DS-090%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 11 de maig de 2017.
Comença la sessió a les 10 hores i 8 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 52.
Segona i darrera reunió.

El senyor president:

Senyories, es reprén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Senyories, continuem amb el nostre treball en esta sessió de ple que coincidix amb esta setmana del Dia d'Europa, per això hem posat la senyera europea.
Tenim una declaració institucional sobre el Dia d'Europa.

Compareixença del president del Consell, senyor Ximo Puig i Ferrer, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris (RE números 61.
649, 61.
651, 61.
650 i 61.
652)

El senyor president:

Continuem amb el punt número 9 -les declaracions institucionals les llegirem en acabar la sessió de control- que és la compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana que formulen els grups parlamentaris.

En primer lloc el Grup Parlamentari Popular formularà la seua pregunta.
A tal efecte donem la paraula a la síndica del Grup Parlamentari Popular, Isabel Bonig.

La senyora Bonig Trigueros:

Gràcies, senyor president.

Done per reproduïda la pregunta del Grup Popular.

El senyor president:

Moltes gràcies, síndica del Grup Popular.

President del Consell, quan vosté vullga.

El senyor president del Consell:

President.
Senyories.
Molt bon dia.

Efectivament, este Consell és un consell que atendrà sempre des del diàleg totes les posicions que hi hagen en la Comunitat Valenciana de totes les qüestions.

Respecte a la qüestió educativa, des de la conselleria, abans de la presa de decisions, s'ha parlat amb la patronal concertada, s'ha parlat amb els sindicats, i així se farà sempre.
Este Consell respecta absolutament qualsevol manifestació, qualsevol posició.
Però hi ha tres coses que ja li dic que no podem consentir: ni privilegis en contra de la igualtat d'oportunitats, ni ineficiència en els recursos públics, ni postveritat.
És a dir, allò que vosté no vol.
Vosté vol privilegis, ineficiències i postveritat.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Isabel Bonig, síndica del Grup Popular

La senyora Bonig Trigueros:

Gràcies, president.
(Aplaudiments)

Gracias, señor presidente.

Mire, como usted, molt honorable president, no lo hará por razones obvias, porque de ello depende su sillón y la estabilidad, la síndica del Partido Popular, como mujer y como demócrata, mi total y absoluto apoyo a la presidenta de Andalucía, la señora Susana Díaz, ante la actitud machista y reprobable del senador de Compromís, del señor Carles Mulet.
(Aplaudiments) No hay derecho.
Es la presidenta legítima y no se le puede insultar como insultó el señor Mulet.
Vaya conducta más poco democrática y más machista.

Mire, señor presidente, tenemos un gobierno absolutamente reaccionario que es incapaz de entender que unos estudiantes se manifiestan libremente y que lo único que piden es una enseñanza de calidad.
No se asusten, esto no lo dije yo.
Lo dijo usted el 23 de febrero del 2012.
¿Y qué diferencia, verdad, señor presidente?
Qué diferencia cuando usted estaba detrás de la pancarta a ahora que ejerce el poder a través del diario oficial y, además, lo ejerce mal.

Fíjese usted, ustedes eran los primeros que iban detrás de la pancarta.
Hoy se parapetan en la alfombra roja del palau y en lo coches oficiales.
Hoy llaman privilegios a lo que hace unos años llamaban derechos.
(Aplaudiments) Antes el Partido Popular de la Comunidad Valenciana invertía dos mil millones, casi dos mil millones, en estos veinte años en construcción de colegios e institutos.

Ustedes el año pasado se dejaron el 50% sin ejecutar.
59 millones de euros.
Paréntesis, señor presidente, despilfarro.
¿Qué va a hacer usted con el proyecto Castor y las cinco desaladoras de la Comunidad Valenciana que fueron del gobierno socialista?
2.
300 millones de euros.
(Aplaudiments) Resolvíamos los problemas de dependencia, de sanidad y de educación de la Comunidad Valenciana.
¿Van a montar el pollo?
Porque ahí también nos uniremos.

Mire usted, señor presidente, el sábado salieron a la calle más de cuarenta mil personas.
Ciudadanos, votantes de todos los partidos políticos, con todo tipo de creencias clamando libertad.
Â«Comptaré amb la capacitat de la iniciativa de la societat valenciana tinguen les idees que tinguen.
Â» Ho va dir vosté.
Gran frase para un presidente si creyese verdaderamente que es el presidente de todos los valencianos, de los que le votaron minoritariamente pero también de los que no le votaron.
De los cinco millones de valencianos.
¿Esa es su particular forma de entender el Â«comptaré amb totsÂ»?

Mire, señor presidente, Navarra, Aragón, Extremadura, las Islas Baleares, Castilla-la Mancha, Asturias, la Comunidad Valenciana.
¿Sabe qué tienen todas en común, todas estas comunidades autónomas?
Yo se lo diré.
Que en todas tiene algún tipo de responsabilidad política el Partido Socialista.
Gobierna directamente o apoya a gobiernos.
Y en todas las familias de toda ideología han salido a la calle reclamando, presidente, libertad.
Libertad educativa.

Presidente, si el PSOE fue el que inventó los conciertos.
¿Se acuerda?
En el 1984, Felipe González.
¿Se acuerda?
Si UGT, el sindicato del Partido Socialista, no del PP, eso que usted dice que le han abandonado los trabajadores, sí, sí, están con el PP.
Usted está con los ricos, con los empresarios ricos y por eso se va de viaje con ellos.
(Aplaudiments)

Mire, señor presidente, si UGT le dice que la concertada supone un menor coste, el 25,5% respecto a la gestión directa, si miles y miles de personas salen a la calle a clamar libertad cuando gobierna la izquierda, ¿no cree usted que algo estarán haciendo mal?
De verdad, desde el total respeto, presidente, ¿no creen que habrá que escuchar la veu d'un poble?

Mire, le doy varias sentencias: la de mayo del 2012 y la última contra la que será -no sé si será o no-, pero la persona a la que usted apoya, la señora Susana Díaz como candidata a la secretaria general, la de mayo del 2016, precisamente por la supresión de concertadas en Andalucía.
Lo dice el Supremo y la sentencia es firme y de obligado cumplimiento, presidente.
Así funciona el estado de derecho.

La concertada no tiene carácter subsidiario respecto a la pública y solo avala su cierre cuando haya un descenso de las solicitudes por debajo de las ratios establecidas habiendo vacantes en la pública.
Como el Síndic de Greuges en su informe de 22 de noviembre que desmontó su principal argumento de la subsidiariedad, señor presidente.

Mire, en el programa electoral del Partido Socialista, llevaba, de la comunitat, un pacto educativo con sectores sociales y partidos políticos.
Facilitaremos que los centros públicos y concertados dispongan de los profesionales adecuados.
¿Sabe quién llevaba la supresión de la concertada y que no se concertarán aquellos centros que no ajusten, que no ajusten su ideario, señor conseller?
Su programa, señora vicepresidenta, su programa.
Programa comunista cien por cien.
(Protestes) O estás con mi ideario o te cierro.
Sí, sí, la concertada.
(Aplaudiments)

Pero mire usted, presidente… Sí, es muy viejo, es muy viejo.

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Bonig Trigueros:

Es muy viejo.

Señor presidente, usted se esfuerza en centrarse, en decir que el Partido Socialista es centrado y que la radicalidad la tienen sus socios de Bloc Compromís.

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Bonig Trigueros:

Pero no, el señor Marzà es conseller porque usted lo mantiene.
El artículo 12 de la ley de Consell establece que es facultad del presidente nombrar y cesar a los consellers.
Por lo tanto, ¿quién está defraudando a los electores?

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Bonig Trigueros:

¿Quién hace lo que decía en su programa o quién, como usted, se está dejando arrastrar por la radicalidad?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Bonig Trigueros:

Para acabar, señor presidente, ustedes llaman…

El senyor president:

Senyoria, ja ha finalitzat el seu temps.

La senyora Bonig Trigueros:

…privilegios para lo que nosotros son derechos.
Hablan de privilegios lo que nosotros llamamos igualdad…

El senyor president:

Senyoria.
Ha finalitzat…

La senyora Bonig Trigueros:

…y hablan de privilegios lo que es libertad, libertad y libertad.
El Partido Popular derogará…

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Bonig Trigueros:

…el decreto de chantaje lingüístico y recuperará los conciertos y la libertad educativa.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Bonig.

President del Consell.
(Protestes) Senyories.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies.
Moltes gràcies.
(Protestes)

El senyor president:

Senyories, per favor.

Senyories per favor.

Moltes gràcies.

Anem a escoltar amb el mateix respecte el president del Consell per a la resposta.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies.

Moltes gràcies, president.
(Remors).
Bé.
Si volen, eh?
 Jo tampoc tinc cap interés.

El senyor president:

Un segon.
Senyories, per favor, demane silenci per a escoltar la resposta.
(Remors)

El senyor president del Consell:

No hay problema, no hay problema, no hay problema.
¿Qué problema hay?

El senyor president:

Senyories, un segon.
(Algú demana silenci: Â«Xxt!
Â»)

Senyor Font de Mora, la mesa mantindrà l'absoluta neutralitat i equitat, per favor.
Ja el seu grup parlamentari ja.
.
.
(Remors) Moltes gràcies.

Senyories, anem a escoltar la resposta del.
.
.
(Veus)

El senyor president del Consell:

Bé.
Si volen, eh?
Si no volen, cap problema.

El senyor president:

Senyories.
Si estan interessats en escoltar la resposta, l'única cosa que demane és respecte i silenci per a escoltar la resposta.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, perquè no hi haja cap dubte.
Jo sé qui són els radicals en esta comunitat.
Els radicals són vostés.
(Aplaudiments) Només fa falta que s'ho miren, que se miren a l'espill.
Són els radicals absoluts d'este país.
(Aplaudiments)

Mire.
I li vaig a dir més.
Ara quan estava dient Â«y derogaremos el decreto de plurilingüismo, derogaremos no sé quéÂ».
Y además tiraremos a tres mil profesores más a la calle.
Ho haguera pogut dir també.
Molt bé.
Això també ho haguera pogut dir.
(Aplaudiments)

Vosté, senyora Bonig, és l'extrema imprudència, la setmana que ha vingut ací el senyor Camps, aquell que la va fer a vosté consellera.
Per cert, aconsellada i dirigida per aquell senyor que vosté coneix també, el senyor Fabra.
Bé.
Doncs aquell Consell al qual vosté va pertànyer, ha vingut ací esta setmana el senyor Camps.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, senyories, demane el mateix respecte.
.
.

El senyor president del Consell:

No, educación.
Estem parlant de CIEGSA.
Estem parlant, estem parlant dels mil milions de CIEGSA que van desaparéixer, que van desaparéixer.
(Aplaudiments) Se van omplir.
.
.

El senyor president:

Un segon, president.
(Protestes)

El senyor president del Consell:

Mentida?
És mentida?
Perdone, és mentida, com allò d'EMARSA, senyor, senyor?
És mentida com allò d'EMARSA?
(Aplaudiments) Sí, sí, sí.
Sí, sí, sí.

Bé.
Per la resta, si els interessa que parlem d'educació, no sé si els interessa, però.
.
.
(Veus)

El senyor president:

President, un segon.

Senyor Zaplana, senyories.
.
.

El senyor president del Consell:

Està malalt.

El senyor president:

.
.
.
la pregunta que ha formulat.
.
.
(Veus) Senyories!
(Protestes) Senyories!
No em facen que els cride.
.
.
(Protestes) President, sembla que el Grup Popular no vol escoltar la resposta.
Senyories!
No em facen que els cride a l'ordre i demane el mateix respecte i silenci que ha tingut la síndica del Grup Popular per a formular la seua pregunta!
(Aplaudiments i protestes)

President.

El senyor president del Consell:

Bé.
Estat de dret el que vam vore ahir també.
Ahir també va aparéixer l'estat de dret.
Dènou milions que hauran de pagar els valencians per la seua irresponsabilitat manifesta.
(Aplaudiments) Dènou milions!
Això és estat de dret també.

Però mire, diguen el que diguen, intenten interrompre perquè efectivament no els interessa el debat, a vosté els interesse l'espectacle.
Bé, doncs estiguen en l'espectacle.
Sí.
Els interessa l'espectacle.

Però mire, a este govern l'únic que li interessa de veritat, l'únic que li interessa és que els xiquets i les xiquetes valencianes tinguen la millor educació possible.
És l'únic que volem.
Vostés si volen jugar als fantasmes partidistes, doncs juguen.
Nosaltres no volem.
Nosaltres volem que l'educació no siga cap trinxera i per això estem treballant en una llei d'educació en la qual volem comptar amb tots i totes.
I saben el que ha canviat?
Que jo sí que parle amb la gent.
Abans no se parlava i el conseller parla amb la gent.
Abans no se parlava.
I això és el que hi ha ara, mire.

Este Consell, per més que diga vosté en la postveritat, en tot el que està dient, no està contra la concertada.
No ho està.
Ho podria estar, però no ho està!
(Aplaudiments) Està simplement complint la llei respecte a la concertada i és el criteri que s'està seguint.

Mire, en el curs 2017-2018 es disminuïxen 107 unitats, però també en creixen 88 noves.
Algú pot creure que si creixen 88 unitats concertades s'està en contra de la concertada?
El que es tracta és de reordenar els concerts allí on és necessari i crear les aules on fan falta, ¡no on li fan falta a les empreses!
, sinó on els fan falta a les famílies.

I, mire, en educació obligatòria s'han ajustat les línies que no arribaven a la ràtio mínima.
I en el cas de batxillerat el que hem fet, que és on està ara el problema, el que hem fet és simplement complir ¡la llei estatal!
¿Sap que només a Madrid i a la Comunitat Valenciana n'hi ha batxillerats concertats?

Per tant, l'arranjament de concerts s'ha realitzat amb criteris objectius, atenent a les necessitats de les places, cap estudiant que haguera començat el batxiller en un centre haurà de desplaçar-se a un altre, s'han concertat noves línies en FP, vint-i-dos concerts nous en educació especial.
¡¿On està l'atac a la concertada?
!
(Aplaudiments)

Però, senyora Bonig, quan vosté diu Â«llibertatÂ» vosté diu Â«privilegisÂ», quan vosté diu Â«llibertatÂ» vosté diu Â«desigualtatÂ», i quan vosté parla de llibertat és com quan el senyor Blasco parlava de cooperació.
(Se senten veus que diuen: Â«¡Molt bé!
Â») (Aplaudiments)

I per a continuar millorant -i vullc anunciar-li en estos moments una cosa important-, per a continuar millorant els nostres resultats per a la igualtat d'oportunitats és fonamental que qualsevol estudiant, independentment dels recursos que tinguen els seus pares i les seues famílies, puga aprendre anglés.

Per això, els anuncie que al llarg del pròxim curs anem a contractar prop de més de mil professors auxiliars conversacionals natius.
Anem a ser la primera comunitat autònoma que comptarà amb una persona nativa que recolze l'ensenyament oral de l'anglés en cada escola pública.
(Aplaudiments)

El senyor president:

President.

El senyor president del Consell:

És a dir, tots els alumnes de l'escola pública de la Comunitat Valenciana, tots els alumnes podran millorar la seua capacitat de parlar en anglés.

Nosaltres estem treballant pels xiquets i les xiquets; vostés per l'espectacle.
(Se sent una veu que diu: Â«¡Molt bé!
Â») (Aplaudiments) (Se senten veus que diuen: Â«¡Libertad!
, ¡libertad!
, ¡libertad!
Â»)

El senyor president:

Senyories, senyories, escoltem la il·lustre diputada Beatriz Gascó.
(Veus)

Senyories, escoltem, amb el respecte que es mereix, la següent oradora.

Té vosté la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Señor Puig, parece mentira que usted apoye a la señora Susana Díaz porque usted creo que está mucho más cómodo con el Â«no es noÂ».
Es que usted no para, hoy mismo: Â«no voy a contestarlesÂ»; no a la libertad de enseñanza (veus); no a la libertad de escoger la lengua, no a escuchar la voz de un pueblo que exige libertad, ahí está el pueblo.
(Aplaudiments)

Pero, ¡claro!
, yo imagino que después de la valiente y transparente jugada de su gobierno de cambiar la ratio y de reducir los bachilleratos de la escuela concertada durante las vacaciones escolares no se esperaba la respuesta de los valencianos.

Y también me imagino que si le pido responsabilidades políticas pues sus respuestas serán Â«no he sido yoÂ», Â«no ceso a MarzàÂ», y Â«no defiendo los intereses de los valencianosÂ».
Pero, señor presidente, déjeme que le diga una cosa: 40.
000 personas no se equivocan.
Téngalo muy claro.

Y por eso le pregunto: ¿está usted orgulloso o no de que sea el Partido Socialista y su Consell el verdugo de un derecho constitucional como es la libertad de enseñanza en la Comunidad Valenciana?

