Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text21 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text13 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text16 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text15 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
.para2 {
text-align:center;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 9 de març de 2011.
Comença la sessió a les 10 hores i 44 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 88.
Primera reunió.

Projecte de proposició de llei orgànica de reforma de la disposició addicional primera de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Desenrotllament de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana (BOC número 294)

La senyora presidenta:

S'obri la sessió.

La senyora presidenta:

Primer punto: debate y votación del dictamen de la Comisión del Desarrollo del Estatuto de Autonomía de la Comunidad Valenciana, sobre el Proyecto de proposición de ley orgánica de reforma de la disposición adicional primera del Estatuto de Autonomía.

Para la presentación del dictamen tiene la palabra el ilustre diputado señor Clemente.
Cuando quiera, señor Clemente.

El senyor Clemente Olivert:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Me corresponde, como presidente de la Comisión de Desarrollo del Estatuto de Autonomía de la Comunidad Valenciana y por acuerdo unánime de esta, realizar la presentación ante el pleno del dictamen del Proyecto de proposición de ley orgánica de reforma de la disposición adicional primera del Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana.

Este proyecto de proposición de ley orgánica fue presentado en les Corts Valencianes el 12 de diciembre de 2010 y tramitado por la Mesa de la cámara el día 28 de diciembre, acordándose su tramitación por el procedimiento de urgencia.

El proyecto de proposición de ley orgánica fue publicado en el Boletín Oficial de Les Corts número 278, de 12 de enero, y el plazo para la presentación de enmiendas finalizó el 10 de febrero de 2011.
A este proyecto de proposición de ley orgánica se presentó una enmienda a la totalidad por la Agrupación de Diputadas y Diputados No Adscritos, que se publicó en el Boletín Oficial de Les Corts número 288, de 15 de febrero.
Esta enmienda de totalidad fue rechazada en la sesión plenaria celebrada el 23 de febrero de 2011, en un debate que permitió también comprobar cómo lo que no pueden ser exigencias de máximo no impedirán los acuerdos posibles.

Una vez rechazada la enmienda a la totalidad, la Mesa de la Comisión de Desarrollo del Estatuto de Autonomía de la Comunidad Valenciana, en reunión celebrada el mismo día 23 de febrero, realizó la ordenación de las cinco enmiendas parciales: tres del Grupo Parlamentario Compromís y dos de la Agrupación de Diputadas y Diputados No Adscritos.
La ordenación se publicó en el Boletín Oficial de Les Corts número 292, de 25 de febrero.

La Comisión de Desarrollo del Estatuto de Autonomía de la Comunidad Valenciana se reunió el 28 de febrero para emitir el dictamen que hoy presento ante sus señorías.
Nuevamente en este debate de comisión se pudo comprobar cómo las discrepancias entre los enmendantes y la mayoría de la cámara no eran insalvables y que hoy el consenso sobre lo posible podemos
alcanzarlo.

En esta ocasión volvemos a tener una gran oportunidad para alcanzar el consenso entre todas
las fuerzas políticas de la cámara cuando se cumplen casi cinco años de la aprobación de la reforma de nuestro Estatuto de autonomía.
Pensemos que a esta reforma se han sumado otras muchas comunidades autónomas con posterioridad y no es justo dejar pasar la oportunidad de que nuestras
legítimas aspiraciones no encajen en el diseño del estado autonómico que nuestra Constitución ha diseñado.

A lo largo de estos años hemos podido comprobar cómo muchos estatutos de autonomía incluyen dentro de ellos disposiciones que afectan directamente al modelo de
financiación y que esto ha sido validado por el Tribunal Constitucional entendiendo, no
obstante, que estas previsiones no puedan resultar necesariamente vinculantes.

Ante esta nueva interpretación parece lógico, también, que los valencianos y las valencianas incluyamos también en nuestra norma institucional básica una realidad, como es el peso que la población de esta comunidad sobre el conjunto del estado ha debido tener y tiene en lo
que a la inversión del estado en la Comunidad Valenciana se refiere.

Con este cometido debatimos el dictamen de la comisión que me ha correspondido presentar ante sus señorías y que se publicó el día 4 de marzo de 2011 y en el que se incluyen las cinco enmiendas parciales de la
Agrupación de Diputados No Adscritos, así como las del Grupo Parlamentario Compromís.

Como he señalado anteriormente, estoy convencido de que el debate y votación de estas enmiendas no impedirá a la cámara alcanzar el consenso necesario para reformar la disposición adicional primera de nuestro Estatuto consiguiendo que la inversión del estado en la Comunidad Valenciana tenga en cuenta el peso de la población de nuestra comunidad sobre el conjunto del estado.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Clemente.

Para explicación de posición tiene la palabra la señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señora presidenta.

Señorías.

Con los mismos argumentos que defendimos nuestras enmiendas en la Comisión de Gobernación y además con los mismos argumentos y la voluntad de consenso que defendimos la enmienda
a la totalidad, con esa misma voluntad venimos también a defender hoy las enmiendas, las dos enmiendas que Esquerra Unida ha
presentado a este proyecto.

La primera enmienda de Esquerra Unida, el texto alternativo a la exposición de motivos realmente es el mismo texto de la exposición de motivos del proyecto, pero quitadas algunas consideraciones que nosotros
entendemos que son innecesarias.
En primer lugar, porque el texto refleja
cuestiones absolutamente contradictorias.
La exposición de motivos admite casi textualmente que nuestro Estatuto corrió más que otros para fijar posición frente a otros estatutos que se iban a negociar y, por tanto, viene a admitir
casi textualmente, digo, que el Partido Socialista y el Partido Popular en
aquel momento tenían la voluntad de que el Estatuto valenciano sirviera de marco de máximos para los estatutos que después en aquella época vendrían a reformarse.
Y eso prácticamente se dice textualmente.

Pero después, claro, ese mismo hecho se convierte en un problema, porque el resto de los
estatutos consiguieron techos competenciales más elevados y precisamente introdujeron aquello que en este momento se plantea
objeto de debate en la reforma de nuestro Estatuto, del Estatuto valenciano.
Pero, claro, después de que el Partido Popular presentara enmiendas de inconstitucionalidad al
estatuto de Cataluña y después de que la propia Comunidad Valenciana presentara enmiendas inconstitucionales
al estatuto de Cataluña.
Y al final cuando el Tribunal Constitucional, como muy bien dice el texto,
determina que no son anticonstitucionales dichas adicionales, nosotros
rectificamos y decimos que ahora sí que toca introducir eso.

Por tanto, es un texto con temas absolutamente contradictorios que realmente es
una auténtica chapuza, y perdonen que utilice estos términos, y que resulta al final absolutamente incongruente y además les deja fatal, les deja fatal tanta ida y venida y ahora sí, luego no, luego enmiendo y luego me retraigo, luego impugno, presento recurso
de inconstitucionalidad y luego me retraigo.
Todo esto nos parece, por tanto,
chapucero.
Es un texto que, además, desvaloriza precisamente la fuerza que debe tener en estos momentos el
pretender un mayor nivel de autogobierno y pretender todavía tener una mayor eficacia en la capacidad de gobierno de los valencianos y las
valencianas.

Por tanto, si además se pretende que este texto en algún día pueda ser aprobado en el Congreso de Diputados, que es quien ha de determinar
todo el proceso que subsigue para su puesta en marcha y su aprobación definitiva, debería tener una entrada más neutra que permitiera votar al conjunto de la cámara a favor de esta modificación.

Por otra parte, también, en la exposición de motivos se introduce un elemento que venimos denunciando.
Y es esa confusión que se introduce diciendo que a partir de ese momento, y si se aprueba esta
disposición, se podrá abordar la financiación de aquellos elementos básicos en servicios sociales, en servicios públicos de la financiación de la Comunidad Valenciana.

Y, por tanto, nosotros sí que afirmamos que efectivamente el sistema de financiación es un sistema de financiación injusto para el País Valenciano.
Injusto porque nos convierte en contribuidores netos de las arcas
estatales, cuando estamos por debajo de la media en renta per cápita y de la media en producto interior bruto.
Eso es verdad.
Pero con todo
ello, lo que no aceptamos, y es una afirmación que no es absolutamente correcta en la exposición de motivos, es que esta modificación es un elemento esencial para garantizar el desarrollo de unas políticas capaces de atender las necesidades de la ciudadanía en materia de educación, sanidad, servicios sociales e infraestructuras.
Y, exceptuando este último, lo demás son gastos corrientes de la Generalitat valenciana que no van a estar
afectados por esta disposición adicional.

Por tanto, no resuelve el problema de la financiación, puede traer otro tipo de recursos, pero no el problema de la financiación, que sigue sin estar resuelto.
Y al final esta reforma del Estatuto se
convierte en un instrumento para desviar la atención sobre lo que es realmente una injusta financiación e insuficiente financiación de nuestra comunidad, del País Valenciano.

Por tanto, si se quiere reformar que se reforme.
Nosotros no nos vamos a oponer
a la reforma, no vamos a votar en contra, pero que se diga lo que se tiene que
decir y que se justifique como se tiene que justificar.
Y, mire, lo que tampoco
tiene mucho sentido, y es algo que nosotros no entendemos, es que se haya
dejado de lado los municipios.
Cuando copiamos las disposiciones adicionales de
Cataluña y Andalucía y, precisamente, Cataluña en la comisión que tiene que hacer el seguimiento de las inversiones del estado en la
comunidad lo recoge, recoge la presencia de los municipios y nosotros no.
Y es
un déficit que se repite sistemáticamente en nuestra legislación.

Y por eso planteamos, y para nosotros es una línea roja, que este elemento pueda ser modificado si realmente queremos el
consenso de la cámara y queremos realmente llegar a un acuerdo que, sin tener una virtualidad
real sobre la financiación, sí que puede ser un instrumento adecuado para la negociación con el gobierno central, la negociación de las inversiones en nuestra comunidad.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sanz.

Tiene la palabra el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Ens trobem davant el debat potser més important d'esta legislatura que és la reforma de la reforma de l'Estatut d'autonomia valencià i no comptem amb el senyor president de La Generalitat.
És una pena que no puguem escoltar la seua dolça veu criticant el Grup Compromís.
I l'absència del president Camps indica molt el nivell del que ha passat esta
legislatura; una legislatura perduda i una legislatura on ara, de presses i
carreres, anem a reformar l'Estatut d'autonomia que amb els vots del PP i el PSOE es va reformar al 2006.
I anem a
perdre una altra ocasió, anem a tornar a repetir l'error.

És una reforma insuficient que no està a l'alçada del que necessita el poble valencià i així els ho hem fet saber al Grup Popular i al Grup Socialista que votaren en contra
de les nostres esmenes.
Unes esmenes que van dirigides a millorar la situació financera de la Generalitat valenciana, una situació dramàtica.
Només cal vore la liquidació del pressupost del 2010 que ha fet el senyor conseller i que esta vesprada
parlarem, una situació dramàtica, econòmica, social i quant a valors.
Ara ja sabem que el president de La Generalitat sí que coneixia el senyor Álvaro el Bigotes, però ací a les Corts Valencianes no ve, i aixina ens va.

No es van fer bé les coses i caldria entonar un mea culpa respecte al que va passar.
I no serà perquè no els ho diguérem, el nostre síndic, el senyor Joan Ribó, actual candidat de Compromís per València, els ho va dir al 2005 i dramàticament s'ha complit exactament el que Joan Ribó va dir en aquell moment: «És restrictiu este Estatut, el que vostés van aprovar, PP i PSOE, des d'un punt de vista democràtic, és una reforma descafeïnada, pot suposar una cadena de frustracions, els serveis públics no tenen un adequat finançament.
» Açò està en el llibre de sessions de l'1 de juliol de 2005.
I crec que s'ha complit el que Joan Ribó en aquell moment va dir i, per tant, nosaltres teníem raó i vostés no tenien raó.

Però s'ha d'explicar a la gent què ha passat ací.
S'ha d'explicar el relat de les coses, perquè, si no, queda com que esta reforma passa com una reforma exprés i ja està.
S'ha d'explicar que vostés, ni el PP ni el PSOE, tenen ambició per l'autogovern, no són autonomistes, no són valencianistes, no defensen els nostres interessos.
I que el senyor Pla i el
Grup Socialista va caure en una trampa del Partit Popular i del senyor Camps,
que no li interessa, en absolut, l'Estatut d'autonomia -la prova és que no està ací-, però sí que li interessava la batalla a successor del senyor Rajoy.
El senyor Camps el
que volia era situar-se bé en la successió d'un líder fracassat, com és Mariano Rajoy -que mos imposa un candidat igualment fracassat-.
I la realitat és que això ho va dir, fins i tot, el senyor ambaixador dels Estats Units, quan envia un
cable al seu departament d'estat -en Wikileaks apareix açò.

La prova d'això és que com que no n'hi havia, i no n'hi ha, ambició per l'autogovern, doncs ací tenim la clàusula d'impotència Camps; que és una clàusula que diu: «Yo, si los otros van más allá, igual quiero lo mismo para mí.
» Però és incapaç de demanar-ho.

És una autèntica vergonya que vostés, senyors del Partit Popular, ens hagen fet perdre 2.
500 milions d'euros.
Perquè vostés sabien que la clàusula d'inversió territorialitzada -la que volem ara imposar ací- era plenament constitucional.
Ho sabien, i aixina li ho van dir al Tribunal
Constitucional -ací està l'auto-.
Vostés van fer una consulta sobre l'estatut d'Andalusia -mira per on, el Partit Popular d'Andalusia sí que va incorporar el que vostés ací no incorporaren, perquè no tenen voluntat per l'autogovern- i 500 milions d'euros que l'estat ha deixat d'invertir a la nostra terra -senyor Zapatero, que ens margina cada any-, doncs són 2.
500 milions d'euros d'inversions productives que l'estat havia d'haver fet ací.
I ho diu ací la senyora advocada de la Generalitat valenciana, senyora Isabel Villalonga: «No cuestiona la inconstitucionalidad del precepto estatutario recurrido», que és el mateix que ara anem a posar ací.
Si no qüestionaven vostés la constitucionalitat al 2007, per què no van fer esta reforma quan tocava?
Perquè, a vostés, l'autogovern no els interessa.
El que els interessa és perpetuar-se en el poder.
A vostés els interessa embolicar-la forta, i fer vore el que no són.

Per la seua incompetència, el poble valencià ha perdut 2.
500 milions d'euros.
És més, esta reforma -li ho vaig dir al conseller- arriba tard.
Perquè no arribarem, en els tràmits del Congrés dels Diputats, al pressupost del 2012.
Esta és tota la situació.

I, senyories, senyories, un poc de rigor.
Intentem fer allò que el PP i el PSOE estan fent en Andalusia i en Extremadura.
Eixes són les nostres esmenes.
Les nostres esmenes intenten donar solució a la gravíssima crisi financera que té la Generalitat valenciana.
Vostés.
.
.
I ahí parle ara ja de les esmenes, de les tres esmenes, que dins del marc
constitucional -perquè són constitucionals-, dins del principi d'igualtat constitucional, el que volem és que se faça el que en altres comunitats autònomes s'està fent.

Primer, a la d'Extremadura.
Acaben d'aprovar vostés, en el Congrés dels Diputats, un estatut d'autonomia que posa una clàusula exactament igual a la nostra esmena -la primera esmena nostra, la número 2-, que diu el següent, que l'estat ha d'invertir un 1% més del PIB a la nostra terra, per la gravíssima situació econòmica i socioeconòmica que patim.
I saben per què està esta esmena?
Perquè vostés mos han empobrit.
Des que governa el Partit Popular a casa nostra, els
valencians ens hem empobrit.
Hem perdut posicions, mirant-ho com ho mirem: en
renda disponible, en inversions de l'estat.
.
.
En tot.
Ens hem empobrit.
Som líders en atur.
I això explica el desastre de la gestió econòmica del Partit Popular, el seu model econòmic de construcció desordenada en el territori, que ara estem pagant tots els valencians.
Només cal mirar la liquidació del pressupost de 2010, que ha fet la Conselleria de Governació.

Per tant, el que estem dient és que, atenent l'especial situació socioeconòmica del País Valencià, que n'hi han 200.
000 valencians i valencianes que no cobren cap prestació, que els únics que s'estan fent càrrec d'ells són Càritas, que vostés no estan reconeixent la renda garantida mínima, el que estem demanant és que l'estat, tenint en compte que tenim un model de finançament que ens penalitza -què mos ha obsequiat el senyor Zapatero, que som els últims en rebre i els primers en pagar-, doncs, com a mínim, solucionem eixe dèficit del model de finançament, que és vergonyós per la nostra situació, en una demanda de que l'estat invertisca un 1% del PIB a casa nostra.

És una mesura correctora, donada la situació gravíssima d'inversió de l'estat a casa nostra i del model de finançament.

Els deixarà a vostés el senyor Mariano Rajoy?
Els deixa, el Partit Popular, tirar endavant açò?
¿Tenen vostés l'ambició per l'autogovern, per a reclamar -a través d'esta esmena- que s'equilibre el sistema de finançament a casa nostra?
Els deixen?
¿O s'han de fer perdonar pels pecats i per tot el que ha passat -i està passant i passarà- durant estos últims anys?
Tenen vostés ordres, possibilitats de dir-los als seus caps de Madrid que volem esta
esmena?
Vostés l'han pactada per a Extremadura.
I la situació a què mos porten vostés i les seues polítiques és, pràcticament, la de.
.
.
anant cap a Extremadura.
És que, estem en caiguda lliure, econòmica i socialment.

Per tant, esta esmena, el que faria seria corregir.
Perquè Extremadura, que està més baix que nosaltres, però cobra més.
.
.
 Nosaltres estem baix, però no cobrem més.
Som els últims en cobrar, gràcies al senyor Zapatero.

L'esmena número 3 -la segona nostra- és el deute històric, senyories.
És perfectament constitucional.
Si en Andalusia ja ho tenen!
, i ho renoven, i ho aplaudixen ambdós grups, PP i PSOE.
El que és bo per a Andalusia, no és bo per a nosaltres?
És que Andalusia, a banda d'açò, té més coses.
Té el que era el PER i té més coses, i més inversions de l'estat.
Té de tot.
Però nosaltres, senyories, ¿seran capaços els partits centralistes d'estes Corts de posar-se d'acord, com se posen el PP del senyor Arenas i el PSOE del senyor Griñán -anteriorment Chaves- en Andalusia?
¿Serem capaços de fer el mateix, defensar els interessos del poble valencià, com els altres defensen els d'Extremadura o els d'Andalusia?
O ens tornarem a agenollar als nostres caps de Madrid?

I la número 4, l'esmena número 4 -que és la tercera nostra-.
Senyories, ací n'hi ha un informe, n'hi ha un informe d'uns experts, que fa una radiografia sobre la situació del finançament a casa nostra.
És un informe molt interessant.
Nosaltres ja hem intentat que estes Corts se
pronunciaren i hem rebut el no del PP i el PSOE.
Però és un informe tècnic, de professionals molt qualificats, de diferent signe polític.
Però tots vénen a dir el mateix: o posem remei -diu l'última pàgina-, o aconseguim unes fórmules de finançament suplementàries, o tindrem seriosos «problemas de sostenibilidad del estado del bienestar en nuestro territorio».
Això és el que diuen els experts.
I davant això, i davant la crisi de les arques públiques valencianes, què estan fent vostés?

Podíem començar per fer una cosa, és aprovar l'esmena de Compromís que sí que va destinada a millorar la situació financera, a defensar els interessos del poble valencià, perquè no estem agenollats davant Madrid.
Vostés no van tindre ambició per l'autogovern, no han reconegut els errors, fem una pantomima insuficient per al que necessitem.
I l'única manera de millorar la situació econòmica i social del poble valencià és via les esmenes de Compromís.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Tiene la palabra el señor Toni Such.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Ens trobem davant de la proposta, que ens fa el Consell de La Generalitat, de
procedir a la modificació del nostre Estatut d'autonomia en la seua disposició addicional primera, referent a una reserva -per part de l'estat- del finançament adequat a la població de la nostra comunitat.
Finançament que és per a inversions.
Per tant, cal separar, clarament, el que són les inversions, el que són els serveis públics bàsics -que també es financen per un altre costat- i altres elements que ens donen suport econòmic i financer a la nostra comunitat.

I el meu grup parlamentari va a recolzar esta reforma, va a donar suport a esta
reforma.
I anem a donar suport a esta reforma perquè, ja en l'any 2005, el Grup Parlamentari Socialista va proposar que l'element de la població havia de ser l'element fonamental en matèria de finançament.

Nosaltres creguem que, en aquell moment, haguérem pogut avançar molt més del que es va avançar.
Però, definitivament, la situació política i, sobretot, la situació del Partit Popular del govern de La Generalitat, impedia, de totes formes, que
açò poguera anar endavant.

Nosaltres entenem que és una bona rectificació la que es fa ara.
És una bona rectificació.
I nosaltres aplaudim la rectificació -un poc tard, però l'aplaudim.

Nosaltres considerem que, evidentment, si es fa esta proposta després d'haver intentat, per part del govern de La Generalitat, que altres comunitats no
ho tingueren -cal recordar, recurs d'inconstitucionalitat a l'estatut andalús, per cert, que va ser una joia eixe recurs d'inconstitucionalitat; recurs d'inconstitucionalitat contra l'estatut català, per cert, sentència del Tribunal Constitucional dient que és constitucional-, dic, després d'haver intentat evitar que altres comunitats tingueren com a element essencial
tant el PIB com la població en el moment del finançament per a les inversions, ara nosaltres rectifiquem i fem allò -fem allò- que hem intentat evitar per a altres.
Bé, a nosaltres sols ens queda que aplaudir.
Perquè això és bo.
Rectificar i fer-ho bé, per a nosaltres, és important.

Hi ha una joia jurídica, com és l'informe del Consell Jurídic Consultiu, que no té pèrdua.
Informe al qual vull fer referència, perquè mostra d'una forma molt clara i molt nítida què és el que ha passat.
Se'ls demana, al Consell Jurídic Consultiu, informe sobre els estatuts català i andalús.
I el Consell Jurídic Consultiu, ni corto ni perezoso, eleva informe dient que hi han importants mostres d'inconstitucionalitat en eixes dues normes; que, per tant, avala que la
Generalitat valenciana presente el recurs d'inconstitucionalitat.
I aixina es fa.

Ara, se li demana, al Consell Jurídic Consultiu, que emeta un altre informe dient que, allò que deia que era inconstitucional, ara cal aprovar la reforma.
I el Consell Jurídic Consultiu la veritat és que al final es fa un embolic i diu que, bé, el que en aquell moment entenien que era inconstitucional, ara, després de la sentència dient que és constitucional, no li queda més remei que reconéixer que s'havia equivocat en aquell moment.
Bé.
Eixa mateixa equivocació del màxim òrgan jurídic assessor de La Generalitat, és el que avui rectifiquen, i el que nosaltres recolzem.

Però, jo vull fer, de deveres, una defensa del nostre Estatut, com a eina, eina
important i essencial per al futur dels valencians i les valencianes.
Eixa
defensa cal fer-la perquè el nostre Estatut conté elements suficients per a fer d'esta comunitat una comunitat al màxim nivell; una comunitat de primera i com cal.
L'únic que cal fer és aplicar, realment, els instruments, les eines que mos dóna el nostre Estatut per a portar endavant esta comunitat i que siga de les
primeres, líders del nostre país.
Jo crec que és essencial, sols falta voluntat política i un Consell com cal per a portar endavant açò.

I vull referir-me, també, a que eixa forma d'entendre l'autonomia, eixa forma d'entendre l'autogovern, per a nosaltres, per als socialistes valencians és molt important.
Nosaltres anem a compartir -i podem compartir- en tots els grups, tant de govern com d'oposició, podem compartir l'anhel, l'esperança de fer d'esta comunitat una comunitat potent.
Tenim els instruments.
I nosaltres podem
compartir això.
I convidem a tots a que, en el futur més immediat, realment recapacitem i valorem el que tenim, per a fer d'esta comunitat una comunitat molt més forta i molt més potent.

I vull fer referència a algunes qüestions, que no vull deixar-me en els papers.
Estem en un moment crucial de la
defensa de l'estat de les autonomies.
Estem escoltant veus, per tot arreu, que estan posant
en dubte el futur de les comunitats autònomes, el futur dels autogoverns que ens hem donat nosaltres com a poble, el
futur de l'autogovern del poble valencià.
I jo crec que cal fer una defensa important i a ultrança, amb una posició ferma de defensa del que són les nostres institucions, la Generalitat valenciana, el nostre Consell, les
nostres Corts; en definitiva, la sobirania del poble valencià.

Hi han elements que carrisquegen per tots els costats, senyories.
No és possible que hàgem estat defensant, d'una forma clara, la importància de la nostra llengua a tot arreu, la importància de la nostra llengua al nostre Senat, i que, a la primera de canvi, quan s'intenta parlar valencià en el nostre Senat, isca -malauradament- el partit que sustenta el Consell i diga que no cal parlar valencià en el Senat d'Espanya.
Això és un element que carrisqueja en la defensa de l'autogovern de la nostra comunitat.

Com tampoc és possible, senyories, que en el mes de gener, que anem a Brussel·les a un acte en defensa del corredor mediterrani, que La Generalitat porte els
seus traductors, que els anglesos parlen en anglés, els francesos en francés, els catalans en català i els valencians en castellà.
Això no és possible.
(Aplaudiments) I això carrisqueja.
Això carrisqueja.

Jo crec que mos hem de conjurar tots en la defensa de les nostres institucions.
I l'acte que estem fent hui és una acte també de justícia, de justícia sobretot, perquè, a pesar que diu el Tribunal Constitucional que no obliga les Corts Generals a
incorporar el criteri de la reserva de les inversions, a pesar d'això, sí que hi ha un govern d'Espanya, un govern com el de José Luis Rodríguez Zapatero, que ha complit punt per punt el que marquen els estatuts d'autonomia.

I eixe és el tema, senyories, el tema és que el Govern d'Espanya reconeix el que els estatuts diuen.
I estic convençut que el Govern d'Espanya va a reconéixer esta modificació estatutària a recolzar-la i a fer la reserva d'inversions que pertoca per a la nostra comunitat.
Jo estic convençut d'això.
I esperem qualsevol govern d'Espanya, siga el que siga, en el futur, també respecte esta modificació estatutària que nosaltres estem plantejant.
Jo crec que és essencial, però, per això, ens hem de conjurar tots.

Dia que tenim instruments adequats, i hem de passar ja de la reivindicació permanent i absurda del victimisme a la col·laboració i al treball per a aconseguir les coses que els valencians es mereixen.
Jo crec
que hem patit molt de victimisme ací, en estes Corts, hem patit molt, i el victimisme sols porta a la malencolia i a
la ineficàcia, senyories.
Cal pegar un pas endavant, cal pegar un pas endavant en el
desenvolupament del nostre estatut en tot allò que pot beneficiar realment els nostres ciutadans.
Cal pegar un pas endavant en
l'Agència Tributària Valenciana per a poder tindre coresponsabilitat fiscal, per a poder recaptar
més i poder, per tant, donar més serveis públics.
Cal pegar un pas endavant en l'aplicació del nostre Estatut, en allò que diu i parla dels impostos que afecten els ajuntaments i que afecten La
Generalitat.
Cal pegar un pas més endavant, senyories.

I jo crec que, si d'ací el que queda, si en el futur, seguim practicant el victimisme més lamentable i no practiquem la col·laboració, el treball, el diàleg, la negociació dura, amb qui siga, negociació amb l'estat, per a implantar i per a imposar les nostres prioritaris polítiques com a poble, si no ho fem això, realment anirem pel mal camí, i seguirem perdent el temps com l'hem perdut fins ara en moltes de les qüestions importants.
Perquè, cal recordar que nosaltres, al final, férem l'aposta amb l'Estatut d'autonomia de 2006 per la negociació multilateral enfront de la negociació bilateral.
És cert, fórem els primers.
És cert, mos equivocàrem.
És cert, rectifiquem-ho avui.
Però, cal també dir que no es pot permanentment anar reivindicant i trencant negociacions, i,
amb l'altra, agarrant els diners.
Això no és possible.
Cal convidar un Consell a negociar, a col·laborar i a treballar, a negociar de forma dura per aconseguir recursos econòmics suficients en funció de la nostra capacitat, tan econòmica com poblacional.
I ahí, els socialistes valencians anem a estar al costat de qui estiga.

I espere que el Partit Popular estiga al costat del nou govern de La
Generalitat presidit per un socialista.
Igual que anem a fer això, faríem l'altre, perquè estem convençuts, senyories, que la nostra autonomia pot molt més del que avui s'ha fet, pot molt més, i hem de ser, d'una vegada per totes, líders en moltes coses que, avui, anem darrere de molta gent.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Serra, tiene la palabra.

El senyor Serra Cervera:

Amb la vènia de la presidència.

Senyories.

Des del Grup Parlamentari Popular, des del grup majoritari que li dóna el suport a este Consell que ha impulsat esta reforma, volem significar la
gran aposta de la Generalitat valenciana per defensar una vegada més el que és just i necessari per a la Comunitat Valenciana.

I la primera afirmació que vull fer és amb absoluta rotunditat el recolzament a l'Estatut que aprovàrem fa cinc anys.
Fa cinc anys estes Corts encertaren amb el que havien de fer.
I l'impuls del grup majoritari, i, en el seu moment, dels líders que tenia el socialisme valencià, afavoriren que un projecte com el que va liderar el president Camps i amb la
capacitat d'interlocució amb un líder, com Ignasi Pla, afavoriren fer un gran Estatut.
I això és una cosa que no devem oblidar, les altures de mires que tinguérem en eixos moments els dirigents de la política valenciana, una clara aposta pel que feia falta i era necessari.

Hui, en este debat, hem vist una cosa molt important, hem escoltant
intervencions que demostren l'altura de mires del nacionalisme valencià.
Perquè estan d'acord amb la reforma, recolzant la reforma, han fet el debat que els convenia a
ells, no el debat que els convenia als valencians, senyories.
I eixa és la gran, eixa és la gran diferència en tindre una visió d'estat i una visió de comunitat autònoma molt clara, molt coherent i molt lleial amb el marc constitucional en què devem estar, senyories.
Ací, podem escoltar barbaritats polítiques, i, als dos minuts, votar a favor del que han estat criticant i dient.
I
eixa és l'altura de mires que hui tenim en la política valenciana.

Senyories, el grup parlamentari, en este cas, dels no adscrits, representat en
este cas per la màxima mandatària d'Esquerra Unida, ha fet una proposta on ha dit -jo crec- una cosa important: que no van a votar en contra.
Per tant, estem en la primera
reforma estatutària on no hi haurà cap de vot en contra.
I un poc hem avançat, un poc hem avançat en estes Corts; fa cinc anys hi hagueren molts poquets molts en contra, hui,
ja no n'hi ha ningun, hui, inclús, inclús, els que han criticat durament l'Estatut de l'any 2006 van a votar a favor d'esta reforma.
Eixa és la realitat que tenim.

S'ha dit que era roí l'Estatut que se va fer.
I no és cert.
Era un bon estatut, ha donat resposta a les aspiracions del nostre poble
i hem sigut capaços, amb absoluta lleialtat a la Constitució, amb absoluta lleialtat a un model autonòmic, com el que creem i volem, que tants bons resultats ens ha donat per a tots,
poder estar ací donant la cara.

¡I clar que sí!
S'ha dit que el model de finançament és injust.
Estem absolutament d'acord.
Tenim un model injust.
I volem millorar-lo.
I tenim les possibilitats per
a fer-ho.
I, damunt, estem avalats per una cosa molt important, i és que hi han hagut tres fets molt importants.
Hi ha hagut una sentència del Tribunal Constitucional, senyories, una sentència que el passat mes de juny va dir clarament el que era constitucional i el
que no era constitucional, obrint-mos la porta per a, amb absoluta lleialtat al
model autonòmic que tenim, poder reivindicar el que està per altres territoris i per altres comunitats.
I ho hem fet amb la més absoluta lleialtat.
I això és fonamental.

Hi ha hagut un segon element clau: el Govern d'Espanya, el govern socialista d'Espanya, amb una visió asimètrica i absolutament trencant els principis d'igualtat i de solidaritat interterritorial, ha utilitzat els pressupostos de l'estat per a arreplegar el que dien alguns estatus d'autonomia i eixes clàusules, eixes clàusules que hi havien, arreplegar les inversions territorialitzades que hi havia
en ells.
I eixa actitud ens ha obligat i ens ha motivat molt més per a tindre l'actitud que tenim.

I n'hi ha un element fonamental: el creixement poblacional de la nostra terra.
De
manera contínua, la Comunitat Valenciana continua creixent en població, i no podem permetre'ns els valencians el que hi haja un milió de dones i homes en la nostra terra que no tinguen cap reconeixement financer
per part del Govern d'Espanya.
És una injustícia, és una injustícia que hem patit i que no volem continuar patint.

Per tant, la reforma no sols és justa des del punt de vista polític, és que és necessària des del punt de vista social.
¿Com podem entendre que la Comunitat Valenciana siga la comunitat autònoma d'Espanya que més recursos destina a sanitat?
¿O la segona que més recursos destina a la nostra educació?
¿Com ho podem entendre?
Perquè hem de fer de la despesa corrent el gran instrument de creixement i de prestació social, perquè tenim un govern que no reconeix al 20% de la nostra població i que no podem tindre les inversions que ens pertoquen en este cas per justícia, per necessitat, i en una qüestió molt clara de dignitat com a poble.

Senyories, el plantejament que ha fet el president Camps és molt clar i és assumit per tots ací, és assumit per tots.
I quan votem, vorem cada u què és el que diu, si estem d'acord amb l'objectiu de la Generalitat valenciana, que representa en este cas a tots, i -com hem dit- el Partit Socialista va sumar-se.
I vull agrair-li el to del senyor Such, que
va ser ponent de l'anterior Estatut, de la gran reforma que se va fer, i, com no, de l'honorable conseller Serafí Castellano, que encapçalaren dos equips que donaren un gran resultat.
I eixa és la realitat.
I eixe és el reconeixement que hem de fer.
Altres no han aportat res.
Altres, ¡no han arrimat el muscle mai!
¡I sols s'han dedicat a criticar!
I hui tenim una gran ocasió.

Miren, senyories, fa pocs dies, fa pocs mesos, en octubre, el 4 d'octubre, qui aspira a liderar l'oposició parlamentària en la pròxima legislatura dia que esta proposta de reforma -que hui anem a aprovar- era una cortina de fum, una proposta -dia-, «una cortina de humo, una propuesta poco seria y un juego floral».
¿Algú pensa que reclamar cinc-cents milions d'euros més per a la nostra comunitat durant set anys és una cortina de fum, senyories?
¿Algú creu que l'acord a què arribaren el president Camps i el senyor Ignasi Pla eren una cortina de fum i
un joc floral?
(Aplaudiments) ¡Era una cosa molt seriosa, senyories!
¡Era una cosa molt seriosa!
¡Era la nostra terra!
¡Era apostar pel que és nostre!
Sabíem el que feia falta.
I hui no estem rectificant, hui donem un pas endavant, hui
actualitzem, hui millorem i hui apostem pel futur amb absoluta lleialtat al
marc constitucional.
Perquè la nostra terra, la Comunitat Valenciana té molt clar on està, la Comunitat Valenciana té molt clar quin és el seu anhel, la Comunitat Valenciana sap quin és el seu autogovern i on vol anar.
I n'hi ha cinc milions de dones i d'homes que això ho tenen molt superat.
Hui, el debat ja no és un debat identitari, són molts poquets els que se plantegen el debat identitari, són quasi residuals per al conjunt de la societat.
Hui, les necessitats, els
problemes i els anhels dels valencians no es com mos diem ni en quina llengua
parlem, són uns altres; és el futur, és el progrés, és el benestar, són les infraestructures, és la qualitat de vida de 542 municipis de la comunitat valenciana.

Eixa és la realitat que estem debatent.
Això és el que estem reivindicant, senyories.
No estem parlant d'altres coses.
Hui, als ciutadans no els preocupa ni se senten més orgullosos de ser valencians si en el Senat d'Espanya se parla valencià o no.
Eixe no és l'element identitari.
Hui, la gent se sent reflectida en altres coses.
Hui, la
gent se sent orgullosa de ser valencians quan veuen com està esta terra, com s'ha transformat al llarg dels últims quinze anys, quin és el canvi social que n'hi ha hagut, quan podem eixir i diem que sense tindre el finançament que necessitàvem hem canviat el mapa sanitari de la Comunitat Valenciana, hem canviat el mapa
educatiu, ha canviat de veritat la vida per a les persones, però ha canviat per a millor, tenim més possibilitats.
I l'única cosa que necessitem és tindre un govern lleial, un govern sensible i un Govern d'Espanya que crega en la Comunitat Valenciana com esta comunitat creu en Espanya.
(Aplaudiments) ¡Això és el que necessitem!
I no ho hem tingut mai, senyories, no ho hem tingut mai de
governs que han sigut poc sensibles cap a la nostra terra.
I eixos governs, per
desgràcia, sempre han tingut un color polític.

Senyories, hui tenim una gran ocasió, una ocasió per a fer una cosa molt important, una cosa molt important que és aprovar una reforma puntual del nostre Estatut sense que hi haja ningú en contra.
Hem aconseguit una cosa molt important els valencians, que, almenys,
mos posem d'acord amb uns mínims, amb un mínims reals, amb un mínims de lleialtat i amb un mínims de compromisos d'esta terra enfront, en este cas, del nostre estat.

Senyories, l'única cosa que demanem, l'única cosa que estem, en este cas, reivindicant, és que el que és bo per a altres territoris també és per a mosatros.
Si andalusos i catalans, si extremenys i altres comunitats
poden tindre clàusules, en este cas, que puguen assegurar un finançament, i, en este cas, entenem i estem convençuts que el criteri és el criteri poblacional, on s'han de tindre en compte els cinc milions de valencians, anirem pel molt bon camí, anirem construint comunitat, anirem fent que l'autogovern siga més sòlid, més que creïble i més real.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Señora Marga, para el turno de réplica.

La senyora Sanz Alonso:

Señora presidenta.

Señor Serra, nosotros valoramos que ustedes hayan valorado la voluntad de consenso
con la que Esquerra Unida ha venido a debatir esta reforma de l'Estatut, porque realmente vinimos con esa voluntad de consenso.
Y por eso, pese
a las cuestiones que hemos planteado, hemos dicho que nos situaríamos, al menos si asumían alguna de nuestras enmiendas, sobre todo la municipalista, asumiríamos la posibilidad de cambiar nuestro voto y votar a favor.
Eso no se ha hecho.

Y realmente, innecesariamente, porque no supone absolutamente nada el poder
admitir que los ayuntamientos puedan estar en la comisión que tiene que hacer el seguimiento de las inversiones territorializadas, junto
con la administración central y la administración autonómica.
Eso no se admite y, por tanto, entendemos que aquellos argumentos por los
cuales nosotros presentamos la enmienda a la totalidad y las enmiendas
alternativas se siguen manteniendo.

Y para nosotros es muy importante no confundir, por una parte, que lo que
estamos aprobando, o se va a aprobar hoy en esta cámara, no es la financiación, el sistema de financiación del País Valenciano, sino un elemento que se dirige hacia las inversiones
territorializadas del estado, y que no les obliga, y que no les obliga, si no
es en base a la negociación que luego establezcamos con ellos, como así dice el Tribunal Constitucional.
Y, en segundo lugar, el déficit municipalista de nuestra legislación, de nuestro Estatuto, se sigue manteniendo.
Y creemos que los municipios tenían mucho que decir.

Esos dos elementos que son los que ustedes no han recogido, nos hace a nosotros
plantear que no podemos dar el voto afirmativo, pero que no impediremos, o no
manifestaremos con un voto en contra en ningún momento, que esto pueda significar para el futuro una capacidad de negociación, un instrumento útil de negociación para conseguir mejoras en las inversiones territorializadas, que sí que pueden generar bienestar para el conjunto de los valencianos y valencianas.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sanz.

Tiene la palabra el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, vull reconéixer la posició del senyor Toni Such quan ha afirmat d'una forma molt clara que «mos equivocàrem».
Ho ha dit ací, i estic d'acord.
Es van equivocar i és bo reconéixer-ho, perquè estem ací assistint a la reforma d'un estatut.
.
.
, d'una reforma de l'Estatut d'autonomia.
Vosté ha dit: «Mos equivocàrem.
»

Jo crec que vosté ha pensat el que va dir ací Joan Lerma.
L'expresident de La Generalitat, ací en estes Corts, va afirmar.
.
.
, denuncia «la insuficiente financiación agravada por la CAM y Bancaixa».
Això ho va dir ací en estes Corts Valencianes Joan Lerma.
Joan Lerma ha afirmat -i està en el Diari de Sessions- que el dèficit de finançament és de 5.
000 milions d'euros anuals.

I jo sé que vosté que té apreci a Joan Lerma, doncs, ara d'alguna manera ha de reconéixer que es van enganyar en aquella reforma de l'Estatut perquè no era ambiciosa, no estava en línia amb el que volia el nostre poble.

Estem en una situació molt difícil.
I escoltant el portaveu del Grup Popular pareix que ací estem lligant els gossos amb llonganisses.
I no és aixina, no és aixina.
Vostés han presentat una reforma «insuficient».
I vosté no ha contestat per què estan en contra de les nostres esmenes.
Per què està vosté en contra d'allò que el PP i el PSOE sí que aproven al Congrés dels Diputats per a altres estatuts d'autonomia?
Per què està vosté en contra, si són perfectament constitucionals, si estan dins de la lleialtat constitucional, si
representen un model d'estat constitucional?
Per què el PP i el PSOE neguen ací el que accepten per a altres comunitats autònomes?
Explique-ho.

Perquè, clar, diu que nosaltres anem a aconseguir el vot afirmatiu -ara ja veiem que no- de tots els grups de la cambra.
Dic, home, si a un mort de fam que necessita
menjar bé li donen una galeta, es queda amb la galeta, tot i que el que necessita és un sopar com Déu mana.
Eixa és la realitat.
I amb açò no aconseguim resoldre els problemes ni d'inversió de l'estat -arribem tard, com sempre-, ni de finançament.

Les esmenes que nosaltres hem plantejat a esta reforma de l'Estatut d'autonomia són esmenes per a millorar la dotació del govern en estos dos mesos que queden, del govern.
.
.
, del que vinga, del
futur govern de La Generalitat.
I vostés ens neguen això?
Vostés estan en contra dels interessos del poble valencià.

Però és que fan malament les coses, continuen fent-les malament.
Ja van presentar
recursos en Andalusia, i pràcticament el Tribunal Constitucional els va dir que això no era el consultori de la señorita Pepis.
Els ho va dir en la sentència.

Però ens pot explicar el Grup Popular si haurem d'anar a referèndum per a esta reforma?
Perquè jo he consultat a juristes i ahí n'hi ha de tot.

Reformar un estatut d'autonomia que encara no té cinc anys de vigència és un fracàs dels que van proposar la reforma, com ha reconegut molt bé el senyor Toni Such, un fracàs!
No mos vinguen ací posant-se que sabien el que feia falta i «tenim molt clar.
.
.
» No, vostés no són la Comunitat Valenciana, i en definitiva, vostés el que haurien d'explicar és per què la seua falta de competència ha provocat que tinguem quasi ja 600.
000 aturats i aturades, dels quals
200.
000 no cobren cap prestació.

I el que han d'explicar al poble valencià és per què es neguen a millorar el finançament i la inversió de l'estat a casa nostra.
Per què es neguen?
Per què es neguen a fer una reforma de calat dins dels marcs constitucionals?
Si jo m'he limitat ací a presentar el que vostés han presentat i han aprovat a altres comunitats autònomes.

