Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 5 d'octubre 2000.
Comença la sessió a les 10 hores i 8 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Presidenta Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 29.
Segona i darrera reunió.**

 

 

***Moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre política general del govern valencià per a la millora de la competitivitat i la innovació de les pime del sector comerç valencià, presentada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 6.
149, BOCV número 23).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Es reanuda la sessió.

El primer punt que correspon a este matí és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre política general del Govern Valencià per a la millora de la competitivitat i innovació de les Pime del comerç valencià, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Per a la seua presentació i defensa té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Senyories.

Actualment parlar del comerç valencià sembla que és una cosa que està de moda per allò de la liberalització dels horaris comercials, tota la situació que està travessant no solament els propietaris d'eixe comerç, sinó també els treballadors i treballadores que d'ell depenen.
Però, jo vull recordar ací que el dia 1 de desembre de 1999 es va efectuar la interpel·lació presentada a la Conselleria d'Indústria i Comerç per a tractar ja aquest tema, en vistes que estarien ja els pressupostos de la Generalitat debatuts el més prompte possible, i, jo considerava, considerava també Esquerra Unida, que s'havien de prendre mesures urgents sobre aquest sector, el sector comerç.

La publicació de la moció subsegüent va aparéixer en el Butlletí el 21 de desembre de l'any 1999.
I lamente que s'haja tardat quasi un any en debatre una moció subsegüent, cosa poc reglamentària.

Hui, parlar del comerç, o l'esmena que presentarem, va en línies a la potenciació d'eixe xicotet comerç que està principalment en les grans ciutats i que tendeix a desaparéixer a causa de la competitivitat que existeix entre el comerç i les grans superfícies, grans superfícies cada vegada més dotades perquè la gent fins i tot passe el dia, el dia de descans allí.
És de veritat que això també comporta, eixes grans superfícies i eixa malogració del xicotet comerç, que cada vegada més les ciutats tendisquen a canviar perquè al voltant d'eixes grans superfícies és on estan creixent les ciutats.
Però, eixe comerç cal mantindre'l.
És el que estimem.
Cal mantindre'l perquè és aquell que ens dóna qualitat de vida, perquè no pot competir correctament amb allò són les grans superfícies, no pot competir ni en personal, ni en els preus dels productes i, si més no, en estos moments al comerç valencià li falta tindre tecnologia punta.

I en eixa línia és en la qual hem presentat esta moció subsegüent.
I en parlar de la tecnologia punta, supose que vostés em contestaran que ja hi ha línies que han cobert eixa falta que tenia el comerç valencià i que estan en vies de desenvolupament per un costat, d'aplicació per un altre.
Però, em sembla que aquí hem de prendre resolucions i en eixa línia espere siga aprovada esta moció subsegüent.

Diu així: "Les Corts Valencianes acorden instar a la Conselleria d'Indústria i Comerç a promoure en el comerç valencià el comerç electrònic".

Per què el comerç electrònic?
Perquè és aquell que probablement els donava la llibertat als comerciants de poder elegir productes sense cap tipus d'intermediari.
I això comportaria, lògicament, que els seus preus pogueren ser més competitius, donar-li vida a eixe comerç, ficar-lo en condicions per a la competitivitat que ha d'existir entre el comerç i les grans superfícies.

Gràcies, senyories, esperant que siga acceptada aquesta proposta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Esta presidència, ante su observación, quiere dejar constancia en el *Diario de Sesiones* que es absolutamente reglamentaria la ordenación del punto del orden del día de hoy.
Es más, su grupo, el Grupo Parlamentario Esquerra Unida, ha votado a favor la ordenación de esta moción en el día de hoy.

Tiene la palabra, per a fixació de posició, la senyora Sanchordi, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Efectivament, l'impuls de l'increment de la competitivitat del comerç valencià passa, necessàriament, per promoure, per facilitar les inversions en innovació i noves tecnologies.
Estem davant de la societat de la informació.
I, per tant, l'ús de les noves tecnologies és el principal avantatge competitiu de les empreses.

Per això, en un segment on la realitat constata que no hi ha una inversió gran en tecnologia, és necessari que l'Administració ajude el xicotet comerç perquè estiga preparat i dotat d'aquelles eines tecnològiques que li permeten modernitzar la gestió dels seus negocis.
Una d'estes eines tecnològiques és el denominat comerç electrònic.

Quant a la seua utilització.
Existeix una aclaparadora superioritat de les grans superfícies davant el comerç minorista.
Em remitisc a unes investigacions fetes per l'Institut Nacional d'Estadística sobre comerç electrònic.
Segons estes investigacions, del total d'empreses que han utilitzat Internet en les seues activitats comercials, tenim que ho fan 9 de cada 10 grans superfícies.
Quina és la proporció del xicotet comerç?
El 4%.
Només el 4% del xicotet comerç utilitza Internet en les seues activitats comercials.

I açò és una realitat per molt que en el passat debat de l'estat de la comunitat, començant pel president del Consell i continuant, com no podia ser d'una altra manera, per la resta dels diputats del Grup Parlamentari Popular, digueren que el Grup Socialista estava en una altra realitat, que no coneixia la realitat dels valencians.
Supose que estaran d'acord amb mi que la realitat que puga haver investigat i que puga haver averiguat l'Institut Nacional d'Estadística sí que serà la que pertoca.
És a dir, el xicotet comerç es troba en un clar desavantatge.

Sent, doncs, inqüestionable que el futur està en mans de noves tecnologies, de la informació i de la comunicació, el Govern autonòmic, l'administració pública, ha de dirigir el seu esforç en crear i en facilitar aquelles condicions necessàries perquè el comerç valencià, el xicotet comerç valencià, s'adapte a estes noves necessitats generades per les circumstàncies actuals de mercat, i allò per a garantir la continuïtat i la millora en la prestació d'aquell servei que el xicotet comerç presta a la societat valenciana.

En funció del recolzament i de les ajudes prestades per l'Administració, contribuirem a incrementar la competitivitat del xicotet comerç.
En cas contrari, tan sols contribuiríem a augmentar les desigualtats ja existents entre grans superfícies i xicotets comerços.

Voldria fer una menció, però no voldria entrar en cap tipus de debat, sobre el tema de Infomarket, Infomarket o Euroinfomarket.
Este projecte de la Generalitat és per a facilitar precisament l'entrada del comerç valencià en allò que són les noves tecnologies.
El meu grup demanarà, en eixe sentit, la compareixença del conseller Castelló perquè explique en què consisteix exactament Infomarket i ja opinarem aleshores.
De moment, ni volem ni podem entrar ara en eixe debat, sí que volem confiar que no passe el mateix que va passar amb Infocole, Infoville, Infocentre, que eren projectes molt lloables, que el que defenien estava molt bé, però que després no es va plasmar en la pràctica perquè es parlava de entidades digitales, es parlava de col·legis digitals i allò únic digital que va haver va ser l'adjudicació del servei, tal i conforme va denunciar el Síndic de Comptes en un informe.

En qualsevol cas, perquè el nostre grup parlamentari creu en la defensa i la protecció d'aquells sectors més desfavorits, d'aquells que els va costar més tindre accés a les noves tecnologies, per tot allò recolzem i votem a favor de la moció que presenta Esquerra Unida.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Sanchordi.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Ramírez.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Bon dia, senyora presidenta.

Bon dia, senyories.

Yo quiero comenzar mi intervención tomando como punto de partida algún punto de acuerdo respecto al análisis que se ha hecho de la situación del comercio valenciano y respecto a la introducción del comercio electrónico en nuestro comercio.

Miren, ustedes, el comercio electrónico hace referencia a las transacciones comerciales que se hacen entre los distintos agentes, bien sean empresas, bien sean consumidores finales, a través de lo que se llama la red abierta de telecomunicaciones.
Yo creo que todos coincidiremos.
Por lo menos de la lectura de los medios de comunicación se deduce que nos encontramos ante un fenómeno que está cobrando una especial relevancia.
Por darles alguna cifra, en Estados Unidos el volumen de negocio que va a moverse a través del comercio electrónico en este año va a estar alrededor de 150.
000 a 200.
000 millones de dólares.
Sin embargo, en Europa vamos un poco atrás.
Este mismo año el volumen esperado va a estar en torno a 8.
000 millones de dólares.
Y, en España, lógicamente, la cifra es todavía menor.
En esta década, desde luego, se espera que alcancemos los niveles que hoy en Estados Unidos se están observando.

Es decir, nos encontramos ante un desarrollo espectacular de un fenómeno nuevo.
Incluso, la Comisión Europea reconoce en el comercio electrónico un gran potencial de desarrollo como instrumento de mejora de la competitividad de nuestro comercio.
Por ello, y yo creo que aquí hemos coincidido todos en que es necesario que la empresa valenciana, la Pime comercial valenciana, se suba cuanto antes a este tren del comercio electrónico que ya está en marcha y que no puede perderlo.

Desde nuestro punto de vista solamente se observan dos riesgos o dos factores de riesgo que pueden hacer que esa subida del comercio valenciano a ese tren que se marcha no sea posible.
En primer lugar, que el acceso a la tecnología sea complicada, y que ese acceso sea complicado o bien porque no existe tecnología a disposición de la Pime valenciana, que no esté adaptada a sus necesidades y a la resolución de sus problemas, o, bien, porque el acceso a esa tecnología sea caro.
Y, en segundo lugar, el segundo factor de riesgo que nosotros desde nuestro grupo vemos, es que no exista una adecuada preparación entre los comerciantes o que permita utilizar el comercio electrónico como una herramienta de venta o de compra.

Pues, bien, para intentar de alguna forma soslayar, para intentar eliminar los peligros que puede suponer el no tener un acceso a la tecnología ­como comentaba antes­ desde la Generalitat Valenciana a través de la fundación Ovsi y a través de la empresa pública Tissat, junto con las cámaras de comercio se ha venido desarrollando, precisamente en los dos últimos años, la construcción, la elaboración de una herramienta informática business to business, es decir, entre empresas, que va a permitir que el pequeño comercio tenga una herramienta eficaz, ágil y sencilla de funcionamiento, y que pueda, de alguna forma, introducirse, de forma sencilla, en el comercio electrónico.
Les puedo asegurar que nos encontramos con la herramienta informática de comercio electrónico más potente que existe hoy en el estado español y, por supuesto, la única desarrollada por una comunidad autónoma al servicio de las Pymes.

Y les decía antes que el otro riesgo que puede existir para que la Pyme, para que el comercio valenciano no pueda acceder a esta herramienta de comercio electrónico, es que no exista formación suficiente por parte de nuestros comerciantes.
Y esa es la segunda línea que desde la Generalitat Valenciana se ha emprendido ya hace tiempo.
Una línea que va a permitir divulgar entre las Pymes precisamente las bondades del comercio electrónico, que va a permitir mejorar la formación y que, sobre todo, va a permitir sensibilizar al pequeño comercio en el sentido de que vean en el comercio electrónico una nueva forma de distribución, una nueva forma de hacer negocio, una nueva forma de interrelación entre ellos y sus proveedores.

Por ello, y en esta línea, el 25 de julio se constituyó la asociación para el fomento del comercio electrónico empresarial, donde la Generalitat Valenciana está presente de forma importante.
Esto es una asociación sin ánimo de lucro que pretende, precisamente, divulgar el comercio electrónico, divulgar esa forma nueva de hacer negocios, fomentar el I+D en esta materia e incentivar la necesaria formación profesional entre nuestros comerciantes.
Por lo tanto, señorías, yo creo que desde la Generalitat Valenciana se ha cubierto todo el espectro, se han puesto las bases necesarias para que el comercio electrónico sea una realidad de la forma más inmediata posible entre nuestros comerciantes.

Desde luego, sería absurdo el negar que existen muchísimas dificultades.
Tenemos el perfil de comercio que tenemos, tenemos las herramientas que tenemos.
No somos, de todas formas, diferentes a lo que está ocurriendo en el resto de Europa.
Yo creo que nosotros hoy sí tenemos ventaja.
En la Comunidad Valenciana, nuestros comerciantes tienen ventaja respecto a lo que está ocurriendo en otras comunidades.

Y yo quisiera acabar hablándoles de la última vertiente de la que quizá nos hemos olvidado todos los grupos, que es la vertiente que tiene que ver con el consumidor.
No podemos olvidar que ante esta nueva forma de hacer comercio, el consumidor quizá, si no tiene la información suficiente, puede sentirse también de alguna forma defraudado o desvalido.
Por lo tanto, es necesario la información, información para prevenir el fraude.
Y hace falta también la formación para que el consumidor conozca también cuáles son sus derechos, de qué forma se pueden garantizar sus derechos en el tema del comercio electrónico.
Y para ello, desde la Dirección General de Comercio se ha venido trabajando, desde hace no menos de un año, fomentando desde cursos y ayudando a que todas aquellas asociaciones empresariales y comerciales que tengan iniciativas puedan llevarlas a cabo.

Yo simplemente acabar diciendo que estamos todos preocupados por el comercio valenciano.
Aquí tenemos una gran oportunidad con Infomarket.
Tenemos una gran oportunidad de subirnos a ese tren, y tenemos una nueva oportunidad de diferenciarnos aún más de ese.
.
.
, bueno, peligro que se ha hablado aquí de las grandes superficies.

Nada más.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ramírez.

Demana la paraula per a rèplica?

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Senyora presidenta, supose que sí, no?
Em tocava la rèplica.

 

**La senyora presidenta:**

 

Si la demana, té la paraula, senyora Pérez.
*(Remors)*

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

És una satisfacció vore com, després de tant de temps d'haver estat parlant de comerç, tots estem disposats a ajudar el comerç valencià.
Ha passat igual hui com el dia que es va produir la interpel·lació, ja que en aquell dia també el senyor conseller d'Indústria i Comerç i Esquerra Unida, que el va presentar, vàrem estar en la mateixa línia.

Però el moviment es demostra caminant, i amb això vull dir el següent.
Un sector del comerç valencià associat té una quantitat enorme d'ordinadors que, lògicament, com falta preparació a la gent, no estan en funcionament.
I això és superable.
Jo, senyor Ramírez, estic totalment d'acord amb el que vosté ha plantejat.
És més, és el debat que sempre he plantejat sobre comerç: la preparació, el creixement, la tecnologia, la competitivitat, clar que sí.
Perquè és l'únic que pot fer front, i lamente tornar-ho a repetir, davant d'eixa liberalització que en estos moments tenim, encara que no correcta.
Jo no crec amb ella, però dintre d'esta liberalització i falta de competitivitat.
Perquè estem portant sense donar-nos compte a un sector que mora, que desaparega, que tendisca a desaparéixer.
Estem canviant les ciutats.
Estem canviant els pobles.
I totes eixes coses impliquen l'ajuda a eixe comerç.

I deia jo que el moviment es demostra caminant, el moviment es demostra caminant.
Jo a vosté no li he sentit dir si accepta la moció o no l'accepta.
Però jo entenc, pel que vosté ha exposat, que tenint ja totes les línies en funcionament, allò de la preparació, dels *internets*, dels ordinadors, de l'aplicació en el comerç, no va a acceptar-la.
Jo ho lamentaré, i torne a dir que ho lamentaré, perquè tot en esta vida no pot quedar com a "jo ho entenc però açò no pot ser".
El moviment es demostra caminant, novament ho repetisc, i es demostra acceptant una moció que és coherent, que és coherent amb eixe respecte que sembla ser que tots els membres d'esta Cambra tenim al comerç i des d'eixa necessitat de voler protegir a eixe comerç.

Sense dir res més, perquè a mi em sembla que queda suficientment clar, sí els demane facen un reconeixement a aquesta moció i voten-la a favor, perquè és una demostració al comerç valencià que tots estem al seu costat, a pesar d'eixos acords europeus de creació de grans superfícies allà on els done la gana.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Té la paraula per a rèplica el senyor Ramírez.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Gracias, señora presidenta.

Yo, señora Pérez, le quiero agradecer en primer lugar el interés y sobre todo la sensibilidad que ha mostrado, y eso es verdad, creo que hay que hacer público este reconocimiento, sensibilidad respecto a cuáles son los problemas que el comercio valenciano tiene.
Pero desde luego, mi grupo parlamentario no quiere quedarse en eso de que "yo digo, yo le entiendo, pero bueno, se lo rechazo y yo digo".
No, no.
Yo quiero que esto quede en "yo le entiendo y yo hago".

Es decir, si nosotros le aprobáramos su moción, el comerciante valenciano podría decir: "Miren ustedes, es que lo que ustedes hacen es simplemente un juego de palabras.
Ustedes se dedican a hablar en las Cortes pero ustedes no hacen nada.
" Ese es precisamente el debate: ¿Se ha hecho algo o no se ha hecho algo?
Yo creo que he sido bastante explícito respecto a qué medidas, respecto a qué iniciativas no solamente se han iniciado sino se han finalizado y ya están a disposición del comercio valenciano.
Por lo tanto, ese es el debate.
El debate ahora mismo no es si se ha hecho algo o no se ha hecho, si se apoya al comercio valenciano o no se apoya.
Yo creo que eso ha quedado muy claro que estamos todos de acuerdo.
Yo creo que el debate está en si las medidas que se han tomado ya son adecuadas o no, si ustedes piensan que son las que necesita el comercio o son otras.
Yo creo que ahí es donde nosotros debemos debatir.

Nosotros creemos, sinceramente, que hemos avanzado muchísimo.
Los dos últimos años podemos decir que nuestra comunidad es puntera en el desarrollo del comercio electrónico y en la puesta a disposición del comercio valenciano.
Por supuesto estamos iniciando el proceso.
Yo creo que las cifras que le he dado respecto a Europa reflejan claramente que si nos miramos respecto a Estados Unidos, lógicamente, estamos todavía muy atrás, quedan todavía muchas cosas por hacer.
Pero también debo decirle que lo que hemos hecho aquí en la Comunidad Valenciana no tiene parangón en ninguna otra comunidad autónoma del Estado español.
Por lo tanto, nos encontramos con una franca ventaja respecto a otras comunidades autónomas.

Por lo tanto, señorías, yo debo decirles que vamos a rechazar su propuesta porque no queremos quedarnos solamente en el juego de palabras.
Queremos que usted reconozca que, efectivamente, se han hecho muchas cosas.
Ahora bien, yo le digo, desde nuestro grupo, si usted considera que puede haber alguna otra medida complementaria a las que se han venido realizando o la que se han llevado a cabo por parte del Gobierno Valenciano para el desarrollo del comercio electrónico y su expansión entre el comercio valenciano, gustosamente podemos debatir sobre ella aquí y gustosamente nosotros la vamos a trasladar al Gobierno, de verdad, señoría.

Por lo tanto, simplemente decirle que lo vamos a rechazar porque consideramos que es redundante.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ramírez.

Conclòs el debat, passem a continuació a la votació ordinària.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 37 vots a favor, 44 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada la moció.

Senyories, se suspén la sessió per deu minuts.

 

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 32 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 9 minuts)*

 

 

***Compareixença del conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, per tal d'explicar els motius pels quals la conselleria ha acceptat la distribució realitzada pels laboratoris Pasteur de vacunes contra l'hepatitis B amb data de caducitat 5/99, corregida posteriorment pel mateix laboratori a 5/2000, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista­Pogressistes (RE número 12.
026).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Es reprén la sessió.

Compareixença del conseller de Sanitat per a explicar els motius pels quals la conselleria ha acceptat la distribució realitzada pels laboratoris Pasteur de vacunes contra l'hepatitis B amb data de caducitat 5-1999, corregida posteriorment pel mateix laboratori a 5-2000, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Té la paraula l'honorable senyor conseller de Sanitat.
*(S'interromp la gravació)*

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Comparezco ante sus señorías en este Pleno, a petición del Grupo Parlamentario Socialista­Progresistas, para informar acerca del etiquetado de varios lotes de vacunas contra la hepatitis B.
Permítanme que, antes de exponer la postura adoptada por la Conselleria de Sanidad, establezca unos breves antecedentes que arrojen luz sobre la esencia de este asunto.

En 1999, el laboratorio Pasteur Merrier obtuvo la adjudicación de los lotes de vacuna por concurso público.
El 22 de diciembre de 1999, la dirección técnica del laboratorio solicita por escrito a la Agencia Española del Medicamento, dependiente del Ministerio de Sanidad y Consumo, el reetiquetado de 65.
064 unidades de la vacuna Recombivax, vacuna que, como sus señorías conocerán, se emplea en la inmunización de la hepatitis B pediátrica, y que por error había sido comercializada con una fecha de caducidad incorrecta.
Dicha petición en concreto aludía a cinco lotes que la empresa francesa había codificado con los números L1, L2, L3, L4 y M1.

El 27 de enero del año 2000, es decir, aproximadamente un mes después de la petición, la Agencia Española, en concreto la Subdirección General de Seguridad de los Medicamentos, encargada de la supervisión y control de aquellos medicamentos que autoriza la Agencia Europea de Evaluación de los Medicamentos, da el visto bueno a dicha petición, permitiendo la inmediata ampliación de la fecha de caducidad de los dos a los tres años.
La autorización fue expedida en base a lo estipulado por la legislación europea, que establece un límite máximo de treinta y seis meses en materia de caducidad.

Como último requisito para permitir la comercialización en territorio nacional, la Agencia Española imponía la necesidad de anular la fecha anterior.
Ante este requerimiento, la empresa Pasteur Merrier expide rápidamente una nueva etiqueta en sustitución de la antigua, con lo que hacía desaparecer el motivo que provocaba la retención de la remesa.

Una vez quedaba subsanado el problema administrativo, la conselleria procede, en cumplimiento a lo estipulado en el contrato de suministro suscrito con la empresa farmacéutica, a distribuir los lotes retenidos en toda la red asistencial.

Señoras y señores diputados, acabo de exponer de forma cronológica todos y cada uno de los acontecimientos que han generado este asunto.
La Conselleria de Sanidad en todo momento, y como ha ocurrido en circunstancias similares, ha respetado el protocolo de actuación establecido al efecto, realizando un completo y exhaustivo seguimiento de todo el proceso decisorio.