Señor Puig, ha llegado el momento de dar la cara, deje de esconderse, no se ponga de perfil y conteste claramente a las familias, decida rápido qué es lo que quiere: escuchar a las familias o pasar a la historia como el verdugo de los conciertos educativos.
Así de sencillo, diga la verdad y por lo menos sea hipócrita.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Honorable conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies, president.

Només un dubte se m'ha generat, no sé si canten Â«llibertatÂ» pels delinqüents que tenen presos, supose que sí.
(Aplaudiments)

Bé, miren, vaig a desmuntar totes les mentires que vostés diuen, vaig a desmuntar-les totes.
(Se sent una veu que diu: Â«¡Libertad!
Â») (Algú fa: Â«Xxt.
Â»)

Diuen que anem per a acabar amb la llibertat quan tots els alumnes, absolutament tots podran triar centre com han fet i com podran tornar a triar.

Diuen que és inconstitucional i va contra la llei, i ¿saben què passa?
, que em pregunte: ¿què passa en les comunitats que governa el Partit Popular que no tenen generalitzats els concerts de batxillerat, són inconstitucionals?
, ¿van contra la llei?
, ¿és això realment?
, ¿els van a muntar una manifestació?

Ens acusen també de sectarisme contra els concerts.
I ¿sap què passa?
Que som els únics que augmentem els concerts en l'educació especial i en la Formació Professional bàsica.
¿Quin sectarisme n'hi ha ahí?

O diuen que odiem els treballadors de la concertada i som els primers que hem posat 6 milions d'euros en el pressupostos per a pagar el que vostés els devien, el que vostés els devien, el que vostés els devien.
(Aplaudiments)

I no només això, mire, diuen que anem en contra de les famílies de la concertada, també ho diuen.
I ¿saben què passa?
Que som els primers que els hem assegurat que no han de pagar per a anar a escola perquè ja està pagant-se amb els diners públics.

I no només això, diuen que anem contra els estudiants de la concertada.
I ¿saben què hem fet?
Millorar la seua atenció, per això n'hi ha cinc xiquets menys per aula per a poder millorar la seua atenció.
I acabe.

També s'arroguen com si només vostés foren catòlics i els únics que defensen això.
Ací està ple de catòlics també que tenen una diferència amb vostés: que complixen amb els manaments.
Jo només els en recordaré dos: no mentiràs i no robaràs.
(Aplaudiments i veus)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora Bonig, ¿per a què demana vosté la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

Por el derecho al honor del grupo, señor presidente.
(Se sent una veu que diu: Â«Por derecho al honor del grupo, sí, sí, sí, sí, por derecho al honor del grupo.
Â»)

El senyor president:

Senyories, senyories, ¡per favor!

La síndica del Grup Popular ha demanat la paraula, anem a escoltar per què demana la paraula.

La senyora Bonig Trigueros:

Por el artículo 69.
3, el derecho al honor del grupo.

El senyor president:

Exactament, ¿per quina expressió?

La senyora Bonig Trigueros:

Pues que ha dicho que este grupo no cumple dos mandamientos.
(Veus) Los católicos.
¡Hombre!
, genérico, genérico.
Ustedes, aquí hay católicos.

El senyor president:

Senyories, un segon, per favor.
(Veus)

La senyora Bonig Trigueros:

¡Hombre!
, y señalando al grupo.

El senyor president:

Senyories, ¡un segon!
, senyora Bonig, un segon, un segon, senyora Bonig.

Li vaig a donar la paraula però deixen que… (Veus)

Senyories, aplicarem el reglament, i el reglament s'aplica (veus), sempre s'ha donat la paraula.

El senyor Marzà ha fet referència a dos manaments i vosté ha entés que s'ha referit a ustedes.

Té vosté un minut per a precisar esta qüestió, si se n'ix d'esta qüestió li llevaré la paraula.

La senyora Bonig Trigueros:

Mire, señor Marzà, nosotros no nos arrogamos absolutamente nada, para eso ya tenemos a la izquierda que está todos los días y a lo largo de su historia avalando la superioridad moral.

Nosotros defendemos la libertad, y en este grupo, en el Partido Popular (veus), que es el mayoritario en esta comunidad…

El senyor president:

Senyoria, faça vosté…

La senyora Bonig Trigueros:

…y en este país hay gente católica, creyente, no creyente, practicante y no, y habrá gente…

El senyor president:

Senyoria,…

La senyora Bonig Trigueros:

…que cumpla los mandatos o no, pero le puedo decir que esta síndica y este grupo ni roba ni miente; a lo mejor, quien lo hace es usted y sus socios.
(Se sent una veu que diu: Â«¡Sí, señora!
Â»)

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, la síndica del Grup Popular ha interpretat indecorosa una expressió, està en el seu dret a fer-ho i s'ha emparat en l'article 63.
3.
(Veus) L'al·lusió es contesta i s'ha contestat en eixos termes.

Anem a continuar amb a la sessió de control.
(Veus)

En tot cas, ¿per a què demana vosté la paraula, senyor conseller?

Senyories, un segon, un segon.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Pel mateix article en el que…

El senyor president:

El del grup no pot ser, no n'hi ha una al·lusió.
(Veus)

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Disculpe, però sóc diputat.

El senyor president:

L'article 69.
1.

Té vosté un minut, senyor Marzà.
(Veus)

M'he referit a vosté, però és el 69.
1.

Senyor Marzà.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

No, no estic demanant la paraula com a membre del Consell, ho estic fent com a diputat.

El senyor president:

Com a persona, 69.
1.
(Veus)

Té vosté la paraula, senyor Marzà, per un minut.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Torne a dir, complim amb els manaments, no mentirem i no robarem.
N'hi ha altres que no ho entenen, sobretot alguns que s'han de vestir de blanc per a intentar blanquejar la seua corrupció.

Gràcies.
(Aplaudiments) (Se sent una veu que diu: Â«Pero, ¿esto qué es, pero ¿esto qué es?
Â»)

La senyora Bonig Trigueros:

Nombres y apellidos.
¡Hombre!
, señor conseller.
(Veus i protestes)

No, por honor al grupo, por honor al grupo (se sent una veu que diu: Â«¡Vámonos!
Â»), por honor al grupo o el Partido Popular se va.

El senyor president:

Senyories, (se sent una veu que diu: Â«Es un radical.
Â») que no n'hi ha al·lusió personal ni de grup.
(Se sent una veu que diu: Â«¿Cómo que no hay?
Â») (Se sent una veu que diu: Â«Isabel, Isabel, Isabel, con sus palabras se demuestra…Â») (Veus i protestes)

Senyories, ¡que no n'hi ha al·lusió!

Senyora, no n'hi ha al·lusió personal.
(Se sent una veu que diu: Â«¡Hombre!
, no, ¡hombre, no.
¡Vámonos!
Â»)

La senyora Bonig Trigueros:

Los de blanco, ¡hombre!
, los de blanco.
(Veus i protestes)

El senyor president:

Senyories.

Senyora Isabel.
(Â«Se sent una veu que diu: Â«¡Vámonos!
, ¡vámonos!
, ¡vámonos!
, que esto es una chirigota.
Â») (Veus i aplaudiments)

Senyories, anem a continuar la sessió de control.

La senyora Bonig Trigueros:

Señor presidente, por alusiones directas.

El senyor president:

Senyories, anem a…, no, ara no n'hi ha al·lusió personal.

La senyora Bonig Trigueros:

No, señor presidente, por alusiones directas, los de blanco que (inintel·ligible) .
.
.
, que mire.
.
.

Señor conseller.
(Veus)

El senyor president:

No, señoría.

La senyora Bonig Trigueros:

Señor conseller, señor conseller, jamás un miembro…

El senyor president:

Senyories, s'han de llegir el reglament, no n'hi ha cap al·lusió.

Anem a continuar la sessió.

La senyora Bonig Trigueros:

…jamás un miembro del gobierno se ha comportado como usted se comporta.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, (la senyora Bonig Trigueros continua intervenint amb el micròfon desconnectat), senyoria, que no està en l'ús de la paraula.
(Aplaudiments) Moltes gràcies.

Si el Grup Popular vol fer ús del rebot està en el seu dret.

Senyories, senyoria, que no està en l'ús de la paraula.

Senyories, anem a continuar.

El Grup Popular, senyor Luis Santamaría continua amb la sessió de control i té dret a un minut per a formular la repregunta.

Quan vosté vullga, senyor Santamaría.

El senyor Santamaría Ruiz:

Señor Marzà, sin educación es muy difícil dirigir la conselleria de educación.
(Aplaudiments)

El señor presidente ha hablado de los sobrecostes de CIEGSA.
Bien podría usted acudir a la comisión y explicar los sobrecostes del colegio de su pueblo cuando era alcalde.
(Se senten veus que diuen: Â«¡Si no quiere, si no quiere, ¡venga!
, ¡venga a la comisión!
, ¡venga a la comisión!
Â»)

Señorías, señorías, que se termina el minuto, señorías, nacionalistas y socialistas hablan mucho de defender la enseñanza pública, hablan mucho.
Sin embargo, el señor José Blanco lleva a sus hijos al Instituto Británico; Montilla, al Colegio Alemán; Moratinos, al Liceo Francés… (Veus)

El senyor president:

Un segon, un segon, senyoria.

Senyoria, si demanem respecte, -un segon, senyor Santamaría, ho tindré en compte- no pot ser que s'altere l'ús de la paraula, ¡no!
, no pot ser.

Senyories, demane respecte per a l'orador que està en l'ús de la paraula i, en este cas, el senyor Santamaría.

Senyor Santamaría, continue vosté.

El senyor Santamaría Ruiz:

Continuo.
Cristina Garmendia, a la Moraleja; y ese paradigmático líder socialista que se llama José Bono, a Suiza, que cuesta 70.
000 pavos que dicen en mi calle, ¿eh?
, y que entiendo que seguro, estoy convencido, paga de lo que ahorró siendo presidente de Castilla-La Mancha.

Y ejemplos -podría continuar- no solo con filas nacionalistas sino también con ejemplos de sus señorías de esa bancada que tanto hablan y que no cumplen pero que no haré por cortesía que ustedes no tienen.
Le voy a hacer una pregunta muy breve, señor presidente.

Usted se sienta con centenares de personas, lo cual es su obligación y está bien, se ha reunido con Raimon, con Silvio Rodríguez, con Puigdemont, con Eliseu Climent, con Pujol imputado, que nos podría aclarar si estaba la hermanastra o la hermana superiora (rialles), pero no se ha reunido con la Mesa por la Educación en Libertad que se lo solicitó hace más de un año.
Dos preguntas: ¿cuándo les va a recibir y cuándo va a dejar de sostener una política educativa que solo está al servicio del electorado del Grupo Compromís?

Están haciendo ustedes el más absoluto de los ridículos, señores socialistas.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Santamaría.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies.

Només dir-li que si vol saber els sobrecostos de l'escola de Morella li pot preguntar al senyor Fabra, al que està en la presó, perquè és ell el culpable que passara això.
(Aplaudiments) Sé perfectament què va passar, ho sé perfectament, jo li ho puc explicar.

El senyor president:

Senyor conseller, conseller, un segon.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

…li ho puc explicar, no n'hi ha problema, és pel senyor Fabra quan era el president de la diputació.
(Veus) I quan vullga ho parlem, quan vullga ho parlem, parlem dels terrenys i per què uns terrenys i no uns altres, quan vullga parlem.
No n'hi ha cap problema.
(Aplaudiments)

Mire, i no només això.
(Veus)

El senyor president:

Un segon, un segon, conseller.

Conseller, conseller, un segon.

La senyora vicepresidenta primera:

Para el temps.

El senyor president:

Senyories, el mateix respecte i silenci que demane per a tots els oradors també ara demane per a poder escoltar la resposta del conseller.

Senyories, té la paraula el conseller d'educació.

Continue vosté.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Bé, continuaré desmuntat les seues fal·làcies.

Si s'hagueren molestat vostés en mirar la llei, com veig que han repetit moltes vegades que diuen que anem a llevar els concerts, inclús els que continuen en peu, s'hagueren llegit, que el que hem fet enguany és renovar concerts per a quatre anys, per exemple.
I, per tant, aquelles escoles, aquells instituts que tenen Batxillerat i que enguany continuen en concert, no cal que els fagen atemorir, perquè continuaran en el concert durant quatre anys més.

¿Per què s'han renovat el 85%, el 85% dels concerts?
Perquè són necessaris.
Perquè no estem en contra, es renoven aquells que són necessaris.
I, ¿per què?
(Remors) Per l'eficiència en els diners públics.
Sé que vostés, d'això, poquet.
Però l'eficiència dels recursos públics.
.
.
, per a nosaltres els recursos públics són sagrats, i el que no cal és duplicar els recursos per a la mateixa oferta.
Precisament, per això, és l'essència del concert i és la manera en la qual estem treballant.

Mire, per a nosaltres és sagrat cada cèntim dels valencians i les valencianes.
Per a vostés és una altra cosa, ja ho sabem.
Però, mire, com que nosaltres mirem pel bé comú, gestionem mirant l'eficiència dels recursos públics.
Perquè el que feien vostés està clar, era mirar la butxaqueta dels seus amiguets.

Gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Continuem la sessió de control, senyories.
Ara, amb la pregunta que formularà el síndic del Grup Parlamentari Compromís.
I demane el mateix silenci i respecte que demane per a tots els oradors i oradores.

Senyor Ferri, quan vosté vullga.

El senyor Ferri Gómez:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor president, és curiós, i no sé si és una coincidència, que el Partit Popular quan està en l'oposició vist de camisa blanca i quan està al govern ens posa lladres de guante blanco.
No sé si és una coincidència.
.
.
(aplaudiments) però, almenys, ahí n'hi ha alguna cosa.
(Protestes)

I segon.
.
.
(Remors) I a més.
.
.
i a més, tenen la pell molt fina, molt fina.

El senyor president:

Un segon, un segon.

El senyor Ferri Gómez:

I, a més, senyor president, tenen la caradura de banalitzar amb el masclisme.
Quan els que aplicaven polítiques masclistes era el Partit Popular, quan permetien que una dona que havia patit violència de gènere no poguera cobrar les ajudes si no estava al dia amb la seguretat social i amb hisenda.
(Aplaudiments) Això sí que és masclisme.
I la resta, banalitzar.

Senyor president, la pregunta de hui de Compromís va sobre la valoració que fa el Consell a les esmenes presentades als pressupostos generals de l'estat.
En concret, a les esmenes que intenten revertir els pitjors pressupostos de l'estat per al nostre país, per al país dels valencians.

Recordem.
El govern de Rajoy va presentar uns pressupostos que tornen a deixar els valencians i les valencianes a la cua en inversions.
Cada valencià rebrà 119 euros per habitant.
Si ens n'anem a les comarques d'Alacant, són 79 euros per habitant.
Mentre en altres territoris rebran més de 400 euros per habitant.

I la pregunta que ens hem fet des de la presentació dels pressupostos és: ¿per què?
¿Per què passa això?
¿Per què a Madrid.
.
.
, al transport metropolità de Madrid se destinen 126 milions, 108 al de Barcelona, 25 al de Canàries i al de València zero euros?
¿Per què es destinen 329 milions d'euros a les rodalies de Madrid i a les d'Alacant només 300.
000 quan és una de les xarxes més eficients de l'estat?
¿Per què en unes hores van ser capaços de negociar el cupo vasco i porten sis anys sense reformar el sistema de finançament que sempre ens margina als valencians i les valencianes?

Per cert, ja que parlem del tema del cupo vasco i parlem.
.
.
, i alguns i algunes han començat a parlar èuscar en la intimitat, valentzieraz hitz egitera bultzatu nahi zaituztegu Madrilen; ondo legoke gure herriaren interesak defendatzen hasiko bazinate.

Volem animar-los a parlar valencià a Madrid.
Estaria bé que començaren a defensar els interessos de la nostra terra.
Defensar els interessos de la nostra terra significa defensar la millora de la qualitat de vida dels valencians i les valencianes.

I davant un pressupost que ens insulta, davant un pressupost que va en contra d'aconseguir eixe objectiu, als valencians només ens queden dos coses: o la submissió o la revolta.
O dit d'una altra manera: o tragar-se eixa injustícia o plantar-se i dir prou.
En estes Corts diguérem prou, diguérem.
.
.
, manifestàrem un rebuig més que absolut a estos pressupostos a través d'una declaració institucional; esta declaració institucional que tenim ací, signada per tots els grups parlamentaris.
Una declaració signada, repetisc, per tots els grups parlamentaris, però que amb el pas del temps vam descobrir que l'assignatura del Partit Popular i de Ciudadanos tenia trampa.
La trampa que diuen ací una cosa i fan la contrària a Madrid.
La trampa que signen ací una cosa el dia 5 i fan la contrària el dia 25.

Senyor president, en esta declaració no només rebutjàvem els pressupostos, també ens comprometíem a treballar per revertir eixa situació tan injusta.
¿I com es fa això?
Amb esmenes.
Esmenes com les de Compromís, Podemos i el Partit Socialista que hem presentat als pressupostos generals de l'estat.
De fet, en el cas de Compromís n'hem presentat ni més ni menys que 303 per valor de 1.
866 milions d'euros.
Tot això, amb quatre diputats en el Grup Mixt.
Només quatre diputats per treballar per 303 esmenes.