No és cert el que diu el preàmbul d'esta reforma.
N'hi ha asimetria.
Clar que n'hi ha asimetria.
Vostés han votat els concerts econòmics per a Navarra i el País Basc.
Vostés han votat un estatut d'Extremadura que suposa una inversió extra de l'estat.
Vosté han votat a favor del deute històric d'Andalusia.
I per què no per a mosatros?

Si les condicions socioeconòmiques del nostre poble són terribles per culpa de la seua incapacitat!
Per què neguen als valencians el que sí que aproven per a Andalusia i Extremadura?
Ens ho poden explicar?
Eixe és el debat, tota la resta són cuentos chinos.

I clar, davant una proposta de mínims, insuficient, que arriba tard.
.
.
Doncs, escolte, millor això que una punyada a l'ull, però no és el que toca.
Esta reforma no és la que toca.
I sí que m'agradaria que mos diguera si hem d'anar a referèndum, perquè en eixa reforma tan meravellosa que vostés van pactar, històrica, segons vostés, que ja estem reformant, ho diu ben clar.

I n'hi han juristes que ja diuen que mos van a portar a un embolic descomunal.
Potser per això esta reforma no està presentada en temps i forma per a arribar als pressupostos generals de l'estat de 2012.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

I aixina els van les coses: de fracàs en fracàs fins a la derrota final.
Això és el que mos.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Tiene la palabra el señor Toni Such.
Cuando quiera.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Jo crec que cal ser un poc rigorosos en les qüestions.
I rigorosos vol dir reconéixer la realitat.
Per desgràcia estem molt acostumats a no reconéixer les realitats, i per tant, a dir tot allò que ens pareix sense saber el que és la veritat en tot cas.

Mire, senyor Morera, a mi m'havera agradat que el seu grup.
.
.
, o el grup que encapçalava el senyor Ribó havera recolzat l'Estatut d'autonomia.
Jo crec que si en aquell moment, en compte d'anar-se'n de les negociacions, s'havera mantingut, encara havérem arribat un poquet més enllà, jo crec que no molt, però un poquet més, segur.

No obstant això, hi havien qüestions que eren essencials, ideològiques, de principis fonamentals que impediren que el grup en aquell moment d'Esquerra Unida apostara i recolzara la reforma estatutària.
Sobretot perquè este tipus de reformes són reformes que es generen per consens, és a dir, que no hi ha una imposició majoritària d'un grup sobre un altre, perquè cal, cal que hi hasquen dos terços en una votació, i per tant, cal negociar.
I les negociacions sempre porten un
estira-i-arronsa,
 i sobretot el que porta són fonaments.

I, per desgràcia, en el grup que vosté tant reivindica i que tanta explicació.
.
.
, doncs, no es van produir en aquell moment.
I a nosaltres ens havera agradat
que haveren continuat perquè haveren aconseguit jo crec que molt més enllà del que finalment es va aconseguir.

Però cal fer algun reconeiximent.
Mire vosté, l'altre dia parlava vosté, senyor Morera, que s'havien perdut 2.
500 milions d'euros en els últims cinc anys.
Mire, li he de dir que els últims tres anys d'inversió de l'estat a la nostra comunitat -d'inversió de l'estat a la nostra comunitat- està per damunt de la mitjana de la població.
Els últims tres anys.
Per tant, anem a reduir en tot cas la pèrdua a dos anyets, en tot cas.

Però li he de dir que hi ha havut un compromís ferm i important del Govern d'Espanya en esta comunitat que ha fet que en els últims tres anys hàgem tingut més inversió que la que ens pertoca en esta reforma estatutària.
I l'únic que hem de dir -i jo crec que ahí hem de compartir tots- és que hem de convidar el Consell que negocie i col·labore per tal d'aconseguir el major finançament possible, tant per als serveis, com per a les inversions.
I que si
permanentment el que estem és tirant-mos en cara les coses i no col·laborant i ajudant, difícilment anem a fer que els valencians puguem ser escoltats amb la força que es mereix este poble.

Jo entenc que vosté està en una posició d'haver d'intentar fer-se un espai polític.
Jo ho entenc.
Però també entenc que la reforma que estem en estos moments recolzant és el suficientment important com perquè entre tots apostem clarament perquè açò siga possible i isca ja amb molta força d'este parlament, que eixe és l'objectiu, independentment dels errors havuts en el passat, de les rectificacions
que s'han produït, del temps perdut i de molts i molts elements que jo ja he exposat en la meua
primera intervenció.

I jo crec que cal dir-li al Partit Popular que el que se recolze esta proposta
no vol dir que demà es creuen de braços immediatament, sinó que demà mateixa han de seguir treballant, col·laborant i negociant.
I no posant-se en un frontó permanent enfront del Govern d'Espanya perquè és socialista.
Perquè és molt fàcil dir allò que s'ha dit per part del senyor Serra, que sempre el que vol marginar a la Comunitat
Valenciana són els governs socialistes, perquè no és cert!
No és cert, senyor Serra.
No és cert.

Perquè sols cal vore el sistema de finançament que va aprovar el senyor Aznar i el senyor Zaplana, sols cal vore el
nivell d'inversions de l'època del senyor Aznar en esta comunitat i sols cal vore el que es va finançar per part del senyor Aznar, perquè no té ni punt de comparació amb les inversions i amb l'ajuda i amb el reconeiximent que ha tingut esta comunitat per part del govern
socialista d'Espanya.
No té ni punt de comparació i no es pot comparar, desgraciadament no es pot comparar.

A nosaltres, què ens havera agradat?
Que el nivell d'inversions.
.
.
, el senyor Aznar s'havera preocupat més per esta comunitat.
Però no és veritat.
No es va preocupar i hi han dades objectives que demostren que això que es diu permanentment per part del grup majoritari, que és un govern socialista d'Espanya el que margina la comunitat, és rotundament fals.
I ho he de dir així perquè és la veritat.
Cal vore les dades i tindre-ho això clar.

Però en definitiva, nosaltres el que volem és que traem -com més força, millor- esta modificació del nostre Estatut.
Com més forts isquem hui d'ací, millor: més reconeiximent social, més capacitat d'autogovern i, sobretot, major reconeiximent per part de totes les altres
comunitats i per part d'Espanya que tindrà de la nostra comunitat.
Eixa és l'aposta que nosaltres fem.
I per això, donem suport -suport lleial- perquè eixa reforma puga portar-se endavant.

I jo lamente de deveres profundament que el nostre president de La Generalitat
no estiga ací en este debat tan important, ho lamente.
Jo esperava que vinguera.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.
.
.
muchas gracias, señor Toni.
.
.

El senyor Such Botella:

.
.
.
però definitivament no ha vingut.
I jo crec que ens ho mereixem, que realment el
president.
.
.
(El senyor Such Botella parla amb el micròfon desconnectat; aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Serra, para finalizar este turno de réplica.

El senyor Serra Cervera:

Amb la vènia de la presidència.

Senyories, vull començar contestant-li en este cas a la portaveu del Grup d'Esquerra Unida, dient-li que no podem justificar el problema de finançament dels ajuntaments, el greu incompliment del govern central en haver fet un
nou model de finançament per als ajuntaments perquè hagen d'estar en estes reunions on la comunitat autònoma representa el conjunt de 542 municipis i representa lògicament la veu d'esta terra en les relacions amb l'estat.

Senyor Morera, vosté ha demostrat una vegada més que no té ni proposta ni model per a esta terra.
Vosté ha copiat allò d'altres estatuts, i ho ha dit.
«Jo he agarrat una cosa distinta a la de vostés.
Per què?
Perquè com no vull fer seguidisme de la proposta que en este cas fa el grup
majoritari, el Consell de La Generalitat, i que li dóna suport el Partit Socialista, per tant jo en busque una altra.
» Mosatros hem fet una cosa que és necessària i és de justícia, i és que se reconeguen els 5 milions de dones i hòmens que viuen en esta terra per al nostre model de finançament.
Que hem de tindre els recursos necessaris.

I vosté diu que és un fracàs perquè cinc anys després d'haver-se aprovat s'ha reformat i se fa una reforma puntual.

Mire, a vosté que tant li agrada la constitució d'Estats Units, en 1787 se va aprovar, i dos anys després, en 1789, se va reformar l'article número 1, i continua vigent, amb absoluta fortalesa i amb absoluta validesa.

Quin problema té que millorem un text?
Quin problema té que donem suport al que ha dit el Tribunal Constitucional?
Quin problema té, senyor Morera, que fem les coses ben fetes?
És que no se dóna compte que vosté està com està?
Vosté quina proposta té?
Vosté què ens ha dut ací?
Què ens ha oferit?
No ha fet res.
No sabem, després de quatre anys, res del nacionalisme valencià, res de futur, res de canvi i cap proposta en este sentit.

Vosté ha hagut de vindre a sumar-se a la proposta que el president Camps i el seu
govern han impulsat en estes Corts.
Eixa és l'única realitat, eixa és la seua realitat política.

I miren, clar, parlar que en estos últims anys el govern socialista d'Espanya ha invertit per damunt del conjunt de la població.
Mire, no és veritat, sols en infraestructures parlem d'un dèficit de més de 1.
200 milions d'euros, més que 400 milions d'euros anuals.
Si som més l'11% de la població i no ha arribat al 9% la inversió en la nostra terra.
De què estem parlant?
Si ja ho hem dit!
Som la comunitat autònoma que més diners està invertint en sanitat i la segona que més recursos està invertint en educació, per la falta d'un model de finançament necessari i just per a esta terra.
Perquè som 5 milions de persones, senyories.
El 20% del nostres ciutadans no tenen
recursos per part de l'estat i ho ha d'assumir la Generalitat valenciana.

Per tant, quin major exercici d'autogovern!
Quin major exercici de responsabilitat política!
Quin major exercici de lleialtat en els nostres conciutadans i en el
conjunt del país!
És que mosatros mos ho creguem, mosatros mos ho creguem.

I jo li puc dir, mire, hui ja venim i anem a traure una reforma puntual que no
va a tindre cap vot en contra.
El Grup Socialista va a recolzar el que el
Consell ha dut.
Els nacionalistes han dit que també van a recolzar el que el Consell ha dut.
I Esquerra Unida ha dit que s'abstindrà.
És la primera vegada que no hi haurà un vot en contra en una reforma puntual.
Per tant, estem encertant, estem
millorant, estem fent les coses millor, senyories.

Han de reconéixer que esta reforma és justa, és bona i se fa amb absoluta lleialtat perquè el Tribunal Constitucional ho ha avalat i perquè mosatros mos creguem la Constitució.
Mosatros sabem que l'Estatut d'autonomia és una prolongació de la Constitució.
Però la Constitució és la gran norma que fa que els principis d'igualtat i de solidaritat interterritorial hagen d'existir.
I si no existixen és perquè hi ha un govern central que no els aplica i que els utilitza de la manera que
li interessa en funció de les necessitats polítiques i parlamentàries del moment.
(Aplaudiments) I això no és just, senyories.
Això ni és just ni és bo.

Puc dir-los que el nostre grup, amb absoluta lleialtat, els 54 diputats, tots com una pinya estem en esta
reforma i convidem a tots, fins i tots alguns que en un caràcter centralista i jacobí que coneixem, que hi ha en esta cambra, en els grups de l'oposició, tota l'autonomia els grinyola, han d'estar i donar un esforç, i han de donar la cara en estes coses.
Perquè ara és el moment d'apostar per una reforma necessària per a la nostra terra.
Estem parlant de justícia i estem parlant d'igualtat i de solidaritat interterritorial.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Serra.

Señorías, vamos a proceder, en primer lugar, si no hay inconveniente por parte de los
grupos, a la votación de las enmiendas

En primer lugar, votamos las enmiendas de la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.
Comienza la votación.

Señorías, votos a favor, 7; votos en contra, 85.
Quedan desestimadas las enmiendas de
la Agrupación de Diputados No Adscritos.

Y ahora pasamos a la votación de las enmiendas presentadas por el Grupo Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7; votos en contra, 85.
Quedan desestimadas las enmiendas
presentadas por el Grupo Parlamentario Compromís.

Y ahora, señorías, procedemos a votar el artículo 1.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89; abstenciones, 3.
Queda aprobado el artículo 1.

Y ahora, señorías, si no tienen inconveniente, votamos las disposiciones de forma conjunta.
Votamos la disposición adicional primera, la disposición derogatoria, la disposición final primera, segunda.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89.
Abstenciones, 3.
Queda aprobadas las referidas
disposiciones.

Y ahora, señorías, votamos la exposición de motivos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89; votos en contra, 3.
Queda aprobada la exposición de motivos.

Y ahora para finalizar, señorías, votamos la votación de totalidad, la votación final.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89; abstenciones, 3.

Habiendo obtenido la mayoría de dos tercios que se exige, queda aprobada la reforma de la disposición adicional primera del Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías, continuamos con la explicación de voto.

Tiene la palabra la señora Sanz.
(Pausa)

Si son tan amables sus señorías, tiene la palabra la señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Voy a explicar la abstención de nuestro grupo, de Esquerra Unida.
Pero diré a favor de la votación que de esta reforma, de esta reforma que se va a tramitar en las Cortes
Generales, se obtiene una cosa positiva, y es un instrumento que obliga al
Consell a negociar con el gobierno central las inversiones territorializadas.
Si de aquí no se deriva una corresponsabilidad con esta votación del Consell esto no sirve para nada.
Porque esta reforma no obliga al gobierno
central a ningún tipo de inversión territorializada, no obliga a las Cortes Generales a aprobar ningún tipo de inversión territorializada, no obliga a los presupuestos generales del estado a ninguna
inversión territorializada si previamente no hay un acuerdo con el gobierno, entre la
administración central y la administración autonómica.

Pero es un instrumento.
Y ahora el envite lo tiene el Consell, el gobierno
valenciano con su voluntad de negociar, si no esto es papel mojado, puro
electoralismo frente al 22 de mayo.
Absolutamente nada más, nada más.

Y, en segundo lugar, como eso puede ser un instrumento positivo para las
inversiones territorializadas, nosotros hemos dicho que adelante, dando nuestra
abstención a este proyecto.

Pero también tenemos que decir que aquí quedan asignaturas pendientes, asignaturas pendientes que es el poco valor que
se le da a los municipios en la política valenciana, en la legislación valenciana, que se refleja en el Estatuto, que se refleja en la ley de régimen local y que se refleja en el incumplimiento de la puesta en marcha del
fondo de cooperación municipal.

Y miren, no estamos hablando de la financiación de los ayuntamientos.
Estamos hablando de que los ayuntamientos tengan voz en
unas inversiones que deben afectarles, que les van a afectar.
Y ya sabemos que
la financiación en los ayuntamientos va por otra vía.

Pero también decir que quedan más elementos pendientes.
Y lo que queda pendiente es la financiación del País Valenciano.
Porque aquí no se resuelve la financiación, con esto no hay más dinero para la educación, ni para la sanidad.
Con esto no hay más financiación para los servicios públicos ni para los servicios sociales.
Porque son gastos corrientes, y los
gastos corrientes no van a venir de esta comisión ni de lo que negocie esta comisión.
Es posible que lateralmente, muy lateralmente y tangencialmente nos afecte y
derive de ahí algún beneficio.
Sí que puede afectar a las inversiones de la Generalitat valenciana.
Pero a lo que
es el gasto corriente, a lo que es realmente la base de la financiación del País Valenciano, de nuestra comunidad, esto no afecta.
Por tanto, es una asignatura
pendiente.

Y el Consell y esta cámara se lo apunta o, si no, dentro de un año estaremos otra vez hablando de que se nos margina desde Madrid y hablando de cómo es que consiguieron otros otras cosas y nosotros no.

Por tanto, que se apunte, que se apunte, que en el déficit de esta votación está, que no se aborda la financiación y que los municipios quedan relegados.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora Sanz.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

El nostre grup parlamentari ha votat sí a este punt concret de millora insuficient de la situació de l'Estatut d'autonomia, de les inversions territorialitzades del govern central.
Però això no qüestiona la nostra posició molt crítica, molt crítica, respecte a la reforma que al seu dia, 2006, va pactar el PP i el PSOE.

I esta reforma és insuficient, tornem a repetir el mateix error d'insuficiència, d'ambició per l'autogovern.
I només cal llegir les paraules que al seu dia va dir Joan Ribó, actual candidat de Compromís per València:

«Els valencians ens mereixem un millor estatut, perquè ens mereixem un millor finançament.
Este estatut té restriccions des del punt de vista democràtic, és una comunitat descafeïnada amb esta reforma.
Va a suposar una cadena de frustracions.
Es trenca d'una manera molt seriosa principis democràtics bàsics, dèficits malaltissos que patix esta comunitat des de fa almenys quinze anys.
Els
serveis públics depenen d'un adequat finançament que no resol esta reforma.
»

Ahí estan les paraules que al seu dia va dir Joan Ribó, són absolutament actuals en esta reforma insuficient.

No ens hem oposat i hem votat a favor d'este punt perquè suposa una mínima millora de les inversions de l'estat.
I tornem a repetir que es podien haver fet abans.
I lamentem el vot en
contra del PP i el PSOE al que haguera suposat una millora.
Amb Compromís haguérem millorat, haguérem millorat amb esmenes positives.
Perquè després no mos tornen a fer discursos que son cinco millones de valencianos.
Ja ho sabem, estan ahí les fitxes del padró, però vostés no els defensen.
No els han defensat ni quan nosaltres en el debat de política general presentàrem esta proposta de resolució, que votaren en contra!

Perquè l'informe dels experts parla de la insuficient dotació, l'insuficient finançament de les nostres competències i ho quantifica en 3.
500 milions d'euros.
I vostés van votar en aquell moment en contra, i en esta reforma de l'Estatut, la nostra esmena número 3, en contra.
No tornen a fer demagògia.
Han votat vostés en contra d'una cosa justa, recolzada per l'informe dels experts, per a tindre amb el model de finançament del PP la inversió que ens pertocava, han votat en contra.
Per tant, el Partit Popular no podrà tornar a exigir esta qüestió, perquè no és aixina.

Si hagueren fet bé les coses, amb temps, amb ambició per l'autogovern, ara, entre altres coses, perquè això s'ha de traduir en mesures concretes, per exemple, tindríem l'autopista AP-7 gratuïta.
Altres comunitats autònomes, que sí que van imposar la seua clàusula com la que hem aprovat ara ací, en temps i forma, han recuperat peatges, per exemple, o han fet inversions
productives per a ajudar l'economia real.
I nosaltres durant este temps no hem fet res.

Li he de reconéixer al senyor Toni Such que, efectivament, el govern central dels últims temps ha invertit més a la nostra terra que els governs del senyor Aznar, segurament per l'AVE, per l'AVE -són dades oficials-, però no per damunt de la mitjana que ens correspondria.
Són dades oficials.
S'ha invertit al voltant d'un 8%, quan nosaltres representem un 10% de la població espanyola.
Per tant, sempre insuficients.
Fins i tot en l'AVE, que ja estem veient els efectes que està produint en la nostra economia i en les pernoctacions.
Ho estem veient eixos
meravellosos impactes que anava a tindre.
L'únic impacte que hem vist és sobre el territori i sense estudi d'impacte ambiental.

Sempre s'ha invertit menys.
I en els últims anys, per mitjana, hem deixat de rebre inversions del govern central per
valor de 2.
500 milions d'euros, 500 milions d'euros per cada anualitat, des del 2007, 2008, 2009, 2010, 2011.
I en un moment
de restriccions de les inversions de les administracions públiques, govern central, govern autònom, i havent finalitzat l'AVE, si no reclamem -i se reclama tard en esta reforma, perquè no anem a entrar al pressupost del 2012-, les inversions de l'estat a casa nostra van a ser totalment insuficients, van a desplomar-se.
I per
què?
Perquè som un poble que som incapaços, per culpa dels partits centralistes, de reclamar el que ens pertoca.
Si vostés han estat incapaços de reclamar el que sí que reclamen els seus aliats en Andalusia i en Extremadura, són incapaços, com van a defensar vostés la nostra autonomia?

Nosaltres hem votat sí per responsabilitat, però nosaltres necessitem una.
.
.
, estem en la UCI i necessitem una transfusió de sang total, i nosaltres ens anem a conformar amb una aspirina.
Açò que hem aprovat ací és una aspirina quan estem en la UCI.
I això és molt negatiu.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
molt negatiu per al nostre benestar i per al nostre futur.

Ho lamente, sincerament, el seu vot negatiu al que hauria sigut una reforma.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
més avançada.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Such.

El senyor Such Botella:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Ens pertoca, per tant, ja l'explicació del vot que hem fet amb esta modificació de l'Estatut d'autonomia.

Nosaltres creguem que hui és un dia important.
Per això també havia dit que haguera estat bé que durant el debat el president de La Generalitat s'haguera dignat a estar, però pareix ser que no ha sigut possible.
Hem vingut a votar.
.
.
Jo crec que això és un element ja important.
Jo crec que les formes també són importants en el que són els elements essencials del nostre autogovern.

Jo crec que avui comencem una nova etapa, espere i desitge que comencem una
nova etapa, de deveres.
Espere i desitge que comencem una nova etapa de
reconeixement del que és nostre i, sobretot, de defensa de la nostra autonomia i del posicionament dels
valencians on els correspon.

Crec que si tots agarrem i ens conscienciem que això possible, podrem tirar endavant.
Per desgràcia, esperem que les forme canvien, les actituds canvien i, sobretot, la
negociació i la col·laboració siga l'element essencial entre el Consell, el Consell com a institució, i el Govern d'Espanya com a institució, perquè amb això eixirem beneficiats tots els valencians i totes les valencianes.

Nosaltres hem recolzat açò sobretot perquè creguem que es bo per al poble valencià.
Creguem que és important que hi haja una reserva d'inversions per a la nostra comunitat en funció d'allò que som, que són ciutadans, que són veïns i veïnes de la nostra comunitat, que són persones a la nostra comunitat, que són els cinc milions de ciutadans que viuen i treballen a la nostra terra.
Creguem
que és essencial i és fonamental, sobretot, perquè som una comunitat de tres províncies, una comunitat on el marc poblacional és un element clau i, sobretot, perquè som una comunitat amb un potencial tremendament important.

Nosaltres creguem que hui comença una nova etapa, esperem, desitgem que comence una nova etapa.
I com a nova
etapa que desitgem, sols em resta ja dir-vos a tots els diputats i diputades d'esta cambra que este diputat que els parla es despedix i desitjar-los molta sort
en el futur.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Such.

Senyor Such, esta presidència no té ningun dubte que Les Corts mantindran un bon record de la seua senyoria i dels
importants servicis que ha prestat a la cambra.
(Aplaudiments)

Per a explicar el vot del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Serra.

Senyor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies.

Amb la vènia de la presidència.

Senyories, per a l'explicació de vot del grup majoritari, del grup que ha impulsat, junt amb el Consell, esta
reforma puntual de l'Estatut d'autonomia, que és fonamental, és justa i és necessària per a la nostra terra, mostrar la satisfacció perquè, com hem dit, no hi ha hagut cap de vot en contra, cap grup parlamentari s'ha manifestat d'una manera distinta al que és la voluntat que hem dit.
Inclús el grup que s'ha abstingut, en el seu debat parlamentari ha parlat que en allò substancial estava d'acord amb esta reforma estatutària.

Una reforma justa, una reforma necessària i una reforma que qui devia, en este cas, d'impulsar-la i liderar-la és qui ho ha fet, que és el president de La Generalitat i el seu govern.
Perquè això, al final, l'únic que va a significar és que caminem cap als principis d'igualtat i de solidaritat interterritorial tan demanats, per alguns tan
esmentats, però molt poc eficaços a l'hora de la veritat.
Per tant, jo crec que hui hem donat un pas important.

I, senyor Such, ojalá, ojalá començara una nova etapa.
Jo estic convençut que amb persones amb el seu tarannà i el seu compromís, amb els valencianisme polític i l'autogovern, seria possible.
Ojalá, ojalá algun dia mos trobem en les bancades socialistes a gent amb el tarannà com el seu i amb el compromís amb esta terra per a saber estar fent política d'altura de mires, com en el seu dia va ser el senyor Ignasi Pla, junt amb el líder del nostre partit i del nostre govern, com és el president Camps, perquè això és el que necessita en estos moments la societat, polítics que parlen amb majúscula, altura de mires, gent que estiga per damunt de les situacions puntuals o
conjunturals i tinguen una visió de comunitat, una visió de poble a llarg termini, el que necessitem els valencians per als propers
anys.

Hui tenim d'administrar la realitat que tenim i prendre mesures perquè eixa realitat siga el millor possible, però tots tenim de construir un futur, que estem convençuts que en este tipus de polítiques impulsades pel govern del Partit Popular, serà un futur millor, serà un futur amb més justícia, serà un futur on canviaran, com han continuant canviant, les coses per a bé en la Comunitat Valenciana, perquè tenim de tindre un clar compromís amb el nostre territori, tenim de tindre un compromís polític amb els ciutadans als que representem i tenim d'anteposar sempre el bé i el conjunt de la nostra societat als interessos de partit, als interessos de
grup i a les situacions puntuals.
Tenim de tindre una visió àmplia de la nostra societat, moderna, europeista, i el nostre Estatut aixina ho
arreplega.

Per tant, hui no estem canviant l'Estatut, estem actualitzant l'Estatut.
L'Estatut no canvia en si, l'Estatut que el president Camps i el senyor Pla aprovaren i impulsaren en el seu
dia en estes Corts, continua plenament vigent.

L'únic que n'hi ha és una disposició addicional que va a fer que milloren les condicions de vida dels nostres
ciutadans; que puguem tindre més recursos econòmics per a inversions; que el gasto ordinari no se tinga de vore afectat mai per
altres qüestions econòmiques, com s'ha vist en moments complicats; que puguem tindre uns nivells d'inversió del govern central, governe qui governe, que donen resposta a un criteri com és el de la població; que no tinguem d'estar reivindicant de manera justa, com hem fet al llarg dels últims anys.
Perquè una cosa és el victimisme i l'altra és la reivindicació justa i necessària i la defensa dels interessos dels valencians, una cosa a la qual el Partit
Popular ja fa molts anys que s'hi dedica, quan estava en l'oposició i els setze anys que du, en este cas, al voltant del govern.

Per tant, senyories, des del Grup Parlamentari Popular manifestar satisfacció, mostrar orgull i mostrar el compromís una vegada més, un compromís sòlid i ferm amb la nostra terra, amb l'aprovació, en este cas, pràcticament per unanimitat, excepte els tres diputats que s'han abstingut, d'una reforma que comportarà canvis importants en la política econòmica, la política d'inversions del nostre govern.
I això acabarà repercutint en el conjunt dels cinc milions de valencianes i valencians que
conformen la nostra terra.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Serra.

Projecte de llei, de La Generalitat, pel qual s'aprova l'Estatut dels consumidors i usuaris de la Comunitat Valenciana.
Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Indústria, Comerç i Turisme (BOC número 294)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, passem al segon punt de l'ordre del dia, que és debat i votació del dictamen de la Comissió d'Indústria, Comerç i Turisme respecte del Projecte de llei de La Generalitat pel qual s'aprova l'estatut dels consumidors i usuaris a la Comunitat Valenciana.

Per a presentar el dictamen de la comissió, la presidenta, il·lustre diputada senyora Maria Dolores Botella té la paraula.

La senyora Botella Arbona:

Señor presidente, señorías, muy buenos días.

Me corresponde, como presidenta de la Comisión de Industria, Comercio y Turismo, y por acuerdo unánime de esta, realizar la presentación del dictamen del Proyecto de ley de La Generalitat por el que se aprueba el
estatuto de consumidores y usuarios de la Comunidad Valenciana.

Este proyecto de ley fue presentado en las Corts Valencianas el 10 de noviembre
de 2010 y tramitado por la mesa de la cámara el día 16 de noviembre.

Este proyecto de ley fue publicado en el Boletín Oficial de Les Corts número 270, de 26 de noviembre, y el plazo para la presentación de enmiendas, tras una prórroga acordada por la Mesa de Les Corts, a propuesta del Grupo Parlamentario
Compromís y de la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos, finalizó el día 2 de febrero de 2011.

A este proyecto de ley se les presentaron dos enmiendas a la totalidad: una por
el Grupo Parlamentario Compromís y la otra por la Agrupación de Diputadas y Diputados No Adscritos, que se publicaron en el boletín de Les Corts número 285, de 7 de febrero.

Estas enmiendas de totalidad fueron rechazadas en la sesión plenaria celebrada el día 16 de febrero de 2011.

Una vez rechazadas las enmiendas a la totalidad, la Mesa de la Comisión de Industria, Comercio y Turismo, en reunión celebrada el mismo día 16 de febrero, realizó la ordenación de las 100 enmiendas parciales: 18 del Grupo Socialista, 59 del Grupo Compromís y 23 de la Agrupación de Diputadas y Diputados No Adscritos.
La ordenación se publicó en el Boletín Oficial de Les Corts número 290, de 22 de febrero.

La Comisión de Industria, Comercio y Turismo se reunía de nuevo el día 28 de febrero para emitir el dictamen que hoy presento ante sus señorías.
Durante la discusión en comisión fueron aprobadas 8 enmiendas de aproximación y 11 enmiendas parciales.
El dictamen de la comisión que presento ante sus señorías ha sido publicado en el Boletín Oficial de Les Corts el 4 de marzo del 2011.

Señorías, esta ley que hoy presentamos tiene vocación de mejorar el binomio comercio-consumo, conceptos muy importantes en nuestra
vida económica, social y de bienestar para nuestros.
.
.
, y para los ciudadanos.
Por todo
ello, espero y deseo que durante el debate en el día de hoy sea posible alcanzar el máximo consenso y, naturalmente, conseguir también estos objetivos de bienestar de la sociedad y del ciudadano.

Y yo no quiero.
.
.
, no voy a bajar de esta tribuna sin desear los mayores éxitos políticos a mi grupo, es normal, al Grupo Popular, pero no quiero dejar de decir,
naturalmente, también, que a todos, absolutamente a todos y todas las diputadas y diputados de esta
cámara, y a todos y cada uno de los trabajadores de esta casa les deseo todo lo
mejor en su vida personal, familiar y social.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Botella.

Per a explicar la posició de l'Agrupació de Diputats No Adscrits respecte del dictamen, té la paraula la il·lustre diputada senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Esta ley de derechos del consumidor podía haber salido por unanimidad, puesto que viene condicionada por la ley estatal
de defensa de los derechos de los consumidores y usuarios y porque viene también condicionada por la normativa europea, por las recomendaciones del Consejo
Europeo.
Por tanto, siguiendo este guión se podía haber perfectamente aplicado o transferido o traspuesto todo este tipo de
recomendaciones y legislación a nuestra comunidad, puesto que tenemos las competencias trasferidas, y es
cierto que ha habido algunas mejoras, como el artículo 3.
b, que ya hemos reconocido, y también es verdad que ha habido enmiendas de otros grupos aceptadas, pero hay temas o
aspectos que quedan fuera del articulado y son insuficientemente tratados y
que, además son vitales para que se cumpla el artículo 51 de la Constitución, que plantea la protección del consumidor, y precisamente en estos momentos, cuando los mercados han
cambiado tanto es cuando los mercados precisamente dominan las condiciones de
intercambio a su favor, situando al consumidor como la parte más débil.

Por tanto, nuestras enmiendas vienen a reforzar el derecho de participación, el fomento del asociacionismo, y en este sentido está la enmienda número 6, la enmienda número 7 y, además, la que introducimos, la 16, en el artículo 11, en el cual, apoyando la creación del consell de consumidores y usuarios como órgano de participación de las asociaciones (inintel·ligible) .
.
.
, planteamos que el actual consell de consumo como órgano de interlocución entre la Generalitat valenciana, el Consell, y las empresas, no se disuelva,
no se diluya, sino que se mantenga, precisamente para establecer marcos de diálogo con partes diferentes, con diferentes intereses en el futuro del desarrollo
de esta ley.

Planteamos suprimir el artículo 9, que afecta al consell de consumidores y usuarios, porque además de no determinar su composición, tampoco establece, lógicamente, la proporción de los distintos agentes o qué agentes deberían participar de ellos, y, como ya estamos acostumbrados por parte de algunos
miembros del Consell, de repente aparecen modificaciones en consells que afectan a la ciudadanía con entidades fantasmas que no representan a nadie pero que están ahí para decidir.
(Remors) Pues, bien, por eso planteamos la supresión.

Pero, además, proponemos las enmiendas 23 y 24 para facilitar el desarrollo de un protocolo ágil sobre la actuación ante la venta de productos de alimentos en mal estado que deben ser
inmediatamente retirados de sus puntos de venta, decimos que por la policía local, porque entendemos que esperar a que actúe ahí los inspectores de consumo, tomen muestra y decidan, es un proceso
excesivamente largo y de riesgo para los consumidores.

Entendemos también que la enmienda 24 explicita el papel de las juntas arbitrales de consumo para
que sean el canal de reclamaciones de baja cuantía y que afectan a la salud de las personas aligerando la carga de la justicia
ordinaria y siguiendo las recomendaciones de la Unión Europea y de la ley estatal.

Y si esta ley, como dice, aspira a que la función de las asociaciones de consumidores sean de cauce de representación de la ciudadanía en los hechos de consumo y garante de la información y formación de los consumidores, pues, lógicamente, al personal que esté en esas asociaciones se les deberá dar la formación adecuada, y en ese sentido van nuestras enmiendas 45 y 50, que están bajo el espíritu de la ley estatal en su artículo 17.

En cuanto a la enmienda 54, que se inspira en el artículo 33 de la ley estatal, establece el deber de incluirse en el registro
estatal.
No habrá que reglamentar los requisitos mínimos en número de socios y actividades para indicar su representatividad y establecerla
democráticamente en el ámbito valenciano.
Se les exige a los sindicatos, ¿por qué no a estas entidades también?

Al mismo artículo 29, también como artículo 30, que tratan de dar garantía e independencia a la asociaciones de consumidores en caso de recibir ayudas o
subvenciones de las empresas, en estos casos planteamos en nuestra enmienda 57
que debe reglamentarse de forma similar a las de la administración pública, por concurso y trasparencia.

Las enmiendas.
.
.
, y por simplificar, hay alguna que nos preocupa, que son las
multas, cuando el artículo 52 dice que nunca podrán ser superiores a 3.
000 euros.
¿Por qué esas cifras, si la ley estatal establece 15.
000 para las graves y 601.
000 para
las muy graves?
¿No se piensa, no piensa el Partido Popular, que las multas tienen que ser
proporcionales al daño que son capaces de generar o a la alarma social que es capaz de generar?
¿Por qué mantenerla en la parte mínima de las multas que establece la ley estatal?
No se entiende.

Por esto, en conjunto, las enmiendas que nosotros presentamos las seguimos
manteniendo, no hemos visto voluntad de poder consensuar o negociar y, por
tanto, en función del.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
resultado de este debate y de la asunción o no de alguna de estas enmiendas, pues, fijaremos nuestra posición.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Té la paraula la il·lustre diputada senyora Mireia Mollà en representació del Grup Parlamentari Compromís.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Bé, avui ens trobem que se combinen dos debats sobre dos estatuts, y si alguna
cosa coincidix en els dos debats és que les reformes que se plantegen, o les lleis noves, com la que avui debatem
en este punt, s'han quedat en mínims i no en màxims que pensem que abraçaran.
És una de les coses que nosaltres considerem que és perillosa a l'hora de voler fer les coses ràpides, que és el que creguem que ha vullgut fer el govern per tal de justificar alguna acció respecte al que és la indústria, el comerç i el consum.

De fet, crida l'atenció que en la Comissió d'Indústria, Comerç i Consum mai, en quatre anys, havien debatut cap reforma legislativa per a
millorar cap als avanços que aquestes tres coses que deurien ser considerades com a prioritàries en el govern valencià, doncs, no havien ocupat el temps, no hi havia hagut cap debat en la Comissió d'Indústria, Comerç i Consum sobre cap tipus de reforma legislativa.
Ara ja, quan queda no res per
a acabar, de fet, aquest serà l'últim ple ordinari, és quan justifiquen alguna activitat en el que respecta a les millores d'aquestes qüestions.
I nosaltres creguem que açò és el reflex significatiu de les dimensions què pretén abraçar aquesta reforma, aquesta nova llei, que, ja dic, quedarà de mínims.

És cert que conforme va arribar el projecte a aquesta cambra, doncs, nosaltres
enteníem que podria comptar amb moltes millores per part de les esmenes que plantejàvem els grups parlamentaris, i també és cert que el Grup Parlamentari Popular ha transaccionat i votat a favor de
nombroses esmenes tant del Partit Socialista com del Grup Parlamentari Compromís.
És per això que nosaltres ens congratulem a l'hora d'afirmar que hem estat els grups parlamentaris de l'oposició els que hem dotat d'un poc més de positivitat en aquest projecte de llei.

Malgrat això, considerem que hi han coses que han quedat en l'aire i que no entenem encara per què no s'han vullgut dur endavant, com, per exemple, respecte als drets bàsics dels consumidors, no entenem per què no se considera com a dret bàsic del consumidor l'atenció als seus drets lingüístics; o, per exemple, que se considere com a col·lectiu d'especial protecció les persones malaltes.
.
.
No sabem per què el Partit Popular no considera com a col·lectiu d'especial atenció les persones malaltes.
O, per exemple, dels mateixos drets dels consumidors i
usuaris a l'hora de l'actuació de l'administració pública respecte a la garantia d'estos drets, per què no s'inclou com a deure de l'administració, respecte del control al drets dels consumidors, que se fomente l'etiquetatge en sistema braille per als productes i béns que afecten la salut.
.
.
En estes qüestions discriminatòries no entenem per què el Partit Popular no explica per què no volen que hi haja un deure de l'administració de garantir que s'oferixca aquest etiquetatge.
O que siga també un deure de l'administració el garantir l'accés a la informació sobre salut i seguretat a les persones amb discapacitats.
Tenen un component
discriminatori que és incomprensible i que vostés no expliquen mai.

O, per exemple, respecte als interessos econòmics i socials dels consumidors, per què no inclouen que l'administració deurà garantir que qualsevol document que s'entrega al consumidor utilitze paper i tinta que no siguen indelebles.
És una qüestió que passa molt sovint i que aprofiten moltíssimes empreses a l'hora de posar damunt de la taula este tipus de documents que, després, perden la seua validesa.

O que l'administració pública també tinga el deure de vigilar que als establiments consten visibles els horaris d'atenció al públic, fins i tot quan estiguen tancats.
.
.
És prou surrealista que u arriba a una farmàcia, perquè té una necessitat, i no puga saber a quina hora obri la farmàcia, perquè l'administració no garantix que l'establiment tinga, quan està tancat, els horaris d'atenció.
.
.
Per posar un exemple, ¿no?

O, per exemple, que l'administració garantixca, perquè deuria ser obligació i és de dret, que els establiments compten amb fulls oficials de reclamació.
Això, el Partit Popular també vol que s'incloga com un deure de l'administració respecte als consumidors, que són els fulls oficials, justament, les que han de propiciar i de fer arribar l'administració als establiments, i, en canvi, no inclou la llei que l'obliga, a l'administració, que açò siga efectiu i real en la pràctica.

O, per exemple, que en la participació en l'arbitratge de consum, que és una cosa que el Partit Popular va voler posar de manifest com que era una cosa
que en esta llei anava a garantir, doncs, fórmules per a poder arribar a acords quan hi havien conflictes més allà dels òrgans judicials, doncs, que, per exemple, l'arbitratge de consum se nomenen àrbitres per part de les associacions de consumidors i usuaris per tal que
aquests àrbitres garantixquen la no-vulneració dels drets dels consumidors.

És a dir, en esta part fonamental que és l'arbitratge, que vostés la volen posar com a una fórmula per a anar en allò més enllà de la qüestió judicial, no volen la participació de les associacions de consumidors i usuaris, una qüestió que nosaltres pensem que dista molt del (inintel·ligible) .
.
.
que deuria fer l'administració quant al foment de la participació ciutadana.

Però hi ha una cosa que encara crida més l'atenció, i és totes les esmenes relacionades amb el capítol d'infraccions.
És a dir, aquí, el Partit Popular planteja com a panacea de la protecció i la garantia dels drets dels consumidors, aquesta normativa amb tot el que fa
a les descripcions.
.
.
, en els capítols de descripcions, etcètera, sobre els drets dels consumidors, tot està relativament acceptable, però quan arriba a les infraccions que és dir «quan se vulneren estos drets hi hauran estes infraccions», vostés en això no volen saber res i, de fet, no han aprovat esmenes que vagen en la línia de regular les infraccions.

Com, per exemple, en el que respecta a la seguretat i salut dels consumidors,
que siga infracció que es venguen, comercialitzen o distribuïxquen béns que necessiten autorització administrativa i que no la tinguen.
¿Algú entén que no siga infracció això?
Doncs, el Partit Popular no entén que siga infracció, que algú que no té l'autorització administrativa pertinent i pose en el mercat un producte, que siga infracció.
.
.
Doncs, el Partit Popular considera que no.

O sobre el frau en productes i serveis, que siga infracció la utilització de distintius que en realitat és publicitat fraudulenta, com passa moltíssimes vegades en tipus d'etiquetatges que donen a entendre que estan avalats per certs organismes, fins i
tot de la Unió Europea, i que són fraudulents.
I això vostés no volen incloure-ho com infracció.
O, per exemple, en les condicions de venda i de documentació que siga infracció la discriminació per raó de formes de pagament.
És tan senzill com que hi ha establiments que te penalitzen si vols anar a pagar
amb targeta de crèdit, per exemple, i no amb diners a la mà.
I això passa i això passa.
I diu el Partit Popular: «Escolten, és que açò ja ho posa la llei estatal.
» I què volen fer amb esta aleshores si no és que quede clar també que açò en esta llei hauria de ser infracció i l'administració deu actuar quan es produeix aquest tipus de discriminació?

O, per exemple, que tinguen a la venda productes caducats.
El Partit Popular en
esta comunitat no vol incloure com a infracció que hi hagen establiments que tenen a la venda productes caducats, que és tan senzill com aprovar una esmena que tenim Compromís.
O, per exemple, que s'incomplisquen les normes en els canvis dels productes; és a dir, que tu en el tiquet tingues unes condicions de canvi del producte i
quan vas a tornar el producte te vullguen canviar en eixe moment les
condicions.
I això el Partit Popular tampoc vol que siga una infracció.
O que, per exemple, s'ignoren o se vulneren els drets lingüístics.
Diuen vostés: «No, escolte, és que hi ha un capítol, un apartat determinat per als drets lingüístics.
» Però vostés no consideren infracció que açò se vulnere en el moment que u vullga accedir a un producte i se trobe amb una
discriminació per raó lingüística.

És a dir, és incomprensible que vostés vullguen d'alguna manera donar-li validesa a una normativa, que se suposa que avança en els drets i en les garanties del consumidor respecte de l'adquisició dels béns i productes, i després, a l'hora de perseguir les males pràctiques que fan determinades empreses o determinats distribuïdors, etcètera, del producte, vostés a això no li donen un marc legislatiu per a que la gent tinga garantit també que l'administració actue en eixes infraccions.
I, per tant, com vostés comprendran, queda coixa aquesta normativa.
I és incomprensible que a dia d'avui no se plantegen millorar-la en el capítol, sobretot, de les infraccions.

Res més.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Manuel Bueno té la paraula.

El senyor Bueno Ortuño:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Para los que nos dedicamos a los temas de consumo, a la defensa de los derechos
y los intereses de consumidores y usuarios, el que hoy se debata el estatuto de
consumidores y usuarios, el que hoy se vaya a aprobar el nuevo estatuto de
consumidores y usuarios de nuestra comunidad, el mismo día que se ha aprobado el Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana, la verdad es que es todo un honor para nosotros.

