasa con el presupuesto.
O sea, este proyecto normativo, este proyecto de ley, se compromete a gastar un presupuesto, a invertir, porque yo creo que cuando se gasta en políticas de juventud es invertir en políticas de juventud, y sobre todo invertir en políticas de estado, porque también me lo parece.

Pero se compromete, hay un compromiso, porque yo, claro, leyendo el compromiso que tiene esta ley, con la corresponsabilidad de las administraciones públicas en las políticas de juventud, leo mucho Â«promoureÂ», Â«assegurarÂ», Â«garantirÂ», Â«vetllarÂ», Â«potenciarÂ», Â«assegurarÂ», Â«desenvoluparÂ», pero no veo cómo vamos, un joven, a poder reclamar un derecho efectivo ante la administración, es decir, usted, administración, no está cumpliendo, si además tampoco hay un de régimen sancionador.
Entonces, efectivamente coincido con varios comparecientes que han puesto el acento en esta cuestión.
¿Realmente esta ley es lo suficientemente efectiva y garantista para que un joven tenga garantizados sus derechos con respecto a otras normativas que también puedan reconocer el derecho a los jóvenes?

Quiero decir, me parece bien que se puedan reconocer, pero ¿es lo suficientemente efectiva para que esto no caiga en saco roto?
¿Y qué podríamos hacer, también, para garantizar que efectivamente esos derechos se cumplan y que efectivamente la administración cumpla los compromisos que tienen con los jóvenes?

También quería preguntarle, la propia estrategia de la juventud efectivamente, bueno, le fija unas obligaciones o unas actuaciones que tienen que desarrollar los ayuntamientos, y creo que, en políticas de juventud, la implicación de los ayuntamientos es muy importante, que todos trabajemos conjuntamente, pero es verdad que prácticamente le impone o le atribuye mayor intervención a los ayuntamientos que a la propia administración de La Generalitat, que al propio Ivaj, por ejemplo, participar en la planificación, coordinar los programas, trabajar, realizar, aprobar, modificar los planes de juventud, elaborar programas de acciones.
¿Cree usted que sería también conveniente que, ya que les están atribuyendo a los ayuntamientos un papel importante, que es el que tiene que participar, que a su vez también se financiara a los ayuntamientos para llevar a cabo esas políticas de juventud?

Y, efectivamente, ¿cómo podemos hacer para que, con esta ley…, y qué mejoras ha habido con respecto a la anterior para que, por ejemplo, no sucedan cosas que están sucediendo ahora?
Pues, por ejemplo, los problemas de financiación de los consejos de la juventud, o por ejemplo las entidades juveniles que prestan servicios para la juventud, que desde el 2016 pues todavía no han visto un euro por parte de este consell.
¿Esta ley puede garantizar y puede solucionar ese problema?

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

Doncs ara té el compareixent un màxim de quatre minuts per a contestar tot el que li han preguntat.
Endavant.

El senyor Alonso Vila:

Bé, a vore si puc, eh?
(Rient)

Bé, vaig a intentar dur un ordre.
El primer tema en què tots hem coincidit, i ja el deixem palés, és el tema del règim sancionador.
Anem a vore, és una de les coses que més ens preocupa, al Consell, el tema del règim sancionador, però no ha de ser la causa que faça fracassar esta llei.
És a dir, el debat de règim sancionador ha de ser posar-lo o no posar-lo, però no que siga l'excusa per a acabar amb la llei.

Aleshores, quin règim sancionador proposaríem nosaltres?
Doncs un règim sancionador, diem, no gaire concret, que siga més que menys una mica, bé, que no siga concret -ara no m'ix l'adjectiu-, però que sí que done responsabilitat als titulars de l'administració.

I, tornant a l'ordre, bé, quant a quina és la participació dels estudiants i les reunions que tenim en la conselleria i tal, jo crec, sincerament, que aquesta llei, no sols nosaltres, el Consell de la Joventut, tots els grups parlamentaris la hauríem d'explicar a la conselleria, perquè el tema de participació dels estudiants crec que no ho té gaire clar encara el senyor conseller.
Ha obert un procés per a una llei integral valenciana d'educació, la LIVE, i ha fet una sèrie d'enquestes a pares, a directius i tal, i no ens ha inclòs, als estudiants.
I hem tingut la sort que el Consell de la Joventut els va poder reunir després de dos anys sol·licitant reunir-se amb ell, amb Miquel Soler.

Aprofitant aquella reunió, li preguntàrem, doncs, pel tema.
Si som el centre del sistema, per què no ens preguntaven, ni tan sols a les entitats o a alguns estudiants.
I bé, ahí pareix que a partir d'ara pot haver-hi alguna cosa, però no hi ha un compromís clar, encara.

Quant al tema de l'FP, és una mica complex perquè depén molt del model productiu i de la concepció social que té.
Bé, nosaltres demanem el mapa de l'FP des del consell i les entitats durant ja molt de temps.
Sí que és de veres, i li remet a la nostra campanya, al nostre document Â«Joves amb trajecteÂ».
És un pla que és prou interessant, i jo a més proposaria que el Servof passara a fer un seguiment individual de tots els joves, quant a mostrar-los quina és tota l'oferta d'oportunitats públiques que hi ha a la Comunitat Valenciana, perquè més que res es pogueren utilitzar totes i tots tingueren, ahí, a l'abast, eixe assessorament.

Bé.
També em preguntava per quin retret li podria fer a l'altra llei.
Jo, quan es va aprovar l'altra llei, doncs estava prenent la comunió.
Llavors, me l'he pogut llegir, estudiar, però tampoc crec que estiga jo molt en la posició de poder.
.
.
(Rient)

Bé, quant a què millora la llei respecte a abans i ara, i quin pot ser el següent impacte, el següent impacte depén molt de quins pressupostos els donem i si li donem la serietat del règim sancionador, que torne a reiterar, no ha de ser l'excusa per a tombar la llei.

Què millora en l'àmbit respecte als estudiants no associats?
La participació directa en el consell rector, perquè ens dóna una plaça via consell escolar; ens permet participar en les consultes als joves de setze anys; la capacitat d'intervindre mitjançant el Consell de la Joventut o altres processos participatius en eixa estratègia valenciana.

No és una llei que regule tant el Consell de la Joventut com era l'anterior, sinó que li dóna una mica més d'autonomia a l'hora de vore quin ha de ser el seu nivell organitzatiu, perquè més que res, el Consell de la Joventut ha d'adaptar-se als recursos, al moment actual de la societat i a les seues entitats i les seues necessitats.
Aleshores, ha de tindre eixa capacitat autònoma de poder adaptar-se.

Reconeix i recorda drets, els fonamentals per als estudiants.
Promou l'equilibri d'edats, que açò per a la nostra federació és importantíssim, perquè la nostra federació es fonamenta de fet en joves d'entre dotze i díhuit anys històricament i ara, doncs, també, i açò ens reconeix ja eixe tram d'edat doncs que abans era un impediment.
I a més, l'article 31, que és una consagració de la nostra federació, perquè parla de l'educació en la participació, que és un dels nostres principals objectius plasmant el nostre objectiu reconeixent el nostre eix.

En què canvia i és negatiu?
Bé, doncs el que hem comentat del règim sancionador i totes les esmenes que hem presentat.

Quant al finançament, perquè atribuïx i no cedix, atribuïx responsabilitats, però no cedix els recursos, donada la importància, creguem que haurien d'estar en presidència, no reconeix les entitats prestadores de joventut, i la necessitat de celeritat a l'hora de desenvolupar tot el que implica la llei.

Bé, ràpidament, com afecta aquesta llei als associats estudiants?
Bé, actualment la llei que tenim este tipus de federacions, que som la Federació Valenciana d'Estudiants i l'Associació Valenciana d'Estudiants, que som les dos que estem en el Consell Escolar, ens hem de convertir no sols en uns avançats una mica en dret i en tot això, perquè en els instituts doncs no ens ensenyen res d'això, que no estaria mal, perquè no són coses gaire difícils; a més, ens hem de convertir en uns buròcrates increïbles, hem d'estar pendents de totes les conselleries, justícia, governació i educació, i bé anar cap ací i cap allà, si damunt ens falta, perquè s'ha donat el cas en la meua federació de persones que estan implicades que han tingut suspensió d'avaluació d'assignatures perquè les faltes de les reunions a conselleries o de certs temes burocràtics, que són necessaris, no es poden justificar, moltes d'elles.

Llavors, açò estaria molt bé, i com podríem regular-ho?
Amb un nou sistema de participació estudiantil que els convide a demanar reunions amb nosaltres i que els puguem proposar, i també es podria canviar amb un estatut de l'estudiant no universitari a la Comunitat Valenciana.

I bé, per acabar, en el dia a dia, doncs, bé, tenim eixa sèrie de dificultats, com he dit, de les faltes, a vegades faltes de facilitats.
En l'educació en la participació jo duc, com a president, sis mesos, i a l'entitat el mes que ve faré un any, és a dir, que jo sóc nou, però ja he pegat un bot ben ràpid.
S'aprén molt, s'aprén molt de dret, s'aprén molt de civisme, s'aprén molt de societat i una sèrie de coses que jo pense que ens les deurien ensenyar des del primer moment, perquè és que són molt fàcils d'entendre i de dur a terme, i ningú ens les ensenya, i estem ahí pendents d'estudiar altres coses, doncs bé, no estaria mal dedicar-li un temps.
I ahí estarem i probablement sol·licitem també estar en comissió quan vinga la nova llei d'educació.

En el tema del règim sancionador, no parlem d'impunitat, sinó d'engany.
El que no volem és que la conselleria, Mònica, la senyora vicepresidenta (rient) i el senyor president ens enganyen.
Si ens han fet participar, reflexionar, proposar, volem que açò ja siga seriosament, perquè hem de tindre en compte que la llei s'adequa a eixa evolució.
La societat ja està preparada; els joves ja estem molt preparats i el conjunt de la societat per a poder entrar a participar i a prendre decisions.
Creem que ja és el moment.

I quant al marc d'edat, doncs bé, una, perquè ens afavoreix aquesta federació, que té un gran nombre de població jove, i sobretot perquè no ve donat simplement pel sistema educatiu, sinó per les TIC: els mòbils, els ordinadors, la internet, que a més, el dret a la internet és un dels nous drets que reconeix aquesta llei, però que, és clar, sense règim sancionador no podrem reclamar.
És allò que ha fet els joves ser més autònoms i més independents, amb la qual cosa s'ha hagut de baixar també el marc d'edat.

I amb tot açò, los verbos hay que convertirlos en cifras, i esperem que tots els grups parlamentaris accepten aquestes principals dos esmenes, però el conjunt de les altres també.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.
Bé, has excedit una miqueta els quatre minuts, exactament quatre més (rialles), però bé.
Moltíssimes gràcies per vindre i per prestar la seua col·laboració.

Compareixença del senyor Pedro Francisco Andrés Sánchez

La senyora presidenta:

Passem ara al següent compareixent.
Serà Pedro Francisco Andrés Sánchez, president de l'associació Juniors.
(Pausa)

Benvingut.

El senyor Andrés Sánchez:

Gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé, doncs, té ara el compareixent un màxim de huit minuts per a fer la seua exposició.
Endavant.

El senyor Andrés Sánchez:

Bon dia a tots i a totes.

En primer lugar, quisiera dar las gracias por la oportunidad que se me brinda en nombre de mi asociación para exponerles lo que supone desde nuestro punto de vista el Proyecto de ley de políticas integrales de juventud.

Soy Pedro Andrés Sánchez, tengo veintisiete años y soy presidente diocesano de Juniors Moviment Diocesà desde hace aproximadamente cinco años.
No quisiera avanzar en intervención sin antes explicarles qué es mi asociación.
Pues es desde ella donde he aprendido y experimentado los conceptos de participación, asociacionismo, entrega a los demás, y no puedo partir de otra realidad mayor que esta para exponerles nuestra demanda al Proyecto de ley de políticas integrales de juventud.

Juniors Moviment Diocesà es una asociación juvenil de voluntariado dedicada a la educación en valores en el tiempo libre, de la infancia, adolescencia y juventud en la iglesia.
De hecho, por su número de miembros y su presencia en numerosos municipios, es considerada la mayor entidad juvenil en este ámbito de la Comunidad Valenciana, con un total de 2.
600 jóvenes que participan de forma voluntaria, como educadores de más de 11.
000 niños adolescentes y otros jóvenes.

En total, existen 157 centros juniors distribuidos por las provincias de Valencia y Alicante.
Oficialmente, Juniors MD es reconocida por la Generalitat valenciana desde el año 1984 e inscrita en la sección tercera en los registros nacional y autonómico del censo de asociaciones juveniles y entidades prestadoras de servicios a la juventud.
Como entidad de voluntariado también aparece inscrita en el propio Registro Autonómico del Voluntariado.

La fundación de juniors arranca en el año 1982 como muestra del cambio evidente del concepto de participación en el tiempo libre educativo y el desarrollo del asociacionismo experimentado a lo largo de esta década.
Durante estos treinta y cinco años, que se dice pronto, la presencia en la sociedad valenciana de nuestra asociación se ha ido incrementando de forma progresiva convirtiéndose en una de las asociaciones juveniles de referencia.

Desde sus comienzos ha participado activamente en los foros y organismos de representación juvenil de la Comunidad Valenciana, siendo precursora, entre otras, del Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana.
Juniors es un movimiento de tiempo libre educativo.
Las acciones son realizadas en la propia realidad social y local en el tiempo libre de los receptores de la acción, favoreciendo siempre a actividades alternativas en el medio natural que llevan también a una respuesta comprometida y respetuosa con el medio ambiente.

En algunos de los centros hasta el 50% de los niños receptores son receptores de servicios sociales.
En muchos casos, Juniors MD es un lugar donde niños, adolescentes y jóvenes de familias más desfavorecidas encuentran el lugar donde se hacen reales procesos de integración y planes de convivencia.

La importancia de cumplir con sus objetivos hace que se ponga el acento en la preparación y formación de educadores.
Así, juniors dedica grandes esfuerzos a la formación a través de su escuela de animadores, Juniors Escola d'Animadors, acreditada por el Ivaj, tanto para las titulaciones oficiales necesarias, en base al último Decreto 86/2015, como con el resto de formación que en torno a la animación se pueda realizar.
La seriedad de su trabajo y los más de seis mil alumnos que han pasado por ella desde su creación, en 1986, avalan el prestigio de esta.

En Juniors MD, un pilar básico es la participación en el tejido asociativo juvenil valenciano, y querría centrar mi intervención en este tema.
A través de los consejos locales de la juventud, concretamente en el Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana, del que formamos parte, así como también Plataforma Valenciana de las Entidades de Voluntariado Social, coordinadora de (inintel·ligible) .
.
.
Bueno pues, Juniors MD colabora con diferentes administraciones en el fomento de la juventud.

Hace más de dos años empezábamos a trabajar una nueva ley de juventud bajo la propuesta realizada por el Instituto Valenciano de la Juventud, con el ánimo de fomentar la participación y las políticas de juventud, un texto donde se asentaran unas nuevas bases donde los jóvenes nos sintiéramos mejor y más representados.
Veníamos de una ley de juventud, actualmente vigente, escasa en muchos términos que no acababa de regular todo lo necesario: derechos de los jóvenes, obligaciones de la administración pública frente a las políticas de juventud, reconocimiento de grupos de jóvenes.

Han sido dos años de trabajo intenso donde el Consejo Valenciano de la Juventud ha liderado de forma brillante e incansable la interlocución con la administración pública de lo que las asociaciones demandábamos de esta ley de juventud.
Como representante y aglutinadora de todas las entidades, han sido numerosos los espacios de trabajo, reuniones de grupos, debates, asambleas, espacios de formación y acción donde hemos trabajado la redacción de lo que pensábamos que la nueva ley de juventud debía contener.

He de reconocer el trabajo de compañeros y compañeras que, con mucho esfuerzo, desde nuestra juventud y a veces sin experiencia, hemos liderado un proceso que ahora está en su última fase.
De forma sorprendente, muchas de las propuestas que redactamos están hoy incluidas en el texto del proyecto de ley, aunque echamos en falta las medidas que…, como mis compañeros antes han comentado, un régimen sancionador.
Y digo sorprendentemente, pues no estamos acostumbrados a que el trabajo del Consejo de la Juventud y de las asociaciones se vea reflejado por encima de intereses partidistas o de gobierno en una ley, y menos de juventud, pues siempre hemos sido el último aspecto a quien invertir tiempo y dinero.