Altres grups amb el triple de diputats l'únic que han aportat a esta causa, a les nostres reivindicacions ha sigut fer de palmeros als pitjors pressupostos de l'estat.

Senyor president, tots els diputats del Congrés, totes les diputades tindran l'oportunitat de votar totes i cadascuna de les esmenes per a poder millorar la vida dels valencians i les valencianes.

Si en lloc d'aplaudir uns pressupostos nefastos, utilitzant eixes manetes que tenen per a aprovar totes i cadascuna de les esmenes que hem presentat els diferents grups, podrem aconseguir de veritat unes inversions justes per al nostre territori.

Amb els seus vots podríem aconseguir 135 milions d'euros per construir el corredor mediterrani.
Podríem aconseguir 37 milions d'euros per a les rodalies de Vinaròs i Alacant, tan necessàries.
Podíem aconseguir 37 milions d'euros per al transport metropolità de València.
Són només uns exemples.
En moltes ocasions hem dit en estes Corts que necessitem una agenda valenciana pròpia, sense partidismes, sense xantatges.

I, mire, dimarts va passar ací una cosa molt curiosa, ¿no?
Un membre del govern espanyol, el ministre de Foment, va explicar com funcionen les coses a Espanya.
El ministre de Foment, preguntat per la falta d'inversions al nostre territori, va respondre: Â«Que Compromís hubiera hecho lo que tenía que hacer.
Â» Sí, sí, tal qual ho dic: Â«Que Compromís hubiera hecho lo que tenía que hacer.
Â»

En primer lloc, des d'ací, moltes gràcies, senyor ministre, per reconéixer que defensar els interessos dels valencians no és cosa ni del govern de Rajoy ni dels grups que el sustenta.
És de Compromís.
Gracias, Íñigo.
(Aplaudiments) 

En segon lloc, ¿què és el que hauríem d'haver fet?
El que està admetent el ministre és que el govern central ens ha marginat als valencians i valencianes per no recolzar a Rajoy.
Això, en ma casa, ma mare li diu xantatge.
Però no és un xantatge a Compromís.
És un xantatge a tota la societat valenciana, que mereix viure millor.
Als estudiants que es desesperen pel servei Renfe, als treballadors i treballadores de les comarques centrals que reclamen el tren per la costa, a les empreses que necessiten el corredor mediterrani.

Senyor ministre, prenem nota.
Diu que Compromís no hem fet el que havíem de fer.
Bé, a les pròximes ho farem, treballarem més, treballarem millor per a tindre més diputats valencianistes a Madrid.
No només per a aconseguir les inversions justes per al nostre territori, sinó que també per a acabar amb un govern que empara la corrupció i insulta els valencians i les valencianes.

Esperaven botiflers, esperaven que fórem meninfots, però els valencians i les valencianes som maulets.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Coincidim i valorem positivament l'actitud dels grups parlamentaris que han esmenat els pressupostos generals, perquè, efectivament, ja en l'última sessió de control els vaig explicar quina era la posició del Consell davant del projecte pressupostos de l'estat.

Uns pressupostos que no ens valen als valencians, perquè no són justos, perquè no compten amb allò que ens correspon respecte al nostre pes poblacional, perquè no ens fan més que relegar a la darrera, que ja és difícil, a la darrera posició respecte a les inversions i que, en definitiva, suposen un entrebanc a la recuperació econòmica que està produint-se en este país.
Per tant, òbviament, des del govern valorem molt positivament que els distints grups hagen presentat esmenes a estos pressupostos.

Saben vostés que hem d'insistir en les dades, perquè és molt important.
Perquè, ¿sap?
, n'hi ha molt gent que se'n va perquè no vol saber la veritat.
I cal saber la veritat.
I a partir de la veritat, se pot discutir, perquè hi han coses que no són discutibles.

El pressupost soles ens situa en el 6,9%.
És indiscutible.
És aixina.
I és indiscutible que mai, en els darrers cinc anys, hem passat d'una inversió efectiva del 50%.
Això no és al·legat polític.
És una realitat.

La inversió per capita d'estos pressupostos és de 119 euros per habitant.
Això, reitere, ens situa en la última posició, l'última autonomia d'inversió per habitant.
Comparat amb altres -encara que les comparacions diuen que són odioses, caldrà fer alguna comparació-, 286 euros menys per habitant que a Castella-Lleó o 225 menys que a Cantàbria.

I davant d'esta situació, el que demanàvem era que se fóra coherent amb allò que va acordar, com vosté bé dia, com va acordar en el seu moment estes Corts.
I el que ha fet el govern ha sigut simplement intentar donar cobertura a allò que se va aprovar per unanimitat.
Perquè per a nosaltres la unanimitat, tant en la qüestió del finançament com la de les inversions, és fonamental.
És fonamental la cohesió dels valencians en esta qüestió.

Per tant, el que nosaltres volíem és que es mantinguera el consens, i demanar, en segon lloc, que se rebutjaren eixos pressupostos en esmenes a la totalitat.

Si finalment continua en la seua trajectòria, com ha passat, el que demanem és que siga coherent i que allò que se diu ací, se vote en Madrid, en les distintes esmenes que han presentat els distints grups.
Algunes de les esmenes que s'han presentat.
.
.
, hi han algunes que estan compartides en el seu grup i el Grup Socialista, que jo crec que és molt important, que són dos que són bàsiques: una ha de vore en el que és el finançament autonòmic i l'altra en el que és les inversions.
Però és molt important saber que ací i allí hem estat junts defensant una reforma de l'Estatut que garantisca les inversions.

¿Per què ara que se pot no s'aplica l'Estatut?
No fa falta arribar ja a l'aprovació de la reforma.
És que ara se pot fer.
Per tant, el que és tracta simplement és de tindre coherència.

I respecte al finançament, és molt important que se genere eixe fons transitori que garantisca a les comunitats autònomes que disposen de recursos amb efecte 1 de gener del 2017.
Perquè això és el que, a més a més, acordàrem inicialment en la Conferència de Presidents.
Per tant, este és un element fonamental.

I com vosté dia, hi ha una agència valenciana d'infraestructures.
¿Com se pot estar en contra del corredor mediterrani?
Una cosa és parlar i l'altra és fer.
I el que cal fer és que eixa voluntat expressada pel ministre de Parc Central i altres qüestions.
.
.
és molt fàcil: per a tindre credibilitat, al pressupost.
Si vol tindre credibilitat, pose-ho al pressupost.

I, efectivament, hi han qüestions que són francament intolerables.
La pitjor pedagogia que s'està fent des d'Espanya és precisament.
.
.
, -des del Govern d'Espanya- és precisament que se fagen negociacions pressupostàries en funció dels grups que recolzen el pressupost.
Això és la pitjor pedagogia.
Això sí que, poc a poc, anirà creant unes escletxes enormes en Espanya.
Efectivament, perquè òbviament no pot ser que la decisió se prenga en funció de la territorialitat dels distints grups.
Això, efectivament, genera un problema de falta d'equitat, de desigualtat i genera un problema de.
.
.
, també de distància en el projecte global.
I jo per això faria una crida a altres grups, perquè això és molt complicat d'entendre pel conjunt de la població.

I vull dir-li, per a acabar ja, que n'hi han qüestions per a nosaltres fonamentals i que demano a tots els grups polítics que ho recolzen.
A part del corredor, està la connexió ferroviària Sagunt-Saragossa-Bilbao, fonamental; cantàbric-mediterrani, fonamental.
Com és fonamental també la millora de xarxa de rodalies, més fonamental que res.
Milers i milers de joves i de treballadors cada dia estan patint les conseqüències de no tindre un servei de rodalies potent, com vosté dia.
O la reposició del parc públic de vivendes.
O una cosa que és intolerable, que és el símbol de la falta d'equitat, i és que ara, que tenim autoritat metropolitana de València, que d'una vegada per totes se faça allò que se fa en els altres.
I estem parlant de quasi 40 milions d'euros.
Però, ¿com és possible que encara se negue l'evidència d'eixa discriminació?

També parlem de la variant de Sueca o Benissa.
O per favor, d'alguna vegada -dia el ministre que no tenia projectes-, per favor, ¿quan s'acabarà la variant de la Font de la Figuera?
Que jo ja no sé.
.
.
, sempre ha estat en obres.
.
.
Està una temporadeta en obres, s'acaben els diners i.
.
.
, això.
Per tant, tenim moltes qüestions, moltes d'elles s'han plantejat.

I també, per a acabar, qüestions de caràcter cultural.
Mire, no pot ser el maltractament permanent a l'IVAM, o al museu de belles arts, o al de la ceràmica, o al castell de Sagunt, o al Palau de les Arts.
Això.
.
.
, això sí que, de veritat, posa en perill la cohesió del país.

Gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Continuem amb la sessió de control.
Ara, la pregunta que formula la il·lustre síndica del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Un segon.
.
.
, té vosté la paraula.

La senyora Sánchez Zamora:

Doy por formulada la pregunta.
Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies.

President del Consell.
.
.
, coneguda la pregunta.
.
.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyora.
.
.
Muchas gracias, señora Sánchez.

Seguro que compartimos que hablar de transparencia es hablar de democracia, seguro que compartimos que la transparencia es el mejor antídoto contra la corrupción.

Como sabe, venimos de una situación de opacidad que ha originado decenas de casos de corrupción, como estamos viendo estos días en el caso EMARSA, que nos avergüenza a todos, o el despilfarro masivo.
Que ayer también tuvimos que comprobarlo en Feria Valencia, mil millones, ya no solo estamos hablando de corrupción, estamos hablando de cómo se gastaba el dinero público.
Mil millones que van a tener que pagar no solo estas generaciones, sino futuras incluso.

Por tanto, venimos de eso, venimos de la opacidad, venimos del mal gobierno y lo que hemos intentado en estos algo más de veinte meses de gobierno intentar mejorar la reputación de esta tierra.
Y lo hemos conseguido.

Mire, el gobierno del PP nos dejó trece puntos por debajo de la media estatal de transparencia.
Y hoy estamos ya por encima de la media de las comunidades autónomas en transparencia.

La opacidad de información, la opacidad de cómo se gasta el dinero es lo que hay que desterrar.
Porque además sabe una cuestión, todo esto acaba desmoralizando al conjunto de la sociedad, ha desmoralizado a la sociedad.
Y aunque sean unos cuantos y un partido fundamentalmente el responsable, finalmente lo acaba pagando el conjunto del autogobierno y la democracia.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Síndica del Grup Ciudadanos, Carmen Sánchez.

La senyora Sánchez Zamora:

Muchas gracias.

Bueno, creo que a veces tendríamos que hacer todos un poco examen de conciencia sobre la imagen que estamos dando a veces en esta cámara, una cámara tan seria como es les Corts Valencianes.
(Aplaudiments)

Mire, señor Puig, le voy a dar, le voy a avanzar el titular sobre la pregunta que le acabo de formular en nombre del Grupo Parlamentario Ciudadanos, y es que la transparencia que perseguimos por parte del Consell en muchas ocasiones es una transparencia tan transparente que a veces ni se la percibe, una transparencia invisible como el aire.

Cuando llegaron al gobierno fueron ustedes quienes enarbolaron la bandera de la transparencia, quienes podrían las instituciones al servicio de la ciudadanía y no de las élites, quienes abrirían las ventanas para que el aire de la transparencia inundase los rincones de La Generalitat.
Y créame que al respecto lo tenían más bien fácil, porque no era complicado mejorar la transparencia de nuestras instituciones, empeorar lo que habían hecho los gobiernos del Partido Popular, que hoy no han tenido a bien acompañarnos en la sesión de control al resto de los grupos parlamentarios.
Era casi misión imposible.
Así que, cualquier mínimo avance, por pequeño que fuese, ya era un logro.
Pero que no se les suba a la cabeza.
Quedan claras dos cosas, señor Puig: la honradez en la gestión es algo que se le presupone a todos los gobiernos y que no solamente de honradez viven los…, o sobreviven más bien los valencianos, necesitamos gestión.

Y se lo recordamos porque, aunque ya han pasado dos años, seguimos viendo que la política del Consell se basa y se limita a hacer titulares y eslóganes, pero que se quedan en papel mojado.
Se les llena la boca con la palabra transparencia, pero no se la creen, no llegan a interiorizar el concepto.
Porque, si no, explíqueme: cómo es posible que aprueben un código de buen gobierno y solo ocho ayuntamientos, de los más de quinientos de la comunitat lo firmen; cómo es posible que los mayores municipios de la comunitat, como Valencia, Castellón y Alicante que, por cierto, ustedes gobiernan, no se adhieran al código.

Y voy más allá, crean un consejo de transparencia que luego ignoran, ningunean y apartan.
En su segunda memoria anual vuelven a criticar la imposibilidad de cumplir con todas las funciones que se le asignan, que no son pocas, debido a la falta de recursos materiales y económicos, están dejados de la mano del Consell.
¿Es esa la prioridad que ustedes le dan a la transparencia?
¿Por qué temen que se estudie externamente la posible incompatibilidad de la que era secretaria autonómica de Servicios Sociales, Sandra Casas?
¿Cómo pueden estar seguros que no ha habido casos de incompatibilidades?
¿Por qué acusan a los grupos de esta cámara de persecución política, de animadversión a la consellera por pedir externamente que se analice un caso de posible incompatibilidad de alto cargo?
¿Por qué apoya entonces la creación de una oficina que investigue las posibles incompatibilidades si luego rechazan que se investiguen?
Para lo de siempre, más chiringuitos de colocación que poco o nada solucionan.

Y qué medidas había puesto en marcha el Consell, gran defensor de la transparencia, para instar que se produjeran casos como el del número 3, de economía, que ocultó su cargo en una gasolinera en la ficha de actividades del portal de transparencia.
O el subsecretario de sanidad, que ocultó su consulta privada en su declaración de bienes como alto cargo.
O el último caso que hemos conocido, el asesor de economía, que no presentaba sus cuentas ante el registro mercantil desde 2011.
¿Es ese el Consell firme defensor de la transparencia?
¿El que permite que altos cargos oculten información según la cual podrían incurrir en incompatibilidades?

Y les recuerdo que sigue pendiente de publicación el decreto que regula la ley de transparencia, que lleva anunciado más de un año.
Volvemos a lo de siempre.
Suspenso en gestión, señor Puig.
Si ustedes se abanderan como los grandes defensores de la transparencia y del buen gobierno, tienen que cumplir.

Mire, señor president, nos da la impresión de que se ponen unos listones tan altos que irremediablemente caen siempre en incumplimientos.

Anuncian grandes medidas sin explicar cómo se van a llevar a cabo.
Y en este tema deben ponerse ya las pilas.
Menos lema y más ir al tema.

Usted sabrá por qué lo hacen, pero lo que dejan en evidencia es que el resumen de su gestión es la incompetencia.

En Ciudadanos esperamos que se pongan de una vez por todas a cumplir lo que prometen para promover una verdadera administración con paredes de cristal y que atienda y dé respuestas a las necesidades reales de la ciudadanía.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Sánchez; també per l'ús correcte del temps.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señora síndica.

Efectivamente ha dicho usted, con mucha razón, la honradez no debería ser ningún tipo de atributo especialmente valorable.
Pero es que venimos de dónde venimos y para mí la garantía fundamental que debemos conseguir es que nunca más volvamos a aquello.
Y por eso es fundamental poner todas las medidas que estamos poniendo y de las que les voy a hablar a continuación.

Mire, primero la propia decisión de hacer una conselleria de transparencia es precisamente por eso, por intentar darle relevancia a una cuestión fundamental, que es que tiene que haber ética en la política, que no podemos caer por el descenso que está produciendo en la credibilidad.

Y en ese sentido, desde la conselleria se ha desarrollado la ley de transparencia, se ha puesto en marcha el portal de transparencia y de accesibilidad a la información pública, se ha invertido también recursos en personal para la inspección general, para la prevención y para la mejora de la eficacia de la gestión y el Código de buen gobierno para los cargos públicos.
Se está en un camino, que evidentemente en veinte meses no vamos a solucionar, pero que ya tiene datos positivos de, digamos, entidades que son independientes, como Transparencia Internacional.

Y, por otra parte, es evidente que tenemos que continuar trabajando con toda la diligencia posible.
En primer lugar, hemos impulsado también la transparencia, no solo aplicando la ley, sino que además se está trabajando en el reglamento que será pionero en toda España.
Se ha firmado una ampliación recientemente del convenio con Transparencia Internacional.
Se ha fomentado la coordinación interautonómica.
Fuimos pioneros en la Declaración de Alicante en 2016, porque efectivamente, no solo está residenciada la gestión opaca aquí, sino que ha habido muchas otras partes.
Y, por tanto, hay que hacer un concurso global, una actuación global.

