DS-087%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 23 de maig de 2013.
Comença la sessió a les 10 hores i 1 minut.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 51.
Segona i darrera reunió.

Compareixença del president del Consell, senyor Alberto Fabra Part, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris (RE números 56.
065, 56.
063, 56.
066 i 56.
064)

El senyor president:

Compareixença del president del Consell per a respondre a les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Jorge Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Molt honorable president de La Generalitat.

Honorables consellers.

Senyores i senyors diputats.

Senyories, hi ha una cosa en què pareix que coincidim hui totes les formacions polítiques i els agents socials, independentment de la nostra ideologia; és en el fet que el nostre finançament és un finançament parcial, és un finançament discriminatori i injust.
En definitiva, que com a territori estem patint un clar infrafinançament.

Durant dècades els valencians hem estat estirant d'un carro, del carro de l'economia espanyola, de la qual rebíem menys del que aportàvem.
I portem molt de temps sent un dels motors més importants d'Espanya, a pesar de comptar amb unes infraestructures insuficients, que hem hagut de modernitzar, que hem hagut d'actualitzar i millorar a costa de la nostra butxaca, atenent turistes i jubilats d'altres comunitats a costa del nostre del sistema sanitari i assumint les obres i el finançament d'eixes qüestions que es diuen «grandes eventos», quant a altres comunitats es pagaven directament a través dels pressupostos generals de l'estat.

Mire, senyoria, els valencians l'únic que volem és igualtat, l'únic que volem és tindre les mateixes condicions que la mitjana de la resta dels espanyols.
I el govern valencià l'únic que està exigint és equitat.
Perquè no es pot demanar el mateix a qui menys rep.

I sí, senyoria, hui tornaré a parlar bé del president Fabra, faltaria més.
Perquè el govern valencià, baix la seua direcció, està prenent moltes decisions, està prenent decisions valentes, algunes d'elles molt dures, però totes necessàries, i perquè el govern valencià està lluitant de valent a Madrid i a Brussel·les per allò que és just.
I ho està fent perquè estem demanant un finançament just per aconseguir l'equilibri pressupostari pel qual apostem en el Partit Popular.
Ho feia fa un any i mig davant d'un govern socialista i ho fa hui davant d'un govern del Partit Popular, cosa que altres no poden dir, cosa que vostés no poden dir.

Miren, senyories, és que els valencians mos han triat per una qüestió molt clara, per a prendre les decisions necessàries per a garantir l'estat del benestar, el futur del nostre estat de benestar per a garantir tot el que són les excepcionalment ben bons servicis públics que estem oferint.

Miren, senyores i senyors diputats, la democràcia no se predica, la democràcia se practica, i esta reflexió que podria paréixer òbvia fa temps que es tira a faltar en la forma de fer política per part de l'oposició en estes Corts.

Miren, el govern valencià gestiona la comunitat per encàrrec democràtic dels ciutadans que lliurement es van pronunciar a les urnes.
I com vostés saben, bé, com vostés saben, les eleccions no les guanya qui més crida, qui més insulta, qui més mobilitzacions organitza o qui més manifestacions encapçala, les eleccions les guanya qui decidix el poble valencià, i en les urnes sempre guanya el poble valencià, senyories, perquè lliurement tria el seus representants, i en este cas ha triat al govern valencià per a una qüestió molt clara, perquè governe amb independència dels seus interessos partidistes, cosa que vostés, cosa que des de l'oposició no estan fent en absolut.

Mire, el Consell està ajustant l'administració valenciana perquè és necessari, com va dir el president, però ho està fent també una màxima irrenunciable que va aplicar el president Fabra, i és el manteniment dels servicis bàsics fonamentals.

Senyories, jo els dic: anem pel bon camí, estem fent més amb menys, estem fent-ho més eficientment i en menys dèficit.
I ho estem fent establint un control rigorós sobre el gasto sense afectar la qualitat de la nostra sanitat i de la nostra educació.
I el president Fabra ja ho va explicar, la rèmora que suposa per a la nostra economia l'actual sistema de finançament i el dèficit que este genera.
I ho ha fet per activa i per passiva, aplicant el nostre finançament per càpita a altres comunitats o, al revés, extrapolant el finançament dels habitants d'altres comunitats a la nostra terra.

Per això no podem parar, hem de seguir reivindicant, rebent un finançament estatal i just que perjudica greument els nostres interessos.