Apostar por la juventud es invertir en futuro, en innovación, en creatividad, en valores.
Apostar por la juventud supone construir una sociedad más democrática, participativa, entregada.
Apostar por la juventud es hacer a los jóvenes copartícipes de su propio destino, en muchas ocasiones complejo por los recortes.

Esta apuesta por la juventud debe partir de forma convincente y principalmente del propio Ivaj; así lo remarca el propio preámbulo del actual proyecto de ley: Â«Se hace necesario avanzar hacia un marco normativo que garantice a las personas jóvenes los derechos que les permitan conseguir la emancipación y la autonomía personal de forma plena, responsable y en igualdad de condiciones.
Â»

Por ello, el propio Ivaj debe asumir como propios entre sus funciones, en el artículo 7, la defensa de estos derechos como un impulso y divulgación de los derechos de las personas jóvenes.
Es un avance significativo la redacción en el proyecto de ley de los derechos que como jóvenes tenemos, pero es necesario que estos derechos sean conocidos y reconocidos al mismo nivel que las políticas que los desarrollan.

Entre estos derechos, quiero destacar el derecho a la participación y el pleno ejercicio de la ciudadanía activa.
Los jóvenes tenemos mucho de qué hablar, mucho qué proponer y mucho qué hacer.
El Proyecto de ley de políticas integrales de juventud incide en la participación juvenil como eje fundamental para abordar las acciones que se deben emprender tanto en los procesos de toma de decisiones como en su desarrollo.

Cito textualmente del preámbulo el análisis que se destaca: Â«Las personas jóvenes ya no queremos únicamente ser informadas sobre las políticas públicas, los planes y los modelos de desarrollo que nos impactan.
Queremos diseñarlos, tomar las decisiones y ser el vehículo que las implementemos.
Como jóvenes, queremos tener un rol activo mediante el papel principal de la participación juvenil significativa en todos los niveles de toma de decisión para garantizar el desarrollo sostenible, un crecimiento económico inclusivo, la promoción de sociedades pacíficas y la erradicación de la pobreza.
Â»

Sin esta participación y el trabajo por facilitar al pleno ejercicio de la ciudadanía activa, la realización de políticas integrales de juventud, carecen de sentido.
Por ello, creo imprescindible que esta nueva normativa persiga garantizar la participación y la corresponsabilidad de las personas jóvenes en la toma de decisiones de nuestra comunidad y fomentar al máximo los espacios de encuentro y debate.
De no ser así, estaremos cayendo en una enfermedad conocida por la administración en todo para los jóvenes, pero sin los jóvenes.

Esta participación no puede ser excluyente, sino que debe sumar a todos los actores, a todas las asociaciones que formamos parte del tejido asociativo de la comunidad.
No se puede dejar al margen de este proyecto a las entidades prestadoras del servicio a la juventud sin ánimo de lucro.
No entraré a valorar en este punto, pues, Ignacio, como compañero, lo trabajará.

Miren, podrían existir numerosos espacios de participación, podríamos crear numerosos foros, congresos, pero consideramos que el mayor espacio de participación reglado debe ser el que representa a los jóvenes, recogiendo lo regulado en el presente proyecto de ley, este no puede ser otro que el consejo rector del Ivaj.
Este no puede quedar al margen de la participación, donde se puedan decidir las políticas de los jóvenes en igualdad de condiciones que la administración.
El consejo rector, definido por el proyecto de ley, es el órgano de representación y participación del Ivaj y, por lo tanto, para que esta participación sea real, su composición debe estar realizada a la par por los jóvenes y la administración.

Demandamos que se reestructure la composición del consejo rector para que no se vea descompensado el 50% de representación joven que se tiene que garantizar en este órgano de dirección del Ivaj y la participación juvenil no se vea influenciada por ello.
Proponemos que la representación del colectivo de profesionales no tenga que ser necesariamente realizada por una persona joven, pues como colectivo, no son una entidad juvenil y no están en la obligación de que su representante sea un joven.
Posteriormente, la representante de la misma intervendrá sobre este tema también.

Así pues, se propone que haya una persona menos en representación de las consejerías y una persona más en representación del Consejo de la Juventud de la Comunidad Valenciana, aglutinadora de entidades y realidades juveniles para garantizar así el compromiso de la administración de tener un consejo rector participativo donde la mitad de sus componentes sean personas jóvenes.

Además, es preciso puntualizar en el apartado i, que la persona joven con diversidad funcional está asociada a un colectivo de dichas características para que su representación en el consejo rector sea mayor y su voz sea el reflejo de un colectivo en muchas veces olvidado y marginado, y para que sea desde esa participación, la oportunidad para establecer estrategias y políticas de juventud, como anteriormente se preguntaba.

Destacamos positivo la presencia equilibrada en dicho consejo de mujeres y hombres a la par igual y de los diferentes tramos de edad joven.
Apostamos por un consejo rector participativo donde se tomen decisiones y donde cada persona, indistintamente del rango de edad que posea o del cargo que ostente, sume.
No podemos continuar con la forma de trabajo llevada a cabo en la actualidad donde el consejo rector es un espacio más informativo que de decisión, más participativo, pero no decisivo.
Hemos avanzado mucho en la interlocución y diálogo con los responsables del Ivaj, pero la voz de las asociaciones y del Consejo de la Juventud es escuchada y es valorada, pero es necesario que esto no caiga en saco roto y se mantenga en el tiempo con independencia del partido que gobierne.

La participación juvenil necesita ser alimentada con procesos, proyectos, donde todos podamos escucharnos, proponer, decidir, desarrollar, evaluar.
No pueden repetirse situaciones pasadas en que durante más de dos años el consejo rector no fue convocado por decisión política.
Es un órgano de dirección del Ivaj, el cual entre sus funciones tiene la de aprobar las actuaciones del propio instituto.
No podemos olvidar esto, pues estaremos cayendo en la voluntad de quienes dirigen el Instituto Valenciano de la Juventud sin tener un órgano de control y de dirección, en definitiva, de participación.

No quiero finalizar, aunque ya me he pasado un poquito (rialles), mi intervención sin antes remarcar dos conceptos que considero importantes, ya que comparezco por primera vez en las Cortes: el consenso y la participación.

Miren, necesitamos consenso para que esta nueva ley que ahora se tramita dure en el tiempo indistintamente del partido político que gobierne.
Los jóvenes estamos cansados de ver que cada partido político quiera hacer suya en este caso la ley de juventud.
Consenso es trabajar por el bien común, es aceptar las virtudes del otro, sus propuestas, y valorarlas para el conjunto de la acción que estamos trabajando, un esfuerzo que les considero capaces de asumir, y estoy seguro de que sabrán alcanzar para que esta ley no sea papel mojado, sino sea la expresión de la participación de los jóvenes.

Y, por último, participación, muy resonada durante toda la mañana y en toda la ley.
Si queremos que los jóvenes participen, es apremiante que las estructuras de dirección trabajen en este sentido desde una equidad en composición, dando ejemplo a todas las entidades juveniles de escucha, diálogo y decisión.
La participación juvenil no es un término imposible, difícil sí, pero no imposible, lo podremos hacer real si creemos en él y trabajamos siempre unidos para que se desarrolle.

Els jóvens volem participar, deixe'ns actuar.
Moltes gràcies per la intervenció.
Gràcies.

La senyora presidenta:

Bé, moltes gràcies per la intervenció.
Efectivament, s'ha passat un poquet en el temps (rialles), però ara intentarem accelerar un poc.

Tenen ara quatre minuts cada grup per a la seva intervenció.
En principi, quatre minuts té Alberto García pel grup de no adscrits.

El senyor García Salvador:

Hola, buenos días, señor Sánchez.

Gracias por su capacidad de síntesis.
Solamente se excedió cuatro minutos.

El senyor Andrés Sánchez:

Disculpe, Andrés.
Andrés es apellido.

El senyor García Salvador:

¡Ah, perdón!

El senyor Andrés Sánchez:

No passa res.

El senyor García Salvador:

Disculpe.

¿En valencià o en…?

El senyor Andrés Sánchez:

Com vullga.

El senyor García Salvador:

Bueno, vamos a ver.

Usted plantea una exigencia que es tener un rol más activo de los jóvenes.
Yo lo que intentaría es saber si la administración va en esa misma dirección.
Y preguntarle si desde la administración se potencia el asociacionismo juvenil facilitando, por ejemplo, tareas de asesoramiento sobre aspectos legales, tramitaciones, constitución de asociaciones, funcionamiento de las mismas.
Si se favorece la consolidación de asociaciones juveniles ya existentes, si usted entiende que la administración está lo suficientemente preocupada para dinamizar y difundir el asociacionismo entre nuestra juventud y si se están creando espacios suficientes de participación juvenil.

Algo que todavía no se ha comentado aquí es la ausencia de regulación en la tarea inspectora y de un régimen de infracciones.
Eso creo que estaba en la ley del 2010.
Yo entiendo que estamos hablando de servicios, unos privados, pero mayoritariamente públicos, o sea, Xarxa Jove, de ocio educativo, de campamentos, de albergues, donde los usuarios en buena medida pueden ser menores, y yo creo que eso lleva a plantearse seriamente lo que le planteaba, esa regulación de una tarea inspectora, de régimen de infracciones y también con el fin de evitar el intrusismo, es decir, que la gente que aborde estas tareas sea gente lo suficientemente preparada con una formación específica.

Leía con curiosidad un trabajo de una psicóloga, y decía que los adolescentes que participan activamente y de forma continuada en asociaciones de cualquier tipo tienen un menor riesgo de caer en conductas violentas o delictivas, que el asociacionismo es un factor de protección para el joven, que mejora la relación del joven con su familia y amigos que, en definitiva, la participación juvenil disminuye el riesgo de caer en conductas antisociales.

En fin, yo quisiera saber su opinión al respeto de estos temas.
Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

A continuació, té la paraula, per un màxim de quatre minuts, el representant de Ciutadans.

El senyor Woodward Poch:

Sí.
Muy buenos días y muchas gracias por la intervención.
Da igual que se haya pasado cuatro minutos, podía haberse pasado más porque era bastante interesante.

Mire, yo voy a ser también breve, porque si no nos consumimos tiempos.
Me gustaría que, así como preguntaba a los anteriores intervinientes, qué le parece la bajada de la edad de los catorce a los doce años, y si realmente cuando hablamos, en el artículo 10, en los tramos de entre doce y dieciocho, diecinueve y veinticuatro, veinticinco y treinta, le parece normal de doce a dieciocho, que englobara todo eso, o deberíamos modificar un poco esos tramos.

Hablan mucho de la participación de lo que son los jóvenes en las decisiones, y no sé por qué todos se ha quedado con el 50%.
Se ve que era una exigencia del Consell para que solo llegaran al 50%.
¿Por qué no han pedido el 60% de participación, que tenga esa participación?
Y así, realmente sí que serían los jóvenes los que decidieran.
Ahora mismo, con ese 50% no creo que decidan mucho, porque siempre se quedará…, al final, la última palabra la tendrá el gobierno de turno.

Y poco más.
Le voy a decir solo una cosa.
Echo de menos, sí que usted lo tiene en su enmienda, pero me hubiera gustado que, en el tema de la composición del consell, las personas con diversidad funcional asociada hubieran pedido dos personas, una de cada género, hombre y mujer, sería interesante.

Y luego, por último, nadie ha hablado hasta el momento del tema de idiomas, y en esta ley no aparece nada, como que a los jóvenes les da igual el tema de los idiomas.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula ara, per un màxim de quatre minuts, el representant de Podem.
Endavant.

El senyor Estañ García:

Moltes gràcies, presidenta, i moltes gràcies, senyor Andrés.

Dos cuestiones muy concretas.
La primera, pues teniendo en cuenta la formación a la que usted representa y de dónde viene, a la que no nos hemos referido anteriormente, ¿cómo se valora la cuestión del ocio y del fomento del ocio por esta ley?
¿Qué novedades, en qué han intervenido?
La importancia del mismo.
Digamos que eso sería el segundo bloque de la estrategia.
¿Qué medidas fundamentales piensan que se debería tomar en este sentido, de fomentar un ocio más positivo, saludable?

Y la segunda, pues para asegurarme de que he entendido la enmienda y lo que propone, es decir, se trataría de que la persona representante de los profesionales no tuviera que ser joven como tal y aumentar los representantes designados por la asamblea, ¿no?
Digamos, básicamente sería… Pero bueno, por si puede… Lo ha explicado en su intervención, pero para que quede más claro.

Nada más.
Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.
Gràcies també per la brevetat.

Passem ara a la representant del Grup Compromís, per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, senyora presidenta, i gràcies, senyor Andrés, per l'exposició que ens ha fet hui en la comissió.

Bé, jo vullc agrair-li no sols això, també vullc agrair-li segurament tot el temps que durant la seua vida ha dedicat al voluntariat amb joves i amb xiquets i xiquetes en el seu oci educatiu.
Jo pense, i la llei també ho reconeix, que, al final, l'oci educatiu és un dret.
Però jo crec que passa un poc, com parlaven en el tema del dret de l'associacionisme estudiantil no universitari, que potser eixe dret, en el dia a dia, siga més complex per a fer-lo efectiu i que moltes vegades queda en la voluntarietat, que és voluntari, han d'existir i han d'estar, perquè és una part importantíssima del procés, però potser cal que tinguem molt més suport del que n'hi ha hui en dia perquè això siga efectiu i viable, perquè, moltes vegades, vosté sabrà, si són una entitat en l'àmbit autonòmic, que hi ha ajuntaments on és més fàcil tindre eixa possibilitat, ajuntaments on és més complicat.

Aleshores, no sé si hi hauria alguna manera que puguem unificar criteris, o almenys que l'accessibilitat siga factible i siga real alhora que un xiquet o una xiqueta puga tindre dret a un oci saludable, i un jove, en el cas que mos ocupa, puga també estar, ser partícip d'eixa evolució.
Perquè al final, jo crec que també vosté forma part d'una entitat on conviuen moltes edats juntes i és molt representatiu de com és la societat realment, perquè, a les escoles, pareix que ajuntem els xiquets sempre per edats, però quan una persona ix a la vida real, no tot el món té la teua edat i interactues amb gent d'edats diferents.

Aleshores, em pareix molt positiva la fórmula amb la qual treballeu i que pugueu interactuar els joves amb les més joves encara, i amb els xiquets i les xiquetes.
Aleshores m'agradaria això, que fera una valoració de com la llei tracta el tema de l'oci educatiu i si podria millorar, i com ho milloraria.

I bé, els meus companys ja li han preguntat per l'esmena que han presentat; aleshores, no tornaré a formular la pregunta.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

Passem ara al torn de la representant del Grup Socialista, per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

La senyora Tirado Museros:

Gràcies, senyora presidenta.

Señor Andrés, bienvenido a esta comisión.
Yo también voy a intentar ser breve, porque se han preguntado ya muchas cosas y no vamos a incidir sobre las mismas cuestiones.

Sí que es cierto que en las diferentes comparecencias sí se ha hablado de la ley del 2010 como una ley para los jóvenes, pero sin los jóvenes.
Usted, de hecho, ponía en valor el proceso participativo en la confección de esta ley, en la que ustedes, y usted como presidente de la organización, la entidad juvenil a la que representa, han tenido un papel activo.

¿Cree usted que el resultado de ese proceso participativo es positivo, es bueno?
Están ustedes satisfechos con el resultado de esta ley, por el momento, evidentemente.
Se mejorará durante la tramitación parlamentaria, pero ¿cree usted que estamos delante de una buena ley, que mejora la ley anterior, bueno, la ley que está actualmente en vigor?
Y, sobre todo, si es una ley que tiene los mimbres suficientes para afrontar los nuevos retos fruto de los nuevos cambios sociales.
¿Qué entiende usted que falta en la ley y que no se ha incorporado más allá de las enmiendas que ustedes han presentado al respecto?