También se ha impulsado el Portal de transparencia, que ha triplicado en un año sus visitas.
Hay unidades de transparencia en todas las consellerias.
Está el proyecto para este año, Â«bústia responsableÂ», que garantizará confidencialidad para el denunciante de la mala praxis de la administración pública.
También el sistema de alerta rápida para detección temprana de posible corrupción.
La oficina de lucha contra el fraude, que salió de estas Cortes, que está pendiente de la elección del director y que es un resultado del conjunto de las fuerzas parlamentarias.
También la ley de cuentas abiertas, que surgió también de estas Cortes.

Yo le digo que, efectivamente, puede faltar mucho camino por andar, pero nunca ha habido una Generalitat más transparente que la actual.

Y, en segundo lugar, hemos impulsado el buen gobierno, que fomente una administración de calidad, porque es un elemento fundamental para recobrar lo que es la credibilidad.
Para evitar puertas giratorias aprobaron esta ley también desde aquí, la Ley de incompatibilidades.
Y ahora, el viernes pasado, se aprobó el cambio de (inintel·ligible) … para poner en marcha la oficina de incompatibilidades.

Se ha duplicado, como le decía, el número de inspectores de la Inspección General.
La futura ley de lobbies regulará también la acción de los grupos de presión.
Y desde luego los ayuntamientos tienen un gran protagonismo y tienen que tener un gran protagonismo, pero son las decisiones que ellos libremente tienen que adoptar.

La Xarxa 50.
000 pone en contacto a los quince municipios más grandes para intentar buscar desde la eficacia la mejora de todo lo que son los elementos de gestión.

Por otra parte, es evidente que, ya le digo, éste es un trabajo a medio y largo plazo.
Pero hay una cuestión fundamental en este momento, y es que todos debemos estar absolutamente concernidos de que no debe haber ya nunca más ni opacidad ni corrupción.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Sí, senyor Subiela, per a formular la pregunta, té vosté la paraula.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Presidente, ustedes se autoproclaman los grandes defensores de la transparencia, presumen mucho de transparencia, pero la realidad es que hacen poco por demostrarla.
Y un ejemplo lo vemos en el Consell de Transparencia, un ente que responde ante la propia administración que supuestamente debe controlar.

En su segunda memoria de actividad, al igual que ya hicieron en la primera, denuncian la falta de independencia porque siguen dependiendo orgánicamente de la conselleria que deben controlar.

Por ello, le pregunto: cuándo vamos a tener un consell de transparencia independiente, que sea un verdadero control externo de la gestión de este Consell y que no tenga que seguir criticando la falta de independencia orgánica.

Por eso le pregunto: ¿creen ustedes de verdad en el Consell de Transparencia?

Por eso le pregunto, la transparencia de la que alardea este Consell es de aplicación solamente de puertas para afuera o también es aplicación de puertas para adentro.

Y por último, le pregunto: es la transparencia un objetivo real de este Consell o solamente es un punto de su programa electoral.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Contestará el conseller.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Muchas gracias, presidente.

Muchas gracias, señoría.

Podemos hablar de algunas cosas, otros se han ido de fiesta ibicenca y, bueno, podemos hablar quizá, concretar alguna cosa.
Vamos a ver.

Primero, la transparencia es lo que es y fundamentalmente lo que dice la ley y no cualquier cosa que a cualquiera se le ocurre que es.

Nos creemos tanto el Consejo de Transparencia que le voy a dar dos datos: primero, lo pusimos en marcha, porque eso fue aprobado en el último pleno de la anterior legislatura, con una redacción aberrante.
Por cierto, su grupo podría haber presentado, podría presentar una proposición de ley para cambiarla.
Me parece que se les ha olvidado.

Sin presupuesto, sin personal, y lo hemos puesto para disponer de ese organismo, que lo está haciendo muy bien, incluso cuando nos critican, porque tienen razón en muchas de sus críticas.

La segunda razón, nos disponemos a presentar en el plazo de pocas semanas una reforma que ha sido hablado con el propio Consejo de Transparencia para garantizar al máximo toda la transparencia posible.
Lo que nadie podrá decir en el Consejo de Transparencia es que de este Consell ha salido la más mínima, no digo ya orden, sino insinuación.
Está en nuestra conselleria porque lo dispone una ley, que vamos a cambiar lo antes posible para que no sea así y no haya sombras de duda.
Si ustedes tienen una idea mejor, les invito a que se apresuren a presentar una proposición de ley.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Sí, Rosa García, té vosté la paraula.

La senyora García González:

Muchas gracias, señor president.

Ustedes se caracterizan por una gestión manifiestamente mejorable y también por prolongar la puesta en marcha de aquellas medidas que anuncian.
Esto nos crea algunas dudas y algunas preguntas que me gustaría que pudieran contestarme.

Por ejemplo, ¿creen que poner en marcha un consell de participación, integrado por 85 personas, va hacer que sea eficiente y que sea ágil en la toma de decisiones y en el cumplimiento de todas las funciones que se le asignan?

Otra pregunta.
¿Van a cobrar dietas los miembros del consell por asistir a reuniones o por cumplir con las labores establecidas?

Y, por último, ¿no consideran contradictorio colocar como miembro de ese consell, que también busca ampliar la transparencia de las distintas consellerias, a un señor que ha estado ocultando información sobre un posible conflicto de intereses?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Vamos a ver, lo primero quiero deshacer un equívoco, aluden a una noticia en la que hay un error.
No son 85.
Lo que pasa es que hay muchos puestos en que se han contado los titulares y los suplentes.
No son 85.

En segundo lugar, ¿es un organismo que cobrará dietas?
Pues espero que sí.
No recuerdo…, habrá que hacer el reglamento concreto.
Espero que sí, porque son unas personas que van a dedicar su tiempo.
Por cierto, una de las críticas habituales del consejo de transparencia es que no cobraban suficientes dietas, es decir, lo cual nos parece también lógico, ¿no?

Tercero.
Lo importante es: ¿es preciso ese organismo?
Sí, es preciso el organismo.
No podemos desarrollar políticas de participación sin un consejo donde esté representada la sociedad civil.

Ahora bien, esto no es un organismo de control.
Pensemos que no todos los organismos que existen en el ámbito, digamos, autonómico tienen que ser de control, aunque pueda tener alguna función de control también, sino esencialmente para colaborar con La Generalitat, primero, en el desarrollo de una ley de participación y de otras normas importantes que pueda haber en múltiples materias, en la expresión del pluralismo…, del pluralismo de la realidad.

¿Por qué hay un número, digamos, relativamente elevado?
Porque, afortunadamente, esta es una sociedad muy plural, con mucha expresión del asociacionismo.

Y en segundo lugar, ¿hay representantes de las diversas consellerias?
Por supuesto, porque cada conselleria tiene que tomar nota de aquellos elementos que la sociedad civil le dice en los procesos participativos.
Si no, no tendría sentido.

¿Quién designa cada conselleria?
Es cuestión de cada conselleria.
Pero, en cualquier caso, uno puede gustarle o no gustarle a quién se nombra, pero, ciertamente, no se nombra a nadie que esté incurso en una situación de…, jurídicamente que pueda significar un reproche.

Por lo tanto, digamos, ese es un elemento que no deja de pasar de un juicio de intenciones apriorístico.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyories, continuem amb la sessió de control, amb la pregunta que formula el Grup Podemos-Podem.
A tal efecte, té la… Senyor Montiel, té vosté la paraula.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia, president.

Bon dia, membres del govern.

Senyor president, ¿quina va a ser la política concreta del Consell per a fer efectiva una contractació pública lliure de paradisos fiscals?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.

Com vosté sap, el canvi de l'administració, la transformació que acordàrem en l'Acord del Botànic és un element fonamental perquè de veritat els ciutadans tinguen totes les garanties i totes les possibilitats per tal d'exercir els seus drets.
Eixe és un objectiu que estem intentant desenvolupar: una administració ètica i eficient, amb professionalitat, independència i responsabilitat.

Des del primer dia hem treballat per millorar la contractació pública.
Hem redefinit la central de compres obrint les convocatòries a pimes que abans només podien optar a ser subcontractades per les grans empreses.
Ara ja tots els contractes es publiquen fins aquells que la llei estatal permet no publicar, com els negociats, també es publiquen.

S'ha augmentat el nombre de contractes inscrits adjudicats per un procediment obert.
El 2015 passàrem de 636 a 854, la qual cosa suposa un increment del 30%.
Hem reduït els procediments negociats, passant de 1.
073 en 2014 a 508, un 52% menys, en 2015.

Però, la contractació pública també és una de les formes més importants de la influència de l'administració en l'economia.
La responsabilitat no podem només aplicar-la portes en dins, sinó que hem d'estendre a tots els operadors econòmics que contracta La Generalitat.

Per això, des del Consell se treballa ara mateix en la llei de responsabilitat social.
Volem integrar plenament en les nostres polítiques i accions el concepte de responsabilitat social, que comprén els drets humans, el comerç just, les pràctiques de treball i ocupació òptimes, les qüestions mediambientals, la transparència i la lluita contra la corrupció i el suborn.

En efecte, com vosté cita en la seua pregunta, una de les qüestions més importants per a una societat sana democràticament és lluitar contra l'evasió fiscal.
Qui no aporta a la nostra societat, qui no complix amb les seues obligacions legals, ha de quedar fora de l'àmbit de l'acció pública.

Volem que els contractes públics s'executen amb criteris d'equitat i transparència fiscal, i per això treballem, i es debatrà en esta cambra la millor manera de desenvolupar este plus de responsabilitat a les empreses, a través de la llei de responsabilitat social i també atenent a les lleis i les directives europees.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Senyor Montiel, té vosté la paraula per a acabar de formular la pregunta.

Quan vosté vullga, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Molt bé.
Moltes gràcies.

Señor president, los paraísos fiscales son territorios de baja o nula tributación que, mediante normas específicas, garantizan la opacidad de las transacciones, con ausencia absoluta de registros y controles.

La organización Oxfam Intermón ha estimado que el dinero, el volumen de los activos depositados en paraísos fiscales podría rondar en estos momentos los 24 billones, con b, de euros, la tercera parte del PIB mundial.

Esa misma organización y el observatorio de la responsabilidad corporativa denuncian que la práctica totalidad de las empresas que operan en el Ibex 35 tienen sucursales, filiales o empresas pantalla en paraísos fiscales.
Según datos de 2014, 891 empresas que están operadas por las empresas del Ibex 35.

Pero esto no es una decisión casual, es decir, esto es un cálculo de las empresas para aumentar la rentabilidad a costa de evitar la tributación.
De hecho, los expertos internacionales dicen que la rentabilidad de las empresas que operan en paraísos fiscales es cuatro veces superior a los beneficios que genera la actividad normal de las empresas que las utilizan.

Pero esto atenta contra la capacidad recaudatoria de los países, atenta directamente contra la base del sistema político y social, atenta contra la realización de las funciones más elementales del estado social y democrático de derecho.

La reducción de los ingresos de las administraciones públicas a causa del fraude y el ocultamiento de beneficios empresariales implica la reducción de servicios públicos de calidad, pero también la incapacidad de las administraciones públicas para cumplir su función de combatir la desigualdad e impedir la pobreza.

La contratación pública representa, aproximadamente, el 20% del PIB en este país.
Eso evidencia la capacidad, la importancia que tienen las políticas públicas de contratación para coadyuvar también a la reducción del fraude y la elusión de obligaciones tributarias.

Por tanto, si las administraciones públicas incluyeran criterios en sus políticas de contratación para penalizar a las empresas que trabajen a través…, o que tengan vinculación con empresas en paraísos fiscales, podríamos ayudar a que las empresas adopten una decisión: o buscar la rentabilidad en el paraíso fiscal a costa de no tener contrato de las administraciones públicas o competir en condiciones de lealtad y de cumplimiento de la legalidad para obtener contratos de la administración.

Por lo tanto, un incentivo potente para desistir de operar con paraísos fiscales sería el amenazar con la pérdida de oportunidades de negocio.

Por eso hace falta una voluntad política decidida, y esa voluntad política decidida puede ser fundamental.
Hay ya organismos internacionales que reclaman y que vienen exigiendo esa voluntad política, hay sociedad civil, hay organizaciones, como las que promueven la campaña Â«Per la justícia fiscalÂ», que ya han tenido incluso iniciativas muy concretas.
Por cierto, una reunión con el señor Morera el día 3 de abril, que hubiera estado bien que se comunicara al resto de grupos políticos.

Señor presidente, se ha dicho, y es cierto, que la lucha contra los paraísos fiscales depende el futuro del estado de bienestar, y esa batalla no la podemos perder.
Sin una voluntad política firme y decidida de prevención y lucha contra el fraude y la corrupción, no habrá regeneración democrática, pero sobre todo no podrá financiarse el rescate de las personas, no habrá botánico.

Si mantenemos que es verdad lo que dice la prensa acerca de las declaraciones del señor Alcaraz de hace un año, acerca de las exigencias que se iban a poner en los contratos para…, en la administración pública, en relación con el cumplimiento de obligaciones tributarias y la prohibición de paraísos fiscales, y lo que ahora responde por escrito la misma conselleria, nos surge la duda de que exista esa voluntad política.

Nos parece que ha entrado un miedo reverencial al expediente administrativo, a los servicios jurídicos, a toda esta parafernalia burocrática, que nos hace pensar que se va a estar por debajo de las exigencias de los expertos internacionales y de las exigencias de una ciudadanía que está harta de soportar recortes en servicios públicos y en derechos, mientras crecía la corrupción y el fraude en esta comunidad.

La tibia declaración responsable que parece va a exigir la conselleria de transparencia está muy por debajo de las exigencias que se barajan incluso en el anteproyecto de la nueva ley de contratos del sector público que prepara el gobierno Rajoy.

Precisamente, además, ya son decenas, y creciendo, los ayuntamientos de este país -Barcelona, Málaga, Sevilla, Zaragoza- que están introduciendo desde ya en sus contrataciones cláusulas con carácter de esenciales y susceptibles de sanción para evitar la actividad a través de paraísos fiscales.

Mire, hay cláusulas sociales y de responsabilidad fiscal que se podrían estar exigiendo ya.
Y le voy a hacer un breve repaso, muy rápido.
La licitación de los contratos de limpieza de los centros educativos solo tenía como criterio de adjudicación el precio.

La adjudicación de los contratos de la limpieza de las oficinas y el Servef solo ha tenido como criterio de adjudicación el precio.
Los trabajos que antes realizaba Tragsatec y que están provocando despidos de trabajadores y la subrogación adecuada, solo tenía como criterio de adjudicación poco más que el precio.

El pliego de condiciones que ha salido de adjudicación de ambulancias solo tiene cuatro criterios: 65 puntos por precio, 6 puntos por antigüedad y kilometraje de los vehículos, 15 puntos por vehículos adicionales y 7 puntos las mejoras en las condiciones materiales de los vehículos.
Ni cláusulas sociales ni cláusulas de responsabilidad social.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Montiel…

El senyor Montiel Márquez:

Señorías, se puede hacer políticas sin esperar a tener una ley de responsabilidad social, se puede tener suficiente voluntad, se puede ser suficientemente valiente, se pueden cumplir los compromisos del botánico.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Li contestarà el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Moltes gràcies, senyor Montiel.

No li càpia el més mínim dubte que el Consell té la voluntat política màxima d'arribar fins on puga arribar en els plantejaments fonamentals que ha fet.

Jo coincidisc bàsicament, absolutament, en el seu plantejament.
Efectivament, el que ens estem jugant de veritat és l'estat del benestar, a més a més de la democràcia, que és molt important.

I, clar, efectivament, hem de caminar fins arribar al final.
Per això anem a plantejar també la llei.
Per això s'han canviat els criteris d'adjudicació ja alguns d'ells; altres no s'han canviat, com alguns dels que fea vosté esment, perquè vénen del govern anterior i se tenia de parar i tal.

Però aixina i tot, encara alguns que hem fet nosaltres, li manifeste que no ho hem fet encara amb tot el ventall de clàusules, però ja s'estan aplicant clàusules socials en molts contractes.
I hi ha també clàusules que treballen per tal d'augmentar la capacitat de persones que tenen disfuncionalitat i altres qüestions.
Vull dir, s'està avançant, malgrat que, evidentment, és un camí encara per recórrer.

El codi de bon govern arreplega ja la prohibició evident que qualsevol persona que tinga relació directa amb els governs no pot tindre cap tipus de connexió amb paradisos fiscals.

També ací a Les Corts, en relació amb els papers de Panamà, instàrem tots l'elaboració d'una llei contra l'evasió fiscal per part del govern espanyol.

Però és evident que hem de traure de l'espai de contractació valencià aquelles empreses que no…, no només aquelles que tenen negocis en els paradisos fiscals, que per suposat, sinó també aquelles que no complixen en la legalitat.

Per això, jo crec que ara també hi ha una oportunitat, s'està debatent…, perquè nosaltres tenim unes certes limitacions que tenen a vore en la legislació estatal i també en l'europea.
Ara s'està debatent en el parlament espanyol la llei de contractes del sector públic, que és normativa bàsica i que ahí jo crec que hem de treballar conjuntament per tal d'aconseguir que se prohibisquen de fet les contractacions amb empreses que operen en paradisos fiscals.