No és just, senyor president, no ho mereixem, no és equilibrat, ni equitatiu, ni solidari.
Per això, senyor president, jo li pregunte: davant del pròxim Consell de Política Fiscal i Financera, quina serà la posició de la Comunitat Valenciana davant de la fixació del sostre de dèficit per al present exercici?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Nuestro posicionamiento dentro del Consejo de Política Fiscal y Financiera va a ser de compromiso, de compromiso de seguir reduciendo el déficit de nuestra administración y, sobre todo, también de reivindicar aquello que necesita esta comunidad para poder equilibrar su presupuesto y poder garantizar el pago a todos los proveedores.

Hemos hecho un esfuerzo muy importante en el 2012, el mayor en la historia de La Generalitat.
Hemos ajustado el coste en 2.
000 millones de euros.
Y ese es un esfuerzo de todos, no sólo de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana, también el ajuste que ha habido en otras administraciones del estado han hecho que al final España tuviera un déficit que permitiera ganarse la credibilidad de los mercados exteriores y también de la Unión Europea.
Y precisamente ese esfuerzo conjunto, el de todas las administraciones, el de todos los valencianos, ha permitido que hoy la Unión Europea permita flexibilizar el déficit de España y, consecuentemente, pueda también flexibilizar el objetivo de déficit de las comunidades autónomas.

Ese esfuerzo que hemos hecho todos los valencianos en el año pasado ha valido la pena.
Y lo que tenemos que seguir haciendo es construir un presupuesto que permita garantizar que tenemos ingresos para asumir los gastos que precisa esta comunitat.
Aquellos gastos prioritarios y fundamentales, que son los que son referencia en estos momentos en nuestros presupuestos: educación, sanidad y bienestar social, y que puedan generar políticas de crecimiento para poder construir mayor bienestar y, sobre todo, generar empleo.

Para ello tenemos que luchar por una financiación justa, coherente y real, que se tenga en cuenta el esfuerzo que hemos hecho en este último año y que sobre todo valore el hecho diferencial de cada comunidad, al igual que ha pedido España, España no tiene el mismo objetivo de déficit que Italia o que Francia, lo ha solicitado en función del esfuerzo realizado hasta ahora y sobre todo sabiendo que necesitan seguir apostando por aquellas políticas que generan confianza en los ciudadanos, manteniendo servicios básicos, como educación, sanidad y bienestar social, y creyendo y apostando por políticas de empleo.

Yo agradezco a todos los grupos el que se hayan alineado para la defensa de una financiación justa en esta comunitat, porque más que nunca tenemos que demostrar que juntos podemos conseguirlo.
Si todas las comunidades hubieran recibido la misma financiación que la Comunitat Valenciana, cinco de ellas nos habrían sobrepasado en cuanto al objetivo de déficit, algunas de ellas ya han cumplido este año el objetivo dado por el ministerio.

Si todas las comunidades hubiéramos tenido la media de financiación de los ciudadanos españoles, siete comunidades no habrían cumplido el objetivo de déficit, y nosotros sí.
Por eso tenemos que hacer defensa, no sólo de la importancia de un déficit asimétrico en estos momentos que contemple la realidad de donde hemos partido y del esfuerzo que hemos hecho, sino que, tanto la financiación como el déficit, son las caras de la misma moneda, y por eso tenemos que seguir exigiendo que haya una financiación adecuada a las necesidades de esta comunidad y agradezco el apoyo de toda la cámara, de todos los partidos, para poder conseguirlo.

Ese tiene que ser nuestro objetivo, no hay otro.
Y mientras tanto vamos a seguir reclamando al estado aquello que nos corresponde, que es que todos los valencianos puedan tener el mismo trato que cualquier otro ciudadano español, independientemente de la comunidad donde viva.
Ese tiene que ser nuestro compromiso.
Y agradezco el esfuerzo de todos los partidos y de toda la sociedad valenciana para hacer un grito único al estado, reconociendo y pidiendo aquello que es justo para todos los valencianos, y es una financiación acorde a nuestras necesidades.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Pregunta del síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Señoras y señores diputados.

Señor Fabra.

La semana pasada pretendía llamar su atención sobre la intolerable situación de desempleo de más de setecientos veinte siete mil valencianos y valencianas y sobre la necesidad de adoptar medidas con carácter urgente para hacer frente al desempleo.