Ser consumidor, por definición, nos incluye a todos.
Somos el grupo económico más grande en el mercado que afecta y es afectado por casi todas las decisiones
económicas públicas y privadas.
Pero es el único grupo importante cuyos puntos de vista a menudo no son escuchados.
Estas
palabras, entre otras, fueron pronunciadas el 15 de marzo de 1962 por John
Fitzgerald Kennedy, presidente de los Estados Unidos en ese momento ante el
congreso de su país.
En 1983, veintiún años después de que Kennedy pronunciase estas palabras y en reconocimiento a las mismas, la
ONU instituyó el 15 de marzo como día mundial de los derechos del consumidor.

El 9 de abril de 1985, la Asamblea General de Naciones Unidas adoptó las directrices para la protección de los consumidores, quedando así sus derechos elevados a una posición de reconocimiento y legitimidad internacional.
Dentro de unos días, pues, la semana próxima, se celebrará el Día Mundial de los Derechos del Consumidor.
Es por este motivo por el que he
considerado recordar estas palabras para reconocer y reivindicar el 15 de marzo
como el Día Mundial de los Derechos del Consumidor.

Desde aquel momento, desde que Kennedy pronunció aquellas palabras, ha pasado mucho tiempo y las relaciones de consumo han
evolucionado y han cambiado considerablemente.
También ha pasado mucho tiempo desde aquel 1985 en que la Asamblea General de Naciones
Unidas reconocía los derechos del consumidor.
También ha pasado mucho tiempo desde que en España se aprobara la primera ley de consumo en 1984.
Fuimos un país pionero en legislar sobre los derechos del consumidor, al igual que la
Comunidad Valenciana fue pionera cuando aprobó el actual Estatuto de consumidores y usuarios, el que está hasta la fecha de hoy vigente.
Se aprobó en 1987, siendo una de las primeras comunidades en legislar los derechos de los
consumidores.
Ha sido una ley que durante muchos años ha cubierto de forma satisfactoria los derechos de los consumidores, pero que
con el paso del tiempo, lógicamente, ha quedado desfasada ante las nuevas relaciones de consumo que hoy
nos ofrece la sociedad actual.

Es por esto por lo que, desde el Grupo Parlamentario Socialista, desde el
inicio de la actual legislatura hemos venido solicitando, hemos reivindicado en
esta cámara la necesidad de acometer una reforma de la actual ley, de elaborar un nuevo
estatuto de consumidores y usuarios.

En octubre del año 2007, creo que fue la primera comisión de industria, ya solicitamos la comparecencia de la consellera de Industria, en aquel momento la señora Juste, para que nos plantease cuáles eran las intenciones de la conselleria a la hora de abordar esta nueva ley.
En aquel momento ya, desde el Grupo
Parlamentario Socialista, aportamos una serie de ideas que considerábamos que debería de contemplar la nueva ley.
Allí ya decíamos que había que contemplar el nuevo modelo de consumo, las nuevas relaciones de consumo
que se daban en la sociedad.
Decíamos que la nueva ley tenía que hacer una apuesta por la educación, la formación y la información en los temas de consumo y en los valores del consumo responsable.
Hablábamos de la protección de los colectivos más vulnerables, hablábamos de la potenciación del sistema arbitral de consumo y de conseguir una inspección más eficaz y hablábamos de potenciar a las asociaciones de consumidores.
Y decíamos que la nueva ley tendría que ser fruto del consenso entre todos los grupos parlamentarios y, lo que era
más importante, tendría que ser fruto del consenso con los sectores afectados, es decir, con las
asociaciones de consumidores y los profesionales y los empresarios.

Unos meses después, en el Pleno del 14 de mayo de 2008, solicitábamos a la consellera que nos explicase cómo iba la ley.
El 30 de marzo del año pasado de 2010 solicitábamos la comparencia del señor Rambla; había cambiado la titularidad, entonces era el señor Rambla el que se ocupaba de estos temas, y le planteábamos de nuevo estos temas que hoy estoy recordando.

Ahora, recientemente, se ha presentado el proyecto de ley, algunos de los
aspectos que nosotros hemos planteado desde el inicio de la legislatura se
contemplaban en el proyecto que hoy estamos debatiendo.
Otros, sin embargo, se
quedaron fuera.
Pero, en cualquier caso, he de reconocer que el texto que se
presentó era un texto con el que se podía trabajar, pero lógicamente era bastante mejorable.

En ese contexto, desde el Grupo Parlamentario Socialista, hemos presentado una
serie de enmiendas, 18 enmiendas exactamente, con el único objetivo de mejorar el texto.
En el trámite parlamentario se han recogido algunas de las aportaciones que hemos
planteado; otras, sin embargo, no se han incorporado.
Se ha mejorado el texto
con las aportaciones que hemos hecho, pero consideramos que si se hubieran
incorporado todas las enmiendas que se han hecho desde el Grupo Parlamentario
Socialista, al igual que desde los otros grupos parlamentarios de la oposición, el texto hubiera sido mucho mejor, hubiera avanzado mucho más.
Pero, en cualquier caso, he de reconocer que el texto que hoy se puede
aprobar supone un avance al que teníamos en la actualidad.

Algunas de las enmiendas que se han presentado desde el Grupo Socialista
vienen, por una parte, al principio del articulado, para aclarar algunas
definiciones, mejorar algunas definiciones.
Considerábamos que era muy importante que el texto definiese el concepto de consumidor
medio.
El otro día, en comisión, ya me decían que este concepto no aparece en la legislación estatal, que no aparece actualmente en ninguna legislación.
Es cierto.
Pero también es cierto que nosotros estamos debatiendo este texto los últimos, la última comunidad que se plantea legislar sobre los derechos del consumidor y
tenemos, por lo tanto, una perspectiva mejor para ver algunos temas que no se
hayan incorporado en otras legislaciones.
Podíamos haber sido los más avanzados si hubiéramos incorporado muchas de las cosas que hemos planteado.

El término de consumidor medio, si bien no aparece en la normativa europea y en la legislación estatal, sí que es cierto que últimamente hay muchas sentencias de la Unión Europea que hacen referencia al concepto de consumidor medio y hubiera sido
muy importante tenerlo.
Al igual que definir cuál es el concepto de consumo responsable.
Es cierto que en algún apartado de la ley hace referencia al término consumo responsable, pero no aclara, no define qué es el consumo responsable, que nosotros consideramos que hubiera sido muy
importante que se contemplase en la ley.

También hemos hecho alguna enmienda al consejo de consumidores y usuarios.
El otro día el señor Mundo me decía que lo que nosotros planteamos ya venía en otro apartado de la ley.
Pero es que nosotros consideramos que de donde tenía que venir lo que nosotros planteamos al consejo de consumidores y usuarios, al
término de la audiencia que debe de tener, debe ir incorporado en el apartado, en
el articulado que hace referencia al consejo de consumidores y usuarios, además de que la enmienda que nosotros presentábamos aclaraba y quedaba mejor definido.

También planteamos que La Generalitat garantice espacios y programas en los medios de
comunicación social, en los medios de comunicación públicos para formar y educar en temas de consumo.
Es cierto que la ley dice que
La Generalitat tenderá a hacer espacios, pero nosotros lo que decimos es que garantice, porque si los
garantiza de esta manera sí que seguro que se cumple.

Igual que en el tema de las hojas de reclamaciones.
Aquí hemos llegado a una transaccional, pero nosotros plateábamos algo que iba un poco más allá.
Pero, en cualquier caso, hemos sido también capaces de pactar algunos aspectos de los que nosotros planteábamos con el Grupo Popular.
Nosotros considerábamos que hubiera sido mucho mejor avanzar tres pasos, como ya decía el otro día en la comisión, mejor avanzar tres pasos que dos.
Pero por la misma lógica también es mejor avanzar dos que uno, como decía el otro día.
Y en ese punto de encuentro, entre el uno y el tres, nos hemos encontrado en
el dos, supone, considero, un avance esta ley para los derechos de los
consumidores y usuarios.
Es por eso por lo que nosotros apoyaremos el texto.

Pero sí que pediría que el grupo mayoritario, el Grupo Popular, considerase todavía alguna de las enmiendas que nosotros hemos planteado.
Por ejemplo, también se queda el tema de la adhesión al sistema arbitral de consumo, el que figure en los establecimientos el
distintivo de adhesión al sistema arbitral de consumo, como un distintivo de calidad y para que todo
el público pueda ver qué ese establecimiento está adherido al sistema arbitral.
Le pido al grupo que considere algunas de las
aportaciones que desde el Grupo Socialista hemos hecho y que no han sido
recogidas.
Y que también algunas de las enmiendas que desde los otros grupos de la oposición se han hecho, yo he visto algunas, nosotros las votamos a favor el otro día en la comisión, hoy votaremos a favor de algunas de ellas también, porque consideramos que no entran en contradicción con el texto sino, todo lo contrario, lo mejoran.
Y le pediría que lo consideraran.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Bueno.

Il·lustre senyor diputat Jaime Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Honorable vicepresident primer, senyor Rambla.

Agrair, en primer lloc, el treball que s'ha fet de la seua part, senyor Rambla, per aconseguir una llei de l'estatut dels consumidors i dels usuaris de la nostra comunitat en la forma que s'ha tramitat i que ha quedat a disposició per a la seua aprovació en este ple.

Tal com indicàvem en la seua presentació es tracta d'una llei necessària, perquè estem modificant una llei de fa més de vint anys -concretament, vint-i-tres anys-, temps en què s'ha evolucionat molt en les relacions i formes de consum.
I que, en este nou
text, es recull tota la normativa apareguda, tant a nivell estatal com la
normativa europea, com no podia ser d'una altra forma.
Perquè totes les modalitats aparegudes en estos últims anys, sobre la mateixa protecció dels consumidors i dels usuaris.
.
.

En el procés de tramitació, s'han tingut en compte, en primer lloc, les suggerències emeses i contingudes en l'informe del Consell Jurídic Consultiu; i, en especial, la considerada com a essencial en l'article 15, que es reflectix, de forma completa, en el text que avui es sotmet a
la seua aprovació.
I, en conseqüència, l'informe del citat consell és totalment favorable per a la seua aprovació.

Al mateix temps, indicar que s'ha tingut en compte, també, les suggerències que, al respecte, conté l'informe del Comité Econòmic i Social, i fa que el text siga, per al seu informe, favorable.

Dins de tot el procés de consultes, i amb la finalitat d'obtindre el major consens possible, en la tramitació de la llei han sigut consultades les associacions de consumidors i usuaris:
Avacu, Consum Cooperativa, Tyrius Valencia, UCE Comunidad Valenciana, La
Defensa, Cierval i el Consell de Cambres de la Comunitat Valenciana, als
representants de les quals agraïsc la presència en este moment, aquí, a la sessió plenària, per a poder, d'alguna forma, donar suport al que en este moment anem a legislar per a tots vostés.
Esta consulta no ha sigut tan sols per a mostrar-los el projecte de llei, sinó que ha servit per a recollir suggerències al text que se'ls va entregar.
Suggerències que s'han estudiat i, en conseqüència, s'han estimat en més d'un 40%, incorporant-se al text que avui es sotmet a aprovació.

Estem davant d'una llei que conté novetats importants.
Per primera vegada es regulen els col·lectius de consumidors, necessitats d'una especial protecció, en les actuacions de les administracions públiques de la Comunitat Valenciana.
Els oferix un catàleg actualitzat dels diversos drets bàsics dels consumidors i usuaris, i s'inclou la referència als drets lingüístics dels consumidors.
S'elabora un catàleg d'agents del sistema de protecció i defensa dels consumidors, destacant la creació del consell de consumidors i usuaris de la Comunitat Valenciana.
Es fomenta l'acció preventiva en qüestions de salut i seguretat.
S'enuncien els drets dels consumidors en relació amb la protecció dels seus interessos econòmics i socials.
S'insistix en la promoció i foment de l'educació i formació dels consumidors per les diferents vies.
Es destaca el paper de les
associacions de consumidors i usuaris en la protecció i defensa dels ciutadans valencians, regulant la realitat actual de l'associacionisme.

El nou estatut realitza una completa regulació de les labors d'inspecció de consum.
Es fomenta, en ell, de forma expressa, les solucions als conflictes
en matèria de consum, a través de fórmules de resolució extrajudicials, a través de les juntes d'arbitratge, que contenen una unitat d'arbitratge i una unitat de mediació.

En la tramitació parlamentària, i en el temps de presentació d'esmenes pels diferents grups parlamentaris, han sigut un total de 100 les
esmenes presentades -tal com mos indicava la senyora presidenta, senyora Botella, en la seua
presentació-.
S'ha fet un treball intens i important en l'estudi d'estes, a fi d'aconseguir poder incloure esmenes o esmenes transaccionals d'aproximació, a fi de poder tindre el millor text possible i, en conseqüència, siga aprovat per la majoria parlamentària possible.

Els resultats, des del Grup Parlamentari Popular, penso que han sigut molt
importants, pel que fa al gran grau de consens aconseguit, dins de la línia que ha inspirat la seua tramitació.

S'han acceptat o transaccionat 12 de les 18 esmenes -com deia abans el senyor Bueno- presentades pel Grup Socialista, quedant-ne, tan sols 6 vives per al plenari,
de les quals -tal com ell ho ha indicat-, ja li deia, a la comissió, els motius pels quals no les podíem ni aprovar ni transaccionar.

Jo crec que l'esforç que s'ha fet -important- ha sigut abans d'eixa comissió, abans de la comissió en la qual vam debatre.
I ja vam portar, presentades, una sèrie de propostes les quals, allí, les vam poder aprovar, amb la qual cosa, jo crec que d'allí al ple, clarament, se va deixar clar quina era la línia que preteníem en esta llei.
Però penso que, dins de tot, el més important és que s'han tingut en compte i, en conseqüència, agrair-li al senyor Bueno les seues paraules de recolzament al text que
avui anem a sotmetre a aprovació.

A la senyora Mollà, quan estàvem debatent la seua esmena a la totalitat -perquè va ser una l'esmena que es va fer; l'altra esmena, la del grup d'ADNA, se va retirar abans de la seua presentació-, davant de la seua afirmació que en la comissió no anàvem a aprovar cap de les seues esmenes que se van presentar, ja li indicava que
li ho anava a recordar avui, aquí al ple.
Senyora Mollà, s'han estudiat les seues esmenes, com no podia ser d'altra forma.
S'han aprovat o transaccionat nou d'elles, en la comissió, amb la qual cosa el text s'ha enriquit en aportacions per part de Compromís.
I no s'ha passat per un tràmit on no s'han tingut en compte les seues aportacions.

Cal indicar, a tots els grups parlamentaris, que han tingut un temps suficient.
En temps suficient se'ls van entregar a tots les propostes, que des del Grup Parlamentari Popular,
anaven a ser aprovades o anaven a ser esmenades, per al fi que tots poguérem comprovar, en les seues aportacions -com ja li vaig dir a la senyora Mollà en la comissió-, quines esmenes aprovades, en este cas tant al Grup Socialista com al grup de
Compromís, podien ser semblants o podien afectar propostes que hi havia en les seues
esmenes.
N'hi ha hagut algunes que he sentit avui jo aquí -i li ho vaig dir així a la comissió; no als senyors d'ADNA, perquè allí no les vam debatre, sinó que les van passar directament a votació-, hi han hagut algunes de les seues propostes que han sigut, d'alguna forma, analitzades, que també afectaven propostes seues, en major o menor quantia.
Per tant, jo crec que tant
les aportacions del Grup Socialista, que s'han aprovat o transaccionat, com les del grup de Compromís, reflectixen l'esperit de la llei que s'han millorat i que, en conseqüència, són importants, de cara a l'aprovació final del text.

Arribat a esta part de la meua exposició, voldria deixar constància del treball realitzat per part del departament de comerç de la conselleria d'indústria i, al seu front, la directora general de Comerç, la senyora Silvia Ordiñaga, receptiva en tot moment a les propostes dels diferents grups, a fi de
tindre el màxim consens final en l'aprovació de la llei.
Buscar el màxim consens ha sigut una constant.
I, com a ponent de la llei, vullc que quede
la constància aquí, en este
Diari de Sessions, del treball que s'ha fet en aconseguir este consens o en buscar este consens.

Senyories, estem davant d'una llei necessària, oportuna i demanada en la nostra comunitat, llei que, com el dia de la seua
presentació, es convertix en un text que inclou tota la normativa que, fins la data, s'ha fet per part de l'estat, així com les diferents directrius europees que han anant sorgint en els últims anys.
Per tant, el text inclou, en un sol text, els diferents decrets que
modificaven l'actual llei en vigor.

Senyores d'ADNA i del Grup Socialista, no han presentat cap esmena a l'exposició de motius.
I, pel que fa a Compromís, tan sols són unes esmenes d'addició, que feien al·lusió a esmenes parcials que tenien a vore amb propostes a l'articulat.
Per tot això, estem veient com no s'ha fet cap esmena ni de supressió ni de modificació a l'exposició de motius.
I podem afirmar que estem tots els grups d'acord en el contingut de la citada exposició, sobre la necessitat i oportunitat.

Per tant, vist el treball efectuat, tant en la tramitació -abans d'arribar aquí, al tràmit parlamentari- com en l'estudi de l'acceptació d'esmenes, estem davant d'una llei de l'estatut dels consumidors i dels usuaris de la Comunitat Valenciana, que deuria
tindre el recolzament unànime dels diferents grups.
Per tant, els demane que obren en conseqüència i puguen donar-li suport a esta llei.
Llei necessària, llei consensuada, llei treballada i, en definitiva, una llei que -com dia anteriorment, també, el senyor Bueno-, estem darrere d'una llei de modificació de l'Estatut de la nostra comunitat.
.
.
En este nou estatut que se fa per a
consumidors i usuaris, podem tindre un recolzament majoritari d'esta cambra que, indubtablement, reforce la labor que estan fent uns i altres en
pro de la seguretat en el consum responsable, en el consum de tota la
comunitat.
I ser l'última llei que, al respecte, s'aprove modificant-la.
I, per tant, siga una llei que ha avançat en propostes seues, dins de les seues esmenes presentades i, en conseqüència, és una llei útil per a tots els consumidors, usuaris i per a tots els valencians.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Para el turno de réplica, tiene la palabra la señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señora presidenta.

Señorías.

Efectivamente, Esquerra Unida retiró la enmienda a la totalidad, porque entendíamos que esta ley tenía algunas mejoras -como las que me he referido antes-.
Pero, realmente, es un proyecto de ley que, al final de su recorrido, al final
de su tramitación y su debate en comisión, es una ley que se ha quedado corta.

Es una ley que en la transposición de la legislación estatal y de las normativas europeas se queda corta en varios aspectos.
Se
queda corta en cuanto a la participación de los consumidores; escasa participación de las asociaciones de consumidores; no definición real de cuál es su papel; la composición de los nuevos órganos, es una composición que queda al aire o, si no, al albur de las decisiones de la conselleria correspondiente; la mezcla de los intereses de consumidores y de empresas en un
mismo órgano, que tampoco lo vemos.
Y, por tanto, ahí hay un déficit en participación de consumidores que nosotros pensamos que se sigue manteniendo.

Igual que también queda corta en la protección de los consumidores.
Por ejemplo, etiquetaje de productos transgénicos, nada.
Por ejemplo, obligaciones de hojas de reclamaciones, tampoco;
retirada inmediata de los productos de mala calidad del mercado, tampoco;
asegurar las cantidades entregadas a cuenta en la compra de viviendas -y que, de no hacerse, estaríamos, otra vez, ante esos promotores que desaparecen-, tampoco; regular las infracciones y, por tanto, establecerlas en función de una definición de derechos básicos del consumidor y del usuario, tampoco.

Y, por otra parte, el proceso sancionador se sitúa a la baja.
A la baja porque, de lo que establece la ley estatal -tres tipos de sanciones: para faltas leves, para faltas intermedias y para
faltas graves-, aquí se reduce todo a lo que sería la sanción mínima de la ley estatal.
Francamente, no se entiende.
O es que, por ejemplo, ante
el caso de un producto en mal estado, que se distribuya fraudulentamente en los
mercados, que se produjeran víctimas mortales, ¿esta infracción o esta multa, por la vía administrativa, iba a ser de 3.
000 euros?
Esto no se entiende; quiero decir,
no se entiende que infracciones con repercusiones graves en la sociedad, con
generación de situaciones de alarma social, tenga que tener una mínima multa, una mínima sanción, cuando, realmente, hay diferentes vías sancionadoras que establece la ley estatal y, aquí, nos acogemos al mínimo.

Por tanto, este proyecto de ley se acoge al mínimo en todo.
Se acoge al mínimo en la defensa de la participación ciudadana.
Se acoge a los mínimos en la protección de los consumidores.
Y, por tanto, no aborda la protección de los consumidores, tampoco, por unas nuevas vías que es la vía online -la vía Internet-, que queda un hueco para garantizar ahí la protección de los intereses de los usuarios y consumidores.
Por tanto, nosotros
entendemos que esta ley queda corta en su transposición de la normativa estatal y europea.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sanz.

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Mundo, anem a vore, hi han coses que vostés, en tot cas, haurien d'aclarir.
Perquè quan vénen ací i diuen que el Partit Popular ha fet un exercici per a arribar a acords i
consensos, crec que no ho hem negat ningú.
També vosté podria ser una miqueta sincer i dir que algunes de les esmenes de Compromís són errades del Partit Popular, que en la traducció al valencià-castellà s'equivoquen i nosaltres l'esmenem i vostés l'aproven.
Doncs, una.
Lleve'n de nou, una.
Doncs, ja són huit, no?
Nosaltres hem presentat moltes més esmenes.

I el que, en tot cas, deuria aclarir és el per què no a la resta.
Perquè el per què sí a unes determinades esmenes ho férem en comissió.
I ara, vostés, el que hauran d'aclarir és el per què no a la resta.
I és el que voldríem saber tots.
Perquè és el que no ha fet vosté.
Perquè per a agrair a les associacions de consumidors que participen en l'elaboració de la llei, els ho agraïm tots.

I una cosa a dir, és obligació del govern donar participació a les persones interessades.
De vegades no ho fa, de vegades no ho fa.
I també deuria ser obligació del govern atendre les peticions de l'oposició.
De vegades tampoc ho fa.
I també, deurà vosté aclarir per què eixe entestament en deixar la llei en mínims, perquè el que vosté no explica és que quan férem l'esmena a la totalitat no era perquè nosaltres consideràvem que anàvem a poder aprovar una llei de mínims, és perquè nosaltres el que demanem és una llei de màxims, que no és el que ha entrat en estes Corts, i que és el que hauria d'haver vingut de la mà del govern valencià, no mitjançant esmenes parcials, no mitjançant esmenes parcials.

Però, malgrat això, nosaltres -ja li avance- que no anem a entrar en conflicte en esta llei, no anem a entrar en conflicte
perquè -com comentàvem en l'anterior reforma de l'Estatut d'autonomia- el que no anem a deixar passar és l'oportunitat dels petits avanços i sumar-nos a ells.
Ara bé, quedarà també en el Diari de Sessions com nosaltres reclamàvem una llei de màxims, i, d'ací a no molt, haurem de fer una llei de màxims, perquè, al final, en definitiva, alguna de les coses que deurien ser garantia de l'administració respecte la unió consumidor i el propi producte, haurà de ser abordat algun dia, no quedar-nos -ja dic- en el segle XX i no en el segle XXI, que és on hauria d'haver-se situat aquesta reforma o aquesta legislació nova.

Malgrat això -ja dic-, voldria saber el perquè no aproven vostés la part de les esmenes de Compromís que parla, per exemple, de les infraccions.
¿Per què diuen que no a que l'administració considere infracció que se pose un producte en mal estat o caducat?
O, per exemple, que se
discrimine per raó de pagament o per raó lingüística.
O, ¿per què no consideren infracció que hi haja qui està posant damunt la taula productes sense autorització administrativa?
¿Per què això no és infracció?
Perquè quan el consumidor vaja a la legislació autonòmica i veja que determinades empreses o distribuïdors quan tinguen dos infraccions, ta, ta, ta, ta, ta.
.
.
tindran tal sanció, però estes no seran infraccions, senyor Mundo.
¿Podrà vosté explicar per què no considera açò l'administració autonòmica com a una qüestió que haja de penalitzar a qui posa damunt la taula el producte en mal estat,
caducat, sense llicència administrativa, etcètera, etcètera, etcètera?
¿Què hi ha de roí d'haver aprovat estes esmenes en l'estatut dels consumidors i usuaris?
¿Què hi ha de roí?
¡Que és el que voldríem saber!
Perquè eixe és el debat d'avui, no el debat que tinguérem en comissió.

O, per exemple, vostés diuen: «Escolten!
, és que hi ha coses que hem aprovat al Partit Socialista que a vostés ja els vénen bé.
» Com el tema dels fulls de reclamacions, ¿no?
Podria ser un exemple.
¡No!
¡No vaja vosté per ahí, perquè sap que no és de veres!
El que vosté diu és que els establiments estaran obligats a tindre fulls de reclamació.
Però, ¿vostés que han eliminat de la part dels socialistes?
La que compet a l'administració d'haver-los segellat, que estiguen segellats oficialment.
I, de fet, ¿per què mos voten en contra de la nostra?
Perquè la nostra la incloem com l'obligació de l'administració a garantir que els establiments tinguen els fulls de reclamació.
¡No enganyen vostés!
Vostés, la part que els fa a vostés competents i els fa responsables com a administració no l'aproven, i la transaccionen als socialistes i l'esborren, li posen el Tipp-Ex en la part que és obligació de l'administració.
I, clar, diuen: «No, estem diguent-los.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
als establiments que tinguen els fulls de reclamació.
» Però, de vostés no traurà res el consumidor, res de profit.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Senyor Bueno.

El senyor Bueno Ortuño:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados, seré muy breve.

Simplemente, decirles que esta no es la ley que hubiera hecho el Grupo
Parlamentario Socialista.
Hemos tenido mucho tiempo, ha sido una legislatura,
ha sido una legislatura que desde el principio hemos planteado una serie de
cosas, algunas se han incorporado, y, otras, no.
No es la ley que nosotros hubiéramos hecho, pero, en cualquier caso, he de reconocer que supone un avance,
supone un avance con respecto a lo que ahora teníamos, y por eso es por lo que la vamos a aprobar.

Pero, en cualquier caso, tengo que decirles una cosa.
Aprobar una ley no sirve
de mucho si, luego, no hay voluntad política y presupuestaria para desarrollarla y hacerla eficaz.
Esta ley no servirá de mucho si no hay un apoyo claro y decidido al movimiento asociativo, a las
asociaciones de consumidores y usuarios.
Por cierto, hoy, aquí, nos acompañan algunos representantes a los que les doy la bienvenida y un cordial saludo.

Las asociaciones de consumidores y usuarios son los auténticos garantes, los vigilantes de que no se vulneren los derechos de los
consumidores.
Hoy, aquí, quiero emplazar a toda la cámara, a todos los grupos políticos, para que en el futuro haya un apoyo mucho más firme, mucho más claro y decidido a las asociaciones de consumidores y usuarios, que han
supuesto un auténtico motor en el avance de los derechos de los ciudadanos en cuanto al consumo
se refiere.

Y no me gustaría terminar sin antes darle las gracias a mi grupo parlamentario por la confianza
depositada en mí para que hoy les representase en el debate de esta ley.
Y, también, me gustaría decir hoy, en la que va a ser mi última intervención ante el pleno de esta cámara, que ha sido para mí un enorme orgullo estar aquí defendiendo los intereses de los valencianos y valencianas (aplaudiments), de los alicantinos y alicantinas, que ha sido un auténtico orgullo, un honor, poder estar aquí representando al pueblo valenciano en estas Cortes.

Y, también, me gustaría decirles a todas sus señorías que ha sido una gran satisfacción haber podido trabajar con todos ustedes durante estos cuatro años, tanto en los momentos en los que el acuerdo ha sido posible, como es el caso
del día de hoy con el señor Mundo; en otras iniciativas que hemos presentado, como acuerdos tuve con el
señor Ballester, con la señora Díaz, con el señor Betoret, como en los momentos en los que el debate haya podido ser más tenso o duro.
.
.
Señor Font de Mora, además del apellido, tengo otras cosas buenas.

Nada más y muchas gracias a todos.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Mundo, para finalizar el turno de réplica, antes de proceder a la votación.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Bé, començant pel final, senyor Bueno, gràcies també pel recolzament en esta llei.
Indubtablement, és bo que surta una llei amb el consens majoritari de la cambra.

Als altres grups, indicar-los el que ja els he dit anteriorment, senyora Marga,
que n'hi ha aspectes de la llei, n'hi ha aspectes de les seues propostes que s'han recollit en esmenes aprovades a altres grups.
Com no podria ser d'altra forma, no podríem agafar, incorporar una esmena transaccional, i, després, eixa transaccional, incorporar una altra esmena que vaja en contra del que
hem aprovat anteriorment, quedaria la llei molt convulsa.
Per tant, s'ha optat per deixar una llei clarificada en els seus aspectes.

El tema dels fulls de reclamació és un dels temes -que abans dia la senyora Mollà i la senyora Marga- que és el mateix aspecte, que nosaltres sí que la vam admetre en l'esmena que el senyor Bueno va presentar.

L'associacionisme, indubtablement que està contemplat en la llei.
Se li dóna el valor real que creguem que ha de tindre, se li dóna el valor que mentre no estiga el consell creat seran les associacions les que
supliran tots els efectes de tramitació que puguen tindre, se reconeix eixa labor que ha fet, fan i faran les
associacions en la nostra comunitat.

Però, tot això, indubtablement, en la formació del consell s'haurà de fer a través d'un reglament, no podem en una llei plasmar els detalls i arribar a punts molt
concrets que després facen difícil eixa modificació en una futura aplicació.
Un reglament fa possible que es puga canviar en qualsevol moment i puga, en un
moment donat, incorporar noves associacions que es creen, se puga crear alguna
diferenciació, se puga reglamentàriament d'alguna forma ficar com seran i de quina forma seran els cartells anunciadors
dels fulls de reclamacions en tots els establiments, no se fica en la llei fins
al punt de si són de 60 per 40, en quin lloc, com i de quina forma estaran, sinó que seran els reglaments els que ho desenrotllen posteriorment.
Les lleis
estan, no per a arribar al detall -como vostés moltes vegades mos han dit-, sinó per deixar les coses clares en els aspectes clars que puguen regular.

Per tant, d'altra forma, senyora Mollà, jo, amb la seua esmena a la totalitat, quan la va presentar, ja va dir que
vostés difícilment anaven a recolzar esta llei, però penso que, igual que han fet en l'altre, l'anterior punt de l'ordre del dia, sinó aprovar-la, se podran abstindre, indubtablement aconseguirem un recolzament
també important al que és el contingut dels avanços que esta llei mos marque en este moment, llei necessària, llei que estava demanada per la societat valenciana i una llei que va per
als més de cinc milions d'habitants que tenim en la nostra comunitat.

Per tant, gràcies, senyor conseller, per portar esta llei aquí, a Les Corts, que serà una llei bona per al futur de tots nosaltres.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Mundo.

Y, ahora, señorías, vamos a proceder a la votación.

En primer lugar, empezamos con las enmiendas de la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.
Votamos las enmiendas números 7, 23, 38, 45, 60, 72, 87 y 92.
Comienza la votación.
Votos a favor, 37; votos en contra, 51.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Señorías, continuamos votando las enmiendas de ADNA números 15, 34, 54, 55, 67 y 95.
Comienza la votación.
Perdón, señorías, empezamos la votación nuevamente.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 82.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Y para finalizar con el grupo de enmiendas de la Agrupación de Diputados no Adscritos, votamos la 6, 8, 16, 19, 24, 50, 57, 59 y 68.
Comienza la votación.
Señorías, votos a favor, 6; votos en contra, 51; abstenciones, 31.
Quedan desestimadas
las referidas enmiendas.

Señorías, cualquier diputado, el que no salga reflejado la votación de los escaños, en cualquier momento, después, puede pedirlo de forma individual porque, efectivamente, no se refleja lo que
es el voto nominativo, sí la totalidad.
No tendremos inconveniente en facilitarles los listados de la
votación para que puedan comprobar lo que han votado cada uno de ustedes.

Continuamos, señorías, y votamos todas las enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista.
Comienza
la votación.
Señorías, comienza la votación.
Votos a favor, 37; votos en contra, 51.
Quedan desestimadas las enmiendas del
Grupo Parlamentario Socialista.

Y, ahora, continuamos con las enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís.
En primer lugar, votamos la 10, 17, 26, 27, 31, 37, 47, 51, 58, 62, 77, 78,
79, 80, 81, 82, 83, 86 y 96.
Comienza la votación.
Votos a favor, 37; votos en contra, 51.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas de Compromís.

Y ahora votamos la número 1, 2, 3, 39, 43, 52, 53, 61, 65, 66, 73, 74, 75, 76 y 99.
Comienza la
votación.
Votos a favor, 7; votos en contra, 80; abstenciones, 1.
Quedan desestimadas
las referidas enmiendas.

Y para finalizar con las enmiendas de Compromís, votamos la 9, 11, 13, 14, 25, 28, 29, 36, 42, 63, 64, 71, 85, 97, 98 y 100.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 51; abstenciones, 31.
Quedan desestimadas
el resto de enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís.

Y ahora, señorías, comenzamos con el articulado.
Votamos el artículo 1.
Comienza la votación.
Votos a favor, 84; votos en contra, 5.
Queda aprobado el artículo 1.

Señorías, votamos el artículo 2.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50; votos en contra, 36; abstenciones, 3.
Queda aprobado el
artículo 2.

Pasamos a votar el artículo 3.
Comienza la votación.
Votos a favor, 84; abstenciones, 4.
Queda aprobado el artículo 3.

Señorías, votamos el artículo 4.
Comienza la votación.
Votos a favor, 82; votos en contra, 4; abstenciones, 3.
Queda aprobado el artículo 4.

Señorías, votamos los artículos 5, 6, 7 y 8.
Comienza la votación.
Votos a favor, 87.
Quedan aprobados los artículos 5, 6, 7 y 8.

Ahora votamos los artículos 9 y 10.
Comienza la votación.
Votos a favor, 86; abstenciones, 3.
Quedan aprobados los artículos 9 y 10.

Votamos el artículo 11.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 33; abstenciones, 4.
Queda aprobado el
referido artículo.

Votamos del 12 al 16.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Votamos el 17.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 33; abstenciones, 4.
Queda aprobado.

Votamos el 18.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89.
Queda aprobado.

Señorías, votamos el 19.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 7; abstenciones, 31.
Queda aprobado.

Votamos el 20 y 21.
Comienza la votación.
Votos a favor, 85; abstenciones, 3.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Ahora votamos el 22 y 23.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Señorías, votamos el artículo 24.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 38.
Queda aprobado el referido artículo.

Votamos el artículo 25.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89.
Queda aprobado el referido artículo.

Votamos el 26.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; abstenciones, 38.
Queda aprobado.

Señorías, votamos el artículo 27.
Comienza la votación.
Votos a favor, 88.
Queda aprobado el referido artículo.

Votamos el artículo 28.
Comienza la votación.
Votos a favor, 85; abstenciones, 3.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 29.
Comienza la votación.
Votos a favor, 86; votos en contra, 3.
Queda aprobado.

Señorías, votamos el artículo 30.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; abstenciones, 38.

Señorías, votamos el artículo 31.
Comienza la votación.
Votos a favor, 85; abstenciones, 4.

Señorías, votamos el artículo 32.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89.
Queda aprobado el referido artículo.

Votamos el 33.
Comienza la votación.
Votos a favor, 82; abstenciones, 7.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 34.
Comienza la votación.
Votos a favor, 88.
Queda aprobado el artículo.

Pasamos a votar el artículo 35.
Comienza la votación.
Votos a favor, 86; abstenciones, 3.
Queda aprobado.

Y ahora, señorías, votamos del 36 al 45.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Votamos el 46.
Comienza la votación.
Votos a favor, 86; votos en contra, 3.
Queda aprobado el referido artículo.

Votamos el 47.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89.
Queda aprobado el referido artículo.

Votamos el 48.
Comienza la votación.
Votos a favor, 86; votos en contra, 2.
Queda aprobado el referido artículo.

Ahora votamos el 49, 50 y 51.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Ahora votamos el 52.
Comienza la votación.
Votos a favor, 88; votos en contra, 1.
Queda aprobado el referido artículo.

Y ahora votamos, señorías, del 53 al 63.
Comienza la votación.
Votos a favor, 86; abstenciones, 3.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Votamos el 64.
Comienza la votación.
Votos a favor, 82; votos en contra, 3; abstenciones, 4.
Queda aprobado el
referido artículo.

Votamos el 65.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51, abstenciones, 38.
Queda aprobado el referido artículo.

Y ahora votamos, señorías, los artículos 66, 67, 68, 69, 70, 79 y 80.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89.
Quedan aprobados los referidos artículos, incluidos se entiende del 70 al 78, por supuesto.

Y ahora, señorías, votamos la disposición adicional.
Comienza la votación.
Votos a favor, 89.
Queda aprobada.

Ahora votamos la disposición transitoria.
Comienza la votación.
Votos a favor, 86; votos en contra, 3.
Queda aprobada la citada disposición.

Y ahora, señorías, votamos la disposición derogatoria y las disposiciones finales primera, segunda y tercera.
Comienza
la votación.
Votos a favor, 89.
Quedan aprobadas las referidas disposiciones.

Señorías, pasamos a votar la exposición de motivos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 82; abstenciones, 7.
Queda aprobada la exposición de motivos.

Y ahora procedemos a la votación final de la ley.
Comienza la votación.
Votos a favor, 86; abstenciones, 3.

Señorías, queda aprobado el Estatuto de consumidores y usuarios de la Comunidad
Valenciana.

Projecte de llei, de La Generalitat, de l'esport i l'activitat física de la Comunitat Valenciana.
Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Educació i Cultura (BOC número 294)

La senyora presidenta:

Y pasamos al siguiente punto del orden del día de este pleno, que es: debate y votación del dictamen de la Comisión de Educación y Cultura sobre el Proyecto de ley, de La Generalitat, del deporte y de la
actividad física de la Comunidad Valenciana.

Tiene la palabra la señora Linares para la presentación del dictamen de la comisión.
(Remors)

Señorías, por favor, guarden un poquito de silencio.

Cuando quiera y le ponga el micrófono, señora Linares.

La senyora Linares Rodríguez:

Gracias, señora presidenta.

Senyories, me correspon, com a presidenta de la Comissió d'Educació i Cultura, i per acord unànime d'esta, realitzar la presentació del dictamen del Projecte de llei, de La Generalitat, del deport i l'activitat física de la Comunitat Valenciana.

Este proyecto de ley fue presentado en les Corts Valencianes el día 2 de diciembre del año 2010 y tramitado por la mesa de la cámara el día 14 de diciembre del pasado año, tramitándose por el procedimiento de urgencia tras la solicitud presentada por el Grupo
Parlamentario Popular.

El proyecto de ley fue publicado en el Boletín Oficial de las Cortes número 276, de 21 de diciembre del pasado año.
Y el plazo para la presentación de enmiendas finalizaba el 2 de febrero del año 2011.

Finalizado el plazo para la presentación de enmiendas, fueron presentadas tres enmiendas a la totalidad: una por el
Grupo Parlamentario Socialista; otra por el Grupo Parlamentario Compromís, y otra por la Agrupación de Diputadas y Diputados No Adscritos, que fueron rechazadas en la sesión plenaria celebrada el 16 de febrero del año 2011.

Una vez rechazadas las enmiendas a la totalidad, la Mesa de la Comisión de Educación y Cultura, en reunión celebrada el 17 de febrero del año 2011 -el presente año-, realizó la ordenación de las enmiendas parciales que habían sido presentadas y que era un total de 343, perteneciendo 21, del Grupo
Parlamentario Popular, 168 del Grupo Parlamentario Socialista, 142 del Grupo
Compromís y 12 del Agrupación de Diputadas y Diputados No Adscritos, publicándose esta ordenación en el
Boletín Oficial de las Cortes número 290, de 22 de febrero del presente año.

La Comisión de Educación y Cultura se reunía el 25 de febrero para emitir el dictamen que hoy presento ante sus señorías.
Durante la discusión en comisión fueron aprobadas 61 enmiendas parciales, 12 enmiendas de aproximación y 1 enmienda técnica.

El dictamen de la comisión que presento ante sus señorías ha sido publicado en el Butlletí Oficial de Les Corts número 294, de 4 de marzo del presente año.

Por todo ello, espero y deseo, como presidenta de la Comisión de Educación y Cultura, que durante en el día de hoy sea posible alcanzar el máximo consenso.
Y aprovecho para dar la bienvenida a esta tribuna a los
representantes del mundo del deporte que nos acompañan hoy en el debate de esta ley.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Linares.

Tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bon dia.

En primer lloc, volem dir des d'Esquerra Unida que valorem molt positivament l'esforç que s'ha fet per consensuar la llei, que no és cosa habitual en aquesta cambra.
I per tant, quan això ocorre, doncs ens sorprén, ens sorprén positivament i, com dic, doncs cal valorar-ho, no?

Però no és això el que votem avui en aquestes Corts.
El que votem no és l'esforç que s'ha fet per consensuar, sinó el que votem és la llei.
I el més important, si se van a canviar o no les polítiques mantingudes fins al dia d'avui per la conselleria en matèria d'esport.
I això nosaltres veiem que amb aquesta llei no va a canviar o almenys esta llei no
garanteix eixe canvi.

Des del nostre punt de vista, esta nova llei no era la prioritat per a cobrir
les carències de la política de La Generalitat en matèria esportiva, perquè en l'aspecte que més interessa a Esquerra Unida, el de l'activitat física i la pràctica esportiva en el seu concepte ampli com a mitjà per a la millora de l'estat físic i psíquic de les persones i com a mitjà per a la integració social i relacional en els sectors convivencials pròxims, això no canvia amb aquesta llei, no canvia eixa política de La Generalitat en eixe sentit.

Este important aspecte de la salut i socialització ciutadana podia haver-se desenvolupat perfectament amb l'anterior llei, amb la llei de 1993.
I entenem que no haver-ho fet ha sigut
conseqüència d'una interpretació restrictiva de l'esport per part dels successius consells del Partit Popular, que ho han entés sempre com a esport espectacle.
Però, sobretot, la falta de l'impuls a l'esport base i a la promoció de l'activitat física i esportiva ve donada per la falta de pressupost per part de la conselleria
i, sobretot, com dic, per eixa concepció de l'esport com a espectacle de masses i no com a esport base.

És eixa concepció de l'esport per a veure i no per a participar el que fa que les polítiques del Consell no hagen sigut les més idònies.
I sobretot la falta de pressupost.

Cal recordar que el País Valencià és l'autonomia amb menys inversió per habitant en esport, la que menys invertix per habitant per a la pràctica esportiva.
Hi han hagut retalls successius en tots els pressupostos.
I
enguany, arribem a enguany, 2011, on només hi ha 24 milions d'euros en el programa, en la partida de pràctica esportiva, representa sols el 14% del total de la conselleria.
És un pressupost absolutament ridícul si el que es pretén és promocionar l'esport base al País Valencià.

Per tant, nosaltres veiem que eixe és el problema, la falta de dotació pressupostària, i això no s'ha solucionat amb aquesta llei.

Si pensem que, tant l'impuls a l'esport base com les orientacions de la Carta Europea es podien haver implementat
amb la llei anterior, i pensem també que aquesta llei no canvia les coses i seguix centrant la seua aplicació i les inversions de diners públics en els esdeveniments esportius, i la seua venda televisiva, i la fal·laç orientació turística encobridora de negocis especulatius i connivència amb el capital privat, ens adonem que aquesta llei no rectifica les polítiques i no n'hi ha una rectificació del Consell quant a les ruïnoses apostes de copes
America, fórmula 1, open de tenis, d'hípica, la Volvo Ocean Race, etcètera, etcètera.
Que és al final el problema, perquè això absorbix tots els pressupostos del País Valencià en matèria esportiva.
Se gasten tots els diners en aquests tipus de grans
esdeveniments, que són, com dic, espectacles, però que això en realitat no fomenta la pràctica esportiva en la ciutadania.