Hui, nosaltres, per nosaltres mateixos, no ho podem ací declarar, però crec que eixe és un…, és l'element que nosaltres, entre tots, hem d'aconseguir definir.

També des de la perspectiva ja nostra, que sí que son les nostres competències, a través de la llei de responsabilitat social se van a implementar mesures per tal de, de veritat, generar tot un marc de competències socials, espais de competitivitat, espais que al final ajuden a regenerar tot el teixit econòmic.

No li càpia el més mínim dubte que tot el nostre marge l'anem a aprofitar.
El projecte de llei que ara es discutix a Madrid és molt decebedor, perquè no se traspassa ni fins i tot la directiva europea.
Jo crec que hi ha una bona oportunitat per a intentar canviar les coses i que ens done un marc referencial en el qual nosaltres podem anar molt més enllà.

Jo, en qualsevol cas, també, el convide que davant d'esta qüestió, com davant de la llei en general, treballem junts i totes les propostes que vinguen del seu grup seran, com sempre, escoltades.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Senyora Meco, té vosté la paraula.

La senyora Meco Tébar:

Bon dia, president.

Pues hablemos de propuestas y hablemos de hechos, a nosotros nos gustan los hechos.

Mire, ser zona libre de paraísos fiscales requiere que los concursos, contratos y licitaciones públicas sea del tipo que sea se impida acceder de manera efectiva a empresas que utilizan paraísos fiscales para evadir o eludir impuestos.
Y hablemos de propuestas.
Y, mire, hay margen en la ley de contratación pública para que se pueda ir más allá.
Yo le traslado una vía para ir más allá y le pido su compromiso.

Mire, le traslado la vía.
La vía es requerir a las empresas licitadoras para que presenten una declaración responsable en la que asuman el compromiso de cumplir una condición especial de ejecución, que además tenga el carácter de obligación contractual esencial, para que el órgano de contratación pueda imponer sanciones o instar a la resolución del contrato, a la rescisión del contrato.
Dicho de otro modo, que permitan verificar la situación en la que se encuentra una empresa no solo en la fase de licitación sino también en la fase de ejecución y no solo a través de un procedimiento administrativo.

Es posible, esto es posible, hay margen en esa ley de contratación pública.
Y lo dice Gestha, que es un sindicato de técnicos de Hacienda competente, dice que es posible.
Es solo cuestión de voluntad política.

Y mi pregunta es: ¿se compromete el Consell en esta cámara hoy a implementar mecanismos efectivos que aseguren a la ciudadanía valenciana que no favorecerá en las contrataciones a empresas que operan en paraísos fiscales, sí o no?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Li contestarà el conseller.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

Muchas gracias, presidente.

Muchas gracias, señoría.

Efectivamente, yo hice unas declaraciones manifestando la voluntad clara del Consell y de nuestra conselleria en el sentido que ha apuntado el señor Montiel.
Es verdad que expresa dentro, creo que hay que sobreentender siempre en un titular de ese tipo, dentro del marco legal posible.

En todos los avatares que se han ido produciendo en la elaboración de la ley es verdad que hemos encontrado algunas advertencias por parte de los órganos técnicos, jurídicos, etcétera, del Consell que, como saben, perdón, de La Generalitat, que como saben son preceptivos a la hora de elaborar un proyecto de ley, que han hecho que hayamos tenido que matizar algunas cosas.
Pero nos hemos reunido, por ejemplo, con Oxfam Intermón, para hablar de todo esto.

Ya se ha dicho que la ley de contratos del sector público establece unas limitaciones claras.
¿Que haya una nueva que lo permita?
Ojalá y ojalá juguemos ahí.
Pero nuestra ley esperamos que en los próximos meses se haga.

Pero es que coincidimos absolutamente con la señora Meco.
La legislación vigente permite que las comunidades autónomas establezcan condiciones especiales de ejecución y también que se impida contratar a una entidad por incumplimiento grave de una de las condiciones especiales de ejecución, teniendo en cuenta el anteproyecto de ley en la fase en que ahora está de elaboración, incluye en su artículo 13, párrafo primero, apartado a, la idea de incorporar una cláusula contractual en todos los contratos públicos que establezca que las personas o entidades licitadoras, contratistas o subcontratistas o empresas filiales o empresas interpuestas no puedan realizar operaciones financieras en paraísos fiscales que sean consideradas delictivas como delitos de blanqueo de capital, de fraude fiscal o contra la hacienda pública.
Con este fin se exigirá a las personas indicadas la aportación de la correspondiente declaración responsable a los efectos oportunos.
Me parece que coincidimos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora Meco.

La senyora Meco Tébar:

Señor Alcaraz, no coincidimos, esa cláusula debería ir más allá, ese artículo debería de ir más allá.
Y yo le he dado la propuesta concreta de lo que debería decir ese artículo.
Y yo espero, espero ese compromiso firme en ese sentido.

Pero, mire, vivir en una comunitat que se sienta libre de empresas que no pagan impuestos requiere también de otras acciones en positivo.
Y la pregunta es, también, si están dispuestos a solicitar, incluso a premiar por ello a las empresas que contraten con la administración pública y aporten en materia de transparencia declaración de suscribir el código de buenas prácticas de la agencia tributaria y que aporten el modelo 231 ya para el ejercicio 2017; modelo 231 que es el modelo que ofrece información país por país y permite saber los beneficios que obtienen y los impuestos que pagan en cada país esas empresas.

Y la pregunta es la misma que antes: ¿hay voluntad en el Consell para llevar a término estos compromisos que libren a la comunitat de empresas que están trabajando en paraísos fiscales, sí o no?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Meco.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Transparència, Responsabilitat Social, Participació i Cooperació:

La voluntad lógicamente existe, es una cuestión del marco legal, si lo permite.
Estamos en una materia nueva donde no es fácil.
Una cosa es hacer legislación y otra cosa es enarbolar banderas.
¿Estamos de acuerdo en la bandera?
Estamos de acuerdo.
¿Nos podemos poner de acuerdo en la elaboración?
Nos podemos poner de acuerdo.
Y, además, va a venir aquí la proposición de ley.

Quizás debería haberse ido leyendo el artículo 13, que en el siguiente párrafo se dice: Â«Los órganos de contratación establecerán mecanismos suficientes para el cumplimiento de las cláusulas, debiendo establecer los pliegos las consecuencias de su incumplimiento, que podrán dar lugar a la imposición de penalidades, a la prohibición de contratar a que estuviera prevista la legislación de contratos del sector público o a la resolución del contrato en aquellos casos que el incumplimiento se agrave.
Â» Me parece que ese párrafo afecta también a lo que acabo de decir.
Me parece que en este momento, con el marco legal existente, no se puede ir más allá.

En cuanto a lo que usted dice, me parece que lo que indica, que lo que usted indica a mí me parece bien.
Pero me parece que hay que estudiarlo, no generar falsas expectativas, hay que estudiarlo probablemente como parte del desarrollo reglamentario de la ley.
Y que, por nosotros, digamos, no habría ningún problema en aceptar la sugerencia que ustedes formulan.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, després d'esta última pregunta, donem per finalitzat el punt 9 de l'ordre del dia.

Els convidem que ens acompanyen en la lectura de les declaracions institucionals que han estat signades per tots els grups parlamentaris.
N'hi ha tres i amb una d'elles donem la benvinguda a l'alcalde de Sagunt, senyor Fernández, al president de la Confederació Empresarial Valenciana, senyor Fernando Giner, i al director de l'Autoritat Portuària de València i Sagunt, senyor Aurelio Martínez.

Senyories, tots els grups parlamentaris hem signat les declaracions institucionals i anem a donar seguidament lectura a la primera.
I per això hem posat ací la senyera europea.

Declaració institucional amb motiu del Dia d'Europa

El senyor president:

Senyories, diu així la declaració institucional: Â«No fa tantes generacions Europa era contemplada com un desig democràtic, com una utopia per a una Espanya en la qual els valors que encarnava la unió s'obrien camí i clivellaven els murs de l'autarquia autoritària.

Â»Ara, afortunadament, ja són 1.
375.
000 els valencians i les valencianes nats des d'aquell 1986 que han accedit directament a la condició d'europeus.
Per a tots, pertànyer a Europa és tan natural com viure en democràcia, perquè l'una i l'altra, als seus ulls, són inseparables.

Â»Europa, a dia de hui, s'enfronta a moments complicats.
Per múltiples raons, part dels ciutadans europeus es troben allunyats de les institucions europees com demostren moltes conteses electorals i el trist episodi del brexit, el possible desenllaç del qual tan important és per als valencians i per a la resta d'europeus.

Â»No podem, ni hem de negar que un corrent de xenofòbia, de nacionalisme radical i d'antieuropeisme recorre Europa.
Un corrent naixent en part de la seua ciutadania, també rep el suport d'aquells que, més enllà d'Europa, aspiren que esta es convertisca en una entitat malaltissa, fràgil i fàcilment manipulable.

Â»Per això, segueix essent essencial i vital reconéixer les arrels del malestar europeu, la desigualtat, l'afebliment de l'estat social i la manca d'oportunitats.
Així, i conscients que eixes arrels estan presents, la resposta no és menys Europa sinó més i millor Europa, perquè la reacció individual de cadascun del nostres països enfront d'eixos corcons no troba més que un xicotet marge.

Â»En aquest context, les valencianes i els valencians ens emmarquem entre aquells que desitgem una Europa valenta per fer front als seus desafiaments i que recupere el seu impuls fundacional.
Un impuls que, políticament i geoestratègicament, haurà de venir de la perspectiva mediterrània que pose en l'agenda termes claus per al desenvolupament de polítiques que impulsen un creixement econòmic que equilibre les desigualtats sorgides en els últims anys de crisi i que desenvolupe mesures polítiques que resolguen els greus conflictes en què viu la nostra zona de proximitat geogràfica.

Â»Aspirem a formar part de l'avantguarda de l'europeisme, albergant ja institucions europees com l'EUIPO, però no renunciem que a la Comunitat Valenciana s'ubiquen altres com l'Agència Europea del Fàrmac.

Â»Per tot açò, les Corts Valencianes, en el 60 aniversari del Tractat de Roma, refermem el suport dels valencians i les valencianes al projecte d'integració europea i apostem, de forma decidida, per la construcció d'una Europa social i de valors oposada a la intolerància i a l'aïllacionisme.

Â»Signat.
Palau dels Borja, 10 de maig de 2017.
Â» (Aplaudiments)

Llegiré ara la següent declaració institucional amb els convidats que ens acompanyen i deixarem la següent per a després del següent punt.

Declaració institucional de Sagunt a favor del corredor ferroviari d'altes prestacions Mediterrani-Cantàbric

El senyor president:

Senyories, diu així la declaració institucional que compartim tots els grups parlamentaris i el sentir d'estes Corts.

Â«Declaració institucional de Sagunt a favor del corredor ferroviari d'altes prestacions Mediterrani-Cantàbric.

Â»Les infraestructures de transport, tant de persones com de mercaderies, són un dels factors més determinants en el desenvolupament econòmic, social i cultural, a més de contribuir a la cohesió i, per contra, a l'aïllament i desigualtat de territoris i persones.
De manera que un determinat disseny de vies de comunicació pot generar desequilibris en favor de determinades zones i en contra d'unes altres, mentre que un model diferent pot contribuir socialment a l'equilibri sinó també al benefici del conjunt.

Â»Precisament, la línia ferroviària que en aquesta declaració reivindiquem, el corredor Mediterrani-Cantàbric, és un dels exponents més evidents d'un injust mapa d'infraestructures, malgrat unir cinc de les ciutats més poblades d'Espanya entre les quals València i Saragossa, i de comunicar diverses comunitats autònomes, a més d'alguns dels ports i zones logístiques més importants de l'estat, no ha rebut cap inversió rellevant en dècades, de manera que el seu estat actual, especialment entre Sagunt i Saragossa, és més propi del segle XIX que del segle XXI.

Â»Aquest tram no solament no està electrificat sinó que el seu traçat obliga a restriccions excessives de la velocitat i a limitacions molt estrictes per al tràfic de mercaderies.
De tal manera que alguns operadors es veuen obligats a triar altres destinacions o a multiplicar la distància passant per Tarragona, sense oblidar els freqüents incidents que patixen els trens no solament pel traçat sinó pel deficient manteniment de la via.

Â»Tal és la importància d'aquesta infraestructura per a la nostra economia que l'APV, de la qual Sagunt forma part, ha decidit invertir directament 63 milions d'euros en la millora de la via, a més de més de 30 milions destinats a la connexió amb el mateix port.
Una inversió que crida més si cap l'atenció, si tenim en compte els recents compromisos del Ministeri de Foment amb els ports de Barcelona o Bilbao.

Â»D'altra banda, els esforços que s'estan duent a terme en l'àmbit de la reindustrialització, amb importants ajudes econòmiques a Sagunt i altres zones, per part de diferents administracions, es veuen minvats per la contradicció que suposa no millorar la connectivitat dels polígons industrials o de les àrees logístiques, ja que la seua competitivitat queda seriosament llastrada.

Â»I tant és la indignació de la societat valenciana en el seu conjunt que, com en el cas de l'aragonesa, aquesta justa reivindicació ha aconseguit unir institucions, partits polítics, centrals sindicals, organitzacions empresarials i la pràctica totalitat del nostre teixit cívic.

Â»Per a algunes ciutats com València, Sagunt, Castelló, Terol i Saragossa, aquesta reivindicació és encara més important si cap, doncs, l'absència d'inversions té una gravíssima repercussió en les nostres economies.

Â»I és per açò que recolzem les mobilitzacions dels nostres veïns aragonesos i invitem les institucions valencianes i totes les organitzacions a sumar-se a aquesta declaració, que aspira a fer arribar al govern central, al govern de l'estat, la necessitat d'escometre, de manera urgent, totes les obres de manteniment i modernització necessàries que permeten el transport de persones i mercaderies en les millors condicions, a més de reclamar la inclusió del corredor ferroviari mediterrani cantàbric entre les prioritats del Ministeri de Foment.

Â»Exigim, per tant, l'execució pressupostària anunciada per aquest de 333 milions d'euros, en el període 2017-2020, dels quals 15,4 d'elles estan compromesos per a 2017.

Â»Amb aquesta reivindicació, estem convençuts que no solament contribuïm a l'equilibri territorial, sinó que, a més, la potenciació del nostre teixit empresarial i social serà una de les claus de la recuperació econòmica i del progrés del conjunt de l'estat.

Â»Palau dels Borja, 11 de maig de 2017.
Â» (Aplaudiments)

(Inoïble) .
.
.
estan també i ens acompanyen els promotors de la següent declaració institucional que, per cortesia, anem a llegir.
No sé si em queda veu, però ho intentaré.
I els recorde que el pròxim dilluns tenim també previst rebre l'ONG que està impulsant aquesta iniciativa.

Diu així:

Declaració institucional de suport a les negociacions del tractat de prohibició d'armes nuclears

El senyor president:

Â«Proposta de declaració institucional en suport a les negociacions del tractat de prohibició d'armes nuclears.

Â»Han passat ja setanta-dos anys des del bombardeig atòmic d'Hiroshima i Nagasaki.
I, enguany, estem davant una oportunitat històrica per a aconseguir apropar-nos a un món lliure d'armes nuclears, que és el sincer anhel dels hibakusha, terme japonés que significa «persona bombardejada« i amb què es designen els supervivents dels bombardejos nuclears en ambdues ciutats.

Â»La conferència per negociar un tractat per a la prohibició d'aquestes armes va començar el 27 de març d'aquest mateix any en Nacions Unides.
I encara està pendent una segona part, que es durà a terme del 15 de juny al 7 de juliol.

Â»Junt amb les iniciatives i lideratges dels governs nacionals, els organismes internacionals, municipalitats locals i accions de diferents persones arreu del món, incloent-hi els hibakusha, han contribuït a l'inici de les negociacions d'aquests tractats, sensibilitzant la humanitat mitjançant els testimonis de les víctimes.
Hem de procurar que les negociacions d'enguany tinguen èxit, donant a conéixer al món sencer els danys i els efectes secundaris del bombardeig atòmic i creant una onada de veus i accions d'aquells que demanen la prohibició i l'eliminació de les armes nuclears.

Â»L'any passat, els Estats Units van pressionar els països membres de l'OTAN perquè votaren en contra de la resolució de l'ONU que demanava l'inici de les negociacions.
El Govern d'Espanya va cedir a aquesta pressió i va votar en contra de la resolució.

Â»Tanmateix, aquests membres de l'OTAN i els aliats són una minoria enfront de la comunitat internacional.
Per aquest motiu, és pertinent fer una crida als Estats Units, als seus aliats i a tots aquells estats amb armament nuclear perquè deixen de consolidar els seus arsenals nuclears i adopten accions responsables per prohibir-les, com així va acordar la comunitat internacional, després de la fundació de l'ONU.