Usted prefirió centrarse en las supuestas bondades de la nueva Ley de costas, en su ridículo plan de empleo de 5 millones -anunciado ya hace ocho meses y que aún no se ha puesto en marcha- y sobre todo de informarnos de lo mal que, según usted, estaban los andaluces.

Hoy le voy a preguntar por las familias valencianas, porque están sufriendo más que las del resto de España los efectos de la crisis y de los recortes del Partido Popular: ¿qué medidas van a adoptar para corregir esta situación?

El senyor president:

Muchas gracias.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señor presidente.

Otra vez más, señor Torres, están empeñados ustedes en dar una imagen de la Comunidad Valenciana que no se corresponde.

Fíjese, datos de pobreza del último estudio del IVIE.
La comunidad autónoma donde más ha aumentado la pobreza es Andalucía.
¿Por qué ustedes quieren seguir empeñándose en poner a la Comunidad Valenciana siempre por delante en los datos negativos de toda España cuando no es verdad?
¿Por qué lo quieren hacer ustedes?

Tendrán que responder a esa pregunta a los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
Que luego en el CIS hablan de que se sienten satisfechos o muy satisfechos en un 82% en vivir en la Comunidad Valenciana.
Que la mayor parte de los entrevistados, un 68%, valora de forma muy positiva la calidad de vida en la comunidad, y el 80% se declara muy orgulloso de ser valenciano.

Esa es la realidad, la verdad, y no la suya, señor Torres.
Pero, fíjese, es que si hubiéramos seguido las políticas del Partido Socialista a nivel nacional hoy nuestro país sería un país intervenido, un país que hubiera tenido que bajar las pensiones, que hubiera tenido que bajar el sueldo de los trabajadores, que hubiera tenido que recortar el número de funcionarios, como ha pasado en Grecia, en Irlanda y en Portugal.
(Aplaudiments) Esa es la política que nos hubiera llevado el Partido Socialista.

Pero ustedes hubieran querido encontrar entonces una justificación, y seguro que lo hubieran hecho porque para eso son expertos.

Fíjense, la mayor preocupación que tienen los ciudadanos es el paro, las cifras del paro.
Y yo le dije la semana pasada cuáles eran las políticas que tanto el Gobierno de España como nosotros estábamos realizando.
Y hoy le voy a decir algo más, y tome nota, señor Torres, las cifras de paro, de paro registrado a 31 de diciembre de este año serán menores que las que habían el día 1 de enero de este mismo año, porque éste es el compromiso que yo tengo aquí, mantengo ante todos ustedes, y que vamos (aplaudiments) a seguir trabajando para que, desde hace cinco años, encontremos una realidad y una esperanza para todas las personas.

Esa es la verdadera lucha que está haciendo este gobierno.
Y le puedo asegurar que vamos a seguir en la senda de reducir las cifras del paro y de crear empleo, que es lo que están esperando de todos nosotros los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Señora López, por favor.

Señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

Señor presidente, yo no sé quién le ha resumido el informe.
Yo sí que me lo he estudiado y bastante bien.

Mire usted, en el período de crisis 2008-2011, el índice de pobreza humana se incrementó un 8% en España, mientras que en nuestra comunidad se incrementó el 18%, superado solo por Canarias, señor presidente.
Y mientras las situaciones de necesidad iban creciendo año a año en esta comunidad, su presidente, el señor Camps, presumía aquí, y ustedes también, de prosperidad y de riqueza, celebrando costosísimos eventos para beneficios de unas minorías, permitiendo el saqueo de las arcas públicas y perdonando los impuestos a los más ricos.

Y usted ha heredado una comunidad en ruina, que cada vez va a peor, señor Fabra.
Desde que es presidente, los parados de larga duración se han incrementado nada menos que un 92%.
Hay ya más de 268.
000.
Cada valenciano es hoy 2.
808 euros más pobre que el resto de los españoles, según el PIB per cápita.
Además, casi el 36% de los valencianos tienen dificultades, o muchas dificultades, para llegar a fin de mes, cuatro puntos por encima de la media de España.
Y más de la mitad de los valencianos no se pueden permitir una semana de vacaciones, 6,5 puntos por encima de la media de España.

Señor presidente, la crisis y sus medidas destructivas han provocado una disminución de recursos en centenares de miles de hogares valencianos.
Y el Consell, por su parte, ha ido paulatinamente debilitando los sistemas de protección de los valencianos, tanto en épocas de bonanza como en crisis.