Los mecanismos de seguridad que habitualmente se aplican en estos casos se activaron de forma inmediata y correcta.
Esta celeridad en la actuación de la conselleria permitió que mientras el organismo responsable de la autorización estudiaba la decisión a adoptar, la vacuna se mantuviera almacenada y, por tanto, bajo control, al igual que se realizó ese exhaustivo control en todo el proceso de vacunación.

Por otra parte, la Conselleria de Sanidad, una vez subsanado el defecto por parte del único órgano competente que existe en España, que es la Agencia Española del Medicamento, no estaba, ni está, en disposición de rechazar los lotes de las vacunas antes aludidas.
Desde el momento en que la Agencia Española del Medicamento, como decía, único órgano español con potestad para aprobar una rectificación de esta índole, la autoriza, su validación es absolutamente automática, por lo que es legalmente imposible aplicar medidas administrativas que contravengan dicha decisión.

En resumen, señorías, en todo desarrollo de los acontecimientos ha habido un sometimiento escrupuloso a los principios de legalidad y de competencia, es decir, ha existido un respeto absoluto hacia la legislación europea y hacia la legislación nacional, que delimita el marco de actuación en materia de control de los medicamentos extranjeros, y un respeto también absoluto hacia los organismos tanto nacionales como comunitarios, responsables directos del control y venta de dichas especialidades médicas.

La Conselleria de Sanidad, por tanto, con la autorización de la Agencia Española del Medicamento, tiene todas las garantías de la idoneidad de las vacunas y todas las garantías de la ausencia de riesgo para la población receptora de las mismas, como así se ha podido lógicamente comprobar.

Por tanto, en todo este proceso, que acabo de explicar cronológicamente y en todos y cada uno de sus pasos, la conselleria ha obrado en todo momento de una manera correcta, eficaz y adecuada.

Muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Intervenció del grup sol·licitant per a fixar posició, preguntar o fer observacions.

Té la paraula la senyora Mendoza pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
*(Remors)*

 

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller de Sanidad.

Durante la campaña de vacunación de hepatitis B, que se realiza en las escuelas a los niños de 12 años habitualmente en primavera, se detectan algunos problemas en la distribución de vacunas específicamente, y por lo que conocemos, en el área 5.

Durante el último fin de semana de abril, se reciben en los centros cajas con dosis de vacunas sin el correspondiente albarán de recepción.
Las vacunas que se reciben son Reconvivax-hepatitis B, del laboratorio Pasteur Merrier, se reciben en abril de 2000 y tenían como fecha inicial de caducidad mayo y noviembre de 1999.

El personal responsable de la recepción y de la aplicación de las vacunas observa que han sido reetiquetadas aumentando el plazo de caducidad, como usted ha explicado, un año.
También se disponía en aquel momento en algunos centros de salud de esa área en concreto vacunas que caducaban en mayo de 2000.

Ante las solicitudes a la dirección de área y a la dirección de salud pública por parte del personal sanitario de una explicación o algún documento que les dé seguridad a la hora.
.
.
­porque en última instancia son ellos los responsables, porque son ellos los que aplican las vacunas­ no recibieron en ningún momento ni tan siquiera una copia de algo tan simple como la autorización que usted ha comentado.

La Conselleria de Sanidad explica en aquel momento, pero lo explica a un medio de comunicación y no a los profesionales sanitarios, que la prolongación de la fecha de caducidad está debidamente autorizada por la Agencia Española del Medicamento.

La misma Conselleria de Sanidad explica que se pone en contacto con el laboratorio para confirmar si podía seguir administrando estas vacunas, y el laboratorio contacta con la Agencia Española del Medicamento, presenta una serie de trabajos por los cuales teóricamente demuestra que esos lotes ­que sí que están fabricados dos años antes de 1999, o sea, que no hay un error de etiquetado inicial, sino que son lotes que tenían una validez inicial de 24 meses­ continúan siendo activos.

También comentan las autoridades sanitarias que, en cualquier caso, la vacuna si fuera inactiva, es inocua, no tiene ningún efecto negativo para la salud.
Evidentemente el objetivo de una vacuna es proteger, crear inmunidad, frente al agente por el que se vacuna.
Y, además, tiene un coste económico importante.

Según diferentes informaciones, efectivamente se autoriza el reetiquetado de 65.
000 dosis.
A nosotros nos empiezan a aparecer serias dudas, porque hay tal barullo de fechas, y sobre todo ­yo no sé si es por un tic autoritario­, pero no se aporta ninguna documentación al personal sanitario de los centros en aquel momento.
Tampoco se hace esa aportación de documentación, que si es tan clara debería haberse hecho en aquel momento, al consejo de salud de área que pide explicaciones.
Y tampoco se hace en este momento esa entrega de documentación a nuestro grupo parlamentario.

Hay un barullo de fechas porque ante las preguntas de los sanitarios, reciben un fax realmente críptico.
Se refiere en ese fax a que las vacunas que han recibido con fecha de caducidad de mayo tienen validez durante todo el mes de mayo.
Si aparece el día de caducidad, sólo tiene validez hasta ese día de caducidad.
Pero en ningún momento habla si se refiere a vacunas de mayo de 1999 o a vacunas de mayo de 2000.
Ese barullo, esa oscuridad en la información es la que crea, y sigue creando, incertidumbre a los sanitarios.
No sabemos si las vacunas reetiquetadas pertenecen a un stock que tenía la conselleria previamente por mala planificación y no había utilizado en su momento, o es un stock del laboratorio que no tiene a quien endosarle y que la Conselleria de Sanidad le debe algún favor y tiene que devolvérselo.

Porque yo le digo cómo se vacuna en el año 1999.
En el año 1999, en el área de salud número 5, se entregan vacunas de la hepatitis B el día 16 de abril de 1999, exactamente 2.
595 dosis, que caducaban en marzo de 2001, y así área tras área.
O sea, en el año 1999 se están utilizando vacunas que tienen una fecha de fabricación anterior y una fecha de caducidad totalmente adecuada.
Habitualmente, el personal encargado del almacenaje de las vacunas en los centros de salud y de su mantenimiento, tiene la orden de que un mes antes de su caducidad se retiren las vacunas y se cambien por unas nuevas, precisamente para evitar cualquier tipo de problemas a la hora de la administración.
Parece que ­no sé­ obtuvieron una rebaja sustancial en el precio, porque seguimos sin entenderlo.
Utilizar vacunas fabricadas anteriormente para una campaña de vacunación en el 2000, que en 1999, sigue siendo un poco extraño.

Yo le recuerdo la adjudicación del último concurso de compra de vacunas de su conselleria.
Una licitación de 1.
200 millones de pesetas, y prácticamente el 76% se le adjudica al laboratorio Pasteur, cuando hay una lista importante de laboratorios que fabrican vacunas de todo tipo.
893 millones de pesetas, de 1.
200 millones, para el laboratorio Pasteur.
Eso es un dato que también nos ha hecho reflexionar.

No entendemos cómo se reetiquetan vacunas que caducaban en mayo y en noviembre de 1999 y se retiran las que caducaban en mayo de 2000.
Yo puedo entender que a partir de ahora, la fecha o el tiempo de validez de la vacuna sea 36 meses en vez de 24, pero una vez eso demostrado, es de aplicación para todo.
Pero no hubo un cambio tampoco en el prospecto de indicaciones que acompaña a la vacuna.
Eso tampoco se produce.
Desconocemos si actualmente las vacunas que se van a distribuir, las vacunas de nueva fabricación, definitivamente tendrán como fecha máxima de validez 36 meses.

El hecho es que ustedes deberían haber informado sobre todo adecuadamente y no habrían tenido problemas, porque precisamente el personal sanitario que entiende de estas cosas y está acostumbrado a recibir notificaciones de la Agencia Española del Medicamento, cuando se retiran, cuando hay problemas de una determinada.
.
.
están acostumbrados a recibir información y entienden esa información.
El problema en este caso es que tampoco recibieron la información adecuada.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

Intervenció dels altres grups per a fixar la seua posició.
Per Esquerra Unida.
*(Remors)*

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor conseller.

Nosaltres en el món occidental tenim un nivell de salut la mar d'alt.
Hem passat, en ben poquet temps, d'un període de vida de 30 0 40 anys a un període de 70, 80.
.
.
o, en fi, els anys que siguen, però com el doble.
En part es deu a l'avanç de la medicina en general, de la qualitat de vida i tot això.
Però, senyor conseller, vosté ha de saber que es deu molt a les vacunes, eh?
A això, que quan som xicotets, de seguida.
.
.
vosté també deu tindre ­ara ja no­ però totes les senyals ahí als braços, que ens han vacunat de la tira de coses quan érem xicotets.
I hem aconseguit eradicar la majoria de les.
.
.
bé, la majoria, no, moltes de les malalties tradicionals que continuen arrasant Àfrica.

Per això no es pot consentir, senyor conseller, que existisquen unes vacunes que tenen una data caducada, encara que siguen bones.
No es pot posar en dubte en el món occidental allò que les vacunes és un pilar bàsic de la nostra sanitat, no es pot posar en dubte.
I si ací resulta que tenim unes vacunes, de no sé quina data de 1999, a les quals li canviem l'etiqueta i resulta que la data és de 2000, no pot ser això.
Vosté, senyor conseller, ahí sí, en fi, tota la censura.
Hauria d'haver retirat eixes vacunes encara que fóra de veres que en l'etiquetat hi haguera un error de data, encara que les vacunes foren meravelloses i que a les vacunes se'ls acabara la seua caducitat dins de tres segles, encara que fóra així.

Però si cap algun dubte, i sobretot en el personal que se les ha de posar i els seus familiars i el personal en general, cap algun dubte que Sanitat pot estar posant unes vacunes que han caducat, això és tirar bales, però bales de canó, al nostre sistema sanitari, és intentar afonar-lo.
Perquè a vore qui, a continuació, comença a dir: "Bé, vaig a vacunar-me.
I les vacunes, estaran o no estaran caducades?
Què passarà amb les vacunes?
".
Escolte, ens haurem de passar tots a la medicina xinesa o a l'oriental o a la que siga.
La de nosaltres està basada en una sèrie de coses, que són les medicines i les coses que fan els metges, i són les vacunes.

Per tant, senyor conseller, he de dir-li que per part d'Esquerra Unida, en fi, si li poguérem fer una moció de censura per este assumpte li la faríem, però que té tot el rebuig simplement pel que li acabe de dir, siguen les vacunes com siguen, la meravella *del siglo*, però si cap algun dubte que eixes vacunes no eren bones, és posar en qüestió tot el nostre sistema sanitari i és posar en qüestió la nostra salut, que ja té vosté prou *fallos* en la sanitat, ja té prou coses que arreglar en la sanitat com, per una cosa que no és de vosté, que és d'uns laboratoris, encara damunt intentar tapar-ho.

Senyor conseller.
Esperem que no tinga ningun altre *fallo* d'este tipus.
I si el té, que el que siga es retire en seguida del mercat, i que vosté vinga a explicar-ho ací i davant de tota la premsa.
I per no haver-ho fet amb promptitud, el rebuig d'Esquerra Unida el té en este cas.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Pel Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Antonio Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

Habrá observado que, desgraciadamente, aquí en estas Cortes muchas veces se hace una oposición de anécdotas.
Con lo cual no querría decir que la oposición sean anécdotas, sino simplemente que casos que realmente no tiene ninguna significación, en una campaña de vacunación que se ha realizado desde la Conselleria de Sanidad, donde se han administrado el año pasado más de un millón y medio de dosis, más de un millón y medio de dosis, sin que se haya detectado ningún efecto secundario, habiendo conseguido una buena cobertura sanitaria, que lo que quede de esa buena campaña de vacunación sea este hecho, realmente pensamos desde nuestro grupo que es lamentable.

La pasada campaña se vacunaron 900.
000 personas para la meningitis C, no habiéndose declarado ningún caso en vacunados, ningún caso de meningitis, entre los dieciocho meses y los diecinueve años.
Para el sarampión hemos pasado de una tasa de incidencia del año 1995 del 8,84 al 0,65, y esto, para sus señorías, no es noticia.
La poliomielitis es una enfermedad que prácticamente está erradicada en la Comunidad Valenciana, y esto para sus señorías tampoco es noticia.

Aquí usted ha referido perfectamente unos hechos que son claros.
A final de 1999 el laboratorio Pasteur solicita de la Agencia Española del Medicamento una ampliación de veinticuatro a treinta y seis meses para la fecha de caducidad, según un acuerdo de la legislación europea.
Esta agencia la autoriza, y una vez subsanados los motivos que habían provocado que la conselleria, actuando correctamente, provocara la paralización de estos lotes, una vez superado este trámite, la conselleria, lógicamente, autoriza que se pueda disponer de ellos.

Lo que hacemos realmente con estas posturas de la oposición es que estamos desacreditando profesionalmente a nuestros sanitarios.
Y yo creo que.
.
.
; yo creo, no, estamos convencidos de que actúan y han actuado correctamente.
Ellos saben perfectamente que estos hechos ocurren de vez en cuando en las campañas de vacunación, y fueron correctamente informadas todas las áreas de salud, todas las áreas de salud menos una, a través de una persona que es la que, de forma casual, como tantas otras veces, informa a la ilustre diputada del Grupo Socialista.

Lo que es interesante destacar es que todas las vacunas de hepatitis B pediátricas de la anterior campaña están puestas, no ha habido ninguna queja por parte de los padres, no ha habido ningún efecto secundario y no ha habido ningún caso de hepatitis B pediátrica.
Esto pienso que es lo que hay que significar.

Ustedes saben, señorías, que todos los años se hace un concurso de vacunas.
De la hepatitis B se han adjudicado 220.
000 dosis.
La conselleria va indicando el orden de suministro, que, como no puede ser de ninguna otra forma, tiene que ser de forma escalonada.
Las dosis llegan a más de quinientos puntos de la Comunidad Valenciana.
Y los profesionales de la atención primaria tienen la responsabilidad, y estaban perfectamente informados de que estas vacunas estaban en perfecto estado.
Insisto, todos menos uno.

Señor conseller.
Si se realiza una buena campaña de vacunación, si se vacuna más de un millón y medio de valencianos y lo único que se puede decir en este momento es lo que se está diciendo en esta Cámara sobre la campaña de vacunación, es que no cabe duda de que las cosas se han hecho bien.
Desgraciadamente, por muchas explicaciones que usted nos dé, por muchas cifras que usted nos traiga, por muchos informes que haga, parece ser que da igual.
Creo que lo que realmente es importante resaltar es que se ha hecho un buen trabajo, aunque a veces lo que trascienda a los medios de comunicación sea justamente lo contrario.

Nosotros le animamos desde el Grupo Parlamentario Popular a que siga trabajando para seguir mejorando la sanidad de la Comunidad Valenciana.

Nada más y muchas gracias.

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Per donar resposta conjunta, té la paraula el senyor conseller Serafín Castellano.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Jo crec que havíem de centrar perfectament el debat, perquè no quede ningun dubte, no sols a ninguna senyoria ací en la Cambra sinó ningun dels ciutadans i ciutadanes de la Comunitat Valenciana, perquè l'important és això, és l'eficàcia i la realitat, i no els debats que no tenen ningun tipus de sentit, com el que estem fent ací.

Primer, ací, per centrar el debat, no estem parlant de vacunes caducades, en ningun moment.
Estem parlant d'un error tècnic en la comercialització d'unes vacunes.
Per què?
Perquè si no fóra així, l'únic òrgan competent que hi ha en este país, que és l'Agència Espanyola del Medicament, en ningun cas haguera autoritzat les vacunes, ni molt menys la Conselleria de Sanitat, que no és competent, ni molt menys.
Per tant, una vegada hi ha una autorització, hi ha una validació automàtica i una garantia clara i absoluta del fet que les vacunes són idònies i que les vacunes, per tant, no van a tindre ningun tipus de contraindicació ni d'efecte secundari, com així ha sigut.

Perquè al final els ciutadans i les ciutadanes allò que volen és tindre eixa qualitat en el sistema sanitari i allò que volen tindre és eixa prevenció eficaç que ha d'existir en tot el món de la sanitat i en el món de la salut.

I quina és la realitat?
La realitat és la que és.
I quina és?
Molt senzill, molt senzill: quantitat de casos d'hepatitis C en edat pediàtrica, zero, zero.
Eixa és la realitat.
Si no foren les polítiques efectives, eficients i eficaces, no seria així.
Actualment, a data de hui, quantitat de casos, zero.

I les vacunes, mire vosté, senyora Mendoza, o estan caducades o no estan caducades, no estan caducades a mitges o deixen d'estar caducades.
No vulgam fer ací un joc de paraules absolutament demagògic.
Si estan caducades estan caducades, i si no estan caducades, no estan caducades.
Això és així de clar.

I ací en ningun moment hi ha hagut ningun perill en eixe sentit, perquè hi ha hagut una autorització, lògica, de l'Agència Espanyola del Medicament.
I front a eixa autorització i a eixes garanties d'idoneïtat, quan hi ha un concurs públic, transparent, fet en l'any 1999, ni inclús legalment la conselleria, encara que haguera volgut prendre altres decisions, no ho haguera pogut fer, i això ho sap vosté perfectíssimament.

Mire vosté.
En l'àrea 5, igual que en la resta de les àrees de la Comunitat Valenciana, tenim uns magnífics professionals, i vosté mateixa diu que eixos magnífics professionals, i ho ha dit vosté, així estarà en el *Diari de Sessions*, tenen unes instruccions clares i concretes en el funcionament no d'esta campanya de vacunació sinó de qualsevol campanya de vacunació.
I a la mínima, lògicament, ells el que fan es donar compte perquè no hi haja ningun tipus de problema.
Per tant, si no hagueren rebut eixa informació que vosté diu que no han rebut i que jo li dic que la reberen en temps i forma, a través dels conductes i dels protocols establits en este sistema, lògicament, no hagueren ficat les vacunes, no hagueren ficat les vacunes.
Per tant, hi hagué una informació adequada a tota la xarxa assistencial, lògicament, perquè es fera.

També dir que vosté mateix dia que en l'any 1999 s'havien donat vacunes amb data de caducitat per a l'any 2001.
Igual que en el 2002.
Vacunes idònies per a poder ficar en un concurs públic transparent, adequades, validades i que no tenien ningun problema.
Eixa és la realitat.
Una altra cosa és el debat.
.
.
no sé si podrem parlar d'altres qüestions, però una qüestió objectiva, clara i evident.

A més, pareix ser que totes les dosis de les vacunes i de la campanya estaven dins d'eixos lots.
No senyora, es feren 220.
000 vacunes, i n'hi hagueren 65.
000 per a tota Espanya dins d'eixos lots, que també hi ha altres comunitats autònomes dins d'eixe lot, i de les quals ens tocaren un grup ací en la Comunitat Valenciana.

Per tant, jo entenc que es poden buscar els cinc peus al gat, però hi ha qüestions que són clares i evidents, i la realitat és la que és.

He de dir-li també que en ningun moment.
.
.
Tenim unes campanyes de vacunació, el tema de la grip, el tema de la meningitis, el tema de l'hepatitis, etcètera, jo crec que un calendari vacunal importantíssim, importantíssim, que està fent baixar les taxes d'incidència de les malalties d'una manera importantíssima, importantíssima.
I com dia la senyora Llinares, jo li he de dir que, evidentment, totes les campanyes de vacunació que estem realitzant estan donant un resultat molt positiu, perquè estan fent baixar totes les taxes d'incidència.
I això, en qualsevol estadística objectiva i clara vosté mateixa pot absolutament comprovar-ho, perquè està a l'abast absolutament de tots.

Per tant, lluny de ficar en dubte el sistema, tot al contrari, tot al contrari; jo crec que invertir en prevenció és invertir també en salut, i jo sempre he dit que la salut no té preu.
La salut no té preu, i per tant, cal ficar tot els mitjans que tingam a l'abast per a donar eixa major qualitat en tota l'assistència sanitària.

Per tant, en unes vacunes, senyora Llinares, que estan fetes en un concurs públic i transparent, en unes vacunes que tenen la validació i la idoneïtat i que no estem parlant d'unes vacunes caducades sinó d'un error de comercialització, lògicament, en ningun moment la Conselleria de Sanitat ha actuat totalment de manera incorrecta.

Mire vosté, tal vegada si la conselleria haguera dit el contrari i haguera *peleat* per llevar-les, vosté haguera vingut a dir ací: "Quin interés té la conselleria d'unes vacunes que són correctes, que estan validades, que no estan caducades, i vosté per què les vol llevar?
" És a dir, haguera sigut a la viceversa.

Per tant, jo crec que hem de fer debats que siguen adequats i correctes per a la millora del sistema, per a contrastar els models de gestió, per avançar en allò que és el sistema sanitari valencià, però debats que tinguen consistència.
Este és un debat, vertaderament, que té poca consistència, entre altres coses, no solament perquè els resultats.
.
.
, i el temps dóna i lleva raons, eixe és un dels grans avantatges que es tenen, el temps dóna i lleva raons, i així és un debat que té molt poca consistència pel que els acabe d'explicar.
És a dir, tassa zero, en tot el tema de l'edat pediàtrica, una validació pel òrgan competent que ha d'haver i no estem parlant en cap moment de vacunes caducades, sinó que estem parlant d'una errada administrativa que la soluciona els òrgans que l'han de solucionar.
I, per tant, nosaltres el que fem és controlar, supervisar i garantir eixa eficàcia i garantir eixa qualitat per a tots els ciutadans i ciutadanes de la Comunitat Valenciana.

Per tant, jo crec que el tema és absolutament clar i les explicacions en la cronologia.
.
.
No hi ha cap *barullo* de dates.
Jo he explicat en la meua primera intervenció claretament una a una totes les dades.
Crec que els temes estan absolutament ben clars.

Moltíssimes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller, senyor Castellano.