Des d'Esquerra Unida aspirem a un canvi cultural i a un apoderament de l'esport base que no necessitava una nova llei, sinó que el que necessita són nous gestors polítics amb voluntat de fer eixe canvi.

El que no anem a recolzar són cortines de fum legislatives sobre les males polítiques mantingudes.
I nosaltres des d'Esquerra Unida demanem poc, només demanem polítiques participatives, d'accessibilitat a tota la ciutadania, a l'exercici físic i facilitador per als col·lectius amb més dificultat, per als col·lectius amb discapacitat, amb diversitat funcional, per als immigrants.
Volem
una orientació de salut pública, no una orientació d'espectacle de masses.

Per a nosaltres l'esport significa salut, significa que les persones del País Valencià han de practicar esport, que s'ha de promoure eixa activitat esportiva de base, no espectacles de masses.

Per tant, no podem justificar, no podem votar favorablement aquesta llei per
eixa qüestió.
Perquè també el que demanem, com dic, és més dotació pressupostària.

Pensem que la llei no ha millorat moltes coses, val?
Perquè, per exemple, l'assignació pressupostària no millora per crear una escola de l'esport, sinó que continuarà igual.

Tampoc sabem molt bé quins beneficis pot tindre una targeta esportiva, que diu a «desplegar reglamentàriament», si no s'establixen nous drets en aquesta llei, val?
, a través d'eixa targeta esportiva.

És a dir, que totes les qüestions que realment podrien millorar-se tampoc s'acaben de concretar en la llei i, per tant, hem d'estar pendents dels reglaments.
I li assegure que des d'Esquerra Unida estarem molt pendents d'eixe desenvolupament reglamentari.

Per tant, concloc.
Valorem positivament el treball per a consensuar la llei,
però no votem favorablement aquesta llei perquè el problema de l'esport valencià no és la llei.
I, per tant, si el problema no és la llei, la llei tampoc és la solució al problema, sinó que el problema és de concepció de l'esport en el País Valencià i sobretot de falta de recursos per a promocionar l'esport base.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Albiol.

Tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories, jo voldria començar realment fent un reconeixement a la tasca que s'ha fet per a portar-nos a l'aprovació de la llei de l'esport, particularment al senyor Peral, el ponent del Partit Popular, i que crec
que ha obert un nou procediment representant al seu grup, una nova forma de
treballar, que ens ha vingut al final, en una de les darreres lleis que
realment han estat.

He dit el senyor Peral, però també la senyora García, la senyora Yolanda García, ha estat present en les negociacions.
I, per tant, també és extensiu a ella.

Ho dic perquè això ha obert una nova forma de treballar malauradament en la fase final de la
legislatura, en la qual ens hem assentat a treballar conjuntament, no només a presentar unes esmenes i a defendre-les, sinó a presentar-les, a defendre-les ací mateixa, però també a assentar-nos amb els representants del grup majoritari, amb els tècnics de la conselleria, a discutir i parlar-ne i vore fins on podíem arribar en estes esmenes.
Intentar d'alguna manera entendre'ns, comprendre'ns, més enllà del que és la simple presentació de les esmenes.

Per tant, és just fer el reconeixement, i ací ho deixe en primer lloc.
També la voluntat que això no caiga en sac buit, no?
D'alguna manera reconeixem l'esforç i l'apreciem.

I, per tant, entrem ara ja en el que és el procediment.
Nosaltres exposàrem en el Grup de Compromís, quan parlàrem i presentàrem una esmena a la totalitat, presentàrem una sèrie de punts que consideràvem que eren problemàtics.

Un primer, que reconeixien vostés mateixa, era la falta de desenvolupament de la llei de l'esport anterior, la que substituirà esta nova Llei de l'esport valencià.
Això, en el seu moment ho vam esgrimir, per desgràcia no té solució.
Hi ha hagut un mal funcionament del govern o dels diferents governs que hagen
pogut estar, però sobretot en este cas que parlem és de l'actual, en eixe aspecte.
No té solució.
Vam deixar-ho en el seu moment patent.
Tornem a fer-ho patent, sobretot pensant en el futur, perquè part dels compromisos a què hem arribat són compromisos que tindran de desenvolupar-se en el futur, que consten en la
present llei, però tindran de desenvolupar-se tots després.

Per tant, és un exercici de confiança que tenim de fer i que anem a fer perquè vostés tinguen la capacitat després de desenrotllar-lo, i espere que eixe compromís es complisca.
Almenys, nosaltres, en el temps que tenim ara no es farà, però després, si tenim de col·laborar o tenim de controlar, que això ho farem també.
.
.

Hi havia un segon apartat que va moure.
.
.
, va fonamentar l'esmena a la totalitat i que va moure una part important del debat que férem ací, que era la necessitat de la regulació de l'exercici de les professions de l'esport.

Aleshores, això ha comportat una bona quantitat d'esmenes que nosaltres mantenim encara i que fins on es puga, demanem que se
tinguen en compte.

Però sí que tinc de dir que ahí hem avançant en dos punts, dos punts fonamentals: un, amb la disposició transitòria, que determina -per part de la mateixa Generalitat, però la mateixa la llei- la voluntat i la necessitat de desenvolupament d'esta llei que regula les professions de l'esport; i l'altra, també l'aparició en l'articulat realment de la voluntat d'impulsar-lo.

Per tant, encara que són dues esmenes que han passat a formar part de la nova llei, del projecte de
llei que estem avui discutint, que n'hi havien més, però, com a mínim, s'ha introduït en una disposició transitòria i en un article la voluntat d'impulsar això.
És positiva eixa part.

Hi havia un altre apartat global en el qual vam ser molt crítics, que era d'allò que s'escriu, d'allò que estava escrit, de l'articulat se desprenia pràcticament que anava a existir un monopoli per al que és el desenvolupament de les competicions esportives per part de les federacions.
I nosaltres vam dir que consideràvem adient que això es fera dins l'àmbit federat, però no fora de l'àmbit federat.

També he de dir que en això tenim acords, que done per suposat que es compliran a partir del moment de la
votació de les esmenes i transaccionals que nosaltres hem fet conjuntament amb el
Partit Popular, i, bé, signades també per tota la resta de grups que formen la cambra.

Per tant, són qüestions positives quan ací hem acotat el que és la competició federada, la de grups federats, equips federats, de la resta de competicions
que es puguen crear al llarg de tot el temps i tot l'espai del nostre país.

Per tant, tres aspectes fonamentals que, bé, jo tinc de dir que no estan coberts al cent per cent, com seria la nostra
voluntat, però que hem avançat.

Per tant, en eixe aspecte, nosaltres tenim una satisfacció doble: per un procediment nou, una forma de treballar nova, i pels resultats
als quals hem arribat.

N'hi han altres.
S'ha dit abans que el Grup Compromís havia presentat 142 esmenes.
Jo he estat estudiant aquelles que hem aprovat
directament, aquelles que s'han transaccionat i aquelles altres, aquelles altres que, sense estar
transaccionades directament, per la correspondència amb els temes que practicava, han estat influïts i, per tant, podem considerar que d'alguna manera s'han representat.
Més del 50%, més del 50% de les esmenes presentades per Compromís estan afectades per les esmenes i transaccionals aprovades i aquelles que avui
hem tancat un compromís, hui, treballant fins a l'últim moment, hem tancat compromís d'arreglar.

En este sentit, lògicament, i com hem acordat els portaveus que no anem a fer una explicació de vot posterior, sí que dic que anem a donar un recolzament a la llei de l'esport de manera global.
Serem crítics amb alguns articles.

Però també diem: hem avançat en un tema que em preocupava molt i que vaig manifestar i que s'ha reconegut totalment, que és el tema que afectava el professorat docent, el personal docent, tant de primària i secundària, en el que és la participació en els jocs escolars, en el que són les activitats extraescolars, en les quals estem totalment d'acord que puguen participar a través de la programació, però que també la seua participació fora de l'horari escolar ha de quedar ben clarament, ha de quedar d'una manera ben clarament meridiana que ha de ser sempre de forma voluntària.
Del contrari, seria anar contra el que és un decret de treball i, per tant, l'horari de treball dels professionals, cosa que no podien fer i que se desprén de la redacció que tenia.

Hem arribat a acords, hem arribat a acords per a incloure en l'exposició de motius la referència a la Carta internacional de l'educació física i l'esport, aprovada per l'ONU el 21 de novembre de 1978.
Potser no siga massa important, però és una referència històrica, perquè és aquella que obri el camí de cara a l'ordenació de tota l'activitat física i l'esport.
Se fea referència a la carta europea, però este és el primer antecedent d'ella, que és, com he dit, la Carta internacional de l'educació física i l'esport aprovada en l'any 1978.

S'ha acceptat també fer referència a ella.
S'ha acceptat indirectament, no a través de l'esmena -però ja he dit que això és important-, que és l'existència de mòduls de reanimació en tots els centres esportius, per tant, on es practica la pràctica esportiva.
S'han obert esmenes que són més ideològiques, respecte a la participació de la dona, de les persones amb diversitat funcional, al que és l'esport en el medi ambient.
.
Això és una satisfacció per a tots nosaltres, perquè el treball que s'ha fet s'ha vist també reflectit al final.

N'hi han altres no ateses i que en allò que podem, volem posar damunt, sobre les referències a la creació de les escoles de pilota.
Un esport autòcton, que pense que també és necessari, que ha fet vosté referència, però que no tenen una implicació directa en la creació de les escoles de pilota, quan en altres escoles sí que les creen.
I, per tant, queden ahí vives estes esmenes.

Com també altres en referència a l'activitat esportiva escolar, de la qual.
.
.
, no ho dia, però sí que és veritat que també hem obert el que és la creació de les associacions esportives escolars.
Definició de l'esport base, l'esport universitari, la recreació, ahí demanàvem que.
.
.
, creiem que la llei entra massa a acampar en estos aspectes -ahí no ens hem entés.

Però, en principi, per acabar, tinc de dir que agraïsc la bona voluntat, la voluntat del treball, la voluntat d'arribar a un consens esta vegada ha sigut claríssima.
I dir-li que el nostre grup respondrem esta vegada també perquè no siga experiència negativa.
No estem d'acord amb la llei al cent per cent, no ho estem.
Podríem, com ja he dit, ser molt crítics amb alguna part de l'articulat.

No obstant, arribat este moment, volem fer el reconeixement al treball.
I, per
tant, ja li hem dit que li donarem també el nostre vot favorable, suposant, com no pot ser d'altra manera, que anem a complir els compromisos que hem adquirit en les
transaccionals que estan pendents d'aprovació.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Jeannette Segarra té la paraula.

La senyora Segarra Sales:

Bon dia a tots.

Encantada que estiga el món i els col·lectius esportius que ací nos acompanyen, que estiguen presents en el debat d'esta llei.
I després, que se'n recorden que una llei després és per a aplicar-la, no perquè es quede ahí dormint, per a aplicar-la, senyora consellera.

S'han presentat 343 esmenes a este projecte de llei, fet que tenia d'haver fet reflexionar el Consell sobre l'oportunitat de tornar-lo al govern per a debatre'l amb molt més tranquil·litat.
Ja ho vaig dir en l'esmena a la totalitat, que era un problema que mos faltaven 45 dies per a
dissoldre el parlament, que era una llei molt important, per tant, que requeria
temps, perquè si no, pot passar el que va a passar ara.

Més encara quan importants institucions i entitats del sector han declarat que no
han sigut consultades, com puga ser la secció d'esports del col·legi d'advocats, les associacions de gestors esportius, la federació valenciana de municipis.
.
.
És a dir, faltava gent a estar implicada en este projecte de llei.

La participació ha sigut un greu error de partida, ja que els ho van advertir en unes jornades
organitzades pel Col·legi de Llicenciats d'Educació física en maig de l'any passat.
A més, la llei que teníem no era ninguna problema.
El problema de l'esport de la comunitat no era la llei anterior.
El problema que té l'esport de la Comunitat Valenciana són els diners i la falta de pressupost que en ells s'aplica.

Però tinc de reconéixer -i a més, vull fer-ho públicament i deixar constància, també ho han dit els diputats que m'han precedit- l'oferiment del Grup Parlamentari Popular, que ha intentat de totes les maneres
arribar a acords que ens permeteren aprovar la llei des del consens.

Sé que per part, i a més ha estat present.
.
.
El parlamentari del Partit Popular, Antonio Peral, ha
estat a la disposició de tots els grups, ha fet un gran esforç, ens ha reunit diverses vegades; hem tingut el plaer de comptar amb els tècnics del Consell Valencià de l'Esport i inclús del mateix director general, que ha estat acompanyant-mos.

Però el temps mos ha jugat una mala passada en el debat de la llei, perquè el temps corria en contra per trobar una via d'enteniment, que ha sigut prou complicada.
No obstant, ho hem intentat, hem
treballat pel concepte de l'esport.
I la manera d'entendre esta llei és molt diferent des del nostre punt de vista al punt de vista de vostés.

S'ha donat suport a algunes esmenes que hem presentat, i ha sigut un nombre
considerable, però així i tot, les posiciones continuen distanciades en temes que per a nosaltres són de vital importància, perquè esta llei es convertira en una llei que mos represente a tots i a totes, en una
llei de consens.

Nosaltres presentàrem 164 esmenes a este projecte per a la seua aprovació.
Han sigut algunes aprovades, però altres que són per a nosaltres importants no s'ha pogut arribar a ningun acord, ni per a transaccionar ni per admetre-les de
forma directament.

El temps de la llei no mos va agradar des d'un començant -eixa ha sigut la veritat, per a ser sincers-, no mos ha agradat des del començament.
Des de l'exposició de motius en què es critica l'anterior llei de l'any 1993, que nosaltres sempre hem dit que era una bona llei, per això es va aprovar per unanimitat.
El problema ha sigut la falta de desenvolupament
del seu reglament.
I eixa responsabilitat la tenen vostés i, sobretot, la senyora consellera, que jo sé que no li agrada molt l'esport, però tenia d'haver-se esforçat més.

Per una part, entenem el concepte de l'esport d'una forma més àmplia, com es diu en la definició de la Carta europea de l'esport, però, a rengló seguit, es diu una altra cosa, que l'esport i l'activitat física són dos fenòmens socials diferents i que deuen ser regulats de forma diferent.

En esta llei trobem definicions que no ens troben en ningun altre ordenament
jurídic.
Este fet ens preocupa, ja que posteriorment s'observa en l'articulat que el projecte de llei intenta moltes vegades encotillar, limitar la
promoció de l'esport en altres àmbits que no siga l'esport federat.
Crec que després hem pogut arribar a un xicotet acord.
Una cosa que, vullguen vostés o no vullguen, és impossible.
És, com diuen els castellans, <
span class="text6">no se le puede poner vallas al campo, és difícil.

Este projecte de llei incorpora una nova matèria, que és l'activitat física, que el que provoca és una confusió terminològica que trenca amb el sistema i que pot provocar nombrosos problemes jurídics en el futur, ja que afectarà matèries concurrents, com són les titulacions, les professions, les instal·lacions esportives, la seguretat en la pràctica esportiva, la contractació i un llarg etcètera.

En esta llei l'activitat física es confon amb l'esport popular, que és l'esport per a tots, l'esport recreatiu, que realitza sempre al marge de les federacions, però amb una definició tan ambigua que tenen cabuda activitats d'allò més exòtiques.
Posen-li imaginació.
O activitats quotidianes, com puga ser pujar o baixar escales.

És a dir, la raó per la qual esta llei incorpora esta nova matèria, com és l'activitat física, sols pot ser perquè en l'actualitat s'ha demostrat que la ciutadania realitza pràctiques fisicoesportives al marge de les competicions oficials, que són, lògicament, les federades.

Sincerament, deuria, per tant, en esta llei haver-se respectat la diferenciació que la llei de l'esport estatal va fer ja en 1990, l'esport federat, l'esport per a tots i l'esport professional.
I tindrien d'haver destacat diferents àmbits, com és l'esport en edat escolar, l'esport universitari, l'esport autòcton, l'esport adaptat, els jocs tradicionals i un llarg etcètera.

La confusió és tan considerable que diferencia dos tipus d'esportistes: els esports oficials no reconeguts en l'àmbit federat, que ho fan des de l'àmbit universitari i les administracions públiques, i els que practiquen activitats físiques esportives.
Per a nosaltres una indefinició clara que causa inventar-se una nova matèria, que és l'activitat física.

Nosaltres proposàvem en les esmenes, en algunes d'elles, que l'única diferència que seria lògica seria la d'esportistes en l'àmbit federat, que necessiten una llicència i estan sotmesos a les normes federatives; els esportistes professionals,
que els afecta el règim laboral i mercantil i, sobretot, els esportistes populars, que és el que.
.
.
, perquè tots mos entenguem, l'esport per a tots.
I, per descomptat, el que té de fer la llei amb tots estos esportistes és protegir-los garantint la pràctica esportiva en condicions de seguretat i salut.
Eixa era la nostra proposta.

Esta invenció de terminologies ha donat lloc a un sistema associatiu que limita la lliure
associació de persones i entitats que vullguen practicar l'esport al marge de les federacions esportives.
Si es modifica després, crec que sí, potser que millore.

En estos moments, un dels dèficits més importants detectats en la Comunitat Valenciana, en el tema de la llei, és l'escàs nombre d'associacions esportives, que, si el comparem a altres comunitats autònomes, és molt menor.
Ací han segut els ajuntaments, les mancomunitats i les administracions públiques els qui han tirat o han fet d'autèntic motor en el tema de l'esport.
I ara, en esta llei, que tenia d'aprofitar per a incentivar-ho o facilitar-ho, tan sols es limita moltes vegades
a fer pur intervencionisme o a encotillar-ho, justificant una falsa protecció cap a les federacions, que crec que puguem arribar a un acord després d'haver-ho parlat.

Els problemes que tenen les federacions són uns altres, no és impedir el desenvolupament de la pràctica esportiva.
El problema que tenen les federacions hui en dia en la
comunitat, i és sagnant, i jo ho he denunciat ací diverses vegades fent interpel·lacions, fent mocions, és el tema dels diners, és el tema del seu suport econòmic des de La Generalitat a les federacions.
Este mes llegia jo un article que
posava, Galícia, ¿eh?
, «5 millones de euros para las federaciones deportivas», amb 2.
797.
000 habitants.
És injust que totes les federacions d'ací, de la comunitat, reben 1 milió i mig d'euros, quan hi ha una promesa de 15 milions d'euros.

El problema que tenen les federacions és la liquiditat, el problema és que no poden arribar al mes de març sense haver cobrat tot l'any anterior.
Eixe és el problema real de les federacions, la falta de voluntat econòmica, i eixe és el que crec jo que deu recolzar-se, i això es demostra en el tema dels pressupostos que acabem d'aprovar, que acabem d'aprovar i vegem que no n'hi ha voluntat.
Les federacions sempre van a tindre l'avantatge que és la seua interrelació nacional i internacional, que això és insubstituïble.
La resta és una aportació nostra, i el que teníem d'haver fer des d'ací, des de l'administració, és donar suport a esta estructura, a la federativa, facilitant la seua tasca
sense ninguna interferència, dotant-los de recursos humans, econòmics i formació per als seus dirigents, incorporant-los a una societat canviant que necessita
organismes competitius i estructures modernes en un mercat molt més obert.

També creguem que és un error gravíssim d'esta llei que no s'haja estimat un servici d'inspecció que deu controlar que les activitats competitives que no corresponen a l'àmbit federat tinguen de donar compte a la federació, que crec que també puguem canviar-ho després.
Val.

Creguem que és un error este plantejament, ja que no es pot prohibir a ninguna persona o
entitat exercir el seu dret a l'esport en un règim totalment lliure sense nugasses i sense monopolis.
Les úniques garanties que deuria preservar l'administració en estos casos són les referents a la seguretat, a la salut i a les persones que practiquen l'esport.
I tampoc pareix lògic que una nova llei de l'esport no facilite l'associacionisme.

I no voldria acabar.
.
.
, perquè veig que no tinc temps, és que en tot el que mos està caiguent en l'esport escolar, en esta nova llei sí que és veritat que s'han aprovat dos esmenes que són summament importants, i és.
.
.
, vam fer una proposta, i és la creació d'una mesa escolar, que, al final, en compte de ser una mesa escolar és una comissió, que em pareix molt bé.
I això del pla general, al final es queda en un marc autonòmic, que també em pareix molt correcte.

Fa falta més, fa falta molt més per a haver arribat a un consens.
La llei, ha segut una pena, perquè jo estic segura que amb l'actitud que ha tingut el responsable que ha portat esta llei, que és el senyor Antonio Peral, i el seu director general, si en compte d'haver-se presentat ara, a quaranta-cinc dies de dissoldre's un parlament, s'havera presentat en temps i en forma fa tres mesos, s'havera pogut consensuar, i havérem tret la millor llei, perquè ara és una llei que no va a ser la millor, va a anar darrere de les demandes de la
societat, i ha segut una pena.

I tant de bo, senyora consellera, li pose un poquet més d'estima en el tema de l'esport, perquè li fa falta, i jo crec que vosté ha abandonat en moltes vegades el món esportiu en tema de recursos econòmics, que eixe és el problema real d'esta comunitat, els recursos econòmics destinats.
.
.
, hui dia, té un exemple, a les federacions.
Pot preguntar-ho.

Moltes gràcies, (inoïble) .
.
.
.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Segarra.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Antonio Vicente Peral té la paraula.

El senyor Peral Villar:

Presidente.

Consellera.

Señorías, antes de comenzar mi intervención, quiero saludar a los representantes de la mayor parte de las federaciones
deportivas de la Comunitat Valenciana, y asimismo a los miembros del Consell
Valencià de l'Esport, por el magnífico trabajo que han realizado para que hoy contemos con este nuevo y elaboradísimo proyecto de ley del deporte y la actividad física en nuestra comunitat.
A todos ellos, por el esfuerzo que ya ha sido reconocido por el resto de los
grupos parlamentarios, que hemos querido, deseado, desde el Grupo Popular que
se consiguiera aunar el esfuerzo, el criterio de todos con las aportaciones
tanto desde el punto de vista semántico como desde el punto de vista político, ideológico, por figuras que nosotros no habíamos contemplado originalmente en el texto y que hemos recogido, yo creo que con
un trabajo enmendatorio que podríamos calificar de muy profundo, porque yo creo que tanto las enmiendas que
presentó el Grupo Compromís como las del Grupo Socialista, siendo muchas, era prácticamente coincidentes en cerca de un centenar, en cuanto a los planteamientos
que hacían desde un grupo y desde el otro; y el grupo de no adscritos, pues, a penas
presentó doce, con lo que.
.
.
, de ellas, hoy vamos a aprobar alguna más, que pasarán como enmiendas transaccionales y que, prácticamente, pues, incluyen, pues, un 70% del planteamiento realizado por este
grupo.

Por eso, pues, creo que eso ha sido gracias al esfuerzo del equipo de la consellera, que hoy está aquí, y no solo por el nuestro.
Que nuestra voluntad de consenso con una ley como la
del deporte yo creo que no la voy a tener que acreditar, porque lo han podido
comprobar ustedes, y antes de continuar, pues, sí que quiero hacer una mención especial a mi consellera de Cultura, porque yo sí pienso que está haciendo mucho por el deporte.
Si esta ley está aquí es básicamente por su esfuerzo, y yo le agradezco en nombre del Grupo Popular el
trabajo que ha hecho para todo el deporte y los deportistas de la Comunidad
Valenciana.
Muchas gracias, consellera.
(Aplaudiments)

Lo dijimos cuando comenzamos esta tramitación, y ya les digo que nos hemos dejado la piel, y todo esto convencidos de que el
deporte y la actividad física debían quedar fuera del debate político, y con esa actitud, tanto yo mismo como mi compañera en este trabajo, la diputada Yolanda García Santos, pusimos toda nuestra fe y entusiasmo para que así se produjera.
Es evidente que desde cada grupo vamos a enfatizar y proteger en
cuestiones que a unos pueden preocupar con más intensidad que a otros.
En ese sentido, también nos hemos querido poner de acuerdo incorporando planteamientos que ustedes ya
han explicado hoy en esta tribuna y que, indudablemente, han enriquecido el
texto original.

Como ustedes podrán comprender, y mucho menos tratándose de una ley de estas características, ampliamente debatida antes de llegar a este parlamento, no se podía iniciar el debate artículo por artículo, señora Segarra, como sus señorías intentaron en alguna de las reuniones que celebramos.
Hemos creído que esta parte de la tramitación debía ser política, y hemos tratado de acoger sus iniciativas, sus propuestas, desde un punto
de vista político, pero, como puede usted imaginar, y usted misma lo ha dicho, en cuarenta y
cinco días entrar al debate artículo por artículo, como en algún momento hemos casi iniciado, pues, era misión imposible.
Pero yo creo que sí que puede esta usted muy satisfecha, porque hemos enriquecido muchísimo el texto y lo hemos ampliado con muchas propuestas, como.
.
.
, vamos, por
supuesto, el marco autonómico que debe realizarse sobre el deporte en edad escolar, que creo que es una
de las aportaciones que desde la oposición se solicitaba con más énfasis y que, con las últimas enmiendas que hoy mismo les vamos a aprobar, creo que queda absolutamente
completado, ¿no?

Aun así, saben.
.
.
, una negociación, saben sus señorías que tanto el Grupo Popular como los responsables del gobierno.
.
.
, de este
proyecto de ley, a los que quiero reiterar una vez más mi agradecimiento por su extraordinario trabajo en estas semanas de negociación, nos pusimos el mono de trabajo para conseguirlo con fe y convicción de que era muy importante contar con el apoyo de todos los grupos políticos representados en esta cámara.

El deporte, señoría, es confrontación, pero no debe ser nunca confrontación política, y esa es la razón por la que hemos trabajado con ustedes codo con codo durante estas semanas.
No
se trata de una necesidad política, sino de una convicción de que así favorecemos y protegemos la práctica de esta actividad física y garantizamos la seguridad de todos nuestros conciudadanos, para que
puedan realizarlo en las mejores condiciones.

Señorías del grupo de no adscritos, que quizás son los que con más énfasis ponen en tela de juicio la política del gobierno en materia de deporte, yo creo que aquí hemos venido hoy a aprobar la ley del deporte, no la gestión del Consell en materia deportiva, pero, en cualquier caso, yo creo que el
esfuerzo que hoy les reitero aquí de apoyar esta ley no es solo por la ley en sí misma, sino por lo que representa el deporte y los deportistas y por lo que
esta legislación va a suponer en cuanto a la protección de sus derechos y en cuanto a las posibilidades que esta nueva legislación les va a conceder.

Así, de la misma forma, se realizó en 1993, cuando todos nuestros partidos pactaron la primera ley del deporte de
nuestra comunidad, que presentó el Grupo Socialista, que entonces gobernaba.
Les aseguro, y lo pueden
comprobar, que en aquella tramitación el grupo parlamentario al que represento sacrificó su capacidad enmendatoria por el bien del deporte y de todos los valencianos.

Después de dieciocho años, el sector precisa de una nueva legislación que abarque aspectos que aquella no contemplaba y el desarrollo de
reglamentación que ahora se recoge con el máximo rango, puesto que se incorpora como parte de la propia ley.

Ahora, por tanto, señorías, somos nosotros los que la presentamos para su aprobación, y entendemos que debe tener todo el consenso político posible, y es por ello que les agradezco, a pesar de sus enmiendas a la
totalidad, la predisposición y voluntad de diálogo y el consenso de enmiendas para apoyar esta ley o, en su defecto, al menos
para no votarla en contra.

La mayor parte de sus enmiendas presentadas no desvirtúan ni son contrarias a la filosofía ni al espíritu de la ley.
Al contrario, tienen el mismo objetivo, siendo en unos casos
solo aspectos semánticos y de redacción u ordenación de articulado, y en otros acentuando más determinados aspectos, según el grupo que las presenta, que ya estaban recogidos en la misma.

Asimismo, nos congratulamos de que a pesar de estas citadas enmiendas a la
totalidad, ninguna de ellas, ninguna de las presentadas por sus señorías, hayan sido contrarias a la creación de la Escola de l'Esport de La Generalitat, de la inspección deportiva o de la junta de mediación y arbitraje, tres novedades de la nueva ley que son, a su vez, las tres
piedras angulares de la misma, de la máxima importancia.
Sin duda es una prueba de que el deporte y la actividad física no deben ser un instrumento político y de que todos los grupos hemos remado en la misma dirección.

Con este ánimo constructivo, se han aceptado 63 enmiendas, incluidas las nuestras, y se
han transaccionado otras 34, lo que supone un total de 97, que es un número muy considerable y que, sin duda, mejoran y consensúan la ley de forma muy significativa.

Quiero resaltar dos temas importantes que han necesitado negociación y enmiendas transaccionales relevantes y que hemos pactado con los grupos para
contar con su colaboración hacia esta ley.
Me estoy refiriendo a la regulación del ejercicio de las profesiones del deporte y, asimismo, como ya he
mencionado antes, a la regulación del deporte en edad escolar.

Finalmente, y para terminar, quería resaltar también que ha sido para todos nosotros.
.
.
, para todos los grupos es vital el fomento
y promoción del deporte en esta etapa de la vida, y para ello se va a crear esta comisión permanente del deporte en edad escolar en el seno del Consell Assessor de l'Esport, que coordinará todas las políticas deportivas en esta materia.

Por último ya, una vez más quiero agradecer a los grupos parlamentarios el apoyo que han prestado en este
trabajo que sin duda se lo merece el deporte en mayúsculas.
Aunque estemos en equipos diferentes, señorías, jugamos en la misma liga.

Muchas gracias.
Ha sido un placer.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Señora Albiol para el turno de réplica.

La senyora Albiol Guzmán:

Senyor Peral, jo el que vull és que quede molt clar que des d'Esquerra Unida el primer que qüestionem és la necessitat d'aquesta llei.
I per això vam presentar en el seu moment una esmena a la totalitat, encara que avui, ja
he dit que no votarem en contra per l'esforç que s'ha fet per incloure alguna de les qüestions que plantejàvem en les nostres esmenes.

I el que qüestionem és la necessitat d'aquesta llei, perquè pensem que moltes de les coses es podrien fer amb la llei anterior, amb la llei
de 1993, i sobretot perquè pensem que la llei no és la solució als problemes de l'esport valencià.
I perquè es pretén tapar amb aquesta llei la nefasta gestió de l'esport per part del Consell del Partit Popular, que ha fet els últims anys.

S'han dedicat a dilapidar recursos de tots els valencians i valencianes amb grans
espectacles esportius, amb la Copa America, amb la Volvo Ocean Race, amb les carreres de cavalls, etcètera, etcètera.
I mentre dilapidaven eixos diners amb eixos gran espectacles, que
evidentment eren només per a una minoria, no per a la immensa majoria dels ciutadans, mentre això passava, l'esport base es deixava morir, les inversions cada any anaven baixant, cada any
tenim menys diners per a l'esport base.
O mentre, per exemple, el centre escolar i esportiu de Xest estava
absolutament abandonat a la seua sort.

Recorde que som els últims, el País Valencià, els últims de totes les autonomies en recursos destinats per a l'activitat esportiva, els qui menys diners per habitant destinem a promocionar la
pràctica esportiva.
Recorde que la partida és de només 23 milions d'euros.
Ho podem comparar si volen.
Quant va costar la fórmula 1?
Crec que eren 100 milions d'euros, 100.
Per a tota la pràctica esportiva de tot el País Valencià estem parlant de 23.
I eixe és el greu problema de l'esport en el País Valencià, no la falta de legislació, no la falta de legislació.

I per això nosaltres, des del primer moment, el que hem qüestionat és la necessitat d'aquesta llei, que pensem que açò no va a servir en absolut per a solucionar els problemes, com dic, de l'esport valencià.
Que allò que fa falta és voluntat política de promocionar l'esport base i no únicament promocionar els gran espectacles per a una minoria, per a dir que és que així van a vindre milions de turistes al País Valencià, que encara, per cert, no sabem on estan eixos milions de turistes al País Valencià.
No ho sabem, no ho sabem.
Si vostés els ha vist, senyor Font de Mora, ja m'ho contarà, però tanmateix per Castelló o almenys per allí no han passat molts, la veritat.

I, bé, simplement anunciar, com dic, que des d'Esquerra Unida, per tots aquestos motius no podem recolzar la llei.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Albiol.

Señorías, vamos a proceder a la votación.
(Remors) Perdón, yo, es que si no me la piden, como ustedes comprenderán.
¿Quiere alguien más replicar?
Pues pídalo, señora Segarra.
Es que si no lo piden.
.
.

La senyora Segarra Sales:

M'he d'acomiadar.
(Rialles)

La senyora presidenta:

Ah, bueno, que es para despedirse.

La senyora Segarra Sales:

No, no es para despedirme.
És per a deixar algunes coses clares, perquè crec que són summament importants.
Mire, a part les bromes, lògicament, és l'últim moment que vaig a parlar en esta legislatura i dir-los que he tingut el
plaer de pertànyer a les Corts Valencianes, a un grup parlamentari en el qual hem treballat de
calent, molt, hem fet tot el que hem pogut.
Hi ha gent que va a estar i hi ha
gent que no anem a estar, però he fet tot el que he pogut pel món esportiu i tant de bo haguera aconseguit molt més.

Dit això, vull dir una cosa.
Mire, senyor Peral, no sé si vosté va a estar ací.
El que sí que li demane és que anem a aprovar una llei i esta llei, jo li dic, la llei anterior no era un
problema, esta llei pot millorar, lògicament.
Perquè quan vosté ha dit que crea l'escola valenciana això és un pas important, la creació del servici d'inspecció és un pas important, la creació d'un servici esportiu local obligatori mínim per a municipis això és important.
Però no s'oblide, fa tres mesos aprovàrem un pressupost, val, un pressupost per a 2011.
I a mi em preocupa quan jo
veig, no és una premsa que siga afí sinó una premsa esportiva, secretària autonòmica: «Valencia está presente en todas las modalidades deportivas.
» Val?
I dius sí.
Però a rengló seguit veus dades i veus la inversió de totes les comunitats autònomes en l'esport per habitants i t'adones que a Navarra 73,62 euros per habitant, una inversió de 46 milions d'euros.
L'última és Canàries, la penúltima València.
València té una inversió de 4,63 euros per habitant, és a dir, estem la penúltima, en el penúltim lloc.

Això vol dir que encara que haguem aprovat una llei si després no hi ha voluntat en els pressupostos tampoc servirà.
I estic parlant de l'esport, que no ha de ser un tema d'enfrontament.
I espere que en la propera legislatura no siga un tema d'enfrontament.

És igual que el tema de les federacions.
Aprofite ara que estan ací i estan escoltant-me.
Les federacions jo sé que estan passant moments greus, moments difícils, perquè no han tingut el suport econòmic que es mereixen.
Espere que amb esta llei, esta llei que reconeixen tota la
seua tasca, es posen el que més els fa falta, que és el tema dels recursos econòmics i recursos administratius i que faciliten la tasca administrativa.
Això és el que han de fer des d'esta llei.

I simplement dir un tema que és molt important i que s'ha aprovat en esta llei i abans hem fet incidència.
Era el tema de la regulació dels professionals.
Una de les coses que demanàvem que tenia molta més prioritat que esta llei era el tema de la regularització de les professions.
Espere, perquè també és després a posterior reglament, que no li passe igual a esta llei com a la llei de
1993, que es va aprovar per consens, però mos hem quedat a l'espera del desenvolupament del reglament.
Espere que amb esta es complisca.

I que el Pla director d'instal·lacions esportives, que torne a eixir en esta llei, senyora consellera, Pla
director d'instal·lacions esportives, que és un article que vosté va fer referència, que era molt important esta llei pel Pla director d'instal·lacions esportives, ¿se'n recorda consellera?
Jo li recorde que en l'anterior llei també estava el Pla director d'instal·lacions esportives, que era per a que no hi haguera un desequilibri territorial
en infraestructures.
El no aplicar-lo durant setze anys ha fet un desequilibri
total en la Comunitat Valenciana en infraestructures esportives.
Espere que
apliquen la llei i facen els reglaments i realment siga una bona llei com pot
ser de veritat.

Res més.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Para finalizar este turno de réplica tiene la palabra el señor Peral.

El senyor Peral Villar:

Presidenta.

Señorías.

Yo creo que los grandes eventos deportivos, contestando al Grupo de Esquerra
Unida, al grupo de no adscritos, son una de las mejores inversiones del
gobierno del Consell para situar geoestratégicamente a esta comunidad en el mapa del mundo.
Probablemente no sea la mejor
estrategia desde su punto de vista ideológico.
Para nosotros, y le aseguro que no solo para nosotros sino para todos los
valencianos, esa apuesta es para nosotros, para la mayor parte de esos
valencianos a los que representamos, esa apuesta es fundamental para que esta
comunidad genere empleo, prosperidad, salga cuanto antes de la crisis y sea un
referente mundial para que todo el turismo, que es una de nuestras mayores
fuentes de riqueza, venga acá a gastarse su dinero y a sacar a esta comunidad la primera de esa crisis en la
que se encuentra todo el país.

Luego, también quería decirle sobre la ayuda, la cuestionada ayuda a los clubs deportivos.
Yo creo
que estamos tergiversando cifras que no son del todo ciertas, ni del todo, ni
en una sola parte.
Porque están ustedes hablando de que no se apoya al deporte base y que el apoyo que aparece
consignado exclusivamente en las cuentas de la Conselleria de Cultura, cuando
ustedes saben perfectamente, porque ya lo hemos repetido en innumerables
ocasiones, que el deporte recibe ayudas desde infinidad de sitios.

Decía yo no hace mucho en una tribuna en un medio de comunicación que si no es los 114 millones de euros que están invertidos en el Plan de instalaciones deportivas recogido en el plan
Confianza, si no es eso invertir en el deporte base.
¡Pues claro que es invertir en el deporte base!
Se están poniendo instalaciones deportivas por toda la comunidad.
Pero, además, también se invierte en deporte base desde la Conselleria de Educación.
¿No es deporte base el deporte escolar y el deporte universitario?
Pues, también, con cantidades muy similares a las que se invierten desde la propia
Conselleria de Cultura.

Entonces, realmente, el apoyo al deporte no es algo que puedan ustedes
cuestionar por parte del Consell, porque es prácticamente indiscutido y somos, probablemente, una de las comunidades que más invierte en deporte, no solo en esos grandes eventos, que a ustedes les gusta
destacar, porque electoralmente igual les sirve para marcar alguna referencia
con su electorado, sino, además, en cuanto a esas instalaciones en donde se desarrolla el deporte base y el
deporte en edad escolar para todas esas, en todos los pueblos y sin distinción ni color.
Porque el plan Confianza se ha repartido de forma equitativa y
equilibrada en todo el territorio de la Comunidad Valenciana.

Quería además añadir que muy mal no tenemos que estar haciéndolo cuando el ranquin deportivo del deporte en edad escolar, según el Consejo Superior de Deportes de esta comunidad, es que somos la tercera
comunidad.
No se debe estar haciendo ni mucho menos mal sino todo lo contrario.

Y, por último, darle las gracias por su talante.
Evidentemente ha sido un placer
trabajar con ustedes y para este parlamentario ha sido un honor trabajar tanto
con mi propio grupo parlamentario, que ha sido magnífico durante toda esta legislatura, y también con ustedes los miembros de los grupos parlamentarios de la oposición, y en particular con la señora Segarra y el señor Torró y la señora Albiol y, por supuesto, el señor Pañella, porque gracias a eso yo creo que hemos tratado esta legislación con el talante deportivo que le correspondía.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Bueno, señorías, vamos a proceder a las votaciones.

Empezamos votando las diez enmiendas transaccionales.
Comienza la votación.
Votos a favor, 87.
Quedan aprobadas las referidas enmiendas.

Y ahora, señorías, votamos las enmiendas correspondientes a la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.
Comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 46.
Quedan desestimadas las referidas
enmiendas.

Señorías, continuamos con las enmiendas presentadas por el Grupo Parlamentario
Socialista.
Comienza la votación.
Votos a favor, 39; votos en contra, 48.
Quedan desestimadas las enmiendas del
Grupo Socialista.

Y, ahora, pasamos a las del Grupo Compromís.

Votamos, en primer lugar, la 158.
Comienza la votación.
Votos a favor, 88.
Queda aprobada la enmienda número 158.

Y, ahora, votamos el resto de enmiendas del Grupo Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
Señorías, votos a favor, 40; votos en contra, 48.
Quedan desestimadas el resto de
enmiendas del Grupo Compromís.

Señorías, continuamos con el articulado.

Votamos los artículos 1 y 2.
Comienza la votación.
Votos a favor, 81; votos en contra, 3; abstenciones, 4.
Quedan aprobados.

Votamos el artículo 3.
Comienza la votación.
Votos a favor, 53; votos en contra, 35.
Aprobado.

Votamos el artículo 4.
Comienza la votación.
Votos a favor, 85; votos en contra, 3.
Aprobado.

Votamos el artículo 5.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 32; abstenciones, 4.
Aprobado.

Señorías, votamos el artículo 6.
Comienza la votación.
Votos a favor, 88.

Señorías, votamos el artículo 7.
Comienza la votación.
Votos a favor, 56; abstenciones, 31.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 8.
Comienza la votación.
Votos a favor, 53; votos en contra, 29; abstenciones, 6.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 9.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; abstenciones, 32.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 10.
Comienza la votación.
Votos a favor, 53; votos en contra, 31; abstenciones, 3.
Aprobado.

Votamos el artículo 11.
Comienza la votación.
Votos a favor, 53; abstenciones, 35.
Queda aprobado.

Votamos del 12 al 14.
Comienza la votación.
Votos a favor, 85; abstenciones, 3.
Aprobados.

Votamos el 15.
Comienza la votación.
Votos a favor, 49; votos en contra, 36; abstenciones, 3.
Aprobado.

Votamos el 16.
Comienza la votación.
Votos a favor, 54; abstenciones, 34.
Queda aprobado.

Votamos el 17 y 18.
Comienza la votación.
Votos a favor, 85; abstenciones, 3.
Quedan aprobados.

Votamos el 19.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 31; abstenciones, 5.
Queda aprobado.

Votamos el 20.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; abstenciones, 32.
Aprobado.

Votamos el 21.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51; votos en contra, 32; abstenciones, 5.
Queda aprobado.

Votamos el 22.
Comienza la votación.
Votos a favor, 88.
Queda aprobado.

Señorías, votamos el 23 y 24.
Comienza la votación.
Votos a favor, 56; votos en contra, 32.
Quedan aprobados.

Votamos el 25.
Comienza la votación.
Votos a favor, 56; abstenciones, 32.
Queda aprobado.

Votamos del 26 al 28.
Comienza la votación.
Votos a favor, 88.
Quedan aprobados.

Votamos el artículo 29.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 32; abstenciones, 3.
Queda aprobado.

Votamos, señorías, del 30 al 32.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; abstenciones, 36.
Quedan aprobados.

Votamos el 33.
Comienza la votación.
Votos a favor, 49; votos en contra, 4; abstenciones, 35.
Queda aprobado.

Votamos el 34.
Comienza la votación.
Votos a favor, 83; abstenciones, 5.
Queda aprobado.

Votamos el 35.
Comienza la votación.
Votos a favor, 49; votos en contra, 3; abstenciones, 36.
Queda aprobado.

Y, ahora, votamos del 36 al 43.
Comienza la votación.
Votos a favor, 49; abstenciones, 39.
Quedan aprobados.

Votamos el 44.
Comienza la votación.
Votos a favor, 84; abstenciones, 4.
Queda aprobado.

Votamos del 45 al 50.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; abstenciones, 36.
Quedan aprobados.

Votamos el 51.
Comienza la votación.
Votos a favor, 80; abstenciones, 7.
Queda aprobado.

Votamos el 52.
Comienza la votación.
Votos a favor, 56; abstenciones, 32.
Queda aprobado.