Mire usted, ya en el año 2003, el señor Blasco redujo un 70% las ayudas destinadas a las familias necesitadas.
De 10,5 millones, los dejó reducidos a 3, una situación totalmente injusta e insolidaria que se mantuvo hasta el año 2009.
Años después, también el señor Blasco redujo las ayudas a la cooperación internacional, a los más pobres del mundo, desviándolas hacia una red corrupta.
Y aun así, señor Fabra, sigue en su escaño, (aplaudiments) sigue en su escaño amparado por las siglas del Partido Popular.
¿Dónde está su compromiso de tolerancia cero contra la corrupción, señor Fabra?

También el señor Cotino fue pionero en los recortes de los derechos de los dependientes.
Casi la mitad de los valencianos se quedaron sin las ayudas que les correspondían.
Los únicos beneficiados fueron las empresas de su familia.

Y, por cierto, el otro día dijo usted que le preocupaba mucho los casi nueve mil empleos que se podían perder por la antigua ley de costas.
En la nota de prensa del Consell no dijo 9.
000, decía 5.
000.
No sé si serán 9 o 5.

De lo que nada ha dicho es que por las medidas de Rajoy, se han destruido 14.
000 empleos de cuidadores de dependientes (aplaudiments), a los que han dejado sin seguridad social.
Se ve que esos 14.
000 empleos a usted no le preocupan absolutamente nada.

Mire, sus recortes en sanidad, en educación, en servicios sociales y en dependencia están afectando de forma generalizada a las familias valencianas, en especial el recorte que se ha hecho con la renta garantizada de ciudadanía, a pesar de que somos una de las comunidades autónomas que menos recursos destina a las familias en situación de necesidad, y le doy las cifras, señor Fabra.
Andalucía, destina 114 millones de euros; Madrid, 85 millones; Castilla-León, 32 millones; Comunidad Valenciana, 23, que han sido reducidos…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

…a 16.
Inhumano, injusto e indecente, señor Fabra.
Usted está gestionando…

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torres.

El senyor Torres Salvador:

…la crisis desde la insolidaridad y contra las familias valencianas.

El senyor president:

Muchas gracias.
Señor Torres, por favor.
(Aplaudiments)

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Siguen ustedes dando una visión muy negativa de esta comunidad.
¿Por qué no dice usted estos datos que le voy a dar yo ahora, señor Torres?
(Veus)

Habla usted de los eventos y del esfuerzo que han hecho los empresarios turísticos de esta comunidad para ponerla en valor.
Mire, en estos primeros cuatro meses de este año ha habido un incremento en turistas extranjeros del 14,8%.
Estas personas no vienen a verle a usted, ni vienen a ver la Comunidad Valenciana que usted dibuja, señor Torres, porque nuestra realidad es otra.
(Aplaudiments) La realidad es que en este primer trimestre las exportaciones valencianas han supuesto 5.
784 millones de euros, un aumento del 6,9%, frente al resto de España, que solo ha sido del 3%.

Hemos sido, el último año, el tercer superávit comercial más alto de toda España y el único entre las cuatro comunidades más exportadoras.
Hemos liderado, como le he dicho, el crecimiento en cuanto a número de turistas entre todas las comunidades españolas.
Y hemos tenido en este primer trimestre del 2013 el mejor arranque en los últimos cinco años en cuanto al número de empresas creadas, más de tres mil nuevas empresas, un 5,9% más que el período del año pasado.
Cada día, en abril, se han dado de alta 38 nuevos autónomos y ha permitido finalizar el mes con más de mil ciento cincuenta y cinco.

Somos la tercera comunidad con menor crecimiento en cuanto a los datos del paro.
Y ya le he dicho que el objetivo, que es la máxima preocupación que tienen los ciudadanos, es acabar este año con menos parados que como empezamos.
Ese es nuestro compromiso y va a ser lo que siga siendo la senda de nuestro gobierno para poder garantizar a los ciudadanos lo que quieren, una oportunidad para poder trabajar.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Sánchez.

El senyor Sánchez Asencio:

Señor Fabra, la mayor preocupación de miles de valencianos de esta comunidad es poder darles de comer a sus hijos a fin de mes.
Esa es la verdadera preocupación de miles de valencianos.
La Comunidad Valenciana es casi tres veces más pobre que el resto de España.
La pobreza económica ha aumentado en un 70% desde el 2008, según datos del IVIE.
El último informe del Síndic de Greuges alerta de que caminamos hacia un colapso social.

