Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 15 de novembre de 2001.
Comença la sessió a les 10 hores i 10 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 54.
Segona i darrera reunió.**

 

 

***Nomenament dels consellers generals representants de la Generalitat Valenciana en l'Assemblea General de Bancaixa.***

 

**La senyora presidenta:**

 

Bon dia.

Molt honorable senyor president.

Honorables consellers.

Il·lustres diputades i diputats.

Correspon el punt 5 de l'ordre del dia, que és el nomenament dels consellers generals representants de la Generalitat Valenciana en l'Assemblea General de Bancaixa.

En primer lloc, el secretari primer donarà lectura a les candidatures presentades pels grups parlamentaris que han sigut tramitades per la Mesa de les Corts.

En segon lloc, seran cridats per ordre alfabètic els il·lustres senyors diputats i diputades, per procedir a la votació.

Poden utilitzar les paperetes que tenen en els seus escons o bé les que s'han elaborat d'acord amb les candidatures presentades pels grups parlamentaris.
Les paperetes no podran dur qualsevol marca perquè seran declarades nul·les.

Té la paraula l'il·lustríssim senyor secretari primer de la Mesa de les Corts.

 

**El senyor secretari primer:**

 

La Mesa de les Corts Valencianes, en la reunió del dia 14 de novembre de 2001, ha tingut coneixement de les propostes de candidats i candidates realitzades pels grups parlamentaris Popular, Esquerra Unida del País Valencià i Socialista­Progressistes, en ordre a procedir al nomenament dels consellers generals representants de la Generalitat Valenciana en l'Assemblea General de Bancaixa, els noms dels quals figuren en els que jo vaig a llegir a continuació.

Proposta del Grup Parlamentari Popular:

Per Albacete, titular, Víctor Rodríguez de Vera; suplent, Emiliano Castillo Marchante.

Per Barcelona, titular.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, senyories, pregue silenci.
Gràcies.

Continue, senyor secretari primer.

 

**El senyor secretari primer:**

 

.
.
.
Alberto Villagrasa Gil; suplent, Emiliano Giménez León.

Per Alacant, titulars, Rafael Ramón Aracil Manzanera, María Dolores Tortosa Llorca; suplents, Isaac Heras Herades, Ángel Alfredo Albir Blasco.

Per Castelló, titulars, Pilar Acín Fuentes, Jesús Molina García, Antonio Tirado Jiménez, José Vicente Torres Escrig; suplents, Luis Fabra Carreras, Vicente Pablo Farnós de los Santos, María Fernanda Vidal Causanilles, Juan Alberto Faus Benlloch.

Per Madrid, titular, Aurelio García de Sola; suplent, Teresa Mariategui Valdés.

Per València, titulars, Rafael Aznar Garrigues, María del Carmen de Rosa Torner, Manuel Escámez Sánchez, Lucía Eugenia Esteban Villarroya, Francisco Vicente Estrela Jovells, Rafael Ferrando Giner, Enrique García Miragall, José Antonio García Moreno, Juan José González Pla, Ángel Lillo Giménez, José Marquina Paniagua, Andrés Merino Chelós, José Luis Moreno Martínez, Sebastián Naranjo González, Facundo Pérez Jiménez, Jesús Sedano Llorente, Vicente Segarra Bargues, José Vicente Tarazona Campos, Leopoldo Vidal Fontaiña; suplents, María José Ortega, José Luis Gil, Ángel Peláez, Juan José Galiano, José Alfredo Pellicer, Inmaculada Dolores Panpliega, Nieves Martínez, Antonio José Cortell, Sergio Muniesa, Claudia López, Manuel José Crespo, Fernando Amat, Pablo Aguado, María Margarita Giménez, Leticia Vidal, Amparo González, Ana Isabel Cordón, Ester Pérez, María Soledad Vivó.
*(S'interromp la gravació)*

*(Inoïble)* .
.
.
representants de la Generalitat Valenciana en l'Assemblea General de Bancaixa presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià.

Per València, titular, Juan José González García; suplent, Manuel Lubarri Martínez.
Titular, Federico Jorge Tarazona Llácer; suplent, Jorge Iván Castañón Ortega.

Proposta de consellers generals representants de la Generalitat Valenciana en l'Assemblea General de Bancaixa presentada pel Grup Parlamentari Socialis-ta­Progressistes.

Per València, titulars, Jordi Palafox, Joaquín Azagra, Begoña Giner, Fernando García, Enrique Villarreal, María José Llombart, María Isabel Granada, Elvira González, José Luis Pérez de Los Cobos; suplents, Antonio Cubell, Luisa Alama, José Luis Gisbert, Arcadi España, Dolores Forest, Marcià Campos, José Martínez, María Ángeles Pons, Juan Carlos Fitor.

Per Castelló, titular, Javier Fabregat; suplent, Rosa Rapalo.

Per Alacant, titular, Eliseo Fernández; suplent, Gabriela Sánchez.

Moltes gràcies, presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies.
Gràcies, senyor secretari.

Vull recordar a la Cambra que per a l'elecció dels consellers generals representants de la Generalitat Valen-ciana en l'Assemblea General de Bancaixa és necessària majoria simple, per a la qual cosa es procedirà a la crida dels diputats i diputades per donar començament a la votació.

El senyor secretari primer procedix a cridar els diputats i diputades de la Cambra.

 

*(El senyor secretari crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè dipositen la papereta en l'urna)*

Moltes gràcies, senyor secretari primer.

Anem, a continuació, a procedir a l'escrutini de la votació.

 

*(Es procedix a l'escrutini)*

 

El resultat de la votació és de 47 vots per a Víctor Rodríguez Vera, Rafael Ramón Aracil Manzanera, María Dolores Tortosa Llorca, Pilar Acín Fuentes, Jesús Molina García, Antonio J.
Tirado Jiménez, José Vicente Torres Escrig, Aurelio García de Sola, Rafael Aznar Garrigues, María del Carmen de Rosa Torner, Manuel Escámez Sánchez, Lucía Eugenia Esteban Villarroya, Francisco Vicente Estrela Jovells, Rafael Ferrando Giner, Enrique García Miragall, José Antonio García Moreno, Juan José González Pla, Ángel Lillo Giménez, José Marquina Paniagua, Andrés Merino Chelós, José Luis Moreno Martínez, Sebastián Naranjo González, Facundo Pérez Jiménez, Jesús Sedano Llorente, Vicente Segarra Bargues, José Vicente Tarazona Campos, Leopoldo Vidal Fontaiña.

33 votos para Eliseo Fernández Daza, Javier Fabregat Antoni, Joaquín Azagra Ros, Fernando García Monzó, Begoña Giner Insausti, Juan José González García, Elvira González Pardo, María Isabel Granda López, María José Llombart Bosch, Jordi Palafox Gamir, José Luis Pérez de Los Cobos y Esparza, Federico Jorge Tarazona Llácer, Enrique Villarreal Rodríguez.

Cap vot nul i cap en blanc.

Per tant, queden elegits com a consellers generals per a l'Assemblea de Bancaixa com a representants de la Generalitat Valenciana els consellers que han obtingut 47 vots, que és la llista més votada.

Senyories, se suspén la sessió per quinze minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 40 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 25 minuts)*

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la vulneració de la unitat històrica de l'Arxiu de la Corona d'Aragó en l'article 20.
1.
a) de la Llei de la Generalitat de Catalunya 10/2001, de 13 de juliol, d'Arxius i Documents, prsentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 29.
973, BOCV número 120).
Pàgina 3.
646***

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt 6 de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la vulneració de la unitat històrica de l'Arxiu de la Corona d'Aragó en l'article 20.
1.
*a* de la Llei de la Generalitat de Catalunya 10/2001, de 13 de juliol, d'arxius i documents, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula per a la presentació i defensa l'il·lustre diputat del Grup Parlamentari Popular senyor Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Amb la vènia de la Presidència.

Senyories.

Senyores i senyors diputats.

Hui el Grup Parlamentari Popular duu a estes Corts una proposició no de llei que té un objectiu molt clar i molt definit, que és l'aposta i la defensa de l'autogovern, de l'autonomia i la defensa del que marca l'Estatut d'Autonomia.

Senyories, sabem que l'Estat espanyol té un procés de construcció des de l'any 1978, basat en el sistema de les autonomies, en la distribució competencial i en la capacitat normativa dels territoris, i hui, hui, mos veem obligats a vindre a estes Corts a defensar un objectiu bàsic i essencial com és l'autogovern.
I crec que la proposició no de llei que el Grup Parlamentari Popular ha vingut i ha dut a estes Corts és necessària per a defensar els drets culturals i històrics del poble valencià.
Seria un acte d'irresponsabilitat política que qualsevol grup parlamentari davant de la situació que s'ha plantejat no prenguera cartes en l'assumpte i actuara de manera responsable.

Hui jo crec que devem fer referència a l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana per a començar a parlar i a argumentar el que devem fer tots els grups parlamentaris en esta Cambra.
Com diu la disposició addicional segona de l'Estatut d'Autonomia, el Govern Valencià i el Consell de Cultura emetran informe sobre l'avantprojecte corresponent de la norma estatal que regule la situació de l'Arxiu de la Corona d'Aragó, el patronat de la qual disposarà, en tot cas, d'una representació paritària de les comunitats autònomes interessades.