Estamos, evidentemente, de acuerdo con usted cuando dice que una ley de juventud debe ser, un poco por resumirlo de alguna manera, debe ser efectiva y debe ser eficaz y que, desde luego, su despliegue normativo no debe caer en saco roto, como ha ocurrido en otras etapas.
Desde luego, vamos a trabajar, desde nuestro grupo parlamentario, para que eso sea así, para garantizar el mayor consenso posible y que salga la mejor ley posible de este parlamento.
Por nuestro grupo, desde luego, vamos a poner todo nuestro empeño para que así sea.

Y para evitar también alimentar una impunidad que en otras épocas sí se ha alimentado, cuando no se han aplicado los preceptos que contempla la ley, sí que entendemos que hay que buscar algún mecanismo en el que nos pongamos de acuerdo para, pues, en un momento determinado, poder exigir responsabilidades políticas a los que, de alguna manera, tienen que responder por la no aplicación de esa ley, si ocurriese algún caso.

Usted habla de equilibrar el porcentaje entre la representación de la administración y de los jóvenes o las entidades juveniles en el consejo rector, pero también es cierto, y eso no lo negarán ustedes, que en la nueva composición del consejo rector hay una mayor participación de los jóvenes, es decir, hemos avanzado con respecto a lo que contempla la actual ley.

Y en principio, nada más, y gracias por su exposición.

El senyor president:

Gràcies, senyora Tirado.

És torn del Grup Popular, per un temps de quatre minuts.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidente.

Y, bueno, muchas gracias también al señor Andrés por su intervención en esta comisión.
Como con los anteriores comparecientes, coincidimos en muchas de las cuestiones que ha planteado y la verdad es que le agradecemos su claridad y su contundencia.

Yo quería hacerle algunas cuestiones.
En primer lugar, empezaré por la enmienda que habían presentado, y a la que ha dedicado parte de su intervención y que han comentado también algunos compañeros, respecto al equilibrio de representación dentro del consejo rector, 50% representantes de la administración, 50% representantes de los jóvenes o de las entidades juveniles.

Claro, con respecto a esta enmienda, yo tenía alguna duda porque, claro, yo, por ejemplo, al colectivo de profesionales de la joventut, yo entiendo que representan perfectamente las entidades juveniles, ellos son los que trabajan día a día, constantemente, con la gente joven, son los que mejor conocen la problemática de los jóvenes, porque son los técnicos que reciben a esos jóvenes en los distintos municipios y hacen una labor encomiable.

Entonces, no considerar a la Associació de Professionals de la Joventut aunque no sea la persona que les represente, dentro del consejo, a gente joven, no sé si eso pierde o el joven deja de perder un representante, porque yo creo que tener a una de las personas que día a día está trabajando con ellos, vamos, creo o me puede parecer que es perfectamente representante.

Porque, claro, ¿dónde está el acento?
O sea, ¿la Associació de Professionals de la Joventut está representando a la administración por ser mayor o a los jóvenes porque se dedica justamente a trabajar por ellos y porque conoce la realidad perfecta de cada uno de los jóvenes?
Y en ese caso, por ejemplo, yo, en la anterior legislatura, estaba en el consejo rector.
¿Los jóvenes ganan a un representante más o yo sigo representando a la administración?
El actual director general de juventud, que forma parte del Consejo de la Juventud, que es joven, tiene veinticinco o veintiséis años, ¿él está representando a los jóvenes o está representando a la parte de la administración?

Por eso digo de compensar el 50%, porque yo creo que aunque eres joven y tienes un cargo público, evidentemente, ahí estás ejerciendo tus labores y tus funciones de representar a la administración, igual que puedo entender que cuando la Associació de Professionals de la Joventut va a un consejo rector, va a mirar, es una entidad que mira por el bienestar y por dar solución y dar una voz a la gente joven también, porque es la que conoce la realidad de los jóvenes, que la viven todos los días en sus ayuntamientos y, en fin, donde desarrollen su labor.

Otra también de las preocupaciones, que ya la hemos puesto de manifiesto, muchas preguntas coincidirán, pero es justamente que esos derechos que se reconocen o que esas obligaciones que se reconocen sean efectivas, es decir, ¿cómo cree que podemos establecer en la ley un régimen para que esos derechos sean efectivos y que cualquier joven pueda reclamar ante la administración un derecho?
Ahora mismo no podría.
¿Podría ir con esta ley un joven a reclamar un derecho que se está incumpliendo, que le estén vulnerando al Ivaj, por ejemplo?

Y bueno, y temas también presupuestarios, cómo están viviendo desde la parte asociativa y cómo podemos hacer para que se garanticen que esas ayudas, porque al final, las entidades juveniles necesitan actividad para sobrevivir, y para que haya actividades, necesitan también financiación y subvenciones para poder desarrollarlas, porque hace una labor desde luego encomiable, en pro del voluntariado, en pro de la participación, de la inclusión social, de aquellas personas que tienen menos recursos.

Yo creo que hacéis una labor espectacular, y además aprovecho para daros las gracias, pero ¿cómo garantiza esta ley que tengáis esa financiación adecuada?

Pues nada.
Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

Té ara la paraula el compareixent per un màxim de quatre minuts, eh?
(Rialles) Endavant.

El senyor Andrés Sánchez:

Bé.
He organitzat les intervencions que vostés han fet per temàtiques, perquè aixina responc d'un mateix tema a les diferents preguntes que m'han realitzat.

Primer, i em centraré sobretot en aquesta, que és explicar l'al·legació que la meua entitat ha fet respecte de la participació, o diga'm, el nombre de la composició del consell.
Per una part, tindríem l'administració, i en representació d'aquests tindríem la presidència, tindríem la vicepresidència primera, que és el titular de la conselleria i el director general de l'Ivaj, quatre representants de les conselleries, tres diputats provincials, de cada província, un representant de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, i el representant dels professionals.

Per la part jove, estaria la vicepresidència segona, que seria del president del Consell de la Joventut, cinc representants del Consell de la Joventut, i crec que l'increment d'aquesta persona ja diu molt, perquè el Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, si és l'òrgan de representació de les entitats valencianes, a on millor que estar amb més nombre dins del consell rector.
.
.
, un del consell escolar, un jove d'estudiants, dos joves residents i un amb diversitat funcional.
11-11, com un partit de futbol.

Bé, doncs, ahí, al final, el que es determina és el 50-50.
En açò crec que el que volem és equilibrar.
Hem avançat en el temps, però no un 60-50.
Al final, nosaltres no volem la imposició del que volem els jóvens, sinó que volem arribar a un consens amb l'administració, que és la responsable de qui ha de fer les mesures que s'han de treballar; si no estaríem els jóvens al davant de les administracions.

La baixada de l'edat dels dotze als díhuit, la veem normal?
Sí, és a dir, ara per ara les persones de dotze a díhuit anys han de treballar amb elles el procés d'educació a la prejoventut o final de l'adolescència.

També parlàvem d'idiomes, del pla d'associacionisme.
.
.
Tot açò crec que forma part més de l'estratègia valenciana de la joventut, el foment de l'associacionisme, dels idiomes.
.
.
Açò forma part ja del que estem redactant des del Consell de la Joventut del que serà l'estratègia valenciana.
I ja s'està treballant -de fet, el dimarts tinguérem un consell rector de l'Ivaj- en un pla de foment de l'associacionisme, de les entitats juvenils a la Comunitat Valenciana.

El resultat de la participació d'aquest procés ha sigut bo?
Em preguntaven els del PSOE.
Doncs, sí, és a dir, millor que l'anterior segur i sobretot perquè espere que el dia que s'aprove aquesta llei no es contradiga tot el treball que hem fet des de les entitats i consells locals i consells autonòmics, perquè seria una llàstima, però bé.

Què trobem a faltar?
El règim sancionador.
Trobem a faltar també -em preguntaven- si el règim pressupostari com el valoràvem.
El valorem positiu ara per ara perquè ha incrementat les partides destinades a les entitats juvenils i als consells locals i consells autonòmics de la Comunitat Valenciana, i així està aparaulat perquè siga progressiu en els pròxims anys.
Esperem que les paraules no se les emporte el vent i siguen realitats.

El col·lectiu de professionals representa les entitats juvenils, però no precisament són jóvens.
És que els diferents directors de l'Ivaj que hem tingut han sigut jóvens?
L'actual no ho és, però tampoc l'anterior, i era d'un altre partit polític.
Això no impedix que no van a defendre els interessos dels jóvens en el treball de les coses que han de treballar-se al davant de la seua responsabilitat.

I per últim, feien referència a com valorava des de la meua experiència l'oci educatiu.
És un dret, però el convenciment del suport fa falta que siga per part de l'administració.
Miren, nosaltres ens creem molt l'oci educatiu, ens desvivim voluntàriament per ell, però fa falta que les persones que estan assegudes als seus despatxos en les administracions públiques també s'ho creguen, perquè llavors treballarem en consens i per la participació.

Moltes gràcies, i espere haver respost a tots.
Gràcies.

M'he passat un poquet.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.
No, no, anem molt bé d'hora.
Gràcies per haver vingut a ajudar-nos.

Sí, fem una pausa.
Com que anem bé d'hora, podem fer una pausa de quinze minuts, perquè fins a l'una menys quart no està citada Noelia María.

Bé, però fem una pausa de quinze minuts per fer-se un café o esmorzar i agarrar forces, d'acord?
Vinga.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença de la senyora Noelia María Valero Doménech

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
en la Comunitat Valenciana.
Gràcies per vindre, i igual que tots els compareixents, tindrà un màxim de hui minuts per a fer la seua exposició, d'acord?

La senyora Valero Doménech:

Lo intentaremos.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Doncs, endavant.

La senyora Valero Doménech:

Bueno, muchas gracias por estar aquí.

Muchas gracias, señora presidenta.

Las ventajas, yo creo, de comparecer la cuarta es que, como ya se han dicho muchas cosas, posiblemente sí que me pueda adaptar a los ocho minutos que tenemos.

Bueno, me gustaría, aparte de dar las gracias, señalar que es la primera vez que las profesionales de juventud comparecemos en una comisión parecida o que somos tenidas en cuenta en un proceso de elaboración de una ley de juventud.

Para empezar, me gustaría presentarnos un poquito para que desde aquí se sepa lo que son las profesionales o lo que es la asociación, o lo que pretendemos.
Es una asociación pequeñita, sí que es cierto que es una asociación pequeña que está creciendo, que tiene un recorrido también pequeño en el tiempo.
Llevamos nueve años trabajando como asociación de profesionales.
Y un poco la intención de la asociación cuando nació fue agrupar a las profesionales de juventud del territorio con el objetivo de reconocernos, visibilizarnos y poner en valor precisamente cuál es nuestra labor, cuál es nuestro trabajo.

Hablamos siempre que giramos en torno a cuatro ejes, que son el de reivindicar las políticas públicas de juventud, el de reflexionar, crear foros de reflexión alrededor de las políticas de juventud, compartir experiencias, compartir buenas prácticas y poder tener también algo de innovación dentro de lo que son las políticas de juventud, y sobre todo interlocutar un poco con los agentes que tengan que ver con el proceso de elaboración de las diferentes políticas sobre la ejecución de las políticas de juventud.

Somos técnicas de juventud, informadoras juveniles, educadoras, dinamizadoras, monitoras, a tiempo parcial, a tiempo completo.
Hay una diversidad muy grande dentro de las profesionales de juventud porque hay una diversidad muy grande dentro de lo que son las políticas de juventud.
Somos las personas que nos dedicamos a la investigación porque investigamos, trabajamos sobre el terreno, llevamos a cabo experiencias, evaluamos, valoramos, formulamos hipótesis, contrastamos que las políticas que llevamos a cabo son beneficiosas o no son beneficiosas, comprobamos los resultados de las intervenciones de las políticas de juventud, estamos en el diseño y en la dirección, la aplicación y evaluación de los planes, de los programas, de los proyectos destinados a personas jóvenes, dentro de las administraciones públicas, pero también dentro de las asociaciones juveniles.

También entendemos, como se comentaba, que dentro de las propias asociaciones juveniles existen profesionales de juventud.
Por eso también es un concepto profesional, no implica necesariamente que sea remunerado.
También hablamos de que hay personas voluntarias que son profesionales de juventud que llevan mucho tiempo dedicándose a las políticas de juventud y que son verdaderas expertas en estos temas.

Iba a empezar también comentando, definiendo qué son las políticas de juventud, pero como ya lo ha hecho muy bien Natxo, el presidente del consejo, tampoco me voy a detener mucho más allá.
Sí remarcar que intentamos siempre definirnos con aquello que no somos, que también ha salido en esta comisión.
No somos vivienda, no somos empleo.
Entonces, ¿qué es lo que somos?
Muchas veces se nos olvida que hay una cosa que se llama Constitución española, que en su artículo 48 recoge que Â«los poderes públicos promoverán las condiciones para la participación libre y eficaz de la juventud en el desarrollo político, socioeconómico y culturalÂ».

Si tenemos en cuenta este artículo 48 de la Constitución, no hace falta definir mucho más qué son las políticas de juventud.
Son aquellas políticas que garantizan la participación libre y eficaz de la juventud en el desarrollo político, socioeconómico y cultural, es decir, en el presente.
Las políticas de juventud se dedican a que las personas jóvenes puedan desarrollar y ejercer todos sus derechos en el aquí y en el ahora.

Desde la perspectiva adultocentrista que muchas veces…, y esta ley, de hecho, en su preámbulo nombra el evitar el adultocentrismo, se piensa en la juventud como el futuro.
De hecho, aquí, en esta comisión, también ha salido que los datos que tenemos actualmente sobre las personas jóvenes, los datos de desigualdad y de falta de oportunidades de las personas jóvenes, nos van a abocar a un futuro bastante desesperanzador, es decir, no tendremos futuro si la gente joven de hoy no tiene esas oportunidades.

Pero hay que destacar también que no solo son el futuro, son personas y ciudadanías de pleno derecho ahora y necesitan poder participar plenamente aquí y ahora, y un poco las políticas de juventud, lo que pretenden es facilitar los recursos, los espacios, las habilidades, las herramientas para que la ciudadanía joven pueda participar plenamente en condiciones de igualdad con el resto de grupos sociales.

Para responder a las necesidades de las personas jóvenes y garantizar el reconocimiento y respeto de sus derechos humanos básicos, la participación juvenil activa y significativa en la sociedad es totalmente crucial.
Y para una participación y un liderazgo significativo, se requiere que las personas jóvenes y las organizaciones juveniles posean oportunidades y capacidades y que se beneficien de un entorno de programas y de políticas relevantes y específicas que les faciliten dicha participación empoderada y real, y eso es lo que pretenden las políticas de juventud.
Aunque habitualmente no se han establecido políticas de juventud en ese sentido, se han establecido muchas políticas de juventud para paliar las desigualdades existentes entre la población juvenil.

Entonces, un poco lo que venimos a reivindicar aquí también es que ese tipo de políticas específicas, desde la administración, que se llevan a cabo, el único sentido que tienen es desde el gobierno de la proximidad.
Esto también ha salido varias veces.
De hecho, me he ido al proyecto de ley a buscarlo, porque como estaba hablando de delegación de competencias, digo, Â«a ver si me he perdido algún artículo, porque no aparece la delegación de competenciasÂ»; digo, Â«a ver si ahora vengo yo a defender una enmienda que ya está recogidaÂ».

No.
Aquí, de lo que se habla sí que se nos recoge en el artículo 3, en los principios rectores, dice que Â«las políticas estarán arraigadas en el territorio y se basarán en el principio de proximidadÂ».
Sí que lo nombra.
Así como en la anterior legislación no se nombraba, la palabra Â«municipioÂ» aparecía una vez, las profesionales de juventud no aparecíamos nunca.
Pero en la actual ley se nombra, se reconoce, se dice que es el gobierno de la proximidad el que tiene la importancia y la relevancia, pero no volvemos a aparecer, no hay una delegación de competencias.
Cuando se habla de los ayuntamientos, es en la estrategia valenciana de juventud, en el artículo 35, que dice Â«actuaciones de los ayuntamientosÂ», y además dice: Â«Conforme a lo dispuesto en la normativa básica de régimen local y la autonómica que pueda desarrollarla y dentro de sus posibilidades.
Â» Es decir, más general creo que imposible.