Votamos el 53.
Comienza la votación.
Votos a favor, 56; votos en contra, 32.
Queda aprobado.

Votamos el 54.
Comienza la votación.
Votos a favor, 88.
Queda aprobado.

Votamos, señorías, el artículo 55.
Comienza la votación.
Votos a favor, 47; abstenciones, 39.
Queda aprobado.

Señorías, votamos el artículo 56.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 32; abstenciones, 4.
Queda aprobado.

Votamos el 57.
Comienza la votación.
Votos a favor, 84; abstenciones, 4.
Queda aprobado.

Votamos el 58.
Comienza la votación.
Votos a favor, 56; votos en contra, 32.
Aprobado.

Votamos, ahora, del 59 al 61.
Comienza la votación.
Votos a favor, 88.
Quedan aprobados.

Votamos el 62.
Comienza la votación.
Votos a favor, 57; abstenciones, 31.
Queda aprobado.

Ahora votamos, señorías, el 63 y 64.
Comienza la votación.
(Remors) Perdón, señorías, procedemos a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 88.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Y ahora, señorías, votamos el 65.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 4; abstenciones, 32.
Aprobado.

Votamos el artículo 66.
Comienza la votación.
Votos a favor, 48; votos en contra, 32; abstenciones, 4.
Queda aprobado el
referido artículo.

Ahora, votamos el artículo 67.
Comienza la votación.
Votos a favor, 84; abstenciones, 4.
Queda aprobado.

Y, ahora, señorías, votamos el 68.
Comienza la votación.
Votos a favor, 56; abstenciones, 32.
Queda aprobado.

Señorías, votamos el 69 y 70.
Comienza la votación.
Votos a favor, 85; abstenciones, 3.
Quedan aprobados.

Votamos el 71.
Comienza la votación.
Votos a favor, 56; votos en contra, 31.
Aprobado.

Señorías, votamos el 72.
Comienza la votación.
Votos a favor, 84; abstenciones, 4.
Queda aprobado.

Votamos, ahora, el 73 y 74.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; votos en contra, 32.
Quedan aprobados.

Y, ahora, votamos del 75 al 87.
Comienza la votación.
Votos a favor, 88.
Quedan aprobados.

Votamos el 88.
Comienza la votación.
Votos a favor, 55; abstenciones, 33.
Queda aprobado.

Señorías, ahora votamos del 89 al 95.
Comienza la votación.
Votos a favor, 84; abstenciones, 3.
Quedan aprobados.

Votamos el 96.
Comienza la votación.
Votos a favor, 53; abstenciones, 35.
Queda aprobado.

Votamos el 97.
Comienza la votación.
Votos a favor, 87.
Queda aprobado.

Votamos el 98.
Comienza la votación.
Votos a favor, 56; votos en contra, 31.
Queda aprobado.

Señorías, votamos el 99.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; abstenciones, 35.
Queda aprobado.

Votamos el artículo 100.
Comienza la votación.
Votos a favor, 84; abstenciones, 4.
Queda aprobado.

Votamos el 101.
Comienza la votación.
Votos a favor, 54; abstenciones, 32.
Queda aprobado.

Y, ahora, votamos del 102 al 107.
Comienza la votación.
Votos a favor, 87; votos en contra, 1.
Quedan aprobados.

Votamos el 108.
Comienza la votación.
Votos a favor, 56; abstenciones, 32.
Queda aprobado.

Votamos el 109.
Comienza la votación.
Votos a favor, 56; votos en contra, 32.
Queda aprobado.

Y, ahora, votamos del 110 al 116.
Comienza la votación.
Votos a favor, 87.
Quedan aprobados.

Votamos el 117.
Comienza la votación.
Votos a favor, 56; abstenciones, 31.
Queda aprobado.

Votamos el 118.
Comienza la votación.
Votos a favor, 88.
Aprobado.

Votamos el 119.
Comienza la votación.
Votos a favor, 53; abstenciones, 35.
Queda aprobado.

Ahora, votamos del 120 al 124.
Comienza la votación.
Votos a favor, 88.
Quedan aprobados.

Votamos el 125.
Comienza la votación.
Votos a favor, 56; votos en contra, 31.
Queda aprobado.

Votamos del 126 a 137.
Comienza la votación.
Votos a favor, 87; votos en contra, 1.
Quedan aprobados.

Votamos el 138.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52; votos en contra, 4; abstenciones, 32.
Queda aprobado.

Votamos el 139.
Comienza la votación.
Votos a favor, 84; abstenciones, 4.
Queda aprobado.

Votamos, ahora, señorías, del 140 al 143.
Comienza la votación.
Votos a favor, 84.
Queda aprobado el artículo del 140 al 143.

Y, ahora, votamos el 144.
Comienza la votación.
Votos a favor, 56; abstenciones, 32.
Queda aprobado el 144.

Y, ahora, votamos del 145 al 169.
Comienza la votación.
Votos a favor, 85; abstenciones, 3.
Quedan aprobados.

Votamos el 170, señorías.
Votos a favor, 53; votos en contra, 31; abstenciones, 3.
Queda aprobado el
referido artículo.

Votamos del 171 al 175.
Comienza la votación.
Votos a favor, 88.
Quedan aprobados los referidos artículos.

Votamos la disposición adicional primera.
Comienza la votación.
Votos a favor, 86; abstenciones, 2.
Queda aprobada la disposición.

Votamos la disposición adicional segunda.
Comienza la votación.
Votos a favor, 85; abstenciones, 3.
Queda aprobada.

Votamos la disposición transitoria primera.
Comienza la votación.
Votos a favor, 85; abstenciones, 3.
Queda aprobada.

Y, ahora, votamos la disposición transitoria segunda.
Comienza la votación.
Votos a favor, 88.
Queda aprobada.

Ahora, votamos la disposición derogatoria.
Comienza la votación.
Votos a favor, 87.
Queda aprobada la disposición derogatoria.

Ahora, vamos con las finales.
Disposición final primera.
Comienza la votación.
Votos a favor, 83; abstenciones, 2.
Queda aprobada la disposición final primera.

Ahora, vamos con la disposición final segunda.
Comienza la votación.
Señor Marí.
.
.
Votos a favor, 85; abstenciones, 3.
Queda aprobada.

Votamos, ahora, la disposición adicional tercera.
Comienza la votación.
Votos a favor, 84; abstenciones, 4.
Queda aprobada.

Y ahora votamos la disposición final cuarta, que es la última.
Comienza la votación.
(Veus) Venga, señorías, comenzamos.
.
.
es normal.
Venga, señorías, vamos a votar, ahora en serio.
Comienza la votación.
Votos a favor, 85; abstenciones, 3.
Queda aprobada la disposición final cuarta.

Y ahora vamos a votar la exposición de motivos.
Señorías, Comienza la votación.
Votos a favor, 50; votos en contra, 3; abstenciones, 39.
Queda aprobada la
exposición de motivos.

A ver, señorías, queda una votación.
Vamos a hacer la votación a la totalidad.
Comienza la votación.
Señorías, votos a favor, 53; abstenciones, 35.
Queda aprobada la Ley del deporte y la
actividad física de la Comunidad Valenciana.

Les comunico que el pleno se reanudará esta tarde a las cinco.

Se suspende la sesión.
(La senyora presidenta colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 1 minut)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 3 minuts)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

Pregunta 1.
147 a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maritina Hernández Miñana, sobre les mesures de suport al sector pesquer, que formula el diputat senyor César Sánchez Pérez (GP Popular) (RE número 74.
283).

El senyor vicepresident primer:

Pregunta 1.
147, que formula el diputat il·lustre senyor César Sánchez Pérez, a l'honorable senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, sobre les mesures de recolzament al sector pesquer.

Senyor Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora consellera.

De todos es conocida la importancia del sector pesquero en la Comunidad
Valenciana, donde da trabajo a más de cinco mil personas de modo directo y su producto en primera venta es de
35.
000 toneladas.
.
.
Se cifra en 110 millones de euros.

La flota pesquera de la Comunidad Valenciana se compone en su actualidad de 791
embarcaciones.
En los últimos años el sector se enfrenta a una situación delicada con mermas importantes en el volumen de pesca desembarcada y
disminuciones de los precios medios de las principales especies capturadas en
toda la comunidad, a lo que hay que añadir la escalada de los precios del petróleo, la escasez de mano de obra disponible en el sector de la pesca y la situación de sobreexplotación de los recursos.

Frente a esta situación, la Conselleria de Agricultura, Pesca i Alimentación ya presentó a finales de 2008 el plan director de pesca con actuaciones y con medidas para
el fomento de la pesca y la mejora de la situación económica del sector, que están consiguiendo paliar la delicada situación a la que se enfrenta el sector desde hace unos años, agudizada especialmente por la situación de crisis económica que vive en estos momentos España.
Un plan director encaminado a ayudar a este importante sector en la Comunidad
Valenciana, que genera, como he dicho, más de cinco mil puestos de trabajo, y que, además, tiene un valor añadido porque supone, en muchos casos, una actividad económica tradicional con un fuerte componente para nuestra oferta turística, como es el caso de Calpe, que cuenta con una lonja
(inintel·ligible) .
.
.
que permite que cada año miles de turistas pasen a ver las actividades de los responsables de la lonja,
de los pescadores, (inintel·ligible) .
.
.
y demás profesionales del sector de la pesca en Calpe.

Mejorar la competitividad de nuestro sector, nuestra oferta turística y la puesta en marcha de mecanismos que garanticen los puestos de trabajo
y la permanencia de las embarcaciones son acciones necesarias para tan
importante y querido sector en nuestra comunidad.

Señora consellera, ¿podría decirnos qué medidas concretas a favor del sector pesquero se han puesto en marcha
recientemente desde su departamento para seguir dándole a este sector el apoyo que necesita?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Sánchez.

Honorable senyora consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:

Gràcies, president.

Moltes gràcies, senyoria.

I molt bona vesprada a les seues senyories.

Efectivament, com vosté molt bé acaba de dir, la pesca és una activitat rellevant a la nostra comunitat.
És una activitat rellevant, no sols econòmicament, sinó també des del punt de vista social per aquells punts on se situa l'activitat pesquera.
Però també és molt rellevant des del punt de vista mediambiental i des del punt de vista de
la sostenibilitat d'un ecosistema, en este cas, del Mediterrani, que és un ecosistema molt important per a tots els valencians.

És realment una activitat, que a més de promoure activitat econòmica i sostenibilitat econòmica, promou sostenibilitat i biodiversitat en l'ecosistema, com li dia, del Mediterrani.

És, per tant, un element articulador del nostre paisatge i un element que en la
seua conservació estem apostant moltíssim per la conservació del paisatge de la Comunitat Valenciana.
Per això, totes les nostres decisions en matèria de política pesquera tenen eixa doble vessant i eixe doble punt de vista.
La
sostenibilitat de l'activitat econòmica en si mateixa, que és fonamental per a la rendibilitat de tots els mariners i pescadors, però sense dubte també per a la sostenibilitat de l'ecosistema, perquè ahí, com molt bé vosté ha dit, n'hi ha una altra activitat afegida, que no sols és la del paisatge i el territori, sinó també l'activitat econòmica de caràcter turístic que va aparellada a la idea d'un territori ben conservat i en condicions.
Per tant, activitat econòmica i mediambiental que confluïxen en totes les nostres mesures per al sector pesquer.

Quan vosté estava parlant de la situació en estos moments del sector de la pesca, ha nomenat alguns dels aspectes més importants i contra els quals mosatros en estos moments estem implantant
mesures per a lluitar contra ells, com són els alts costos de producció per al sector, la sobreexplotació de recursos naturals, de recursos de la pesca, que inclou d'una forma també directa, com vosté dia, en la disminució del volum de vendes i, per tant, en la rendibilitat de l'activitat; però, sense dubte, també tractem de lluitar contra el preu mitjà de les vendes que cada vesprada els nostres pescadors fan al desembarcar en les
nostres llotges.

Per això, per atacar directament estos problemes, ficàrem en marxa un pla director, del qual n'hi ha una sèrie de mesures que són absolutament rellevants i que ja comencen a donar resultats, com és allò relacionat en les estacions de venda de petroli, que s'està fent una gestió conjunta en este moment que permet abaratir la seua compra, que és el cost més alt en estos moments.
S'estan ficant postes en totes les nostres llotges que permeten una gestió directa per part de les confraries, donant sempre el protagonisme a les pròpies confraries com a gestors dels seus propis costos de producció.

Però crec que n'hi ha unes altres mesures, que són absolutament pioneres i que realment són rellevants, i van a tindre un impacte en breu i mig termini, com són totes les accions de promoció que estem juntament a les confraries, perquè, com dia, sempre tractem de donar el protagonisme als propis actors de l'activitat econòmica, i sense dubte amb tots els ajuntaments que tenen llotges i que tenen
activitat pesquera.

Uns convenis que, promoguts i cofinançats des de la pròpia conselleria, estan impulsant activitats de promoció i de foment del consum del peix fresc en tot el litoral de la Comunitat
Valenciana.

I juntament a eixes activitats de caràcter promocional, que és un instrument més de caràcter comercial, estem implantant, ja s'ha creat, un nucli, un centre tecnològic per a l'estudi dels nostres recursos pesquers, que s'ha fet en un conveni entre la Universitat Catòlica de València, que té una universitat d'Estudis del Mar, i l'Institut Valencià d'Investigacions Agràries com a nucli del potencial investigador de la Comunitat Valenciana.
I al
mateix temps que estem tractant d'impulsar activitats d'industrialització i de primera comercialització.

Però me pareix molt rellevant i molt important dir que a més de totes les accions directes que mosatros estem treballant juntament al món de la pesca, també estem col·laborant amb ells, en aspectes que no depenen de mosatros, però que estan influint molt negativament en l'activitat, com són el tema de les prospeccions petrolíferes i com és l'esborrany de la llei de pesca sostenible que en estos moments s'està tractant de treballant.
Dos aspectes clarament negatius per al sector.
Dos
aspectes que van a tindre un impacte molt important i negatiu en el sector,
sense dubte el de les prospeccions petrolíferes en el sector de la pesca per la disminució de recursos i per l'impacte que dia abans sobre el medi marítim.
Per tant.
.
.
, i els mariners bé ho saben, perquè ja ho patiren fa trenta anys, que l'impacte és absolutament nefast, però també estem tractant que en el parlament no se tramite l'esborrany actual de la llei de pesca, que anul·la el valor de les confraries, que mosatros considerem protagonistes de l'activitat pesquera, i que anul·la la capacitat de les llotges de gestionar el peix en primera pesca.
I com vosté molt bé ha dit, és activitat turística i és activitat per als mariners i per als pescadors.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
092 al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre les mesures d'estalvi d'energia, que formula el diputat senyor Vicente Betoret Coll (GP Popular) (RE número 72.
668).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Pregunta 1.
092, que formula l'il·lustre diputat senyor Vicente Betoret Coll, al conseller d'Infraestructures i Transport sobre les mesures d'estalvi d'energia.

Senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Senyores i senyors diputats.

La energía es fundamental para el desarrollo de un país.
Quizá.
.
.
, bueno, seguro que no descubro nada y no es nada que no hayamos oído hasta el momento.
Pero es un tema que marca la actualidad en los últimos meses, en los últimos años, y que preocupa y ocupa a gobiernos, a empresarios, a comerciantes, a
ciudadanos, en definitiva a todos.

Producir lo mismo utilizando menos energía implica hacer un mejor uso de nuestros recursos energéticos, algo que en la Comunitat Valenciana es posible gracias a las políticas activas que en materia de ahorro energético se están llevando a cabo en todos los sectores de la sociedad.

Y el gobierno valenciano, en esa apuesta firme y decidida de promover la
eficiencia energética en todos los sectores, especialmente en las administraciones públicas, está desarrollando una serie de actividades y de propuestas a través de la Agencia Valenciana de la Energía dirigidas a fomentar el ahorro energético.

Por eso, desde el Grupo Parlamentario Popular, queremos preguntarle al conseller: ¿cuáles son las actuaciones del Consell para fomentar el ahorro y la eficiencia
energética en los diferentes sectores económicos de la comunitat?
¿Y qué resultado están obteniendo?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Betoret.

Honorable senyor conseller d'Infraestructures i Transport.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Las actuaciones que realiza la Conselleria de Infraestructuras y Transporte a
través de la Agencia Valenciana de la Energía se engloban dentro de las medidas propuestas en el Plan de ahorro y eficiencia
energética, que tiene como objetivo fundamental reducir la intensidad energética, es decir, la cantidad de energía consumida necesaria para producir cada unidad de producto interior bruto en la
Comunidad Valenciana.

Las acciones más importantes en esta materia se encuadran dentro del programa marco «Ahorra con energía», dirigido a todos los sectores de la sociedad; me refiero al sector de
transporte, de la industria, la agricultura, sector residencial y terciario,
etcétera.

Voy a ilustrar a su señoría con unos datos el trabajo que lleva a cabo la Agencia Valenciana de la Energía.

Desde el año 2007 se han concedido numerosas ayudas para inversiones en los distintos
sectores a los que antes me refería.

En el sector de la industria, para sustitución de equipos, mejoras de rendimiento energético de las instalaciones industriales, diversificación a gas natural, etcétera, por valor de 13,1 millón de euros.

En el sector de la edificación, para apoyo de la construcción de edificios de alta calificación energética, rehabilitación energética de la envolvente de los edificios, mejora de la eficiencia en la iluminación interior e instalaciones térmicas y renovación de ascensores, ayudas por un importe de 3,4 millones de euros.

Quiero además reseñar, en lo que se refiere a este sector, se está poniendo en marcha el registro de certificación de eficiencia energética de edificios.

Ayuntamientos y servicios públicos, para la mejora de eficiencia en el alumbrado público su introducción de la tecnología led en las redes semafóricas, o mejoras energéticas en las instalaciones de regulaciones de agua, por valor de 7,7 millones de
euros.

Y en los sectores de agricultura y cogeneración se han apoyado proyectos por un importe de 1.
100.
000 euros.

Por otra parte, desde 2007 se han realizado 250 auditorías energéticas a industrias, grandes edificios, comunidades de regantes, flotas de
transporte y alumbrado público, con ayuda concedida de 1,7 millones de euros.

En el sector del transporte hemos concedido ayudas por valor 11,8 millones de
euros, destacando la realización de 30 programas de movilidad urbana sostenible en grandes municipios de
nuestra comunidad y 29 planes de transporte en polígonos industriales y empresas.
Y también la implantación de sistemas de bicicletas de uso público en 29 municipios de la comunidad, con más de 4.
700 bicicletas puestas en circulación en 236 bases.

Igualmente se han formado en conducción eficiente a más de 6.
000 personas, entre conductores y profesores, tanto de turismos como de
vehículos industriales, para los que hemos visto destinados 1.
100.
000 dólares, eh.
.
.
, euros -perdón.
(Veus)

Cabe destacar, asimismo, el programa coche, dentro del cual hemos apoyado la
adquisición de 1.
120 vehículos alimentados con sistemas y combustibles alternativos, propulsión eléctrica, pila de combustible, híbridos o alimentados por gas natural, gas licuado, de petróleo o hidrógeno, con una aportación de La Generalitat de 2,4 millones de euros.

Finalmente, desde la puesta en marcha de los conocidos planes Renove, se han
introducido más de 375.
000 electrodomésticos de alta eficiencia, se han sustituido alrededor de 4.
000 calderas por
otras de alta eficiencia y condensación, y se han cambiado 11.
000 equipos de aire acondicionado.
Por cierto, dado el éxito de las distintas líneas de este plan, hemos introducido también una nueva línea con el plan Renove de ventanas.

En total, hasta la fecha hemos destinado para estos planes Renove más de 35,5 millones de euros.

En definitiva, y fruto, entre otros motivos, de estas medidas emprendidas por
La Generalitat, la eficiencia energética en la comunidad ha mejorado un 17% en estos últimos cuatro años.
Es decir, más de un 4% anual, muy por encima de la media del país.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
148 a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maritina Hernández Miñana, sobre el futur de la política agrària comuna, que formula el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa (GP Popular) (RE número 74.
284).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Pregunta 1.
148, que formula l'il·lustre diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa, a l'honorable senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, sobre el futur de la política agrària comú.

Senyor Ballester.

Si no pulsa no le puedo dar la palabra.

El senyor Ballester Costa:

Ya parece que va esto, señor presidente.
Muchas gracias.

Señora consellera, sabido es de todos, sobre todo los miembros de esta cámara, la importancia que tiene para la economía de la Comunidad Valenciana la agricultura, y por supuesto cualquier cosa
externa o externalidad que le pueda afectar a la misma.

Sabido es también por todos, todos los que quieren saberlo, por lo menos así, del trabajo que desde la Conselleria de Agricultura se lleva a cabo todos los
días para la mejora, la reforma y sobre todo para el impulso necesario que
necesita la agricultura valenciana de cara a poder seguir siendo un factor y
tener un peso importantísimo en el PIB de la Comunidad Valenciana y en el PIB nacional.

También es sabido por todos, sobre todo algunos que nos preocupamos de hacer el
seguimiento exhaustivo, que desde el estado, desde el gobierno central, que es
el que tiene las competencias, se está gestionando a nivel de política agraria común, se está gestionando cuál es la participación de España en ese pastel, por llamarlo de alguna forma, en ese pastel que no es otro que
el reparto y seguir teniendo la fuerza importante de las subvenciones que desde
allí pueden llegar, para ellas a su vez ser distribuidas en lo que es el concierto
de la política agraria común de este país, España, y por supuesto la parte que a la Comunidad Valenciana le puede tocar.

Sabido es, por otro lado, señora consellera, de los momentos en los cuales estamos viviendo de crisis y que la agricultura
vuelve a ser uno de los sectores importantes y que podemos usar de motor dentro
de esta comunidad.

Dicho eso, y visto lo visto, visto lo pasado, donde se ha negociado tarde, mal
y peor, yo quisiera saber, o quisiéramos saber desde el Grupo Popular, cuáles son.
.
.
, cuál es, mejor dicho, cuál es la postura de la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación que usted preside y gestiona, dicho sea de paso, y gestiona bien, ante la
postura de la próxima negociación por parte de las autoridades competentes de esa política agraria común -sabido, y vuelvo a repetir, sabido es-, de la importancia que la misma tiene para los valencianos y valencianas que se
dedican a esa profesión.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Ballester.

Honorable senyora consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:

Gràcies, president.

Senyor Ballester.

Senyores i senyors diputats.

Efectivament, la política agrària comuna, des del principi, des de la seua concepció, ha sigut un dels pilars fonamentals del procés en la construcció de la Unió Europea.

Per tant, Europa sempre ha considerat estratègic este sector, que ha mantingut una cohesió de caràcter social, però també territorial, per a tots els països que des del principi es van integrar en ella.

No obstant això, amb el transcurs del temps, la PAC, la política agrària comuna, ha anat perdent una fermesa en la seua.
.
.
, diríem, en el seu impacte, tant en els pressupostos com en el seu impacte de caràcter social, en les polítiques de la Unió Europea.
S'ha passat del 75% del pressupost que tenia en l'any 1985 al 39 previst per al 2013.
Menys del 0,45% del PIB de la Unió Europea.
Això a pesar que es tracta d'una política que garantix la seguretat alimentària per a 500 milions d'europeus, perquè és el tipus d'aliment que realment manté tots els estàndards de la seguretat alimentària, proporciona més de 13 milions de llocs de treball i protegix i manté d'una forma directa més del 47% del territori de la Unió Europea.

Per tant, estem parlant de garantia alimentària, estem parlant de garantia territorial i estem parlant d'un model de desenrotllament socioeconòmic per a Europa.

Per això, mosatros creguem que ha arribat el moment de tornar a plantejar com a prioritària esta política de defensa d'una activitat que va molt més allà del seu impacte en el PIB, de la seua repercussió econòmica, sabent que és moltíssima i que en moment de crisi se veu clarament la influència d'eixa activitat econòmica.

Estem en uns moments en què s'inicia de nou, després que en el 2003 passàrem una revisió de la PAC, tradicionalment conegut com a chequeo médico, que no ha tingut molt d'èxit i, és clar, no ha tingut un impacte positiu en l'agricultura mediterrània i en la d'esta comunitat, s'inicien de nou unes noves negociacions per a una PAC nova a partir de 2014.
I se
fa en un context econòmic molt diferent, és clar, de crisi econòmica total, en un context en què n'hi ha revisió pressupostària en la Unió Europea cara a les perspectives financeres del 2014, i amb una incorporació de nous països, amb una càrrega agrària molt important i, a més, liderats per dos països que volen marcar camí, com són Polònia i Hongria.

Enfront d'esta situació, mosatros, que negocia el Govern d'Espanya.
.
.
Tenim un govern que ha sigut incapaç, fins ara, de fer una anàlisi de l'impacte que podria tindre qualsevol simulació econòmica en el nostre territori.
Per tant, no tenim dades de caràcter econòmic que puguen dir-mos què passaria si la PAC fóra d'un model o d'altre.

I mosatros, enfront d'eixa situació, en què demanem en cada sectorial eixa anàlisi absolutament necessària d'impacte en la nostra agricultura -en la de tota Espanya, perquè se juga molt tot l'estat, però, és clar, en la de la Comunitat Valenciana-, estem demanant-li al Govern d'Espanya una posició ferma i contundent que faça mantindre el pressupost, que mos done criteris de repartiment justos, criteris
de repartiment justos i objectius que per a una comunitat com la nostra, que
som el 10% de l'aportació a l'agricultura nacional, que som el 5% del territori.
.
.
Llavors, l'aportació del 10% la fem en el 5% del territori i sols rebem el 3%.

Està parlant de mecanismes de gestió de mercat, està parlant de mecanismes que permeten la defensa dels productes en els mercats,
perquè és el que ací sabem fer i estem fent.
I estem parlant, és clar, d'assegurances no sols contra les inclemències meteorològiques, sinó també d'assegurances que lluiten contra la volatilitat dels preus i els sistemes d'especulació de preus que en estos moments s'estan donant.
Estem parlant d'assegurances que garantisquen la renda agrària, perquè en este moment ja no és un problema conjuntural, quan se parlava d'especulació per increment de les matèries primeres, ja s'està convertit la baixa rendibilitat en un problema de caràcter estructural.

Per tant, tenim de desenrotllar mecanismes nous i innovadors que permeten
lluitar contra eixa baixa rendibilitat que, com dic, jo crec fermament que és de caràcter ja quasi estructural i necessita mecanismes ferms.

Per tant, mosatros li estem demanant al Govern d'Espanya una defensa important, potent.
Estem demanant-li un període transitori llarg, com el tingué Espanya quan va entrar perquè.
.
.
Efectivament, no beneficiarà els països que s'incorporen a la Unió Europea, però, és clar, beneficiarà els nostres països, un país com Espanya, que és clarament perceptor.
I estem demanant-li, sobretot, que siga una política d'estat i que donat que la PAC és el primer.
.
.
, aportació de fons europeus a l'estat espanyol, eixa siga la consideració de política d'estat i a ella se dirigisca la defensa dels nostres interessos.
I, és clar, quan parlem de política d'estat, política de comunitats autònomes i, és clar, de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
149 a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maritina Hernández Miñana, sobre l'acord agrari entre el Marroc i la Unió Europea, que formula el diputat senyor Fernando M.
ª Giner Giner (GP Popular) (RE número 74.
285).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Pregunta 1.
149, que formula l'il·lustre diputat senyor Fernando Giner Giner a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació sobre l'acord agrari entre el Marroc i la Unió Europea.

Senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, a la preocupació que acaba vosté de comentar al voltant del que va a suposar i la transcendència que té la negociació de la PAC, com sap vosté molt bé, en les últims mesos hem assistit, també amb moltíssima preocupació, al procés que ha seguit l'acord agrícola i pesquer de la Unió Europea i del Marroc.

Des del meu grup parlamentari hem advertit en reiterades ocasions de les conseqüències que este acord pot tindre per a l'agricultura, i que tindrà sense dubte per a l'agricultura mediterrània en general, i de la valenciana en particular, amb l'esperança frustrada repetidament que per part del govern socialista del senyor Zapatero
es prenguera consciència de la gravetat d'este acord i que hagueren pres bona nota i hagueren extremat les exigències espanyoles per a parar un autèntic drama per al nostre camp i per als nostres llauradors.

Però mire vosté, senyora consellera, hem vingut constatant que el govern socialista del senyor
Zapatero ha assistit impassible davant un acord injust de la Unió Europea i del Marroc, que va a suposar, si no se li posa remei, la destrucció de milers de llocs de treball i també l'abandonament de milers d'hectàrees.

I tot açò ocorre en uns moments de greu crisi econòmica, financera i social, un moment en què batem a tota Espanya rècords d'atur i en un moment en què la imatge d'Espanya està per terra, afectant, com no podia ser d'altra manera, a la nostra credibilitat davant tots els mercats internacionals.

L'interés del govern central del senyor Zapatero respecte a la defensa dels interessos
de l'agricultura, hem pogut constatar en els últims anys que és nul.
És més, han utilitzat l'agricultura com a moneda de canvi amb què pagar la seua pròpia i extrema debilitat i dissimular el poc o res que pinten en l'àmbit europeu.
Una vegada més mos dóna este govern l'esquena als interessos de la Comunitat Valenciana.

El ben cert és que no han fet res, absolutament res per a evitar que les taronges, les
fruites, les hortalisses valencianes siguen castigades amb la concessió de millors condicions per a estos productes que al mateix Marroc.
I açò -no cal insistir massa per obvi que resulta- suposaria que Marroc podrà vendre més barat, perquè, és clar, que tenen costs socials, salarials més baixos, també costs mediambientals més baixos, que mosatros, per no dir costs pràcticament nuls.
Per a ells no s'han d'aplicació les exigències fitosanitàries que, en canvi, a mosatros sí que mos exigixen.

Si no es posa remei esta qüestió, assistirem a un increment de les exportacions marroquines en detriment de les
espanyoles, sense aranzels ni preus mínims, que, d'estar col·locats, són preus d'autèntica risa.

Les contrapartides per a la unió passen per productes com la llet, la carn o els cereals, substancialment
productes del nord de la unió i no mediterranis, i sacrificant, per tant, els interessos legítims de la nostra agricultura.

Hem reiterat des del nostre grup parlamentari que eixe acord firmat el passat
mes de desembre suposava en la pràctica una liberalització comercial agrícola i pesquera que preveu eixe recíproc acord, i que som conscients que en este moment estem en el fil d'eixa navaixa que pot inclinar la balança cap a un costat o cap a un altre.
Està pendent l'acord del vistiplau de l'eurocambra i del parlament marroquí.

Bé.
Davant esta trista situació que li acabe de dibuixar, li pregunte: quina és la postura de la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació sobre els termes concrets d'este acord?

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Giner.

Honorable senyora consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:

Gràcies, senyor president.

Senyor Giner.

Senyores i senyors diputats.

Efectivament, vosté ho acaba de dir, un acord que de formalitzar-se finalment per l'eurocambra, suposarà.
.
.
, o de ratificar-se finalment, suposarà un greuge molt gran i un impacte molt important, és clar, negatiu, per a la nostra agricultura.

La liberalització dels productes agrícoles, dels productes agrícoles i dels seus transformats, i dels productes de la pesca serà una realitat amb la ratificació d'eixe acord.
I com vosté molt bé dia, eixa liberalització real implicarà la competència deslleial amb els productes propis de la nostra comunitat.

Quina és la nostra postura enfront d'açò?
És la mateixa postura del sector, perquè mosatros duem treballant este tema junt al sector, junt a totes les entitats i
tots els interlocutors, junt a les cooperatives, junt als productors i junt al
món de la comercialització.

I, per tant, fruit d'eixe treball en conjunt que hem fet, s'ha firmat un acord, s'ha firmat un manifest en contra de la ratificació de l'acord.

Per una altra part, també estem treballant amb els europarlamentaris.
I hui convide des d'ací a tots els europarlamentaris que formen part d'algun grup que estiga ací representat en la cambra, que no recolzen este acord amb el parlament europeu,
que no el recolzen, perquè, com vosté ha dit, tindrà un impacte sobre els llocs de treball, però també sobre la superfície cultivable de la nostra comunitat.

Per tant, és un impacte econòmic, és un impacte territorial i és un impacte mediambiental, però, sobretot, tindrà un impacte molt negatiu per a tots els consumidors de la Unió Europea, perquè no se garantix la seguretat alimentària quan s'està parlant de productes produïts en països tercers, en països, en este cas, com el Marroc, que tenen autoritzats i que seguixen treballant
segons mètodes que ací en este moment ja no se poden utilitzar.

Per tant, n'hi ha deslleialtat quant a costos de producció, n'hi ha deslleialtat quant a capacitat de produir i a productivitat, perquè no podem utilitzar matèries actives que garantix lluita contra plagues o de caràcter fitosanitari, que són molt més econòmiques, però, sobretot, també afecta al món del consum, com dia abans, perquè eixes matèries actives ací no se poden utilitzar perquè deixen residus que teòricament.
.
.
, o creguem que són nocius per a la salut dels consumidor.

Per tant, jo crec que ací la nostra tasca en este moment és aconseguir que l'eurocambra no ratifique l'acord, treballar amb els europarlamentaris perquè no el ratifiquen, però també fer una consciència social important, fer que tota la ciutadania europea -no a soles la de la nostra comunitat, perquè té una implicació econòmica i territorial-, que tota la ciutadania europea conega quins són els riscos per a la seua salut per consumir productes d'eixes característiques, perquè no a soles és una qüestió econòmica, com dia.
Seria molt important que el consumidor sabera que, a més, està afectant.
.
.
, està atacant al model de producció europea, al model de sostenibilitat d'un territori i al model de sostenibilitat d'una activitat econòmica, però, a més, també pot afectar seriosament a la seua salut.

Però a mi el que més me preocupa quan se ratifica des del Govern d'Espanya un acord d'estes característiques és que no se pensa realment en el sector, perquè mosatros no estem contra el lliure comerç.
Al contrari, creguem que se té d'avançar clarament en el lliure comerç entre tots els països i, per descomptat, també el producte agrícola.
Però se tenen d'establir mecanismes de compensació per a aquelles produccions que ixen perjudicades per eixos acords, i ací l'únic mecanisme de compensació que hi ha havut ha segut precisament per a Marroc.
¿Per a la producció mediterrània?
Ningun mecanisme de compensació; per a la producció marroquina, el permís perquè puguen transformar-se 700.
000 hectàrees en superfície cultivable i fons europeus per valor de 70 milions d'euros.
Eixe és l'efecte «corrector» d'aplicar un acord d'estes característiques: les duanes lliures, sense aranzels, competixen en el mateix període de temps en què mosatros estem exportant els nostres productes.
Per tant, deslleialtat des de
tots els punts de vista, i competència directa, i mecanismes de compensació zero per a la nostra comunitat, zero per a Espanya, i, tanmateix, com dia adés, amb fons, 70 milions d'euros d'Europa, se podran transformar 700.
000 hectàrees en Marroc, hectàrees que van a anar directament a produir els productes que no van a tindre
ningun aranzel, que van a poder entrar lliurement en el nostre país i que, a més, van a competir en el mateix període de temps amb els nostres productes.

I, a més, quan parle de mecanismes de compensació, estic diguent que n'hi han altres produccions europees que per tecnologia estan competint en els
mercats de franja alta.
Tampoc ahí mosatros hem tengut ningun mecanisme de compensació.
Per tant, estem competint amb deslleialtat per costos, per preu, en Europa,
amb Marroc, i estem competint en una franja de tecnologia més alta amb altres països.
Mosatros creguem que la debilitat del Govern d'Espanya se veu precisament quan ratifica un acord d'açò i no és capaç d'obtindre ningun mecanisme de compensació per a la nostra agricultura.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
153, al Consell, que respon la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maritina Hernández Miñana, sobre les ajudes de la Unió Europea, que formula el diputat senyor Josep Maria Pañella Alcàcer (GP Compromís) (RE número 74.
328).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Pregunta 1.
153, que formula l'il·lustre diputat senyor Josep Maria Pañella Alcàcer al Consell sobre les ajudes de la Unió Europea, i correspon la resposta a l'honorable senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

President.

Senyora consellera, la Unió Europea ha retirat més de tres-cents mil euros en ajudes destinades als agricultors i els pescadors i
ramaders valencians pel retard en la tramitació dels pagaments per part del Consell, segons consta en resposta parlamentària del govern de l'estat i que revela com s'ha hagut de retornar a la Unió Europea 26.
855 euros el 2007 i 290.
525 el 2008, perquè, segons la contestació, la Conselleria d'Agricultura de la Generalitat valenciana ha estat incapaç de justificar els pagaments dins del termini i en la forma que escau.

Per tot això, la pregunta és clara: ¿quina explicació té vosté per a aquesta pèrdua d'ajudes i de qui és la responsabilitat?

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:

Gràcies, senyor president.

Senyor Pañella.

Senyores i senyors diputats.

Jo crec que la seua pregunta té algunes afirmacions errònies quan diu que la Unió Europea ha retirat més de tres-cents mil euros en ajudes destinades als agricultors i pescadors
valencians, i vaig a fer ús, si vostés me permeten, de la resposta que el secretari d'estat d'Assumptes Constitucionals i Parlamentaris donà el 19 de juliol de 2010 a un diputat per València del Grup Parlamentari Socialista, que fea esta mateixa pregunta, i dia: «Las penalizaciones no afectan a los beneficiarios de las ayudas individualmente,
sino al estado miembro en su conjunto.
» Per tant, contestem exactament que la Unió Europea no ha retirat cap import d'ajuda ni a l'administració valenciana ni, per descomptat, als llauradors i als pescadors, i que no s'ha perdut cap import d'ajuda.
Tant en 2007 com en 2008 els llauradors i ramaders que tenien
correctament gestionades totes les seues sol·licituds obtingueren la seua subvenció.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora consellera, efectivament, jo tinc en la meua mà la mateixa contestació que vosté té i quan jo fea la pregunta sabia el que me dia.
Efectivament, el que me pareix
increïble és que vosté me conteste això, perquè, efectivament, diu que, primer.
.
.
, i no és l'estat, no, perquè diu més coses la pregunta, diu que fins al 2006 era el pressupost de l'estat el que es fea càrrec d'això, però que a partir del 2007 no és el pressupost de l'estat, sinó el de La Generalitat.

Per tant, és veritat part del que vosté ha dit, és veritat que les ajudes els pescadors, els agricultors, els ramaders, les han
rebut o les haurien d'haver rebut, com a mínim, supose que sí que les han rebut, però que el que diu ací és que els pressupostos de La Generalitat s'han minvat en més de tres-cents mil euros, per la incapacitat de gestionar estes ajudes i
fer-les arribar en el moment que tocava, perquè se justifiquen tard i malament.
Això és el que diu, ¿eh?
, i si vol li les explique jo, perquè, clar, 2007 és només 26.
000, que no diria.
.
.
, el «només» és comparat amb l'altre, ¿eh?
5.
860 dedicat a l'ajuda a la transformació de cítrics, 20.
994 a l'ajuda per superfície als fruits de corfa, ¿eh?
, però que això, en el 2008, precisament, l'ajuda per superfície als fruits de corfa, se perden 238.
851,83 euros, mentres més de vint-i-tres mil d'ajuda a l'olivar, més de vint-i-sis mil d'ajuda específica a l'apicultura, i són sectors que, si anem mirant, podem vore les necessitats que estan.
.
.
Vol dir
que vosté ha perdut més de tres-cents dèsset mil euros, la conselleria, afortunadament, no l'agricultura, que ja tenia concedides per una resolució les ajudes, i és d'obligat compliment que li arriben,
(remors) és d'obligat compliment.

Però, segons ací, la conselleria, vosté me pot dir, a la millor, que 300.
000 euros no és molt.
Bé, doncs, 300.
000 euros és el 200% del capítol VI que vosté dedica de desenvolupament i millora de la ramaderia.
¿Val?
.
.
.
El 200% del capítol VI que vosté dedica a qualitat agroalimentària, el 300% del capítol VI de foment i garantia agrària.
I dic els capítols, perquè és que resulta que eixa deducció està en el pressupost d'ingressos de la Conselleria d'Agricultura, i crec que si no ho tenia clar en la seua contestació, la forma de defugir està afirmant la seua clara responsabilitat de la pèrdua d'estos diners.

Jo estic d'acord amb tot el discurs que hem sentit abans, i no li'l discutiré, amb tota la lluita que tenim de fer conjuntament tots contra l'acord a països tercers i sobretot l'acord que la Unió Europea està preveent per a Marroc, hi estic totalment d'acord, però tindrem d'estar d'acord també que no només d'això vivim, que les responsabilitats que té la mateixa conselleria, les ha d'assumir, i que ací sempre estem parlant del que no és competència nostra, i a mi m'agradaria que gestionaren bé allò que és competència nostra.

Perquè, consellera, mire, (veus) estem parlant d'apicultura, vosté sap la situació que tenim en l'apicultura, vosté sap, perquè fa poc, que s'ha tret el nou decret sobre la pinyolada, sap les mesures que se posen, sap que
això va a representar que s'assentaran un mínim dels ruscos menys que l'any passat, ¡menys que l'any passat!
, ¿eh?
, però és que parlen de ramaderia, i parlen de ramaderia i vosté sap l'augment de costos que té la ramaderia.
Per tant, qualsevol ajuda que donem a la ramaderia és importantíssim.

Però.
.
.
, i li acabaré dient també una altra cosa: és que no és novetat el retard en els pagaments, la Conselleria d'Agricultura de la Comunitat Valenciana és la que més tarda a nivell de tot l'estat, a nivell de pagar les ajudes procedents de la PAC, que abans en parlàvem.
No només està en aconseguir-les, està en pagar-les i que arriben als agricultors.
La.
.
.
, això, està sent denunciat per les organitzacions professionals agràries de manera contínua, ¿eh?
, i vosté sap que reiteradament jo també l'he cridat ací, a la comissió, o al plenari, per a donar explicacions sobre diversos tipus d'ajudes i indemnitzacions que tarden excessivament i tarden tant que no servixen
per.
.
.
, al final, per a la finalitat per a la qual han sigut proposades.

Per tant, jo li demanaria, ja que el que s'ha perdut s'ha perdut, és que tinguen un poquet més d'interés a l'hora de poder justificar-ho,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

(Inoïble) .
.
.
.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Senyora (inoïble) .
.
.
.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:

Gràcies, senyor president.

Senyor Pañella, efectivament, els beneficiaris han rebut tots les seues ajudes.
Això, no li càpia ningun dubte.
Però quan parlava de la resposta, el responsable és l'estat membre, i ara anirem abaixant i anirem veguent exactament què vol dir.
I fins al 2006 sempre havien segut els pressupostos generals de l'estat els que s'havien fet càrrec d'estes penalitzacions, perquè la responsabilitat la té l'estat membre.
I va ser a partir de l'exercici financer del 2007 quan van ser les comunitats autònomes, en una decisió unilateral i, per descomptat, només per qüestions econòmiques, que van prendre el Govern d'Espanya.

I, efectivament, com tenim el mateix quadre, coincidim exactament en les dades,
i vosté ho ha dit, en l'any 2008 varen ser «frutos cáscara» els que més penalització tingueren, 238.
851 euros de 290.
000 del total de l'any.
I, si me permet, li vaig a explicar què passà eixe any amb els «frutos cáscara», perquè crec que és absolutament comprensible.

Fins a eixe moment «frutos cáscara» se sol·licitaven a través de les organitzacions agràries, i a partir d'eixe moment, també per decisions de caràcter administratiu, requerien una sol·licitud individual.
Per tant, en eixe exercici se va passar de 30 sol·licituds a 14.
000 sol·licituds, i és un esforç important per a l'administració autonòmica, però no era l'únic problema, el problema era inclús per al mateix sol·licitant, que cometia errors molt importants en la seua gestió, com és lògic comprendre.
(Veus) Per això, la decisió que prengué esta administració va ser absolutament garantista i en favor del llaurador.