Senyories, això hui s'ha vist vulnerat per l'actuació d'un altre govern autonòmic que té capacitats i competències en el seu territori, però no en la Comunitat Valenciana.
Senyories, s'ha vist i s'ha demostrat com la llei d'arxius i documents del Govern català és una llei que vulnera, és una llei que trenca la unitat arxivística que ha d'estar al voltant de l'Arxiu de la Corona d'Aragó, un arxiu estatal, però un arxiu dels territoris que conformaven l'antiga Corona d'Aragó.
Catalunya, és veritat que en formava part, Aragó, Balears, però els valencians en igualtat de condicions formem part d'aquesta, i hem de ­com marca la norma més important dels valencians, el nostre Estatut d'Autonomia­ complir el manament que ahí se diu.

I hui, esta proposició no de llei és un acte de responsabilitat política i és un acte de sinceritat del Grup Parlamentari Popular amb el que ha de ser l'autogovern i la defensa dels drets dels valencians i de les valencianes.

Senyories, hui posem damunt de la taula una oportunitat històrica perquè tots els grups de la Cambra se sumen a una proposta important, a una proposta necessària i a una proposta de respecte al poble valencià.
El que hui estem debatent és el respecte de l'autogovern dels valencians.

Senyories, la nostra proposta diu tres coses molt clares: en primer lloc, mosatros estem totalment en desacord que el precepte 20.
1 de la Llei d'arxius i documents de la Generalitat de Catalunya diga que dins del sistema arxivístic de Catalunya el primer arxiu és un arxiu que no és d'ells, que no és d'ells a soles, que és l'Arxiu de la Corona d'Aragó.
Un arxiu que, com he dit, és un arxiu estatal i compartit amb altres territoris, amb altres autonomies, amb un nivell d'autogovern com el que tenen ells.

Per tant, mosatros estem en contra d'això, i en segon lloc creem que, estant en contra i manifestant-ho en este parlament, devem prendre les actuacions més importants que hi puguen haver, i per tant, instem en la nostra proposta, com no podia ser d'una altra manera, instem el Consell que sol·licite al president del Govern espanyol perquè interpose un recurs d'inconstitucionalitat a esta llei, a esta llei que vulnera la unitat i la titularitat d'eixe arxiu, i creem que és necessari des de la responsabilitat política, des del respecte a les competències de cada territori, el saber que els principis constitucionals, i en este cas el principi institucional de cada institució de governar i legislar del que és la seua competència, no sobrepasse i pose en situacions com la que ha posat en estos moments a la Generalitat Valenciana, a estes Corts i a la societat, que al cap i a la fi estem representant.

I com no podia ser d'una altra manera, la nostra proposta va encara més enllà, perquè tenim una tercera iniciativa a on demanem al Consell que inste el Govern de l'Estat per a iniciar tots els tràmits pertinents perquè se constituïxca el Patronat de l'Arxiu de la Corona d'Aragó.

Senyories, mosatros creem que esta proposta és necessària, que esta proposta és important pel que significa, perquè significa respecte, perquè significa reclamar el que és nostre i perquè significa autogovern.

Senyories, si hui no estiguérem debatent ací estes qüestions, li estaríem donant l'esquena a les dones i als hòmens que ens han posat ací, a tot el poble valencià.

Senyories, si hui no estiguérem defensant ací el que és nostre, el que és del poble valencià, estaríem enganyant a més de quatre milions de persones que configuren este territori, este territori històric, este territori que té un sostre competencial com el que més, i este territori que almenys des del Grup Parlamentari Popular reivindiquem que tenim els mateixos drets que qualsevol, qualsevol, de les altres comunitats.

Senyories, en estos moments, per a mosatros hi ha hagut un procés per part del Govern català, un procés interessat de regular de manera unilateral un arxiu que és de tots.
Un arxiu que és importantíssim.
Miren, els documents més importants de la història dels valencians estan en l'Arxiu de la Corona d'Aragó, i la història dels valencians és la història del Regne de València, i això són paraules, i això són paraules que no les dic jo a soles, també les diuen des del Grup Socialista, com molt bé marquen els *Diaris de Sessions*, la història del Regne de València està ahí, i creem que és una irresponsabilitat històrica hui deixar que això continue com està legislat i regulat pel Govern català.

Senyories, estem davant d'un oportunitat històrica per a molts per a sumar-se al costat dels interessos de la Comunitat Valenciana.
Hui en este debat no hi pot haver, no hi pot haver posicionament de partit, no n'hi pot haver, hui tots hem de ser valencians, hui no podem ser ni socialistes, ni d'Esquerra Unida, ni del Partit Popular, hui tots hem de ser valencians, perquè esta proposta que hui duem a esta Cambra, estem convençuts que no és una proposta única i exclusivament del nostre grup parlamentari, és una proposta que defensa tota la societat valenciana.
El que és molt clar, el traçar una línia en el que són els interessos de partit i partidistes, legítims, legítims en certs moments, i el que són qüestions d'Estat, i hui parlem d'una qüestió d'Estat per als valencians, que és l'autogovern.
I hui l'autogovern estan, des d'una altra comunitat, estan posant-lo en dubte.

Senyories, hem demostrat des de 1995 que és totalment compatible tindre una perfecta relació amb qualsevol comunitat, una perfecta coordinació, treballar amb alguns objectius en comú, però defensant els interessos de manera clara i de manera rotunda, com hem fet mosatros, de la nostra comunitat.
Perquè hi ha una qüestió molt clara, hi ha una qüestió molt clara: si hui deixàrem damunt de la taula o no haguérem pres esta iniciativa, les valencianes i els valencians en qualsevol moment de la història podrien dir-mos que no hem complit amb la nostra obligació.

Senyories, apel·le des d'esta trona a la responsabilitat, apel·le des d'estes Corts al sentit comú, i apel·le a una cosa molt més important: a la història del nostre poble.
Hem de reivindicar els nostres drets històrics de manera permanent, i hui tenim una ocasió importantíssima des d'estes Corts per a dir-li a la societat valenciana que estem treballant i defensant els seus interessos.

Hui, si deixàrem que els catalans, que la llei que ha aprovat el Parlament de Catalunya regule, dirigixca i tinga davall la seua estructura l'Arxiu de la Corona d'Aragó, estaríem traint a totes les persones que mos han posat als 89 parlamentaris en estes Corts.

Senyories, l'Arxiu de la Corona d'Aragó, amb la llei que ha aprovat el Parlament català estarà coordinada pel Departament de Cultura del Govern català.
Un arxiu estatal i compartit amb quatre comunitats.
Senyories, hui seria una irresponsabilitat el que no prenguérem cartes en l'assumpte.
Senyories, jo els demanaria a tots els membres d'esta Cambra que diguen sí a esta proposició no de llei, perquè és dir-li sí a la història del nostre poble, és dir-li sí als interessos de més de quatre milions de persones.
I jo estic convençut que totes les posicions són legítimes, totes les posicions, però n'hi han qüestions que són de tots, i n'hi han qüestions a on no se pot fer bandera, i jo crec que la història de la democràcia autonòmica valenciana, la curta història, mos ha demostrat moltes vegades que les banderes totes cauen, totes!
, d'un costat i de l'altre, però n'hi han qüestions d'Estat que són de tots, i ahí jo voldria que poguérem trobar-mos tots els grups, tots els grups.

És veritat que hi havia una altra iniciativa, que l'arrepleguem, l'arrepleguem íntegrament en la nostra, però mosatros donem un pas més allà, que és el de tindre la garantia de l'Estat que les nostres institucions, que els nostres béns culturals més preats són nostres i ningú va a regular-los sense tindre el nostre consentiment.

Senyories, hui tenim una oportunitat importantíssima, hui és un dia ­jo crec­ dels pocs que se debaten en este parlament qüestions que afecten l'autogovern de veritat.
I hui els grups parlamentaris deurien fer un esforç importantíssim per a sumar-se a esta proposta, una proposta que, com he dit, l'únic objectiu que té és el respecte al poble valencià, el respecte a l'autogovern i el respecte a l'Estatut d'Autonomia.

Senyories, en estos moments, jo crec que l'Estatut és una norma sagrada i que això tots ho compartim.
I la història també és sagrada.
També.
La història de tots.
I hui deuríem des d'estes Corts assumir el compromís de defensar de manera clara els interessos de la Comunitat Valenciana.

Senyories, si algú es depenja d'esta proposta és molt lliure de fer-ho, però que sàpien que es despengen de la proposta de defensar l'arxiu de la Corona d'Aragó en el que és de la Comunitat Valenciana.
Si algú hui no vol estar al costat dels valencians té una oportunitat d'or per a votar en contra, per a no recolzar esta proposta.
Si hui algú creu que no es mereixíem els valencians tindre en l'arxiu de la Corona d'Aragó el pes que hem de tindre i participar de la seua regulació, que voten en contra.
Tots tenen l'oportunitat.
Lliurement cada un pot posar-se on vulga.
Però, sí que els dic una cosa des d'este grup parlamentari, des del Grup Parlamentari Popular, el sentit de la responsabilitat, el sentit de l'honestedat política com a valencians que hui ens la juguem, hem de votar-ho a favor.