Per a rèplica, pel Partit Socialista, la diputada senyora Mendoza té la paraula.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller de Sanidad.

En primer lugar, es curioso que el portavoz del Grupo Parlamentario Popular haya utilizado una frase muy parecida a la que utilizaba Milosevic estos días respecto a la oposición: "que la oposición era una anécdota".

Efectivamente no es noticia, no porque no tenga importancia, sino porque la obligación de este gobierno, la obligación de la Conselleria de Sanidad, la obligación de la Dirección General de Salud Pública, es seguir haciendo las campañas de vacunaciones en modo y en tiempo, y las ventajas o los resultados de esas campañas de vacunaciones en este país son los mismos que en el resto del Estado y los mismos que en el resto de los países de nuestro entorno con relación al nivel socioeconómico.

Efectivamente, ustedes no vacunan más que nadie y no tienen más que unas dosis que parece que sean inicialmente de saldo porque fueron incapaces de dar las explicaciones oportunas al personal sanitario en aquel momento en tiempo y forma, nunca recibieron la copia de la autorización de la Agencia Española del Medicamento.
Y, además, usted no dice todo lo que dice esa nota.
Y yo se lo voy a leer.
Ustedes no supervisaron que se hicieran las cosas como indicaba la Agencia Española del Medicamento.
A lo mejor, yo es que no entiendo una cosa tan sencilla, pero, bueno, en este caso usted me la explicará.
Yo entiendo que estén más cómodos sin oposición.
Yo entiendo que no acaben de aceptar la situación de responder de su gestión y que nosotros tenemos una obligación clara de exigirles responsabilidades de lo que están haciendo en cada momento.

La nota dice, dirigida al director técnico del laboratorio Pasteur Merrier por la Agencia Española del Medicamento: 

"Visto su escrito de fecha 22 de diciembre de 1999 en el que solicitaba para reetiquetar la fecha de caducidad de 65.
000 unidades de los lotes siguientes: M1, L3, L4, L2, L1, con las caducidades correspondientes: febrero de 2000, noviembre de 1999, diciembre de 1999, mayo de 1999, y, al haberse autorizado una ampliación en la fecha de caducidad de 2 a 3 años, teniendo en cuenta las circunstancias que lo motivan, esta subdirección general autoriza el reetiquetado siempre que se anule la fecha anterior y no pueda conocerse, aunque por accidente se levantase la etiqueta adhesiva".

Posiblemente para el laboratorio económicamente era excesivo hacer un cambio del envase de modo y manera y cumpliendo esta normativa.

Ustedes conocían que las cosas deberían haberse hecho de esta manera.
Ustedes lo conocían.
Son los primeros que tienen, evidentemente, la autorización de la Agencia Española del Medicamento.
Nosotros no lo conocíamos.
El personal sanitario no lo conocía.
Pero, usted todavía da más motivos para afirmar que las cosas no las hicieron en tiempo y modo.

Y esto es un debate sobre un tema muy concreto, no anecdótico, pero un tema concreto, un tema que se refiere a las relaciones que ustedes mantienen con el personal sanitario, que son inadecuadas porque están llenas de tics autoritarios.
No se puede mandar un fax que no responda a la pregunta concreta que se formula.
No se puede responder de esa manera, porque lo que habitualmente tiene cualquier responsable de gestión de servicios sanitarios en temas estrictamente sanitarios es el trabajo y la colaboración del personal.
Y, además, la responsabilidad.
Y, además, la normativa de la vigilancia sistemática de los almacenes de vacunas en los puntos de vacunación, en los centros de salud, hace muchos años que se ha dado y que se sigue.
Pero, parece que no es el caso, parece que no es el caso.
En mayo de 2000 se vacunaba con vacunas que tenían una validez de mayo de 2000, pero se retiran.
Y, en cambio, unas.
.
.
No se aumenta también 12 meses para esas vacunas.

Sigue sin estar claro el motivo.
Yo lo siento mucho.
Y sigue sin estar claro el motivo porque económicamente el laboratorio Pasteur Merrier está favorecido en la adjudicación de las compras de vacunas por su conselleria.
Y sigue sin estar claro porque delante del consejo de salud.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señora Mendoza, vaya terminando.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
del área 05 ustedes fueron incapaces de presentar algo tan simple como una hoja que especifica cada uno de los términos de las condiciones de la autorización.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señora Mendoza.

Pel Grup d'Esquerra Unida del País Valencià, té la paraula la il·lustre diputada Àngels Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, en fi, no vull fer més que repetir-li i puntualitzar-li bé el que ja li he dit des de la trona.
Amb les vacunes no es pot jugar perquè són les columnes del nostre sistema sanitari.
I vosté haurà de reconéixer que en aquest cas ni han estat llestos en l'actuació ni van estar llestos en l'explicació.
I això, senyor conseller, és anar en contra de la sanitat pública, a banda que poden haver unes altres intencions o no, a banda de.
.
.
, suposant que no hi haja cap tipus d'intenció, ací o estan vostés llestos o es carreguen el sistema sanitari públic.
Tothom es va a l'acupuntura.
No es pot posar en qüestió les vacunes.
I, en este cas, es van posar en qüestió.
Estiga vosté llest i que l'assumpte no es torne a repetir.

Moltes gràcies*.
(Remors)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Senyor conseller, senyor Castellano, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora Mendoza, jo esperava que aportara alguna cosa nova al debat que no s'haguera dit o que no fóra conegut absolutament per tots, tant de la cambra com de fora de la cambra, d'allò que s'havia parlat.
En la meua primera intervenció ja li havia dit que l'Agència Espanyola del Medicament, una de les qüestions que deia era que s'anul.
lara la data anterior.
Ho he dit en la meua primera intervenció.
I, si vosté, precisament, té el fax de l'Agència Espanyola és perquè se li ha facilitat a través de la conselleria.

Per tant, transparència absolutament total, total, i informació total.
En eixe sentit ­vosté ho sap perfectament­ una altra cosa és que vosté vulga reconéixer-ho ací en la trona, que no és el seu paper, i jo ho entenc, jo ho entenc.

Per tant, dir-li que el tema queda absolutament clar.
Ací no estem parlant de cap tipus de vacunes caducades, en cap moment.
Estem parlant d'una errada administrativa que l'òrgan competent a Espanya, que és l'Agència Espanyola del Medicament, li dóna una validació automàtica i clara, que per part de la conselleria es fa un procés exhaustiu de supervisió i de control per a la seua idoneïtat i que es donat per un concurs públic, transparent, en l'any 1999.
Eixa és la realitat.
Eixes són les dades i així consten en l'expedient.
A partir d'ací vosté podrà intentar fer tot el joc de paraules que vulga, però les dades són les que són, l'expedient és el que és i les decisions dels òrgans competents que, ni tan sols, sap vosté que són de la Conselleria de Sanitat perquè no les té eixes competències, és l'Agència Espanyola del Medicament, ho fa així.

Per tant, jo crec que ací podrem ­com li deia­ parlar d'altres temes, però no d'un tema que queda absolutament clar.
I nosaltres no solament estem seguint el calendari de vacunes, sinó que estem potenciant-lo de manera important.
Enguany hem començat un nova vacunació que era nova, es feia per primera vegada també enguany i ho continuarem fent, perquè li he dit abans que invertir en prevenció, invertir en estos temes és absolutament bàsic per al sistema.

I, després, no se'n vaja a les coletilles generals i a falta d'arguments dir: "És que vostés tenen tics de no sé què.
.
.
No volen tindre oposició".
Mire, vosté, això, això ja no no ven, això és prou vell.
És a dir, ací l'oposició no solament té un paper importantíssim perquè representa a milers de valencians que li han donat la seua confiança i, per tant, té un paper molt important que fer en esta cambra, no solament de control al govern, sinó també de cara a tot un col·lectiu importantíssim de valencians i valencianes que es mereixen un profund i gran respecte pel partit que ha obtingut eixos vots.
Per tant, és molt necessària.
Deia un gran polític: "Si no tens oposició, crea-te-la".
L'oposició és necessària i ha d'existir.

Per tant, no anem amb debats que al final volen ser argúcies a falta d'arguments o a desviar l'atenció quan no es pot atacar en l'assumpte que estem parlant d'altra manera.
Jo crec que les dades queden absolutament clares.
I dir-li també ­i vosté ho sap perfectament, altra cosa és que vulga reconéixer-ho ací a la trona o no vulga reconéixer-ho­ que sap perfectament que la data de caducitat apareix no sols impresa en la caixa de cartró que envolta el medicament, sinó també en els recipients de cristall que contenen la vacuna.
I esta última no pot ser en cap cas manipulada perquè seria necessari trencar el precinte de plàstic en el qual es mantenen les condicions d'esterilitat de les mateixes.
Per tant, hem de ser conseqüents amb el que diem.

I, senyora Llinares, dir-li que, lògicament, no soles no es juga amb el tema de les vacunes, no es pot jugar en res que afecte a la salut de les persones.
És un servici públic, essencial i bàsic per a tota la societat i per a una societat moderna que es pree i de progrés, com és la de la Comunitat Valenciana.
Per tant, no només és que no es juga sinó que es potencien eixe tipus de polítiques, es comporten tots els protocols d'actuació de manera exhaustiva a través de la Direcció de Salut Pública en este cas, i, a través d'una xarxa de professionals magnífics que tenim, es donen uns resultats que, al final, donen que les tasses d'incidència siguen cada vegada menors i que tinguem, per tant, una societat molt més saludable que la que teníem.

Per tant, en este procés pot estar vosté absolutament tranquil·la que la conselleria feu en el seu moment un control exhaustiu i una supervisió exhaustiva de tot el procés d'autorització i validació d'estes vacunes.
Exhaustiu.
I fins que no tingué una validació i tingué una autorització de l'òrgan competent i tingué totes les garanties que les vacunes eren idònies, lògicament funcionà tot el protocol i es tingué controlada tota eixa situació.

Per tant, he de dir-li que els resultats han estat els que són perquè les coses es feren ben fetes, perquè si les coses s'hagueren fet com vostés han volgut insinuar ací en esta trona sense cap tipus d'argument i estant totalment apartats de la realitat, evidentment, els resultats no hagueren estat els que han estat.

Moltes gràcies.

 

***Compareixença de la consellera Portaveu del govern, senyora Alicia de Miguel García, per tal d'explicar la recent remodelació del Consell, produïda el dia 19 de maig de 2000, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià (RE número 12.
318) i pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes (RE número 12.
349).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller, senyor Serafín Castellano.

Continuant amb els punts de l'ordre del dia, passem al punt 14: Compareixença del president del Consell per explicar la recent remodelació del Consell, produïda el dia 19 de maig de 2000, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià i pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

En nom del Govern, té la paraula la consellera portaveu, senyora de Miguel.

 

**La senyora consellera portaveu del Govern:**

 

Señoras y señores diputados.

Comparezco ante sus señorías, en nombre del gobierno del que me honro en ser su portavoz, para responder a las solicitudes de comparecencia formuladas por los grupos parlamentarios Socialista­Progressistes y de Esquerra Unida sobre la remodelación del Consell del pasado mes de mayo, hace de esto ya aproximadamente cuatro meses y medio.

Nuestro Estatuto de Autonomía y la ley del Gobierno Valenciano atribuye, como ustedes saben, al president de la Generalitat las facultades de nombrar y de separar a los consellers de la titularidad de las diferentes consellerias y de asignar también las competencias de las mismas.

El presidente de la Generalitat Valenciana, de acuerdo con dichas facultades, por Decretos 2/2000 y 4/2000, del 16 y 19 de mayo ­hace de esto cuatro meses y medio­, dispuso el cese, a petición propia, de los anteriores miembros del Consell, doña Carmen Mas, consellera de Bienestar Social, y de don José Emilio Cervera, conseller de Sanidad.
Y por Decreto 5/2000, del 19 de mayo, dispuso el nombramiento como consellers del Gobierno Valenciano de don Carlos González Cepeda y de quien ahora tiene el honor de comparecer ante sus señorías.

Seguidamente, y por Decreto 6/2000, del 22 de mayo, del presidente de la Generalitat Valenciana, se dispuso la asignación de las nuevas titularidades de las consellerias tras la remodelación.
Les cito, aunque sus señorías lo saben perfectamente, la asignación de las nuevas titularidades del Consell tras la remodelación del pasado mes de mayo: a don Vicente Rambla Momplet la Conselleria de Economía, Hacienda y Empleo; a don Serafín Castellano Gómez la Conselleria de Sanidad; a don Carlos González Cepeda la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas; a don Rafael Blasco Castany la Conselleria de Bienestar Social; y a doña Alicia de Miguel García, mi humilde persona, la Conselleria del Portavoz del Gobierno.

La asignación de competencias a la presidencia y a las consellerias se efectuó por Decreto 7/2000, del 22 de mayo, del presidente de la Generalitat Valenciana, y por Decreto 65/2000, del Gobierno Valenciano, de esa misma fecha ­hace cuatro meses y medio­, se dispuso el número y la denominación de las consellerias.

También se han publicado ya en el *Diario Oficial de la Generalitat Valenciana* los decretos de aprobación de los reglamentos orgánicos y funcionales de dichos departamentos del Consell.

Señorías, los nuevos consellers, así como los consellers que asumían nuevas responsabilidades, solicitamos de inmediato, como ustedes recordarán, la comparecencia, a petición propia, ante el Pleno de las Cortes Valencianas para informarles sobre las líneas de actuación de sus respectivos departamentos.

Como recordarán, y con fecha 8 de junio, comparecimos con tal motivo ante esta Cámara los consellers de Justicia y Administraciones Públicas y del Portavoz del Gobierno, y el día 15 de junio ­último Pleno de esta Cámara antes del verano; está, por lo tanto, fresco en la memoria de todos­, comparecieron también los consellers de Economía, Hacienda y Empleo, de Sanidad y de Bienestar Social.

Todos nosotros, estoy seguro, somos capaces de recordar, a pesar de la interrupción por el período estival de estas Cortes, aquellas comparecencias y los debates que les sucedieron, en los que sus señorías tuvieron ocasión de conocer, y de debatir en profundidad y extensión las políticas a desarrollar por las consellerias afectadas por la remodelación del Consell.

Considero, por lo tanto, señoras y señores diputados, que el tema que nos ocupa está más que debatido y tratado en esta cámara y que como todos debemos aprovechar y economizar nuestro tiempo, acabo diciendo que tras las comparecencias de los consellers desde el mes de junio, junto con el debate de política general de la semana pasada en que, por parte del presidente del Gobierno Valenciano y por todos los grupos parlamentarios, se hizo un profundo repaso de la práctica totalidad de las áreas de acción de gobierno, y tras mi intervención en el día de hoy, entendemos desde el gobierno que el objeto de esta comparecencia ha quedado cumplidamente atendido.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Intervenció dels grups sol·licitants per a fixar la seua posició.
I en este cas, Esquerra Unida del País Valencià.
*(Remors)*

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

La veritat és que si no ho veig no m'ho crec.
O sia, queda clar que vénen vostés amb molt poc de gust a defensar o a explicar aquesta remodelació.
Han fet tot el possible per anar ajornant-la, i quan vénen, la seua intervenció, amb tot el respecte, em pareix una presa de pèl a aquesta Cambra.

Jo crec que buscar excuses com les que vosté ha buscat, jo crec que no es mantenen.
Jo crec que això és una mostra de molt poc respecte a aquesta Cambra, que cal recordar que és la representació de tots els valencians i valencianes.
Feia un momentet abans, el seu company de Consell feia una alabança a la tasca de l'oposició.
Entre això i el que vosté ha fet, hi ha una diferència abismal.
Em quede millor amb el discurs, encara que em pareix que és solament un discurs, però és que vosté ni tan sols arriba a eixe discurs.

Vosté ha vingut ací a llegir-nos coses que tot el món que sàpia llegir, ho sap perfectament, perquè el *Diari Oficial* està ahí i sabíem que s'havia produït una sèrie de cessaments, de nomenaments, de competències, etcètera, etcètera.
No és això, no és això, eixe tràmit burocràtic oficial, formal, d'aquesta remodelació el que teníem interés en sentir.
D'entrada, teníem interés en sentir al responsable de la remodelació, que era el president Zaplana.
Ja suposàvem que això seria molt difícil que es produira, però fonamentalment el que volíem saber era les raons que havien dut al nostre president.
.
.
­que d'acord, i això lògicament ningú ho qüestiona, que té competències suficients per a fer això­, per què ho havia fet.
No com s'havia fet o com s'havia formalitzat a nivell de documentació oficial, que això, ja dic, no feia cap falta.
Jo crec que vosté ha intentat cobrir l'expedient de molt mala manera, amb moltes poquetes ganes, eixir del pas i ja està.
Em pareix, la veritat, prou lamentable la intervenció.
Esperàvem alguna cosa més, senyora portaveu.

De cara a Esquerra Unida la impressió que tenia en aquest debat, després de tot el que ha passat, és que si qualsevol persona del carrer vera el punt de l'ordre del dia es quedaria un poc sorprés, perquè això de debatre els motius de la recent remodelació.
.
.
­una remodelació que cal recordar que va ser en el mes de maig, estem ja en el mes d'octubre­, home!
, podria inclús pensar: "però és que hi ha hagut una altra remodelació?
" O sia, és difícil a nivell de la gent del carrer pensar que les coses poden anar tan lentament com van en moltes ocasions en aquesta cambra.

O sia, damunt d'això, que és difícil de comprendre, també és molt difícil de comprendre que es demane per part de dos grups de l'oposició, de la totalitat de l'oposició, que vinga el president del Consell, com a màxim exponent, a explicar una cosa que ha fet i que no vinga.
Que procure tardar el màxim possible, però a més que no vinga i que delegue en este cas en la senyora portaveu.
On està el president Zaplana?
No se sap.
Ací, per a donar explicacions d'una cosa que ell va fer, no està.
Segur que estarà per ahí fent alguna cosa.
Igual està fent el primer viatge en l'Ave Madrid-València, perquè després del que va dir l'altre dia, que ja havien començat les obres de l'Ave, i ningú a Espanya s'havia adonat, excepte ell, qualsevol dia també ens sorprén amb un descobriment d'aquest tipus.
*(Remors)*

Però a allò que anàvem.
El president Zaplana es negà en maig a informar a les Corts Valencianes, la petició nostra és del més de maig.
Ni ho va fer llavors, ni ho fa ara que delega en vosté.
Ha *escurrit el bulto* de donar explicacions on s'han de donar.
La primera sorpresa va ser que ell mateix no demanara voluntàriament donar eixes explicacions.
Això és trencar una sana i higiènica costum democràtica, demostra quin concepte es té de l'equilibri de poders.
Segurament haurà pensat: "Però qui són estos per a demanar-me a mi explicacions, a mi?
" Nosaltres som el que som.
Som la representació de la voluntat popular, som les Corts Valencianes.
Entre les tasques nostres, que estan protegides, per sort, per la Constitució i per l'Estatut, perquè si no, no sé què passaria, està el control i fiscalització d'allò que vostés fan.
I si això, quan intentem exercir-ho, resulta que se'ns envia no sé sap on, evidentment alguna cosa no està funcionant en este equilibri de poders.

La segona sorpresa, que no és menys, és que l'excusa que se'ns dóna és que els grups de l'oposició ­i això recorde inclús que va ser vosté mateix en aquell debat el qui ho va dir­ no havíem demanat eixa compareixença pel tràmit d'urgència.
Segona sorpresa.
Resulta no solament que el president Zaplana no ve voluntàriament a explicar ací una cosa que hauria d'haver fet, sinó que damunt quan ho demanem nosaltres tampoc val: hauria d'haver sigut pel tràmit d'urgència.
O sia, per ahí no era ni tan sols urgent donar eixa explicació.
Quina sort que ja no es lleva allò de la pòlissa!
, perquè si no segurament ens hagueren dit vostés: "és que li falta la pòlissa, *el vuelva usted mañana*".
O sia, ahí estem arribant en esta tasca que vostés estan fent.

Per tant, tot són facilitats, tot és transparència.
Nosaltres pensàvem que una remodelació del calibre d'aquesta era més que suficient perquè el president vinguera, quan ans millor, a donar eixa explicació.
Mai podríem haver cregut que el Grup Parlamentari Popular s'agafara a qualsevol excusa d'aquest tipus per a anar ajornant fins que ha pogut les explicacions pertinents.
Evidentment, després del que ha passat i del que hem vist que són capaços de fer, garantim que en casos semblants anirà per la via d'urgència i amb tos els requisits que es demanen lògicament, perquè jo crec que ja està bé.

I anem a parlar de la remodelació, una remodelació que no anava a ser, perquè si recordem.
.
.
ara ha passat un poquet de temps, podem vore la cosa un poquet allunyada, però no està de més recordar algunes coses d'aquella època.
Per exemple, el 19 de maig es trobava en plena ebullició el "cas Cervera".
Tan sols 24 hores abans, el president Zaplana negava qualsevol dimissió o cessament d'aquest conseller, a pesar de la insostenibilitat de la situació.
Ja feia un mes, el dia 10 d'abril, en la sessió de control al govern, el nostre síndic li havia fet ja preguntes al president Zaplana sobre aquesta situació.
Al mateix temps, s'havien demanat ja comissions d'investigació, compareixences, etcètera, etcètera, totes elles, per cert, paralitzades per una actitud, que no compartim i que critiquem, del Grup Parlamentari Popular en el sentit de bloquejar iniciatives de l'oposició en aquesta cambra.

A pesar de tot això, el president Zaplana continuava defensant, bé és cert que cada volta amb menys força, la continuïtat d'aquest conseller.
Fins i tot podia haver acabat contaminant a tot el Consell si aquest conseller haguera continuat estant ahí.
El problema pareixia cada vegada més que allò no es podia mantindre.
Calia buscar una eixida que sense molestar en excés a un dels consellers més espavilats que hi ha hagut en el Consell, i especialment al mateix president Zaplana de les conseqüències polítiques, i per no dir també de les judicials ­recordem que el tema no està tancat, a pesar dels desitjos d'algú que té per ahí­, el tema era un tema prou delicat.