Â»Després de la lamentable absència d'Espanya en les negociacions, no podem ignorar els valors que haurien de guiar la comunitat internacional, com són la pau, els drets humans i la democràcia.

Â»Per tot açò, des de les Corts Valencianes, volem unir-nos i mostrar una posició ferma de la prohibició total de les armes nuclears i el compromís del nostre territori amb accions que ens consoliden com un poble pacífic de cara al món.

Â»Des de les Corts Valencianes, volem donar la veu a aquelles que van sofrir els bombardejos nuclears, especialment de cara a les pròximes sessions de la conferència de negociació, que tindrà lloc els mesos de juny i juliol del present any en les Nacions Unides.
Assolir un món sense armes nuclears no sols requereix un esforç conjunt dels governs nacionals, sinó també de la cooperació de la societat civil i els seus governs locals i regionals.

Â»Per tant, fem una crida perquè les armes nuclears siguen, per fi, prohibides i eliminades d'arreu del món.
Havent transcorregut gairebé setanta-dos anys dels bombardejos d'Hiroshima i Nagasaki, fem esta crida.

Â»Així mateix, mostrem tot el nostre suport a la resolució L/41, de les Nacions Unides, que pretén crear un instrument legal, vinculant, que prohibisca les armes nuclears i ens duga a la seua total eliminació, les negociacions per a les quals estan tenint lloc este any 2017.
Aquest seria, sens dubte, el millor homenatge que podríem fer a les víctimes d'Hiroshima i Nagasaki.

Â»Palau dels Borja, 11 de maig de 2017.
Â» (Aplaudiments)

Senyories, continuem el nostre treball, tot agraint la presència dels.
.
.
(veus.
Pausa)

Moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre les mesures que està adoptant per a afrontar el canvi climàtic a la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 60.
681, BOC número 175)

El senyor president:

Senyories, continuem amb el nostre treball, seguidament, al punt 11 de l'ordre del dia, que és debat i votació del dictamen de la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local, sobre la proposició de llei de modificació de la llei 10.
.
.

No, perdó.
Passem al punt 10 -perdó, perdó-, que és la moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre les mesures que s'estan adoptant per a afrontar el canvi climàtic.

Ha arribat una proposta.
.
.
, serà una esmena transaccional, que presenten, en tot cas, tots els grups parlamentaris.
En tot cas, serà el senyor Estañ qui presentarà i defensarà la moció subsegüent i l'acord a què s'ha arribat amb la resta de grups.

Senyor Estañ, té vosté la paraula, en nom del seu grup.
(Pausa)

Senyor Estañ, quan vosté vullga.

El senyor Estañ García:

Sí.
Bueno, en primer lugar, dar la bienvenida a la cámara a los sabandeños.
(Rialles i veus) Sí, sí, sí.
Bueno… (Protestes)

El senyor president:

Senyories…

Senyories…

El senyor Estañ García:

Perdonen, perdonen…

El senyor president:

Senyories, no he escoltat… (El vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«No, no ha escoltat: «Bienvenidos a la cámara a los sabandeños.
«Â»)

Senyories, senyories, no se… T'ho jure que estava atenent… (El vicepresident segon parla amb el micròfon desconnectat.
Veus)

El senyor Estañ García:

¿Qué ha dicho el señor Zaplana?
(Veus) ¿Qué ha dicho el señor Zaplana?
(El vicepresident segon continua parlant amb el micròfon desconnectat) ¿Que qué ha dicho, digo?

El senyor president:

Senyor Estañ, no sé… (Veus) Intentem tindre un debat pausat i calmat.

Senyories… (El vicepresident segon, diu: Â«Ya está bien.
Â» Protestes)

Senyories…

Senyor Estañ.

El senyor Estañ García:

Bueno, creo que no ha sido un insulto.
En cualquier caso, pido disculpas, vamos.

El senyor president:

Senyories, el senyor Estañ… (Veus)

Senyor Estañ.
.
.
¿Demana vosté…?
(Protestes)

Senyories, els done la meua paraula que no he estat, en este punt concret, atenent què ha dit el senyor… En tot cas, el senyor Estañ acaba de demanar disculpes.

Senyor Estañ, vaja vosté al tema.

El senyor Estañ García:

Bueno, pues, dar las gracias a los grupos por sus aportaciones para llegar a esta enmienda transaccional, donde reflejamos e incluimos la propuesta de Ciudadanos, que incorpora un elemento nuevo sobre cómo explicar el cambio climático, atendiendo a las distintas consecuencias que puede tener y atendiendo a las distintas capas, digamos, poblacionales, ¿no?

Incluimos también la de Compromís, entendiendo que, efectivamente, la estrategia valenciana de lucha contra el cambio climático debe ser un elemento importante, pero matizando, pues, que esta confección no puede ser, digamos, una excusa para prolongar la toma de medidas y no poner en marcha soluciones desde ya, ¿no?
Porque, aunque se están haciendo…, efectivamente, se están tomando algunas acciones relativas a adaptarnos o mitigar los efectos del cambio climático, pensamos que no hay una gran coordinación.
Pensamos que hay una falta de coordinación, una falta de comunicación entre estas distintas acciones, y que la conselleria debería avanzar en varios puntos su actividad sobre un tema tan determinante y del que dependen tantas cosas, ¿no?

Las medidas que planteamos, en este sentido, pues, tienen que ver en cómo somos capaces de educar en cambio climático, implementando medidas de alfabetización climática para que conozcamos y valoremos sus efectos y aprendamos a introducirlo en nuestras vidas, en todos sus sentidos.
De esta forma, es muy importante dar recursos al profesorado para que puedan conocerlo y para que puedan explicarlo, conectar el conocimiento universitario, que muchas veces, pues, queda recluido en la vida académica y no permea en la sociedad.

La segunda medida tendría que ver con cómo generamos ese consenso tan necesario en la sociedad valenciana para que todos los actores sean partícipes y, así, seamos capaces de atender a los numerosos efectos del cambio climático en nuestra salud, en nuestra economía, en nuestro territorio, y así, si el cambio climático es una cuestión que nos afecta a todos y todas, pues, debemos ser capaces de que esto sea percibido de esta forma, ya que solo con un gran consenso social, pues, seremos capaces de llevar a cabo medidas de verdadero calado que no sean, digamos, pues, simples parches a un proceso tan estructurado.

Como sabemos -y ya hablamos en el anterior pleno, durante la interpelación-, las zonas más afectadas por el aumento de las temperaturas y los episodios de calor extremo, son las costas mediterráneas.
Diversos estudios apuntan a que la temperatura crece en nuestro país un 50% más rápido que en el resto de Europa, sobre todo en las ciudades.
El balance hídrico va a ser todavía cada vez más negativo.
Y, aunque la tendencia de las precipitaciones no es tan clara como en el aumento de las temperaturas, lo que sí es cierto es que cada vez se consume más agua, que cada vez la lluvia será más torrencial y cada vez tendremos un saldo más negativo, aparte de las consecuencias de esta torrencialidad.

Por tanto, es en el País Valenciano, precisamente, donde tenemos una enorme vulnerabilidad a estos efectos, efectos que ya estamos experimentando con la subida del nivel del mar, la mayor duración y mayor intensidad de los temporales.
Estamos viendo como el conjunto de las playas se encuentra en regresión y, con ello, pues, cómo se pone en riesgo el turismo, pero también, pues, cómo desaparecen ecosistemas costeros y dunares.

Por tanto, uno de los aspectos fundamentales, y otra medida que recogemos, es actuaciones sobre el litoral, complementando medidas que se están tomando, como sería el Pativel, y esto debido a la gran dependencia que aún tenemos del turismo, las casas y las viviendas que hay en primera línea y el valor que el litoral posee, tanto económica como socialmente.

Y por supuesto, la transición energética.
Es evidente que durante tantos años el gobierno del Partido Popular no es que lo haya impulsado, sino que todo lo contrario.
Ha aplicado una legislación que ha hecho prácticamente imposible que nos desarrollemos al mismo ritmo que se están desarrollando muchísimos países de nuestro entorno que tienen muchísimas menos horas de luz, muchas menos horas de exposición al sol que nuestro país.

Por ejemplo, España ha avanzado siete veces menos que países como Reino Unido.
Está claro que no ha habido una apuesta, pero que también hay una necesidad de construir desde el plano autonómico y desde el plano local, una apuesta por las renovables y energías verdes, ya se está haciendo en algunas ciudades, aumentando la autonomía energética.
Y que nuestra comunidad debería dar pasos en este sentido.

Queremos fomentar que la economía vaya hacia esa revolución verde, que traslade trabajadores de un sector servicios saturado a una industria de alto valor añadido, lo que nos hará también más soberanos, es decir, ser capaces de decidir sobre nuestro modelo económico.
Y más competitivos por arriba, no por abajo.

Debemos así impulsar un cambio energético y productivo, que busque un modelo bajo en carbono, y más basado en la eficiencia energética, más tecnología, más investigación, más innovación, más desarrollo.
Pero no solo con este I+D+I, sino apostando verdaderamente por la protección del medio ambiente y la regeneración del mundo rural.
Lo hablamos también ayer.

Todo esto contribuye a fijar la población y redistribuir trabajo y costes.
Un compromiso por el desarrollo rural beneficiará también a aquellos que prefieren alejarse de los hacinamientos urbanos.

Y por último, la administración pensamos que debe ser un modelo de actuación sostenible, fomentando la introducción, el mantenimiento y la mejora del empleo de calidad y ambientalmente responsable.

Uno de los elementos que planteamos para coordinar todas estas acciones, para informar la ley del cambio climático y para tener un espacio donde la gente pueda informarse y participar, es la enmienda sobre la oficina del cambio climático, que pensamos que debe ser un elemento de racionalización y coordinación del gasto.
Es decir, todas las actividades que se están realizando, que vayan encaminadas en el mismo sentido, que se vean claramente y que permeen en la sociedad.

A menudo en política decimos que lo urgente, vital o importante, pero pensamos que el cambio climático son las dos cosas.
Es decir, es algo eminentemente urgente, es decir, muchos de sus efectos ya son irreversibles.
Y por supuesto, importante, ya que afecta a todo nuestro modelo productivo, social, afecta a nuestra salud, y además supone, si nos lo tomamos en serio, una oportunidad para vivir mejor y cuidar nuestro entorno.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident segon:

Gracias, señor Estañ.

Bien, a continuación y según el acuerdo de la Junta de Portavoces, de noviembre de 2015, intervendrán de menor a mayor los grupos parlamentarios para fijar posición sobre la transacción a la que se ha llegado.

En primer lugar, tiene la palabra el ilustre diputado señor Rojo, por un tiempo de cuatro minutos.

El senyor Rojo Sánchez:

Buenos días, señor presidente.

Buenos días, señorías.

Algunas de las cuestiones de las que hoy vamos a hablar no son nuevas, pero no por ello dejan de ser importantes para avanzar en la concienciación y sensibilización de nuestra sociedad ante los retos que debemos afrontar en la lucha contra el cambio climático.

En Ciudadanos, en referencia al cambio climático, en nuestro programa, y cito textualmente, proponemos medidas decididas y ambiciosas para la reducción de los gases de efecto invernadero.
Entre ellas, transición hacia un nuevo modelo energético, donde se favorezcan las energías renovables y no contaminantes.

Disminución del consumo de combustibles fósiles.
Disminución de las emisiones y residuos, tanto en la industria como domésticos.
Implementación de las medidas de eficiencia energética, tanto en la industria como en el transporte, como en los hogares.
Mejora de las prácticas industriales, planes de protección de la biodiversidad, educación y sensibilización medioambiental.

Trabajo en colaboración conjunta con agentes sociales implicados, grupos ecologistas, industria y comunidad científica, así como el apoyo al desarrollo tecnológico y a los avances científicos que permitan el progreso de nuestra sociedad y economía, de forma más respetuosa con el medio ambiente.

Todo lo que no se invierta en medidas activas ahora habrá que multiplicarlo en inversiones futuras para paliar los previsibles efectos.

Por otra parte, el Ministerio de Medio Ambiente dice, sobre el cambio climático, y cito textualmente: Â«En la actualidad existe un consenso científico casi generalizado en torno a la idea de que nuestro modo de producción y consumo energético está generando una alteración climática global, que provocará a su vez serios impactos sobre la tierra como sobre los sistemas socioeconómicos.
Â»

El cambio climático nos afecta a todos.
El impacto potencial es enorme, con predicciones de falta de agua potable, grandes cambios en las condiciones para la producción de alimentos y un aumento de los índices de mortalidad, debido a las inundaciones, tormentas, sequías y olas de calor.

En definitiva, el cambio climático no es un fenómeno solo ambiental, sino de profundas consecuencias económicas y sociales.
Por tanto, señorías, el cambio climático es probablemente el mayor reto al que se ha enfrentado la humanidad en su historia, y se enfrenta a esto y no nos estamos enfrentando en resolverlo en la misma proporción.

Los retos que plantea el cambio climático no están en el centro de la agenda política y social.
Existe un cierto silencio del problema climático dentro de la burbuja comunicativa.
Existen muchas cuestiones que resultan incómodas.
En general, la gente tiende a rechazar el cambio climático, porque pone en peligro toda su visión de mundo y su modelo de vida.

Buena parte de lo que hemos construido no es válido, generando frustración y enrocamiento ideológico.
Los estudios sociológicos indican que en el silencio, rechazo al cambio climático tiene más peso la ideología política que el propio nivel educativo.

Señorías, el reconocimiento del consenso científico es incuestionable y supone un duro golpe al modelo energético y productivo actual.
Debemos acelerar la transición energética para frenar los ciclos de retroalimentación positiva que aceleran los procesos del cambio climático.
La gran dificultad a la que nos enfrentamos, el cambio climático, es que nos obliga a cambiarlo casi todo, y sobre todo lo difícil es hacerlo todos a la vez.
Ese es el gran reto.

Los seres humanos reaccionamos ante amenazas inmediatas y que tienen causas simples.
Es el tipo de problemas a los que estamos a responder.
El cambio climático es un problema causado por nosotros mismos y que no visualizamos como una amenaza inmediata, lo que complica nuestra respuesta al problema.
No somos eficaces comunicativamente sobre los problemas y los retos que supone el cambio climático.

Las estrategias de comunicación sobre este problema deben tener en cuenta los sesgos cognitivos, como los sesgos de confirmación al efecto avestruz o el efecto de la confianza en el solucionismo tecnológico.

Otro de los grandes errores de las estrategias de comunicación es que se nos ha inculcado que la respuesta al cambio climático es de responsabilidad individual en la esfera privada.
En el imaginario de los ciudadanos, la solución al cambio climático es básicamente separar y reciclar, reducir el consumo energético y utilizar el transporte público.

Pero, ¿cuál es la responsabilidad colectiva, es decir, cuál es la responsabilidad de los gobiernos, de las administraciones y de las instituciones?
Frente a la ausencia de políticas públicas insuficientes en lucha contra el cambio climático, necesitamos políticas decididas y ambiciosas, que deben responder en proporción al problema y a la responsabilidad.

Desde el punto de vista de la comunicación, donde mejor se está funcionando en los mensajes de concienciación y sensibilización al cambio climático es en el ámbito de la salud pública y de la información sobre desastres naturales, provocados por los efectos del cambio climático…

El senyor vicepresident segon:

Vaya finalizando, por favor.

El senyor Rojo Sánchez:

…-gracias- frente a las iconografías tradicionales que se nos han, digamos, colocado desde los movimientos ecologistas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Muchas gracias, señor Rojo.

Per part del Grup Compromís, té la paraula la il·lustre diputada Graciela Ferrer.

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, davant aquesta moció subsegüent, a què hem presentat una esmena i que hem acordat també amb l'esmena presentada pel Grup Ciutadans, el que estem fent és reafirmar el nostre compromís en el treball que s'ha encetat, en el treball en marxa de revisió de l'estratègia valenciana de lluita contra el canvi climàtic i també una estratègia valenciana vinculada a la transició energètica per al període 2013-2020, tenint en compte també l'horitzó 2030.

Ho ha explicat, ho va explicar en la seua interpel·lació, en la seua intervenció, la consellera, els treballs que s'estan duent a terme de coordinació a través d'una comissió interdepartamental.
També el suport del comité d'experts.
També la participació a través del CAPMA, inclús amb un grup específic.

I estem tots d'acord que és un tema central que durant molt de temps ha estat abandonat i que urgix posar al dia, tant en els objectius com en el seguiment, els indicadors i en les mesures i els plans d'acció.

Des de Compromís, considerem que les propostes que fa el Grup Podem en la seua moció subsegüent servix per enriquir i millorar els continguts de l'estratègia valenciana d'energia i lluita contra el canvi climàtic, perquè efectivament incidix, com ha explicat el senyor Estañ en aspectes que tenen a vore amb la connexió entre el coneixement científic que existix i la consciència social per a canviar actituds i per a afavorir canvis en el model productiu.

Mitjançant sensibilització, educació ambiental i també participació social i ciutadana, de cara a crear consensos respecte als compromisos a adquirir de canvis en les maneres de produir, en les maneres de consumir, en les maneres d'utilitzar el nostre territori.