I jo, amb un to conciliador, senyories, amb un to de dir-los: participen d'una cosa que és de tots, facen una aposta per la Comunitat Valenciana, facen una aposta per l'autogovern, facen una aposta pel que mosatros estem ací, que és per a representar i defensar els interessos de tota la societat valenciana.

Senyories, esta proposta té un objectiu molt clar.
I, com he dit, demanem que el Govern de l'Estat done els passes pertinents per a interposar un recurs d'inconstitucionalitat.
I li demanem al Consell a què inste al govern de l'Estat a regular ja, a regular ja, el patronat de la Corona d'Aragó.

Jo crec que des d'este grup parlamentari hem fet tots els esforços possibles perquè hui es puga votar a favor esta proposta.
Hem fet una aposta pel que és nostre.
Hem fet una aposta per l'Estatut.
Hem fet una aposta per la responsabilitat política.
I jo l'única cosa que demanaria a tots és que la proposició no de llei que hui presenta el Grup Parlamentari Popular siga una proposició no de llei que l'assumisquen tots els grups de la Cambra i que la facen pròpia, que quan acabem este debat tots puguem dir que hem defensat les senyes d'identitat culturals, que hem defensat una manifestació cultural com és l'arxiu de la Corona d'Aragó amb una rotunditat i amb una claredat que a les dones i homes de la Comunitat Valenciana no els càpiga mai cap dubte que tenen un Parlament, un Parlament sobirà que governa i que vetla pels seus interessos.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

A esta proposició no de llei no hi ha esmenes presentades.
Per tant, correspon la intervenció del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

El senyor Oltra per a fixació de posició.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Bé, jo crec que la defensa del patrimoni cultural valencià no es fa precisament com s'acaba de dir des d'aquesta trona, no es fa merament en discursos amb una gran càrrega demagògica, que jo crec que el mateix ponent és el primer que reconeix amb el seu to aquesta qüestió.
Es fa treballant pel patrimoni valencià.
No es fa esperant a vore què fa la resta per a posicionar-se a la contra.
Es fa defensant eixe patrimoni.
I temps suficient ha hagut per a això.
I l'autogovern no basta en reclamar-lo ací o en dir que es vol exercir.
Cal exercir-lo.
Fa vint anys del nostre Estatut d'Autonomia i queden moltes qüestions, especialment també en temes de patrimoni per a poder desenvolupar.

És clar que l'arxiu de la Corona d'Aragó és un tema molt important per a nosaltres, per a nosaltres i per a altres comunitats germanes: Catalunya, Balears, Aragó.
És un tema molt important que en estos moments continua sent competència de titularitat estatal, sense perjudici de la seua gestió per part de les comunitats autònomes.
I no és cap novetat dir que les institucions més directament relacionades amb la cultura valenciana, el Consell Valencià de Cultura, per exemple, des de fa anys està instant al Govern Valencià, i no parlem solament de l'època cèlebre socialista, parlem també de l'època del Partit Popular.
Recent arribat el Partit Popular al Govern Valencià el Consell Valencià de Cultura li va remetre aquest informe en el qual fa tota una sèrie de consideracions i urgeix que el Govern Valencià ­ja del Partit Popular­ es dirigira a Madrid a resoldre el tema pendent de la creació del patronat, de la regulació d'eixe arxiu i d'una bona col·laboració entre les comunitats autònomes més directament interessades en el tema.
Això no s'ha fet.
I a nosaltres ens agradaria saber per què no s'ha fet, per què el Partit Popular no ha menejat aquesta qüestió quan ja tenia la responsabilitat de govern en eixe any al País Valencià i des de ja fa també alguns anys més a nivell de l'Estat.
Ens agradaria que ens contestara eixa qüestió.

Com és possible que a pesar de què el nostre Estatut d'Autonomia diu, en una de les seues disposicions, que eixe és un tema que cal resoldre i és un tema important per a tots, encara continua sense resoldre's?
Ja sé que haurà alguns que tenen més part de culpa probablement d'això, però vostés ja van per a set anys de govern en els quals crec que també tenen una responsabilitat molt forta.

Com es pot parlar d'eixa defensa de l'autogovern?
Un tema tan estrictament lligat a la nostra història, al nostre fet diferencial, encara continua amb mans de l'Estat.
Què poca preocupació hem tingut!
Què poca preocupació per resoldre un tema que els primers interessats haurien d'haver estat nosaltres, no l'Estat, que m'imagine que encara estarà esperant que les comunitats autònomes, especialment aquelles que més es queixen ara, ens demanen, ens obliguen a regular este tema perquè no crec que ells tinguen més interés que nosaltres.
O és que tenen més interés que nosaltres?
O és que eixe discurs de defensa del patrimoni valencià es queda ací?
No s'atreveixen a plantejar-ho a Madrid.
No s'ha atreveixen a plantejar-ho davant de les altres comunitats autònomes per a regular eixe tema que està ahí.

No solament en l'any 1996 el Consell Valencià de Cultura ho va dir, ho diu constantment.
Ací tinc jo ­m'imagine que vosté també­ la memòria corresponent a l'any 2000 del Consell Valencià de Cultura.
Torne a dir, correspon al Consell Valencià de Cultura de manera especial emetre informe al que fa referència la disposició addicional segona de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana.
O siga, continua reivindicant l'òrgan més estrictament, en teoria, defensor del nostre patrimoni, continua reivindicant al consell del Partit Popular que exercisca les seues funcions en defensa d'això.

Per tant, menys ser hipòcrites en esta qüestió, menys ser piròmans en qüestions d'enfrontament amb altres comunitats autònomes i, per tant, posen-se a treballar vostés i la resta de comunitats autònomes interessades en la qüestió.

I és cert que Catalunya ha fet una nova llei en el mes de juliol sobre arxius d'aquella comunitat.
I és cert que en el seu article 20.
1 diu textualment el que ací s'ha fet referència, i això és cert.
Segurament aquesta redacció probablement no siga la més encertada.
Li puc dir que nosaltres no hem participat d'ella.
Quan parla en l'article 20 sobre arxius que integren el sistema s'arxius de Catalunya diu, l'a): "l'arxiu de la Corona d'Aragó", però, el b): "els arxius de la Generalitat de Catalunya".
O siga, està diferenciant clarament, clarament el que és una cosa i el que és altra.
També diferencia als que són de l'església dels que són de la universitat.
Vostés mateixos en la seua proposta s'han vist obligats a reconéixer que en el preàmbul d'aquesta llei es contempla una qüestió molt important, i és que diu: "Encara resta pendent ­i això està en el preàmbul de la llei­, però adaptar al marc estatutari el règim jurídic de l'anomenat arxiu de la Corona d'Aragó, que conté els fons més importants per a la història de Catalunya medieval i moderna".
Això ho diu el preàmbul de la llei i, per tant, està reconeixent una realitat que està pendent de resoldre.
O siga, no crec, a no ser que es vulga tindre massa imaginació o una voluntat no excessivament clara vore altres tipus de qüestions.

Però és que l'article 3 encara em pareix prou més didàctic.
I sobre això vostés no han fet referència.
Eixe l'han tapat.
L'article 3 diu: Àmbit d'aplicació d'aquesta llei.
En el punt 2 diu: "Els arxius de titularitat estatal ­que és aquest­ inclosos els integrants al sistema d'arxius de Catalunya, es regiran per la legislació estatal".
Què ens estan dient ací?
Jo crec que el Parlament català ha fet la llei que segurament els faria falta, però han respectat estrictament tot allò del que no tenen competències i que no volen apropiar-se.
I eixa és la impressió que a mi em dóna.
Però, no solament a mi.
Aquesta llei ha estat aprovada per unanimitat en el Parlament de Catalunya.
I el Partit Popular, que té una presència molt forta en eixe parlament i que, a més, recolza al president Pujol, ha votat a favor.

Però, com venen vostés ací ara del Partit Popular valencià queixant-se de no sé què quan el Partit Popular català ha defensat i ha votat aquesta llei?
I textualment vaig a llegir-le part de la intervenció del representant del PP a Catalunya: "Crec que s'ha fet.
.
.
que entre tots farem amb la seva aprovació la millor llei que es podia fer.
Era *(inintel·ligible)* del departament, han estat bones les aportacions de les esmenes i en aquesta línia també han estat molt bones i molt útils totes les aportacions dels professionals del sector".
Està meravellat!
O siga, el representant del PP català està meravellat d'aquesta llei.
Què és el que passa?
O siga, què és el que passa?
Vostés també participen allí d'eixa voluntat apropiadora del tema?

Jo crec que no cal vore fantasmes probablement on no estan.
I jo crec que, a més, no em pareix absolutament gens encertat que aquesta polèmica, que jo crec que és una polèmica molt, molt artificial, es faça en aquestos moments.
No?
Tinguem en compte que és un tema que està pendent de resoldre.
Jo crec que caldria buscar vies de col.
laboració entre totes les comunitats per a resoldre un tema que els deu interessar a tots.