El cessament del Delegat del Govern a la Comunitat Valenciana brindrà una ocasió d'or, deixava una vacant meravellosa.
Si algú del Consell l'ocupava, podria camuflar-se un poc més ample una remodelació que poguera resoldre el "cas Cervera".
Això sí, calia evitar fonamentalment que se saberen les raons d'eixa possible remodelació.
D'entrada, hauria de ser un canvi no previst i forçat per unes circumstàncies prou desagradables.
I això, per a algunes persones, com el nostre president, és una mostra de debilitat.
I més davant d'una oposició a la qual tampoc se li està respectant en les seues tasques de control del govern.

Suposava, per altra banda, reconèixer un error en un nomenament per part d'algú que pretén gaudir també del dogma de la inefabilitat.
No era, per tant, una situació còmoda.
Damunt d'això, i davant la manca de resposta política, Esquerra Unida formalitzava damunt en el jutjat de guàrdia una denúncia contra el conseller de Sanitat per considerar l'existència de determinats delictes, qüestió de què estem orgullosos d'haver contribuït a alliberar a la nostra comunitat d'alguns tipus de comportaments absolutament rebutjables.

Si llegirem els titulars de la premsa d'eixos dies, són molt significatius: "Zaplana descarta remodelar el Consell, Zaplana té previst un sol canvi, Cervera afirma que compta amb el recolzament de Zaplana".
Quina sort!
, perquè si arriba a no comptar, no sé què haguera passat amb ell, perquè al dia següent és cessat juntament amb tota la remodelació, que ens haguera ­repetisc­ agradat que el mateix president Zaplana haguera explicat.

I de no tocar el Consell més que per a cobrir la vacant que s'havia produït en la Conselleria de Benestar Social, que era Carmen Mas, que era a la que li havia tocat, digam, en eixa espècie de loteria, fer-se càrrec de la Delegació del Govern, es passava pràcticament en 24 hores a una remodelació que afectava quasi una quarta part del Consell: es creaven i es feien desaparèixer conselleries.
O sia, res del que es venia dient, i una crisi de govern molt important i que molt poca gent s'explicava en el seu moment.
Lògicament amb eixa remodelació el president Zaplana s'alliberava de lastre, soltava el senyor Cervera pel que poguera passar.

Però també passaven altres coses significatives.
En allò que podria parèixer un intercanvi de carteres, eixia del Consell Carmen Mas per a substituir a González Cepeda i entrava González Cepeda per a substituir a Carmen Mas.
*Y tiro porque me toca*.
Per a administrar el que fins eixe moment havia sigut "casa Cervera, la Conselleria de Sanitat, era anomenat qui fins eixe moment era conseller de Justícia, en una premonició ­i vaja herència-; i ja posats a remodelar la remodelació que no es volia fer es legalitza una situació irregular: el fet de que la portaveu del Consell, senyora De Miguel, asistira a les sessions del Consell sense ser consellera era difícilment justificable.
Podia haver-la nomenat vicepresident tercera.
.
.

 

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.
.
.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
perquè sabem que en aquestes qüestions.
.
.
Però això era ja estirar un poquet el tema i es va optar per una modificació que implicava la desaparició d'una conselleria com la d'Ocupació, que havia sigut una de les grans promeses del president Zaplana.

Lamentablement em quede sense temps, però sí volia acabar dient-li, senyora portaveu del Govern, una cosa: diga-li al president Zaplana que així no es fan les coses, diga-li al president Zaplana que aquesta cambra es mereix molt més del que ell pensa.
Gràcies.

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

En representació del Grup Parlamentari Socialista.
Progressistes, té la paraula el senyor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señora presidenta.

Comparezco en este turno para contestar a la comparecencia de la consejera que nos ha explicado la reciente remodelación del Consell producida hace cinco meses, casi cinco meses.

Yo quisiera que se me entendiera de la mejor manera, señora consellera, pero la palabra en política está claro que no tiene el significado que tiene en la vida no política.
En lo que se refiere a cumplimiento de promesas o cumplimiento de declaraciones o cumplimiento de propósitos.

Dijo usted cuando tomó posesión una magnífica frase que decía: "Llevaré claridad a las Cortes".
Y añadió: "Me comprometo a transmitir las actuaciones del Consell con la máxima claridad y transparencia".
Pues señora consellera, tendrá que ser en otra ocasión.
Porque vaya peñazo de comparecencia que ha traído usted a estas Cortes.
Nos ha traído una relación articulada ­que luego ya le preguntaré porque en las prisas no me ha dado tiempo a tomarme un artículo de los que ha citado, lo demás lo tengo todo claro, pero hay uno del principio que no lo he tomado, se me ha olvidado­, una relación de artículos, de disposiciones publicadas en diarios oficiales que podemos haber leído, pero eso no es lo que le estamos pidiendo.
Estamos pidiendo que se diera la cara aquí.
Que supiéramos por qué usted es portavoz del Gobierno, que no lo sabemos.
Sabemos que hay un diario oficial que lo pone, pero quien le nombró a usted no vino aquí a dar la cara.

Y a estas Cortes se nos llena la boca, se nos hace grande decir "la máxima representación del pueblo valenciano", y es que decimos con un vigor "la máxima representación".
.
.
Es que el pueblo está aquí representado.
Nada menos está aquí para elegir a quien tiene que presidir el gobierno que ha de dirigir los destinos de ese pueblo.
Y sale de aquí investido como presidente.
Y elige un gobierno, y salen de aquí investidos todos, y salen de aquí presentados.
Y nosotros, desde la oposición, tenemos que controlar a ese gobierno, que ahora no sabemos el gobierno que hemos de controlar, una parte no sabemos.
¡Claro que usted vino a comparecer aquí!
Y como yo me fío de su palabra y he leído el diario oficial, sé que usted es consellera, si no, no estaría sentada ahí.
Pero quien tenía que haber venido aquí en esa afición que ustedes tienen de mirar hacia atrás y sólo mirar hacia atrás aquello que les sustenta los errores de presente y de futuro, no aquello que es positivo, podrían haber mirado que la tradición de esta Cámara, el respeto de esta Cámara, se basaba en que cuando hay un cambio de gobierno el presidente viene y da la cara y dice por qué lo cambia.

Si puede explicarlo.
Si no puede explicarlo, hace lo que dijo él en su momento, cuando declara: "Los cambios en el gobierno tienen una explicación muy fácil, aunque no seré yo quien vaya a explicarlos".
Eso lo dijo el día 19.
El día 18 estaba diciendo: "Usted me pide la dimisión de un conseller ­le decía a nuestro portavoz de entonces­ y yo no se la voy a conceder; no hay motivos para cesar al señor Cervera ni para que dimita".
El 18.
¿Qué revelación vespertina tuvo el día 18 por la tarde para cesarlo en día 19 en el mes de María?
¿Qué revelación tuvo?
Es lo que queremos saber.
No el artículo que le permite el Estatuto hacer el cambio de gobierno.
Si algunos hasta hemos sido partícipes de la Ley de gobierno votándola, si nos la sabemos.
.
.
¿Pero qué pasó?
A lo mejor usted tampoco lo sabe.

¡Pero si usted tampoco tiene la culpa!
Si la tiene él por no venir.
Y yo le dije cuando usted compareció: dígale que estaría bien, para que no quede mal con la casa, que venga y comparezca.
A usted, con las prisas o con la novedad se le olvidó decírselo.
.
.
o él no le hizo ni puñetero caso.
¡Pero es él quien tenía que estar aquí!
Es él quien tenía que estar aquí.
Usted no tiene la culpa.
A usted le han mandado y le han dicho: "Mira, aquí están estos tres folios que para quien son y cómo se llaman ya tienen bastante; que se aprendan el tema, que aquí el que elige el gobierno y lo cambia es el presidente, y qué van a pedir esos.
.
.
" No es eso.

Se lo digo así porque me siento despreciado como miembro de esta Cámara.
Porque aquí se viene a dar cuenta clara y seria de una remodelación del gobierno.
Y claro que usted viene a decir aquí: "Es que hemos dado cuenta a todos.
.
.
" Ustedes han dado cuenta porque les hemos pedido, o porque han querido dar cuenta de lo que iban a hacer, pero no sabemos por qué lo van a hacer, no sabemos por qué les han nombrado.
Han roto ustedes una tradición.

Y les digo una cosa.
Se están dejando muy poco espacio para actuar como oposición a partir del 2003.
Porque si a nosotros nos entra ahora el síndrome de mirar el retrovisor que ustedes tienen en cuanto a baremos, ¿con qué cara van a pedir al próximo presidente que venga aquí a explicar una remodelación?
¿Qué simiente están dejando para poder tener espacio en la oposición?
Si están cerrando todas las puertas, si están dejando unos precedentes de desprecio a la voluntad popular que les va a pasar factura la historia.
Si esto no es una cosa de trámite de venir aquí a explicar cuatro cosas y ya está.
.
.
Esto es formas y respetos.
Las instituciones son importantes por el papel que desempeñan, por el lugar que la normativa más digna, más amplia, la Constitución o el Estatuto les otorga, y también por el respeto que se manifiesta a ellas.
Si ustedes consideran esto como un trámite, como un efecto secundario de la democracia, como una cosa de ir por casa, como el parlamento de la señorita Pepis, están degradando el Parlamento, la institución democrática, están degradando al pueblo valenciano que está aquí representado, elegido de un lado a otro en la misma urna; los que gobiernan y los que no gobernamos estamos elegidos a la misma hora, el mismo día y en la misma urna, con la misma legitimidad para hacer oposición.

Y a ustedes, cada vez que salimos a hacer oposición, les entra urticaria.
Se les ve en la cara que se molestan.
Porque usted ha salido aquí con honor.
Se la ha visto.
Estaba honrada de ser portavoz del gobierno.
Pero salen sin apuntar maneras, salen con desgana, salen como por venir, como que hay que pasar.
No tienen alegría de gobierno, de venir aquí, "voy a explicar a la oposición lo que hay que explicar".
No se les ve.
*(Remors)* Están tristes, están muy tristes, y llevan un rato en el gobierno.
Tienen que tener alegría democrática, espontaneidad, responder, explicar.
.
.
*(rialles)* ¿Cómo van a pedirnos lealtad, nobleza, templanza a la oposición si eso para ustedes es pura sumisión?
Es que o se menea esta casa o a nadie le va a importar nada lo que hagamos aquí.
Y si cumplimos.
.
.
no es diversión, son cosas muy hondas lo que le estoy diciendo.
Yo me voy a divertir a otros lugares.
Aquí vengo a otra cosa.
*(Rialles)* Claro, sí, sí, claro.
Pero si usted viene aquí a pasar el rato y a cubrir el expediente como ha hecho usted, o a no cumplir las palabras.
.
.
Claro, si usted dice que va a traer aquí claridad y transparencia y no trae nada, no nos extraña que la gente de la calle opine que todos los políticos no somos hombres y mujeres de palabra.
Si el presidente el día 18 dice que no va a hacer un cambio de gobierno.
.
.
Hay una noticia por aquí tremenda ­como lo que hacen los presidentes siempre es importante.
.
.
­ hay una que dice: "El presidente arranca una hoja de su libreta" Toma, qué acto político: arranca una hoja de la libreta.
*(Rialles)* Había resuelto ya la remodelación y dice: "No hay motivos más que para nombrar sustituto a doña Carmen Mas, que ha sido elevada a otra elevada misión".
Y a partir de ahí, en 16 horas se cambia al 40% del gobierno.
¿Y no podemos saberlo?
¿Para eso nos hemos presentado a unas elecciones?
¿Y qué vamos a explicar en la calle de por qué se ha cambiado el gobierno?

¿No entienden eso?
¿Piensan realmente que la cámara es un lugar para venir con los deberes hechos para explicarnos una retahíla de normativa legal que el que más y el que menos tiene que haber leído?
¿No hay posibilidad de tener una explicación política, señora consellera?
Le digo "señora consellera" porque le toca a usted este papelón; me gustaría decir "señor presidente", con todos los respetos.
Pero él está ahora en elevadas cosas que no le permiten estos menesteres.

Bueno, ¿qué podemos hacer a partir de ahora?
¿Cómo consideramos a esta Cámara a partir de ahora?
¿Habrá una remodelación más?
¿Estará usted ahora en ese afán de aportar claridad y transparencia, dispuesta a venir aunque el presidente no se lo mande?
¿Podremos confiar en que el gobierno va a dar la cara aquí más veces?
Se lo dije en la ocasión que tuve cuando usted hizo la comparecencia: tenga en cuenta que la información es muy importante para esta Cámara.
Claro, cuando uno lee un titular que decía: "Cervera invoca la Constitución ­nada menos­ para no responder si Zaplana lo forzó o no a dimitir".
Y dice: "El artículo 14, que consagra la libertad de expresión, me permite a mí no expresar nada".
Pues mire, el 23 me consagra a mí la libertad y la posibilidad de participar en los asuntos públicos, y con ese afán de opacidad y ocultación permanente de documentos a esta Cámara que ustedes tienen me violenta permanentemente el artículo 23.
No puedo participar en los asuntos públicos de este país más allá de presentarme a las elecciones, mientras haya un gobierno que entiende a esta cámara como una cámara hermética, opaca y cerrada.
Y como un lugar donde venir a hacer un trámite político.

Y ahí está la madre del cordero.
Esto no es diversión.
Esto es lo que diferencia a unos demócratas de otros y a cómo entiende la derecha la democracia y cómo la entendemos la izquierda en cuanto a participación, representación y a la vez.
.
.
*(remors)* sí, sí, sí.
.
.
y a la vez cómo la estamos entendiendo en cuanto a servicio al ciudadano.
Aquí también se hace, ¿eh?
, no solamente en la Sanidad, aquí también se hace.
Aquí se hace también cultura democrática.
Y si esto es un pasar por la vida, como ustedes están haciendo que pasemos, no les extrañe que algún día una parte del pueblo pase de la democracia también.
Yo se lo dije: algún día tendremos un motín democrático, palabras de un presidente suyo gallego.
Y yo coincido con él en eso.
Lo que pasa es que no por las razones, sino por la dejadez democrática que ustedes tienen, por la languidez con la que administran los resultados de las urnas.
Y por la falta de entusiasmo que tienen cuando tienen que venir aquí a dar cuenta ante los representantes del pueblo de cosas tan importantes como un cambio de gobierno, que para ustedes es un mero trámite, una mera póliza, como decía el compañero Oltra, y un peñazo de intervención que un estudiante de segundo de Derecho Político lo habría hecho tan bien como usted, porque a lo mejor lo tiene de asesor.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Perelló.

En representació del Grup Parlamentari Popular té la paraula el senyor Rovira.

 

**El senyor Rovira Jover:**

 

Gracias, señora presidenta.

En primer lugar, señora De Miguel, lógicamente agradecer en nombre del Grupo su comparecencia como conseller portavoz del Gobierno Valenciano.

Bien, señorías, el artículo 31 del Estatuto de Autonomía establece que la Generalitat tiene competencia exclusiva en la organización de sus instituciones de gobierno.
Además, la Ley de Gobierno valenciano atribuye al Consell la regulación reglamentaria de la organización o estructura de la administración de la Generalitat.
Queda clara, pues, la capacidad que tiene el Gobierno valenciano para auto organizarse.

Y en base a esa capacidad de autoorganización, es en base a esa capacidad, por lo que el 19 de mayo de este año se produjo una remodelación ­los días posteriores­ motivada por el cese a petición propia del conseller de Sanidad don José Emilio Cervera Cardona; también de Carmen Mas por abandonar su conselleria para ocupar otro cargo.
Esta remodelación trajo consigo la incorporación al gobierno, como ha dicho muy acertadamente la consellera portavoz, de don Carlos González Cepeda como conseller de Justicia y Administración Pública, y de doña Alicia De Miguel como conseller portavoz del gobierno, la cara amable del gobierno.
Además, Serafín Castellano pasó a ocupar la Conselleria de Sanidad; Rafael Blasco la Conselleria de Bienestar Social.
.
.
y más pequeños cambios.
Todos ellos ya comparecieron en su día en esta cámara.

Pero a ustedes todos esos cambios les importan muy poco.
Todos esos cambios en el gobierno, cambios que son normales en cualquier gobierno, les importan muy poco.
Ustedes con esta petición de comparecencia, los dos grupos lo único que pretenden es ir de caza, ir de caza.
Piden la comparecencia como aquel cazador que carga la escopeta encima.
Y además quieren convertir esta cámara en un coto de caza.
Y vienen con la pieza seleccionada, la pieza seleccionada: el ex conseller de Sanidad, don José Emilio Cervera.

Miren, señorías, se ha dicho ya de todas las formas posibles: el ex conseller señor Cervera, ante una serie de denuncias sobre posibles irregularidades en su gestión, abandonó su cargo, abandonó su cargo para no poner en ningún momento en entredicho la gestión clara y transparente del gobierno valenciano que preside el molt honorable don Eduardo Zaplana.

Seguramente, señores del Partido Socialista, si ustedes en los años que gobernaron hubiesen actuado con esa ética no estarían en la posición que están.
Otro gallo les cantaría.
A Esquerra Unida no le puedo decir lo mismo, gracias a Dios.
Por suerte para el bienestar de esta comunidad nunca han tenido responsabilidades de gobierno.
Por el camino que llevan tampoco las van a tener.

Y decía que el señor Cervera abandonó su cargo para no mezclar esas denuncias con la gestión clara y transparente del gobierno Zaplana.
Denuncias que a día de hoy se encuentran en espera de la decisión sobre la apertura o no de un juicio oral.
Pero ustedes quieren que el juicio se haga aquí, quieren ensuciar el nombre de personas e instituciones sin ningún fundamento.
A ustedes los procesos judiciales les dan exactamente lo mismo, les importan muy poco.
El Psoe ya lo demostró cuando gobernaba, y Esquerra Unida lo afirmó en esta misma cámara la pasada semana.
Decía textualmente: "Nosotros combatiremos frente a aquellos casos que no consideremos muy claros, independientemente de lo que digan los juzgados".
No sé, señores de Esquerra Unida, para qué se pasan ustedes la vida presentando denuncias sustentadas, como en el caso del señor Cervera, simplemente por recortes de prensa, para después decir que les importa muy poco el resultado de estas denuncias.
Queda claro que lo único que pretenden es ensuciar y difamar, porque aplican aquello de "difama, que algo queda".
Los ciudadanos de esta comunidad les conocen muy bien.
Por eso cada día les votan menos.
Son menos ciudadanos los que les votan.
Así al final no les van a votar ni los familiares.
Pero es que ya se llega a unos límites.
.
.

Usted, señor Oltra, no sé si se ha dado cuenta de la barbaridad que ha dicho en esta tribuna, de la barbaridad que ha dicho.
Ha dicho: "Igual el señor president está haciendo el primer viaje Valencia­Madrid en el Ave".
No lo sé, si estará.
No creo, porque aún no está, lógicamente.
Seguramente igual el señor president esta mañana se ha desplazado a Madrid para conseguir fondos para ese Ave.
Por suerte, desde hace unos años ya va toda la carreterita en autovía, toda la carreterita en autovía.
Puede ir mucho más rápido a Madrid.
Pero lo que nosotros queremos es que, aparte de poder ir por carretera, se vaya mucho más rápido en un medio moderno como es un tren de alta velocidad.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Rovira.

 

**El senyor Rovira Jover:**

 

Perdón, acabo enseguida.

Y, señor Perelló, léase usted el decreto, léase usted el decreto.
No hay ningún cese.
Usted habla de qué ocurrió la noche del 18 al 19.
No hay ningún cese.
El Decreto 4/2000, de 19 de mayo, dispone el cese a petición propia de don Emilio Cervera Cardona como conseller de Sanidad, agradeciendo los servicios prestados.

Decía usted que esta Cámara no es divertida.
Yo no sé si usted quiere convertirse en la alegría de la Cámara, no lo sé, pero le transmitiría, como usted ha dicho, al molt honorable president que, antes de nombrar a ninguna persona para ocupar ningún puesto, le pregunte a usted su opinión.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Rovira.

Senyor Perelló, per a què demana la paraula?

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Señora presidenta.
Yo no he venido a comparecer en nombre del gobierno.
Me he sentido contradicho en mis argumentos y creo que tengo derecho a un turno de réplica al señor Rovira.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per a rèplica, té la paraula per dos minuts.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señora presidenta.
Siendo dos minutos lo haré desde aquí desde el escaño.

Señor Rovira.
No es posible afirmar que no nos importa la modificación del gobierno, cuando el gobierno ha venido hoy aquí arrastrado por la normativa legal y a petición nuestra, no por voluntad propia, arrastrado por la normativa legal y porque hemos hecho uso de una potestad reglamentaria de que venga a dar la cara.
Si no, de qué.
Si no, de qué.
Dar no sé lo que darán, no sé si dan limosna, pero la cara no la dan nunca si no se les pide que la den.
Eso dejémoslo sentado.

Mire, hay terrenos que son resbaladizos.
Yo no sé dónde estaba usted políticamente cuando el Gobierno Valenciano o el Partido Socialista tendría que tener actuaciones éticas, y me gustaría que me escuchara con el oído bien abierto, porque se lo voy a decir de manera muy discreta.
No sé dónde estaría usted cuando el gobierno tenía que tener actuaciones éticas en comportamientos poco éticos de alguno de sus miembros, ni me importa saberlo, pero lo que sí que sé es que, si hubiera habido más actuaciones éticas que hacer y las hubiéramos hecho, más miembros habría en el gobierno del Partido Popular en este momento producto de aquellas actuaciones éticas o de aquellos ceses.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)* Eso sí que lo sé.
Y déjenme que lo deje ahí, déjenme que lo deje ahí.