Per tant, el que sí que li puc dir és que tots els pagaments fora de termini han beneficiat sempre els llauradors i
els ramaders d'esta comunitat, i ho han fet aixina perquè s'han pres el temps per a poder esmenar, corregir i, a més, donar tràmit d'audiència a totes aquelles resolucions que pogueren tindre algun problema de gestió.
Per tant, com li dia, hem segut absolutament garantistes.

Un problema no d'estes característiques, però en l'oliverar, que l'altra part que és també un volum més important, tingué a vore amb la implantació d'un nou sistema de treball de les parcel·les i de les superfícies ben conegut per vosté, com és el Sigpac.
Per tant, el retard sempre ha beneficiat el sol·licitant i s'ha basat en la garantia que el sol·licitant poguera cobrar la seua ajuda.

¿Però quina és la rellevància i l'impacte d'estes ajudes sobre el total de les ajudes que gestiona la comunitat?
Doncs, li
ho vaig a dir amb dos dades: el 0,1.
.
, 0,1% en el 2007 i el 0,17% en el 2008.
Mosatros estem convençuts que mereixia la pena eixe impacte per a arribar i perquè tots pogueren cobrar a través dels tràmits d'audiència les seues ajudes, com molt bé vosté ha dit, i hi estic totalment d'acord, era de llei i els corresponia.

Però jo crec que també és important dir per què les penalitzacions són a l'estat d'Espanya i com se calculen després eixes penalitzacions.
Jo crec que és absolutament fonamental.
De totes les comunitats autònomes, l'import.
.
.
, el percentatge de penalitzacions corresponen en l'any 2007, a Andalusia, el 51,7%; a Castella-la Manxa, el 15,7%; a Catalunya -he triat quatre comunitats-, el 2,6%; i a la Comunitat Valenciana, l'1%.

Si totes les comunitats tingueren un impacte de l'1%, no hi hauria penalització per a l'estat espanyol, perquè la penalització, com molt bé vosté estic segura que sap, s'aplica a l'estat membre, per tant, a l'estat d'Espanya, quan se supera el 4% de l'import total fora de termini, quan se supera el 4%.
La que passa que, com és a l'estat espanyol, mosatros estem pagant la ineficiència de Castella-la Manxa i d'Andalusia, i eixe és el problema en esta comunitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
042 al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre el pla eòlic, que formula el diputat senyor Joaquín Puig i Ferrer (GP Socialista) (RE número 71.
517).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Passem a la pregunta 1.
042, que formula l'il·lustre diputat senyor Joaquim Puig i Ferrer al conseller d'Infraestructures i Transport sobre el pla eòlic.

Senyor (inoïble) .
.
.
.

El senyor Puig i Ferrer:

Moltes gràcies, president.

Senyor conseller.

Senyories.

En vespres de l'adjudicació de l'ampliació del pla eòlic, es va rebre amb gran eufòria, per part sobretot del president de La Generalitat, la instal·lació de la seu d'Iberdrola Renovables a la Comunitat Valenciana.
Tot el sector i els agents econòmics interessats també van tindre en aquells moments coneiximent de la direcció cap a on es produiria la concessió dels nous parcs eòlics.
Ja sap, senyor Flores, allò del peix venut, «el pescado está vendido».
.
.
, eixa conversa del senyor Cotino y del senyor Ortiz que no mostraven massa
respecte per la seua senyoria, que no és el meu cas.

Avui hem sabut que Iberdrola Renovables ha estat absorbida per Iberdrola, i
avui sabem també que la segona fase del pla eòlic encara no ha posat en marxa ni una sola instal·lació.
Per tant, senyor conseller, ¿quins han estat els criteris d'adjudicació del pla eòlic i quin és el compliment actual de les concessions?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Puig.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Puig, en noviembre del 2010, con motivo de su interpelación sobre la ejecución del plan eólico, ya le indiqué expresamente los criterios que se habían tenido en cuenta para la selección de los proyectos más idóneos de cada una de las zonas del Plan eólico de la Comunidad Valenciana, que es lo que me viene a preguntar aquí otra vez.

Dichos criterios, le reitero, son públicos y figuran en las resoluciones del 25 de febrero de 2003 y de 4 de junio
de 2009, ambas reflejadas en el Diario Oficial de la Comunidad Valenciana.
Y los criterios son de prioridad, criterios de aprovechamiento de las
actuaciones industriales propuestas, criterios de obligado cumplimiento.

Por otra parte, le recuerdo al señor Puig que en el plan eólico no se otorgan concesiones sino autorizaciones.
En cualquier caso, y
respecto al grado del cumplimiento de las concesiones por el que pregunta,
entiendo que se refiere al grado de cumplimiento del plan eólico que se encuentra en un 60%.

Y a lo que ha hecho referencia de la sede de energías renovables, yo creo que ha quedado claro que la sede sigue estando aquí, en Valencia y en la Comunidad Valenciana.

De momento, nada más.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Puig.

El senyor Puig i Ferrer:

Moltes gràcies, president.

Serà un cas curiós d'una empresa que no existeix i té seu, però bé, altres miracles hi han hagut en esta història.
Per tant, no és d'estranyar que siguen capaços de construir un altre miracle d'estes característiques.

Mire, el pla eòlic ha estat una oportunitat perduda.
És més, forma part del sentit de tota una legislatura perduda.
Estos anys,
fonamentals per al nostre país, el Consell ha estat dedicant molts esforços per defensar-se i fugir, fugir parapetant-se amb un escut de propaganda
proporcionalment invers a la qualitat de la seua acció de govern.

La crisi, senyor conseller, ha estat per vostés la boira que ha tapat el desficaci, el malbaratament, la negritud.
El pla eòlic des del seu inici, vosté encara no estava en estos afers, es va concebre com una oportunitat d'amiguisme, de clientelisme, de capacitat d'oferir a aquells que inclús no tenien res a vore amb el sector una possibilitat de negoci.
Es va fer d'esquenes al territori, i això li ho puc garantir, absolutament d'esquenes al territori, es va fer d'esquenes a la indústria local, es va fer renunciant a tindre una política pròpia energètica valenciana.
2001, fa deu anys, quan se van aprovar les primeres
autoritzacions i concessions.
50%, 60%, si vol, dels 65 parcs, 30 en
funcionament, però de la primera concessió.
Li estic dient abans de l'ampliació, de l'ampliació zero, no res, i no m'ha contestat perquè sap que és així.

L'ampliació, la segona fase, que vosté a més hauria d'haver pilotat, lluny de corregir les errades ha persistit en una deriva de
connivència en empreses determinades i en absolut menyspreu a la gent que viu al
territori on s'han instal·lat eixos parcs.
I això forma part també d'una política.
En els seus anys de govern ha augmentat el desequilibri territorial, han
crescut les barreres entre l'interior i la costa, ha augmentat la desigualtat.

¿Com pot explicar que eixos són els criteris de concessió, si abans de resoldre el concurs ja sabien a qui li anaven a concedir els nous
parcs?
Com pot parlar dels beneficis per al territori si han actuat
unilateralment, si no han buscat cap acord, si durant temps i temps han
retingut els cànons que han pagat les empreses i vostés tarden i tarden anys en pagar als municipis?

Per cert, com ha fet referència l'anterior interpel·lació, li he de dir que o vosté té un problema en les matemàtiques greu o realment el meu municipi, al qui vosté va al·ludir, que havia rebut 5.
000 euros per habitant, és absolutament mentida.
Això haguera sigut 15 milions d'euros i no ha estat així.
Tant de bo fora així i jo li ho reconeixeria amb gran alegria, però no ha sigut així.
Per tant, simplement per constatar que és mentida el que vosté va dir en aquell moment.

Mire, els valencians no podem perdre ja més temps, els valencians no podem perdre més oportunitats.
L'any 2009 el president de La Generalitat va fer unes declaracions en les quals
deia que la Comunitat Valenciana seria referència mundial en energia eòlica.
La realitat és que -ho ha dit en tot però en este cas en l'energia eòlica- ara representem el 5,2% de la producció d'energia eòlica de tota Espanya, per a ser referència mundial quedem un poc lluny.
Ara hem perdut la capitalitat d'energies d'Iberdrola Renovables, com també hem perdut la capitalitat real, efectiva, econòmica de Bancaixa o de la CAM.
Però això és el resultat d'una política que ha de vore igual amb les energies renovables com en altres qüestions.

En conseqüència és una pèrdua d'influència real de la nostra comunitat.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pregue acabe, senyor Puig.

El senyor Puig i Ferrer:

.
.
.
que això té unes conseqüències ben clares.

Jo l'únic que li vull acabar preguntant és quan i de quina manera clara se posaran en marxa els parcs que se van licitar
en 2008.

I abans d'acabar, amb la benevolència de la presidència, vull simplement agrair a totes les seues senyories els temps que hem
compartit durant estes tres legislatures.
Agrair-li als meus companys del Grup
Socialista totes les responsabilitats que m'han donat en este temps ací en esta cambra.
Crec que tots els qui estem ací estem intentant treballar per al nostre país.
I estic segur que amb l'esforç de tots hi haurà un canvi que és necessari en este país i, finalment, tots farem el que siga necessari per a que cada vegada més la Comunitat Valenciana siga la comunitat que els valencians se mereixen.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Puig.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Gracias, presidente.

Yo le tengo que decir, señoría, que, como le he dicho en más de una ocasión, la tramitación administrativa de los planes eólicos es especialmente compleja, hay que cumplir unos requisitos
medioambientales y, pues, todo lleva su trámite y su tiempo.
Pero, en este sentido, no puedo dejar de referirme a la
incertidumbre que el gobierno central ha generado y sigue generando con su errática regulación sobre las energías renovables.

Esta regulación que está haciendo el gobierno no beneficia en nada a la implantación de estos parques eólicos, no solo no ayuda sino que obstaculiza e impide su desarrollo.
Con la
actual normativa, sin duda, ponemos en peligro más de 1.
400 millones de inversión de los parques eólicos que quedan por ejecutarse, además de crear inseguridad en 2.
000 puestos de trabajo.

Si quiere que se concluya todo nuestro plan eólico, señoría, solicite al ministerio que reconsidere la legislación que ha dictado en estos momentos.
Y solo así podremos seguir trabajando y aumentando y apostando por este tipo de energías limpias.

Bien ha dicho que son 30 parques eólicos en funcionamiento, las zonas 1, 2 y 3, 6, 7, 8, 10 y 11.
Hay diez parques
que están en ejecución o cuentan con la autorización administrativa.
En estos momentos, la suma de potencia es 1.
400 megavatios, el
60% que hacía referencia antes, y el resto de los parques de la primera convocatoria están en diversas fases de tramitación administrativa, bien pendientes de declaración de impacto ambiental o en trámite de aprobación provisional del plan especial.
Respecto a la segunda convocatoria están en fase de tramitación administrativa, lo que tanto le interesa.

En cualquier caso, también le tengo que decir que siempre insiste en la poca transparencia que ha habido
en la tramitación de estos concursos.
Le puedo decir que las convocatorias fueron públicas y públicos fueron la selección de los proyectos.
Yo tengo que decirle que, en ese sentido, mi actuación siempre se ha guiado por consideraciones técnicas y legales.
Y siempre hace referencia a esa conversación en la que yo jamás se interesó nadie por una empresa en especial y se hubiera interesado hubiera actuado igual
que lo hago a lo largo de toda mi trayectoria profesional, con lo que no voy a
permitir el menor asomo de duda.

En cualquier caso, también le tengo que decir que las ayudas se están dando puntualmente.
Y le tengo que también hacer referencia a su frase típica de que el pescado estaba vendido.
Yo creo que aquí lo que parece que sí que está vendido es el resultado de las elecciones, que su partido realmente lo tiene
mal y tendrá que reconocer que al menos no les pinta nada bien.
En cualquier caso, decirle
que le echaremos de menos en la próxima legislatura.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
100 al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre l'empresa pública CIEGSA, que formula la diputada senyora Ana Isabel Noguera Montagud (GP
Socialista) (RE número 72.
742).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Pregunta 1.
100, que formula la il·lustre diputada senyora Ana Noguera Montagut a l'honorable senyor conseller d'Educació, sobre l'empresa pública CIEGSA.

Senyora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, recientemente hemos podido ver algunas declaraciones de la alta dirección del Partido Popular con Aznar a la cabeza que ha manifestado la preocupación por el despilfarro y los gastos excesivos que tienen las comunidades autónomas.
Se supone que esa preocupación la tienen fundamentalmente porque la Comunidad Valenciana es la que más deuda tiene por habitante y, lógicamente, CIEGSA es la empresa pública de la Comunidad Valenciana que más deuda tiene, una deuda inmensa.
Claro, además, llevar un lastre así hace muy difícil cumplir las virtudes del plan del Partido Popular de austeridad,
transparencia, eficacia y código ético.

En esa situación, me podría el señor conseller ¿cuál es el futuro y la viabilidad de la empresa CIEGSA y si ha pensado en algún momento cerrarla?

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Noguera, tengo que contestarle que la conselleria no tiene previsto modificar el estatus de la empresa CIEGSA.
Y, por lo tanto,
la respuesta a su pregunta «¿va la conselleria a seguir manteniendo abierta la mencionada empresa pública?
», que es como figura en el texto de la pregunta, la respuesta es: sí.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Bueno, suponía la respuesta.
Lo que ocurre, señor conseller, es que las dudas sobre la viabilidad no las tengo yo sola.
Lógicamente, quien primero la manifestó fue el síndic de Comptes y también la auditoría que suele hacer su compañero Gerardo, que decía que tienen incertidumbre por continuidad del negocio, así lo manifiestan.
Y es normal que tengan tanta incertidumbre de la continuidad de
un negocio.
Hombre, un negocio de una empresa que se construye para hacer
colegios, pero que no puede hacer ya colegios porque no puede pagarlos.
Y así llevamos algo más de un año, que no se adjudica ni un solo colegio porque, lógicamente, como no se pueden pagar pues no salen a licitación.

Total, tenemos una empresa que no trabaja pero sí que gasta.
Gasta porque abrir la puerta de CIEGSA cuesta más de 8 millones de euros entre personal, gastos de funcionamiento; aparte hay
que añadir una sede nueva, publicidad, propaganda, asesores propios, programas informáticos de 800.
000 euros, dietas, comidas, viajes.
Bueno, lo que se llama un plan
de austeridad al estilo Francisco Camps, lo que todos podemos conocer.

Esta estructura carísima la paga alguien, la pagan los sobrecostes de los colegios.
Por eso los
colegios de la Comunidad Valenciana cuestan como mínimo un 50% más que en el resto de España.
Algunos, fíjese, como el Padre Manjón de Elda, salen con sobrecostes de un 178%, que bien se lo dice la Sindicatura
de Comptes.
Hombre, es verdad que no solo la estructura carísima es lo que se paga con sobrecostes, también se pagan algunas de las cosas que están investigando los jueces ahora mismo.

Pero, bueno, yo, cuando le pregunto por la deuda usted me dice: «Esa enorme deuda de CIEGSA está toda ahí, en colegios, en barracones, en materiales, en equipamiento, toda.
» ¿Qué pasa, que no hemos pagado nada o no ha pagado nada usted en diez años?
Más o menos es lo que viene a decir, que en diez años no se ha pagado absolutamente nada.

Mire esta empresa benéfica, sin ánimo de lucro, como usted la suele vender, tiene una deuda superior a toda la
comunidad de Asturias o de Cantabria o de Extremadura o de La Rioja o de Murcia
o de Navarra, tiene una deuda superior ella solita a cada una de estas
comunidades.
Esto,¡oiga!
, menuda bola, ríanse ustedes de Lehman Brothers; ¡vamos!
, esto sí que es una bola financiera.

En estos momentos al año aproximadamente nos cuesta la empresa CIEGSA 100 millones de euros de
intereses, más o menos 100 millones de euros de intereses de la deuda, que sería equivalente a hacer veinte colegios, que no se hacen, lógicamente; ¿cómo se van a hacer si tenemos que pagar la deuda?
Pero, además, no puede hacer CIEGSA los colegios, porque no los puede pagar.
Pero no sólo no los puede pagar tampoco, porque como no puede pagar la deuda, porque La
Generalitat no le da el dinero, le asfixian los intereses.
Y así sucesivamente la bola de nieve va siendo cada vez más gorda.

Yo no sé cómo se llamaría esto, pero desde luego más o menos es lo que la justicia está investigando con Rumasa, una estafa, más o menos; usted le pone el nombre que quiera a lo de CIEGSA, yo no lo sé.
Pero sí sé dos cosas: una, que CIEGSA lo que ha hecho ha sido desviar el dinero que debía ir para pagar colegios, porque según usted no hay dinero para colegios puesto que todo es deuda, en otras cosas se
habrán gastado, renegociando además esos créditos a 75 años con CIEGSA.

Y dos, pues, ¡oiga!
, dentro de la bola de nieve caben muchas cosas en los sobrecostes.
Cabe
todo el Gürtel o las pesetas que le faltaban a Rajoy para acabar los duros, que supongo
que por eso se pone tan nervioso cada vez que ve aparecer a Francisco Camps en
una convención.

Pero, fíjese, lo que ya resulta preocupante o dramático, es que un gobierno que no ha hecho inversión durante el año pasado, que, además, no acaba las obras públicas -ni siquiera la del compañero que tiene ahí al lado, que ha sido la caída catastrófica en inversión de obras públicas-, que ya no tiene dinero para construir colegios, sigue creciendo su deuda por
encima de la media nacional.
Seguimos haciendo la bola mucho más gorda.
Y CIEGSA sigue creciendo la deuda.

Hombre, la pregunta de los más de 2.
000 millones de euros de deuda es: ¿qué hace y para qué sirve una empresa que, en estos momentos, no puede cumplir su finalidad?
¿Va a seguir usted manteniendo esa empresa?
Hombre, dice que sí.

Hombre, para hacer cosas extravagantes, pues la que vimos este fin de semana:
el señor Camps, en Baleares, firmando el código ético de la corrupción.
Pero, bien le digo, que agradecida estoy, que puestos a hacer tropelías más vale que falsifiquen su código de honor, que no sigan invirtiendo en CIEGSA.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Noguera.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Sí, muchas gracias, señor presidente.

Señora Noguera, como no tendremos mucha más ocasión de debatir en el futuro, seguramente por lo bien que ha hecho usted su labor.
.
.
Seguramente, y no decidido por nosotros, sino por ustedes mismos.
Yo siempre
les digo a mis compañeros: «¿Cómo nos tienen que tratar bien.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Noguera, per favor.

El senyor conseller d'Educació:

.
.
.
, viendo cómo se tratan entre ellos.
No nos pueden tratar bien?
» Como siempre dicen: «No, no sobra nada».
.
.

El senyor vicepresident primer:

Per favor, senyories, respecten la intervenció.

El senyor conseller d'Educació:

.
.
.
Lo tiene que oír la gente, lo tiene que oír.
Lo tiene que oír la gente, para que les conozca un poquito, que ya les conocen.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señora Moreno, por favor.

El senyor conseller d'Educació:

Sé que molesta, pero ¿qué le vamos a hacer?

Bien, decirle que no se entera, señoría, ni siquiera de lo que debería.
Probablemente, por eso, no seguirá.

Mire usted, si usted quiere engañar a la gente, engáñela en algo que sea menos fácilmente rebatible.

En el último año, según usted, CIEGSA paralizada.
En el último año, CIEGSA, en el último año, 18 obras licitadas, por valor de 74,6 millones; y 8 obras adjudicadas, por
valor de 43,9.
En total, 26 obras por un total de 118, 5.
Mueva usted la
cabeza, porque la última adjudicación fue la semana pasada.
(Remors) La última adjudicación, la semana pasada, de un colegio en Alicante; de un colegio en Alicante.

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

El senyor conseller d'Educació:

Por tanto, señoría, usted no se quiere enterar.
Usted no se quiere enterar.
Y con ese perfil tan
escasamente institucional que su señoría posee -recuerde lo que le digo, tan escasamente institucional-, siempre ha venido sembrando todas sus intervenciones de mentiras y de
falsedades, cuando no de calumnias o de insultos, que es lo único que su señoría sabe hacer.

Nosotros solo sabemos hacer colegios.
Esto, otra vez, que tanto les molesta, (remors) esto.
Mírelo, mírelo, mírelo.
(Aplaudiments) Con este capote, señoría, con este capote yo hago la faena a las cornadas dialécticas que usted me quiere dar, con este capote.
(Aplaudiments)

Mire usted, 400 centros.
Véalos, cada uno de ellos; incluso usted tiene una hija en uno de estos 400
centros.
(Remors) O sea.
.
.
Claro, claro.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Por favor, señorías, respeten la intervención.

El senyor conseller d'Educació:

.
.
.
, o sea, sólo faltaría que no me reconociera.
.
.
, sólo faltaría que no me reconociera ni eso.

Están ahí hechos.
Y eso es lo que ha hecho CIEGSA, eso es.
¿Qué se cree usted que ha hecho?
¿O no están aquí los colegios?
Pues los habrá hecho.

Además, usted utiliza las instituciones de La Generalitat en su propio provecho,
falseando lo que dicen las instituciones.
Mire usted, señoría, en la página web de la Conselleria de Economía, ahí, ahí, en la plataforma de contratación de la Generalitat valenciana, tiene usted todos estos datos.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Por favor, tengamos paciencia y calma.

El senyor conseller d'Educació:

.
.
.
Y ahí tiene usted, si entra usted ahí, en el www.
gva.
es/c\_economia y se va a las cuentas anuales del 2009, se encuentra con que la deuda de CIEGSA
es de 2.
074 euros y su inversión acumulada de 2.
220 millones de euros.

Por tanto, ¿qué historia nos va usted a contar de que si el dinero no está por ninguna parte?
El dinero está invertido en esta sábana, que vuelvo a desplegar con mucho gusto ante su señoría, para que siga usted padeciendo por su incredulidad.
Porque usted ya no es
como santo Tomás; usted ya ni con las 400 llagas, metiendo la mano en ellas, reconoce la
realidad de las construcciones.
Usted no las reconoce.

Pero yo voy a aprovechar mi último minuto de control con usted, en esta cámara, para decirle lo siguiente: entre otras cosas, hay una encuesta donde se le
ha preguntado a 2.
007 personas de la comunidad si está satisfecha con el funcionamiento de los centros educativos de la Comunidad
Valenciana.
El 73,1 dicen que sí, entre otras cosas por esto, por esto.
Y de votantes del Partido Socialista, el
70,2 dicen que están satisfechos con el funcionamiento de los centros educativos.

Por eso, señorías, va a pasar lo que va a pasar el 22.
Por eso va a pasar.
Por eso, señorías, tienen que hacer esos intentos de autofagia -porque lo que ustedes hacen es autofagia-, esa devoración de sí mismos.
Y, por eso, desde que estamos hoy aquí no oímos más que despedidas.
Despedidas de gente que no ha sabido hacer su función, (remors) porque si la hubiera sabido hacer.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Silencio, por favor.

El senyor conseller d'Educació:

.
.
.
, si la hubiera sabido hacer, señorías, esto que les estoy leyendo no sería así.
Y el comportamiento de su grupo, para con ustedes mismos, no sería el que es.

De modo que, señoría, que tenga usted suerte en el futuro, fuera de esta cámara.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
107 al conseller d'Indústria, Comerç i Innovació, senyor Vicente Rambla Momplet, sobre la gestió de Feria Valencia, que formula la diputada senyora M.
ª Amparo Marco Gual (GP Socialista) (RE número 72.
749).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Pregunta 1.
107, que formula la il·lustre diputada senyora Maria Amparo Marco Gual a l'honorable senyor vicepresident primer del Consell i conseller d'Indústria, Comerç i Innovació, sobre la gestió de Fira València.

Senyora Marco.

Quan vullga, senyora Marco.

La senyora Marco Gual:

Ahora sí.

Gracias, señor presidente.

¿Cómo valora la conselleria la política de contratos, incentivos y viajes de Feria Valencia?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor vicepresident primer.

El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Innovació:

Gracias, presidente.

Señora Marco, darle algunos datos sobre la feria.
En primer lugar, que estamos
hablando de la institución ferial más antigua de España, con noventa años de existencia.
Y donde hay más de ochenta certámenes todos los años, de ferias, muchas de ellas de carácter internacional.
Con un impacto económico, además, de más de mil millones de euros, de los que, de esos mil millones, más de la mitad son en el entorno de feria; es decir, en la ciudad de Valencia, en
transporte, en ocio, en hoteles o en cualquier tipo de actividad comercial.

En definitiva, una institución económicamente relevante, dentro de la Comunidad Valenciana y dentro de la ciudad de
Valencia que, además, recientemente hemos llevado a cabo una importante ampliación, con una repercusión en impacto mediático de más de 450 millones de euros, y donde ha permitido la creación de unos 12.
500 puestos de trabajo.

Todo esto, además, ha hecho que hoy tengamos el recinto ferial más importante de España y uno de los principales de Europa.
Y recordarle que más de trece mil expositores, durante el último año, participaron en estos certámenes y más de un millón y medio de visitantes.

Le doy estos datos para que usted conozca la realidad de la feria de Valencia,
probablemente desconocida hasta ahora para usted, y para que eso le permita
decir con orgullo, como el resto de los valencianos, que estamos muy
satisfechos de Feria Valencia.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyora Marco.
Pulse.

La senyora Marco Gual:

Gracias, señor presidente.

Bueno, no es desconocida para mí la feria de Valencia.
Ya llevo ocho años persiguiendo todos los datos económicos de la feria de Valencia.
Y la verdad es que no podía esperar otra respuesta de un vicepresidente del Consell, como usted, que ha
sido una de las piezas fundamentales, sobre las que ha pivotado, no solamente
el caso Gürtel, sino en la financiación del Partido Popular.

Mire, señor Rambla, debería usted de pensárselo bien si liderar la lista autonómica de su partido, por la provincia de Castellón, o liderar otro proyecto sin salir de la provincia -Mundo Ilusión, señor conseller, Mundo Ilusión.

Sabe usted, perfectamente, que Mundo Ilusión es un proyecto del señor Carlos Fabra, que pretendía ubicar un circo internacional permanentemente, ¿verdad?
(Remors) Un circo internacional permanentemente.
Pues mire, solamente nos falta el
proyecto, porque el circo ya lo tenemos, señor Rambla -y vaya por delante mis respetos a la gente del circo; por cierto, una profesión muy digna-.
Lo que no es tan digno es convertir la Conselleria de Industria, Comercio e
Innovación en un circo.
Un circo y no pequeño, un circo de tres pistas, señor conseller, de tres pistas.
Un circo en el que hay todo tipo de juegos, ilusionismos,
saltos y piruetas.

Mire, en la primera pista, en la primera pista, y en la primera parte del
espectáculo, y dirigido por el afamado Ivex, hemos asistido a asaltos en sedes,
desapariciones de documentos, conciertos varios -algunos inexistentes-, pagos en paraísos fiscales, paquetes vacacionales para familiares VIP.

En la segunda pista, y dirigidos por un señor con traje, sombrero de copa y largos bigotes retorcidos, aparece un señor que es experto en adjudicaciones de contratos a dedo, cajas A y cajas B.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Marco, està en una pregunta referida a la gestió de Fira València.
.
.

La senyora Marco Gual:

A la feria, a la feria, a la feria.
.
.
(Remors)

El senyor vicepresident primer:

Pregue.
.
.

Anem a vore.
.
.

La senyora Marco Gual:

Señor presidente, ¿me deja?
¿Me deja terminar?

El senyor vicepresident primer:

Anem a vore.
.
.

Senyor Sanmartín, no se pose nerviosa la seua senyoria, que van a tindre ocasió de parlar tranquil·lament.

Però jo li pregue, a la senyora diputada, s'atenga a la qüestió.
Només això.
Fixe's si és fàcil.

Senyora Marco, a la qüestió.
(Remors)

La senyora Marco Gual:

Señor presidente, iba a la cuestión.
Iba a la cuestión si usted me deja, vaya.

Me había quedado en cajas A y cajas B.
.
.
, regalos varios y amiguitos del alma.

Y en la pista central, y durante todo el espectáculo, aparece la feria de Valencia.
Y, ahora sí que estoy en el tema, ¿verdad, señor presidente?
(Remors) La feria de Valencia.

La feria de Valencia, según ustedes, institución privada de utilidad pública -¡vaya!
, y tanta utilidad-, de tutela de la Generalitat valenciana y del Ayuntamiento de Valencia, que se
ha dedicado, de forma discreta, a ser una de las instituciones más activas y deseadas por el entramado del Partido Popular.
Por eso será que a su directora se le premió con un escaño azul en estas Cortes, por su discreción.
Una institución cuyas obras de ampliación ya tuvieron unos sobrecostes de 190 millones de euros, entonces fueron a los
bolsillos de las empresas amigas.

Pero es que, ahora, nos desayunamos con que la feria ha sido una de las
primeras empresas, desplazando a la Agencia Valenciana de Turismo y al Partido
Popular, de Orange Market.
Orange Market, una empresa que fue contratada
digitalmente e impuesta a los organizadores de la Feria Hábitat.
Una empresa que ha tenido unas relaciones tan íntimas con la feria de muestras que, incluso, ha colocado a la directora y a la
jefa de mercadotecnia -¡vaya!
-; dos personas que están contratadas por mérito y capacidad, tanto mérito y tanta capacidad que tuvieron que contratar una empresa asesora -una empresa de larga y dilatada trayectoria y experiencia, creada nueve días antes; nueve días antes.

Está bien estar bien relacionado.
Es fundamental.
Pero, sobre todo, que las
relaciones estén contentas.
Por eso, supongo que de la caja B de Orange Market se le pagaban
entre 1.
000 y 2.
000 euros a esa directora que tenía contratada una empresa asesora.

Pero, llegar a la feria de la mano de un proveedor no es nada inhabitual.
Porque también el director venía de la empresa que hizo la ampliación de la feria -áreas-, responsable de la ampliación de la feria y, además, responsable de la relimpieza -no de la limpieza, sino de la relimpieza- de la feria.
Fíjese, no es la única empresa contratada para algo que ya la feria tiene personal en exclusiva.

Y, mientras tanto, en todo este mareo, el Partido Popular celebra congresos
regionales, congresos nacionales y mítines varios.

Y no nos olvidemos de la mordidita, de la mordidita del presidente -algo habitual, porque puestos y dispuestos a centrifugar los excesos del
Consell, alguna cosita se puede quedar por el camino-: ocho viajes a Colombia.
Ocho.
Algunos hasta del director de la empresa
particular del presidente.
Y, por si acaso se estresaba mucho, uno a
Fuerteventura, en el mes de agosto, con un acompañante, invitado de la feria, de sexo indeterminado.

Y allá, en lo alto, en el trapecio, señor conseller, la Sindicatura de Cuentas.
La sindicatura, tratando de hacer un triple salto
mortal con las cuentas y no caerse en el vacío, señor conseller, y no caerse en el vacío.

Y, como todo buen circo que se precie, la magia debe seguir siendo magia, por
supuesto.
Y está terminantemente prohibido desvelar cualquier información que rompa la magia, señor conseller, y que desvele que todo es un engaño.
Un engaño monumental.
Por tanto, a la oposición ni agua, ni un documento, ni una explicación, ni un atisbo de luz que pueda hacer despertar al público, señor conseller.

Se acuerda.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Marco.

La senyora Marco Gual:

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyor vicepresident.

El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Innovació:

Gracias, presidente.

Señora Marco, qué nerviosa se le ve.
No sé si es por la falta de líder, por la falta de discurso o porque esta tarde de despedidas también es la suya, porque es la última ocasión que creo que tendrá la oportunidad de interpelar a un miembro del gobierno.
Espero que le vaya muy
bien en su nuevo destino.
Aunque creo que va a venir, o tiene intención de que venga su marido a acompañarnos en la próxima legislatura.
Muy justito le va a andar, muy justito le va a andar en el número que le han dado.
(Remors) Pero, en todo caso -en todo caso-, llevamos una legislatura, llevamos una legislatura y yo he tenido la
oportunidad de debatir con usted durante año y medio, aproximadamente.
Y, hoy, en esa última oportunidad, tampoco ha planteado nada que tenga que ver con política general, ni con política económica, ni con política industrial en esta comunidad.
Su único interés ha sido venir aquí a soltar la retahíla de improperios, a que habitualmente nos tiene acostumbrados, fuera del tema
que importa en este momento.

Por cierto, podría haber preguntado eso mismo al Ministerio de Industria, porque también tiene miembros en el patronato de la feria como los tiene la Generalitat
valenciana, que -como usted sabe- esta es una institución privada de utilidad pública, no porque lo diga yo, sino porque está estatutariamente así reconocido.

Y quiero destacarle que, respecto de Feria Valencia, a la que usted no le ha
dado ninguna importancia, sino que se ha dedicado a construir ese discurso que
sobre la base del autismo político, que les ha acompañado durante toda la legislatura, han centrado sus intervenciones, exclusivamente
construyendo una idea de la comunidad muy alejada de la realidad, y es la que
les va a llevar el 22 de mayo a cada uno de ustedes adonde han estado esta
legislatura, a la oposición, solo que con muchos menos bancos de los que en esta legislatura han tenido.
Han querido construir un discurso en el que ustedes, solamente ustedes están creyendo, pero que, como bien saben ustedes, las encuestas y la realidad de
esta comunidad, está muy apartada, muy apartada de ese discurso.
Pues -como decía-, al margen del discurso que ustedes están construyendo, afortunadamente, el de la comunidad va por otro sitio.

Y, en ese sentido, por darle solo algunos datos, hemos tenido la oportunidad
recientemente de tener ferias importantes, como la del Hábitat, ferias como Cerámica -que no sé si usted ha tenido la oportunidad de ir, ya que en alguna ocasión ha parecido mostrar algún interés por el sector cerámico-, aprovecho para decirle que han sido más de 35.
000 los visitantes que ha tenido esa feria, casi cuatrocientos
expositores, o, la feria del Hábitat, con más de quinientos expositores y más de 55.
000 visitantes.
En definitiva, certámenes que están llevando el nombre de la Comunidad Valenciana y de este recinto ferial por el
mundo.
Tal es así que, dentro del plan de internacionalización -ya que usted se refiere a los viajes de Feria Valencia-, dentro del plan de internacionalización hemos podido desarrollar buena parte de la actividad que aquí se ha hecho en otras ferias internacionales: en Dubai, en Moscú, en Iberoamérica, en China, y, en definitiva, exportando la gestión de esta feria, esa que usted dice que le ha dedicado ocho años a ver y que, después de ocho años, han llevado a que tengamos una de las mejores ferias de Europa y que usted
se tenga que ir a Castellón.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
151 al conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre el Col·legi Públic Cavite-Illa de Hierro de València, que formula la diputada senyora Mónica Oltra Jarque (GP Compromís) (RE número 74.
305).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Pregunta 1.
151, que formula la il·lustre diputada, senyora Mònica Oltra Jarque, a l'honorable senyor conseller d'Educació, sobre el Col·legi Públic Cavite-Isla de Hierro de València.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Honorable conseller, si té vosté l'amabilitat de contestar la següent pregunta.

Des del curs anterior, a través de la firma d'un conveni firmat entre la direcció del Col·legi Públic Cavite-Illa de Ferro, de la Malva-rosa i l'AMPA, el Consell d'Infermeria de la Comunitat Valenciana, Secova, una infermera escolar ha estat
atenent l'alumnat del centre.
Des de l'AMPA s'ha intentat que la Conselleria d'Educació signara un conveni de col·laboració al respecte.
Ara, en febrer, el cap d'inspectors de la Conselleria d'Educació comunica al centre que la infermera ha d'abandonar el centre o s'obrirà un expedient disciplinari.

¿És una nova aposta per la qualitat de l'educació pública prendre este tipus de mesura, en compte de donar una solució perquè l'alumnat del col·legi públic Cavite tinga l'atenció de la infermera escolar?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Oltra, contestar-li no és només una amabilitat, és una obligació.

Per tant, dir-li, en primer lloc, que la Comunitat Valenciana ha sigut la
primera comunitat autònoma de tot l'estat espanyol a regular per llei la dotació de personal d'infermeria en els centres específics d'educació especial.
I, en este sentit, tots els col·legis d'educació especial de la comunitat, siguen públics o concertats, compten amb recursos d'infermeria dependents dels centres de salut de la zona bàsica oferint la cobertura sanitària que necessiten, aplicant-se també esta mesura als centres educatius públics u ordinaris que prèviament ho sol·liciten i després del preceptiu estudi de les seues necessitats.

A més, he d'assenyalar-li que en determinats centres específics d'educació especial, quan concorren circumstàncies singulars, s'han dissenyat i implementat protocols existencials que contemplen la presència a temps complet d'un recurs específic d'infermeria ubicat en el centre educatiu i concertat amb l'Agència Valenciana de Salut.
I és que, senyora Oltra, per a esta administració, la qualitat educativa en matèria d'atenció d'estes necessitats passa necessàriament per considerar que no tots els centres tenen els mateixos xiquets o
xiquetes, ni tenen les mateixes patologies, evidentment.

És per això que La Generalitat, per a garantir una atenció específica i adequada realitza un estudi de les necessitats de cada centre i de les
característiques dels alumnes, a fi d'assignar els mitjans i el temps que siguen necessaris en cada cas concret.

En definitiva, i centrant-nos en el cas que vosté que cita, he d'indicar-li que és este i no un altre el model d'atenció assistencial aplicable en el nostre sistema educatiu, i, basant-se en això, s'han pres les mesures adequades perquè el col·legi públic -al qual vosté fa referència- desplegue les seues activitats sempre en el marc establit per la legislació vigent.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, la veritat és que la seua resposta és molt decebedora, i, en este cas, realment és que esperava una altra cosa, no decebedora com són vostés en general; el PP resulta molt decebedor.
Però, en este cas, jo pensava que m'anava a dir: «Mire, estem en converses -perquè és cert que ja hi ha hagut converses-, mos hem compromés a arreglar este tema perquè la gent d'este col·legi públic puga seguir tenint una infermera escolar, que està desplegant unes funcions magnífiques en este centre des de fa molt de temps, gràcies al conveni entre d'Escola d'Infermeria i la mateixa AMPA.
» I vosté el que m'ha vingut a dir és que, en realitat, els centres no necessiten una infermera escolar perquè cada centre és un món, que en alguns centres que ho sol·liciten, d'educació especial, poden tindre accés, sempre i quan s'estudie -i quan vostés estudien.
.
.
ja poden passar les legislatures que seguixen vostés estudiant i no se veuen els resultats-, quan vostés, a més, en el programa electoral se presentaren diguent que hi hauria una infermera
escolar en cada centre d'educació especial, no aquells que ho sol·liciten i vostés estudien i tal.
.
.
¡No!
Vostés, de moment.
.
.
M'està diguent vosté que van a seguir incomplint la promesa electoral que varen fer, que és que en cada centre d'educació especial hi hauria una infermera escolar.

I, després, m'ha parlat de les infermeres que estan en el centre de salut.
Però, jo no li estic parlant d'això.
Jo li estic parlant d'un problema en concret, d'un centre -n'hi ha algun més-, però jo li pregunte per este centre en concret, pel centre de Cavite, on tenen una
infermera que està desplegant les seues funcions magníficament, que en el temps que porta actuant ha fet moltíssimes intervencions.
.
.
-per a fer-li a vosté un resum-, 3072 intervencions des que està el projecte en marxa, la qual cosa ix a 28,71 intervencions al dia, que les
infermeres escolars tenen moltíssimes funcions, una d'elles l'assistencial, d'atendre xiquets amb malalties cròniques, xiquets amb diabetis, d'atendre xiquets amb discapacitats, per un costat.

I, senyor conseller, en tots els centres educatius, en tots els centres
educatius tenim xiquets amb diferents problemàtiques, pot ser que en alguns centres n'hi hagen més que en altres, però el tall de la mitjana, el que dóna és que en tots els centres n'hi han xiquets amb problemes crònics, que en tots els centres n'hi han xiquets que s'accidenten i estes infermeres fan les primeres cures i les primeres assistències d'una manera molt eficaç, llevant-li, a més, pes als centres de salut de referència que, per tant, no han d'atendre estos xicotets accidents que atenen les mateixes infermeres; fan una
funció docent d'educació per a la salut fent programes i tallers que eduquen els xiquets en hàbits saludables, perquè entenem que la salut passa, sobretot, per la prevenció, almenys això s'entén ens els països avançats; fan una funció investigadora, també, arreplegant dades que servixen per a estudis científics, per a conéixer millor les actituds i hàbits dels escolares i les possibles actuacions en esta matèria, i fan funcions gestores també, se coordinen amb els equips dels centres, etcètera.

Tot açò -que jo crec que vosté compartix, i de segur que si estiguera el conseller de Sanitat també ho compartiria- ja està fent-se en este centre públic.
I, aleshores, el que se pregunta la gent de l'AMPA de Cavite és per què, tenint ells ja, que s'han buscat la vida, no els han preguntat a vostés, ni els han demanat res, s'han buscat la vida, tenen un conveni firmat, se costegen ells la infermera, que
en el mes de febrer vaja un representant de la seua conselleria i el primer que
els diu és que han de desallotjar eixe infermera, en compte que, des de la seua
conselleria, algú se'ls haguera apropat i els haguera dit: «Anem a vore com podem encaixar això -jo estic d'acord amb vosté que ha de ser sempre complint, evidentment, la legalitat-, però anem a encaixar açò en la legalitat perquè vostés puguen seguir tenint un servei que s'han dotat ells, que ni tan sols vosté ha de posar ni un duro, ni un esforç, ni un res, ni la idea.

Aleshores, jo el que vull és que me diga i me concrete què estan vostés fent per a solucionar este tema.
No me parle en abstracte, no me diga el
titular de premsa -que jo ja l'he llegit- i diga'm quins són els passos que van a donar perquè el col·legi públic Cavite puga seguir tenint una dotació d'una infermera escolar que ells mateixos s'han buscat, s'han gestionat i s'estan costejant.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Sí, moltes gràcies, president.

Senyora Oltra, me sap molt malament haver-la decebut, però he de dir també que la seua capacitat de decepció, respecte al que fa este govern, és pràcticament infinita, i, per tant, no és estrany que estiga vosté decebuda.

Mire, vaig col·laborar en la redacció de l'anterior programa electoral, i nosaltres no incomplim res, però absolutament res.
Jo no li tolere, senyoria, que diga que incomplim el programa
en este punt.
La redacció del programa era que anava a tindre atenció d'infermeria, atenció d'infermeria en cada centre d'educació especial.
I això és el que té: atenció en infermeria.

Quant al que planteja, he de reiterar-li novament, senyora Oltra, que el col·legi públic que menciona, com no pot ser d'una altra manera, ha de dur a terme les seues activitats en el marc del que està establit per a la legislació vigent, és a dir, la Llei 8/2008, de 20 de juny, de La Generalitat, l'Ordre, de 29 de juliol de 2009,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

El senyor conseller d'Educació:

.
.
.
de la Conselleria de Sanitat i les instruccions d'inici de curs d'Educació Infantil i Primària, així com les de Secundària i Batxillerat.

Així, tal com establix l'article 4 de l'ordre que li he mencionat anteriorment, durant el mes de setembre de cada curs
escolar, el director del centre educatiu facilitarà al coordinador mèdic del centre de salut un llistat de l'alumnat escolaritzat per malalties cròniques.
Sàpiga vosté que el centre ha presentat una proposta de conveni a esta administració, la qual cosa no s'ajusta en absolut a la legalitat vigent.

És per això que la Conselleria d'Educació ja ha dut a terme les mesures adequades a través de la inspecció educativa.
Les actuacions de la inspecció venen emparades en allò que disposa l'article 151.
d), de la Llei orgànica 2/2006, de 3 de maig, d'educació, pel que fa a vetllar pel compliment en els centres educatius de les lleis,
reglaments i la resta de disposicions vigents que afecten el sistema educatiu.