Señor Fabra, ¿qué ha de ocurrir en esta comunidad para que la prioridad del Consell sean las personas?
Mientras la tasa de cobertura de la renta básica por cada mil habitantes es del 39,7 en el País Vasco, del 8,08 en Asturias, el 7,23 en Cantabria o el 4,05 en Andalucía, en la Comunidad Valenciana tan solo es del 1,24%.
¿Es esto lo que usted va a celebrar el próximo sábado, señor Fabra?
¿Piensa usted de una vez por todas establecer un plan de rescate a las familias valencianas?
¿Dónde está el límite del sufrimiento y de la precariedad en esta comunidad para usted?

El senyor president:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies.

Miren vostés, és veritat que la crisi està afectant, però està afectant a tota Espanya.
I per això, el govern valencià treballa tots els dies, té el seu full de ruta I ahí anem a seguir.
I treballem sobretot per a les persones més dèbils, i d'ahí la protecció de les polítiques socials de La Generaliat.

Però jo vaig a fer-los una reflexió: seria bo que vostés, d'una vegada per totes, se sumaren a eixe esforç col·lectiu que està fent la societat valenciana.
Crec que ha segut Toni Gaspar, alcalde socialista de Faura, qui ha dit que la gent a vostés no els escolta, perquè vostés no són creïbles.
No ho diguem mosatros, ho diu un alcalde de la seua formació.
Vostés s'ho tenen de fer mirar.
Deixen de presentar a esta comunitat com una foto sempre en blanc i negre, alguna cosa bona tindrà.
Parlen vostés en positiu de la Comunitat Valenciana.
Sume's a l'esforç de tots els valencians.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Señora Tirado.

La senyora Tirado Museros:

Señor Fabra, ¿dónde fue a parar el dinero invertido contra la pobreza?
Señor Fabra, ¿a que no se enteró por el auto del saqueo de la cooperación valenciana?
¿A que no les dijo usted a sus votantes que le hicieron alcalde, porque president lo nombró Cospedal, que cuando se vota a un diputado del Grupo Popular en realidad se entrega un escaño para su defensa a un procesado por prevaricación, malversación, falsedad?
¿A que no nos va a explicar por qué le tienen tanto pánico a quien ha sido la viga que sostuvo dieciocho años el techo de la catedral de corrupción en la han convertido el gobierno valenciano?
El señor Blasco no sobra en la dirección de un partido repleto de imputados, el señor Blasco sobra en este parlamento.

Así que le pregunto, señor Fabra, ¿a que no lo va a expulsar de su grupo, a que no?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Una vegada més, una vegada més fan vostés una pregunta que no té res a vore amb la pregunta que han fet.
(Protestes)

Miren vostés, ¿i saben el que demostren, saben el que demostren?
(Veus)

El senyor president:

Senyors diputats, per favor.
(Veus) Senyora Moreno, ¡per favor!

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

¿Saben el que demostren?
Que van a remolc de l'oposició.
(Veus) No ens estranya que el CIS diga que són vostés la segona pitjor oposició de tota Espanya.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Pregunta del síndic del Grup Parlamentari Compromís, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Molt honorable president de La Generalitat, una prèvia.
Ja que tenim una posició comuna, jo li propose que anem junts a reclamar-li a Mariano Rajoy o bé que mos done el taló, com va dir el senyor Rus, o que mos faça la quita, perquè darrere d'eixos 11.
000 milions d'euros més interessos està el benestar de moltes persones i el poble valencià, que és el millor que tenim en esta terra.
Jo l'acompanyaré, però passem de les declaracions als fets.

I dit això, i dit això, quines mesures pensa prendre vosté d'exemplaritat per a, com a president de La Generalitat, i també president del Partit Popular, després que s'ha obert un juí oral a un exconseller i a un diputat d'estes Cortes, i va a ser processat per tràfic d'influències, delictes continuats de prevaricació, malversació, inducció a la falsedat…?
I, per tant, ¿quines mesures polítiques, de regeneració democràtica, pensa adoptar vosté ací en estes Corts?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Morera, aquí estoy para contestar como presidente de La Generalitat, usted me hace una pregunta como presidente del grupo parlamentario.

Algunos decían que no le debía contestar, pero lo voy a hacer, porque creo que es bueno para que todo el mundo sepa cuál es nuestro planteamiento.