Y por otra parte le diré que yo no me presenté jamás a diputado, ni lo haré nunca, para venir aquí ni a leer decretos ni a que me los lean.
Vine a ejercer la política, vine a gobernar o a apoyar un gobierno, como usted ahora legítimamente, cuando lo apoyaba.
Y a soportar durísimas e incomprensibles críticas que su grupo hacía, que le remito a que se lea, si entonces estaba usted en este grupo, a que se lea todo lo que había y cómo se hacía la oposición entonces, aquí y en otros lugares, también dicho de otra forma el "váyase".
Nunca diremos "váyase, señor Zaplana"; nunca le hemos negado legitimidad, pero ustedes niegan la oposición permanentemente, niegan la legitimidad y quieren conformarnos, y usted lo ha hecho, diciendo que no he leído un decreto.
Ni pienso leer un decreto en esta cámara.
Yo he venido aquí a hacer política, a pedir responsabilidades y a representar unos sectores sociales, no a que usted me examine de Derecho en esta cámara.

Por tanto, sea más diputado, menos profesor de Derecho y atienda más a la voz de los ciudadanos y no al interés de su grupo sólo.

Gracias, señora presidenta.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Perelló.

Senyor Rovira, per a què demana la paraula?

 

**El senyor Rovira Jover:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Rovira, és per a rèplica?

 

**El senyor Rovira Jover:**

 

Yo le pediría.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

És per a rèplica?

 

**El senyor Rovira Jover:**

 

Para réplica, sí.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per dos minuts, té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Rovira Jover:**

 

Muchas gracias.
Seré muy breve.

Señor Perelló.
Yo le digo que lleve cuidado.
Una cosa es ponerle alegría a esta Cámara, como usted quería, ponerle alegría a esta Cámara, y otra cosa es que usted sea tan apasionado, porque igual con tres años, casi tres años que quedan de legislatura, va a tener usted problemas de salud.

Bien, mire.
El gobierno ya compareció, cada conseller, para explicar lo que serían las grandes líneas de su gestión.
Yo le he leído un decreto simplemente porque, para estar en esta Cámara, también le doy un consejo: léase usted algún decreto, porque así no cometerá errores como el que ha cometido.
Hubo un cese a petición propia, lo dice el decreto.
Se ha dicho reiteradamente en esta Cámara, se ha dicho reiteradamente en esta Cámara.
Pero le repito, como le he dicho antes: no se preocupe, que ante cualquier cambio, la próxima vez que vea al molt honorable president le diré: "Eduardo, por favor.
Antes consulta con Perelló cualquier cambio.
"

Muchas gracias.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Rovira.

Senyor Oltra, per a què demana la paraula?

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Per a rèplica al senyor Rovira.

 

**La senyora presidenta:**

 

Té la paraula per dos minuts.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies.

M'ha paregut molt desafortunada la intervenció del senyor portaveu del Partit Popular en esta ocasió, titlant de barbaritat una declaració que he fet, que en tot cas allò que constatava era una evidència: que el president Zaplana no està present en la Cambra.
On està?
Jo no ho sé.
Pel que es veu, tampoc ho sap vosté.
Però bé, això no importa.
Nosaltres entenem que ell hauria d'estar ací perquè així ho vam demanar els dos grups de l'oposició, perquè donara una explicació política d'una remodelació, no una explicació tècnica o una explicació legal d'una cosa que sabem que es pot fer.
Allò que necessitàvem saber era per què s'havia produït eixa remodelació, quins criteris polítics havien hagut ahí perquè es negara fins vint-i-quatre hores abans i es fera de la manera que es va fer.
Això no crec que es puga considerar cap barbaritat.
Crec que és exercir un dret, un dret mínim que com a oposició tenim.
Ni vosté ni ningú del Partit Popular pot ridiculitzar o menyscabar eixe dret que tenim, perquè això està ahí, i vostés com a mínim haurien de reconéixer-ho.
Em pareix molt preocupant inclús que patrimonialitze Déu mateix, com acaba de fer ahí.
Em pareix ja una falta de respecte inclús per a tots els creients.
O siga, crec que tot té límits i que vostés no haurien d'arribar ahí.

I una cosa: el debat polític es fa ací.
El tema judicial es fa en els jutjats, però el debat polític i les responsabilitats polítiques es demanen ací.
I això es farà sempre diguen allò que diguen els jutjats.
Els jutjats podran dir si un ha fet un delicte o no, però la responsabilitat política, això, es determinarà aquí, amb independència del que diguen els jutjats.
I això és el que l'altre dia el nostre síndic digué i en això és en el que ens reafirmem.
La responsabilitat política s'aclarix ­o no s'aclarix, si vostés ho bloquegen­ en les Corts Valencianes.
I això també és un dret de la democracia; per tant, respecten la democràcia, perquè així guanyarem tots.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor Rovira, per a rèplica, supose.
Per dos minuts.

 

**El senyor Rovira Jover:**

 

Sí, para réplica, señora presidenta.
Y muy breve.

Señor Oltra.
Yo creo que los argumentos.
.
.
Si en algún momento le puedo haber ofendido, le pido disculpas.
Le pido disculpas si en algún momento le puedo haber ofendido.
Pero yo creo que los argumentos están muy claros.
Ustedes intentan ir de caza.
No lo van a conseguir.
Y lo único que pretenden es difamar.

Pero no se preocupe, cuando haya algún tipo de remodelación le diré al presidente que no sólo consulte con el señor Perelló sino que consulte con usted también.

Muchas gracias.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Rovira.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula l'honorable senyora consellera.

 

**La senyora consellera Portaveu del Govern:**

 

Bueno, señorías.

Con el más profundo respeto a toda la Cámara, eso sí, con un estilo y una manera de ser que siento no le parezca suficientemente.
.
.
­no sé­ intensa al diputado Perelló, sí que les digo que ustedes han dado una serie de explicaciones, las que han querido, son muy dueños de hacerlo, a la remodelación que tuvo lugar en el mes de mayo en el Consell, que es potestativo del president de la Generalitat, como ustedes ya conocen.
Y con esa explicación no estoy en absoluto de acuerdo y me parece que no tiene nada que ver con la realidad.
Cosa, por otra parte, bastante habitual en sus manifestaciones y en su forma de hacer política.
Y quizá esa falta de conciencia de la realidad de esta comunidad es lo que produce o provoca que ustedes, en ese examen que la democracia tiene que pasar cada cuatro años, que los que queremos hacer política pasamos cada cuatro años, con el mejor tribunal de todos, que es el pueblo, hace que a ustedes los suspendan y a nosotros nos aprueben con nota.

Y eso es lo que está haciendo el president de la Comunidad Valenciana en estos momentos, que en estos momentos está trabajando por la Comunidad Valenciana; en estos momentos está logrando, como desde hace aproximadamente seis años, que la Comunidad Valenciana se coloque en el nivel que le corresponde en el Estado español y entre las regiones más prósperas de Europa; está trabajando para seguir teniendo una comunidad potente económicamente y que esa potencia económica logre una justa distribución de esa mayor riqueza; está trabajando por ofrecer a esta sociedad nuevas soluciones para nuevas demandas sociales que se caracterizan por la eficiencia y por la eficacia y que se caracterizan por poder dar a los ciudadanos unos servicios de calidad; que está trabajando porque sigamos siendo líderes en conseguir un mayor número de personas que encuentran un empleo ­ayer mismo conocieron ustedes nuevamente que ciento seis valencianos cada día están consiguiendo un empleo en este último mes­.
Y yo creo, señorías, que el president de la Generalitat está, como ya les he dicho, trabajando para que esta Comunidad Valenciana y para que los ciudadanos de la Comunidad Valenciana sigamos mirando hacia el futuro con esperanza, que ese es el trabajo y la obligación de todo político que ha sido elegido por el pueblo.

Bien, yo ya les he dicho que he venido aquí gustosamente, con todo el respeto del mundo y, francamente, sin ningún problema, para darles cuenta a ustedes de la remodelación de gobierno.
Yo ya lo he explicado y no voy a insistir en ello.
Sí que les voy a decir que tuvieron ustedes ocasión y no lo hicieron ­y si trabajan mal, ese ya no es mi problema­ de pedir la comparecencia urgente del president.
Ya lo dije en su día.
No lo pidieron, no lo hicieron, y no entiendo por qué les tiene que parecer a ustedes mal que sea su portavoz, la portavoz del gobierno, la que esté aquí para explicarles a ustedes esta remodelación.

Pero, señorías, sí que voy a insistir en decir que creo que es un ejercicio de salud democrática no judicializar la vida política.
Creo que los señores de Esquerra Unida tienen una actitud que podríamos definir como una manía compulsiva por reiterada de utilizar en cualquier ocasión y tratar de manchar la honorabilidad de las personas de este gobierno.
Y esto, señorías, no me parece justo.
Me parece que es una actitud intolerable.
Me parece que no es el respeto a la ciudadanía, y que además no tienen ustedes la gallardía personal ni política de reconocer sus errores cuando la justicia desestima, con rapapolvo incluido, por cierto, sus aventuras procesales.

El fiscal pide el sobreseimiento del caso del exconseller Emilio Cervera que ustedes denunciaron, y además dice que esas acusaciones se sustentan exactamente en recortes de periódicos, lo que les ocurre bastante a menudo.
Y esto, señorías, no es justo ni aceptable en una democracia.
Espero que pidan disculpas públicas si es necesario y si el caso es sobreseído.
Espero que no sigan ustedes con este espectáculo de circo, que asuman el fallo judicial y que actúen en consecuencia.

Por lo tanto, señorías, considero que no vamos a hacerles a ustedes perder más tiempo.
Insisto en que la remodelación está perfectamente justificada; que vinimos aquí los consellers a explicarles a ustedes, a petición propia, cuáles iban a ser nuestras políticas; que hace poco hubo un debate de política general, en donde se repasó toda la política de gobierno, y por lo tanto, señorías, yo ya no tengo nada más que añadir.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Segurament anem a eixir d'ací hui sabent algunes coses excepte el motiu pel qual es van demanar les compareixences, no?
O siga, sabrem tota la tirallonga d'articles de l'Estatut, de la Constitució, de la Llei de govern.
No sé si algú a l'eixida ens preguntarà en pla examen a vore si és correcte o no.
Tot això suposàvem que s'hauria fet legalment ­això faltava, no?
­, però els motius polítics, els motius polítics no s'han donat.
Esperàvem que haguera estat el senyor president Zaplana, que no sabem on està, però, bé, en algun lloc estarà.
No ens els ha donat.

Vosté tampoc ens els ha donat.
Vosté s'ha limitat en una primera intervenció.
.
.
que jo crec que fins i tot estarà avergonyida en estos moments i per això ara ha intentat replenar amb el que siga un poquet, perquè és que crec que no ha arribat ni a cinc minuts la primera intervenció seua, que ha de batre records en esta cambra quant a compareixences de membres del Consell.
Però, continua sense explicar-nos eixos motius, per què es van fer, quines raons motivaren que es fera d'una manera o que es fera d'una altra, quines raons motivaren que es va estar enganyant a l'opinió publica i que es va estar negant fins 24 hores abans una cosa que després va fer, fins i tot, amb més amplitud de la inicialment prevista.
Això, em dóna la impressió que ja no ho sabrem mai.

Jo sóc d'un poble ­ací hi ha algun diputat més­ on tenim el misteri d'Elx.
Doncs, açò, salvant les distàncies, un altre misteri.
O siga, quedarà ja per a la història d'una remodelació important, a disgust, que es va fer en el seu dia, però que mai se sabrà.
Això ja pertany al terreny de les conjectures.

Vosté acaba de dir ara una cosa que torna a ser preocupant: "No continuaré en esta manera de perdre el temps".
Això és un tema, una confessió ­m'atreviria a dir­ en tota regla de l'opinió que vostés tenen de la tasca de l'oposició.
Deixarem algunes coses que abans s'havia dit aquí.
I això que vosté ha sigut declarada oficialment la cara amable del govern.
Amb la qual cosa, jo no vull pensar la resta del govern què és.
Perquè, clar, quan un selecciona d'eixa manera no sé el que passa amb la resta del govern: "Bé, com jo no he sigut, això ho arreglen vostés dins del seu grup parlamentari".
Encara bo, perquè és que, si no, no sé que haguera passat!
Què ens haguera dit aleshores!
Si ací acaba de dir-nos que estem perdent el temps, que estem ací i venim amb les coses ja premeditades, que som molt roïns en definitiva per demanar una cosa que jo crec que entra perfectament dins de les nostres funcions i les funcions que vostés en els llocs on estan en l'oposició perfectament fan i reclamen.

Per tant, jo li insistisc.
Crec que vostés no han vingut ací de bona gana, han vingut efectivament obligats, han retardat el màxim possible comparéixer ací, volen introduir una sèrie de qüestions de nou que sembla que els obsessiona molt.
.
.
Miren, nosaltres des d'Esquerra Unida no som partidaris ­i creem que amb la nostra història ho hem demostrat­ de judicialitzar la vida política.
El que passa és que és un element que està ací, i quan s'esgoten altres elements, especialment els elements polítics, no queda més remei que eixe, fins i tot recorde que en moltes ocasions vostés mateixos ho han declarat ací: "Escolte, si tenen alguna cosa que sospitar o pensen que no sé què, vagen al jutjat".
Resulta que quan vas al jutjat eres el *malo* de la pel·lícula.
Ja vorem com acaba el tema del jutjat.
Ací hi haurà unes responsabilitats penals que estan encara per decidir, malgrat que m'imagine que estaran fent el possible perquè això no isca.
Però, ull!
Però ull!
Però ull!
Les responsabilitats polítiques es defineixen ací.
Vostés, segur, segur que els agradarà moltíssim ­i els seus advocats m'imagine que els ho estaran dient­ contrarestar la iniciativa d'Esquerra Unida en el àmbit judicial.
M'imagine que això.
.
.
*(Remors)* No, no, no, no s'esglaie, senyor Font de Mora.
No, no, no, no, no.
Això, segur que està fent-se així.
I és la seua obligació d'intentar que això no arribe a l'objectiu que nosaltres volem.
Però, això, siga quin siga el resultat d'eixe tema, *(remors)* la responsabilitat política.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
es determina ací.
Diguen el que diguen.
I nosaltres continuarem en la nostra tasca de fiscalitzar l'actuació de vostés com a govern.
I ens agradaria no arribar ací, però que si hem d'arribar, tornem a dir el que diguérem l'altre dia perquè creem que és en defensa de l'interés general, en defensa del poble valencià.

Per tant, alerta, alerta amb el tema que nosaltres quan anem ací anem absolutament obligats.
No critiquen vostés.
.
.
Vostés són els que han bloquejat la Comissió d'Investigació en esta cambra.
Vostés han bloquejat tota una sèrie d'iniciatives nostres i d'altres grups de l'oposició al voltant d'eixe tema.
I eixe tema és un tema molt important en l'origen de la remodelació.
El que passa, clar, jo entenc que el president Zaplana això mai ho voldrà reconéixer, però ací hi ha un detonant molt important d'eixa remodelació que es va fer, evidentment, amb un gran disgust per part de tots vostés.
Però, això està ací.
I, la veritat, és frustrant per a nosaltres ­i crec que per a la majoria de la població­ el que ens hàgem d'anar d'ací sense aclarir, que se'ns continue negant la informació, eixa transparència que vostés de propaganda tant diuen i que a l'hora de la veritat es transforma en una compareixença a disgust.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.
Acaba de seguida.

.
.
.
molt reduïda en la seua exposició i que denota una mala gana, fins i tot, m'atreviria a dir, unes males formes en alguna intervenció.
No concretarem, però crec que alguna de les qüestions que s'han dit abans sobraven d'alguna manera.

Per tant, insistim, lamentem que eixa compareixença del president no s'haja produït i lamentem, fonamentalment, que el motiu d'eixes compareixences sol·licitades continue sense aclarir-se.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor Perelló, té la paraula.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señora presidenta.

Con el más absoluto respeto a la pasión o a la vehemencia que cada uno le quiera poner a sus intervenciones, porque ¡faltaría más que también tuviéramos un modelo estándar de intervención que fuera más o menos políticamente correcto según lo dijeran algunos, que todo se andará, que todo se andará!
Yo no pienso pedir perdón ni quiero que usted pida por sus expresiones ni por como usted lo diga.
Usted es como es, yo soy como soy y, posiblemente, sea uno de los pocos patrimonios inembargables que tenemos: el ser como somos.
Yo no pienso renunciar ni a mi ser ni a mi forma de decir ni a mi forma de pensar, porque se empieza renunciando a eso y se acaba admitiéndolo todo.

Lo que me parece grave de verdad, y es la segunda vez que se repite en esta cámara ­yo el otro día lo retuve en la intervención del presidente y usted lo ha hecho ahora, lo cual indica que no es una manía del presidente, es una línea oficial del gobierno­ se repite constantemente en esta cámara que lo que no es oficial no es real.
La realidad es la oficialidad.
Y todos aquellos que no admitimos la oficialidad estamos fuera de la realidad.
Y ha dicho usted una cosa más gorda que yo repasaré en el *Diario de Sesiones*: "No tienen ustedes conciencia de la realidad.
La oposición en esta cámara no tiene conciencia de la realidad.
" Si no son ustedes la oposición.
Porque cuando ustedes eran oposición quien no tenía conciencia de la realidad era el gobierno.
Yo vine a esta cámara de bien joven, recién acabada la mili, me fui, he dado la vuelta por medio mundo, he vuelto y aún he visto algunos que ya estaban de su grupo.
¡Había que verlos!
¡Había que ver esas voces!
Lo mío es una poesía de Bécquer comparado con aquello.
 *(Rialles)* Lo mío es pura poesía.
¡Había que ver cómo ponían al presidente!
Y, cuidado, no tuvieron que pedir, no tuvieron que pasar 24 horas para que pidieran la comparecencia del presidente ante un caso similar al que ustedes han tenido con el conseller de Sanidad.
Porque estas cosas.
.
.
*(Remors)* Mire, "al que cierne y amasa, todo le pasa", y en los gobiernos pasarán estas cosas porque hay actitudes de gobierno que se pueden controlar y hay actitudes personales que obedecen a la ética de las personas y cada persona tiene el nivel en un sitio.
Y a un gobierno le puede pasar.

Pero, venir aquí no es cuestión de un método para pedir lo que pide un Reglamento.
Es una cuestión de cómo se entiende la responsabilidad política.
Y yo que en aquel momento también era joven y estaba en esta cámara vi como no habían pasado todavía 17 horas ­desde una remodelación forzada del gobierno a una actitud que el presidente entendió que había que zanjar cautelarmente y que a usted luego le han dado otro tipo de visión­ y vino aquí a explicar y vino aquí a explicar.
Nadie, nadie tuvo que pedirlo.
Sí que tuvo que oír de todo el presidente porque parecía que.
.
.
Además, para qué voy a contar yo eso si está en el *Diario de Sesiones*, si solamente con que miren para atrás.
.
.
¡Para qué voy a venir yo aquí a relatarles el *Diario de Sesiones*!
Sólo tienen que mirarlo.
Si tuvieran la molestia de hacer de la vida política algo más allá del 95 en lo que se refiere a mirar lo que ustedes hacen, y todo el tramo político en lo que hemos hecho todos, sabrían lo que les estoy diciendo.
Usted también era más joven que yo todavía y de eso no se puede acordar, pero que se lo cuenten los mayores, que aquí hay caras que ya estaban entonces y le daban a la lengua como no se puede imaginar.
*(Rialles)*

La cuestión no es que es real sólo lo oficial.
En una mente democrática normal no cabe que solamente esté en estado de conciencia la realidad del gobierno.
¡No cabe!
Porque los demás somos seres humanos, que nos levantamos por la mañana, nos duchamos, vamos a comprar el pan, vemos a la gente, cogemos el taxi, y no nos aleja de la realidad eso.
Otros dejan de hacer eso cuando gobiernan.
Es más fácil que estén fuera de la realidad los que cambian su realidad permanentemente por gobernar y no cogen un autobús en muchos años que los que estamos todos los días en la calle viviendo, trabajando.
.
.
y normal, y venimos aquí a cumplir con nuestras obligaciones No somos nosotros.
Es más fácil, permita que se lo diga, que usted salga de la realidad que yo, porque su propio puesto le obliga a unas cosas que son menos comunes en la vida.
Pero lo peligroso no es que usted salga por lo poco común de su puesto.
Lo peligroso es que usted confunda la realidad con la oficialidad.
Lo peligroso es que usted confunda y vuelva a reprocharnos que somos unos malos escolares por no haber pedido urgentemente la comparecencia.
Porque no es eso.
Era él el que tenía que pedirla.

Yo, si me llama Eduardo, por utilizar el término que ha utilizado el señor Rovira, si me llama Eduardo, yo no le diré a quien tiene que nombrar, pero le diré: "Eduardo, cariño, haz las cosas bien *(rialles),* haz las cosas bien, hazlas bien, di lo que piensas, haz lo que digas y sé un hombre de palabra.
Y, a partir de ahí, seguro que el gobierno que nombres estará bien.
Ahora, si dices lo contrario de lo que piensas, haces lo contrario de lo que dices y, luego, le achacas a la oposición todos tus males, no serás un hombre de palabra".
*(Rialles)* Ese es el consejo que le daré y luego él nombrará, si el consejo le vale, a quien quiera nombrar.
Y le diré: "Sé responsable".
"No te vayas".
"Ven, ven, no te vayas".
*(Rialles)* El problema de aquí no es que no se vayan, es que venga, que venga, que lo veamos porque uno se siente también presidido, más allá de la presidenta, que es la presidenta natural, pues, por el presidente del gobierno.
Presidido.
Y no viene.
¡Cómo le vamos a decir que se vaya si ya está, si ya está!
Si el presidente de esta comunidad puede en un día en Televisión Valenciana ­en aquella que ustedes criticaban­ estar en tres sitios a la vez y no estar loco; puede estar en Madrid, en Barcelona y en el circuito de Cheste.
Si el presidente Zaplana se diferencia de Dios en que Dios está en todas partes y él ya ha estado, él ya ha estado, él ya ha estado en todas partes.
*(Rialles i aplaudiments des d'un sector de la cambra)* 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Perelló.