En definitiva, senyoria, esta administració s'ha limitat a complir amb el que disposa la normativa legal que busca, per damunt
de tot, garantir una atenció específica i adequada per a l'alumnat de la nostra comunitat.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
141 al conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, senyor Gerardo Camps Devesa, sobre el centre de congressos d'Alacant, que formula la diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP Compromís) (RE número 74.
015).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Pregunta número 1.
141, que formula la il·lustre diputada, senyora Mireia Mollà Herrera, a l'honorable senyor vicepresident segon del Consell i conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, sobre el Centre de Congressos d'Alacant.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, les obres del Centre de Congressos d'Alacant en la zona de la Sangueta estan patint múltiples retards.
¿Quan es pensa tenir recopilada tota la documentació necessària i posar en marxa aquestes obres?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Honorable senyor vicepresident segon.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Gracias, presidente.

Señorías.

Señora Mollà.

Sabe usted que la actuación del Palacio de Congresos de Alicante es una actuación conjunta del Ayuntamiento de Alicante, de La Generalitat, incluso, también, de la administración general del estado, porque mucho tiene que decir -como ha sido hasta ahora- la autoridad portuaria, y, por lo tanto, puertos del estado.

Hemos estado solventando todas ellas cosas que hacían -hasta ahora- que no pudiéramos iniciar la ejecución material de las obras, de forma y manera que, salvando algunas pequeñas cuestiones que queden a partir de ahora, podamos decir que sea una realidad
la ejecución material de algo tan importante para la ciudad de Alicante, la provincia de
Alicante y la Comunidad Valenciana, como es el palacio de congresos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, resulta inaudita la seua contestació.
¿Sap per què?
Perquè si, vostés, cada vegada que parlaren com a membres del partit o del govern digueren el
mateix, digueren la veritat, aleshores no entraríem en contradiccions constants entre el que diu el conseller, el que diu l'exalcalde quan era alcalde o quan era exalcalde, el que diu l'actual alcaldessa d'Alacant, el que diuen les autoritats competents en la matèria.
És a dir, vostés han fet declaracions, que jo tinc arreplegades ací, que se contradiuen en un mes de diferència.

Perquè, de fet, quan vosté diu el tema de l'autoritat portuària i el tema referent a la competència del govern estatal de Ports de l'Estat, en novembre de 2010, quan el senyor Ricardo Costa o el senyor Alperi,
juntament amb l'alcaldessa i altres representants, se'n van en roda de premsa a Alacant a parlar de les inversions del govern de La
Generalitat respecte a la ciutat d'Alacant, no parlen que tinguen problemes.
Diuen que tenen resolt el tema del títol dels terrenys, resolt ja pel govern estatal.
I per tant, què és el que mos està contant ara ací?

Perquè si en novembre de 2010 aquests senyors, que eren els que traduïen els seus comptes i que dien que en esta partida que només que està com a objectiu, no sabien com, però anaven vostés a treure vostés diners, i aleshores se justificaven per què no apareix una partida específica de diners comptats perquè la gent de la ciutat d'Alacant sàpiga quants diners pensa gastar-se en 2011 per al centre de congressos La
Generalitat, justificaven que estava tot resolt, i deien: «.
.
.
cuyo proyecto de redacción está ya hecho y del que se está a la espera de concluir el pliego de condiciones para sacar el concurso,
adjudicar las obras y ver cuánto se necesita destinar de esa cuantía porque en este primer año del proyecto solo se requerirá una parte del dinero para el inicio de la obra.
» Entre cometes, el senyor Díaz Alperi.

Miren, vostés en este tema el que no diuen són coses clares.
I jo vull coses clares.
S'han resolt els problemes dels terrenys, sí o no?
Si s'han resolt els problemes dels terrenys, quants diners pensa dotar Societat
Projectes Temàtics per a en 2011 començar a escometre les obres del centre de congressos?
Quants diners concrets?
Ho
volem saber, la ciutadania d'Alacant vol saber-ho.
Volen saber quan està previst l'inici de les obres i vol saber, també, quan s'acabaran aquestes obres.
Veu què senzill és tot açò?
Però en preguntes concretes.

Mire, hui mos visiten uns alumnes de polítiques de la Universitat de València i vosté és el conseller.
A estes preguntes senzilles que jo faig, vosté contestarà tan senzill com el que jo estic diguent?
Per a demostrar si són governs transparents que diuen la veritat i no se contradiuen.

Jo, mire, tinc preparada ací tota una sèrie de declaracions i no li les pense fer.
Sap per què?
Perquè el que m'interessa avui és saber exactament les preguntes que jo li he fet si tenen solució i resposta per part de la seua senyoria.
És l'únic que necessite jo saber.

Perquè recorde que este projecte, senyores i senyors, porta set anys que no s'ha executat absolutament res, set anys, incloent-se en estos programes
electorals que posen vostés literalment i que després incomplixen; l'últim, el de 2007.

En el de 2011, m'aposte el que vullga amb vosté que estarà de nou posat el centre de congressos d'Alacant com una de les inversions prioritàries per al govern del Partit Popular.
I amb això se n'anirà vosté a Alacant, o Ricardo Costa, o Alperi, o Castedo.
.
.
se n'aniran i els diran: «Açò és el que fa el PP i si mos vota al Partit Popular farem estes inversions.
» I després, del que diuen vostés tot queda en fum.
Set anys!
, set anys i moltes promeses i molts pressupostos
que mai han tingut una dotació concreta, ni res.

Si vosté, de fet, acaba d'anunciar que ja s'han acabat els problemes amb els terrenys, supose que estarà en la segona fase dels objectius de la Societat Projectes Temàtics, una era eixa, i l'altra era l'escometiment immediat de les obres.
Té respostes a estes preguntes tan concretes?
S'han acabat els problemes dels terrenys?
Quants diners pensa dotar al 2011?
Quan
van a començar les obres?
I quan van a finalitzar?
És molt simple, senyor Camps.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Honorable senyor.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Señor presidente.

Señorías.

Señora diputada.

Alumnos.

Yo no sabía de dónde erais.
Pero lección por lección, alguien pregunta y alguien responde.
La democracia es así.
El control parlamentario le corresponde a quien no ha tenido la mayoría en las urnas y la respuesta, a aquellos que gobiernan.
Y usted pregunta y yo
respondo.

Y me dice «el centro o palacio de congresos de Alicante».
Sí, compromiso de La Generalitat: redactar el proyecto básico.
Redactado.
Coste del mismo: 65 millones de euros.
Ejecución: hombre, hay que licitar y adjudicar, licitar y adjudicar.
(Veus) A veces se adjudica por menos del precio de licitación.
Usted lo sabe muy bien, señoría, se licita y se adjudica y se adjudica por menos del precio de licitación.
Y, ¿por qué no se produce hasta ahora?
Usted lo sabe exactamente igual que yo.
Porque hay
que cumplir la norma, la legalidad.

Pide usted prisa como si fuera eso un incumplimiento de aquello que establece
en nuestra normativa.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

.
.
.
que es lo que sucede con el suelo.
No, no, y se lo voy a decir todo, aún me quedan dos minutos cuarenta y ocho, (veus) el tiempo que tengo, es el que pone allí.
Aún se lo digo, señoría.
¿Por qué?
-Gracias, por lo de listo-.
¿Por qué?
-No, es que estoy en todo, señorías, como siempre, estoy en todo como siempre-.
¿Por qué?
Porque donde se va a hacer algo que es de todos los alicantinos, de todos los
alicantinos, gracias a un gobierno de todos los alicantinos y todos los
valencianos, aunque sea del PP, que es este gobierno, tiene a su vez también que cumplir con todos los trámites administrativos para que eso pueda ser realidad.

Y como resulta.
.
.
-no, no, rueda no, no le dé usted rueda, no, no, no, no, no- (remors) y como resulta.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Per favor, senyories!
Deixen-lo contestar!

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

.
.
.
que el suelo sobre el que hay que hacerlo gran parte es de la autoridad
portuaria, pero la titularidad es Puertos del Estado, y lo estoy diciendo de
quien ha sido el presidente de la autoridad portuaria.
¿Sabe usted que hasta diciembre del año pasado Puertos de Estado, o sea, Consejo de Ministros de España, o sea, gobierno socialista, no dio la autorización para que pudiéramos empezar a hacer el palacio de congresos de Alicante?
(Aplaudiments) ¿Lo sabe o no lo sabe?
¡No, no!
¿Lo sabe o no lo sabe?
¿Lo sabe o no lo sabe?
¡Hasta diciembre del año pasado.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Tranquil·litat, tranquil·litat.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

.
.
.
no dio permiso!

Está bien, venir, adornarse, decir, preguntar, pedir respuestas, se las dan y no
gustarle, es lo suyo.
Lo mío es responder.
Y cuando no les gusta, los aspavientos.
No, los aspavientos.
Porque es exactamente así.
¡Exactamente así!
(Veus) Ejercicio de cómo son los debates políticos.

Precio de licitación hecho por el arquitecto: 65 millones de euros.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà!
Per favor!

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Por cierto, tiene usted.
.
.
tiene usted maqueta, maqueta en el Ayuntamiento de Alicante.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, tranquil·litzen-se.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

.
.
.
presentada en varias veces.

Y ahora yo puedo ir al revés, porque no debe preguntar quien tiene que responder.
Pero ya que usted
aspavienta cuando le responden, le digo: ¿y a usted le parece bien que hagamos un palacio de congresos de 65 millones de
euros en Alicante?
¿Le parece bien o mal?
No, no, ¿a usted le parece bien.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Per favor!

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

.
.
.
que lo tenga esa ciudad?
No, no, no, no, no.
.
.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyora Oltra!
Senyora Mollà!
Per favor!
Xe!
Ja està bé!
Ja està bé!
Tinguem la festa en pau.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Señora Oltra, como el circuito de Cheste, como la Ciudad de las Ciencias.
(Veus) No, lo vamos a hacer.
Como la Ciudad de la Luz.
(Alguna diputada diu: «¿Cuándo?
») Como tantos y tantos proyectos que hemos hecho en esta comunidad y que si por
ustedes hubiera sido nunca existirían.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
115 al Consell, que respon el conseller d'Infraestructures i Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre les llicències de taxi, que formula el diputat senyor Enric Xavier Morera Català (GP Compromís) (RE número 73.
213).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Passem a la pregunta 1.
115, que formula l'il·lustre diputat i síndic del Grup Parlamentari Compromís, senyor Enric Xavier Morera Català, al Consell sobre la llicència de taxi.
Correspon la resposta a l'honorable senyor conseller d'Infraestructures i Transport.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

La pregunta és oportuna perquè no sabem si tindrem un pròxim ple de les Corts Valencianes, i n'hi ha una llei molt important, que és la llei de mobilitat, i altres, com la llei de la custòdia compartida.
.
.
, però no sabem, perquè la Junta de Síndics, la democràcia majoritària i el rodillo popular, doncs, no ens han dit si n'hi haurà ple, i per tant esta pregunta és oportuna.

I jo li vull preguntar sobre quines millores per afavorir la mobilitat del
servei professional del taxi i evitar l'acumulació de llicències per part d'algunes empreses va a portar endavant la seua conselleria en este sector.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.
Només vull recordar-li a efectes informatius que la llei de mobilitat encara no ha
passat per comissió, per tant no està en disposició encara d'anar a ple.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Morera, el Consell, en aras de mejorar el servicio del taxi, ha incluido los
criterios generales de su regulación en el proyecto de ley -que ha hecho referencia- de la movilidad de la Comunidad Valenciana el pasado 7 de febrero en el Boletín Oficial de Les Corts.

El proyecto de ley supone una clara apuesta por el concepto del taxi
profesional y autónomo.
Y así el artículo 47 prevé con carácter general que una persona será titular de una única autorización y referida a un solo vehículo.
Y, como excepción, el precepto contempla la posibilidad de acumular autorizaciones solo en áreas de prestación conjunta y no podrán exceder del 16% del total de autorizaciones de dicha área.

En cualquier caso, el proyecto determina que las autorizaciones se otorgarán exclusivamente a personas físicas; por tanto, las personas jurídicas no pueden ser titulares de una autorización.

Ahora la tramitación a la que usted ha hecho referencia y la elaboración del texto final corresponde a Les Corts.

De momento, nada más.
Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Si no l'he entés mal, vosté ha dit que només podrà ser titular d'una explotació d'una llicència de taxi una persona física.
No és així el que diu el projecte de llei, i nosaltres assumim la preocupació del sector professional del taxi perquè se deixa la porta oberta, se deixa la porta oberta, tal i com està redactat el projecte de llei.

Si vosté mos ha anunciat ací que només van a ser titulars de la llicència de taxi persones físiques autònomes és un bon pas en la bona direcció, però no figura ací en el projecte de llei.
I com que no sabíem.
.
.
, encara que el senyor Maluenda pareix que té més informació de la que disposem mosatros, no és aixina.

Jo li vull recordar, senyor conseller, perquè açò és la micropolítica que té efectes a nivell general, que en la llei d'acompanyament de 2006 se va obrir la porta en el capítol XI.
Són eixes lleis i eixes modificacions legislatives que s'aproven i que tenen una incidència gravíssima i molt directa en sectors econòmics de la nostra societat.

De fet, eixa bretxa, eixa oportunitat que se va produir en eixa modificació que el Grup Popular.
.
.
, -vosté no era, ni jo tampoc, aleshores en estes Corts- ha produït una situació gravíssima en el sector del taxi, bàsicament, bàsicament, en l'àrea municipal de València i el que és l'Agència Valenciana de Mobilitat.
Per què?
Perquè -no sé si ho coneix vosté i jo li ho comente- es va deixar la porta oberta a la cessió de llicències.
Què vol dir això?
Que unes empreses podien acumular, en base a la cessió de llicències, moltes llicències i explotar-les en règim no d'autònom, sinó d'empresa.
Sí, sí, això s'està produint.

Jo no sé si en el projecte de llei tenen vostés la intenció, pero en el projecte de llei.
.
.
, i la pregunta és oportuna perquè no sabem si anirà a una comissió parlamentària i si anirà a un pròxim ple, no sabem, com ací se fa el que diu la majoria absoluta del PP, doncs, nosaltres, la nostra
obligació és preguntar.

Però això, senyor conseller, afecta moltíssims autònoms bàsicament del taxi de la ciutat de València.
I això ha produït, per esta desregulació que es va produir al 2006, una acumulació de llicències i el trencament del concepte professional de la prestació del servei del taxi per part d'autònoms.

N'hi han empreses que tenen acumulades 20, 30, 40 llicències i exploten en règim laboral, en condicions prou infrahumanes i, en molts casos, al marge de tota
legalitat a persones que, amb un nivell de necessitat extrem, fan unes jornades
laborals absolutament desproporcionades per al que hauria de ser una atenció professional del taxi.

Per tant, si el seu compromís ací, com a conseller i responsable màxim d'esta competència, és dir que van a modificar i podem arribar a un consens, a través de la diputada Mònica Oltra, perquè cap que no siga una persona física, autònoma, puga prestar els serveis artesanals del taxi, professional, i que s'evite el que la modificació de la llei d'acompanyament de 2006 va provocar, que és una obertura a l'acumulació de llicències d'una prestació com a empresa i en explotació de treballadors, mos podem posar d'acord.

Açò afecta moltíssima gent!
Açò afecta moltíssimes famílies!
Açò suposa una competència deslleial en un sector bàsic de la mobilitat i del transport públic -considere que el taxi és un servei públic- de la ciutat, de la capital d'este país.

Per tant, seria una bona notícia que vosté hui ací, i ara, ho poguera ratificar i posar fi a un error que el Grup Popular va
provocar, no sé conscient o inconscientment, al 2006.
Seria reparar una injustícia per a milers de famílies que han vist eixa competència deslleial per part d'eixa acumulació de llicències, que és un fet que li puc donar tota la informació.

Perquè nosaltres entenem que la política està per a solucionar problemes de la gent.
I un govern que en quatre anys ha estat
més preocupat per defensar-se en els tribunals, paralitzat, i una legislatura
perduda.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
seria bo que com a mínim açò, gràcies a la nostra aportació com a grup, se poguera solucionar.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Gracias, presidente.

Pues, señor Morera, creo, me están confirmando que la comisión es el lunes, ahí verá el texto.
Esos textos ya han recogido esa inquietud que tiene usted.
Y, en
principio, solamente podrán ser personas físicas.

Al mismo tiempo que ha hecho referencia a la cesión de licencias, y eso también está recogido en el artículo 53.
1.
f, en el que se extinguirían las licencias por concurrencia de alguna de las siguientes situaciones: por
el arriendo, cesión o traspaso de la explotación de autorizaciones y de los vehículos de las mismas.
Eso también está resuelto.

En regla general, lo he dicho en mi primera intervención, es una autorización por vehículo, pero excepciones que son las que ha comentado.
Pero también le recuerdo que su grupo parlamentario no presentó ninguna enmienda suprimiendo la posibilidad de acumulación de licencias.
Lo que sí que presentó fueron enmiendas respecto a los requisitos y condicionantes para dicha
acumulación.
Pero, de entrada, parece que no había ninguna enmienda suprimiendo la posibilidad.

En cualquier caso, es un tema, y conozco la enmienda que han presentado
ustedes.
Creo que en vez del 16%, están hablando del 14 o del 13%.
En cualquier caso, eso se va a debatir en la fase
donde está este proyecto.
Esa comisión del lunes yo creo que será muy clarificadora.

Y le puedo asegurar que soy conocedor de la preocupación de los profesionales del sector.
Y es por eso que las alegaciones que hicieron
en su momento, muchas han sido estimadas e integradas en el texto del
anteproyecto y otras alegaciones se van a tener en cuenta en el desarrollo
reglamentario de la ley.

Y hemos mantenido, sin duda, un diálogo muy abierto con ellos porque nos hemos reunido muchas veces, especialmente
en las últimas semanas.
Sin ir más lejos, antesdeayer yo me reuní con el colectivo en Alicante.
Y le insisto en que este proyecto ha sido
concertado con los profesionales y pretende conjugar los intereses de los
taxistas con la prestación de un servicio público y las necesidades de movilidad de los ciudadanos.
Y de momento el apoyo es
mayoritario en estos momentos por el sector del taxi, porque hemos recogido
muchas de sus inquietudes.

Yo le aseguro que este proyecto, en cuanto que contempla una regulación integral del taxi, supone un claro avance sobre la situación actual, sin perjuicio de los preceptos de aplicación general.

El proyecto de ley dedica 16 artículos específicos al taxi, regulando aspectos tan variados como los títulos que habilitan la prestación del servicio y su régimen, las tarifas, los requisitos mínimos de los vehículos, los centros de atención al público y los derechos y obligaciones de los usuarios del taxi.

Sin embargo, pues hasta que no finalice su tramitación parlamentaria, que se apruebe como ley, no sabremos como va a quedar el texto
definitivo, ¿eh?

De momento, ahora, pues lo que vamos a seguir es trabajando y a ver si podemos.
.
.
, si puede haber otro pleno, pues se pudiera aprobar la ley, y sino, desde
luego, eh, dejarla ya preparada en la reunión que tendrán que ustedes el lunes.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 1.
120 al conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, senyor Gerardo Camps Devesa, sobre les mesures referents als pagaments pendents, que formula la diputada
senyora Cristina Moreno Fernández (GP Socialista) (RE número 73.
244).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Pregunta 1.
120 a l'honorable senyor vicepresident segon del Consell, conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, que formula la il·lustre diputada senyora Cristina Moreno Fernández sobre les mesures sobre els pagaments pendents.

Senyora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Gracias, señor presidente.

Señor vicepresidente, puesto que hoy es día de despedidas, y la previsión dice que hoy es su última sesión de control como conseller de Economía, espero que en esta despedida suya deje usted de esas largas cambiadas a las
que nos tiene acostumbrados, se deje de hablar de Zapatero, del Gobierno de
España; y usted, en su última contestación como conseller de Economía, nos conteste qué medidas piensa tomar para poner al día la totalidad de los pagos pendientes de la Generalitat valenciana.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Moreno.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señora Moreno, es día de despedidas de diputados de su grupo.
(Rialles) No, lo de los suyos, señor Luna, es seguro; lo de que yo no siga siendo vicepresidente económico, conseller de Economía y Hacienda, se puede dar o no dar, pero desde luego es una incógnita.

Yo entiendo que su señoría haga esa pregunta porque usted es de las que repite.
Lo nuestro ha sido un
encuentro durante algunos años.
Y le puedo asegurar que será un reencuentro durante los próximos años, salvo que a usted no la hagan lo que es hoy en su grupo o la suban de rango
y decidan que, por casi cariño o afecto personal, discuta conmigo de lo que hemos discutido durante este
tiempo.

Pero las medidas que pensamos poner en marcha para mejorar los pagos de La
Generalitat son las que ya hemos puesto, que están dando resultados, como su señoría bien sabe.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Senyora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Señor conseller, ha perdido usted la oportunidad, repito, de en su última sesión de control, como vicepresidente del gobierno y como conseller de Economía usted sabe que es su última sesión de control, lo sabe también su grupo, y desde luego no tiene ninguna duda mi grupo de que lo es, ha
perdido usted la oportunidad, repito, de contestar.

Mire, usted ha llegado a decir aquí, en esta cámara, usted ha llegado a decir que pagaban a los proveedores a los noventa días.
Lo ha dicho usted.
Ha llegado a decir que en el Ministerio de Economía le felicitaban.
Ha llegado a decir que éramos los primeros.

Usted sabe que no es cierto.
Usted sabe que esa, como tantas otras, ha sido la
gran mentira.
Los últimos datos del Ministerio de Economía nos dicen que estamos cuatro puntos por debajo en el pago respecto a la media.
Cuatro puntos en el conjunto.
25 puntos si hablamos de las inversiones reales.

Pero, señor conseller, eso es de lo oficial, eso es de lo que usted declara a la intervención.
Porque, claro, a Madrid no llegan las facturas que se quedan en el cajón, porque como no han llegado a la OCA no cuentan como que ha pasado el plazo.

¿Pero sabe qué?
Es que esas facturas que ustedes guardan en el cajón, y que por tanto no pagan, son facturas que le emiten los proveedores cuando
ya les han servido a ustedes.
Son facturas de empresas, pequeñas y medianas empresas valencianas, que están ahogadas, que están cerrando sus empresas porque les deben ustedes.

Y mire, no lo voy a decir yo.
Lo voy a decir en las palabras de los
empresarios.
En un diario nacional salía publicado el lunes.
Y decía, con nombres y apellidos decía un señor: «Ahora ya no es un problema individual mío, o de éste o de aquel.
Se trata de salvar a equis números de empresas de aquí, de la Comunidad Valenciana, que estamos solucionando muchísimas problemas logísticos a la Generalitat valenciana».
(Remors)

No lo decía yo, lo decía un empresario que decía: «Es que yo le sirvo a los hospitales, porque si no los hospitales se paran».

Decía más cosas.
Decía: «Las empresas que pueden se están retirando de los acuerdos marco -en este caso hablábamos de sanidad- y sólo aceptan pedidos directos.
Como las empresas han caído y tú, hospital público, no tienes quien te sirva, yo te lo sirvo, pero, si vale 100, te voy a
cobrar 300 o 450.
Si quieres que te lo sirva yo, te voy a endiñar todo lo que pueda».
Entendámonos todos que se lo endiña al hospital público, es decir, a todos los valencianos.
Ustedes no pagan, las empresas lo
pasan mal, pero es que además el día que paguen, pagarán más caro.

Seguía diciendo este empresario.
Dice: «Y si no, no quiero que me lo pidas.
Al contribuyente, un producto que vale 100,
le está costando 450 más los intereses que le vamos a reclamar porque no pagan a la hora.
»

Seguía diciendo este hombre.
Decía: «Los bancos me dicen: contigo, como empresa, no tengo ningún problema, pero con ellos sí, con La Generalitat, y no puedo asumir más facturas.
»

Esto es a lo que nos han llevado ustedes, señor conseller.
Esto son facturas en el cajón de sanidad, que, como están en el cajón, no cuentan plazos.
Y, por tanto, usted dice «pagamos a no se cuantos días».
Tiene que contar usted el día que le sirve el proveedor.
¿Pero podemos hablar de los convenios?
¿Hablamos de los convenios?
¿Hablamos.
.
.
?

Mire, le puedo hablar.
.
.
, otro señor escribe cartas al director en un diario, el Levante, «Cartas al director», se llama José Rafael Vidal, de Xàtiva, y dice que es de una agencia del Servicio Valenciano de Empleo y Formación, que dice que ha hecho cinco acciones formativas.
¿Es poco, verdad?
Son total 134.
000 euros.
Señor conseller, que se lo certificó a usted, que los hizo, que ha pagado ya desde el mes de septiembre de 2010.
Y
que usted todavía ha dicho que no sabe ni siquiera cuando va a reconocer ese gasto y, por tanto,
que no lo va a pagar hasta el año que viene.

¿Quiere que hablemos de los ayuntamientos?
¿Hablamos de los ayuntamientos que con el plan Millora.
.
.
?
No mire usted al alcalde de Morella.
¡No!
Pero lo digo porque ayuntamientos que ustedes les vendieron los caramelos de
un plan Millora en el año 2006, señor conseller, el plan Millora del año 2006, que todavía están mareando la perdiz, diciéndoles «tráeme una factura, quiero otro, quiero otro», no las contabilizan como OCA, por tanto no cuentan para los plazos; pero los
proveedores que al ayuntamiento le sirvieron en el año 2006 o 2007, algunos de ellos, muchos de ellos están cerrando las puertas, están cerrando sus empresas porque les tienen ahogados.

¿Usted cree de verdad, señor conseller, usted cree de verdad que es lícito y moral que empresas valencianas tengan que cerrar porque no pueden seguir
sufragando, seguir financiando la Generalitat valenciana?

¿Usted cree de verdad que todo lo que usted hace no tenía que estar destinado única y exclusivamente a buscar la fórmula para pagar todo lo que la Generalitat valenciana debe?

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Moreno.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Gracias, presidente.

Señorías.

Señora Moreno, todo lo que yo hago como conseller de Economía y Hacienda, todo lo que hace este gobierno, va dirigido justamente a aquello
que usted dice que no hacemos.
Y yo no la convenceré ya, son muchos desencuentros.

Si cada vez que usted ha dicho que La Generalitat está en bancarrota, quiebra o algo parecido hubiera sido, yo no estaría debatiendo aquí con usted.

Si cada vez que usted ha dicho que no se paga a los proveedores de La
Generalitat y fuera cierto, yo no estaría debatiendo aquí con usted.

Usted es la que aquí trae recortes de periódicos y yo soy quien trae aquí lo que dice, aunque usted también lo menciona, las cuentas del Ministerio de Economía y Hacienda, que se (inintel·ligible) .
.
.
, y usted dice que lo ponen, pero luego se va a páginas de los periódicos que no son exactamente, por cierto, lo que dicen las federaciones
empresariales, que son aquellos que deberían decir si La Generalitat paga o no paga, o paga bien o paga mal.

¡No!
Su pregunta es del 14 de marzo, el mismo día que rendía cuentas la Intervención General de La Generalitat.
Acertó usted, es un plazo ilegal.
Y no ha hecho ni una referencia a lo que se ha
publicado sobre ello.
Ni una.
¿Por qué?
¿Porque no quería decir usted, hoy aquí, que hay menos obligaciones pendientes de pago del último ejercicio que las había del anterior?
¿No lo quería usted decir?
No.

El senyor vicepresident primer:

Por favor, señora Moreno.
Respecte la intervención.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

No, no.
¿No lo quería usted decir?
Porque no quería usted decir aquí si (inintel·ligible) .
.
.
ejercicios anteriores que también la cifra es menor.

¿Porque no quería usted decir que estamos gestionando en época de crisis y con menos ingresos que provienen del modelo de financiación y, por tanto, de aquello que nos da el gobierno socialista de España, que cada vez es menos, mejor en la Comunidad Valenciana?
¿No lo quería usted decir?

Tal vez su señoría no tenía que haber hecho esta pregunta.
Pero, puestos a comparar, y usted me dice, y
por cierto, ¿los proveedores, qué tienen que ver con el gasto en inversión?
No, sí.
Se lo pregunto.
¿Qué tienen que ver?

El senyor vicepresident primer:

Por favor, señora Moreno.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

El pago a proveedores.
No, no, si puede contestar.

Si a cada pregunta, una respuesta.
(Remors) Ese 47%.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señora Moreno.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

.
.
.
ese 47% al que usted ha hecho referencia, ese 72,6% con el confirming que ha cobrado.
No.
Saque este cuadro y ahora saque todos los que le voy a
decir, lo cual está por encima del 70,8% de lo que es la media de comunidades autónomas.

Pero, ¿por qué no me dice usted que de pagos sobre obligaciones.
.
.
, o sea, qué se ha pagado sobre obligación, qué se ha pagado sobre obligación?
La que menos ha pagado es Illes Balears, gobierno socialista, un 80,49% en
esos papeles que usted tiene.
¿Por qué no me lo dice?
(Veus) ¿¡Por qué no dice usted que pagar más o menos no depende del color del gobierno que esté en un determinado territorio, sino de una gestión que se puede hacer.
.
.

El senyor vicepresident primer:

¡Por favor, respeten la intervención!

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

.
.
.
y del peor, que es un gobierno socialista!
?
No, no.

El senyor vicepresident primer:

Aunque sea por educación.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Nosotros estamos en el 86%.
La media está en el 89%.
Pero, ¿sabe quién está con nosotros?
(Veus) No.
85,59 es 86, que usted sabe cómo se hacen los números.
Pero Cantabria, 86; Cataluña, 86, gobierno socialista; País Vasco, 87; Andalucía, 87, gobierno socialista y Murcia, 88, gobierno del PP.
(Veus) No.
¡88, señoría!
O sea, donde usted ve, donde usted ve mala gestión, yo veo que se hace lo que se puede gracias al señor Rodríguez Zapatero.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre la política general de la conselleria en matèria d'infraestructures, que formula el diputat senyor Francesc Signes Núñez (GP Socialista) (RE número 71.
537, BOC número 282)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, passem al punt 12, que és interpel·lació pel procediment especial d'urgència al conseller d'Infraestructures i Transport sobre la política general de la conselleria en matèria d'infraestructures, que formula l'il·lustre diputat senyor Francesc Signes Núñez del Grup Parlamentari Socialista.

Senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyor conseller, a la vista de les esmenes que el Partit Popular ha posat a la
llei de mobilitat li vaticine que el dilluns en la comissió va a ser molt difícil harmonitzar, sí, molt difícil harmonitzar les promeses que vostés han fet a alguns sectors amb el que puga eixir de la comissió i després el ple.

Però, bé, hui és un dia d'acomiadaments, és un dia de despedides, ací tot el món està despedint-se.
I jo, senyor conseller, a la vista del que llig en premsa, no sé si despedir-me de vosté.
La veritat és que me sabria mal, senyor conseller, perquè en este any que porte en este negociat, vosté i jo hem arribat a establir una relació cordial.
Tinc de dir-li que molt més cordial que en els tres anys que he portat medi ambient amb el senyor Cotino.
I mira que ho he intentat!
, tindre una relació cordial amb Cotino, valorar-lo.
.
.
No ha pogut ser, és a dir, impossible, me pot, no pot ser.
Però amb vosté sí, senyor conseller.

I, bé, i esta interpel·lació ve a ser, digam, una interpel·lació de balanç de legislatura.
Una legislatura, senyor Flores, que jo crec que pot
qualificar-se com la de la legislatura perduda en matèria d'infraestructures.
I la responsabilitat, senyor Flores, en la línia del que estava dient-li, vull tindre hui ací l'honestedat de reconéixer que no és del tot seua.

Vosté ha sigut, senyor Flores, el cap de turc del despilfarro en projectes megalòmans d'un president que ha malgastat a mans plenes els diners de tots els valencians
amb ocurrències que no s'han plasmat en retorns ni en reversions socials.
Unes inversions que han generat
sobrecostos mai explicats i unes despeses milionàries que han anat a omplir les butxaques dels amics i aconseguidors polítics, sense que tampoc, a hores d'ara, en este moment, en cap dels múltiples casos, s'haja posat ni llum i ni taquígrafs sobre elles, sobre les despeses.

Tot això, senyor conseller, ha portat a la nostra comunitat a un deute de prop de 20.
000
milions d'euros o, el que és el mateix, 4.
000 euros per cada valencià o valenciana, que ens ha portat a la major paràlisi de gestió en la història de la nostra autonomia, a la major.

Pel que fa a la seua conselleria, hem passat de representar el 5,2% del total
del pressupost de La Generalitat en 2007, quan vosté va entrar, al 2,1 en 2011, ara.
En inversions reals, hem passat del 48% del
total de La Generalitat en 2007 al 24,5 en 2011.
I això ha produït, senyor conseller, que la licitació de la Conselleria d'Infraestructures i Transport, amb les seues empreses públiques FGV i GTP, haja disminuït un 77% en el període 2007-2010, 77%.
Inversions mínimes i que, a més a més, en el cas de GTP, entre els anys 2008 i 2010, vosté sap perfectament que ha gastat 104 milions d'euros en la construcció i manteniment del circuit de fórmula 1, que els han detret d'altres inversions.

Senyor conseller, a 31 de desembre de 2009, i segons la Sindicatura de Comptes,
la situació econòmica de GTP i FGV és dramàtica.
L'ens gestor té uns deutes a llarg termini de 417 milions -sí, senyor Camps, dramàtica-, un 31,6% més que en 2008, i uns deutes a curt termini de 94 milions, un 13,3 més que en 2008.

Mentres que els deutes a llarg termini d'FGV són de 485 milions, que han fet que en DOCV del dia 8 haja hagut la modificació que ha hagut, de passar 26.
700.
000 euros de construcció d'infraestructures a despeses d'explotació.
Els deutes a curt termini d'FGV, 328 milions, sent, senyor conseller, a 31 de desembre de 2009, de 197
milions el total de factures, senyor Gerardo Camps, vençudes pendents de pagament, de les quals 15 milions corresponen a interessos de
demora, en FGV.

I quines han estat les conseqüències d'este caos econòmic, senyor Flores?
Per parlar només dels tres últims exercicis pressupostaris.
Mire, del pressupost de 2009, de la seua
conselleria, a final de l'exercici es varen deixar d'executar 21 projectes d'infraestructures de transport i 34 de carreteres, entre elles, algunes tan
importants com el tram Massanassa-Albal, de la línia 8 de Metrosud, la programació del tramvia a la Patacona, etcètera, etcètera.

En el pressupost de 2010 desaparegueren 117 actuacions en carreteres, que
venien estant pressupostades en el període 2006-2009 sense executar-se, destinant-se solament un 15,2% del pressupost d'inversions de la conselleria a obra nova i l'altre 85% a seguir pagant els 1.
000 milions que encara se'ls deu als constructors d'obra pública.

En el pressupost de 2011 han seguit desapareguent projectes que quedaven
pressupostats en exercicis anteriors.
En este any en què estem han desaparegut, i ho sap perfectament, 51 projectes de noves carreteres
que quedaven pressupostats en 2010, quedant una sola actuació nova en carreteres, i en infraestructures de transports han desaparegut 31
projectes que estaven pressupostats també en 2010.
Tampoc, senyor conseller, en este 2011 s'assigna ni un sol euro al tren de la costa, tram Dénia-Alacant.
I dels 30 milions que li corresponen a la seua conselleria, a La
Generalitat, per a l'adequació del tren Xàtiva-Alcoi, solament s'ha previst 1,3 milions d'euros, per un compromís personal del Consell amb l'Ajuntament d'Albaida, no per altra cosa.

Senyor conseller, han incomplit el PIE 2004-2010, que només s'ha executat en un 25% en aquella part que corresponia a la seua conselleria; ha
incomplit la part que li corresponia del protocol de carreteres 2005-2010, que
només s'ha executat en un 50%; ha incomplit la part que li corresponia del pla de
revitalització de les comarques de l'interior de la Comunitat Valenciana, que tenia d'haver destinat la seua conselleria 4.
114 milions, quan la suma, entre 2004 i
2011, que és el període d'eixe pla, quan la suma dels capítols d'inversions de la seua conselleria en este període, per a tot tipus d'actuacions, en l'interior i en tot, solament ha sigut de 2.
183 milions, senyor conseller.

La xarxa logística de la Comunitat Valenciana, anunciada per Camps en 2006 en estes Corts i
que hauria de crear 15 milions de metres quadrats abans de 2011 en huit nòduls, està pràcticament en mantilles.

El pla eòlic valencià, s'ha parlat abans, aprovat el 26 de juliol de 2001 i que tenia d'haver-se conclòs el 31 de desembre de 2007, senyor conseller, en este moment, sobre els 2.
300
megavats que haurien d'haver-se instal·lat, s'han instal·lat poc més de 1.
000.
Per tant, no el 60% de la primera fase s'ha executat, sinó únicament el 43% de la primera fase, senyor conseller.
I de la segona fase, com
vosté ha reconegut molt bé, absolutament res; res de res de la segona fase.

Els plans d'acció territorial de ports i costes, un compromís de l'any 2003, i eternament «en avanzado estado de redacción», que vosté sempre me diu a mi en les comissions, estan encallats huit anys després.

Les inversions en els ports competència de La Generalitat, a penes arriben al 21,7% dels 160,2 milions compromesos
al PIE 2004-2010.
I les inversions en costes, un 26,5 dels 188 milions
compromesos, senyor conseller.

Encara esperem les promeses llei de ports de la Comunitat Valenciana, la llei
ferroviària, la llei de seguretat dels sistemes de transports de la Comunitat
Valenciana, així com múltiples reglaments, com el de carreteres, el de la llei d'accessibilitat, que ja tenia d'estar en el carrer, etcètera, etcètera.

La nova Fe ha començant a funcionar i, malgrat els set anys transcorreguts des de l'inici de les obres, encara esperem el tramvia orbital, que figurava en el PIE
2004-2010, així com la prolongació de la línia 1 del metro, que deuria connectar plaça d'Espanya amb el nou centre hospitalari, o el ramal de la línia 2 des d'Hermanos Maristas fins a la nova Fe.

Senyor Flores, senyor conseller, cregam si li dic que he tingut vertaderes
dificultats en trobar alguna llum en la gestió de la seua conselleria per la qual ha passat amb molta més pena que glòria.
Tal vegada no s'haja sabut imposar la importància que esta conselleria té per a la nostra comunitat.
O tal vegada el seu poc pes orgànic dins del Partit Popular li ho haja impedit, no ho sé.

En qualsevol cas, les conseqüències són les mateixes.
Han matat les possibilitats que esta conselleria tenia per a
estirar en la direcció d'eixir de la crisi econòmica, crear ocupació i posar a la Comunitat Valenciana a punt per a inserir-se dins dels espais econòmics capdavanters, les han matat totalment i absolutament.

I de tot això, senyor conseller, i en la línia del que li dia al principi, d'eixe afecte que a penes en l'any que porte en esta negociat, tinc de dir-li que de tot això vosté no té.
.
.
, té molta responsabilitat, però no la té tota.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

La responsabilitat la té Camps, que és el principal responsable d'este desficaci.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Té la paraula l'honorable senyor conseller d'Infraestructures i Transport.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señoría, en primer lugar, lamentar el poco optimismo que tiene sobre la ley de la
movilidad, que sabe usted que tiene muchísima importancia.
En cualquier caso, yo, normalmente, tengo una relación cordial con mucha gente y, desde luego, con usted la he tenido.

La primera cuestión que quiero reseñar es mi relativa extrañeza al plantear una interpelación sobre política general en materia de infraestructuras, cuando hace apenas unos meses
comparecí en la Comisión de Obras Públicas y Transportes para informar del Plan de infraestructuras estratégicas de la Comunidad Valenciana 2010-2010, y allí tuvimos oportunidad de debatir tanto lo realizado en el marco del PIE anterior
2004-2010 como sobre el nuevo.
Y, sobre todo, cuando le acabo de escuchar, señor Signes, y constato que buena parte de lo que ha dicho, incluyendo los
porcentajes en los que nunca nos ponemos de acuerdo, tiene mucho que ver con lo
dijo entonces, y creo que le contesté cumplidamente.
Pero, bueno, usted sabrá.

Señorías, la política general de la conselleria en materia de infraestructuras, en aquellas que son de su competencia, pasa por
tres principios básicos: en primer lugar, resolver las necesidades de los ciudadanos y del tejido
productivo en un sistema global, que contempla diversos ámbitos: transportes, carreteras, puertos, energía.
En segundo lugar, coherencia de las actuaciones en el marco territorial de la
Comunidad Valenciana, en el que coexisten distintas administraciones con
competencias.
Y en tercer lugar, el público conocimiento de las líneas maestras de la planificación de La Generalitat en estas materias a través de los documentos al alcance de todos, como lo fue en su día el PIE 2004-2010 y lo es actualmente el PIE 2010-2020.

Desde el 2004 se ha venido desarrollando el anterior PIE, que ha supuesto un
cambio muy importante en nuestras infraestructuras.
Unos datos ilustrarán lo que digo.
La mayor movilización de recursos en la historia de la comunidad: 5.
500 millones de euros en inversión directa de La Generalitat o a través de la colaboración público-privada y otros 7.
000 millones de euros de inversión privada promovida a partir de la actuación del sector público.
Y hablo de inversión realizada, de inversión ejecutada, señoría.
Esto, estos 5.
500 y 7.
500, nos da unos porcentajes muy diferentes a los que
usted ha pintado.
Y como siempre le interesa sacar unos porcentajes que ni
siquiera corresponden con la realidad, pero, de determinadas secciones, yo le
puedo decir que, lo que es en energía, prácticamente el cumplimiento ha sido el 100%.
Por cierto, los 1.
000 megavatios,
hay que añadirle los 400 que están en ejecución y autorizados.
Por eso son 1.
400 y es un 60%, no un 40, como usted dice.
Y,
por ejemplo, en trasportes tenemos un cumplimiento de más del 90%.

74 millones de pasajeros en el año 2010 en Metrovalencia, Tram de Alicante y Tram de la Plana.
Hemos construido o
mejorado más de ciento treinta kilómetros en los tres sistemas públicos que dan servicio a las principales áreas metropolitanas de la comunidad, con actuaciones tan destacadas como la
conexión puerto-aeropuerto en Metrovalencia, la transformación radical del viejo trenet, en el moderno Tram de Alicante o la implantación de un sistema que no existía en Castellón.
Desde el 2004 hemos actuado sobre más de trescientos treinta kilómetros de carreteras autonómicas, tanto en autovías (inintel·ligible) .
.
.
de alta capacidad como acondicionamiento de carreteras existentes.
Hemos
presentado el avance del plan de instalaciones aeronáuticas de la Comunidad Valenciana y seguimos su elaboración.
Y la Comunidad Valenciana es autosuficiente en energía eléctrica y en gas, y el 36 y medio por cien de potencia eléctrica instalada es de origen renovable.

Por tanto, desde el 2004 se han hecho muchas cosas en infraestructuras que han
beneficiado a todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana, y esto es una
realidad incontestable, por mucho que usted se empeñe en distorsionar todo.
Como también lo es que desde el 2008 estamos inmersos en una grave crisis económica y eso ha incidido en las disponibilidades presupuestarias y en las
restricciones de crédito que han impedido que podamos alcanzar los objetivos previstos.

Pero no ha afectado solo a La Generalitat.
Solo hay que recordar el tijeretazo
del ministro Blanco a sus inversiones a mediados del año pasado y el fuerte descenso en los presupuestos generales del estado para el
2011.
En los últimos años han bajado las licitaciones de obra, es algo conocido, pero ese descenso no
ha sido solo en La Generalitat, también en el estado.
Los datos de SEOPAN están ahí, la caída de la licitación en La Generalitat entre el 2007 y 2010 ha sido un poco superior al 60%, no en
las cifras que usted da en porcentaje.
Sin embargo, la caída del estado ha sido de más de un 81%.