Per tant, posem-nos a treballar.
Sobre el tema inclús en la pròpia junta es va comentar la possibilitat d'arribar a algun tipus de consens, que pareix que és impossible en este tema, en el sentit que hi ha una part de la seua proposta que ens pareix encertada, que és la proposta de regular això, encara que arriba amb una tardança impressionant, però em pareix una cosa absolutament desorbitat el plantejament que jo crec que és absolutament.
.
.
, això sí que és un plantejament partidista i un plantejament de crear divisió, i un plantejament que respon jo crec un poc més a eixa fòbia a voltes catalanista que es té, que en el tema dels autors catalans s'ha tingut molt recentment, per exemple, o tal volta siga la quota que cal de cara a eixe sector blavero que encara té la seua presència i que algunes enquestes diuen que pot pujar en vot i que, per tant, cal intentar que això es confirme.

I eixa és la proposta que ens fan vostés ací, l'adornen d'una sèrie d'elements, però, ull!
, ull!
, que amb este tipus de qüestions crec que no s'ha de jugar, i crec que no s'ha de fer el tipus de política que vostés han plantejat en aquesta proposta, perquè és una política perillosa i, a més, és una política a la que no se li troba sentit.

Com des del País Valencià, nosaltres, es planteja un enfrontament directe a una decisió que jo crec, després d'haver llegit clarament el text de la llei i de les intervencions d'alguns dels ponents de la mateixa, jo crec que no es pareixen res al que vosté acaba de dir ací, en res, absolutament?
O siga, són qüestions que vosté ha anant imaginant-se.
Però, com es pot plantejar eixe enfrontament entre dues comunitats, que els agrade a vostés més o els agrade menys, són dues comunitats germanes, igual que la comunitat balear o la comunitat d'Aragó?
I això es fa avui, precisament avui que es té coneixement que el president Zaplana va a ser el candidat ­perquè de moment ni tant sols és el president­, va a ser el candidat a presidir el comité de regions europees.
Quin millor exemple per a estrenar-se en el càrrec que buscar l'enfrontament d'una regió europea, la nostra, la que ell presideix, i que va a presidir eixe comité europeu, amb una altra regió europea espanyola i damunt germana!
Millor targeta de presentació crec que no haguera pogut tindre el president Zaplana.
El primer dia en què ja és candidat.
.
.
, no sé què passarà el dia que siga president, però de moment sent candidat s'estrena demanant un recurs d'inconstitucionalitat contra la comunitat germana de Catalunya.
Que jo crec que no ha fet res de l'altre món, perquè a voltes també cal mirar-se un poc en l'espill.

Vosté coneix la Llei de patrimoni cultural valencià?
La coneix?
Sap tot el que es diu ahí?
Perquè és que és curiós, és curiós perquè, clar, un al final ha de mirar i dir: menys mal que els catalans, eixos famosos catalans tan roïns no ens van plantejar un recurs d'inconstitucionalitat a nosaltres, perquè en eixa dinàmica que vosté defensa perfectament podrien haver plantejat això.

Vosté sap què diu una de les disposicions addicionals de la nostra llei del patrimoni, feta per vostés ja en l'any 1998?
La tercera sap què diu?
Vaig a llegir-li-ho.
"En qualsevol cas, es consideraran béns d'interés cultural valencià tots els documents dipositats en l'arxiu de la Corona d'Aragó que tinguen relació directa o indirecta ­o siga, tot­ amb el procés històric de l'antic Regne de València.
.
.
Comunitat Valenciana".
O siga, qualsevol tema.

O siga, nosaltres sí podem considerar.
.
.
A mi és que me pareix bé això, i me pareix bé allò altre tema.
Si jo crec que no cal buscar falsos enfrontaments.
Jo crec que això és un patrimoni comú de les quatre comunitats i, per tant, les quatre tenen dret ­nosaltres també, i ja ho hem fet­ a reivindicar que una part substancial d'eixe patrimoni és nostre i que cal regular-ho.
I aquells fan el mateix que nosaltres hem fet.
I jo crec perillosa la via eixa de buscar enfrontaments.

Vostés volen de veritat defensar el patrimoni valencià?
Busquen altres vies.
Les tenen aixina, aixina.
Per exemple, no baixen els pressupostos per a l'any 2002 de la manera que van a abaixar el tema del patrimoni, el 26%.
Això està en la proposta de pressupostos que vostés fan.
És eixa la manera de defensar el patrimoni?
Verborrea ací per a queixar-se d'uns, però a l'hora de la veritat, en les pròpies responsabilitat, ahí fallen estrepitosament.

Jo crec, senyor Serra, que amb aquesta proposta fan un floc favor al nostre patrimoni comú, en este aspecte comú, patrimoni del qual hem d'estar molt orgullosos; fan un flac favor a la col·laboració que s'ha de fer.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, acabe.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
els agrade o no els agrade, amb comunitats germanes que tenim ahí al costat, i fan un flac favor a la possibilitat d'autogovern, que fins ara hem perdut ja massa anys de poder demostrar que això no quedava en un discurs, que quedava en realitat.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Té la paraula el senyor Serra per a rèplica.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Amb la venia de la presidència.

Senyories.

El debat és important perquè col·loca a cada u en el seu lloc i mostra el talant i mostra les posicions de cada formació política.

Mire, jo no vaig a dir-los que vostés són hipòcrites, que vostés són piròmans, que vostés no s'acaben de creure allò de la Comunitat Valenciana, que a vostés els dóna exactament igual l'autogovern, que vostés en tal d'estar cada vegada més pròxims del seus germans, els dóna exactament igual tot, però al final, com vosté molt bé ha dit ací, no es creuen ni la Comunitat Valenciana ni l'autogovern per a res.

Senyories, cada Parlament i cada comunitat té la seua sobirania i les seues competències, i poden legislar i regular en la seua responsabilitat.
A mosatros mos dóna igual el que s'haja aprovat allí.
Si atempta contra els interessos de la Comunitat Valenciana, haja votat qui haja votat, estarem en front, estarem en front.

Per tant, l'argument tan primari i l'argument tan superficial que allí ha eixit per unanimitat, a mosatros no mos serveix.
Els interessos dels valencians són els nostres interessos.
I el Partit Popular de la Comunitat Valenciana, i el grup parlamentari que està en estes Corts i el Govern al qual estem sustentant, els interessos de la Comunitat Valenciana anem a posar-los per davant dels interessos de partit, com hem demostrat tantes i tantes voltes, cosa que vostés no se creuen, cosa que vostés han demostrat des de l'oposició que no se creuen.

I mire com és la història.
Vosté diu que arribem tard, que ja fa sis anys que governem.
Jo crec que el seu grup en la Cambra duu molts anys i poques iniciatives ha donat en esta direcció, molt poquetes, per no dir-li'n que cap.
Vostés no caminen en eixa direcció, vostés caminen en una altra direcció.

Jo sí que li podria dir a vosté: vol que comparem la defensa d'interessos de la Comunitat Valenciana del seu grup i del nostre?
Quan vulga i on vulga, quan vulga i on vulga.
Deu a zero, deu a zero.
*(Remors)* I vosté sap que és veritat.
Però no ho sap vosté.
Sap qui s'entera més que ningú?
La societat valenciana.
La societat valenciana ho té molt clar, la societat valenciana diferencia de manera molt nítida qui està al costat dels valencians i qui no està al costat dels valencians.
I al final, uns tenen una representació com la que tenen i altres en tenen una molt digna, com la que vostés tenen.
I això separa i deixa molt clar les postures.

Jo crec que vostés.
.
.
vostés han parlat d'enfrontaments.
Mire, més col·laboració que hi ha amb el govern de Catalunya governant el Partit Popular, no n'hi havia hagut abans.
Més nivell de coincidència i d'interessos comuns, no n'hi havia hagut abans, per molt que vostés parlen d'enfrontaments ficticis.
Però sí que li dic: la clara defensa dels interessos valencians no anem a anteposar-los mai a interessos ni localistes ni partidistes.
I això jo crec que a vostés, vostés que s'han acostumat a fer una oposició en el seu volum, una oposició en minúscula, els ve molt bé per al regat en curt.

Però, mire, ací s'ha de tindre visió de comunitat, ací s'ha de tindre visió d'estat per als problemes i per a les necessitats.
Però hui, en una qüestió que estem plantejant de respecte al poble valencià, des del Grup Parlamentari Popular utilitzarem totes les energies per a defensar els nostres interessos.
Hi ha diferències molt clares entre el seu grup parlamentari i el projecte polític que vostés representen i el nostre.
Estic inclús d'acord que vostés puguen arribar a defensar una altra configuració territorial de l'Estat, me pot parèixer fins i tot respectable per la seua part.
Mosatros no ho compartim i estem en front d'això, i representem a un nombre important de ciutadans que no ho comparteixen.

Però hui, amb la proposició no de llei que duem a estes Corts, els donem l'oportunitat perquè peguen el bot i que diguen que es posen al costat dels interessos de la societat valenciana.
Els donem l'oportunitat que se sumen a defensar el que és nostre, el que és de tots, també seu, dels seus votants, de la formació política que vosté representa.