Lo que nosotros exigimos es que no sea general.
Tiene que ser una obligación.
Si estamos hablando y estamos reconociendo sobre todo que todas las políticas sociales donde tienen cabida son en el gobierno de la proximidad, tiene que haber una ley que refleje que ese gobierno es obligatorio y las administraciones locales tienen que tener la obligación de llevar a cabo las políticas locales de juventud.

Por eso nuestras enmiendas que, como se habrán leído efectivamente y tendrán muy claras, un poco la idea de nuestras enmiendas es, la principal, el tema de las competencias.
En el resto del estado español tampoco existe, dentro de las leyes de juventud, un gran desarrollo de las competencias en materia de juventud.
Algo se habla en la ley de Castilla y León.
En la ley canaria se obligaba a los ayuntamientos a tener el 1% del presupuesto destinado a juventud, pero son cosas también muy generales, y nada coordinadas.

Nuestra exigencia es que la delimitación de la competencia sea delegada, no solo atribuida, porque la delegación, además, implica recursos, organizada y coordinada, que tanto la estrategia como la ley intentan organizar un poco las competencias, pero aquí sigue sin hablarse de qué tienen que hacer las diputaciones, qué tiene que hacer el Ivaj, qué tienen que hacer los ayuntamientos como obligatorio.

Luego, el tema de la financiación, que también ha salido.
El 1% de los presupuestos de La Generalitat, pero dedicado a estas políticas que acabamos de explicar, a las concretas dedicadas a juventud, a empoderar a la persona joven.
-Mire, ya me he pasado-.

Y luego, otro tema crucial, que también vemos que es muy importante, el salir de la conselleria de la urgencia, que le llamamos con todo el cariño a la conselleria.
Una conselleria que aglutina tanto trabajo social, nos vemos siempre diluidas en esa conselleria.
De hecho, una cosa destacable es que ni el secretario autonómico ni el secretario general del Ivaj comparecen hoy aquí, aunque sea como público, y no dudo que estarán ejerciendo todas sus labores, todas sus funciones y todas las obligaciones que requieren sus cargos, pero no están aquí.
Una ley que han impulsado y que no están aquí simplemente escuchando lo que la comisión tiene que decir al respecto.
Entonces, me parece destacable porque nos seguimos diluyendo en esa conselleria.
Entonces, sería importante buscar otro espacio para que seamos visibles.

Y luego, evidentemente, el tema de las profesionales de juventud.
Necesitamos que la ley, que hace un pequeño esbozo de lo que son las profesionales de juventud, aparecemos y estamos muy agradecidas, pero necesitamos que sea La Generalitat quien delimite qué son profesionales de juventud; cuántos perfiles hay de profesionales de juventud; en función de la población, en función de los recursos, qué tipo de profesionales tienen que hacerse cargo de estas políticas, porque hasta que no se reconozca normativamente, seguiremos siendo un empleo precario, temporal, que en el mejor de los casos, cuando conseguimos una estabilidad dentro del puesto de trabajo, tampoco tenemos atribuidas las competencias ni tenemos atribuidas las funciones propias de juventud.

Y eso enlaza con la alegación sobre el consejo rector, de por qué necesitamos permanecer y estar allí representadas sin ser personas jóvenes.
Pues porque en no todas nosotras somos personas jóvenes, porque somos precarias y entonces la fuga dentro de la profesión es muy grande, el cambio laboral, y cuando hay estabilidad, evidentemente, esas personas envejecen, pero que envejezcan, que seamos más mayores no significa que no seamos las expertas y las que sabemos exactamente hablar de políticas de juventud.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Passem ara al torn de les intervencions.
En primer lloc, el representant del grup dels no adscrits, per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

El senyor García Salvador:

Hola, buenos días.

Usted habla sobre el reconocimiento de su trabajo.
¿Usted entiende que su trabajo está lo suficientemente reconocido por esta sociedad y por la administración?

Hay profesionales que tienen la sensación de que, hasta la fecha, las políticas de juventud son una especie de maría, como las asignaturas maría.
Yo no sé si usted comparte también esta opinión.

En sus enmiendas, estuve repasando, algunas yo creo que son oportunas, hay una que me ha llamado la atención, que era cuando plantea cuestiones sobre formación, formación de las personas.
Estuve viendo que la Universidad de Barcelona hace una especie de máster interuniversitario, interdisciplinario, lleva ya siete ediciones, y es una propuesta en la que vienen a reflejar sus planteamientos pues personas del ámbito de la sociología, de la pedagogía, de ciencias de comunicación, en definitiva, combina lo que es una información teórica y una formación práctica.

Yo quisiera saber si aquí, en esta comunidad, en el ámbito de formación, el ámbito del progresar, eso está contemplado o habría que apuntar algo más, porque de hecho, aquí, en esta ley, prácticamente de eso no se habla, sobre sus condiciones laborales, ustedes hablan de trabajadores precarios.

Cuando se habla de innovación, hay una tendencia a hablar siempre de innovación tecnológica.
Yo quisiera saber si innovación sociocultural es algo que se plantea aquí, en esta comunidad, y si de esa ley eso queda fuera.
Estoy hablando de proyectos que se han hecho aquí, como por ejemplo Â«Fuensanta, lliure de violènciaÂ».
Es una ONG de psicólogos sin fronteras que trabajan en ámbitos como sociedad inclusiva, promoción intercultural.
Si todo eso, lo que es la innovación sociocultural, se tiene en cuenta.
Yo no lo veo aquí, en esta ley, pero si se va a tener en cuenta o debería tenerse en cuenta.

Programas de ocio nocturno.
Hay quien planta lo conveniente de estos programas, a fin de evitar otras alternativas como pueden ser el botellón u otras cuestiones.
Eso, no sé si queda de lado hasta el margen de las políticas actuales o no.

Otros profesionales en el ámbito de política social, por ejemplo, cuando comparte con ellos el ayuntamiento, SEAFI, que trabajó con temas de familia y de jóvenes, lamentan mucho que se dedica mucho tiempo a temas de burocracia, de gestionar ayudas y se deja de lado lo que es la intervención.
O habría que tener más tiempo, por ejemplo, ustedes como profesionales, en la participación en procesos de investigación, en trabajar más directamente con colectivos, en detección de necesidades, en formación, vuelvo a insistir en la formación.

Luego, el tema de proximidad.
Es una cuestión que se debe resaltar en esta ley, pero se ha hecho o cabría hacer una mapificación de necesidades y recursos de los ayuntamientos.
Se exige que los ayuntamientos se impliquen, hagan su labor, por ejemplo, vuelvo a política social, sí que se está haciendo una mapificación de cuáles son los recursos que se tienen en los ayuntamientos, cuáles son los instrumentos humanos y materiales que tienen, y si no los hay, pues habrá que poner.

Y el tema de ausencia, que menciona anteriormente, una ausencia de regulación en la tarea inspectora y en régimen de infracciones.
Lo digo, la xarxa jove de campamentos y albergues muchas veces son gente, son menores de edad, los que están ahí.
Yo creo que eso debería estar contemplado en la ley, esa regulación de tarea inspectora y de régimen de infracciones, entre otras cosas también, para evitar el intrusismo, que la gente que allí esté haciendo sus tareas sea gente verdaderamente formada.

Gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

I ara, el representant de Ciutadans, per un temps de quatre minuts.
Endavant.

El senyor Woodward Poch:

Sí.
Yo tenía varias preguntas que ya han sido formuladas por el anterior compareciente, que le ha preguntado, pero hay una… Me gusta mucho creo que es la enmienda 7 que presenta usted sobre tanto lo que es una enmienda de adición, tanto son disposiciones transitorias sobre la estrategia valenciana de la juventud y el desarrollo normativo de la ley, porque realmente, en la propia ley, creo que no venía reflejado, que es el tema que sigue la estrategia valenciana de la joventut, que tiene que poner en marcha, pero aquí no habla nadie de plazos y puede ser que aprobamos esta ley y estemos esperando que esa estrategia se ponga en marcha.

Lo que sí que me gustaría realmente dentro de esta estrategia que antes ha hablado, se habla de una vigencia de cinco años, y claro, si estamos hablando de una vigencia de cinco años y no sabemos los recursos que tenemos y esa estrategia como tiene que funcionar al final, ¿cómo se va a plasmar realmente en el futuro para que sea factible o que vaya a buen puerto la ley?
Entonces, ese era el punto más importante de estas dos, las reseñas que tenía usted de la enmienda y el tema de la estrategia con el tema de los presupuestos, que sí que es complicado, porque el 1% del presupuesto de La Generalitat estaríamos hablando de 170 millones, cuando creo que solo recibe unos 13 millones el Ivaj en estos momentos y sería muy complicado.

Y en el tema que sí que me gustaría ver su opinión que es el tema de las sanciones, realmente, hablamos mucho del tema de las sanciones, pero qué ocurre cuando es la propia administración la que incumple con eso.
Y el tema me ha parecido bastante interesante, el tema de los profesionales de la joventut, que no está, digamos, reflejado en La Generalitat y sí que debería hacerse cargo ya La Generalitat de delimitar el tema de los profesionales.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

Passaríem ara a la intervenció del Grup Podem per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyora Valero, per la seua exposició, molt aclaridora.

Vosté destaca que en algunes qüestions la llei no és massa concreta.
És veritat que normalment les lleis se concreten en reglaments, però jo estic d'acord que en algunes qüestions potser es podia haver anat més al detall.
I la meua pregunta és si sobre la qüestió de l'oci, de l'oci saludable, bé, per a diferenciar-los d'altres polítiques d'anys anteriors que fomentaven un oci en concret, si hi ha una aposta per un canvi, per l'oci saludable, si creu que es podia haver concretat més en la llei, en el text.

Després, ha parlat també de les responsabilitats del govern de proximitat, i m'ha suscitat la seua intervenció una reflexió: si es fa prou èmfasi en el text de la llei en la necessitat que els joves i les joves del món rural participen no només de l'elaboració dels textos sinó de les polítiques i de l'estratègia valenciana de joventut.

I ara, vaig a fer-li una reflexió que compartisc, que m'agradaria que se sentira, també.
Altres compareixents han parlat sobre el percentatge de despesa econòmica en la llei, l'1%.
Nosaltres, bé, jo vinc del món de la cooperació, on fa molt de temps que reivindiquem un 0,7% i està damunt d'una llei, està escrit en les diferents lleis, s'han incomplert sistemàticament, moltes vegades, al final, el que subjau, el que la societat entén, són reivindicacions concretes, i esta seria una, però compte amb fer massa èmfasi en una reivindicació i no en la construcció de polítiques en general, vull dir en enfocar massa en la qüestió de la pasta, perquè nosaltres ho patim, nosaltres al final semblem ploramiques que mai no en tenim prou.
I volia fer esta reflexió.

Sobre la qüestió dels professionals de la joventut, s'entén perfectament la seua esmena, l'esmena que reivindica que una persona adulta podria estar representant els professionals de la joventut, perquè no, s'entén.
I en este sentit, jo li volia preguntar, com a professional de la joventut i experta en la qüestió, si les polítiques que s'estan fent, que estem emprenent el govern per a la recerca de talent jove de fora, són les correctes, i si no se podia haver fet també més èmfasi en la qüestió en el text de la llei.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

A continuació, la representant de Compromís, la senyora Campello, té la paraula per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, presidenta, i gràcies, senyora Valero, Noelia, per la compareixença de hui aquí en la comissió.

Sí que m'agradaria fer una xicoteta també reflexió.
És cert que hui el govern no està en la comissió, però no solen estar, perquè.
.
.
, a vore, poden vindre com a convidats, però no solen estar, i a mi no és una cosa que em desagrade, perquè d'alguna manera, igual que tenim a vegades una visió adultcentrista, també es té una visió governcentrista, i hui les protagonistes sou vosaltres i veniu a parlar-mos als representants de la ciutadania, que som els que estem aquí, i la gent ens ha votat perquè vos escoltem i fem les lleis, fem els textos i vigilem el govern.
M'agradaria dir-ho perquè també crec que és important que tinguem eixa perspectiva.

M'agrada molt el que hui ens ha dit, coincidisc amb moltíssimes coses.
La reflexió del senyor García, que la joventut o les polítiques de joventut, l'educació no formal són tant com una maria; és tan així que la precarietat en la qual treballen la majoria de treballadors de la joventut és absoluta, és una precarietat absoluta, i moltes vegades és una precarietat que permeten les administracions públiques, perquè jo les he patit com a treballadora de la joventut per part d'una administració.

Aleshores, sí que m'agradaria que, com a professional de la joventut, ens pogueres contar un poc com repercutix l'educació no formal en la formació d'una persona, com repercutix l'educació no formal en la vida d'un poble, i com repercutix en general a la societat l'educació no formal, com d'important és o com d'important no és perquè la nostra societat funcione i siga millor, la societat i les persones en concret.

Bé, també m'agradaria preguntar-li, perquè també era molt curiós com estos dies, parlant de les esmenes que havíeu presentat i tal, mos diuen, és que pot ser que hi haja moltes dificultats per a trobar professionals de la joventut joves que estiguen en el consell rector.
I és clar, jo entenc que no és tant una qüestió de dificultats per trobar persones joves, sinó de trobar professionals de la joventut que puguen donar el millor de la seua experiència en el consell rector, perquè també entenc que, quan un professional du més temps fent la seua tasca, segurament és millor professional.

Aleshores, volia també un poc la seua opinió respecte a este tema, perquè em pareix també que és una qüestió a la qual mos enfrontem moltes vegades moltes entitats, fins i tot juvenils; l'entitat juvenil en la qual jo participe s'ha qüestionat que el tècnic que tenim contractat, siga jove o no jove, aleshores jo, des del meu punt de vista, els millors professionals de joventut que conec no són joves.
Aleshores, bé, volia també un poc saber què pensa vosté.
.
.
, també pot ser una casualitat que jo, els que conega, no són joves, perquè hi haurà joves que són estupendíssims, però bé, ahí està la situació, si ha de ser jove o no ser jove, o si és una qüestió de dificultat de trobar una persona jove que es dedique a la joventut, o simplement és una qüestió que volen al millor representant.

L'educació no formal mos dota a les persones que participen d'ella de moltes ferramentes, mos dota de moltes competències.
Aleshores, m'agradaria saber què opina vosté d'eixes competències que adquirixen els joves en treballar en l'educació no formal, si s'arreplega bé en la llei, si no estan ben arreplegades en la llei, com es poden després posar en un currículum, quines competències s'hauran adquirit segons els anys de voluntariat que has pogut fer en una entitat, o has estat treballant com a formador en una de les entitats que anteriorment estaven aquí entre nosaltres, participant, al final, d'elles.

Bé, crec que ja estic acabant, se m'està acabant el temps.
Aleshores, doncs, res més, Noelia.
Moltes gràcies per estar hui aquí.
Crec que la visió dels professionals de la joventut és molt important, que per a res és una maria dins de la nostra societat, però que alguns encara estan entenent-ho com una maria, i és treball sobretot nostre, però de la mà dels professionals de la joventut, com no hem de deixar que se siga tenint eixa concepció.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

Té ara la paraula la diputada del Grup Socialista per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

La senyora Tirado Museros:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora, Valero, benvinguda i gràcies per la seua exposició.

Vosté és la presidenta de l'Associació de Professionals de la Joventut, que en definitiva, és l'altra cara de la moneda, referent a les polítiques de joventut.
No són vostés, en este cas, el receptor, sinó el canal pel qual vehicular totes les polítiques i són els que treballen directament amb els joves, però també, com vosté deia, són els que investiguen, avaluen, planifiquen, en definitiva, les polítiques de joventut.

Igual que ha fet el compareixent anterior, vosté ha ressaltat, que a mi em pareix bé perquè és important posar en valor la tasca que vostés tenen respecte al desenvolupament de les polítiques de joventut en la nostra comunitat, vosté ha parlat de la trajectòria d'aquesta associació, que és una associació xicoteta.
M'agradaria saber, quan diu xicoteta, a què es referix, amb quants socis compta actualment la seua entitat, perquè és de veres que són molts els professionals de la joventut que treballen actualment en la nostra comunitat.

Vosté posava en valor, precisament dins del procés de participació, que es tinguera en compte les professionals de la joventut.
També crec, tot tenint en compte que una norma crec que en cap cas ha d'estar per solucionar els problemes o pal·liar els problemes d'un sector, ni d'este ni de cap altre, sí que entenc que és important la necessitat que hi haja un reconeixement dels professionals de la joventut en aquesta norma.
Jo crec que n'hi ha un esforç inicial perquè això siga i puguem millorar-ho durant la tramitació parlamentària.