Yo comparto con usted la preocupación por este tema y por muchos, y sobre todo en algo que ha suscitado tanta sensibilidad hacia todas las personas, cuando hablamos de las ayudas que todos los valencianos estamos ofreciendo a aquellos más necesitados.

Y precisamente por esa preocupación, el Consell adoptó el acuerdo de que se personara la abogacía de La Generalitat como acusación particular y que ejerciera las acciones legales, penales y civiles correspondientes para defender ante todo los derechos de todos los ciudadanos.
Y que si había alguno que había sido mal utilizado o quitado de lo que era el fin que estas Cortes aprobaron para que pudieran ayudar las personas más necesitadas, que se repusieran.
Y eso es lo que vamos a hacer, (aplaudiments) y eso es lo que vamos a hacer.

Y ahora le contesto como presidente del grupo parlamentario.
Mire, vamos a esperar a ver lo que dice la abogacía de La Generalitat en su informe de conclusiones y vamos a ver qué es que lo dice también la jueza en sus conclusiones y en el señalamiento de juicio, si lo hubiera.

Primero hay que respetar los tiempos, porque usted, señor Morera, no es juez ni yo tampoco.
Y tenemos que esperar a lo que digan los jueces.
Pero le puedo asegurar que yo seré coherente con esos planteamientos que haga la abogacía de La Generalitat y el juez, en cuanto a las conclusiones y determinaciones que tenga que tomar.
Y lo haré con la máxima contundencia, no tenga usted ninguna duda, porque los primeros que queremos defender el nombre de esta Generalitat y, sobre todo, las actuaciones que se hacen en el gobierno son mi gobierno y el Grupo Popular.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Senyor president, jo li agraïsc molt la resposta que vosté m'ha donat com a president de La Generalitat i com a president del Partit Popular, perquè efectivament no podem mantindre una visió negativa de la nostra comunitat i de les nostres institucions democràtiques.
I la principal senya d'identitat és la Generalitat valenciana -que vosté presidix-, estes Corts i, per tant, hem d'actuar amb molta decència, amb molta ètica, amb molta honradesa, per a no danyar la nostra imatge i per a fer-mos dignes del nostre poble, que és el millor que tenim.

Jo en una ocasió li vaig demanar un informe, l'informe que ha fet La Generalitat, el seu govern, i que estes Corts no han tingut capacitat de conéixer, però sí que hem conegut a través dels mitjans de comunicació.
Eixe informe és demolidor, eixe informe -que no n'hi ha cap.
.
.
-, l'informe intern administratiu que vosté es va comprometre a portar ací és demolidor.
Ho hem sabut pels mitjans de comunicació, però no hem sabut ací en estes Corts.
Eixe informe detalla coses molt greus.
Jo l'emplace que.
.
.
, no hi ha cap impediment a que eixe informe se porte ací.
Porte eixe ací a les Corts Valencianes.
Perquè no pot ser que mitjans de comunicació, amb el treball ben fet, el tinguen i estes Corts no.

Però li dic més, mire vosté, en democràcia n'hi han països que van molt més avançats.
N'hi han països on ministres que han plagiat una tesi doctoral han dimitit.
N'hi han exministres i diputats a la cambra britànica, al parlament britànic, com Chris Huhne, que per dir que la seua dona era qui conduïa i era fals, conduïa ell i li van posar una multa de tràfic, han deixat l'escó.
Ací què ha de passar perquè dimitisca algú?
Imputats, no imputats, procés penal obert amb tràfic d'influències, prevaricació, malversació de cabals públics.
.
.
Vosté ha dit que va a esperar l'escrit de qualificacions.
Esperem.
Esperem.

Però vosté pot fer una altra cosa, senyor president.
Vosté pot anar més lluny.
Vosté pot aplicar el que diu el Partit Popular.
Són les normes que vostés voluntàriament s'han donat.
I eixes normes, que no són les nostres -nosaltres aniríem més lluny-, diu una cosa, diu: «El compromiso de comunicar a la dirección del Partido Popular la apertura de cualquier procedimiento jurisdiccional.
» ¿El senyor Blasco li ha comunicat a la direcció -que és vosté, president del Partit Popular- l'obertura d'este juí?
Li ho ha comunicat?
I, si li ho ha comunicat.
.
.
I diu més: «del que puedan derivarse indicios racionales de comisión de delito».
La interlocutòria de la magistrada Pía Calderón no deixa dubtes, és claríssim el que diu; el que diu la interlocutòria, el que diu l'acte és claríssim.
I, per tant, el senyor Blasco li ha d'haver comunicat a vosté este acte -o vosté el deu conéixer-, «y poner a disposición del partido el cargo público que desempeñe».