Té la paraula per a donar resposta, l'honorable consellera.
Per a rèplica.

 

**La senyora consellera portaveu del Govern:**

 

Con el debido respeto a sus señorías y con el debido respeto al señor Perelló.

En ocasiones su comparecencia me recuerda a un bolero, porque "ven", "no vengas".
.
.
En fin, sigamos adelante*.
(Remors)*

Bien, en primer lugar, insisto en que la remodelación del Consell del mes de mayo ha sido debidamente explicada, y no voy a volver a insistir en el tema porque yo creo que es evidente que todo el mundo comprende el porqué de aquello, fueron dos consellers que a petición propia solicitaron cesar, fueron cesados y, por lo tanto, se nombró nuevos consellers y se remodeló algunas de las consellerias.
La Conselleria de Economía Hacienda y Empleo se creó porque, como recordarán ustedes, el Servef ya asume o va a asumir muchas competencias de esta conselleria y, por lo tanto, formó parte de una absolutamente normal remodelación puntual del gobierno en un momento puntual.

Señorías, yo.
.
.
no sé, me parece que el presidente Zaplana viene mucho a esta cámara.
Y les quiero recordar que si suman ustedes todas las veces que vino el anterior presidente del Govern Valencià, el señor Lerma, en doce años, no llegará ni a un 10% ­y tengo los datos­ de las que ha venido el presidente Zaplana en cinco años.

Y, en segundo lugar, bien, yo tampoco tengo queja de que el señor Puig no haya sido el que intervenga hoy.
Y me parece bien, correcto, que haya sido señor Perelló.
Pero, bueno, en cualquier caso, si insiste el señor Perelló en decir por qué no viene el señor presidente, bueno, pues, tampoco ha sido el señor Puig el que me ha dado la réplica.

Señorías, yo creo que el tema *(remors) ­(rient-se)* de mayor quiere ser presidente, dicen por aquí­, el tema no da más de sí.
Estoy absolutamente convencida de que la remodelación ha sido perfectamente explicada.
Y, por lo tanto, les agradezco a todos su atención.

Hasta luego.

 

***Compareixença del conseller de Cultura i Educació, senyor Manuel Tarancón Fandos, per tal d'explicar la posició del govern valencià davant l'anunciada reforma de la Logse, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes (RE número 12.
374).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies.

Yo solamente quiero recordar a todos los miembros que se intente guardar el debido respeto tanto al Molt Honorable President, a los honorables consellers como a los ilustres diputados de toda esta Cámara.

Pasamos al siguiente punto del orden del día, punto último: Compareixença del conseller de Cultura i Educació per a explicar la posició del Govern Valencià davant l'anunciada reforma de la Logse, sol.
licitada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Té la paraula, l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyories.

Fíjese, señor Perelló, si este gobierno viene a esta Cámara que vuelve por segunda vez, ahora a petición del Grupo Socialista, a la misma comparecencia que voluntariamente solicitamos en su día y que tuvo lugar el pasado día 8.

Vaig tindre el dia 8 de juny l'honor de comparéixer a petició pròpia davant d'esta Cambra per a exposar les mesures.
.
.
*(remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.
.
.

Un moment, senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Sí, presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyories.

Continue, senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Com deia, vinc ara a petició del Grup Socialista a comparéixer en la mateixa matèria que vaig comparéixer el passat 8 de juny, a petició pròpia, per a explicar les instruccions en matèria d'ordenació acadèmica i d'organització de l'activitat docent en el curs 2000-2001 en educació infantil, educació primària i educació secundària obligatòria.
Mal dit en el seu moment com una reforma de la Logse.
Concepte que mai este conseller ni el Govern ha utilitzat.
Altra cosa són interpretacions que es puguen fer, perquè la Logse és una llei orgànica, la modificació de la qual correspon al Parlament.
I, per tant, allò que vaig explicar en aquell moment i que ara vaig a repetir ja en la seua aplicació, fa referència a la capacitat d'actuació que en les seues competències té el Govern Valencià, com tenen els altres governs autonòmics que tenen competències transferides ­en este moment, tots­, dins del marc de possibilitats que dóna la Logse sense modificar-la.

Després d'un temps, la Logse, com qualsevol altra llei, precisa la reflexió i precisa tindre els canvis, que naixen com a conseqüència de la seua posada en pràctica, per a fer possible millorar aquelles coses que s'han posat de manifest després de deu anys d'aplicació.
Des de la Generalitat Valenciana arreplegàrem la sensació existent a la comunitat educativa, que certs aspectes en la seua aplicació havien d'adequar-se si es volia millorar i actualitzar el procés educatiu.
Per això, com dic, en la mesura de les nostres competències, vàrem tindre.
.
.
vàrem posar en marxa, o anunciar, distintes mesures en funció, sobretot, del dictamen sobre ensenyament de les humanitats en educació secundària, la coneguda com reforma de les humanitats, que ­torne a insistir­ és un document que naix de l'acord ­ja ho vaig dir llavors i ho torne a dir ara­ de les comunitats autònomes i el govern.
De manera que són mesures que es prenien en eixe moment des d'un diàleg ample, consensuat i, sobretot, des de l'acord entre les administracions autonòmiques i el govern de la nació, i utilitzant també la pròpia experiència de la nostra administració educativa i les conclusions d'una reunió celebrada a la localitat de Torrevieja en què varen participar més de 200 directors de centres d'educació secundària.

En definitiva, el que el Govern Valencià va anunciar en aquell moment, i ha fet, ha sigut adoptar dins del marc legal de les nostres competències, una sèrie de mesures dirigides a esmenar les disfuncions que sobre el sistema educatiu s'han posat de manifest en l'aplicació de la Logse, i complir amb l'objectiu de reforçar els instruments d'aprenentatge bàsic per a millorar els índex de coneixements de l'alumnat quan acaba les etapes obligatòries.

Com deia, vaig comparèixer el passat mes de juny, i vaig a referir-me ara a eixes mesures que hem adoptat, que s'han posat en funcionament en este curs i que esperem.
.
.
­i bé, això és.
.
.
com dic, naixen d'un acord de la comunitat educativa a tots els nivells, no sols en la Comunitat Valenciana­, que esperem que tinguen conseqüències positives, però que també comprendrà el senyor diputat que demana.
.
.
el grup parlamentari que demana la compareixença, a menys d'un mes de l'inici curs no podem encara donar o traure cap tipus de conclusió.
No és que seria aventurat, és que seria una cosa que no seria de veritat estar en el terreny de xafem en el món de l'educació, on es necessari que determinades mesures es posen en pràctica, s'experimenten i s'avaluen amb temps suficient, després d'haver-se posat en marxa.
I, per tant, com dic, estem començant en este curs les mesures que vàrem anunciar en el seu moment.

Quant a educació infantil ­encara que és un nivell diferenciat i no obligatori del sistema educatiu, té una especial importància perquè són anys fonamentals per a configurar les bases de desenrotllament personal i també per a considerar-se el primer camp d'experiències en relació amb l'entorn social­, hem adoptat per a este curs les mesures d'elaborar i editar unes orientacions didàctiques per al segon cicle d'educació infantil, a fi de potenciar el tractament específic des d'un enfocament globalitzador i integrador del llenguatge i de les matemàtiques en l'àrea de comunicació i representació.
En estos moments l'equip redactor d'estes orientacions està en procés de conformació.

Per a incorporar en el curs 2000-2001 el programa bilingüe enriquit al segon cicle d'educació infantil, que augmentarà el nivell de competència lingüística dels escolars valencians, com a punt de partida per a l'inici de la configuració d'un sistema educatiu plurilingüe a la comunitat, hem inclòs en este curs, el 2000-2001, en el pla anual de formació del professorat, cursos de formació per al personal docent, que permeten eixos cursos el desplegament de l'esmentat programa.
De manera que allò que es va anunciar ja està posat en pràctica.

Respecte a l'educació primària, perquè l'alumnat desplegue les capacitats expressades en els objectius generals de l'etapa, entenem que és necessari reorientar els aprenentatges a l'alumnat i les decisions sobre la seua avaluació i promoció, tant dins de l'educació primària com al final de la mateixa, per a l'accés a la secundària obligatòria.

Per això, en la resolució del 26 de juliol, ja posterior a la compareixença anterior, la Direcció General d'Ordenació, Innovació Educativa i Política Lingüística establí per a este curs que ja ha començat les següents mesures:

Donat el caràcter global i integrador que l'article 14 de la Logse atribueix a les àrees en què s'organitza este nivell educatiu, el resultat de l'avaluació de les distintes àrees és l'indicador apropiat per a estimar globalment si s'han desenrotllat les capacitats expressades en els objectius generals.
Per això, l'alumne o l'alumna només podrà promocionar amb un màxim de tres àrees que no hagen sigut avaluades positivament.

La decisió que un alumne o alumna estiga un any més en el mateix cicle podrà optar-se una sola vegada al llarg de l'educació primària, prèvia audiència dels pares o tutors legals.
Esta decisió s'adoptarà en acabar el tercer cicle, donat el canvi d'estructura i organització del processos d'ensenyament i aprenentatge que suposa la nova etapa d'educació secundària obligatòria a la qual accedeix l'alumne o l'alumna.
Quan un alumne o alumna estiga un any més en el mateix cicle, el centre docent adoptarà les mesures educatives complementàries o d'adaptació curricular encaminades a contribuir que l'alumne arribe als objectius programats.

En finalitzar cada un dels dos primers cicles, l'alumne o alumna promocionarà el cicle següent.
En el context del procés d'avaluació continua, quan el seu progrés no responga globalment als objectius programats, el centre establirà les mesures de reforç en les àrees instrumentals de matemàtiques, valencià: llengua i literatura, castellà: llengua i literatura, a fi d'ajudar a l'alumnat per tal que arribe als esmentats objectius.
Excepcionalment, si en finalitzar el segon cicle, el progrés de l'alumne o l'alumna no respon als objectius programats, de manera que impedeix la seua possibilitat de progrés en el tercer cicle, el centre podrà decidir la seua permanència un any més en este cicle en lloc de passar al tercer.

En educació secundària obligatòria hem de tindre en compte, com ja diguí en la meua anterior compareixença, dues qüestions.
En primer lloc, que esta etapa educativa, l'Eso, que completa l'ensenyament bàsic iniciat en l'educació primària, té com a finalitat transmetre a tot l'alumnat els elements bàsics de la cultura i formar-los per a assumir els seus deures i exercir els seus drets com a ciutadans i preparar-los per a prosseguir estudis de formació professional específica de grau mitjà o de batxillerat o per a la incorporació a la vida laboral activa.

I, en segon lloc, que la llei garanteix un període formatiu comú de deu anys que té en compte les peculiaritats de cada alumne i de cada alumna, establint una adequada diversificació curricular que ha de ser creixent en ensenyament secundari obligatori per a permetre acollir millor els interessos diferenciats dels alumnes, adaptant-se alhora a la pluralitat de les seues necessitats i aptituds, a fi de possibilitar-los que aconseguisquen els objectius comuns.

Per estos motius, i per a atendre la diversitat de interessos, motivacions, necessitats i aptituds de l'alumnat, en este curs 2000-2001 hem adoptat les següents mesures organitzatives i curriculars en la resolució de 29 de juny de 2000, tant pel que fa a la Direcció General de Centres com a la d'Ordenació, Innovació Educativa i Política Lingüística i la de Personal, perquè afecta de manera horitzontal a tots estos departaments de la conselleria.

Es concentra en un sol curs l'horari que tenien fins ara en educació plàstica, visual i música, de tal manera que d'educació plàstica i visual estan donant-se tres hores en primer curs, en compte d'hora i mitja el primer i hora i mitja el segon.
En el cas de música, igualment es cursaran tres hores en segon curs, en compte de l'hora i mitja del primer i l'hora i mitja del segon.
Això dins de l'objectiu que ja venia arreplegat en el dictamen de la reforma d'humanitats de reduir el nombre d'assignatures.
No estem reduint el nombre d'hores sinó el nombre d'assignatures.

Es reforça l'àrea de matemàtiques, donant-li el mateix nombre d'hores en els dos cicles, si bé per això s'incrementa en una hora l'horari de quart curs, però no s'incrementa l'horari global; per no incrementar eixe horari de 32 hores i reduir alhora el nombre d'àrees i matèries que ha de cursar l'alumne, en quart curs només es cursa una matèria optativa de tres hores setmanals en compte de dos optatives de dues hores cada una.

Per a portar a terme este reforç de les matemàtiques, l'ordre de 29 de juny 2000, modifica parcialment una altra de la Conselleria d'Educació i Ciència de 9 de maig de 1995, establint el següent: 

"Primer.
L'alumnat cursarà una matèria optativa en cada un dels quatre cursos d'educació secundària obligatòria.
Dos.
L'horari dedicat a les matèries optatives serà de dues hores setmanals en els tres primers cursos de l'etapa i de tres hores setmanals en el quart.
Tres.
L'alumnat no podrà estudiar la mateixa optativa en més d'un curs d'educació secundària obligatòria, excepte les matèries d'oferta obligada pels centres: la segona llengua estrangera en tota l'etapa i la cultura clàssica en el segon cicle".

De la mateixa manera, s'ha modificat l'article 25 de l'ordre de 18 de juny de 1999, que regula la diversitat a l'Eso, a fi d'adequar el programa de diversificació curricular a la nova distribució d'optatives.

Respecte a l'oferta de matèries optatives, s'ha posat en marxa una comissió tècnica, presidida pel director general d'ordenació, innovació educativa i política lingüística, que està estudiant que l'oferta de matèries optatives contribuïsca de manera eficaç i racional al desplegament de les capacitats expressades en els objectius generals de l'etapa.
Conforme a les conclusions de l'esmentat estudi, s'elaborarà una nova ordre que regule les matèries optatives i que substituirà l'ordre de 9 de maig de 1995, que continua lògicament en vigor fins a la publicació de la nova.

Pel que fa a l'avaluació i promoció de l'alumnat d'educació secundària, per a evitar la disparitat que, d'acord amb la legislació vigent, es pot produir entre els distints centres docents a l'hora de decidir la promoció i proposta de titulació amb la possible arbitrarietat en decisions que poden tindre gran transcendència per al futur de l'alumnat, era necessari facilitar als centres docents uns indicadors objectius que ajuden als equips de professors i professores a prendre les decisions de promoció o repetició i la proposta d'expedició del títol a l'alumnat.

Per això, en la resolució de 26 de juliol de 2000, de la Direcció General d'Ordenació, Innovació Educativa i Política Lingüística, s'estableix que l'alumnat podrà promocionar del primer cicle al segon, del tercer curs al quart, o ser proposat per a l'obtenció del títol de graduat en educació secundària, amb un màxim de dues àrees o matèries que no hagen sigut avaluades positivament, sempre que la seua actitud haja sigut positiva.

Excepcionalment, quan un alumne tinga més de dues àrees o matèries que no hagen sigut avaluades positivament, el professorat decidirà la seua promoció o la proposta per a l'obtenció del títol, sempre que la seua actitud haja sigut positiva, tenint en compte la maduresa i les possibilitats de progrés en els estudis posteriors.
Esta decisió l'adoptarà el professorat del grup a què pertany l'alumne de forma col·legiada i requerirà una majoria qualificada de dos terços dels components de l'esmentat grup.

A fi de recuperar la unitat de doble ensenyament bàsic obligatori, atendre la doble finalitat en educació secundària obligatòria assenyalada en l'article 18 de la Logse, així com per a facilitar la progressiva diversificació del currículum prevista per al segon cicle per l'article 20 de la Logse, la conselleria ha mamprés un estudi perquè, després de les corresponents consultes amb la comunitat educativa, puga establir-se una organització diferenciada del segon cicle d'esta etapa educativa que responga a les seues característiques específiques i permeta oferir diverses opcions conduents totes a l'obtenció del mateix títol de graduat en educació secundària, conjugant la formació bàsica de l'alumnat amb l'orientació sobre el seu futur acadèmic i professional.
Organització que responga, alhora, a la diversitat de necessitats, aptituds i interessos de l'esmentat alumnat.

Senyories, la llei d'ordenació del sistema educatiu després de deu anys de vigència requeria l'adequació a la nostra realitat actual, i per això el Govern Valencià, dins de les competències legals, ha adoptat esta sèrie de mesures encaminades a la millora de la nostra educació i que, en certa forma, anticipen aquelles que a nivell estatal poden posar-se en marxa i que s'ha anunciat des del Ministeri d'Educació per a fer-les públiques o bé en este últim trimestre o en els primers passos de l'any 2001.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Vives, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

No crec que hui passe a la història com un dels millors dies del govern del Partit Popular en el tema de les seues actuacions parlamentàries.
Però sí que és cert que el conseller d'Educació ha començat dient que ha vingut dos vegades ací a comparéixer sobre la mateixa cosa.
És cert que només va anunciar aquelles mesures en la premsa.
Nosaltres, com a oposició, jo, vaig presentar en seguida una compareixença, però el conseller té preferència, i en presentar ell la compareixença a petició pròpia va vindre.
Però jo crec que ara és molt oportú, perquè una cosa és allò que dia i una altra cosa és allò que s'ha fet, en algunes coses paregut i en altres no.

Però jo abans d'entrar inclús en el tema que plantejava voldria fer-li una qüestió prèvia, perquè jo crec que el problema del govern de la Generalitat és que estem molt acostumats a vendre allò que en el meu poble diuen fum de palla, és a dir, no vendre res però dir-ho sempre amb molt bon embolcall.

Es varen anunciar unes modificacions que és de veres que jo no havia entés mai que era modificar la Logse, però jo crec que en paraules concretes del conseller en la seua compareixença dia: "el més important que es pot fer sense canviar la Logse", i a més a més dia que utilitzant la màxima capacitat de maniobra que tenen les comunitats amb competències transferides per a canviar la Logse.
Això és el que dia el conseller en aquell moment i és ara el que ens diu.
I dia, com a resum, una sèrie de qüestions que eren importants.
El conseller hui ací ens ha donat compte d'algunes de les propostes que en aquell moment dia però que ara diu que encara estudiant això.

La primera cosa que dia, si no recorde jo malament, no entenga la primera per la segona o la tercera, una de les coses que dia, és que vosté fea estes.
.
.
i hui ho ha tornat a dir, fonamentalment perquè pensava que hi havia una sensació existent.
Això és el que vosté hui ha dit d'una manera, diríem, clara.
No és que es basava en ninguna anàlisi.
Sí que dia allí, anomenava el tema del centre d'investigacions.
Ací tenim un centre d'avaluació, no sé què haurà fet ni quins són els estudis que haurà tingut.
Però sí que hi havia una sensació existent: que calia modificar la Logse.
Jo li faig una pregunta que és molt senzilla: No creu el senyor conseller que a la millor, si aplicàrem la Logse com cal, a la millor no caldria plantejar-nos fum de palla per a ocultar que realment no està fent-se el que ha de fer-se i no anar més enllà?

Possiblement el senyor conseller sàpiga, com bon estrateg que és, que per a una bona defensa allò que val és un bon atac.
I llavors, com que "mentre no em diguen a mi que açò no funciona bé, jo vaig a anar més enllà".
I vosté planteja una sèrie de modificacions, però en realitat el problema que hi ha és que ací allò que està ocultant-se és que la Logse no funciona bé, entre altres coses perquè no està aplicant-se la Logse, perquè no hi ha ni recursos ni està desplegant-se allò que la normativa preveu en una sèrie de qüestions com ara jo intentaré dir-li.

Però bé, anem a les mesures, a les grans mesures, que eren la màxima capacitat de maniobra que tenia la comunitat autònoma en este aspecte sense canviar la Logse.
I ens diu: "elaboració d'unes orientacions didàctiques per al curs 2000/2001 ­això va dir vosté­ que contribuïren a la coordinació del segon cicle d'infantil a primària, que potenciarà el llenguatge, contribuint a la comprensió del món que envolta els xiquets, i potenciarà la forma de representació matemàtica".
Açò no ho ha fet vosté, i el 2000/2001 és este.
Què és, que quan es facen estes orientacions didàctiques s'aplicaran amb efecte retroactiu?
Com és possible que si diu que hi ha un.
.
.
?
Que jo pensava: ara vorem a vore què és això, i quan les diguen, ja vorem, però en este moment el curs ha començat, que sàpiga jo, i encara no estan.
Hi ha un grup de tècnics que estan fent-ho.
Faltaria més, que els tècnics no estigueren tots els dies plantejant a vore què és allò que han de fer.

Segona mesura anunciada també per al tema que l'educació infantil en el curs 2000/2001 i 2002, la incorporació de la llengua estrangera.
Jo he de dir-li, que a més pense que ja li vaig dir, que en l'any 1995 això que vosté anuncia ara com que serà un èxit important, ja es va posar en marxa pel govern, l'últim govern socialista de l'Estat espanyol en l'any 1995, el tema de la incorporació de la llengua estrangera en el tema d'infantil.
Per tant, no és un tema que és una novetat extraordinària.
Estem en el 2000, i encara estem pensant que l'any que ve serà quan posarem el tema este.
Però bé, era una altra de les grans mesures.

La tercera gran mesura, que era una mesura importantíssima, era el tema que, per a millorar el desenvolupament de les capacitats expressades en els objectius generals de l'etapa, s'anuncia que la repetició del curs es farà en finalitzar el tercer cicle als alumnes que hagen tingut tres o més àrees suspeses.
Eixe tema és un tema importantíssim.
O siga, que va i resulta que el problema està que els xiquets i les xiquetes han de repetir tots en el tercer cicle de primària.
Molt bé.
I clar, això a mi em preocupa moltíssim, perquè quan el conseller diu estes coses a mi el que em ve a la memòria és açò següent.