Hi ha alguns aspectes que sí que m'agradaria que vosté em fera una valoració.
La qüestió del tram d'edat, que he preguntat als altres compareixents, dels dotze a trenta anys, perquè em preocupa una qüestió i és que s'està elaborant una llei d'infància també en l'actualitat.
Si vosté creu que pot entrar en col·lisió, amb eixa llei d'infància, fins i tot si l'aprovació d'aquesta norma seria susceptible, em referisc a la llei integral de joventut, seria susceptible de generar modificacions en diferents plans municipals d'infància que ja existixen en molts ajuntaments.
M'agradaria que em donara la seua opinió a aquest respecte.

Després, hi ha una altra qüestió que també em preocupa.
Vosté parlava molt de la proximitat que dóna aquesta llei de les polítiques de joventut en el tema de territorialitzar les polítiques en el lloc de màxima proximitat per als joves, com són els seus ajuntaments, i s'incorpora l'obligatorietat -perquè s'inclou en una norma, per tant, és obligatori -, d'elaborar plans municipals de joventut.

És clar, jo entenc que en municipis molt xicotets, serà difícil dur a terme un pla municipal.
Per tant, m'agradaria que em donara la seua opinió a aquest respecte, de com es pot fer efectiva la incorporació d'aquesta qüestió en la norma.

Vosté, en una de les esmenes, la primera esmena que presenta, en l'article 5, quan parla de la coresponsabilitat de les administracions públiques en les polítiques de joventut, incorpora un nou punt, el relatiu a la formació de les persones que treballen, professionalment o no, amb jóvens, les persones amb responsabilitats polítiques relacionades amb la joventut i membres d'associacions juvenils.
I parla de la necessitat que siguen les administracions públiques les que faciliten la formació als professionals de la joventut i també de les persones que s'han de preocupar i ocupar d'aquesta formació.

Vosté creu que l'administració compta, en estos moments, amb recursos propis suficients per a dur a terme estos processos de formació que, d'una altra banda, jo considere que són importantíssims?

I crec que, de moment, res més.
Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Ara, per un màxim de quatre minuts, té la paraula el diputat del Grup Popular.
Endavant.

El senyor Caballero Montañés:

Muchas gracias, presidenta.

Muchísimas gracias, señora Valero, por comparecer en esta comisión, por explicarnos cuál es el contenido de las enmiendas que presentan desde la Associació de Professionals de la Joventut de la Comunitat Valenciana.
Voy a dar gracias también por el trabajo diario que hacen con todos los jóvenes allá donde están los jóvenes, en los municipios, en las oficinas.

Yo, con respecto a su trabajo y a una de las funciones que incorpora también en una de las enmiendas que hacen, que desarrollan los profesionales de la juventud, como informadores juveniles, etcétera, la investigación de la realidad juvenil, el análisis, la detección de las necesidades, me gustaría preguntarle, como profesional que tiene acceso a esa necesidad, ¿cuál es el perfil del joven que se acerca, entendiendo los que dan información juvenil, los que atienden a los jóvenes que acuden a una oficina de información juvenil?
¿Cuál es el perfil del joven al que atienden en esas oficinas?
Y sobre todo también, ¿cuáles son las necesidades?
¿Por qué pregunta, qué les importa, qué les interesa, cuáles son sus preocupaciones?

Y con respecto a esto, ¿qué es lo que piden cuando acuden a vosotros para solicitar información juvenil?
¿Qué echa en falta en esta ley que pueda ayudar a darle una solución a las inquietudes de esos jóvenes?
Porque creo que es importante que, efectivamente, la norma tiene que estar, pues, para ayudar a la gente joven a resolver cuáles son sus problemas.

Efectivamente, luego hay un desarrollo posterior con la estrategia valenciana de la juventud.
Quiero preguntarle también por la duración, el plazo, ese plazo de duración de cinco años.
No sé si es mejor fortalecer la norma, hacerla más concreta, de hecho, el propio consell jurídic consultiu también dice algo de esto, también apunta que falta concreción en varios aspectos.

Si habría que concretar más las obligaciones de la administración con respecto a las políticas que debe prestar a los jóvenes y que la estrategia sirva para desarrollar y para, pues en fin, renovar en un período de tiempo menor para ir adaptando, adecuando, porque sabemos que la necesidad de los jóvenes es cambiante y el tiempo pasa mucho más rápido que a la gente mayor, pues en fin, que fuese una norma con más obligaciones de cara a la administración y la estrategia valenciana sirviese para desarrollar y pudiese ser más breve en cuanto a duración.

Porque una de las enmiendas, y además me parece muy acertada, que proponen desde la associació de professionals, es justamente que no caiga en saco roto.
Vamos a aprobar esta ley y a saber cuándo aprobamos la estrategia valenciana de la juventud, pero esos plazos que nos marcamos, quizá, igual, o no sé, quiero preguntarle si son demasiado breves o si se puede hacer verdaderamente una reflexión en ese tiempo para fijarlo para tanto tiempo.

En fin, yo creo que… Pues saber su opinión con respecto a esto, si esos plazos nos permitirían hacer una buena estrategia valenciana de juventud que dure cinco años, y no por ejemplo tres, y que se vaya actualizando con el tiempo con una norma que contenga mayor concreción.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Caballero.

Té la paraula ara la compareixent per.
.
.
, pobreta, (rient) un màxim de quatre minuts, però bé, serem flexibles i comprensius.

La senyora Valero Doménech:

Gràcies.

La senyora presidenta:

Endavant.

La senyora Valero Doménech:

A ver, yo creo que puedo aglutinar un poco todas las preguntas, intentar hilar un pequeño discurso que intente responder a todas.

A ver, empezando por profesionales, voy a empezar por aquello por lo que he sido convocada, de profesional de juventud.
La camiseta que llevo no es solo una camiseta bonita o más o menos curiosa, es una camiseta que desde la asociación de profesionales hemos elaborado porque refleja un poco aquello que sentimos.
Es…, como somos un eslabón muy débil, porque somos un eslabón que no existe en realidad, no hay ninguna obligatoriedad de realizar políticas locales de juventud, no hay ningún requisito.
Desde la administración, cuando se convoca alguna plaza o alguna estabilidad laboral de las personas se dedican a…, precisamente hay variedad de profesionales, de áreas, de estudios, pero no hay una homogeneidad que diga quiénes tienen que llevar a cabo estas políticas.

Y además somos un eslabón débil fundamental, somos el eslabón débil fundamental de la ejecución de las prácticas de juventud, porque como bien dice Pep Montes, que es un referente en Cataluña sobre las políticas de juventud, él llega a decir una frase que dice que se pueden hacer políticas de juventud sin personas jóvenes, pero no sin profesionales.
Igual que en las nuestras, las de juventud, en cualquier política social.
¿Cómo se van a llevar a cabo estrategias e intervenciones directas con la ciudadanía sin contar con profesionales expertas en cualquiera de los ámbitos que vayamos a desarrollar?
Es imposible.

Y somos precarias.
Nosotros, hace ya unos años, creo que fue en el 2012, editamos este mapa de profesionales, que está un poco obsoleto.
De hecho, queremos volverlo a reeditar y estamos trabajando, también hay que reconocerlo, con el Instituto Valenciano de la Juventud para volverlo a elaborar, que también se preguntaba los recursos.
Es que no los sabemos, como no es obligatorio, no sabemos cuántas concejalías hay, qué recursos tienen, qué profesionales están a cargo, si se dedican solo y exclusivamente a juventud o son multifuncionales, porque lo más habitual es encontrarse técnicas de deportes, cultura, juventud.
Estas marías, que tradicionalmente se han llamado Â«maríasÂ», estamos hablando de Â«maríasÂ» que son vitales, y ahí vengo a la importancia de las políticas locales de juventud.
Antes se ha comentado, se ha hecho referencia al plan de las Naciones Unidas para el desarrollo sostenible, y una de las cosas que recoge, precisamente, es esto, la necesidad de trabajar en políticas de juventud que empoderen a las personas jóvenes y que las hagan partícipes de todo aquello que tiene que ver, no solo que les importen a ellas, sino influyen -y ahí respondo también a la pregunta que se me hacía desde Compromís-, la influencia que tiene el aprendizaje de educación no formal en habilidades y competencias que capacitan a la persona joven no solo para este presente, sino para el futuro, con un énfasis muy grande en el cambio y transformación social de mejora de su entorno.

Todos aquellos ejemplos que tenemos en el territorio, que tenemos ejemplos, tenemos ejemplos muy positivos de políticas de juventud que se están llevando a cabo, que tienen una incidencia directa en el bienestar del propio municipio.
Las políticas de juventud, cuando son fuertes, repercuten en todo el conjunto de la ciudadanía.
Entonces, la importancia de la educación no formal es que, precisamente, capacita y otorga unas herramientas y unas competencias que no se están aprendiendo ni se están desarrollando en ningún otro ámbito.

De hecho, una de las cosas que está pasando en la educación formal es que está empezando a copiar y a incorporar procesos que desde la educación no formal llevamos años trabajando, y la educación formal está viendo, Â«¡ostras!
, es que yo necesito que mis niños y mis niñas, mi gente joven, sean críticos, necesito que comprendan una larga explicación, necesito que sepan defender una ideaÂ», y eso, la escuela no lo estaba consiguiendo y sí que lo estaba consiguiendo la educación no formal.

De hecho, el tema del desarrollo y el reconocimiento de las competencias profesionales a través del voluntariado, es una cosa que se publicó una recomendación de la Unión Europea del 2012, que decía que en el 2018 tenían que estar desarrolladas, y a fecha, nosotras nos estamos pensando aun cuándo las vamos a poner en marcha.
Estamos en 2017.
Como siempre pasa, las cosas de palacio van despacio, pero precisamente ya desde hace años se venía reconociendo que todo eso es fundamental como complemento de la educación.
Cuando la educación se define en tres estados, formal, no formal e informal, es porque el global de toda esa educación es la que constituye la formación absoluta, integral, de todas las personas.
Entonces, el valor del ocio educativo, el ocio nocturno, las alternativas de construir otro tipo de ofertas de ocio, que no sean del ocio de consumo, que es el que tradicionalmente venimos ofreciendo, también contribuyen a mejorar las capacidades y ayudar a las personas jóvenes a tener otras alternativas de desarrollo personal.

Me dejo muchísimas cosas, pero no me da más el tiempo.
Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Bé, doncs, moltíssimes gràcies per la seua compareixença.

Compareixença del senyor Ignacio Mora Guijarro

La senyora presidenta:

I passaríem al següent compareixent, que és Ignacio Mora Guijarro, que és el president de la Federació d'Escoltisme Valencià.

Benvingut.
(Remors) Scouts.
(Rient)

El senyor Mora Guijarro:

Gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Té un màxim, com tots els compareixents, de huit minuts per a fer una primera exposició.
D'acord?
Endavant.

El senyor Mora Guijarro:

Gràcies.
Intentaré ser breu i ajustar-me al temps.

Bé, en primer lloc, vull agrair que s'haja acceptat aquesta compareixença pel que suposa per al moviment associatiu en general, i en particular a la nostra entitat, defendre els nostres posicionaments davant aquesta llei de polítiques integrals.

Sóc Ignacio Mora, sóc president de la Federació d'Escoltisme Valencià.
Som una entitat juvenil de voluntariat que treballa per l'educació en valors de xiquets, xiquetes i joves a través de l'escoltisme, una metodologia educativa que esdevé, a més, un mode de vida basat en el següent principi: contribuir a l'educació de ciutadanes i ciutadans actius que siguen capaços de transformar la societat.

Potser sona massa utòpica aquesta missió que tenim, però el fet és que, amb humilitat i constància, centenars d'educadors escoltes, setmana rere setmana, realitzen reunions en els locals, jornades, eixides, campaments, trobades amb milers de xiquets, adolescents i joves del territori valencià.
I de la mateixa forma que ho fem ací, al voltant del món, el moviment escolta educa en la transformació social teixint una xarxa de més de quaranta milions de persones, entre escoltes i els seus educadors.

A més a més, igual que nosaltres, moltes altres entitats de base associativa i voluntària, treballen també en el territori valencià per contribuir a l'educació en valors de xiquets, adolescents i joves en el seu temps lliure.

Hui estem ací representant eixe moviment associatiu, el que direm moviment d'entitats d'educació no formal i d'educació en el temps lliure, educació estructurada amb objectius que es desenvolupa fora de les aules i de l'àmbit de l'escola obligatòria.
En aquest territori, prop de quaranta mil xiquets, adolescents i joves, amb els seus respectius educadors, treballen dins d'aquest moviment associatiu.

Crec que era important començar explicant què som, però m'agradaria aprofundir una mica més i llançar la pregunta de què som realment les entitats d'oci educatiu i educació no formal.
Som entitats formades per xiquets, adolescents i joves que volem continuar creixent en el nostre temps lliure, coneixent altres persones, aprenent a organitzar-nos; que volem jugar a ser ciutadanes i ciutadans actius; que prenem les nostres pròpies decisions, analitzem el nostre entorn de manera crítica i ens impliquem activament en el nostre barri, poble o ciutat; que gaudim de la natura i la protegim com a bé fonamental; que anem de campament, on convivim amb altres persones i gaudim de la seua companyia, descobrim la natura i aprenem a respectar-la; que volem gaudir del barri, del poble o de la ciutat com a un espai propi; que volem desenvolupar el nostre projecte de vida en un entorn canviant, moltes vegades dur, amb una incertesa econòmica i laboral que està condicionant tota la nostra generació; que ens indignem davant les desigualtats i reivindiquem una societat més justa.

Però no només som xiquets, adolescents i joves; també som famílies que volem una educació integral per als nostres fills i filles, que pensem que l'espai associatiu és un espai privilegiat per al seu creixement.
Som famílies que volem transformar aquest món i volem ser part activa d'aquesta transformació, i també els volem oferir aquesta oportunitat als nostres xiquets.
També som monitors i animadors, però sobretot educadors, en la gran majoria joves, que dediquem infinitat d'hores de forma voluntària i sense esperar res a canvi per desenvolupar una tasca que considerem essencial, i una tasca que hem quantificat en l'àmbit de la nostra entitat, quantificant les hores de voluntariat que fan els 1.
400 educadors que tenim.
La xifra, si estes persones estigueren remunerades, seria de 13 milions d'euros, és el pressupost de l'Ivaj, només la nostra entitat.
Quina seria la quantitat si férem esta comptabilització de la totalitat del moviment associatiu d'educació en el temps lliure?

Amb la nostra acció estem generant espais inclusius amb xiquets i famílies de diferent procedència social, ètnia, origen i creences, que aprenen que la vida en comunitat consistix a respectar-nos i estimar-nos com a persones, independentment de la nostra condició o procedència.
Ens impliquem, ens comprometem en l'educació en valors de xiquets i xiquetes, tot amb la situació de precarietat que patim.
Compaginem estudis, feina i el voluntariat al nostre agrupament o centre, treballant durant tot el curs i pocs sabent que no marxarem de campament d'estiu perquè haurem de torbar una feina temporal i a temps parcial.

Que amb totes les dificultats que tenim pel fet de ser joves, com he comentat, i també les que tenim per portar endavant els projectes educatius, falta de locals i espais, permisos, limitacions per anar de campament, despeses, amb tot açò, continuem fent la nostra tasca com només nosaltres sabem fer, sempre amb un somriure.

I bé, per què justifiquem d'aquesta manera o per què exposem d'aquesta manera la importància que té per a nosaltres i que pensem que té per a la societat l'associacionisme educatiu juvenil?
Perquè aquesta llei ens pertoca de manera directa, ens pertoca perquè som joves, la nostra condició de joves està relacionada directament amb aquesta llei.
Perquè a més de joves, som voluntaris.
Aquesta llei regula i parla del voluntariat juvenil i de les entitats juvenils que ens considerem.
Som part del teixit associatiu i així volem continuar sent.
I en tercer lloc, perquè aquesta llei desenvolupa totes les actuacions que tenen relació amb l'oci educatiu, que és l'àmbit en el qual treballem de manera fonamental totes aquestes entitats.