Aleshores, jo li pregunte, sobretot per la decència, sobretot per la recuperació del prestigi, sobretot per la regeneració democràtica, jo li pregunte si el senyor Blasco li ha posat a vosté en disposició el seu escó, com marquen les normes del Partit Popular.
Perquè crec, efectivament, que eixa visió negativa de la nostra comunitat no la podem continuar donat.
I ací n'hi han tres exconsellers que estan en eixa situació.
Li han comunicat a vosté esta situació?
I vosté, si han posat a disposició el seu càrrec, el seu escó a la seua disposició, els ha mantingut en el càrrec de diputat?
O no li ho han comunicat i, per tant, estan incomplint el que diu el Partit Popular; o, si li ho han comunicat, vosté els ha mantingut en el càrrec.
Ens pot aclarir esta situació?

Jo crec que podem anar un poc més enllà en la superació d'esta imatge tan negativa, tan catastròfica que té l'opinió pública de les nostres institucions.
Crec que és necessari, per a recuperar.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
i per a recuperar-nos, com el poble, recuperar la democràcia i establir mecanismes de decència a les nostres institucions.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señor Morera, creo que usted, en vez de pedir qué es lo que tenemos que hacer en el Partido Popular a nivel interno, posiblemente se tenga que preguntar qué es lo que usted tiene que resolver dentro de su grupo para que no hayan problemas como los que hay.
(Aplaudiments)

Nosotros, mire, hemos marcado una línea de lo que tiene que ser la imagen que debemos ofrecer las personas públicas.
Y hemos sido los más contundentes, tanto en los estatutos del partido como también en cuanto a lo que hemos ido haciendo en estos dos años en la Comunidad Valenciana.
Y eso usted no lo puede negar.
Tenemos los estatutos más exigentes y que se cumplirán, por supuesto.

Se han abierto los expedientes informativos preceptivos.
Y se seguirá haciendo todo aquello que marcan los estatutos, no tenga usted ninguna duda; y que seremos ejemplares, como está solicitando toda la sociedad valenciana y como es como nos corresponde a las personas que tenemos una responsabilidad y que representamos a los ciudadanos.

Se lo he dicho, no me va a temblar el pulso para hacer que aquello que considere adecuado para mantener la dignidad y la honorabilidad de estas Cortes y de esta institución se haga donde se tenga que hacer.
(Aplaudiments)

Y, desde luego, no vea en el Partido Popular un lugar donde no se cumplen los estatutos ni aquello que quieren los ciudadanos.
Si estamos aquí es porque los ciudadanos han querido; y tenemos que hacer aquello que sienten los ciudadanos, y es sentirse orgulloso, como lo estoy yo, de ser valenciano.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor president, ¿no se n'adona que, quan diu «no me va a temblar el pulso» i Blasco l'aplaudix, és que ja sabem el que va a passar?
Ja sabem que vosté no va a fer absolutament res.
Ja sabem que va a sotmetre al ridícul que suposa que, dintre de menys d'una setmana, l'advocacia de La Generalitat li pose anys de presó al que demanarà a este senyor, al senyor Blasco, i haja de suportar-ho vosté tots els dijous, mirant-lo a la cara.
Perquè no el faran caure.
Perquè vosté, vosté no té la força suficient, i aixina ho demostra al no comprometre's a dir clarament que, si l'advocacia de La Generalitat demana presó, vosté exigirà que este senyor se'n vaja per la porta i, si no, l'expulsaran i el deixaran com a diputat no adscrit.

Eixa és la meua pregunta.
L'advocacia de La Generalitat té menys d'una setmana per a demanar presó per al senyor Blasco.
Quan ho faça, ¿vosté li demanarà que se'n vaja per la porta de les Corts Valencianes?
I en detriment d'això -que no ho farà, perquè s'enroca molt bé en la cadireta-, vosté l'enviarà al grup de no adscrits en estes Corts?

El senyor president:

Moltes gràcies.
(El president desconnecta el micròfon de la diputada)

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Gràcies, senyor president.