Però, senyoria, no diga que mosatros busquen enfrontaments, perquè si vindre i tindre com a grup parlamentari una actuació de defensa dels nostres interessos per a vosté és un enfrontament, jo crec que el que està confonent les postures és vosté.
Mosatros hui esta proposició no de llei no la duríem a esta Cambra si el Parlament català no haguera legislat com a legislat, no haguera trencat un principi de lleialtat institucional, com és el de regular matèries que afecten a altres comunitat sense comptar amb elles.

Hui l'Arxiu de la Corona d'Aragó deu ser una causa que unisca a tots els grups parlamentaris.
I li ho dic: tenen l'oportunitat de sumar-se a favor dels interessos de la Comunitat valenciana.
I si no ho fan, la responsabilitat serà de vostés.
Si no ho fan, al final els qui jutjaran seran els hòmens i les dones de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Té la paraula per a rèplica el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Home, jo crec que vosté ha de recórrer prou a la imaginació, quan no al despistament, quan no tira balons fora.
O eixa tàctica habitual de fer l'oposició a l'oposició.
O siga, es veu que han estat tants anys que a la millor comencen a intuir que això pot tornar qualsevol dia i comencen a fer pràctiques d'eixa matèria.
O siga, en compte d'assumir la seua responsabilitat ­són vostés qui governen ací, ací i a Madrid­, acusen a altres que no fan el que vostés han de fer.
Home, deixem-nos de manyagueries, perquè això dóna la impressió de ser manyagueries.

Vostés tenen una responsabilitat.
És cert que la gent els va elegir a vostés.
A vostés més que a mosatros.
A vore si ara no val l'argument, eh?
A vostés més que a mosatros, i tenen la responsabilitat de governar.
Per tant, han d'exercir eixa responsabilitat.
I no valen les dissimulacions, no valen les dissimulacions.
I se suposa que el Partit Popular és un partit coherent a nivell estatal.
O ja no és tan coherent a nivell estatal quan no interessa?
Perquè els senyors del Partit Popular de Catalunya estan ahí al costat.
Mire, nosaltres no tenim res, absolutament res a favor, ni ens cau bé el senyor Pujol.
El considerem un representant de la dreta catalana.
Per tant, ideològicament, un enemic nostre.
Són vostés els qui estan recolzant-lo.
Pujol no té majoria absoluta en el Parlament català.
Ahí el que es fa és en col·laboració amb el seu govern.
Si li acabe de llegir una declaració entusiasta del seu representant d'allí!

Com és possible que se tinga eixa incoherència en un partit que se les dóna de la major coherència, i d'ordre i de no sé quantes coses més a nivell estatal?
Què està passant en el Partit Popular?
Que en creuar ja la línia divisòria.
.
.
.
?
Això no és seriós.
Això respon a qüestions de política interna valenciana.
I li ho he dit i li ho torne a repetir: vostés tenen la necessitat de cobrir una part de quota per tal que això que van crear en el seu dia no es reactive, i és el moviment d'Unió Valenciana o d'altres encara més radicals que Unió Valenciana.
I astò forma part d'eixa quota d'anar alimentant de tant en tant el foc de l'enfrontament, el foc de la divisió entre comunitats que deurien ser germanes.
I ser germana no vol dir ser "primes", cosines.
*Cuidado* amb això!

I en eixe aspecte, ja dic, cal mirar-se a voltes en l'espill abans de fer determinades qüestions, perquè es donen passos que a voltes després en el temps cal penedir-se.
I, en eixe aspecte, crec que vostés ja tenen una certa experiència de passos que donen endavant i que després no contribueixen a resoldre el problema, sinó inclús agreujar-lo.

Home, dir això ­això ja sí que me pareix molt atrevit per la seua part­ que nosaltres el tema de l'autogovern valencià.
.
.
Nosaltres l'autogovern valencià l'hem defensat sempre.
En una època en el carrer, quan molts de vostés no estaven en el carrer, sinó estaven en alguns llocs fora del carrer i fent determinades qüestions, no precisament defensant l'autogovern.
I ara el defensem ací.
No som nosaltres qui hem bloquejat la reforma de l'Estatut.
Ara que ja vosté és més major d'això que diu, ara que vosté ja és més major i ja és diputat, el bloqueig de la reforma de l'Estatut valencià no és cosa nostra.
És cosa de vostés, de vostés i d'altres, però de vostés especialment.
Són vostés els que estan negant-se contínuament que eixe Estatut de la nostra comunitat no haja estat revisat, no tinga les competències que tenen altres comunitats autònomes.
Per què hem de ser nosaltres menys que Catalunya?
Per què no planteja eixa qüestió i no aquesta qüestió tan xicoteta i tan rebuscada que si en l'arxiu de no sé què.
.
.
?
Per què no planteja això?
Per què no ve ací el seu grup i diu: volem les mateixes competències que Catalunya?
Perquè això seria el mínim que els valencians mereixem, pense jo.
Plantege això.
A què no s'atreveix a plantejar-ho?

Es queden en este tipus de qüestions, que si l'arxiu de no sé que, que si la coseta de per allà.
.
.
tot per a alimentar eixa dinàmica que no va a cap lloc.
I li dic: crec que no podien haver elegit pitjor dia per a presentar-ho.
Perquè és una mostra del talant, és una mostra de la voluntat i del que es creu un el tema eixe de les regions europees.
No hi ha regions espanyoles o regions culturalment de la mateixa cultura.
Me pareix molt desafortunat el fet que vostés han fet això.

I no m'ha contestat encara com després ja de quasi set anys de govern encara no han menejat bola en el sentit d'exigir a Madrid, que ja duu també anys de govern del Partit Popular, una solució, una solució.
I han tingut la millor combinació possible: govern del PP ací, govern del PP a Madrid, govern del PP a Balears ­el senyor Matas en tot allò d'Argentina i tot allò­, govern del PP a Aragó i govern en Catalunya del senyor Pujol en col·laboració amb vostés.
Ho han tingut tot per a fer això, per haver regulat d'una manera definitiva el tema de l'Arxiu de la Corona d'Aragó, i no ho han fet.
Si és que a vostés això ni els preocupa.
Igual que no els preocupa la defensa del patrimoni valencià.
Molt de discurs, però a l'hora de la veritat, dels xavos, ni un duro, baixant constantment.
I això són realitats.
Això no és demagògia.
Això és realitat.
.
.
científica, científica.
I vosté va a tindre l'oportunitat, si no creu això, mitjançant les esmenes que m'imagine que des de l'oposició presentarem, de corregir eixa situació.

Per tant, jo demanaria: si no volen aprofundir en eixa ferida artificial que moltes voltes han sigut vostés els causants que es cree entre comunitats autònomes, especialment de la catalana, vostés el que deurien fer és refer aquesta proposta, deixar els aspectes que poden ser interessants i que poden trobar un consens suficientment ample, que seria anar ja d'una volta a resoldre de veritat una qüestió; deixar de costat el tema del plantejament d'inconstitucionalitat, que a més me pareix d'un atreviment.
.
.
Jo crec que això jurídicament no se sosté, per allà vostés se volen estavellar-se.
El que sí que me preocupa no és que s'estavellen vostés, és que a nosaltres.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, vaja finalitzant.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
com a comunitat ens volen fer estavellar, i això sí que preocupa.

Per tant, els plantege: rectifiquen eixa proposta, deixen el que de veritat té sentit, té consistència, i nosaltres la podríem recolzar.
Però si fiquen el tema de l'enfrontament, que pareix el tema estrella en la proposta de vostés, lògicament nosaltres no anem a contribuir a la divisió entre comunitats autònomes espanyoles.
No anem a contribuir a eixa divisió ni a interessos partidistes molt sectaris per part de vostés.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula, per a fixació de posició, el senyor Vives en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Presidenta.

Senyories.

Una vegada més crec que hem assistit ací a les Corts Valencianes a una soflama anticatalanista, dient que els catalans són els "malos" de la pel·lícula i que mos volen furtar fins i tot les nostres terres.
Hem assistit una altra vegada a un discurs que l'únic que fa és escenificar el doble llenguatge.
I hem assistit una altra vegada a l'escenificació del que és més important, de la cerimònia de la confusió.

I nosaltres no anem a entrar en eixa cerimònia de la confusió.
Nosaltres anem a votar en contra d'esta proposició no de llei.
N'hi ha moltíssimes raons que avalarien el nostre vot en contra, però jo, com que tinc un temps limitat, vaig a centrar-me fonamentalment en cinc.
Cinc són les raons que voldria exposar, encara que fóra breument, per quina raó no anem a recolzar eixa proposició no de llei.

La primera, i no és la primera perquè siga la més important, és a dir, n'he posat cinc per allò que algunes n'havia de posar; però no vull que entenguen que la primera és la més important i l'última és la menys, sinó que la primera.
És perquè jo crec que hi ha una utilització *torticera* del que és la majoria absoluta d'esta Cambra.
Hem assistit a un Ple on hem aprovat dos lleis, on hui tenim una proposició no de llei, i on no està la compareixença del govern, només perquè la voluntat majoritària, és a dir, absoluta, de la majoria absoluta del Partit Popular, així ho ha volgut.
No hi havia ninguna altra raó.