Anem a fer, molt breument, un repàs a la llei i anem a fer-lo fent una dinàmica que fem habitualment amb els xiquets, que és el Â«felicito, critico, propongoÂ», anem a veure quins aspectes positius de la llei, quins aspectes pensem que es poden millorar, i quines són les propostes de millora.

Doncs, comencem breument amb el Â«felicitoÂ».
Pel que fa a l'educació no formal, en aquesta llei es parla de manera clara de l'educació no formal des del principi.
Hi ha, en l'article 3, un dels principis rectors, el 6, parla de l'educació no formal i de l'oci educatiu.
I també, l'article 5, quan parla de la coresponsabilitat de les administracions, es parla que les administracions garantiran un accés universal a l'educació no formal.
Açò, per a nosaltres, és fonamental i també entenem que és un repte per a l'administració, perquè haurà de garantir amb recursos aquest accés universal, però pensem que l'educació no formal ha de ser part del procés educatiu integral i, evidentment, pensem que s'aposta per això.

Després, hi ha una regulació, entre les funcions de l'Ivaj, de les polítiques concretes que tindria, i el desenvolupament d'aquesta educació no formal, del servei, se vehicula a través de la xarxa valenciana d'oci educatiu, que per a nosaltres és una novetat i pensem que és positiva perquè totes les entitats públiques o privades que treballem en educació no formal tindrem una xarxa en què haurem de complir una sèrie de requisits i garantir una qualitat de les activitats.

També parla de voluntat i reconeixement, també es parla de participació i associacionisme.
El paper del Consell de la Joventut per a nosaltres és fonamental.

Ara anem amb la crítica.
La crítica fonamental que fem a aquesta llei és també per a nosaltres la principal incoherència que té aquesta llei de joventut, que aposta de manera clara per l'oci educatiu, per l'educació no formal, i alhora deixa fora les entitats juvenils com la nostra, que estem desenvolupant aquestes activitats i aquests projectes educatius.

Se'ns diu que, per ser entitats prestadores de serveis a la joventut, és a dir, per acceptar a les nostres entitats gent major de trenta anys, no podem garantir la representativitat juvenil.
I pensem que això no és cert, no és cert, en primer lloc, perquè estem formats de manera immensa per gent jove.
En el cas de la nostra entitat el 90% dels membres som joves, formem la nostra assemblea, decidim en els fòrums de debat que tenim, i els joves prenem el protagonisme.

També a les juntes directives en la pràctica majoria d'entitats som joves les persones que estem liderant aquestes entitats.
La gent major que conforma les nostres entitats, com hem dit al principi, són fonamentalment les famílies, que també entenem que són part del procés educatiu, són part de la comunitat educativa, com nosaltres la plantegem, i pensem que aquestes persones, com que són un número xicotet en les nostres entitats, també són fonamentals per als nostres projectes educatius, i no volem renunciar ni al seu paper, ni a la seua participació, ni al seu suport.

Deixar-nos fora aquesta gent implica deixar de ser entitats juvenils i, per tant, no poder participar en els òrgans en els quals es tracten les problemàtiques i polítiques de joventut, tot i que som entitats que treballem des de la joventut, per a la joventut i, com a persones joves, no poder implicar-nos i interlocutar en condicions normals amb l'Institut Valencià de la Joventut, i no poder participar ni de la regulació d'activitats, que són les que desenvolupem en el nostre dia a dir, ni parlar sobre l'educació en la participació, que tant ens pertoca, ni parlar sobre el voluntariat juvenil i el seu reconeixement, quan la immensa majoria dels nostres voluntaris són joves.

En aquest àmbit, per tant, entenem que la tipologia i natura de les entitats juvenils no és el teixit associatiu el qual s'ha d'adaptar als requisits de l'administració, sinó que és l'administració la que ha de veure quin teixit associatiu té i adaptar la seua regulació a eixe teixit associatiu.
Ara, després, en el torn de rèplica, aprofundiré una mica més, si pertoca.

Altres coses que ja s'han comentat, el tema del règim sancionador.
Les activitats s'han de garantir en una qualitat i eixa qualitat no està garantida si la llei es pot saltar sense cap tipus d'impediment.

I una última crítica, el nombre de reglaments, decrets i altres normatives que s'han de desenvolupar.
S'haurà de blindar molt bé en quins terminis s'han de desenvolupar.
Hem presentat una esmena al respecte.

I per últim, la principal proposta que fem davant la principal crítica que fem davant d'aquesta llei, és que les entitats juvenils, les entitats prestadores de serveis a la joventut, vull dir, estiguem reconegudes en aquesta llei.
Hem presentat una esmena al respecte.
Posem dos condicions: una, que més de la meitat de la junta directiva estiga formada per joves, i que els seus programes vagen adreçats, de manera efectiva, a joventut, dos condicions que les entitats que ara mateix estem participant activament en este teixit associatiu complim i, per tant, podem continuar fent el que sempre hem fer: educar en la transformació social i treballar per deixar el món millor de com l'hem trobat.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltíssimes gràcies.

Encetem ara el torn d'intervencions per part dels grups parlamentaris.
En primer lloc, en representació del grup de no adscrits, per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

El senyor García Salvador:

Bé, gràcies, senyora presidenta.
Bon dia, senyor Mora.

La veritat és que ja, arribat este moment, açò és un poc com un.
.
.
, un cercle, i estem repetint sempre el mateix.
Intentarem a vore si fem alguna pregunta ja una mica original, perquè.
.
.

Jo he estat llegint un article que plantejava que el fet d'estar dins d'una organització de base associativa o voluntària, té repercussions en positiu a l'hora d'accedir al mercat laboral, que hi ha una sèrie de principis que s'assolixen estant en una sèrie d'associacions, i jo volia saber si eixos principis de lideratge, de solidaritat, i tot això efectivament vostés entenen que després seran uns valors que faran que eixes persones, a l'hora d'accedir a un mercat laboral, tinguen un plus.

I dic, no vaig a parlar ja de l'1% dels pressupostos, jo entenc això ben bé com una il·lusió, com una espècie de quimera.
No sé si són 170 o són només l'1% de cada una de les conselleries que estan implicades en joventut, perquè al final, jo crec que és transversal i hauran d'estar doncs quasi bé totes, no?
(Inintel·ligible) .
.
.
de l'estratègia.

Simplement, ja per acabar, si vosté lamenta una certa exclusió de vostés dins d'esta llei, però si amb caràcter general l'administració d'avui facilita l'associacionisme ací, en la nostra comunitat, i si afavoreix també la consolidació del que són les associacions ja existents com la de vosté.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Seguidament, per part del diputat representant de Ciutadans, per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

El senyor Woodward Poch:

Sí.
Yo también, dos puntualizaciones solo.
Una, volverme a referir, como estamos refiriéndonos al tema de la edad que recoge esta ley, de doce a treinta años, qué le parece a usted.
Sí que es verdad que me imagino que en el trabajo suyo que están realizando, sí que engloba todo ese nivel de edades, esa franja de edades que se recogen en esta ley.

Y poco más.
Realmente me ha gustado mucho lo que ha dicho usted de Â«la administración es la que se debe adaptarÂ», no que se tengan que adaptar ustedes y se queden fuera de esta ley, y me gustaría que, como ha dicho que se iba a ampliar un poquito, aunque tenga poco tiempo, realmente cómo les afecta actualmente a su asociación y ha explicado cómo les va a afectar, pero si piensa que esto se va a poder solucionar o si no se tendrán que adaptar a los estatutos o cambiar su forma, que no creo que lo vayan a hacer por esto.

Gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

Té ara la paraula el representant de Podem.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.
Gràcies, senyor Mora.

Vosté, bé, ha lamentat, com ha dit el meu company, que se'ls deixara fora.
Crec que es referia al consell rector, fora del consell rector, en concret.
Bé, ara em contesta.
En tot cas, m'agradaria conéixer quins són els motius que s'han argüit per a deixar-los fora, perquè suposa que en el seu moment van fer l'intent d'estar-hi.

I la qüestió, bé, valore molt el treball que fan col·lectius com el seu, en l'escoltisme.
Supose que el seu treball doncs es desenvolupa per tot el territori.
I ha fet una pregunta, la compareixent anterior, les respostes no poden cobrir totes les preguntes, però jo voldria saber si en este treball en el món rural que vostés fan, si vosté pensa que la gent, els joves del món rural tenen cabuda en les decisions que es prenen en esta llei, si se posen facilitats, si se fa èmfasi suficient o si se podria fer alguna cosa més al respecte.

I acabaré amb una pregunta que, bé.
.
.
Estes possibilitats que ens donen les tecnologies ens han fet, des de fora, mitjançant la internet o una reivindicació que ens han fet des de fora, que és que esta llei hauria d'aspirar a ser una llei inclusiva que millore les oportunitats socials i culturals de joves amb risc de pobresa i exclusió.
Vostés, en les seues tasques, supose que ja ho ha dit, que treballen amb joves amb risc d'exclusió social, i la nostra pregunta és si creu que esta llei és prou inclusiva d'estos sectors de la població.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula, ara, la representant de Compromís, per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, presidenta, i gràcies, senyor Mora.

Crec que l'aportació del món scout, no sols a esta comissió, sinó al món de la política juvenil és impressionant.
Si hi ha pares de les polítiques de joventut o de l'educació no formal, segurament serà del moviment de pares i mares, afortunadament, (rient) del moviment scout.

M'agradaria saber si vosté.
.
.
, sí que ha parlat que la llei reconeix el concepte de l'educació no formal, que és una cosa que vostés feliciten -per cert, m'encanta el mètode Â«critico, propongo, felicitoÂ»; jo també l'he utilitzat moltes vegades, i en estes Corts potser mos podríem plantejar (rient) utilitzar eixe mètode-.
M'agradaria saber si vosté pensa que eixe concepte d'educació no formal, a part d'estar plantejat directament en una llei, si hi ha fórmules perquè l'administració puga donar-li la notorietat social que necessita perquè siga un reconeixement real a la labor que feu des dels scouts o es fa des d'altres àmbits en l'educació no formal.

Ho dic perquè imagine, o bé, sé, vostés treballen amb xiquets i xiquetes en risc d'exclusió social, amb joves que estan en risc d'exclusió social, o directament en exclusió social, i possiblement, si vostés tingueren un reconeixement social major, podrien tindre comunicació amb el personal de les polítiques socials que estan aplicant en el poble on estan eixos xiquets, o fins i tot en els seus profes, en els seus mestres, en els tutors, i que realment es poguera treballar d'una manera combinada amb totes eixes entitats que esteu treballant amb el menor.

Per això també em preguntava si podríem unir millor l'educació no formal a l'educació formal, perquè ja ens comentava l'anterior compareixent que l'educació formal està començant a adaptar mètodes de la no formal; però més enllà que l'educació formal comença a adaptar mètodes de la no formal, és com l'educació no formal comencem a entrar dins de l'educació formal, ja que n'hi ha molts professionals formats i que podrien estar començant a implementar eixes feines en l'educació formal.
No sé vosté com veu eixa simbiosi i com es podria plantejar en la llei, o en les polítiques que du a terme el govern.

M'ha preocupat també molt el tema de l'exclusió, que vosté comentava.
Ja li han preguntat els meus companys, que aprofundisca un poc més en eixa qüestió, i vore com podem donar-li la cabuda que necessita.
No sé com plantejaríem concretament totes eixes coses, encara que ja mos hem estudiat les seues esmenes, però que aprofundira un poc més en explicar com es queden vostés exclosos en este projecte.

Gràcies per vindre hui aquí i per la labor que fan dia a dia.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Campello.

Té ara la paraula la diputada en representació del PSOE per un màxim de quatre minuts.

La senyora Tirado Museros:

Sí.
Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Mora, gràcies per la seua intervenció i exposició.
Crec que ha sigut molt franc en el seu plantejament, cosa que li agraïsc.
Està bé dir el que u pensa sense cap tipus d'impediment.
I este és l'espai, evidentment, per a fer-ho, perquè vostés traslladen la veu de les entitats a les quals representen, que en este cas, la seua, que vosté ha realçat, sens dubte té una tasca i una trajectòria llarga i sòlida i inqüestionable, en este cas.

Vosté ha valorat l'associacionisme educatiu juvenil, l'aspecte no formal de l'educació, qüestió en què estem d'acord.
De fet, ha ressaltat una de les qüestions a què dóna més importància aquesta llei, que és precisament l'educació no formal.

Parlava de garantir l'accés universal a esta educació no formal.
Vosté, quins recursos pensa que serien necessaris com a coneixedor, com a entitat prestadora de serveis a la joventut?
Des d'eixa perspectiva, quins recursos creu que seria necessaris implementar?

No falten les crítiques en la seua exposició.
No està la seua entitat definida com a entitat juvenil dins de la llei, no se senten vostés incorporats en la llei, però sí que es dóna, evidentment, un pas molt important per promocionar eixa educació no formal de què parlaven i per la creació d'eixa xarxa valenciana d'oci educatiu en què estic convençuda que vostés poden tindre, o fins i tot han tingut, una participació activa en el que és la reivindicació o la necessitat de creació, precisament, d'esta xarxa i posteriorment en la mateixa construcció de la xarxa.
De quina manera creu vosté que poden col·laborar en la construcció d'esta xarxa d'educació no formal.

I simplement per finalitzar, vull dir-li que tindrem en compte les seues esmenes, i com els he dit a altres compareixents, anem a intentar millorar esta llei en la tramitació i durant la tramitació parlamentària, i que al final puguem aprovar la millor llei possible, que serà la que puguem consensuar entre tots els que estem ací.
Sens dubte, per part del Grup Parlamentari Socialista anem a fer eixe esforç perquè siga una bona llei en què ens sentim tots còmodes i prou representats.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té ara la paraula, per un màxim de quatre minuts, el representant del Grup Popular.
Endavant.

El senyor Caballero Montañés:

Muchas gracias, presidente.

Muchísimas por comparecer en la comisión, bueno, explicando, pues efectivamente, cuál es la visión que veis desde vuestra entidad con respecto a la ley de juventud, que hoy se nos propone aquí.

Quiero agradecer la actividad que hacéis diaria, constante.
Nos conocemos de tiempo y me consta que, bueno, que hacéis un papel muy bueno.
Si decía Alberto que era complicado cuando llevamos hablando mucho tiempo el no repetirse en esto, es mucho más complicado cuando hablas el último, pero para no repetirme, pues me sumaré a algunas de las preguntas que han hecho mis compañeros por no hacerlas, por lo repetirlas.

Y bueno, poner también el acento…, bueno, me ha gustado, me ha llamado la atención lo que has dicho sobre lo de que la actividad no está garantizada si no se regula bien el régimen pues de inspección, el régimen sancionador, etcétera.
Entonces, quería pues que ampliara más este punto, porque desde luego, a nosotros también nos lo parece, porque al final, la seguridad pues está ahí, con un buen sistema de inspección y de control, y que es lo que proponen.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Caballero.

Per finalitzar, ara -a vore si em puc aclarir-, té la paraula el compareixent per quatre minuts, per contestar a tot el que li han preguntat.
Endavant.

El senyor Mora Guijarro:

Moltes gràcies.

Bé, intentaré unir una mica les preguntes i contestar de manera global.
Anem a començar pel principi, que és d'on considerem que estem fora, bé, no d'on considerem, d'on estem fora.

L'article 17 de la llei esmena les tipologies d'entitats que es consideren juvenils i que, per tant, estaran reconegudes com a tals i podran participar tant en els òrgans com en el consell de la joventut, accedir al suport de l'administració, que té la competència de joventut, que en este cas és l'Institut Valencià de la Joventut, i nosaltres en l'anterior llei estàvem ahí, reconegudes com a entitats prestadores de serveis a la joventut, però ara no.
De fet, hi ha una disposició transitòria, la tercera, si no m'equivoque, que parla que tindrem sis anys per a adaptar-nos a una de les tipologies existents, i que si no ho fem, doncs deixarem de ser reconegudes com a juvenils.

Les raons que se'ns van donar?
La que vos he comentat, que en haver-hi majors de trenta anys, el protagonisme dels joves no estava assegurat en la presa de decisions.
Ja he comentat que en la pràctica això ja no està passant, estem formades, la immensa majoria, per persones joves, perquè som beneficiaris, som els actors, som els educadors.