El pla de transició energètica que es planteja, considerem que és molt adequat, i de fet és un dels punts que té en consideració l'estratègia.
I òbviament tant hem d'actuar des del punt de vista de la mitigació per a reduir les emissions, com des del punt de vista de l'adaptació, per tal d'adaptar la nostra estructura econòmica i d'usos del territori a la realitat que ens estan dient dia rere dia els estudis científics.

De manera que pugam assolir el principal objectiu, que és reduir la vulnerabilitat, tant de les persones com del nostre territori, els nostres ecosistemes, davant els impactes, els efectes del canvi climàtic, amb un objectiu clar, que és mantindre una bona qualitat de vida per a les generacions futures.

I respecte al que s'apuntava, al que apuntava el senyor Estañ de l'oficina valenciana de canvi climàtic, considerem que és una eina interessant, i per això ens sembla una bona iniciativa estudiar la seua viabilitat jurídica i també econòmica per vore com se pot articular i dotar de la màxima efectivitat la futura estratègia de canvi climàtic i transició energètica.

Per tant, la nostra posició és continuar avançant amb el nostre compromís, per mantindre i millorar la qualitat de vida de les persones, i sobretot reduir la seua vulnerabilitat davant els efectes del canvi climàtic.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyora Ferrer.

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat David Cerdán.

El senyor Cerdán Pastor:

El Grupo Socialista va a apoyar la propuesta que hace Podemos, porque entendemos que complementa muy bien la acción que está haciendo el Consell, que está haciendo la consellera de medio ambiente, y que es una acción que no podemos demorar más en el tiempo porque hay una realidad que ya es vigente a día de hoy: nuestros hijos, su modo de vida está en peligro.
Está en peligro mientras miramos el teléfono, mientras estamos aquí encerrados y mientras están en la calle trabajando.

Hay un modelo que está en riesgo y que tenemos que tomar medidas inmediatas para paliar los efectos negativos.
¿Cuáles son los efectos de ese cambio climático que ya están contrastados científicamente y que afectan especialmente a la Comunidad Valenciana?
Hay un evidente incremento de las temperaturas que tiene un efecto que genera y que está muy bien registrado en la Comunidad Valenciana, las noches tropicales, es decir, aquellas que tienen unas temperaturas superiores a los 20 grados, se están multiplicando por tres en los últimos diez años.

Además de ese incremento de las temperaturas, se genera una disminución de las lluvias.
Pero lo que es más importante, una variación en el comportamiento de las lluvias que afecta especialmente a la cuenca del Mediterráneo y especialmente a nuestra tierra.
Me explico, bueno, explico lo que dicen profesores como Alcina, de la Universidad de Alicante: este cambio de régimen de lluvias hace que sean menos frecuentes pero más intensas.
Con lo cual, el efecto que genera en la calidad de nuestro suelo evidentemente, además de los riesgos que tiene para la seguridad, son mayores.

Pero tiene también otras consecuencias.
Esas lluvias se generan más en otoño que en primavera, con lo cual la capacidad de almacenar agua para hacer frente a nuestros tórridos veranos donde más consumo de agua para la agricultura, donde más consumo de agua para el sector turístico, es mucho más complicado, lo cual nos sitúa en una situación de mayor debilidad o vulnerabilidad frente al cambio climático.
El cambio climático está y si no hacemos nada sus efectos serán mayores.
Voy a poner dos ejemplos.
La temperatura más alta en Europa en los últimos años se registró en Carcaixent en el 2015, 44,4 grados.
En el 2014 la ciudad del mundo que menos lluvia registró fue Alicante, 2014.
El cambio climático es hoy una amenaza para todos nuestros hijos.

Y esto tiene no sólo efectos medioambientales, que los tiene -como estoy explicando-, sino evidentemente unos efectos económicos muy graves.
El incremento de temperatura puede condicionar uno de nuestros motores económicos fundamentales, se llama el turismo.
Unas temperaturas que hagan inviable un turismo por la altura y el incremento de las temperaturas en nuestras costas en los períodos estivales, deberá cambiar nuestro modelo turístico.
Es más, hay un riesgo que la franja de confort del turismo se desplace hacia el centro de Europa y nosotros nos quedemos fuera de esa situación de la que hoy nos beneficiamos.

Tiene evidentemente efectos en la agricultura.
No solo por la falta de agua, sino porque la huerta que nosotros representamos, la Comunidad Valenciana, Murcia, Almería, puede desplazarse por las condiciones climáticas hacia el centro de Europa.
Estamos poniendo en peligro, si no hacemos y no tomamos medidas serias, dos de nuestros sectores estratégicos: el turismo y la agricultura.
Además, evidentemente, el cambio climático va a afectar a la calidad de nuestros suelos y no es baladí y todos lo sabemos, que cada día hay, tal vez, menos incendios pero desgraciadamente más graves.
Ya tiene que ver mucho con la situación del cambio climático.

Nosotros apoyaremos, mi grupo apoyará estas medidas que se proponen, como seguimos apoyando las medidas que está desarrollando la conselleria, esa comisión interdepartamental, el comité de expertos, la revisión de la estrategia de cambio climático.
Apoyaremos que se trabaje en una ley de cambio climático autonómica.
Evidentemente haremos lo mismo para que haya una norma estatal que también establezca el paraguas para que todas las comunidades nos podamos proteger en ella jurídicamente.
Vamos a defender esa guía estratégica valenciana de educación ambiental para el desarrollo sostenible.

Y, desde luego, yo le pediría a la sociedad, al conjunto de los valencianos y valencianas que se sumen a este proyecto porque -vuelvo a repetir- no es alarmismo, no es tremendismo.
El modelo de vida de nuestros hijos está en peligro si no hacemos nada.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Cerdán.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Popular sobre esta esmena transaccional s'ha arribat a.
.
.
, i que ja s'ha explicat, té la paraula la il·lustre diputada Elisa Díaz.

Quan vosté vullga.

La senyora Díaz González:

Gracias, señor presidente.

Quiero comenzar agradeciendo al señor Estañ que muy de vez en cuando Podemos haga oposición.
Y decirle que tanto que critica la gestión del Partido Popular, pues ponerle un pequeño ejemplo, un pequeño ejemplo, de lo mucho que ha hecho el Partido Popular por esta comunidad, como es la reutilización del agua, que es un ejemplo a seguir de manera internacional y que es gracias a la gestión del Partido Popular en la Comunidad Valenciana.

Recordar que fue la consellera en su primera comparecencia aquí en estas Cortes cuando ponía de relieve la importancia del cambio climático y decía aquello de que sólo tenemos un planeta y que no tenemos otro para reemplazarla y por eso hay que cuidarlo, debe de ser nuestra prioridad.
Y por eso la conselleria contiene el nombre de cambio climático.
Empezaron con ganas, incluso con unas jornadas previas a la cumbre de París.

Mientras, a estas Cortes, el Grupo Parlamentario Popular trajimos una declaración institucional que tras recortarla, porque a algunos les parecía demasiado larga, todos los grupos firmamos para reivindicar un acuerdo global y vinculante en la cumbre de París contra el cambio climático para reducir emisiones y contribuir a un medio ambiente mejor, involucrando a la sociedad valenciana en la adopción de medidas contra el cambio climático.

Decir que la declaración realmente consideré que era importante a raíz de conocer, a través de mi partido, el Partido Popular, la iniciativa Un millón por el clima, en la que se invita a los ciudadanos a colaborar para alcanzar el millón de compromisos conseguidos en España para demostrar que con ilusión, trabajo, imaginación y con ideas claras es posible lograr un gran acuerdo mundial para luchar contra el cambio climático.
Precisamente porque todos los gestos, incluidas las pequeñas acciones cotidianas, son una aportación valiosa a la hora de reducir emisiones de gases de efecto invernadero, tal y como decía el Partido Popular.

Bueno, a esto les seguimos con presupuestos, los primeros presupuestos del Botànic, que no conlleva ayuda alguna al cambio climático excepto esa cátedra que nosotros pensamos que ese dinero debería de haberse invertido contra el cambio climático pero desde otros aspectos.
Y llevan ustedes dos años y estoy totalmente de acuerdo con la consellera cuando dice que la conservación y la protección de los espacios naturales es un aspecto fundamental en esta lucha contra el cambio climático.
Pero es que ni siquiera en ese aspecto lo han hecho bien.
Puesto que los espacios naturales están más desprotegidos que nunca y lo dicen sus propios alcaldes, no es cosa nuestra.

Prueba de ello es que, por ejemplo, en los parques naturales han tardado dos años en que haya directores conservadores de parques, por poner un ejemplo.
Pero gestión forestal cero, gestión de residuos cero, gestión de lucha contra el cambio climático, cero.
La consellera se gana la reprobación porque, por mucho que ustedes hablen aquí de complementar medidas, esto es una moción subsiguiente y se está reprobando la gestión de la consellera.

Segundos presupuestos y volvemos a lo mismo, una incorporación de enmienda de Podemos en la que dice crear una oficina de lucha contra el cambio climático.
Y a esto lo aprueban.
Sin embargo, la consellera el otro día aquí viene y dice que no hay dinero para crear esa oficina, que la oficina no se va a poder crear.
Pero en los presupuestos lo aprobaron.
Con lo cual nos están diciendo que los presupuestos son una patraña y que ya empiezan con los recortes en los presupuestos.

Y nos vemos ahora con el tirón de orejas de Podemos a la consellera y que todos avalamos, aunque de manera distinta.
Mire, señor Estañ, sabe que con su propuesta, los varios puntos que tiene, en la mayoría estamos de acuerdo en ellos, pero nosotros no lo haríamos así y precisamente por eso nos vamos a abstener.

Mire, nos abstenemos por un lado porque, estando de acuerdo en lo fundamental, no en el fondo, pero es verdad que criticamos la gestión de la conselleria.
Y luego, por supuesto, si en los presupuestos no apoyamos la oficina, tampoco la vamos a apoyar ahora.
Y respecto a su forma de protección impidiendo disfrutar de nuestros montes, de nuestros espacios naturales, impidiendo limpiar montes, que aquí a alguno le sale sarpullido cuando se habla de limpieza de montes, pues esa no es la gestión que nosotros vamos a apoyar.

Y bueno, igual hablan del Pativel.
Para nosotros su forma de actuar con el Pativel no es protección, es -como dicen muchos- expropiaciones encubiertas o confiscar derechos adquiridos.
Como lo hacen, claro, ustedes mantienen esa postura porque es muy parecida a la de los golpistas venezolanos.
Y claro, esa cercanía que tienen ustedes a esa postura es normal que mantengan lo que aquí están diciendo.

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Díaz González:

Y por todo lo que he explicado -y acabo ya- por todo lo que he explicado, el Grupo Parlamentario Popular nos vamos a abstener.
Y termino celebrando que a nivel nacional se haya llegado a un acuerdo a raíz de una iniciativa del Grupo Parlamentario Popular para llegar a elaborar la ley de cambio climático y transición energética que anunció Rajoy en el seno de la cumbre de París -les recuerdo que entonces había gobierno en funciones- y que esta ley es fundamental.

Y también digo que esa ley que la consellera anunció para final de legislatura debería trabajarse en coordinación con la ley nacional.
Porque de lo contrario nos podríamos volver a encontrar con una ley autonómica inaplicable, ineficaz e incapaz de luchar contra el cambio climático.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, realitzat el debat i si no hi ha rèpliques, passaríem a la votació.
Anem a votar l'esmena transaccional que s'ha presentat ací a la mesa signada per tots els grups -el Grup Popular ha efectes de tramitació- sobre el punt 10 de la moció subsegüent a la interpel·lació al Consell.
Senyories, comença la votació.
Senyories, la moció queda aprovada amb 53 vots favorables, 28 abstencions.
(Aplaudiments)

Proposició de llei de modificació de la Llei 10/2010, de 9 de juny, de La Generalitat, d'ordenació i gestió de la funció pública valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local (BOC número 175)

El senyor president:

Senyories, els convide a què es queden en l'hemicicle perquè anem a passar al següent punt i, d'acord amb tots els grups, se presentarà el dictamen i passarem a votació, que és el punt 11 de l'ordre del dia, que és el debat i votació del dictamen de la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local sobre la Proposició de llei de modificació de la llei 10/2010.
Per a la presentació del dictamen de la comissió té la paraula l'il·lustre diputat Luís Santamaría que és president de la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local.
Immediatament de la presentació al dictamen es produirà la votació.

Senyor Santamaría, quan vosté vullga.

El senyor Santamaría Ruiz:

Molt excel·lent president de Les Corts.

Il·lustres diputades, il·lustres diputats.

Em correspon, per acord de la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local, realitzar la presentació del dictamen de la Proposició de llei de modificació de la Llei 10/2010, de 9 de juny, de La Generalitat, d'ordenació i gestió de la funció pública valenciana.

El 5 d'abril de l'any passat tingué entrada una proposició de llei per la qual es modificà la Llei 10/2010, de 9 de juny, de La Generalitat, d'ordenació i gestió de la funció pública valenciana.
El 17 de maig de l'any passat es va rebre el criteri favorable del Consell a la presa en consideració i el 21 de juny la Mesa de Les Corts acordà l'obertura del termini per a la presentació de propostes de compareixença de les persones interessades en la comissió especial de participació ciutadana.

El 2 de desembre de 2016 tingueren lloc en la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local les compareixences de participació ciutadana en la tramitació de la Proposició de llei de modificació de la Llei 10/2010, de 9 de juny, de La Generalitat, d'ordenació i gestió de la funció pública valenciana.
Conclòs el tràmit de compareixences el 2 de desembre del 2016, el president de Les Corts dictà una resolució mitjançant la qual es procedia a l'obertura del termini per a la presentació d'esmenes a la proposició de llei i no se'n va presentar cap.

La Comissió de Justícia, Governació i Administració Local es va reunir el 27 d'abril de 2017 per a emetre el dictamen que avui presente davant les seues senyories.
El dictamen de la comissió que presente davant les seues senyories ha sigut publicat en el Butlletí Oficial de Les Corts número 175, de 5 de maig de 2017.
Per tot això, espere i desitge com a membre de la Comissió de Justícia, Governació i Administració Local que durant el debat, en el dia d'avui, siga possible aconseguir el mateix recolzament que es va aconseguir en la comissió.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Santamaría.

Senyories, anem a passar a votació, i després passaríem a l'explicació de vot per part dels grups parlamentaris.
Senyories, comença la votació.
(Soroll de papers) Senyories, queda aprovat el dictamen de la comissió amb 81 vots favorables, 0 en contra.

Passaríem, seguidament, a l'explicació de vot per part dels grups parlamentaris, ho faríem de menor a major.

En primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem, té la paraula la il·lustre diputada Cristina Cabedo.

La senyora Cabedo Laborda:

Bon dia.

En primer lloc, des de Podemos-Podem li agraïm al senyor García que presentara aquesta modificació de la Llei de funció pública a la qual donarem suport, li donarem suport perquè adapta la llei valenciana a la Convenció Internacional sobre els Drets de les Persones amb Discapacitat que ja en el seu moment va ser adaptada a la llei espanyola, en el sentit que en el 7% de quota per a persones amb discapacitat en qualsevol oferta d'ocupació pública es reserve un 2% per a les persones amb discapacitat intel·lectual.
Tanmateix, tot i que aquesta quota és de justícia, i és de justícia incloure-la com una mesura de discriminació positiva a favor d'un col·lectiu històricament discriminat, en Podemos-Podem el que ens preocupa és la seua efectivitat.

Ja en la presa en consideració li déiem al Grup Ciudadanos, en este cas per ser el proposant, com de reveladores eren les dades de l'Institut Nacional d'Estadística quan ens feien veure com hem construït ciutats poc accessibles, treballs poc accessibles, escoles poc accessibles i mitjans de comunicació poc accessibles.

En aquest sentit, l'institut ens deia que per al 66% de les persones amb discapacitat era un problema o una barrera important el mateix fet d'eixir de casa; el 38% de les persones amb discapacitat entenien l'ús del transport públic com un problema o una barrera important, el 39% de les persones amb discapacitat entenien o vivien com una barrera important l'accés i mobilitat pels edificis; i el 33,6% afirmava que tenia falta de confiança en si mateixos a l'hora d'utilitzar aquest mateix transport públic que hem esmentat abans.

Per tant, la pregunta no era tant si ficar una quota d'un 2%, d'un 3%, o d'un 5%, quotes que -com hem dit- són necessàries i a més són de justícia, sinó que la pregunta és: ¿com ha aconseguit per fi a l'any 2017 que aquestes quotes siguen efectives i reals?