Per una banda, està el tema de la legalitat.
Hi ha un decret que està en vigor, si no és que el conseller l'haja derogat, jo no em vaig assabentar, que és el Decret 20/1992, que diu en el seu article 9.
4 açò següent: "En finalitzar cada cicle ­vol dir el primer, el segon o el tercer­, i com a conseqüència del procés d'avaluació, l'equip educatiu decidirà la promoció dels alumnes al cicle següent".
Això és el que diu un decret.
I ara vosté canvia, mitjançant una resolució d'un director general, eixe precepte normatiu que està establert en un decret, i diu: "No senyors, ni cicle ni castanyes.
Ací tot el món en tercer curs repetirà si fa falta, en tercer cicle".
Això és el que diu la resolució, botant-se la legalitat vigent d'un decret d'avaluació, des del meu punt de vista, que ja vorem si no té dificultats el senyor conseller quan aplique això, que algun pare o alguna mare que considere que ha sofrit algun tipus de minva en els seus drets constitucionals, i modifica el tema dient: el tercer.

Per tant, el problema és: l'autonomia del centre, l'autonomia del professorat, no aprofita per a res.
La conselleria no creu amb l'autonomia del professorat.
El professorat no és qui ha d'avaluar una avaluació contínua i ha de vore si és bo que el xiquet o la xiqueta repetisca en primer, en segon o en tercer cicle, sinó que tot el món ha de fer-ho en tercer perquè la conselleria ho diu.
Eixa és la potenciació de l'autonomia dels centres?
Eixa és la credibilitat que sobre la seua capacitat pedagògica tenen el conjunt de professors i professores de la Comunitat Valenciana per part de la conselleria o per part del conseller d'Educació?
És eixa una manera d'atemptar en contra de l'autonomia dels centres per tal de dir que estem fent unes modificacions que jo no li veig per ningun costat que tinguen ningun benefici?
El conseller ho dirà, però ja li advertisc que potser tinga algun tipus de dificultat de tipus legal en aplicar este tipus de plantejaments.

Una altra gran mesura que plantejà el conseller en aquella compareixença era el tema de la música i el tema de l'educació visual i plàstica.
L'educació visual i plàstica es concentra en el primer curs de secundària i la música en el segon.
El conseller sap perfectament que eixa mesura ja estava en vigència, però no d'ara, des de l'any 1990.
Des de l'any 1990, això que diu el conseller es podia fer.
Però clar, hi havia una diferència.
Abans això ho podien fer o no si el centre pensava que s'havia de fer i si l'equip de professors pensava que era bo fer-ho.
Ara no.
Ara ho fan tots igual perquè la conselleria ho diu.
Una bona manera de anar afavorint l'autonomia dels centres.
Eixes són les diferències, les grans aportacions, els grans canvis, la nostra gran capacitat que tenim de modificar la Logse sense tocar-la en esta comunitat.

Però jo voldria dir-li una cosa.
Hi ha un altre també important que vosté diu: les matemàtiques, una hora més de matemàtiques.
Senyor conseller.
Vosté sap que en este moment tenim molts centres amb doble torn de secundària obligatòria, veritat que sí?
, de secundària.
Molt bé.
Jo quasi no ho sé, perquè com les xifres que vosté donen no hi ha manera de saber les xifres que hi ha en esta comunitat, vosté ho sabrà, però n'hi ha molts, i això ho sap tot el món.
Sap vosté que si vosté llevara el doble torn tindrien tots els xiquets i totes les xiquetes, per cada una de les assignatures, quaranta-cinc minuts més setmanals no només de matemàtiques sinó de matemàtiques i totes les assignatures, perquè ara en este moment en el doble torn només donen quaranta-cinc hores en comptes d'una hora?
Mire vosté si augmentarien les hores.
No faria falta ficar-ne una més de matemàtiques, en tindria una més de matemàtiques, una més de castellà, una més de valencià, una més d'història.
.
.
De totes.
Només llevant el doble torn, que seria una de les coses que tindríem obligació de fer, va i resulta que els xiquets i les xiquetes tindrien, tots, quaranta-cinc minuts més en cada una de les assignatures, i no faria falta augmentar una hora més.

Però clar, la gran preocupació és una hora més de matemàtiques.
Jo no dic que no siga bona, però es resta de l'optativa.
Quan tot el món estem plantejant que el problema fonamental és que a cada un dels xiquets o les xiquetes hem de buscar-los itineraris específics, hem d'anar a la individualització de l'ensenyament, hem d'anar a la diversificació curricular perquè tots els xiquets i totes les xiquetes no són iguals, tots no són iguals, i per què no ha de tindre un xiquet o una xiqueta un títol de graduat de secundària obligatòria per culpa d'una assignatura?
I va resulta que allò que fem és que llevem l'optativitat i reforcem una hora més de matemàtiques.
Jo no dic que no siga, però faça vosté complir la llei i vorem com realment tots augmenten quaranta-cinc minuts i no tenim eixe tipus de problemes.
Un altre gran canvi.

Jo sé que ja la senyora presidenta em dirà en seguida.
.
.
no podem plantejar més coses per continuar parlant de l'assumpte, però jo el que sí que he de dir-li és una qüestió: a mi em dóna molta pena que digam o vulgam vendre com a grans canvis del que nosaltres podem fer com a autonomia este tipus de qüestions, que hem vist i hem comprovat que realment ni són canvis ni són res; que per a l'únic que aprofiten és per a ficar una cortina de fum sobre una cosa que és evident.
Ací els xiquets d'educació infantil encara no tenen una unitat pública en tots els centres de pública d'unitats d'educació infantil; en zero­tres anys encara tenim unes deficiències enormes; el tema de la construcció de centres, per a què li vaig a contar; el tema dels horaris i el tema dels doble torns.
Clar, quan la situació de la comunitat està així.
.
.
Mire vosté, els xiquets i xiquetes de Picassent encara no han començat les classes perquè es va tirar un col·legi i encara no estaven allí.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

.
.
.
ni els barracons.

Moltes gràcies, presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vives.

Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor conseller.

Ja hem parlat d'este tema alguna altra vegada.
Certament la Logse i tot el conjunt de lleis que constituïxen la reforma són, al meu entendre, unes lleis amb molt mala sort, amb molt mala *pata*, que han sigut maltractades i han sigut la veritat és que poc ficades en pràctica.
Ja ho hem expressat alguna altra vegada.

En principi, nosaltres pensem que a estes lleis els ha faltat un finançament, des del principi, eh?
, fins ara.
Ara continua, per a nosaltres, la manca de finançament.
Però és que després nosaltres pensem que el PP es va trobar amb una llei que realment no es creia però que tampoc va tindre la disposició de canviar-la, sinó que va seguir amb la mateixa llei, quan donava la sensació per les seues declaracions i per les seues afirmacions que no estaven mai massa d'acord amb ella.

Bé.
Per unes coses o per unes altres, la veritat és que la Logse és la llei educativa que seguix vigent, i nosaltres pensem que les lleis que estan vigents són per a procurar complir-les, i sobretot, són una guia, una indicació per als poders públics de per on va, on ha d'anar la seua actuació.

Nosaltres pensem que totes les lleis poden reformar-se, que sobretot les lleis educatives pot arribar un moment en què es troben dificultats o es troben coses a ajustar-se.
En fi, es poden trobar moltes qüestions.
No és el cas d'una reforma de la Logse o d'una reforma de la reforma, podríem dir.
És a dir, en este moment no ens trobem amb això, i això ja ho vaig expressar l'altra vegada que vam vindre aquí.

Per a mi, les modificacions que s'han fet enguany en este tema són modificacions de pur maquillatge, i algunes d'elles a mi em dóna la sensació que són un reafirmament dels principis de la Logse, com si d'alguna manera de prompte ho haguérem descobert que la Logse ens permetia fer certes coses.

Jo pense que mentre no es toquen temes fonamentals de la Logse, per a nosaltres fonamentals, importants: el tema de l'escolarització obligatòria fins els setze anys, la idea de la comprensivitat de l'educació obligatòria, el tema de l'atenció a la diversitat, el tema que hi ha conceptes, però també hi ha actituds, també hi ha procediments.
.
.
És a dir, hi ha uns temes bàsics en la Logse que ens dóna la sensació que sí que són importants per a l'educació dels nostres fills i sí que són importants per a la qualitat de l'ensenyament.
Però, hi ha unes altres coses que sí que es poden realment tocar o dir: mira, intentem canviar alguna cosa per a corregir problemes.
No crec que siga el cas d'estes modificacions puntuals que s'han fet per a este curs.
És a dir, que es diga que en educació infantil ha d'haver una metodologia globalitzadora, una visió global integradora de l'àrea d'expressió i comunicació per millorar els aspectes del llenguatge.
.
.
Però, si això, les orientacions didàctiques, els desenvolupaments que s'han fet de la Logse ja ho diuen de l'educació infantil, ja concreten que és una educació globalitzadora!

El tema de l'anglès en infantil.
Els currículums de la Logse són oberts, permeten afegir alguns aspectes curriculars, permeten llevar uns altres, permeten adequar-se al context en el qual s'està treballant, poden permetre perfectament a un professor introduir aspectes de la llengua estrangera i, sens dubte, el tema del que seria la promoció automàtica que sembla eliminar i tot això, doncs, jo sempre que he dit que la Logse, la gent que diu que la Logse ha de defensar la promoció automàtica no s'ho havia llegit.
La Logse no defensa això.
La Logse deia allò del tema de l'avaluació continua, deixava en mans dels professors algunes de les decisions i per a mi no és roí que els professors prenguen eixes decisions.
De fet, en les seues orientacions ja diu que si un alumne deixa de superar més de dos àrees els professors igual poden decidir que passe de curs.
Em sembla raonable, perquè crec que són els professors els que han de decidir este tipus de coses, que són els que poden decidir si una persona que, a la millor porta moltes àrees ­diguérem­ arrossegant, pot continuar els seus estudis.
Perquè hi ha una qüestió.
Una persona no progressa per passar de curs.
Una persona progressa perquè aprèn o perquè deixa d'aprendre.
I, per tant, avançar, passar d'un curs a un altre no suposa que una persona progresse més.
És a dir, ací el que la Logse intenta és que tots els alumnes aprenguen en el lloc que estiguen i en la mesura de les seues possibilitats.

I, per tant, pensem que estes mesures, estes propostes que ha fet, estes qüestions que algunes encara no estan ficades en marxa ­i ha reconegut vosté que hi ha algunes indicacions didàctiques que estan fent-les actualment­ pensem que estes mesures de fet no toquen el nucli de la Logse, per això no les podem acceptar, pensem que són pur maquillatge, però també pensem que no responen als problemes reals que tenen hui en dia els professors.
I això ja ho hem dit moltes vegades.
Els problemes reals que tenen els professors, els pares, són uns alumnes desmotivats, són uns alumnes que no volen seguir.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Acaba de seguida.

.
.
.
un cert itinerari educatiu, i, per tant, pensem que les mesures que hauria d'adoptar la conselleria són diferents, que han de ser probablement substancials, sense tocar els principis de la Logse, però més substancials en el sentit que afecten als problemes reals que hui en dia té la nostra educació.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula la senyora Barrieras en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor conseller, en primer lloc, com no, agrair-li la seua compareixença en nom del Grup Parlamentari Popular, compareixença per segona vegada per a explicar les mesures a introduir en el curs 2000-2001.
Per segona vegada, m'agradaria que quedara clar perquè s'acusa al Govern de no voler comparéixer, sí voler comparéixer, quan compareixen a petició pròpia no se'ls ha d'escoltar ­dic jo­ perquè es demana la mateixa compareixença altra vegada, cosa que a nosaltres també ens sembla bé perquè el conseller saben que té la disposició total de vindre a esta cambra les vegades que siguen necessàries i així ho ha manifestat en esta trona.

És clar que les mesures que vosté ha volgut introduir són unes mesures que tenen uns objectius clars, uns objectius que passen per la millora del sistema educatiu, compromís d'este govern del Partit Popular.
Per a garantir un nivell adequat en *(inintel·ligible)* primària i en Eso s'han pres estes mesures perquè el trànsit d'educació infantil a primària siga més racional i per a primar l'esforç de l'alumne.

Com no hem d'anar nosaltres a favor d'estes mesures?
Perquè són mesures que van dins de la línia ­com vosté ha comentat, senyor conseller­ de l'informe elaborat pels directors de centre que es van reunir ja en el mes d'abril passat a Torrevella, i també dins del dictamen de la reforma de les humanitats, elaborat, elaborat ­que sembla que tampoc ens recordem­ per una comissió d'experts amb un ple consens en les deliberacions, dictamen en el qual estan d'acord comunitats autònomes de tots els signes polítics.
I un dels temes és reforçar les troncals.
Una de les troncals, per exemple, són les matemàtiques, encara que sembla que ací no s'estiga molt d'acord.

També va dir el president de la Generalitat en el passat debat de política general que el problema de la Logse no és un problema d'ara.
Ja en aquella època, en l'època del passat govern del Partit Socialista, el conseller Andreu López Blasco ja volia retardar eixa educació de la Logse.
Clar que volia retardar-la, perquè ja estava veient els problemes que venien d'una llei que havia nascut ­com sempre hem dit, com sempre hem dit i es reconeix, crec jo, per la majoria de parlamentaris­ coixa, coixa perquè va nàixer sense diners que l'acompanyara.

Clar, si ens posem a llegir les manifestacions dels altres grups en l'antiga compareixença, aleshores, s'adonem, senyor conseller, que ells sí que no ho veuen tan clar, no ho veuen tan clar perquè, per una part, ens diuen que els problemes que estan sorgint s'estan parlant pels professionals de l'educació, la societat, els pares, són problemes que s'han d'atendre i s'han d'escoltar amb molta atenció, problemes d'actituds del mateix alumnat, problemes de desorientació.
Per tant, es reconeix, es reconeix que hi ha problemes.
Per un altra banda, agafes l'altra intervenció i resulta que el que ens diu és que ací el problema de la Logse no és un problema.
Tornes a agafar l'altra intervenció i ens diu que les infrastructures, evidentment, poden ser un problema però no són el problema fonamental, que hi ha altres problemes.
Agafes l'altra intervenció i ens diu que eixe és el problema, les construccions són el problema, senyor conseller.
Avui en dia ja no és problema l'educació per a ningú.
I , clar, dius: bé, ací s'ha vingut a parlar de mesures o de què s'havia vingut a parla?
, perquè si no ens aclarim ni tant sols del problema quin és, ni tant sols del problema quin és.
.
.

Després, se'ns acusava també ­per acabar ja­ que les modificacions o les mesures o la reforma, perquè sembla que no ens volem aclarir molt en eixe tema, resulta que no valen ni una pesseta, senyor conseller, no valen ni una pesseta.
Ara, ara, ens esglaiem d'alguna manera que es puga valorar l'educació tant sols en pessetes, senyor conseller, o en nombre de diputats, que també ens va dir que el nombre de diputats s'escolten o no s'escolten.

Jo crec que l'educació és molt més important que tot això.
I em dóna llàstima, senyor conseller, em dóna llàstima el poc valor que tindria l'educació en l'anterior govern del Partit Socialista quan es va aprovar una Logse, una Logse, llei que ­torne a repetir­ va nàixer sense una sola pesseta, sense llei de finançament.
I si allò important en educació són les pessetes, senyor conseller, evidentment què poqueta importància perquè no tenia ni una perra, com es diu al meu poble, ni una sola perra.
Gràcies que el govern del Partit Popular, que s'ha pres seriosament l'educació, cosa que crec que no dubta ja ningú, ha dut endavant una llei com la Logse i l'està sabent adequar a les necessitats educatives actuals.

I, parlant ja de refranys, jo crec que sí, que el moviment, com es diu en més d'una ocasió en esta trona, el moviment es demostra caminant.
I el camí que s'ha fet en l'aplicació de la Logse jo crec que ja tots els valencians i les valencianes saben que l'ha iniciat de forma contundent el govern del Partit Popular.

Res més i moltes gràcies.

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Té la paraula l'honorable senyor conseller per a donar resposta.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies als diputats i a la diputada que ha intervingut, senyor Vives, senyor Cardona, senyora Barrieras.

És difícil contestar-li al senyor Vives, però intentaré respondre-li.
Però jo, abans de començar, sí que vull donar-li les gràcies per una cosa que no mereixeria donar les gràcies perquè hauria de ser normal, i és que per sort s'ha cenyit en esta ocasió al motiu de la compareixença i a la matèria per la qual l'havia demanada, no com en l'anterior ocasió que vam parlar, que vosté va parlar de tot menys de la matèria que ens va portar ací.
Per tant, hui podem entrar en un debat de certa sinceritat i adequat a la matèria que ens porta.

Parla vosté de fum de palla.
Crec que ja ho va dir l'altra vegada.
I el que vull dir-li jo i repetir una vegada més és que les mesures que s'han pres o que anunciarem en aquell moment i que s'han posat en marxa este curs.
.
.
i després em referiré a aquelles que no estan en vigor perquè responen.
.
.
, i d'eixa forma difícilment pot estar vosté en contra, per això li ha eixit una intervenció tant desdibuixada, ja que com en l'anterior ocasió va canviar la matèria, va poder eixir per la tangent i va organitzar un debat que no corresponia a la matèria que ens portava.
Hui ho ha fet vosté ajustat al motiu de la compareixença i, lògicament, li és molt difícil trobar motius de crítica.
Jo ho comprenc.
Per què és difícil que trobe motius de crítica?
Perquè les mesures que vam anunciar i hem pres, quant a dins d'allò que l'autonomia de la Logse permet en les comunitats autònomes, no són sinó aquelles que naixen d'un acord que és la comissió de tècnics que va posar en marxa el document ­que vosté coneixerà­ de la reforma d'humanitats aprovat per unanimitat per les comunitats autònomes amb competències educatives i pel govern.

Va ser després, i no vull fer jo història, però després que l'intent de reforma d'humanitats de la ministra Aguirre no tirara endavant pels motius que fóra, segurament perquè algú va pensar més en desgastar al govern que en els interessos generals.
Perquè poc se'n va ­i vosté ho sap­ el document de reforma de les humanitats que van aprovar totes les comunitats autònomes i el govern de la nació, poc se'n va de les propostes que va aportar al Parlament la ministra Aguirre.
De manera que és difícil d'entendre com no prospera en el debat parlamentari i, després, sí que se subscriu, si es vol dir així, en el debat i en els estudis tècnics posteriors.

Partim d'eixe document.
I en eixe document el Partit Socialista està d'acord.
I el que fa el govern de la Generalitat és no perdre, és a dir, no perdre temps, no perdre un curs.
Per què hem de prendre un curs?
Si hi ha un document que està subscrit i acordat per tothom, per les comunitats autònomes i pel govern de la nació i, en conseqüència, per totes les forces polítiques.
Per què havíem de perdre un any si nosaltres amb la nostra capacitat d'actuar podíem algunes d'eixes mesures posar-les en marxa en el curs 2000-2001.

Ara tenim a la vista la proposta que farà el ministeri, segurament una proposta de més abast, una proposta de més abast perquè sobrepassarà el que són competències de les comunitats autònomes.
I ací tindrem ocasió ­jo estic segur que serà així­ de vore també del Partit Socialista el que fa al Parlament des del punt de vista del sentit, del sentit d'Estat, perquè tothom està d'acord, i el primer, el seu pare intel·lectual, que és Salvador Marchesi, que algunes coses de la Logse s'han de tocar.

I el que nosaltres hem tocat.
.
.
no hem tocat res de la Logse, perquè estem dins de la possibilitat que la llei ens dóna, però el que hem fet ha estat posar en pràctica en anticipació allò que la reforma d'humanitats, allò que naix de l'acord sobre la reforma d'humanitats, que diu: "Cal reforçar les matèries troncals: matemàtiques, llenguatge".
Reforcem les matemàtiques.
Ha entrat vosté en una disquisició de si les classes són de 45 o de 50 minuts.
Les classes tenen la duració que tinguen hi haja un torn o hi hagen dos en els centres de secundària.
No té res a vore.
No sé perquè barreja vosté les coses.

El dictamen de la reforma d'humanitats diu: "Que es reforcen les troncals".
I nosaltres les reforcem amb estes mesures, reforçant les matemàtiques, posant més matemàtiques.
Diu el dictamen de la reforma d'humanitats: "Les optatives es racionalitzen, que no hi hagen tantes optatives".
I posem en marxa una comissió tècnica que unifique optatives que són excessivament desglossades i que, en molts casos, responen a matèries tan específiques que algunes d'elles es poden agrupar en una optativa.
Això és un treball tècnic que jo ja vaig anunciar en el seu moment, en la primera ocasió en esta.
.
.
en el mes de juny, que es posava en marxa este curs la comissió tècnica per a fer possible la racionalització de les optatives, per tant, dins d'eixe dictamen de la reforma d'humanitats.

Que diu també "que disminuïsca el nombre d'assignatures per curs".
I nosaltres disminuïm el nombre d'assignatures per curs unificant algunes assignatures, de manera que tenim una assignatura menys per curs, perquè els tècnics que han aprovat eixe document entenen que la reducció de professors.
.
.
no d'hores, sinó la reducció d'assignatures és positiva des del punt de vista pedagògic.
Dic que això ho diuen ­li ho torne a repetir, senyor Vives­, això ho diuen els tècnics que han preparat eixe document, que té una aprovació unànime.
No és que ho diem nosaltres.
I el que fem és efectivament això.