És més, si vostés miren el *Diari de Sessions*, senyories, voran que nosaltres, el Grup Socialista, va presentar amb el número de registre d'entrada 29.
933, una altra proposició no de llei per a parlar precisament d'això.
I tanmateix, hui estem tractant una proposició no de llei que ha presentat el Grup Popular després de la nostra, la 29.
973.
Però, com que la majoria absoluta és la majoria absoluta, doncs no hi ha cap problema.
Es lleva la primera, i es passa a saber quan, i es fica la primera perquè el partit.
.
.
Inclús ja sabem que ha hagut una petició de compareixença de l'honorable president a les Corts, i possiblement hi haurà una reunió per a vore quan es fa això i quan es fa bo.
Perquè clar, la majoria absoluta és la majoria absoluta.
I a partir d'ara l'ordre del dia ja no té res a vore en ningun tipus; és: com que mosatros som la majoria fem el que volem.

Miren, nosaltres no anem a recolzar això.
No anem a recolzar eixe plantejament.
Perquè creem que, amb independència que tinga o no la majoria absoluta, les regles del joc hi ha que mantenir-les.

El segon element, és perquè pensem que pensàvem nosaltres que fins ara el Partit Popular recolzava també el govern del senyor Aznar, i el govern del senyor Aznar estava, en este moment pareixia que estiguera prou bé, que ell sabia defensar les seues competències.
I en la proposició que veem del Partit Popular pareix ser que no les sap defensar massa bé.
No sabem si és que el senyor Zaplana vol esmenar-li la plana al senyor Aznar, perquè ja està fallant en algunes coses, i això de la guerra de la successió és precís anar col·locant-se.
Perquè en realitat les competències que diuen que hem de defensar són les competències estatals, perquè això és una norma estatal, i hem de defensar-les nosaltres des d'ací.

Doncs home, no ho sé jo.
Però és clar que nosaltres, el que siga Zaplana o que vaja per la carrera de la successió d'Aznar o no, no mos preocupa gens, al meu grup no li preocupa gens.
Però el que no voldríem és que mos clavaren en este embolic per culpa d'un problema partidista, *(remors)* perquè això, evidentment, a nosaltres no mos interessa gens.
*(Remors)*

Però clar.
Jo també voldria preguntar-li als companys del PP.
¿Quant de temps vostés són capaços de mantenir una mateixa posició durant al llarg del temps?
Quant de temps?
Que m'ho expliquen.
Resulta que el Partit Popular, a Catalunya, va i recolza per unanimitat una llei que fa el Parlament català, i al cap d'uns dies, inesperadament ací, ha canviat d'opinió, i ¿quant de temps el Partit Popular pot mantenir una única postura referent a un tema tan important com aquest?
Que mos ho expliquen.
Perquè, és clar, el que no entenem de ninguna manera és com és possible que ací passe això i que el PP a Catalunya vote a favor.
Perquè clar, això a nosaltres mos costa d'entendre.

La quarta raó, és que jo no sé si saben, ses senyories saben, no ho sé si ho saben o no, que a Catalunya governa un partit nacionalista, amb un líder que és Jordi Pujol, i que va i resulta que el que li dóna suport no es creguen vostés que és el Partit Socialista de Catalunya, no, és el Partit Popular.
Clar, ¿algú pensa ­que tinga tres dits de front­ que el partit que governa amb coalició amb un altre a Catalunya pot presentar una proposició no de llei sense que el que li dóna suport ho autoritze?
Algú de vostés ho pensa realment?

Home!
Tot el món ha vist el paper que ha hagut de fer Convergència i Unió en el tema de Gescartera, perquè els senyors del PP aixina ho han volgut.
I no ha tingut més remei que fer-ho.
I què és el que passa?
Què és, que el tema de Gescartera és important i el tema de la llengua no és important?
No serà una altra cosa?
¿No serà que allí la gent del PP, com fa ací, l'única cosa que li interessa és que això no li preocupa i li preocupen unes altres coses?

Jo crec que el problema fonamental és, com deia abans, el tema del doble llenguatge.
Que en això són mestres.
Ja estem en la cinquena, diríem, el cinc element pel qual mosatros no podem votar a favor: és el doble llenguatge.
O siga, que va i resulta que el PP allí, a Catalunya, com ha de ser catalanista perquè si no allí no es menja una rosca, allí vota a favor.
Però clar, ací encara hi ha algun element anticatalanista, què hem de fer?
I tenim el doble llenguatge.
Per una banda aprovem l'Acadèmia de la Llengua, perquè mosatros estem per la unitat, i estem per tot açò, perquè açò de l'altre, això ja era una cosa molt antiga.
Perquè fins i tot ja, com havia dit algú abans, com el tema d'Unió Valenciana ja no existeix, pràcticament ja ha desaparegut, s'ha hagut de pagar un preu, jo crec que molt poquet, perquè ja això no existira, i ara ja no tenim eixe problema.

Però clar, com resulta que hem pactat el tema de la llengua, algun gest hem de fer, perquè encara hi ha ahí un element, uns quants vots que també hem de.
.
.
Perquè el problema és la utilització de tots els elements per a aconseguir vots.
Que és l'única cosa que interessa.
Perquè no creuen en res, senyories.
Ni creuen en el català a Catalunya, ni creuen en les senyes d'identitat dels valencians ací.
No, no creuen en res, perquè l'única cosa que creuen és què és el que els pot aprofitar per a guanyar més vots.
I creuen vostés.
.
.
Clar, i jo els diria que és que com no lligen massa coses, ni tan sols per no llegir no lligen ni el que diu el seu exconseller Villalonga, que ja els ha dit claríssimament que açò és ja una cosa que està passada de moda, que això és un problema artificial, que en este país ja no existix eixe problema, que el que han de fer és dedicar-se a fer altres coses.

I nosaltres no podem estar mantenint el doble llenguatge i mantenint eixa situació, que l'única cosa que mos porta és a una situació d'esterilitat cultural, d'esterilitat normalitzadora, que al final el que interessa és que açò del valencià desaparega.

Miren vostés, no és possible pensar que ací estem ara defensant les senyes d'identitat dels valencians, que hem pactat ja el tema de l'acadèmia, però que n'hi ha 70 milions de pessetes per a subvencionar a una real acadèmia que tots sabem per a què està muntada.
No és possible pensar que estem ara defensant ací les senyes d'identitat dels valencians i resulta que estem posant 10 milions de pessetes per a una activitat que és Lo Rat Penat, que evidentment tot el món sabem a què es dedica, a anar en contra precisament d'eixa situació.
Clar, si això és de deveres, si això és de deveres, ¿com és possible pensar que mosatros mos podem creure que el Partit Popular està a favor de fer eixe tipus de qüestions?

Miren vostés, no s'ha creat l'Arxiu de la Corona d'Aragó perquè el Partit Popular no ha volgut.
A Catalunya governa el senyor Jordi Pujol amb el suport del PP; a la nostra comunitat té el Partit Popular majoria absoluta; a nivell de l'Estat espanyol el PP governa també amb majoria absoluta; el Grup Socialista ha presentat en estes Corts ja dos vegades el fet d'instar al govern per a què es cree el Patronat de l'Arxiu de la Corona d'Aragó.
Però no ha tingut ningun resultat positiu.
Perquè això, aleshores, no era important.
És important hui per a vore si rasquem alguna coseta.

Miren, senyories, jo crec que no és possible, perquè clar, ¿me volen contar vostés quines circumstàncies s'han de donar, per a què el Partit Popular, d'una vegada, inste a la constitució del Patronat de la Corona d'Aragó?
Quines són eixes circumstàncies?
Explíquen-les.
I nosaltres les sabrem.
Perquè seria molt convenient que si sabérem eixes circumstàncies sabérem per què no s'ha constituït.
Perquè si estiguera constituït este problema no existiria, senyories.
Si estiguera constituït açò no haguera passat.

I no vull entrar en el tema de la llei dels catalans, que ells han fet el que consideren oportú.
No vull entrar en això.
Perquè segurament entraríem i dirien que aquella llei no atempta per a res en el tema de l'arxiu.
Però no vull entrar.
No vull ni dir-ho tan sols.
Perquè eixe no és el debat de hui.
El debat de hui és la utilització, des del meu punt de vista, d'una manera partidista, d'una manera electoralista, d'una manera que va en contra d'eixos interessos que diuen defensar, perquè això va en contra d'eixos interessos, és portar hui ací un debat, utilitzant la majoria absoluta, sense ningun respecte a la Cambra, des del punt de vista del que s'ha fet abans, del que s'ha fet ara i del que possiblement es farà demà.

I és clar, nosaltres, li he de dir claríssimament, que nosaltres no anem a entrar a eixa cerimònia de la confusió.
No anem, nosaltres per nosaltres, a fer possible que la gent perda ni un minut parlant de problemes que no existixen en la societat, parlant de problemes artificials que es fan des del sector majoritari del Govern, des del sector majoritari que recolza el Govern, des del partit majoritari que està recolzant al govern en esta Cambra, amb l'única intenció de tirar balons fora, i d'amagar la seua incapacitat per normalitzar la llengua, i la seua incapacitat i la seua voluntat de normalitzar realment la nostra llengua.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Vives, vaja finalitzant.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Acabe de seguida, presidenta.