¿Qué hemos de hacer ante esta situación?
¿Rasgarnos las vestiduras?
Pues, yo creo y entiendo que no.
Lo que hemos de hacer
es redoblar los esfuerzos para seguir haciendo cosas que solucionen los
problemas de los valencianos.
El anterior PIE finalizaba su periodo de ejecución en el 2010 y, por eso, a mediados del 2010 presentamos el PIE con horizonte
2020.
Este PIE hace un diagnóstico de una situación actual general y por materias, señala los objetivos a alcanzar y avanza las prioridades principales y las
principales líneas de actuación a desarrollar guiado por tres principios esenciales, la movilidad, la
sostenibilidad y la intermodalidad.
Es decir, recoge los aspectos claves de
acción pública y un elenco de actuaciones concretas, si bien, y como no puede ser de otro
modo en un documento de planificación a diez años, no se trata de dar una relación exhaustiva ni cerrada.
Una planificación de infraestructuras que enlaza con instrumentos de planificación más amplios del Consell, como la Estrategia territorial de la Comunidad
Valenciana, recientemente aprobada y en cuyas determinaciones encaja
perfectamente.

El PIE 2010-2020 incorpora la mayor parte de las actuaciones que no se han
podido ejecutar en el anterior, junto con las nuevas obras.
¿Y eso es un error?
Yo creo que no, más bien es un ejercicio de claridad y de responsabilidad, porque se han
incorporado todas aquellas actuaciones que seguimos considerando necesarias
para la Comunidad Valenciana.
Y si no se han podido hacer, desde luego, por
motivos ajenos a la voluntad de la conselleria.

Nuestra intención sigue siendo llevarlas a cabo, señoría, cuanto antes y cuando técnica y económicamente sea posible.
Y he dicho «económicamente», porque la materialización de las infraestructuras requiere de inversión y no precisamente pequeña.
Por eso, en el PIE se realiza una estimación inversora hasta el año 2020 que implicaría una media de más de mil millones de euros al año en todos los ámbitos del plan en su conjunto, es decir, tanto las materias que son competencia
de la Conselleria de Infraestructuras y Transporte como las dependientes de
otros departamentos como agua o telecomunicaciones.

Es cierto que los presupuestos de La Generalitat para el 2011 recogen una
inversión inicial consolidada de 670 millones de euros en todos los programas del PIE,
pero no hay que olvidar que estamos en el año con menor inversión en mucho tiempo, tanto en La Generalitat como en el propio estado, y que aun
así la media de inversión del período desde el 2004 al 2011 es superior a novecientos millones de euros en todos
los programas asociados al PIE.

Por lo tanto, no es una hipótesis aventurada considerar que cuando la situación económica y presupuestaria mejore o La Generalitat reciba una financiación del estado acorde con los cinco millones de habitantes que hay en la Comunidad
Valenciana, podrán alcanzarse los 1.
000 millones anuales que antes decía y que son los que necesitamos para cumplir ese PIE en el horizonte del 2020.

Y tengo que decirle, por cierto, que hoy hemos dado un paso muy importante en
esa línea con la aprobación de la reforma del Estatuto para reconocer ese nivel de financiación y los cinco millones de habitantes.

En ese contexto, debemos citar asimismo el plan extraordinario de inversiones
que anunció el presidente, en el que vamos a invertir 2.
000 millones de euros en fórmulas de colaboración público-privadas.
El PIE también recoge actuaciones a cargo del estado.
Es lógico, porque la competencia sobre la planificación de un territorio es a largo plazo y muchas de las actuaciones tienen que estar
incluidas.

En definitiva, queremos incluir en esa fase y en esos acuerdos con el
ministerio inversiones irrenunciables como son el corredor mediterráneo, el AVE, la logística o la potenciación de los puertos y aeropuertos valencianos y de interés general.

Por el momento, nada más.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, conseller.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, presidenta.

Senyor conseller, pot fer tots els esforços que vullga per intentar salvar el PIE 2004-2010, però la realitat és que ha segut un absolut fracàs.
.
.
, un absolut fracàs.
Un compliment de mitjana del 25% i, si anem a aspectes concrets, 0% en obres
ferroviàries, 20% en vies d'alta capacitat, 50% en tramvia i metro, 21% en ports, etcètera, 25% de mitjana.

I això, senyor conseller, vol dir que dels 6.
000 milions que vosté tindria d'haver invertit en eixe PIE.
.
.
, vosté, no, La Generalitat, els successius consellers, en eixe PIE 2004-2010, vostés han deixat d'invertir 4.
500 milions, ¿i això sap quanta ocupació és, la que vostés han deixat d'invertir, eixos 4.
500 milions?
Això ha fet que vostés hagen deixat de crear 75.
000 llocs de treball directes i 45.
000 indirectes,
per la seua inexecució del PIE 2004-2010, sí, senyor Gerardo Camps, i vosté ho sap perfectament.

I, mire, vaig a avançar-li una idea que el Grup Socialista estem madurant de cara a la pròxima legislatura, quan.
.
.
, perquè vostés donen per fet que el dia 22 passarà no sé què.
Jo, senyor Flores, no sé què passarà el dia 22, més allà que n'hi han eleccions.
Jo no sé si vostés tenen una bola que els fa ja saber el resultat de les eleccions, perquè hui tot el món, tots els consellers, en les seues respostes, parlaven del dia 22.
Bé, la gent, el dia 22, el que jo sé, repetixc, és que la gent anirà a votar i optarà per l'honestedat o optarà per la corrupció i el malbaratament, i, a la millor, quan s'obrin les urnes, s'enduen una gran sorpresa, se queden estupefactes.
Jo, això és el que sé, el que passarà el dia 22.

Però, bé, en eixa línia, nosaltres pensem que, de veritat li ho dic, el PIE 2010-2020 hauria de
replantejar-se, senyor Flores, hauria de replantejar-se.
Nosaltres ho farem, a
partir d'eixe dia 22 ho farem, (veus) ens replantejarem seriosament el PIE 2010-2020 per irreal, per impossible de
complir i perquè és un PIE que se limita a repetir actuacions no executades en el PIE anterior.
¿Però vostés de veritat pensen, senyor Flores, que estan en condicions.
.
.
, entre 2010 i
2020, en gastar, en invertir 11.
000 milions d'euros en inversió directa de La Generalitat, no amb col·laboració publicoprivada, que això té altres xifres?

El PIE 2010-2020 diu que vostés invertiran en estos nou anys 11.
000 milions d'euros en inversió directa.
¿D'a on, senyor Flores?
, ¿d'a on, senyor Flores?
Compte els últims deu anys la inversió directa que ha fet La Generalitat, capítol VI, 2004-2010, en sis anys, els últims sis anys, i sume.
¿D'a on van a traure vostés els 11.
000 milions d'euros, senyor Flores?
, ¿d'a on?

Vostés han aprovat.
.
.
, el senyor Camps el passat més d'abril aprovà un PIE, com fa tot, el senyor Camps, que llança un programes i llança unes històries que són absolutament irreals i incomplibles, i vostés s'amarren ahí.
I quan vinga 2020, si algú està ací encara, i se faça el debat sobre el grau d'execució d'eixe PIE, doncs, se vorà que haurà quedat en menys del 25% que ha quedat el 2004-2010, senyor Flores.

Per tant, nosaltres anem a plantejar d'una forma seriosa una reformulació d'eixe PIE.
.
.
Sí, com s'està fent amb el protocol de carreteres 2010-2020, senyor Flores, que està treballant-se molt conscienciosament perquè el ministeri està portant-los ahí, està portant-los a un treball conscienciós d'eixe protocol.
Però com este PIE depén de vostés només, encara que assignen inversions al Ministeri de Foment sense que Ministeri de
Foment sàpia les inversions que vostés els assignen, doncs, fan el que volen.

És irreal este PIE, senyor Flores, i, per tant, nosaltres, repetixc, a partir del
23 de maig, si, com és previsible, guanyem les eleccions, nosaltres, senyor Flores, plantejarem d'una forma seriosa una revisió d'este PIE, i l'ajustarem al que són les necessitats reals de la Comunitat Valenciana, però sobretot, senyor Flores, l'ajustarem al que són les possibilitats reals de finançament que la Generalitat valenciana té per a este pla d'infraestructures dels pròxims deu anys.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Signes.

Tiene la palabra el honorable conseller señor Flores.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Gracias, presidenta.

Señoras y señores.

Diputado señor Signes, evidentemente, aquí todos hemos hecho comentarios sobre las elecciones, pero usted también acaba de decir uno y acaba de decir que van a ganar las elecciones y que,
bueno, pues, va a retomar ese plan 2010-2020.
Desde luego, aquí, en este caso, igual que le he dicho que con la ley de movilidad, era
pesimista, aquí le considero francamente muy optimista.

En cualquier caso, me la ha puesto un poco a huevo.
(Veus) Ha hablado de obras ferroviarias en el PIE en el que habla un poco.
.
.
, habla un
0% de cumplimiento.
Yo supongo que se referirá a las inversiones previstas en el PIE en lo que se refiere a las líneas de cercanías, porque ahí sí que el cumplimiento ha sido prácticamente nulo por no decir cero.
Y como sabe la línea de cercanías es de competencia estatal y solamente hemos conseguido al final de 2009 ese
compromiso de cercanías.
.
.
(Remors)

La senyora presidenta:

Vamos a ver, señor Signes, yo le rogaría que los diálogos respeten las intervenciones.
.
.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transports:

Señor Signes, estaba hablando de cero de inversión en transporte y en obras ferroviarias y eso no es cierto.
Nosotros hemos hecho
inversiones.
Y ya le he dicho yo que en transportes el cumplimiento del PIE
2004-2010 está superando el 90%, porque hemos hecho una inversión muy importante y está la estación de Albaida y hay un montón de cosas que, por cierto, no hemos podido empezar porque Adif todavía no nos ha dado permiso.

Y no me hable usted de puestos perdidos por falta de inversión.
No me hable usted.
Entre otras cosas, porque ahora mismo somos los únicos de todo el estado español que estamos con un plan de inversiones productivas dentro de un plan
Confianza, dentro de un plan Camps, que estamos generando más de 30.
000 puestos de trabajo.
No me hable de eso cuando hay un déficit de 400 millones de euros anuales por parte del estado a la hora de
invertir con respecto a nuestra población, que eso si lo multiplicamos por los últimos siete años son 2.
850 millones de euros que se han dejado de invertir y que nos hubieran
correspondido.

Por cierto, según la cámara de contratistas, eso sí, en doce años son 4.
800 millones de euros los que se han dejado de invertir.
Solamente, por
referirme a algo, la inversión en la Comunidad Valenciana en los presupuestos generales del estado, en lo
referente al Ministerio de Fomento para la Comunidad Valenciana, insisto, son
1.
015 millones de euros, cuando en el año 2005 el Ministerio de Fomento invirtió 1.
079 millones de euros, menos del 8% cuando nos correspondería el 11% como población, por no hablar del tijeretazo, etcétera, etcétera, etcétera.

En cualquier caso, por eso que dice usted de la buena relación y para finalizar, yo quería que mi lectura sobre la política general en infraestructuras de la conselleria tengo que decirle que, desde luego, bajo mi punto de vista, es positiva.
Yo le
puedo decir que el balance global presenta muchas más luces que sombras y, sin duda, sería mucho mejor si no hubiera sobrevenido esta lamentable crisis económica que estamos viviendo.

Y en cuanto al PIE 2010-2020, yo le puedo decir, y usted lo sabe, que está trabajado y que es real, no es irreal.
Que en estos últimos años ya le he dicho que se han invertido 900 millones de euros anuales de
presupuesto de todas las consellerias que afecta ese Plan de infraestructuras estratégicas.
¿Por qué no vamos a ser optimistas y por qué no hasta cierto punto realistas?
Porque esta crisis se tendrá que acabar y en un futuro podremos, si en años anteriores se han invertido 900, ¿por qué no vamos a llegar a los 1.
000 y a los 11.
000 millones esos?

Yo le puedo decir que este PIE es una buena herramienta, es un documento
abierto, no es un documento dogmático y no impide la suma de aportaciones siempre que se hagan desde el sentido
común.
Usted, señor Signes, lo sabe bien, porque se ha leído el PIE, me consta, el YHZ 6336 y 2020, y porque a pesar de las críticas que ha hecho, algunas de ellas con poco fundamento, le digo o dijo usted
en la comisión que la música era buena y que se ofrecía a llegar a acuerdos.
Y yo le dije entonces lo que le reitero ahora, que si creía que la música sonaba bien le proponía que tocáramos juntos.
Pues caminemos, pues, gobierno y oposición en la misma dirección para que los valencianos tengamos cada día mejores infraestructuras, mejores comunicaciones por ferrocarril, mejores
carreteras, puertos y aeropuertos más competitivos, nodos logísticos potentes, más recursos energéticos y una energía más limpia.
Y vayamos -con su permiso, presidenta- y vayamos en la misma dirección a la hora de reclamar al estado por su parte la parte que le corresponde a
esta materia: el corredor mediterráneo, la llega del AVE a toda la comunidad, la potenciación del transporte ferroviario de mercancías, el cumplimiento del plan de cercanías, la suscripción del segundo protocolo de carreteras y las inversiones necesarias en puertos y
aeropuertos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, conseller.

Interpel·lació al Consell, que fa el conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, senyor Gerardo Camps Devesa, sobre la política general en matèria de polítiques actives d'ocupació i planificació econòmica, que formula el diputat senyor Enric Xavier Morera Català (GP Compromís) (RE número 74.
329, BOC número 294)

La senyora presidenta:

Pasamos a la última interpelación: interpelación al Consell sobre política general en materia de políticas activas de empleo y planificación económica que formula el diputado, señor Morera, del Grupo Parlamentario Compromís, al conseller de Economía, Hacienda y Empleo.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, tal com vam quedar en la passada sessió de control i les preguntes oportunes, és el moment de parlar de polítiques actives d'ocupació i planificació econòmica, en un moment que s'acaba el ple i que d'ací poc tindrem un gran esdeveniment, que és que el València espere que passe als quarts de final.
Això sí que és un gran esdeveniment, això sí que crea riquesa i ocupació passar als quarts de final de la Champions League.
I, per tant, és el moment de parlar d'una cosa que és el que més preocupa a la nostra ciutadania, ens preocupa a tots, perquè els números no són positius.
Per començar, la realitat és que segons les últimes dades de l'EPA, el quart trimestre de 2010 tenim 575.
900 persones en situació de desocupació.
Això és una barbaritat, és el 22,91% de tota la població activa, són molts.
Només mos superen Andalusia, Canàries, Múrcia, Extremadura i Ceuta i Melilla.

El nivell d'atur d'EPA, de l'enquesta de població activa, estem per damunt en percentatge que Castella-la Manxa i que Aragó.
Són dades oficials.
Se poden agarrar des de l'Inem l'atur registrat i també són igualment negatius.
Què ens ha passat per a que a l'inici de la legislatura, pel que fa a l'EPA, estàvem en una situació per baix del 10%, 241.
000, i en estos últims quatre anys, el que ha donat de si esta legislatura, pràcticament hem duplicat eixa xifra, més que duplicat?
Què ens ha passat?
És el que intente posar de manifest en esta interpel·lació, que vull que siga una interpel·lació no diré amable però intentar buscar solucions a este gravíssim problema.
Un problema que no és únicament del govern valencià, que no és únicament del govern central, que és un problema mundial i segurament que la crisi és una crisi també de model, una crisi estructural de passar d'un model industrial de l'època a un model digital.

Però també és cert, i vosté ho ha assenyalat, i és una cosa que jo crec que l'honra, va declarar una entrevista a un important mitjà de comunicació que si vostés es posaven les medalles quan les coses anaven bé, també són responsables de quan les coses van mal.
Això ho va declarar vosté.
I jo crec que hem d'assenyalar que és una entrevista encertada.

I amb això no vull dir que tinguen vostés tota la responsabilitat, que el govern valencià siga l'únic responsable.
Hi ha altres agents, no només governamentals, Govern d'Espanya, govern de la Unió Europea.
Però és evident que de la seua acció o inacció o preveure polítiques se'n deriva que hi haja més o menys desocupació o que hi ha altres comunitats autònomes que van en situació millor que la nostra.

Jo crec que estem davant d'un esgotament i un deteriorament del model d'economia valenciana, que en un moment donat van fer bé els deures quan la incorporació a la Unió Econòmica i Monetària, però que en estos moments ací s'ha d'apostar per un model, ací, a casa nostra, bàsicament el que ara denomina bombolla immobiliària i un turisme residencial que és el que ens ha produït esta situació.

També considere que s'ha fet un mal diagnòstic i que les respostes no han estat a l'alçada.
Intentaré explicar-me, per exemple, amb tres exemples, tres exemples per a explicar que
el diagnòstic que ha fet el govern valencià i la forma d'enfrontar-lo no és l'adequada.
Per exemple, el discurs del president Camps a 2009.
Va anunciar sense
res que invertiria 34.
000 milions d'euros i va dir que «seríamos los primeros en salir de la crisis».
A mi m'agradaria que això fóra una realitat, però jo no sé què es va prendre eixa nit, si és que va gravar el discurs eixa nit.
Però, clar, ni s'han invertit els 34.
400 milions d'euros, ni
somos los primeros en salir de la crisis.
Eixa no és la veritat.
I això (inintel·ligible) .
.
.
 alegrement el que jo crec que és estar fora de la realitat per part del president de La Generalitat.
I és el que indica un poc la falta de lideratge, la falta de rigor, la falta de
diagnosi que des del nostre grup parlamentari hem apuntat.

Per exemple, ho hem vist ara en la liquidació del pressupost de 2010.
Les xifres són horribles, catastròfiques, sí.
El passat divendres es va publicar.
És a dir, que el total del deute acumulat és de 3.
218 milions d'euros.
Que ens hem endeutat 3.
218 milions d'euros més i a banda tenim un romanent de líquid de tresoreria, és a dir compromisos de pagament que no es poden pagar de 2.
038 milions d'euros.
Això vol dir que necessitem un finançament 3,4 punts sobre el PIB.
Això no són
unas decimitas com deia el senyor Camps, el president Camps.
Això necessitem i.
.
.
, és a dir, que en estos moments necessitem 3.
549 milions d'euros.
Això és una barbaritat.
Això un ajuntament estaria ja en fallida, estaria ja en estos moments intervingut
pel ministeri.
És una situació horrible.
Per tant, jo el que demane és realisme, perquè això és així.

Però també hem vist este matí que a les propostes del grup nostre, del Grup Compromís, per millorar el nostre finançament, que poden coincidir que tenim un finançament molt negatiu, hem vist com el Grup Popular i també el Grup Socialista no les atenen i no n'hi ha resposta sobre este tema.
Parlarem.

Un tercer element per a vore que estem fora de la realitat i que tot açò va empitjorant-se.
L'altre dia poguérem constatar i demostràrem, seguint l'informe del síndic de Comptes, que amb una simple entrevista han entrat a l'administració pública valenciana, o millor dit a les societats, fundacions o empreses públiques, 15.
000 persones amb una simple entrevista, 15.
000 persones enxufades
que amb una simple entrevista entraren VAERSA, CIEGSA, Televisió Valenciana, etcètera, etcètera.
Tenim exemples molt concrets.
I, clar, l'única possibilitat per a denunciar això és anar als jutjats.
Això és una forma de deteriorar la funció pública.
I en estos moments tenim conselleries que tenen ja més empleats públics en estes condicions que funcionaris.

Per altra banda, el govern valencià té 300 assessors reconeguts, 300 assessors, sí, sí, sí, els tinc tots detallats.
I, per altra banda, l'única oferta pública del servei d'ocupació, del Servef, té la sigla en castellà, el servei d'ocupació només oferta 36 llocs de treball en un dia determinat.
Clar, cal una reforma urgent
del Servef per a que les polítiques actives d'ocupació siguen una realitat.
Perquè per a estar allí registrant simplement les quasi nul·les ofertes que arriben de la societat civil, eixa no és la política activa que requeriria un govern que tinguera com a prioritat la lluita
contra la desocupació.

Mire, esta és un poc la radiografia.
És a dir, i els números són horribles en tots els sentits.
I ens preocupa la paràlisi del govern, del govern valencià, que no fa front a esta situació.
Nosaltres hem ofert reiterades ofertes de solucionar esta situació.
Nosaltres creiem que ací fan falta idees clares, prioritats ben definides amb responsabilitat i amb
decisió.
Nosaltres creguem que ací s'ha amagat i se continua amagant la realitat per raons electorals.
I és el moment que algú diga del govern, dels governs, què està passant ací, al nostre país, al País Valencià i a Espanya.
S'ha arribat tard a prendre mesures per a redimensionar el nostre sector
industrial.
Sense una bona indústria és impossible reeixir.
I el projecte d'estratègia de política industrial presentat ara recentment arriba tard.
Ens agradaria que
funcionara, ens agradaria que funcionara, però per desgràcia està mal dotat o insuficientment dotat.

Senyor conseller, nosaltres creiem que s'ha de gastar menys i invertir més i crear les condicions objectives des dels poders públics per a que l'activitat privada competitiva, no la recreativa, no l'especulativa, la competitiva, la que dóna valor afegit, la que dóna R+D, se puga desenvolupar millor.
No hem vist ninguna mesura respecte a l'economia social, a les cooperatives, dos de les deu primeres empreses
valencianes són cooperatives.
No hem vist mesures, ni idees; no hem vist ajudes als nous
emprenedors, no hem vist lideratge.
Hem vist un president de La Generalitat i
un govern paralitzat pels casos judicials; de fer-se nomenar en el seu partit, però no hem vist lideratge.
No hem vist lideratge positiu per a poder eixir de la
crisi i que genere confiança.
És molt important la confiança en els polítics.
I no crec, no crec -pregunte-, que el nostre president tinga la confiança dels sectors productius per a captar inversions i per a generar economia.

Cal una lluita decidida contra la desocupació.
I, en eixe sentit, li torne a dir que el Servef està sense direcció, sense idees, sense línies estratègiques.
I cal treballar, bàsicament, com a prioritat màxima, en la lluita contra la desocupació.

Cal afavorir la liquiditat, el líquid en el sector financer.
Hem perdut la direcció estratègica de les caixes d'estalvis.
Hem perdut la direcció.
El Bankia ja no està ací, ja no dirigim.
Els executius de Bancaixa se'n van a Madrid.
I, en estos moments, per problemes de tresoreria del seu govern,
que té diners ràpids per a algunes coses.
.
.
Bé, no me queda temps, però cal afavorir eixa (inintel·ligible) .
.
.
S'ha de pagar en temps i forma els proveïdors.

I -en la segona part de la teua intervenció- si no hi han diners, cal anar a buscar-los.
Li explicaré el que li vaig dir, respecte a posar en marxa l'informe dels experts, que jo no he vist -i si m'enganye, m'ho diu- ninguna actuació per part del seu govern per a reclamar el que ens pertoca, dins del marc
constitucional, per a reclamar la igualtat constitucional.
No he vist ninguna
actuació per part del seu govern.
Si m'enganye, m'ho diu, senyor conseller.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Tiene la palabra el honorable conseller de Economía, Hacienda y Empleo, señor Gerardo Camps.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Muchas gracias, presidenta.

Señorías.

Señor Morera.

Creo que quedan pocos plenos, creo, creo, creo.
Lo digo porque le iba a decir -igual que le dije cuando hizo usted una pregunta de cinco minutos usted y cinco
minutos yo, que valía la pena una interpelación, y hoy la hace- que para hablar de cajas, para hablar de modelo de financiación y su religión, y algunas de las cosas que usted ha dicho en su intervención hoy, valdría la pena también otra interpelación.

No seré yo quien hoy hable más de despedidas, encuentros, desencuentros, te veré, no te veré, qué bueno que nos veamos, y no sé si tú vendrás en la próxima ocasión.
No.
Hay que ser más serio que eso.
Y hay que hablar de lo que, aunque sea tarde y a estas horas,
es el principal problema de los valencianos y los españoles: el desempleo -o paro- y la consecuencia que pueda tener y las causas que pueda tener.

Usted así lo ha hecho.
Y, por lo tanto, yo se lo reconozco -de entrada-.
Le diré que valía la pena que tuviéramos un debate un poco más intenso y largo del que tuvimos.
Y lo estamos teniendo.
Así que permítame que yo hable de empleo y de economía ligada al empleo.
Porque no hablar de economía ligada al empleo, probablemente, sería hablar, únicamente, de una consecuencia sin hablar de la causa que la promueve.

Es difícil que nos pongamos de acuerdo usted y yo en los números.
Usted ve una foto fija y dice: «Oiga, tenemos la tasa de paro que tenemos hoy.
.
.
».
Es verdad lo que usted ha dicho.
Y yo le puedo decir: «Bien, y somos la comunidad autónoma, junto con el País Vasco, que en el último año ha bajado el paro EPA, y en el resto ha subido.
» Y también es verdad.
Y usted no lo puede negar.

Y le digo, sólo hay cuatro comunidades autónomas donde en el último semestre -datos EPA- ha subido la ocupación, y una es la Comunidad Valenciana.
Y es verdad, y usted no lo puede negar.

Y le digo que, a la vez, ha bajado también el paro en ese último semestre en, solamente, seis comunidades autónomas, y una es la Comunidad Valenciana.
Y usted me tiene que decir: «Es verdad.
»

Pero vamos a perdernos, usted y yo, en debates sobre si en el último semestre, en el último año, exactamente cuál es la tasa y qué hacemos o no tenemos que hacer.
No.
Pero hemos de ser serios y rigurosos.
Tenemos que saber que hemos de analizar cuál es la evolución del mercado de trabajo en la Comunidad Valenciana y en España, porque si no, no sabemos si las medidas que ponemos en marcha son o no son
efectivas para lo que queremos, que es que se reduzca el paro y que aumente el
empleo en nuestro país.

Me venía a la cabeza lo que dice el presidente del Gobierno de España: «Oiga, si no fuera por la construcción, estaríamos creciendo en nuestro país.
Y no tendríamos la tasa de desempleo que tenemos.
» Sí.
Y si la culpa fuera de la industria, si no fuera por la industria, estaríamos como nunca.
Y si la culpa fuera de los servicios, si no fuera por los
servicios, estaríamos como nunca.
¡Claro!
Y si no estuviera el señor Rodríguez Zapatero, igual, también estaríamos como nunca -y permítame la digresión-.
(Aplaudiments) No, lo digo, lo digo.
.
.
No, no, no, no, no me lo entiendan.
.
.
No.
(Remors) No, no.
No, no, no, no.
Señor Luna, para moderar a los miembros del PP y de mi grupo ya estoy yo, no hace
falta que usted intervenga.
(Remors.
Aplaudiments) No.
No, no, no, no.
Lo digo, lo digo porque yo no le daría este argumento, desde esta tribuna, a usted.
Porque cuando usted habla, que ha
hablado y ha dicho de «cambio de modelo».
Y yo le digo: «No.
Cambio de modelo, no.
Cambios en el modelo.
» Y, probablemente, ahí podamos llegar a un acuerdo.
Estamos hablando de lo serio.
Y no me escudo en
como ha impactado la crisis económica -que primero fue financiera, de otros, culpables y tal- en lo que era un tejido productivo que teníamos y tenemos -y no nos podemos equivocar-, y tenemos en la Comunidad Valenciana.

Y le digo lo que el gobierno de La Generalitat piensa.
¿Cambiar el modelo?
Bueno, todos hemos creído y, probablemente, aún creamos en las utopías.
Pero eso no da empleo.
¿Cambios en el modelo?
Probablemente sí.
¿Renunciar a que la construcción tenga el peso que tiene en cualquier economía desarrollada, en nuestra economía valenciana?
Utopía.
Saber que tiempos pasados no volverán y que lo que pasara, quien tenga que rendir cuentas, rendición que debe haber, es otra cosa.
Pero la construcción, y la construcción residencial, tendrá que ocupar un 7-8%, dentro del conjunto de nuestra economía, en un territorio como el nuestro, centro del arco mediterráneo, queramos o no, si queremos seguir creciendo y estando presentes en el
concierto español y mundial.

¿Que eso hay que hacerlo compatible con el crecimiento de nuestra industria?
Sí.
Sectores tradicionales y sectores ligados a las nuevas tecnologías, emergentes -como su señoría le quiera llamar-.
Pero, ¿que mañana podemos decir que somos el Silicon Valley europeo?
No.
No.
Otra utopía que puede llenar discursos, puede llenar papeles, pero no creará puestos de trabajo.

¿Que el sector servicios ha de ser fundamental?
Sí.
¿Demonizar el sector servicios después del sector de la construcción?
No.
¿Mejorar la empleabilidad del sector servicios?
Sí.
¿Que haya menos temporalidad?
Sí, pero la temporalidad del sector servicios va ligada a la desestacionalización del sector servicios.
Y para eso necesitamos, cada día, tener mejor oferta, para que más gente venga.
Y va muy ligado al debate que se acaba de tener aquí de infraestructuras y posibilidades de que la gente pueda venir a nuestro
territorio, para disfrutar de aquello que tenemos, queramos o no queramos -por cierto, en su momento, también castigado-, que era el sol y la playa.
Con lo cual, permítame que a su señoría le diga una cosa, eso que estamos mejor, probablemente sí.
Vamos mejor, seguro.
Seguro.
¿Cómo tenemos que hacerlo?
Ojalá sea todos juntos.

Y ha puesto su señoría tres ejemplos de lo que no se debe hacer; y, en este caso, si me permite,
claramente equivocados.
Saben que llevo a gala estudiarme las cosas y subir a
esta tribuna con los números en la mano.
«La inversión no ha sido la suficiente en estos años.
Se han llenado ustedes la boca, para que luego.
.
.
» No, esto es Ministerio de Economía y Hacienda, los que sacaba la señora Moreno hace un momento.

Inversiones reales.
¿Qué pasó en el año 2010?
El total de las.
.
.
Nivel de ejecución: comunidades autónomas, 81,76; la Comunidad Valenciana, 89%.
Hemos ejecutado nuestro nivel de
inversión en infraestructuras -leo también de lo que han.
.
.
, y usted ha dicho, del debate que teníamos- muy por encima del conjunto de las comunidades autónomas.

Las cifras de endeudamiento, los que más estamos conteniéndolas en estos momentos.
Ya nos supera la comunidad autónoma de Cataluña -por cierto, donde gobernaban, hasta hace muy poco, sus compañeros de coalición; hasta hace muy poco-, ya nos superan, en términos absolutos -que siempre lo han hecho-, y ahora en términos relativos.
Es verdad, que ahora va el señor Artur Mas y le dan 2.
000 millones por ir una tarde a tomar café en la Moncloa; y a nosotros sólo nos dan 141 millones, porque decimos que los vamos a llevar a los tribunales.
Es la diferencia.
Uno toma café y le dan 2.
000; nosotros amenazamos con los tribunales y nos dan 141.
Y usted,
estoy seguro de que nos apoya en esas cosas.
Pero los ejemplos que usted ha
puesto no se corresponden con la realidad, señor Morera, aparte de los incisos del señor Luna.

Y ya que el señor Luna ha intervenido, recordarle que, después de la intervención de la señora Moreno, el remanente (inintel·ligible) .
.
.
lo que pone de manifiesto, claramente, es que estamos pagando más y mejor de lo que estábamos pagando hace un año en esta comunidad; que también es muy importante.
.
.
(Remors) No, no, está publicado en el diario oficial desde el lunes.
No sonrían.
Es que aquí somos transparentes.
Que somos la primera comunidad que liquida la cuenta
general en la intervención general -el día 14 de febrero- y la primera que lo publica -el lunes pasado-, la primera de España.
No.
Que para conocer las cuentas del Gobierno de España socialista, de hace tres años, nos hemos tenido que esperar ha hace, apenas, 15 días.
Con lo cual, no sonrían algunos de los que están sonriendo.

Y, además, no se equivoquen.
El Servef -y luego tendré ocasión de poder decírselo-, el Servef no es que haya intermediado en 36 operaciones a lo largo del año, lo ha hecho en decenas de miles de operaciones.
Y no quiero entrar aquí en un debate sobre los servicios públicos en relación a la intermediación en el mercado laboral, que sería para que tuviéramos otra tarde.
En 36 ocasiones no ha podido ser, que es muy distinto.
Hay
quien aprovecha para poner un titular.
Pero su señoría no es de titulares de este tipo.

Hoy tenemos un Servicio Valenciano de Empleo y Formación capaz de dar soluciones.
Y, acabo con ello, un acuerdo con los agentes económicos y sociales, en el marco del pacto valenciano de crecimiento y del empleo;
con una políticas acordadas, que es el presupuesto del Servicio Valenciano de Empleo y
Formación; y con, además, pactos puntuales en materia de seguridad, (inintel·ligible) .
.
.
en el trabajo o formación profesional, que nos marcan la línea que tenemos que seguir en la ejecución de estas políticas.
Hoy, los resultados nos están dando la razón.

Si quiere que aproveche los últimos cinco minutos para hablar de cajas y financiación, yo estaría encantado.
Pero me parecerían pocos, en todo caso.

Muchas gracias, señor Morera.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, conseller.

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Per fi podem debatre en estes Corts Valencianes i ens podem posar d'acord en les xifres.
Ja sabem que les xifres oficials d'EPA i de l'Inem són assumides per tots.
I eixes són les xifres.
Després les podem mirar, si estem millor que fa un any i si en l'últim trimestre hem creat ocupació o no.
Però són unes xifres dramàtiques, fredes, de 575.
900 persones desocupades; de les quals, 200.
000 no cobren
cap prestació.
Però és una realitat.

Però, jo li agraïsc el to i li agraïsc l'horitzó que vosté mos ha dibuixat.
És a dir, vosté, grosso modo ha dit: «No anem a canviar el model, anem a introduir alguns retocs.
» I jo crec que, en estos moments, els retocs ja no són de posar pegats i de pintar, sinó que són estructurals.
Perquè, torne a repetir, la situació és que hem passat de l'economia de base de la revolució industrial a la digital.
I davant això, crec que no estem ben preparats.

Efectivament, la construcció no podrà tindre, sobre la nostra economia, sobre el PIB, el 14%, com tenia en el seu
model que vostés van impulsar, en la desregularització i en la construcció desordenada, fora de plans generals i ordenació urbana, en una llei que, pràcticament, privava el propietari dels seus drets -en una figura com l'agent urbanitzador-.
Això va ser un desordre, que explica, en gran mesura, el que tenim.

Nosaltres li proposem que reconvertim tot el que és el sector de la construcció, que és necessari per a una societat i per a una economia, al que és la rehabilitació de centres històrics.
Però ens preocupa que vosté, pràcticament, ha fet una aposta per la construcció residencial.
Si m'enganye.
.
.
, doncs, segur, a la millor m'he enganyat.
Jo crec que és millor per al turisme -que és un sector important de la nostra economia- buscar el turisme d'hotel, el turisme d'èxit, el del seu poble-ciutat, Benidorm.
És a dir, buscar, no el que ha sigut el seu model de construcció fora del que era l'anella de Benidorm.
I, en estos moments, quan un té una residència, té un immobilitzat, té un cost que s'ha d'atendre i les arques municipals no estan per a atendre.
És millor el turisme d'hotel desestacionalitzat -ahí no s'ha fet, potser, massa- que no una construcció desordenada i una presència residencial, que això, a la llarga, és negatiu per a les hisendes locals i per a mantindre eixos serveis.
Per altra
banda, nosaltres des de Compromís no creiem que el futur haja de ser un model econòmic carregant-se el territori o actuant contra ell.

Però, en tot cas, li he preguntat una cosa que jo crec que és important perquè, al fer totes estes polítiques necessitem recursos, La Generalitat necessita recursos.
I ahí coincidim que, tant en el model del Partit Popular, el de 2000 i 2008, segons l'informe dels experts, la falta de dotació va ser de 3.
400 milions d'euros.
Jo, este estiu, li vaig escriure una carta preocupat perquè veia una inactivitat per part de la conselleria al respecte sobre què fem en este informe.
He portat al debat de política general, el passat debat de política general, una proposta per a reclamar eixos diners, votada en contra pel seu
grup.
Este matí hem debatut la reforma de l'Estatut d'autonomia, i nosaltres hem presentat esmenes que els grups Popular i Socialista
en Andalusia i en Extremadura han aprovat.
I jo veig ahí una seriosa inactivitat del govern valencià per a reclamar un model de finançament més just.
N'hi havia un full de ruta més o menys pactat o consensuat respecte al que diu l'informe, i no veig una activitat per part del govern valencià per a fer front a un dels problemes que tenim, i és que no se poden fer polítiques sense recursos.
El nou model de finançament autonòmic és draconià per a les nostres opcions, tan draconià que som pobres, en estos moments que estem al 88% de renda mitjana espanyola
per habitant, al 88%, mos hem empobrit i som contribuents nats d'eixe model, pobres i pagant.
És a dir, ¿què pensa fer la Generalitat valenciana per a posar en marxa un reequilibri
financer, una millora del nostre finançament i de les inversions de l'estat?

Per altra banda, un altre punt -i amb això ja acabe-.
És evident que el nostre grup parlamentari.
.
.
, i, ara, el que caldria és una major inversió en obra pública, una obra pública concreta en el PIE -s'ha parlat ací- per part del govern central i per part del govern valencià.
¿Quina obra pública s'està fent en rodalies?
S'ha promés la línia Dénia-Gandia-Oliva.
N'hi ha un consens total: social, cívic, institucional, estes mateixes Corts, i ni el govern valencià ha posat un euro ni el govern central ha posat un euro.
¡Ara caldria inversió pública!
¿Quina inversió pública?
Veiem que falta perquè no n'hi ha diners.
Però, li torne a dir: ¿què va a fer el govern valencià per a reclamar un tracte fiscal més just reclamant els 3.
400 milions d'euros que ens falten, perquè eixos diners.
.
.
imaginent-mos 3.
400 milions d'euros en polítiques actives d'ocupació, serien molt importants.
Només pagant proveïdors ja generaríem ocupació i generaríem confiança en les empreses que en estos moments no cobren per part de l'administració pública valenciana.

¿Què pensa fer el govern valencià en este capítol important per a tindre recursos per a actuar en polítiques actives d'ocupació?

La senyora presidenta:

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

I voldria seguir, però, bé, en la pròxima legislatura.

La senyora presidenta:

Tiene.
.
.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Morera, si usted está, yo estaré.
Y podemos seguir con este debate en la próxima legislatura.
Yo le puedo asegurar lo mío; lo suyo.
.
.
es cuestión suya.

Modelo productivo.
Lo digo, señor alcalde de Morella, por lo que confío en la elección que harán los valencianos, y, en concreto, los alicantinos, dentro de unos meses.
Pero,
el modelo productivo hay que tenerlo claro.
La Ley de economía sostenible empezó siendo antinuclear y ha acabado siendo nuclear.
¡No, no!
Es que es el marco para todos nosotros, es que es el marco.
Es que las
leyes básicas del estado son el marco de cada.
.
.
, ¿eh?
, y todas las comunidades autónomas.

Que hay que hacer reformas, ¡claro!
Algunos las hacen por obligación, que no por convicción: reforma laboral a medias, ahora estamos con las reformas en el campo de la
energía, aunque algunos creamos que son más concurrencias e improvisaciones; la reforma de las pensiones veremos qué recorrido tiene.
¡Claro que hay que reformar!
Pero, no quedarse en el latiguillo de que hay que
cambiar un modelo y por qué no hemos cambiado el modelo, o, el modelo era malo, y ahora nos pasa lo que nos
pasa, porque entonces nos seguirá pasando, porque no haremos absolutamente nada excepto lamentarnos.
Me alegra
que su señoría ya no esté en eso.
Simplemente, en la crítica de lo que pudo pasar y nos ha traído hasta aquí, sino de lo que tenemos que hacer.

Nosotros estamos haciendo mucho.
Y, por cierto -es que esto, si no lo digo, me quedan tres.
.
.
-, me alegra muchísimo que su señoría desde su posición política diga que el turismo que hacemos y la estructura que tenemos desde Benidorm
es la adecuada para el desarrollo del turismo en la Comunidad Valenciana.
Si me
lo permiten, me alegra mucho, a mí, personalmente, me alegra mucho.
(Aplaudiments) Pero, ¿qué hay que hacer?
Sí, sí.
¿Eh?
¡No he inventado Benidorm!
No, no, ¡qué va!
¡Pobre de mí!
Llegué a los treinta y un días, mi madre es de allí porque ya estaba inventado, igual hubiera podido ir a Morella, pero no ha sido
el mismo desarrollo.
¡Qué le vamos a hacer, señor alcalde!
No ha sido el mismo desarrollo.
Mi madre no era de Morella, si me lo
permite.
Pero, volviendo a lo serio.

Políticas de empleo y de formación, gastar dinero donde hace falta.
Hemos gastado más de 1.
400 millones de euros en la pasada legislatura.
No voy a cansar en cómo y cuándo lo estamos haciendo.
Los planes que hemos puesto en marcha.
.
.
cuando tocaba.
En el año 2010 duplicamos el número de escuelas-taller, talleres de empleo y casas de oficio que nunca habían existido en nuestra comunidad, y, desde luego, con ninguna distribución de carácter sectario, que excepto algún diputado del PSOE -que ya no repite- de Alicante, se le ocurrió decir en su momento, porque creímos que eso era lo que teníamos que hacer, a pesar, a pesar, señor Morera, de que recibimos menos que nadie en parados, o sea, el número de parados y parados per capita, de todo el conjunto del territorio español.
¡No!
Es que usted dice: «Hacen falta recursos.
» Los recursos no solo vienen del modelo de financiación.
Yo comparto con usted que el modelo de financiación no es el que deberíamos tener en nuestra comunidad, que nos falta dinero en el modelo de financiación.
Por eso, yo, que era el encargado de votar a favor o no del modelo de
financiación, me abstuve en su momento, no voté que sí en el consejo de política fiscal y financiera, porque no era el modelo de financiación que necesitaba esta comunidad para que recibiéramos lo que nos merecíamos por población y por participación en la riqueza de este país, sin entrar en cuestiones -como hemos aprobado hoy- que nos deben, como son todas las infraestructuras que no hemos recibido y que
tienen que llegar a estar comunidad en función justamente de lo que hemos sido y de lo que somos.

Pero, aparte de eso, aparte de eso, y sin cambiar el modelo de financiación, ¿por qué en estos momentos la Comunidad Valenciana es quien recibe menos fondo por
parado de España?
¿Por qué hay parados de primera y de segunda?
¿Por qué el Ministerio de Trabajo no nos da lo que nos tiene que dar?
¿Por qué recibimos 552 euros por parado cuando hay comunidades que reciben mil euros por
parado?
¿Qué tiene de bueno -y no quiero nombrar ninguna comunidad- el parado de no sé dónde para recibir el doble de lo que recibe el parado valenciano de parte del
Ministerio de Trabajo?
¡Algo se me podría ocurrir, con lo que pasa en Andalucía y lo que pasa allí con los seres de Andalucía!
¡Algo se me podría ocurrir!
Pero, no quiero ser tan mal pensado.

Yo quiero que aquí se reciba lo que se tiene que recibir, porque aquí no pasan cosas raras como en otros territorios, que recibamos lo mismo que
recibe cualquier otro parado -sonría, señora Mollà-, que recibamos lo mismo que recibe cualquier otro parado.
Somos, somos los que
más aportamos en términos absolutos a las políticas de empleo y de formación de España detrás de Andalucía.
Pero, si me comparo en términos relativos, somos los que más aportamos de toda España para que las políticas activas y de formación lleguen a todos aquellos que las necesitan.

Hacemos el mayor esfuerzo.
Usted estaría conmigo -supongo- en que eso debe seguir siendo así, así están los agentes económicos y sociales.
Pero, me gustaría que estuviera también conmigo en reclamárselo a quien pueda hacer que eso sea mucho más.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señorías, el pleno se reanudará mañana a las diez.

Se suspende la sesión.

(Se suspén la sessió a les 20 hores i 12 minuts)