La presència adulta es basa majoritàriament en famílies que participen de manera activa del moviment escolta o de qualsevol altra entitat, que donen un suport que considerem que és fonamental, tot i que el seu percentatge en les entitats és molt reduït.
Nosaltres no volem renunciar a aquesta participació i no volem renunciar a la nostra figura jurídica i a la forma que tenim de fer les coses.
Per això, proposem una esmena que garantisca alhora la nostra presència i que assegure que els programes que es donen a terme des de les entitats prestadores siguen protagonitzats per la gent jove i amb una perspectiva totalment juvenil.

Sabem que hi ha entitats que opten per la prestadoria de serveis a la joventut i que realment no són juvenils.
Això ho sabem, però pensem que amb aquesta esmena aconseguim que aquestes entitats no siguen reconegudes i les que sí que estem fent programes de manera efectiva, continuem en la llei.
Per tant, eixe és el raonament que fem i l'argumentació.

Després, altres comentaris.
Respecte de què ens aporta l'educació no formal, ja ha parlat Noelia abans de la directiva europea, que està basada en molts estudis i en molts raonaments.
Evidentment, l'impacte que tenen les competències que adquirim en el voluntariat en l'empleabilitat és fonamental.
En les activitats nostres, estem organitzant projectes, estem fent pressupostos, estem organitzant reunions, ens repartim tasques, ens coordinem, fem tasques burocràtiques, relació amb l'administració, coordinem activitats de milers de persones, transport, menjars.
És que estem contínuament treballant de manera integral, des que som xicotets, des que els xiquets s'organitzen la seua pròpia eixida a la platja un dissabte o un diumenge, fins als educadors que estem organitzant i coordinant activitats per a cent cinquanta o dues-centes persones de manera regular o de centenars o milers de persones en les activitats més grans que fem.

Aleshores, eixe reconeixement és fonamental, s'ha de reconéixer el voluntariat.
Aquesta llei parla de reconéixer el voluntariat, i pensem que eixe reconeixement s'ha de desenvolupar.

Respecte de com aquesta llei pot garantir que les activitats d'educació no formal es puguen donar a terme i que la nostra entitat, o entitats com la nostra puguen desenvolupar aquestes activitats, la llei posa els ingredients perquè això es puga fer, però no hem d'oblidar que una llei, de per si, no possibilita res.
Aquesta llei després tindrà un desenvolupament normatiu, hi haurà una sèrie de plans que hauran de desenvolupar-se perquè aquesta llei es puga fer efectiva.

Per això, l'esmena que proposem també juntament amb altres entitats i el Consell de la Joventut, que el desenvolupament normatiu d'aquesta llei siga en dos anys.
No podem tornar a esperar cinc o sis anys o set anys que la llei es desenvolupe, en concret, les activitats d'oci educatiu, però en general tots aquests aspectes, i la llei fa referència de manera constant a reglaments que s'han de desenvolupar, a decrets que s'han de posar en marxa.
Per tant, hem d'acotar eixe desenvolupament.

Com fomentar l'oci educatiu?
Com fomentar les entitats que fem este tipus d'associacionisme?
Doncs n'hi ha una part que té a veure amb la possibilitació de recursos, és a dir, recursos que no només han de ser econòmics, però també hem de tindre recursos econòmics per a poder desenvolupar aquesta tasca.
Necessitem locals, necessitem poder tindre un accés més senzill a l'espai públic.
És molt complicat, cada vegada més, accedir a l'espai públic.
Necessitem instal·lacions públiques per a poder fer les nostres activitats.

I a banda dels recursos, necessitem un reconeixement social i institucional, necessitem que les administracions, que Les Corts mateixes, també, es posicionen a favor d'este tipus d'activitats, que són fonamentals per al desenvolupament de la infància, adolescència i joventut.

I jo crec que el reconeixement social i la possibilitació de recursos van lligats.
En el moment en què tens més reconeixement social, es fa l'efecte crida, més gent s'interessa per aquests tipus d'activitats i aleshores, la necessitat de recursos va en augment.
I jo crec que, a poquet a poquet, podrem arribar a eixe accés universal, però hem d'aconseguir no només recursos, que també són fonamentals.
També per arribar a la joventut rural, que és fonamental, tenim agrupaments que estan en pobles, però ja sabem que la part més de l'oest és més complicada pel que fa a funcionament.
Tenim un repte ahí també com a entitats, però hem de garantir eixos serveis i també garantir un reconeixement social i institucional de moviments com el nostre.

I bé, respecte de l'edat, nosaltres treballem amb gent des dels set anys, és a dir, treballem amb infància, adolescència i joventut, i en aquest cas, entenem perfectament aquesta ampliació d'edat, que coincidix amb el canvi de l'escola a l'institut.

I bé, més o menys, crec que he contestat tot.
Si no, demane disculpes.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltíssimes gràcies.
Gràcies a tots els compareixents per acompanyar-nos.

I se suspén la sessió ara fins a les cinc menys quart, que tindrem el següent compareixent.

(Se suspén la reunió a les 14 hores i 4 minuts)

(Es reprén la reunió a les 16 hores i 50 minuts)

Compareixences en tràmit de participació ciutadana del Projecte de llei, de La Generalitat, de polítiques integrals de joventut (RE número 64.
921, BOC número 188).
Continuació

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
polítiques socials i ocupació.

Compareixença de la senyora Ainhoa Alberola Lorente

La senyora presidenta:

Continuant amb els compareixents, tenim amb nosaltres a Ainhoa Alberola Lorente.
Benvinguda.
Gràcies per ajudar-nos en esta participació ciutadana.
I com la resta dels compareixents, té huit minuts per a fer la seua exposició, i després, els distints grups, tindran quatre minuts per grup per a fer alguna matisació.
D'acord?

Doncs, quan vullga.
Endavant.

La senyora Alberola Lorente:

D'acord, doncs, en primer lloc, gràcies per la presentació i també per permetre'm estar ací; també per ser l'última, crec, de la comissió i en període prevacacional, especialment us agraïsc que esteu ací presents.

La veritat és que crec que us preguntareu un poc d'on he eixit, què faig ací, i vinc a títol individual com a persona jove, però també com a persona que ha participat activament del món associatiu.
Jo he estat quatre anys al Consell de l'Estudiantat de l'UJI, he format part del consell de govern i del consell social, i crec que això m'ha permés conéixer bé la situació dels joves ara.

A més a més, jo, a banda d'estudiar dos graus, un màster i fer tot allò que ens han dit que havíem de fer per prosperar en la vida, m'he trobat, ara, recentment, amb la crua realitat del món laboral, on tot són pràctiques, moltes vegades no remunerades, moltíssima precarietat i moltíssimes dificultats per emancipar-me com a jove.

Jo, ara mateix, la veritat és que em considere prou afortunada perquè tinc una beca en formació que em permet ser mileurista i, és clar, jo ho pense i dic, Â«com d'afortunada sóc de poder tindre mil euros -un poques menys- a la butxaca a final de mesÂ», però després de seguida m'adone que això no és just, no és just perquè mil euros tampoc són diners, i tampoc és just perquè jo li estic traient un lloc de treball a algú que tindria millors condicions laborals i que tindria millors drets laborals que jo.

Però bé, no he vingut a parlar de la meua vida, sinó de la llei que ens ocupa.
I lligant amb el que he dit abans, vaig llegir que el Consell de la Joventut demanava que l'Ivaj estiguera adscrit a presidència, i la veritat és que em sembla una esmena molt adient si de veritat volem eixa transversalitat.
Jo, a més a més, diria que és especialment important en les polítiques d'ocupació.
Crec que els plans d'ocupació per a joves, els que estem ací i els que se n'han anat -perquè són molts i segur que tots teniu molt amics que han acabat a l'estranger-, ahí els joves tenim molt a dir en eixes polítiques i plans que està desenvolupant el Servof, com el pla GenT, o l'Avalem Joves, crec que seria imprescindible comptar amb la participació dels joves i, en concret, de l'Ivaj.

D'altra banda, cenyint-me més a la llei, m'agradaria parlar de la composició de la direcció de l'Ivaj, perquè aquesta llei, en les disposicions generals, diu que aposta per l'apoderament de les persones joves, que té perspectiva intergeneracional no adultcentrista.
I després, jo m'he trobat que el consell rector està compost per onze persones joves i dotze persones que són polítiques i una funcionària.
Crec que ahí n'hi ha un desequilibri que em podeu dir que també poden haver-hi polítics que són joves, perquè crec que són els que menys que els que més.

Per tant, jo crec que si de veritat es vol implementar una perspectiva no adultcentrista, s'ha de començar a confiar més en els joves i donar una capacitat major de prendre decisions i major representació en aquest consell rector.

D'altra banda, em preocupa prou la paritat en tots els àmbits polítics, i també he vist que aquesta llei, en la disposició general, diu que es fomentarà la igualtat real entre homes i dones amb perspectiva de gènere.
I jo estic molt d'acord, però després m'he trobat que diu que al consell rector es promourà una presència equilibrada de dones i homes, un 40% almenys.
Per a mi, la paritat és, com a mínim, 50% i no es promourà sinó que serà de forma obligatòria, perquè promoure és una paraula massa ampla.

D'altra banda, crec que un punt interessant d'aquest consell rector seria incorporar la perspectiva dels joves d'àmbit rural, que crec que no ha estat presa en consideració.
Clar, la gent del món rural crec que té més dificultats per accedir a l'àmbit representatiu; de fet, a molts pobles, els joves són deu, o menys, o cinc, i és clar, un consell local de la joventut, tal com estableix la llei, es fa amb tres entitats associatives joves.
Per tant, és prou difícil ni tan sols que en formen una.
Per tant, jo crec que haurien de tenir un lloc reservat a l'Ivaj, en el consell rector, almenys un, perquè la perspectiva dels joves del món rural crec que és prou diferent del que podem tindre els joves de ciutat.

I per últim, m'agradaria abordar un altre dels punts, que és el del Carnet Jove.
Crec que ara mateix és prou difícil fer-se el Carnet Jove.
He estat buscant a la pàgina de l'Ivaj i he trobat que de 522 ajuntaments que té ara mateix el País Valencià, només a 55 es pot fer el Carnet Jove, és a dir, només un 10% dels ajuntaments ara mateix poden fer el Carnet Jove.
La paradoxa es produeix quan trobes que prou entitats bancàries tenen la capacitat de fer-ne.

Crec que els avantatges de ser jove no s'haurien de lligar mai al capitalisme, i menys amb banca que no és ètica, que està invertint en armes, que està desnonant persones.
Crec que l'administració no hauria de ser còmplice d'allò.
Per tant, la meua proposta és que es done la capacitat absolutament a tots els ajuntaments de tramitar el Carnet Jove.
Sé que ells no tenen la capacitat d'expedir-lo, però de facilitar els tràmits i que es puga demanar absolutament a qualsevol lloc.

A més, per què no anar més enllà i és que si per a poder gaudir dels avantatges de ser jove has de tenir entre dotze i trenta anys i residir a la Comunitat Valenciana, és una informació que ja podria aparéixer perfectament al DNI i que podria ser acceptada sense necessitat d'un altre carnet, que a més, té una taxa de 8 euros, que bé, molts la poden pagar però potser, per a altres, són prou diners.

I bé, eixes són les coses que jo he vist i que volia aportar ací, al procés participatiu.
Agraïsc la vostra atenció.
Si teniu qualsevol pregunta, estaré encantada de respondre.
Gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltíssimes gràcies.

Doncs, donem la paraula ara als diferents grups per un màxim de quatre minuts per a preguntar-li a la compareixent.

Per part d'Alberto García, màxim de quatre minuts.
Endavant.

El senyor García Salvador:

Hola, bona vesprada, senyora Alberola.

Mire, a les universitats valencianes diria vosté que es fomenta l'associacionisme, l'esperit ciutadà i solidari com a contribució de les universitats a la ciutadania?

Li volia preguntar també, vosté ha parlat del món rural.
Vosté creu que es fan mesures suficients en este cas per als estudiants que vénen de pobles de l'interior a l'UJI, a Castelló, es fan mesures suficients, mesures d'acció positiva, com ajudes per lloguer d'habitatges?
Una persona que ve d'un poble d'interior, possiblement ha de llogar un habitatge o ha de pagar un transport.
Això es té en compte?
Es fan ajudes suficients o no hi ha ajudes d'eixes?
Jo no ho sé, li pregunte.

Un altre tema és, quan es fan polítiques d'evitar la fuga de talents o promoure el retorn d'eixe talent, a vostés se'ls consulta alguna cosa?
L'administració parla amb vostés, polsa la seua opinió?

Igualment, quan se parla de les possibilitats de promoció dels docents jóvens dins de l'estructura dels departaments universitaris, se'ls pregunta a vostés, se'ls consulta a vostés?
Perquè ací es parla molt d'una administració molt col·laborativa, que té en compte sempre la joventut i tal.
Vull saber si, de veritat, a vostés, sobre estes qüestions, se'ls pregunta.

Se'ls pregunta també, a vostés, per exemple, sobre el tema de la Formació Professional?
Perquè la Formació Professional no només té a vore amb la gent que abandona l'ESO o el Batxillerat.
Hi ha gent dintre de la universitat que també està interessada.
En l'FP també es formen perfils més complets per a una empresa, perquè moltes coses, a les carreres es toquen de biaix, i moltes coses es poden complimentar també amb l'FP.

Sobre els decrets de beques, per exemple, quan es parla dels decrets de beques, vostés tenen decisió sobre eixos mateixos?
La conselleria escolta els òrgans de govern dels estudiants a l'hora de fixar els criteris d'accés a les beques?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.
Conteste després a tots junts, d'acord?

Té ara la paraula el representant de Ciutadans per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

El senyor Woodward Poch:

Sí.
Yo solo dos o tres cuestiones.
Una, me has comentado antes que venías también del asociacionismo estudiantil, creo.
Me gustaría que dieras tu punto de vista sobre el tema de los idiomas, sobre todo el inglés, que veo que no aparece aquí como reflejado en la ley, aunque todos muevan la cabeza, pero eso es verdad.

Me gustaría que dieras tu opinión sobre el tema de la edad, de los tramos de edad.
¿Qué te parece de doce a treinta años, ese tramo de edad?

Has hablado del consell del Ivaj.
Me gustaría saber tu opinión sobre la composición permanente del Consell de la Joventut de la Comunidad Valenciana que aparece aquí, que en la anterior ley sí que había un reflejo de cómo tenía que estar compuesto y aquí solo aparece el tema del presidente, y todo lo demás se deja un reglamento interno para elaborar en un futuro.

Y que hablaras un poquito de qué te parece el tema de la estrategia valenciana de la joventut, que aparece en la ley.

Gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

Tindria ara un termini màxim de quatre minuts per al representant de Podem.
Endavant.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.
Gràcies, senyora Alberola.

Vosté ha destacat, quan ha començat la seua intervenció, que és una persona que ve a títol individual, i la primera de les preguntes és, bé, com a membre d'allò que diem la joventut, si s'ha sentit interpel·lada a l'hora d'aportar qüestions a la llei, si ha conegut que hi haguera alguna campanya o si alguna associació de les que vosté pertany s'ha assabentat que hi havia un procés participatiu per fer incorporacions a esta llei.

Sobre les qüestions que vosté ha referit, molt interessant esta dada que ha donat que només el 10% dels ajuntaments tenen accessible el servei per a poder fer el Carnet Jove, i molt d'acord que s'amplie.

I una reflexió sobre les entitats bancàries.
És cert que sí, les entitats bancàries poden fer este servei, i així ho reflectix la llei.
Normalment aprofiten per a assignar productes o convéncer els joves que van allà a fer-se el carnet, que agafen productes de l'entitat bancària, i jo en una llei que en el seu preàmbul parla dels objectius de desenvolupament sostenible, i en una càrrega simbòlica i també, doncs, d'objectius que es plantegen en els objectius de desenvolupament sostenible, estic molt d'acord que entitats financeres que no respecten, que no aporten, que no tenen voluntat d'aportar a estos objectius, no tinguen esta capacitat de convocar, d'invocar els joves per accedir al Carnet Jove i accedir a una sèrie d'avantatges que allò suposa.