Per això vull que sàpiguen claríssimament, que ni ara ni després, el Grup Socialista va a entrar en eixa cerimònia de la confusió.
Sap per què?
Perquè nosaltres, senyories, sí que mos creguem en el que som els portadors de la memòria col·lectiva del poble valencià, que ha lluitat molt per a conservar la seua llengua, i que esperem que dure molts anys més encara que siga en contra del Partit Popular.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vives.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Serra.
*(Remors)*

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Amb la vènia de la presidència.

Senyories.

Jo me faria una pregunta, i és: per què?
Per què els valencians se mereixen esta oposició?
*(Remors)* Per què els valencians se mereixen una oposició que encara no ha sigut capaç de llevar-se la *burka*.
I haurien de llevar-se la *burka*.
*(Remors)* Primer quan governaven, li tenien por a Madrid, i hui, en l'oposició, la *burka* a Catalunya.
I eixa és la història que els valencians saben de vostés.

Miren, miren, hui, hui vostés han demostrat *(remors)* que no tenen.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

**El senyor Serra Cervera:**

 

.
.
.
cap argument, senyories, cap argument per a votar en contra d'esta proposta.
Cap.
Però bo, ¿com van, com van vostés a donar un pas en favor d'una cosa que proposa el grup majoritari, en favor d'una cosa que és significativament important per part del govern del president Zaplana, de defensar els interessos de la Comunitat Valenciana?
Si vostés, des de fa sis anys, han tingut oportunitats magnífiques per a dir-los: valencians no progresseu, valencians no aneu a més.
Si ho fan contínuament!
Volen que fem un repàs?
Si a vostés els ha donat exactament igual tot, tot el que fóra bo per a la Comunitat Valenciana.
I a això me referiré ara.

Però mire, senyor Vives, si vosté hui no debat ací la proposta que vostés tenien, pregunte-li-ho al seu síndic per què és, que ell li contestarà perquè no es debat.
Pregunte-li-ho al seu seu síndic que hui s'haguera pogut debatre.
Però bo, vostés hui, que no tenen cap argument per a votar en contra, l'únic argument que vostés tenen, l'únic, és un molt clar, que és l'objectiu de la nostra proposta: que és l'aposta per l'autonomia, l'aposta per l'autogovern.
I és una cosa que vostés ni fan ara, ni van fer quan estava el senyor Lerma de president ahí assegut.

Senyories, ací han canviat moltes coses, ací han canviat moltes coses.
I vaig a dir-li-ho.
Vostés han demostrat en la seua argumentació, que no tenen cap argument, que no tenen cap independència d'actuació, i que no tenen cap voluntat de treballar pel poble valencià.
Miren, el que facen, i ja ho he dit abans, en el Parlament de Catalunya, el que faça cada partit en la seua autonomia, és responsabilitat d'ells.
Però mosatros ni mos sentim lligats pel que diu el senyor Pujol, ni mols sentim lligats pel que diu el senyor Maragall.
Senyories, mosatros ací defensem els interessos dels valencians.

Miren, vostés han tingut oportunitats d'or per a dir sí al costat de la Comunitat Valenciana en qüestions importants, i me dóna igual: Pla hidrològic nacional, finançament autonòmic, grans projectes, projectes de l'AVE.
.
.
, me dóna exactament igual.
I en tots s'han col·locat al mateix costat.
Lliurement, legítimament, s'han col·locat en tots.
I la societat valenciana ho té clar.

Vostés se pensen que el nostre grup parlamentari no estaria orgullós si algun dia el seu líder, el senyor Puig ­perdó, el senyor Pla­, el col·locaren al front d'algun gran projecte europeu?
Estaríem orgullosos, estaríem orgullosos, perquè això seria bo per a la Comunitat Valenciana.
I hi han coses que van molt més allà de les qüestions de partit.
Hui el debat és un debat de respecte.
Hui el debat és un debat d'autogovern.
Hui el debat és un debat de dir si estem a un costat o estem a l'altre.

Però hi ha una qüestió molt clara, senyories: el Partit Socialista fa molts anys que està ancorat en el passat.
Vostés no han evolucionat.
Fa pocs dies algú dia, crec que era ahir, dia: "els passaran factura, els posaran on els hagen de posar".
A vostés els van passar factura, a vostés els han posat on han d'estar, perquè no van ser capaços de llevar-se la *burka* front a Madrid i hui no són capaços de llevar-se la *burka*.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, senyora Mendoza.
Senyora Mendoza, per favor, un poquet de respecte a esta Cambra.
*(Remors)* Senyora Mendoza.
*(Remors)* Per favor, senyories.
*(Remors)* Senyories, pregue que guarden l'ordre reglamentari i el respecte a l'orador.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Gràcies, presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Continue, senyor Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Gràcies, presidenta.

Jo crec que entenem les mostres de respecte i tolerància que l'esquerra ha manifestat al llarg de molts anys en este Parlament, i hui tenim una bona ocasió per a manifestar-les.
Però, senyories, molt més allà de tot això jo els dic una qüestió molt clara, i és que vostés mai mos guanyaran a defensar esta terra.
Vostés mai mos guanyaran a defensar els interessos de les dones i hòmens de la Comunitat Valenciana.
Perquè quan vostés van governar tingueren una actitud penosa front al Govern de Madrid i no defensaren mai els interessos importants d'esta comunitat.
I aixina s'ha vist, que en els últims sis anys hem progressat més en infraestructures, en polítiques socials, en polítiques educatives, que s'havia fet durant els 12 anys de govern socialista.

I això és una realitat, i això és una cosa que hui les dones i hòmens d'esta terra saben, i això és una cosa que vostés no duen bé.
I no duen bé perquè a vegades hi han dèficits.
Ací parlen vostés dels que estaven abans de vostés.
Jo li dic: Abans de vostés jo no estava ni en la terra, i aixina com jo, molta gent del meu grup parlamentari, que no tenim per què tindre cap responsabilitat.
Perquè sí que tinc clar que algunes de les seues senyories podien haver estat molt a gust en altres èpoques anteriors, i molt còmodes, a gust i còmodes.
Però hui, en l'escenari que tenim de democràcia, en l'escenari d'autonomia, en l'escenari de respecte institucional, vostés no van a guanyar-nos, i lliçons, ninguna.

I jo li dic una cosa: quan vullguen, accions de govern n'hi han moltes i de tots els tipus.
Vostés governaren ací i a Madrid, i als dos llocs els ciutadans els han col·locat on se mereixen.
I dic els ciutadans, perquè els jutjats també col·locaren a altres on se mereixen.
I mosatros, quan vostés vullguen, mos comparem amb el que vullguen, però sí que els dic una cosa: el nostre Govern i el nostre partit, *boca abajo* quan vullguen.
A vore si vostés són capaços de fer-ho.

Senyories, hui el que estem debatent és el respecte a este poble, el respecte front a l'agressió d'una altra comunitat.
Mos dóna igual qui governe, mos dóna igual qui ho haja votat, perquè la nostra responsabilitat és esta, és la de les persones que mos han posat en esta Cambra, és la de defensar els interessos de la Comunitat Valenciana, una cosa que en el seu ideari polític no ha estat mai, per sucursalistes, per dependistes.
I aixina els ha anat, que al final els han posat on se mereixien, en l'oposició.

I hui, des d'este grup parlamentari, els hem donat una oportunitat brillant per a sumar-se al costat de les dones i hòmens d'esta terra, i no ho volen fer.
I eixa és la responsabilitat que vostés tindran.
I eixa responsabilitat des de l'oposició, senyories, l'únic que dóna és una imatge de pena i de tristesa a les persones que esperen de vostés una altra actitud.

Hui s'han equivocat.
Duen sis anys equivocant-se.
No passa res.
Mosatros, la veritat, seguirem treballant.
Mos agradaria trobar-nos amb vostés.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Serra, vaja finalitzant.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

.
.
.
en estes qüestions.
Però sí que els dic una cosa: la Comunitat Valenciana no se mereix una oposició com vostés, i mosatros no anem a permetre que els interessos d'esta terra se vegen menyspreats per ningú.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Vives.

Senyora Català, per a què demana la paraula?

 

**La senyora Catalá Pérez:**

 

Querría plantear que retirara una de las expresiones el orador que me ha precedido en el uso de la palabra.

 

**La senyora presidenta:**

 

Hay una petición de la señora Catalá de retirar unas palabras.
*(Remors)* Señora Catalá, usted ha solicitada la retirada de unas palabras, concretamente.
.
.

 

**La senyora Catalá Pérez:**

 

Estoy convencida de que el diputado señor Serra tiene suficientemente florido el argumentario para defender sus posiciones y no hace falta la utilización de la palabra *burka*, que creo que sigue siendo, y además de forma muy grave, signo de violación de derechos de las mujeres, y creo que es innecesaria su utilización.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Font de Mora, tiene la palabra.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Señora presidenta, por una cuestión de orden.