En aquest sentit, i tenint en compte que aquesta modificació que avui hem aprovat es tracta d'una adaptació a la normativa valenciana de la Convenció Internacional sobre els Drets de les Persones amb Discapacitat, i també tenint en compte que aquesta convenció indica que perquè les persones amb discapacitat puguen gaudir plenament de tots els seus drets humans i de les llibertats fonamentals és d'importància garantir-los l'accessibilitat a l'entorn físic, social, econòmic, cultural, a la salut, a l'educació, a la informació i les comunicacions, és a dir, que per a assegurar-los les llibertats fonamentals no s'ha d'aconseguir quotes en ofertes públiques d'ocupació sinó que se'ls ha de garantir la seua perspectiva de forma transversal al llarg de totes les polítiques, a finals de l'any passat ens van dirigir a totes i cada una de les conselleries per a saber com havien complit amb aquesta Convenció Internacional sobre els Drets de les Persones amb Discapacitat.

D'altra banda, també volem agrair a les persones i col·lectius que defensen els drets de les persones amb discapacitat que van atendre les nostres preguntes, en aquest sentit en les compareixences ciutadanes, i que ara ens ajudaran a través de la nostra tasca parlamentària a assegurar que aquestes quotes siguen omplides de forma real i efectiva i que no queden buides i, per tant, tampoc contribuïsquen a crear un miratge d'igualtat no corresponent a la realitat.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Continuaríem amb l'explicació de vot dels promotors de la iniciativa, el Grup Parlamentari Ciudadanos.

Té la paraula l'il·lustre diputat Alberto García.

Quan vosté vullga, senyor García.

El senyor García Salvador:

Gràcies, president.

Bé, en este punt estic convençut que no cabia altra possibilitat que no fóra l'entente cordial entre els grups.

Simplement, estem parlant de dotar de coherència a la llei autonòmica respecte del que és la llei estatal en matèria d'ocupació pública per a les persones amb discapacitat.
Dotar-la de coherència ha de significar que era necessari modificar l'apartat 1 de l'article 55 de la Llei de la funció pública valenciana del 2010 en el sentit que no estaven harmonitzats els textos d'una i altra llei; així com la llei estatal parla que quan n'hi ha oferta d'ocupació pública s'ha de reservar un mínim d'un 7% per a persones amb discapacitat i que d'eixe 7% un 2% ha de ser persones amb discapacitat intel·lectual, este punt no venia reflectit en el que era la llei autonòmica.
És per això que nosaltres vam promoure esta modificació.
Bé.

En qualsevol cas, esta llei -penso- (soroll de papers) té les hores, els dies o els mesos comptats, va a eixir una nova llei, s'està elaborant una nova llei de la funció pública valenciana.
Nosaltres ja vam dir en el seu moment, i d'acord amb les dades que n'hi havia d'ocupació per a les persones amb discapacitat, que és un col·lectiu que té una taxa d'atur molt alta i té una taxa molt baixa d'activitat.

Per tant, n'hi ha quatre esmenes que ja en el seu moment les vam plantejar ací, en Les Corts, i que voldria recordar.
En estes quatre esmenes ja estem treballant en la conselleria d'administració pública perquè s'incorpore en la nostra llei i que això és fonamental.
Esperem -com he dit- que s'incorporen i, de no ser així, tornarem a esmenar esta llei aquí.

Eixos quatre punt són: augmentar el percentatge d'ocupació pública de les persones amb discapacitat del 7% al 10%, i per primera volta incorporar en eixe percentatge a les persones que tenen la malaltia mental.
Mire, els malalts mentals no són bojos, són persones, i la millor medicina per a ells com la millor medicina per a tots és poder tindre una ocupació.

El segon punt que volem també incorporar és la definició de persones amb discapacitat, tal com planteja la Llei 1/2013, la Llei general dels drets de les persones amb discapacitat i de la seua inclusió social.

N'hi ha un tercer punt que serà que esta ocupació s'haurà d'incorporar a totes i cada una de les administracions, no només a les administracions dependents de La Generalitat, estem parlant igualment d'universitats, mancomunitats i ajuntaments.

I, finalment, un tema que per a nosaltres és molt important, és la rendició de comptes.
L'administració, si ixen endavant els nostres plantejaments, haurà de vindre ací, a Les Corts, a rendir comptes de com s'està incorporant esta llei de la discapacitat a l'administració, i això ho haurà de fer aquí, on toque, que és a Les Corts.

Res més.
Moltes gràcies per la seua col·laboració i esperem que açò prompte siga una realitat.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García.

En nom del Grup Parlamentari Compromís, per a explicació de vot, té la paraula la il·lustre diputada Mònica Álvaro.

Quan vosté vullga.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies, president.

El senyor García, el 8 de juny pujava a esta trona a defensar esta proposta i començava dient, Â«esperem que tot isca béÂ».
I, efectivament, li diguérem que la proposta era justa, lògica, equitativa i coherent, i que podia comptar amb el nostre suport.
I mesos després venim a complir eixa paraula i vosté, senyor García, veurà reflectida esta modificació tant en la Llei 10/2012, com es proposa en el que acabem de votar, com també -i ja ho ha avançat vosté- en la futura llei de funció pública.
Té la nostra paraula; és més, té el nostre compromís, i això no és baladí.

El sectarisme del que alguns ens acusen altre cop es desmunta, i novament hem votant pensant en les persones i sense mirar si la proposta ve del roig, ve del blau, ve del morat o ve del carabassa.
I esta proposta seua -tal com li vam dir en el seu dia- tenia el nostre vistiplau, i més encara, la nostra ajuda a l'hora d'acabar amb les desigualtats.

En este sentit, hem donat passos importants en estos onze mesos tant en Les Corts com en el govern valencià.
En estos onze mesos s'han creat mil dos-centes places d'atenció a centres de persones amb diversitat funcional; s'han millorat substancialment les condicions de finançament dels centres d'atenció de persones amb diversitat funcional; n'hi ha un nou disseny d'atenció a les persones amb diversitat funcional amb mesa sectorial; s'han augmentat les dotacions econòmiques; es prepara un decret de concert social amb la participació de les entitats; s'obrirà un centre de dia a Carcaixent per a persones amb malaltia mental; s'ha presentat també un pla d'inclusió social, etcètera, etcètera, etcètera.
I d'això podem estar totes i tots orgullosos, d'això i del que ha de vindre després.

Li donàrem paraula de suport a esta proposta de llei i ací ens tenen novament, complint ací i al carrer, al costat de les persones a les que no hem abandonat, tot el contrari; continuen sent l'eix vertebrador del govern del botànic.

Senyor García, li he de donar les gràcies per permetre'm iniciar aquesta projecte de llei que avui acaba sent més inclusiu amb les persones amb discapacitat d'origen intel·lectual, les gràcies per haver-nos permés escoltar compareixences que ens aferren a terra, a la realitat, i encomiar-nos a complir amb el nostre propòsit: dissenyar polítiques que milloren la vida de les persones.

Senyor García, amb vosté no és fàcil treballar, divertit, sí; fàcil?
, gens ni miqueta.
Vosté és incapaç d'admetre un no per resposta però sí que és molt capaç de vendre mantes del seu poble en ple agost.
I no només això, sinó que vosté ens ven la manta, els flaons i la mel del Maestrat si m'apura, i açò quan es treballa ací per als altres és un valor que avui voldria reconéixer-li.

Novament, ens posem d'acord en una proposta, com vosté ha recolzat en moltes ocasions -i parle de vosté concretament-, en moltes ocasions, les que vénen amb el segell de Compromís.

I quan un dia, no sé si proper o llunyà, no estiguem a l'hemicicle, propostes i mesures consensuades entre tots els grups parlamentaris que beneficien a la ciutadania és allò el que ens quedarà.

Així que enhorabona, no sols a vosté com a proposant sinó també a les persones amb diversitat funcional d'origen intel·lectual que avui tenen un poc més d'equitat i justícia en les seues vides.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada.

Senyories, passem a conéixer l'explicació de vot del Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula la il·lustre diputada Concha Andrés.

Quan vosté vullga.

La senyora Andrés Sanchis:

Gràcies, president.

Gracias, señor García, por haber traído esta proposición de ley porque desde el Grupo Socialista pensamos que es una oportunidad para volver a visibilizar un problema que está ahí, que lo tenemos ahí, que está en la calle, y son las dificultades que tienen las personas con diversidad funcional para poderse incorporar al mercado laboral.

En realidad, lo que estamos haciendo es volver a repetir aquello que ya se aprobó en el año 2006 por la Convención Internacional de Reconocimiento de los Derechos Humanos en la que se decía que las personas con discapacidad no podían tener ningún tipo de discriminación con respecto a las personas que no tienen esa discapacidad.

Yo quisiera aprovechar esta intervención para dar voz a todas aquellas personas que han colaborado, que han participado en el debate de esta proposición, en esa comisión de participación, representantes de entidades, de los trabajadores, de los sindicatos, y que nos pusieron el punto clave de dónde estaba el verdadero problema, dónde estaba la verdadera cuestión que debíamos debatir.

Por un parte, teníamos que hacer cumplir aquello que ya estaba, ese porcentaje; ese porcentaje del 7% que ahora veníamos a acomodar con ese 2% para la discapacidad intelectual, pero también nos advertían de que ellos estaban muy preocupados por el estigma que hay en esta sociedad, de la necesidad de la concienciación de las personas, no solamente de las administraciones públicas sino también de las empresas privadas, para que contraten a las personas que tengan una discapacidad.

Más terrible todavía, más complicado se vuelve cuando estamos hablando de la enfermedad mental.
Esa enfermedad mental en la que nos trasladaban que habían estado trabajando, por ejemplo, una de las asociaciones, con 150 personas, pero solamente habían conseguido integrar a nueve de esas personas en el mercado laboral.
Cuando nos decían -y eso te conmueve- que a muchas de esas personas con enfermedad mental se les detecta la enfermedad -el 70%- entre los dieciocho y los veinticinco años, que es precisamente cuando se están formando, cuando están estudiando, cuando tienen abierto ese abanico de posibilidades para integrarse en el mercado laboral, y que ellos lo perdían.
Y que, lamentablemente, en estos momentos lo que estaban viviendo era cómo se estaban orientando hacia la cronificación en vez de hacia la integración.

Por eso es por lo que tenemos que luchar, por ellos, para que puedan tener esas oportunidades que se están reivindicando desde hace tanto tiempo.

Es muy importante que tengamos en cuenta que esas personas están viviendo con 360 euros, con una pensión no contributiva.
Y las que han alcanzado ese ansiado puesto de trabajo: en el caso de las mujeres con discapacidad está alrededor de 16.
000 euros anuales y los hombres, con 20.
000 euros anuales como salario medio.
Un 20% menos.
.
.
, que una persona que esté en el mercado laboral y que no tenga esa discapacidad.
Por lo tanto, también es algo que no podremos perder de vista y que tendremos que intentar atajar.

Nos solicitaban, de forma insistente, que era necesario que existiera un acompañamiento en las pruebas, en la integración en el puesto de trabajo.
Incluso que se adaptara ese puesto de trabajo a las necesidades y a los requisitos de la persona que tuviera una discapacidad, y sobre todo si esta era intelectual, y hasta incluso que había que acomodar los repertorios de conducta, porque no se nos puede escapar las dificultades que entraña para que las personas con discapacidad se integren en la administración pública, esa limitación que se ha establecido por el.
.
.
, estado, por el gobierno central con lo que se refiere a la tasa de reposición y a la jornada laboral.

Nosotros pensamos que queda mucho camino por recorrer, pero que, en cualquier caso, la cuestión merece la pena.
Es algo que ya se estaba cumpliendo en la Comunidad Valenciana.
En la última mesa de negociación que se celebró en diciembre del 2016, donde se fijaron las condiciones, los criterios para las convocatorias de empleo público del 2017 al 2019, ya se establecía también, además de ese 7%, el 2% de reserva de plazas para discapacitados intelectuales y, por lo tanto, pensamos que vamos por el buen camino.

Agradecerle que esta proposición haya sido consensuada por todos los grupos.
Pensamos que volverá a abrirse este debate con la nueva ley de función pública y, por supuesto, tiene el reconocimiento del Grupo Socialista, porque pensamos que esto es para el bien de las personas con discapacidad.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

I per a finalitzar este punt de l'ordre del dia i el ple.
.
.
, escoltarem l'explicació de vot del Grup Parlamentari Popular en boca de la seua il·lustre diputada María José Ferrer.

Quan vosté vullga.

La senyora Ferrer San Segundo:

Muchas gracias.

La propuesta que hemos aprobado está en realidad ya recogida en la ley del estatuto del empleado público, que es de aplicación vinculante a las comunidades autónomas porque se trata de legislación básica.
Así se confirmó en la reforma promovida por el Gobierno de España en el año 2015, como también ha sido el gobierno del Partido Popular quien impulsó en 2013 otra importante norma, la Ley general de derechos de las personas con discapacidad y de su inclusión social, con un régimen intenso y extenso de protección y garantías.

En todo caso, hemos votado Â«síÂ» por reforzar esta posibilidad y, sobre todo, y en esto coincido con la diputada Andrés, por la importancia de dar visibilidad a esta compleja problemática.
Y digo o decimos compleja, porque, como vimos en las comparecencias de participación, que agradecemos, el trabajo de las personas.
.
.
, en ese trabajo, las personas con diversidad funcional confluyen dificultades iniciales o sobrevenidas que no hacen fácil la aplicación de una regulación homogénea, cuestiones que no quedan resueltas únicamente reproduciendo la legislación autonómica, la previsión que ya estaba ordenada por la legislación estatal, porque partimos de una realidad demoledora.

Solo un dato: la tasa de empleo de las personas con discapacidad está 37 puntos por debajo de los demás, 37 puntos por debajo.
Así que hemos de decir al Consell que nos gobierna -mal, pero nos gobierna- que es necesario y urgente tener en cuenta que en amplio concepto de discapacidad intelectual se incluyen muy diversos tipos y grados, y legislar sobre ello exige sensibilidad, conocimiento y matices.

Es evidente que las personas que padecen esquizofrenia, o párkinson, o déficit intelectual o depresión tienen marcos muy distintos.
Pero además hay muchas otras cuestiones que afectan al trabajo de las personas con discapacidad intelectual, como el diseño de unas pruebas de acceso que engloben acertadamente universos tan distintos, la adaptación también de los puestos de trabajo y de las herramientas que han de utilizar, la formación para que la promoción no sea un imposible.
¿Por qué?
Porque lo general son personas que ocupan bajos.
.
.
, puestos bajos en el escalafón.

Y algo importante, la acción pública no puede acabar con el acceso.
Hay que trabajar para resolver la problemática posterior, haciendo un adecuado seguimiento, absentismo, síntomas sobrevenidos, efectos.
.
.
, secundarios de los fármacos.
Porque en algunas ocasiones la inclusión en el entorno laboral y la soledad en el puesto de trabajo pueden causar más indefensión, más dificultades, incluso que el no tenerlo.
Es por eso necesario programar una estrategia integral de salud mental, que, en conjunción con la tercera edad, es seguramente la peor de las combinaciones, y en enfermedades de calado social como la depresión, desgraciadamente tan frecuentes y que afectan no solo a los afectados, sino también a sus familias, los grandes damnificados silenciosamente.

Lo importante, en todo caso, es que estas cuestiones han de estar presentes, las normas que se dicten, en las (inintel·ligible) .
.
.
presupuestarias y en las actuaciones para favorecer el trabajo de las personas, porque estas actuaciones han de ser coherentes con lo que se pregona.
Y la marca del botànic es ya -sentimos decirlo- justo todo lo contrario: dicen una cosa y hacen otra.

Apunta el observatorio Odismet que los centros especiales de empleo se sitúan como un pilar y modelo de trabajo inclusivo.
Bueno, pues en estos centros trabajan solo en la Comunidad Valenciana 8.
500 personas con discapacidad, el 40% de todos los contratos de nuestro territorio.

No se puede defender aquí aumentar el trabajo y mientras su Consell, el del botànic, debe aún el 50% de los pagos del año pasado.
Y esa coherencia es especialmente grave porque han recibido un 52% de aumento respecto de 2015, 38,1 millones, de los que solo han aplicado veinte.
¿Dónde están los restantes dieciocho?
Retallades, señorías del botànic.
Retallades, eso es lo que son, y con los más vulnerables.

Es por eso que presentamos en su momento una iniciativa parlamentaria, que se aprobó por unanimidad.
Y es por eso que se concentraron los centros y las personas afectas.
El señor Puig les dijo que no se preocupen.
¿Cómo no se van a preocupar, señor Puig?
Pues págueles y escuche a la calle.

Desde el Grupo Parlamentario Popular respaldamos con un Â«síÂ» esta.
.
.
, la herramienta legal de esta propuesta y dar visibilidad a un problema.
Gracias, señor García.
Pero al Consell hemos de pedirle coherencia.
.
.
, coherencia y trabajo.
Menos hablar y más resolver.
Decimos Â«síÂ» a la iniciativa, pero lo que no vamos a apoyar son los incumplimientos del botànic y el escapismo.
Porque quien escapa, señorías, no merece gobernar.
Así que, recuerden, centros especiales de empleo, páguenles ya.
Va por ellos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Ferrer.

Senyories, amb esta explicació de vot hem finalitzat el nostre treball.
Han fet vostés un bon treball.

I és closa la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(S'alça la sessió a les 12 hores i 46 minuts)