També molt oportuna la reflexió sobre la seua situació personal, que ara està amb una beca.
Moltes vegades és cert que estes beques s'utilitzen per a abaratir o per a rebaixar els costos del que suposaria una persona que estiguera treballant ahí, i jo particularment, estaria més d'acord que es donaren llocs de treball a la gent jove, i no beques, amb tots els drets que allò comporta.

Jo trobava a faltar també, ho he preguntat este matí, alguna definició més en la llei sobre la recerca del talent, i vosté ha parlat de la recerca del talent a l'estranger.
Moltes persones han hagut d'anar-se'n a altres indrets, no sols fora de l'estat, sinó dins de la geografia de l'estat, i no he trobat la definició, no he trobat la concreció dins del text de la llei per a fer estos programes de retorn del talent.

I a més, molt d'acord amb el que jo també m'havia preocupat en el desequilibri en la composició del consell rector quant a joves en comparació a possibles adults.
És veritat que alguns dels llocs no està definit que seran joves o adults, però hi ha certs riscos que hi haja un desequilibri en este sentit, i absolutament d'acord en el tema del 40%.
Crec que seria oportú que en unes Corts Valencianes, en què estem defensant plans i hi ha pactes, diferents pactes per a promocionar i per a fer més palesa i donar més protagonisme a les dones, caldria especificar a un 50% o més.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

Té la paraula ara la representant de Compromís, per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, presidenta, i gràcies, senyora Alberola, per vindre a estes Corts i parlar-mos hui sobre la llei i participar en este procés.

Ha començat vosté, bé, m'he apuntat diverses coses, parlant sobre que li pareixia bé que joventut estiguera en presidència.
És una reivindicació històrica del moviment associatiu juvenil, però sí que és de veres que a mi em preocupa que quede diluïda entre tantes altres coses que té presidència.

Hui mos comentaven que en la conselleria en què està actualment, que és com la conselleria de les emergències socials, ja costava tindre presència moltes vegades del govern en qüestions concretes.
Aleshores no sé jo si el president podria exercir de conseller en joventut.
No sé, tinc els meus dubtes de com hauríem de solucionar eixe tema, o com veu vosté que seria.
.
.
Tinc els dubtes, eh?
, vull dir que jo també són de les que ha apostat perquè estiga en presidència, però a voltes em crea.
.
.
, ara veient com funcionen les situacions, em preocupa un poc saber com solucionaríem eixa qüestió i si realment va a tindre una atenció adequada estant en presidència.

Vosté comenta també que li preocupava el tema dels consells, de la creació de consells locals.
La llei preveu per primera vegada que es puguen crear consells comarcals, inclús intercomarcals, de pobles que no formen part de la mateixa comarca, també es podrien crear.
Aleshores, crec que hem fet un gran pas en eixe sentit en esta llei, i a més també podrem tindre la participació de jovent no associat, la qual cosa també és una novetat que fins ara no existia i que per una gran part de consells de la joventut, sobretot de municipis menuts, reclamaven activament, perquè molts joves encara no havien donat el pas d'associar-se, però sí que volien participar del Consell de la Joventut, ja que, bé, els creava interés i podia ser un primer pas per poder involucrar-se en la societat.

Totalment d'acord amb el tema del Carnet Jove en les entitats bancàries.
Jo crec que ahí hem de fer un pensament i vore com podem vorejar eixa qüestió.

Vosté ha parlat també del 50-50 o no 50 del tema del consell rector, de com es compon eixe consell, de quants joves hi haurà o quanta administració hi haurà.
Parlem d'un espai de codecisió.
Aleshores sí que m'agradaria que vosté diguera exactament com pensa que es pot donar la codecisió sense que cap de les dos parts cope una majoria, o com caldria fer-ho, no sé.
Vosté que.
.
.
I en cas que tinguérem un empat, com resoldríem un empat?
Li donaríem el vot de qualitat a algú?
No sé, vull dir, com vosté, quina proposta fa vosté si tenim un 50-50 i tenim un empat en un moment donat.

En el tema de la paritat, completament d'acord amb vosté.
Sé que, des de les entitats juvenils, tenen un gran problema per a obtindre llocs amb dones, que el mateix Consell de la Joventut, quan vam plantejar el 50-50, perquè ho hem estat comentant amb ells, també els preocupava.
De fet, hui és curiós que l'única jove que hui ha vingut a parlar de la llei ha sigut vosté.
Hem tingut una altra participant dona, però venia com a professional de la joventut, no venia com a jove associada, amb la qual cosa és molt significatiu que tots han sigut xics menys vosté.

Però també mos feien la reflexió que també hem de distingir sols els gèneres entre home i dona?
Hem de distingir més gèneres?
No sé, també ho deixe ahí, perquè venim de fer la llei trans, amb la qual cosa haurem de començar a tindre altres mirades i ser més amplis en la qüestió del gènere, ja que sabem que les dones tenim una problemàtica, però hi ha gèneres que no són dona, ni són home, que també tenen problemàtiques de representació.
Aleshores, no sé si podria vosté fer-mos alguna proposta quant a això.

I bé, ja està.
També, bé, li han preguntat sobre el retorn de talents, si pensa que pot fer-se alguna mesura concreta.
A mi també em preocupa, quan parlem de retorn de talents, si confonem talent amb titulació, perquè potser hi ha molts joves que no són titulats i moltes vegades queden fora de la definició col·loquial o fins i tot formal que fem del talent.
Segurament hi haurà joves molt talentosos que han hagut d'anar a posar escaiola, molt ben posat a Romania, amb la qual cosa siguem amplis també en eixa mirada.

Senyora Alberola, moltes gràcies per vindre aquí, a parlar-mos, a la comissió.

La senyora presidenta:

Molt bé, moltes gràcies.

Té la paraula ara la representant del Grup Socialista per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

La senyora Tirado Museros:

Gràcies, senyora presidenta.

Benvinguda, senyora Alberola.
Gràcies per la seua visió respecte de la norma que aprovarem sobre polítiques integrals de joventut.
I li done les gràcies doblement perquè, a més, vosté de ser una persona associada, que forma part del món associatiu, també, com deia, ve a títol personal i també ens ha ofert eixa doble visió també com a jove receptor de les polítiques de joventut.
De fet, vosté plantejava les dificultats d'emancipació dels joves i per a poder afrontar un projecte de vida autònom.

Jo no sé si vosté té coneixement de les diferents lleis que hem tingut que regulaven polítiques de joventut, la del 1989 i la del 2010, si coneix l'evolució normativa a aquest respecte, però jo li preguntaria si creu, tenint en compte, com vosté deia, que un dels reptes més importants és fer front a l'emancipació dels joves, si creu que aquesta nova norma pot desplegar les bases a partir de la definició que s'incorpora com a una novetat dins de la llei, que és l'estratègia valenciana, per establir els mecanismes que afavorisquen precisament en major mesura l'emancipació dels joves valencians, tot i que com deia en altres intervencions, evidentment això no és una qüestió suficient, regular un marc normatiu, sinó que, evidentment, es necessiten altres mecanismes.
Però voldria que em donara la seua visió sobre això.

Una de les novetats que aporta esta nova normativa és que s'incorporen nous drets i es definixen específicament els drets, que els joves valencians poden tindre accés amb l'aprovació d'aquesta nova norma.
Per exemple, es parla del dret a l'educació en valencià o a tindre la possibilitat d'accedir a activitats culturals també en valencià.
Què pensa vosté que s'incorporen estes qüestions, tenint en compte que específicament, en una norma que té a vore amb polítiques de joventut quan estes qüestions s'incorporen a altres lleis.
Voldria saber la seua opinió.
I per exemple, un dels drets que s'incorpora és el dret a la connexió a la internet.
Com creu que es pot fer possible açò per part de l'administració?

I després, una pregunta fàcil, i potser difícil, perquè a vegades és complicat donar una resposta de sí o no, però creu que estem davant d'una bona llei, que pot resoldre totes eixes dificultats que vosté plantejava?

I estic d'acord amb vosté que la perspectiva dels joves del món rural, d'alguna manera, s'ha de plasmar o s'ha d'intentar que es definisca amb major mesura, perquè sí que és cert que és un sector que ha estat invisibilitat durant molt de temps, i al qual costa molt d'arribar.
En això, estic d'acord amb vosté.

I després una qüestió que ha eixit durant totes les compareixences, que vosté també ha manifestat, i és la composició del consell rector.
És de veres que s'incrementa el nombre de joves, de representants juvenils en la composició del consell rector, i tots vostés ens han parlat de la necessitat d'equilibrar, diguem, el bloc administratiu, per dir-li d'alguna manera, polític de representació dels joves en un 50%.

A mi m'agradaria ací fer una xicoteta reflexió, que a més compartisc amb la companya de Compromís, i és que el fet de plantejar dos blocs d'un 50%, a voltes, podria provocar el bloqueig de determinades decisions.
Per això, la representació d'este tipus d'òrgans mai no es fa de manera simètrica entre representants de diferents sectors.
És una opinió personal, que no té per què ser compartida, però que també els la llance a vostés perquè la valoren i, en tot cas, la puguem parlar i intentar arribar a acords per a poder obtindre la millor llei possible, que serà la que estiguem tots disposats a fer.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

I ja per últim, el senyor Caballero, en representació del Grup Popular, per un màxim de quatre minuts.
Endavant.

El senyor Caballero Montañés:

Muchas gracias, presidenta.

Gracias, señora Alberola por estar compareciendo en esta comisión, dar su opinión respecto de esta nueva ley de juventud.

Quería hacer algunas cuestiones sobre la ley, algunas las ha comentado, algunas otras no, pero lo primero que quería preguntarle es si cree que está suficientemente definida en la ley la corresponsabilidad que tiene que tener la administración con las políticas de juventud.
Porque yo he leído de mucho pues de Â«promoveráÂ», Â«instaráÂ», etcétera, pero que después no se concreta en mucho.
De hecho, la propia estrategia valenciana de juventud, el contenido lo resume en un párrafo, quiero decir, habla de las medidas para facilitar la emancipación, la ocupación, la formación, la salud, el consumo, pero sin desarrollar, quiero decir, deja un marco lo bastante amplio como para no comprometerse en nada.
Entonces, si a esto le sumas que tampoco existe un régimen sancionador, ¿cómo podemos tener las garantías de que esa ley se vaya a cumplir?

Y también con respecto al presupuesto, al presupuesto que hay, cuál es la opinión que le merece, si cree que es un presupuesto suficiente el que actualmente se está destinando a este tipo de cuestiones, si como alguna de las enmiendas que se han planteado, o alguno de los temas que han salido aquí a debate, si se tendría que cumplir ese 1% en políticas de juventud, y efectivamente si realmente esta ley va a tener un impacto real, la ley, el cuerpo normativo, no digamos luego el desarrollo posterior, que eso ya queda fuera de las manos de estas Cortes, pero si esta ley va a ser una herramienta útil, de impacto, que de verdad comprometa a la administración con las políticas de los jóvenes.

Porque yo echo en falta -en fin, no lo sé, quiero saber su opinión- que las principales preocupaciones de los jóvenes con respecto al empleo, a la formación, a los estudiantes universitarios, no universitarios, a la participación, creo que no llegan a concretarse, creo que faltan medidas concretas en todo este aspecto.
Yo quiero saber su opinión, si cree que debería estar más detallado, si usted echa en falta algo, alguna política que no incorporara esta ley, que debería aparecer.

Y bueno, pues un poco eso.
Quiero decir, si normativamente las medidas presupuestariamente y luego si no se cumple, qué pasa.
O sea, actualmente, con esta ley, uno podría irse a La Generalitat y decir, Â«oiga, es que no están cumpliendo con el mandatoÂ».
¿Qué puede hacer un joven para reclamar eso?

Y usted venía del consejo de gobierno de la UJI.
¿No echa en falta tampoco medidas concretas, o por lo menos que contemple la propia ley a los estudiantes universitarios?
¿No ha echado en falta o cree que se podría hacer alguna enmienda para reconocer también a estos jóvenes, que tienen dificultades, que se están formando en las aulas universitarias, que tienen complicado también acceder a un mercado de trabajo, el tema de las tasas, el tema de las becas, que ha comentado también?

Le preguntaría también cuál es su opinión con respecto a las becas que se dan desde La Generalitat para los estudiantes, para que puedan tener una primera oportunidad de trabajo, incluso las becas de Avalem Joves Plus, que usted las ha mencionado, que le parece también ese tipo de becas.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Caballero.

Doncs ara, senyora Alberola, té vosté quatre minuts per a contestar-ho tot.
(Rialles) Serem generosos, no obstant això, i podrà parlar algun minutet més, però no massa, d'acord?
(Rialles) Vinga, doncs, endavant.

La senyora Alberola Lorente:

Vaig a intentar agrupar-ho per qüestions.
Primer, sobre la participació en aquesta mateixa llei, jo me n'he assabentat per casualitat, i crec que es podrien fer més esforços en millorar la participació i fer eixe principi de publicitat.
Crec que ara és prou barat fer publicitat en xarxes i coses així, que podrien revitalitzar molt la participació dels joves a qualsevol àmbit, no tan sols en aquest.

Sobre la participació general, s'ha comentat, s'estan fent coses, no a totes les universitats és el mateix.
A l'UJI es donen prou facilitats, però tinc entés que, per exemple, a la politècnica és més difícil.
Bé, s'hauria d'estudiar cas per cas, però en general jo crec que aquesta llei sí que té utilitat, sí que pot ajudar que els joves participen més.

Entenc que aquesta llei deixa moltes coses en l'aire, jo també ho he notat, que m'agradaria després fer un seguiment de com es va a desenvolupar.
També entenc que açò és un marc normatiu i que és una declaració d'intencions que, és clar, després establir un règim sancionador i tal.
.
.
No sé, jo no sóc jurista, però jo almenys espere que es complisca.
I sí que té utilitat.

Més coses.
Les ajudes que es donen en beques, taxes.
.
.
Les beques han millorat, les taxes l'última vegada van pujar més del 30%, que és una barbaritat.
Ara baixaran un màxim d'un 15%, si no ho tinc mal entés.
És poc, encara es pot fer més.
Les matrícules universitàries estan pels núvols, està impossibilitant a molta gent estudiar, però d'altra banda també s'han fet avanços, com les beques salari, que també crec que poden ser profitoses per a la gent del món rural, tot i que és veritat que és molt complicat, que normalment, les persones que estem ací representant d'una manera o una altra la societat venim de ciutats, perquè ho tenim més fàcil, que l'exili rural és real, que els pobles s'estan buidant i que encara podem fer més coses en matèria de joventut, en matèria d'ocupació i en moltes més coses.

Més.
Sobre l'anglés, el valencià.
.
.
Per exemple, a l'UJI, que és una universitat xicoteta, ja és difícil estudiar en valencià.
Tu marques a la matrícula que vols estudiar en valencià i després, en la majoria dels casos no és possible.
Començaríem per ahí, que és la nostra llengua cooficial, i després també millorar l'anglés, evidentment, tots volem tindre eixes competències que ara són tan demandades per a qualsevol ocupació.

Més coses.
El tram d'edat.
És cert que és prou ajustat trenta anys.
Jo crec que hi ha persones de més de trenta anys que són joves.
Entenc que és complicat fer una acotació, qualsevol acotació és complicada.

Sobre l'aplicació de la coresponsabilitat, el 50% i estes coses, bé, el fet ja que una votació s'estanque perquè els dos 50% estan ahí en una posició arrelada, és com dolorós.
No ens podem entendre.
Aprovar les coses per una majoria simple és lamentable, perquè no podem renegociar, deliberar.
Potser jo sóc massa utopista, o com vulgueu dir-ne, però per què no, per exemple, fer que totes les decisions s'apliquen per una majoria més ampla i podem conviure-hi els dos 50% i, si no, jo advocaria perquè els joves tinguem un representant més, però és clar, podeu dir que és escombrar cap a casa.

I no sé si me deixe alguna cosa més important.
Ja s'ha acabat el temps, així que gràcies.

La senyora presidenta:

Moltíssimes gràcies.
Aleshores, gràcies per haver vingut i haver-nos ajudat.

I bé, és closa la sessió, però ens quedem els membres de la mesa per al tema de les esmenes, d'acord?
Ja fins la pròxima comissió.

(S'alça la reunió a les 17 hores i 25 minuts)