Reforcem el llenguatge i posem en marxa mesures didàctiques per a infantil, que ja vaig dir.
.
.
No hi ha retard.
No jugue vosté amb les paraules.
Ja vaig dir en la meua compareixença en el mes de juny que en el curs 2000-2001 es farien dues coses.
Primera, estudiar les mesures didàctiques per a implementar eixes qüestions en el curs següent, en el 2001-2002.
Sí.
Mire vosté i vorà.
I segon, que es farien els cursos de formació necessaris.
.
.
Home, si jo anuncie això en el mes de juny, quan s'han de fer els cursos de formació?
En el pla anual de formació d'este curs que comença, del curs 2000-2001, perquè puga aplicar-se en el curs 2001-2002.
És evident.
És a dir, si jo anuncie en el mes de juny que va a posar-se en el pla de formació la formació dels professors d'infantil perquè la llengua estrangera siga llengua vehicular en el segon cicle d'infantil, l'evidència és absoluta que no pot ser més que en el pla anual de formació següent, que és el que hem aprovat per a este curs.
I en este curs ja estan dins d'eixe pla de formació, ja estan eixos cursos de perfeccionament del professorat inclosos.
Per tant, estem dins del calendari que havíem anunciat i, per tant, no hi ha cap tipus de retard.

El senyor Cardona ha entrat un poc més o menys en les mateixes.
.
.
en algunes consideracions comunes.
I, per tant, en la mesura que li he contestat al senyor Vives, done's vosté també per contestat respecte a posar en marxa les mesures a què abans em referia.
I ha suggerit molt de passada respecte, diguem, el nivell d'adhesió o no d'este govern a la Logse.
Jo li vull recordar una cosa ­ja ho he dit diverses voltes en esta trona.
El Partit Popular en el seu moment, en l'any 1990, s'absté en la seua votació en el Parlament, però s'absté no pels continguts en sí de la llei ­i ahí està també el *Diari de Sessions*; per tant, estic parlant sobre fets objectius­, sinó perquè no acompanyava a l'aplicació de la Logse una llei de finançament.
Eixe finançament no el vam tindre en l'any 1990, no es va tindre a nivell de pressupostos generals de l'Estat, i tampoc hem denotat un finançament extraordinari, una actuació extraordinària en els governs socialistes des de l'any 1990 fins a l'any 1995.
Eixe finançament que s'incrementa des de que el Partit Popular es fa càrrec del govern de la Generalitat, mostra ben a les clares que hi ha una voluntat de compliment de la Logse.

La Logse té tres qüestions, diguem, per a entendre'ns, per a fer-ho simple o pedagògic, ha d'atendre tres fronts: les inversions en equipament i en construcció de centres, per un costat; per un altre costat, la conseqüència que té tota eixa aplicació de la llei quant a increment de professorat; i hi ha una tercera, que diguem que és intangible, la que diu el senyor Vives que és fum de palla.
O que va dir recorde en la intervenció anterior: "Ha vingut vosté a anunciar ací mesures que no costen diners".
Bé, segurament en educació coses que no costen diners són igual d'importants o més que les coses que costen diners.
És la tercera part.
.
.
el tercer aspecte quant a la valoració de la Logse, aquelles coses que no costen diners.
Coses que deu anys després d'aprovar la llei, pareix que algunes s'han de reformar.
I en això estem, en este mesures.
I en això està també el govern, en la proposta que farà, com he dit, dins de l'últim trimestre d'enguany o del primer de 2001, de la reforma d'humanitats.

Les dues primeres li puc assegurar, senyor Vives, i li puc assegurar, senyor Cardona, i als membres d'esta Cambra, que estan portant-se endavant.
Sempre es pot córrer més.
I en educació sempre es pot dir: "Bé, vosté és que ha passat de 3.
000 accions formatives del professorat en un any a 5.
000".
I poden dir vostés: i per què no 6.
000?
Sí.
Sempre es pot córrer més, sempre es pot fer més.
Però jo crec que les dades objectives del que estem fent mostren una clara aposta per l'educació i una clara aposta per l'educació pública d'este govern.
I ho deia això perquè quant a la construcció de centres, l'increment és progressiu, ja hem arribat.
.
.
Ja sé, senyor Vives, que les situacions transitòries produeixen molèsties, però això és inevitable; i quan més obres i més infrastructures noves, més molèsties per als que han de patir algun trasllat o alguna conjuntura excepcional.

Però fixe's, senyor Cardona, enguany ­quan dic enguany, dic l'any 2000­, ja hem contractat cinquanta infrastructures.
Jo crec que el creixement.
.
.
el ritme de creixement que hem portat a mesura que hem fet possible que tota la gestió de noves infrastructures es portara endavant, té un creixement esperançador, un creixement que jo crec que en la situació en què estem, i amb la constitució de l'empresa pública per a la construcció d'infrastructures, podrem duplicar.
Si dupliquem la capacitat de gestió, tindrem eixe aspecte fonamental de la Logse però no únic, que és el d'infrastructures, cobert en els terminis que teníem previstos.

El segon aspecte és que cal dotar-se dels mitjans personals necessaris.
L'increment de professorat és absolutament progressiu.
Els acords amb els sindicats estan complint-se.
Enguany ­quan dic enguany ara, em referisc al curs escolar­, el 2000-2001, són 1.
2000 professors, en xifres netes, més que l'any passat.
No és que hagen entrat 1.
200 nous, perquè l'oferta d'ocupació pública d'enguany ­la més, per cert, la més alta des de que la Comunitat Valenciana té les competències educatives­, ha sigut de 1.
600 professors.
Però, bé, el creixement net són 1.
200.
Per a l'any que ve, el 2001, l'oferta d'ocupació pública no serà menor de 2.
000 places.
És a dir, que el creixement progressiu del professorat, tot i que la demografia va lleugerament a la baixa, és a dir, que el nombre d'alumnes en primària i secundària ha disminuït lleugerament enguany, cosa que vol dir que estem incrementant a positiu la *ratio* professor-alumne, i eixa és una de les mesures de la qualitat en l'ensenyament, està produint-se de manera progressiva i constant.

I tenim el tercer aspecte.
En el tercer aspecte hi ha dues qüestions a considerar: mesures que podem prendre nosaltres, i les hem pres totes, i mesures de més abast, que jo entenc que deuen prendre's, però que ja correspon al parlament de l'Estat acordar, perquè sí que suposarien reformes legals que no tenim nosaltres la competència per a prendre.

De manera que jo crec sincerament que sabent que sempre es pot fer més, estem en el bon camí quant a l'aplicació de la reforma educativa i l'aplicació de la Logse.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller.

Jo m'alegre moltíssim que a vosté li parega que la meua intervenció de hui ha estat adequada.
I, és clar, jo sempre estic molt preocupat perquè les meues intervencions li agraden al conseller d'Educació, que és la meua funció fonamental ací a la trona.
I a partir d'ara, estaré més atent per a vore si és possible que totes les meues intervencions li agraden al senyor conseller.

Però dit això, jo pense que és evident que la realitat és una i les paraules són unes altres.
Jo l'altre dia deia, en una intervenció al respecte d'altres qüestions, que les paraules sempre són bones.
Ni una mala paraula, ni una bona acció.
I, clar, paraules, n'hi ha moltes.
Però la diferència entre la primera intervenció i la d'ara, és que vosté abans venia una cosa que anava a fer i ara ja hi ha una realitat tan curteta, des de fa uns mesos, ja tot el que deia no s'ha complit.

Però és que a més hi ha una altra cosa que és molt més evident.
Mire vosté, estem plantejant que la Logse té necessitats de reforma, i en això fins i tot podíem estar d'acord, que hi ha algunes coses que cal canviar-les.
És cert que vosté diu que la Logse va nàixer i no tenia.
.
.
estava coixa.
Vostés van dir que varen votar en blanc perquè no hi havia llei de finançament.
Escolte, i en cinc anys no han pogut fer-la!
O és que el que no s'ha fet una vegada no es fa mai més en la vida ja?
Ja l'hagueren poguda fer!
O en cinc anys de governar no es pot fer una llei de finançament?
Clar que s'haguera pogut fer!
Però no l'han feta.
Però és igual, és igual, no l'han feta.

Però jo el que dic és una qüestió.
Com reformem nosaltres.
.
.
que jo no dic que no s'haja de reformar, però no li pareix a vosté, conseller, que quan hi ha deficiències tan importants en el tema de l'aplicació de la Logse, el tema de plantejar-nos ­que jo no dic que no s'haja de fer­ algun tipus de reforma, no seria més convenient començar pel tema d'allò que no està fent-se, i hi ha l'obligació de fer, i no està fent-ho el govern que governa?
Perquè ara ja no és un problema de l'oposició, és un problema de qui governa.
Per què no es fa el que s'ha de fer?
Per què a hores d'ara encara hi ha tants instituts de secundària que estan a doble torn?
Per què hi ha a hores d'ara tants xiquets i xiquetes que havien d'estar fent l'educació secundària obligatòria en centres de secundària i encara estan en centres de primària?

Vosté diu: "La infrastructura no és imprescindible".
Clar que és imprescindible, tot és imprescindible.
Però és evident que si això no està.
.
.
Mire vosté, jo, quan li deia ara.
.
.
vosté sap perfectament que en este moment hi ha uns xiquets i unes xiquetes d'un poble de Picassent, que té un col·legi que s'ha tirat a terra sense saber per què i encara no estan allí ni els *barracons*, ni els *barracons*.
Encara estan els xiquets sense començar les classes en aquests moments.
I, clar, plantejar-nos el tema quan les deficiències són tan elevades, és un tema que, com a mínim, vosté convindrà que jo li diga fum de palla, per no dir-li altres expressions populars, que no li dic per allò de la cortesia parlamentària, que vosté sap perfectament que li ho diria i a la millor la gent ho entendria més i que ací el que no podem fer és estar enganyant al personal.

Mire vosté, si el tema que vosté està plantejant de les humanitats es redueix que els xiquets i les xiquetes que ja des de l'any 1990 podien tindre, segons el centres volgueren o no volgueren, el tema de la plàstica o el tema de la música en un curs o un altre, ara s'haja fet perquè a la conselleria li parega bé una en un any.
.
.
I per què no al revés?
Per què no en un curs una altra i una.
.
.
?
Per què?
Al final, anar en contra de l'autonomia dels centres, no confiar en la capacitat.

El tema de l'avaluació.
Com és possible, senyor conseller, que un tema que està perfectament establert en un decret es canvie amb una.
.
.
­sí, es canvie; ja vorem si té dificultats o no té dificultats des del punt de vista legal­, és canvie amb una resolució d'un director general?
Com és possible que a partir d'ara ja els equips directius no tinguen capacitat de dir: "És que els xiquets i les xiquetes no és possible que siga millor que repetisquen en primer curs perquè tinguen una adaptació concreta, que no hagen d'esperar-se al tercer cicle per a poder repetir"?
Això no va en contra de totes les manifestacions pedagògiques i didàctiques que existeixen?
Per què quina raó la conselleria.
.
.
?
Clar!

Hi ha un altre problema, conseller.
Mire vosté, el tema d'arreglar la situació no és.
.
.
En este moment el problema que tenim és que allò que fan les mesures de la conselleria es anar centrifugant a la gent de més de setze anys i que tinga dificultats per a quedar-se, perquè amb eixes dues repeticions, quan arriba als dèsset anys, amb eixe plantejament de les àrees per a poder repetir, poden anar-se'n al carrer.
I no tenim en este moment mòduls de garantia social, ni l'Epa encara l'arreglada vosté!
, perquè eixos xiquets puguen estar ahí dins.
La qual cosa vol dir que en compte d'anar solucionant els problemes de l'alumnat, el que fem és centrifugar la gent que té problemes i tirar-los fora del sistema educatiu, la qual cosa, des del meu punt de vista, atenta totes les normes contra el que significa la llei d'ordenació del sistema educatiu, la Logse, que és la que realment jo crec que caldria aplicar.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vives.

Té la paraula el senyor Cardona per a rèplica.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

Jo sí que recorde al Partit Popular en les campanyes electorals dient que anaven a canviar la Logse i que l'anaven a modificar del tot.
I a més, expressaven d'una manera molt gràfica la seua oposició en el tema que esta llei fa que els xiquets deprengueren menys; el tema de la baixada de nivell tan famosa, que encara hui en dia es diu, que pareix ser que esta reforma educativa, esta llei, ha fet que els xiquets sàpiguen menys.
Jo sempre dic que si ara els xiquets estudien fins el setze anys, és a dir, hi ha més anys d'estudi, hi ha més materials, ordinadors i tal, i jo pense que el nivell educatiu d'este país ha augmentat molt en els últims trenta anys, no entenc per què es diu eixa frase que el nivell baixa, perquè hi ha algun xiquet a la millor que va malament.
Abans també n'hi havia molts i no hi havia mitjans per a actuar amb ells.

També es parlava que els continguts eren equivocats.
Ara ha eixit tota esta polèmica de la història o el tema de les humanitats, que fa falta més humanitats i tot això, quan la veritat, jo seria partidari també de més humanitats en el sistema educatiu.
Allò que passa és que la indústria, fins i tot els empresaris, *apreten* perquè els alumnes isquen dels estudis formats en unes altres coses, no en humanitats, sinó en tècniques, en informàtica, i també cal acudir a eixe tipus d'ensenyaments.
L'educació ha d'atendre-ho tot, ha d'atendre les humanitats, ha d'atendre la tècnica, és a dir, l'extensió del saber, que hui en dia, per exemple els fiquem als nostres alumnes és molt més gran que la que es ficava fa uns poquets anys.

També es criticava, oi, no pot ser que no repetisquen, això és una barbaritat.
Ja he dit abans que era que no s'havien llegit la Logse.
No sabien de què anava perquè la Logse permet la repetició, no sols la permet sinó que diu als professors que ajusten l'aprenentatge al ritme de cada alumne i tot això.
És a dir, jo sí que he vist, diguérem al Partit Popular molt en contra del que era esta llei.
I a més, estic convençut que no se la creia perquè en els primers anys la veritat és que la col·laboració per a què esta llei anara avant era molt escàs.

Però, bo, ara estem ací en este punt i tots coincidim en què alguns canvis caldria introduir.
El problema està que dóna la sensació que aquests canvis no es fan sobre una avaluació prou formal, prou seriosa.
És cert que se reuneixen experts, és cert que expressen la seua opinió.
Però esta reforma porta molts pocs anys de vol, i d'alguna manera cal deixar també una certa consolidació dels seus resultats.
Per tant, per a mamprendre una modificació seriosa de la Logse, no estos tocs que ja dic que per a mi són una miqueta cosmètics, sinó per a mamprendre una modificació substancial de la Logse caldria una avaluació seriosa que incloguera a diversos anys i que incloguera també tot el conjunt de la societat.
Per tant, ara, ara en este moment, pense que no estem parlant de la modificació substancial de la Logse, sinó només de modificacions puntuals.

Jo pense que a voltes.
.
.
és a dir, entre esta mala pata que ha tingut la Logse, en esta falta de acceptació, en esta falta de finançament, també ha influït en què molts dels conceptes que la Logse està intentant introduir realment no siguen acceptats, no només pel, podríem dir, per l'opinió comuna, sinó que a vegades també te trobes en gent experta en educació que no accepta moltes de les coses que la Logse sí que posava.
Per exemple, se segueix insistint a vegades en què les matèries són coses compartimentades, tots voldríem que les matèries foren com les que hem estudiat quan nosaltres érem alumnes.
I això hui en dia no pot ser, precisament per eixa extensió del coneixement, no pot ser precisament perquè el coneixement hui en dia s'interrelaciona tot, aleshores és molt difícil tornar a entrar a una compartimentació en assignatures que el que cal és més història, o el que cal és més matemàtiques.
El que cal al final de tot és el mateix sempre: cal més educació, i més educació es pot donar tant en assignatures, diguérem estrictament delimitades com en un temps d'educació realment ordenat i planificat.

Estem en una societat molt complexa, i en esta societat no es poden suportar canvis del sistema educatiu cada deu anys, cada quinze anys.
Cal tindre una miqueta de paciència.
Cal ser hàbils per a introduir els canvis puntuals que ens permeten anar avançant, i quan arribe el moment que este sistema estiga un poc assentat, en què la seua valoració siga el suficientment seriosa, suficientment clara, aleshores agarrar unes mesures determinades que ens permeten uns canvis a millor, sempre a millor.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona.
.
.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
i esperem que eixa vegada tinguen el suficient finançament i més sort que el que té esta llei.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula per a rèplica, l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Vives, senyor Cardona.

Responent a la intervenció del senyor Vives, que a mi, li ho dic francament, sempre em sorprendrà, sempre em sorprendrà sobretot perquè jo no vull fer història, no vull fer referència a la història ni al passat.
Però és clar que no va ser el Partit Popular el que va haver de posar-li com si fóra un partit d'eliminatòria de futbol, posar-li pròrroga al compliment de la Logse *(So produït per la interferència d'un mòbil)* la pròrroga al compliment de la Logse li la van haver de posar vostés, que havia d'haver-se acabat l'any 2000, i l'han prorrogada fins al 2002 perquè no havien fet els deures que havien de fer.
I eixe retard, a més, a la Comunitat Valenciana multiplique'l vosté pel que vulga i alguna cosa té a vore vosté en això.
Multiplique vosté pel que vulga.

Però mire, jo li agrairia que no parle ja que estem en un debat educatiu, que no parle vosté en pretèrit perfecte, no diga més "no s'ha complit".
El setembre del 2002 parlarem.
La Logse ha d'estar complida en el que vostés sempre se refereixen, que per a mi és importantíssim, però no únic, que són les infrastructures.
Després de la pròrroga que van haver de posar vostés perquè no havien complit en les seues obligacions en el curs 2002-2003.
I jo li puc assegurar que al ritme que hem portat i en les mesures que hem pres de caràcter extraordinari, estarà complit el calendari que hem de complir.
Per això, jo li agrairia que no diga més que no s'ha complit, perquè estem en un itinerari.
I un itinerari que acaba precisament eixe any, l'any 2002, i si sabem on estem, doncs en este moment estem en octubre de l'any 2000.
Per tant, tinga vosté la seguretat que este govern, que replega la pròrroga, no haurà de tirar *penaltys*.
Segur que guanyarà el partit sense haver de tirar *penaltys*, en el temps en què s'ha de complir, i en un finançament que vosté, i ho ha dit també el senyor Cardona, parlen de llei de finançament.
Mire, jo preferisc la voluntat del govern, la voluntat econòmica de portar les coses endavant, i no fa falta cap llei de finançament, que vostés van tindre molt de temps per a posar-la.
Nosaltres no hem fet cap llei de finançament per la Logse però han posat els instruments econòmics per a fer possible més inversions més construccions.
I els instruments de programació, el mapa escolar, que vostés tampoc es van molestar en deixar preparat i van tindre cinc anys, que es diu de seguida, cinc anys, des del 90 que es va aprovar la llei fins al 95 que van governar.

Jo li puc dir a vosté que en juliol del 95 entràrem en el govern, i si no recorde i parle de memòria, en les acaballes del 96 es va presentar el mapa acabat.
Temps record.
I, bo, jo pense alguna cosa més espavilats estarem que vostés, per això els ciutadans confien més, però tant com perquè poguérem fer el mapa en un any i vostés en cinc no el feren, em pareix un poc d'exageració i un poc d'irresponsabilitat, segurament històrica, en una cosa tan important com és l'educació.

I s'ha referit vosté també de manera continua en les dues intervencions, en l'autonomia dels centres i que no hi ha flexibilitat.
En la normativa que hem aprovat i posat en marxa es parla en tot moment, i vosté ho sap, però clar, ho amaga i alguna cosa ha de dir ací per a justificar-se, es parla de l'excepcionalitat, que eixes normes són normes generals com a criteris general que és bo fixar-les per a què no hi haja una variabilitat excessiva en els centres docents, però també es parla de l'excepcionalitat, senyor Vives, i diu, sempre i quan no consideren els professors que és necessari la repetició o determinades mesures fora d'esta normativa general.

Per tant, l'autonomia es respecta però es marquen normes generals i es fixa una possibilitat d'excepcionalitat.
No volem tirar a ningú del sistema, el sistema té eixides i vosté ho sap perfectament: garantia social, EPA, la formació professional.
El sistema té eixides, però també no és menys cert, i parle ara d'una cosa que s'ha referit el senyor Cardona en la primera intervenció que se m'havia oblidat en la intervenció anterior.
Vosté ha parlat de motivació, un dels motius essencials de la motivació del propi professorat és una certa anivellació també de l'adquisició de coneixements per part de l'alumnat.
Per això cal perdre-li por, senyor Cardona, a la utilització del verb repetir, no passa res perquè es tracta que s'assegure, no es tracta de passar per passar, sinó que s'asseguren l'adquisició de determinats coneixements bàsics.

Coneixements bàsics que vosté quan diu la reforma humanitats, no estem parlant de l'explicació de la història.
Jo no sé per què té eixe nom, però eixe nom és el que s'ha encunyat i en eixe nom passarà la qüestió a la història.
Es parla de reforma d'humanitats i es pensa que estem parlant únicament de com s'interpreta la història des del punt de vista més nacionalista, més estatalista.
És que no és eixa la qüestió.
La reforma d'humanitats és molt més important el que són els coneixements bàsics, estudie el que estudie, faça el que faça una persona en la vida, el que faça els estudis posteriors universitaris, els estudis mitjans, professionals, faça el que faça sense el nivell de coneixements suficient de les matèries instrumentals de càlcul i llenguatge, no es pot avançar absolutament en cap direcció, en cap direcció.
Perquè dóna el mateix, no anem ara entrar en disquisicions pedagògiques ­a més el temps se m'ha acabat­ però vosté sap perfectament que són les matèries troncals, són fonamentals es faça el que es faça en la vida.
Perquè tot el món ha de comprendre textos i tot el món ha de calcular, tinga l'eixida professional que tinga després d'acabar els estudis.
Per tant, sí que és fonamental i bàsic que tinguem una incidència especial en les matèries instrumentals bàsiques.

I crec que deu anys són suficients per a determinats canvis que són puntuals i progressius.
Els que nosaltres hem posat en marxa són canvis importants des del punt de vista que s'aplica ja o es pren les mesures en funció de l'experiència d'estos anys, però no deixen de ser puntuals.
I estem indubtablement necessitats d'una avaluació més profunda per a prendre mesures més profundes.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, s'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 14 hores i 10 minuts)*