Simplemente para decir que se pueden tomar las cosas como se quieran, y evidentemente, tiene la señora representante en este caso del Grupo Socialista toda la razón.
El *burka* es una flagrante violación de los derechos humanos y de los derechos de las personas, y el diputado del Grupo Popular ha querido señalar exactamente eso, que ustedes han tenido puesto durante mucho tiempo un filtro que les impedía ver los intereses de esta comunidad.
*(Remors) (Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies.
*(Remors)* Moltes gràcies, senyor Font de Mora.
Ja ha demanat la paraula, senyora Catalá, per una qüestió d'aclariment i ha contestat un representant del Grup Parlamentari Popular.
Per a què demana la paraula, senyora Catalá, concretament?

 

**La senyora Catalá Pérez:**

 

Para contestar a las palabras del señor Font de Mora.
*(Remors)* Sí.

 

**La senyora presidenta:**

 

No hay posibilidad de réplica en esta contestación, señora Catalá.
El Reglamento no me permite darle la palabra en este momento.

Tiene la palabra el señor Vives para replicar el señor Serra, por cinco minutos.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Gràcies, presidenta.

Senyories.

Jo sí que voldria començar dient-li al senyor David Serra que crec que no és propi del seu estil plantejar el tema d'una peça de vestir que està fent que moltes dones sofrisquen una persecució i mort en molts llocs, i que utilitze només per un tema d'efectisme polític eixa situació ací.
Això és indigne d'una actuació parlamentària.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

Però dit això, i com que estem en este tipus de situacions d'una manera permanent, nosaltres.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

.
.
.
creguem que ací hui havíem de defensar i havíem de ser coherents amb el nostre passat.
Perquè està arribant una situació que és complicada, senyor David.
És a dir, ací resulta que els que anàvem en la manifestació de "llibertat, amnistia i estatut d'autonomia" poc més o menys hem d'estar amagats en qualsevol racó, perquè els que estaven enfront de la manifestació, els que estaven enfront, no és que no estaven en ningun lloc sinó els que estaven enfront de la manifestació i eren els que arreaven llenya.
.
.
*(Remors.
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)* resulta que ara.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

.
.
.
són els que mos han de donar a nosaltres l'autorització per a ser demòcrates?

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Vives.

Senyories, per favor, pregue silenci i respecte a l'orador.

Continue, senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Jo li ho agraïsc molt, senyora presidenta, però com que sóc mestre i estic acostumat a estes coses, no se preocupe per mi, que jo tranquil·lament m'apanyaré encara que les seues senyories facen el que es dóna la gana, no tinc ningun problema.
*(Remors)*

Aleshores, des d'eixe punt de vista, jo el que voldria dir-los és que no és possible que damunt se'ns perdone la vida a aquells que des de molts xicotets hem nascut i ja, per les raons que siga, hem cregut que açò del poble valencià tenia unes senyes d'identitat i que les havíem de preservar, perquè els nostres pares, els nostres avis, els nostres rebesavis, havien estat defensant la llengua en contra de moltes situacions.
I va i resulta que els que han estat tota la vida front a això, els que han esta tota la vida front que el valencià se recuperara, ara va i resulta que són els que mos han de donar a mosatros el pedigrí, que també mos poden perdonar la vida i també podem defensar això.
Però clar, no s'equivoquen, eh?
O ho fem com ells diuen o certament "estan vostés en l'equivocació més absoluta".

Mire vosté.
Nosaltres som fidels a la memòria col·lectiva del poble valencià, i no anem a renunciar passe el que passe.
Afortunadament, el País Valencià és més gran que algunes zones de la ciutat de València.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

.
.
.
És més gran.
Arriba prou al nord i arriba prou al sud.
I ho sabem perfectíssimament, i vostés també.

I vosté, senyoria, és d'una comarca que això a més és molt clar.
Sap vosté que és una comarca que estem en la província d'Alacant, però que la gent se sent valenciana perquè sap que estem en una comunitat més àmplia que això de les províncies, i ho sap perfectament, senyor David, ho sap perfectament.

I ací hui estem debatent una cerimònia de la confusió, perquè a vostés no els interessa això.
Perquè si els interessaren les senyes d'identitat del poble valencià, farien el possible perquè el valencià se recuperara.
Nosaltres hem de fer uns esforços enormes per a acceptar carros i carretes, i bé, i rodes de molí d'unes dimensions insuportables perquè això vaja endavant.
I va i resulta que quan la societat valenciana ja tranquil·lament i sense ningun tipus de problema ha superat un conflicte artificial que havien creat vostés, i que havien creat vostés des del punt de vista electoral.
.
.
*(aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*, quan electoralment ja no és rendible, i no és rendible perquè amb una conselleria i un escó ho tenen solucionat, i clar, ja no és rendible eixe problema, ara han de solucionar-lo.
Però clar, queden encara ahí uns quants vots que d'alguna manera a vore si se perden.
Perquè ací el problema és guanyar, guanyar a qualsevol preu, guanyar sense respectar absolutament res.

Nosaltres no podem fer això.
Nosaltres tenim.
.
.
*(Remors)* No guanyarem, però ja voràs tu com al final tenim raó, perquè teníem raó històricament i en tenim ara.
Hem fet una Llei d'ús i ensenyament del valencià que és un instrument d'integració, un instrument modern, un instrument de futur, que vostés no han pogut tocar.
Vostés en realitat no han tocat res del que nosaltres havíem fet, perquè no tenen ningun projecte.
L'únic que han fet ha sigut buidar de contingut algunes coses de les que havíem fet, però no han fet res nou.
No tenen ni una idea.
Encara que vagen pel carrer i entropessen amb una idea no la reconeixen.
*(Remors)* Aleshores, què mos van dient a nosaltres que nosaltres no som.
.
.
?
Però si vostés no creuen res del que estan dient.
Vostés, ara toca dir això, bé.
Ara que hem de clavar-nos amb els catalans?
Bé, resulta que això de Catalunya.
.
.

Això ho fem ací.
Perquè clar, això que mosatros, quan eixim fora, quan arribem al Parlament espanyol, ahí ja mos cuidem.
I el seu representant, senyor Fernández, el senador del PP de Catalunya, quan arriba al Senat defensa tranquil·lament la proposta de l'entesa que les llengües minoritàries també siguen optatives en el tema de l'Estat.
Però clar, això és que allí va bé, però ací no.
Ací hem de defensar una altra cosa.

Mire vosté, el doble llenguatge s'ha d'acabar.
I s'ha d'acabar, i vosté ací no pot contar mentides.
I dic mentides perquè faltar a la veritat un pot faltar a la veritat perquè és un ignorant i falta a la veritat.
No, però vosté sap perfectament que no era així.
Ací, ací, un fa una mentida quan té voluntat d'enganyar, i vosté ho fa, i sap perquè ho fa vosté, senyor Serra?
Perquè vosté diu que en la Junta de Portaveus, que en la Junta de Portaveus, la culpa la té.
.
.
Mire vosté, n'hi han tres vots a favor i dos en contra.
Vol que li diga de qui són els tres a favor?
(*Veus*) Vol que li diga de qui són els dos en contra del tema de hui?
Sap de qui són?
Doncs, els tres són.
.
.
(*veus i protestes*)

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Maluenda, por favor, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
els tres són.
.
.
(*Veus*) Escolteu, senyories de la part esquerra, jo pense que és bo que algun diputat de la part dreta parle de tant en tant.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Maluenda, per favor.

Senyories.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

.
.
.
perquè així realment sabem.
.
.
Presidenta?

**La senyora presidenta:**

 

Continue.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Gràcies.

.
.
.
aixina sabem cada u que és el que ha de defensar.

Nosaltres defensem les nostres raons precisament utilitzant raons.
Vosté l'única cosa que fa és utilitzar la demagògia, utilitzar electoralment elements que són importants per al poble valencià, però no mos farà menejar-mos ni una miqueta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Vives, vaja finalitzant.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Defensarem la llengua dels valencians, defensarem el que són els senyals d'identitat més importants del poble valencià, i defensarem, com dia Sanchis Guarner, una persona que vostés, ací, algun conseller en va voler dir alguna cosa, "qui perd l'origen, perd la identitat".

Nosaltres, que no volem perdre la identitat, nosaltres serem fidels a la memòria col·lectiva del poble valencià.

Moltes gràcies (*Aplaudiments des d'un sector de la Cambra*).

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vives.
*(Remors)*

Por las cuestiones relativas a esta Cámara, solo quiero decir que el calendario parlamentario y el orden del día del Pleno lo establecen estrictamente, siguiendo la normativa del Reglamento de las Cortes Valencianas, los órganos colegiados de la misma.
(*Remors*)

Señorías, a continuación habrá reunión de la Mesa y en quince minutos reunión de la Junta de Síndics.

Se levanta la sesión.
(*Remors*)

Un momento, perdón, no se levanta la sesión: corresponde la votación.

Senyories, votació ordinària.
Senyories, comença la votació.
Comença la votació.
El resultat de la votació és 38 vots a favor, 25 en contra, cap abstenció i tres nuls.
(*Aplaudiments*).
Queda aprovada la proposició no de llei.

Senyories, ara s'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 12 hores i 40 minuts)*