Senyora Mollà, jo crec que el president ha sigut molt clar.
Ha deixat ben clar que el Consell no és un adversari de la justícia, és un aliat de la justícia.
I ha deixat ben clar que l'advocacia de La Generalitat serà conseqüent en la seua posició processal, i que el president de La Generalitat serà conseqüent en les conclusions de l'advocacia de La Generalitat.
El que passa és que vosté eixes coses no les entén.
(Veus)

Però hi ha una cosa també molt important, que és els temps de la justícia, que vostés no respecten, però mosatros sí.
I això anem a fer-ho amb totes les conseqüències, respectar els temps de la justícia.

Però estudie's vosté bé la intervenció i l'explicació que ha donat el president de La Generalitat, perquè és claríssima.
(Veus) Crec que tot el món, menys vosté, ho ha entés.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies.

Bon dia.

Fa un any, aproximadament, el columnista Emili Piera publicava un article molt revelador, revelador probablement de la doble velocitat de tracte que tenen els imputats en el seu grup.
L'article es deia Los cajones de Blasco.
«Blasco hace las cosas por cajones; cajones que guardan, por supuesto, un fondo reptiliano, quizá no mayor que el de otros departamentos, pero usado con astucia y productividad.
En el fondo de ese cajón, dicen, hay dosieres temibles.
Y los más nuevos dicen que apuntan a Juan Cotino, nada menos, comodín decisivo de todas las combinaciones y para cuya familia, biológica y empresarial, ha dado la impresión de trabajar todo el Consell en pleno muy a menudo.
»

Jo li pregunte, senyor president, ¿què té en els calaixos el senyor Blasco que a vosté li fa tremolar el pols?
¿Què té sobre vosté el senyor Blasco en els calaixos que fa que vosté li tinga por?
A què li té por vosté dels calaixos de Blasco, senyor president?

El senyor president:

Moltes gràcies.
(Veus)

Per favor, senyors diputats.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Gràcies, senyor president.

Senyora Oltra, el problema que té portar les repreguntes preparades és que va en contradicció del que ha dit el president en esta trona.

Miren, miren, vaig a fer-los una altra reflexió; és que vostés sempre volen ser exemple de tot, i vostés no són exemple de res.
Vostés, ¿què han fet, què han fet en Castalla, quan estaven governant fins esta setmana en el Partit Socialista, quan hi ha una regidora imputada del Partit Socialista per contractar amb la seua empresa.
.
.
?
(Veus) Vostés li han demanat la dimissió?

Vostés en Alcoi, vostés en Alcoi.
.
.
(Aplaudiments) Vostés en Alcoi, on hi ha una regidora del seu grup que l'alcalde socialista la va haver de tirar i que, gràcies a que l'alcalde socialista no vol anar a la fiscalia, no la van imputar per contractar sense tindre competències, ¿vostés han fet alguna cosa?
Sí, vosté anar a emparar-la.
(Veus)

Vostés, que tant exemple donen, en Redovan van presentar com a candidat a l'alcaldia pel seu partit una persona que estava, en eixe moment, imputada per falsedat en document públic i que un altre partit l'havia expulsat.
I vostés la van replegar i la van presentar.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.
(El president desconnecta el micròfon del conseller)

Moltes gràcies, senyor vicepresident.
(Se sent una veu que diu: «Muy bien.
» Aplaudiments)

Pregunta de la síndica del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente.

Señorías.

Señor Fabra, las universidades vienen padeciendo los recortes presupuestarios del Consell y, a la vez, la eliminación de proyectos de investigación que se derivan de las condiciones impuestas por el rescate al que nos tiene sometido el gobierno de Madrid.

Y yo lo que le pregunto hoy, señor presidente, señor Fabra, es cómo piensa garantizar el cumplimiento de las funciones docente e investigadora de la universitat valenciana.

El senyor president:

Muchas gracias.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señora Sanz, el Consell va a garantizar…, igual que lo ha estado haciendo en los últimos quince años.
Y ha sido apostando por la universidad y consiguiendo que tengamos un sistema sólido entre todas las universidades de España.

Llevamos muchos años invirtiendo en nuestra universidad.

¡Fíjese!
, en los últimos treinta años se ha multiplicado por tres el número de matrículas universitarias.
Nuestras universidades cuentan, en estos momentos, con ciento cuarenta y ocho mil alumnos.
Y cada año se titulan más de veinte mil.

Hemos pasado de invertir en las universidades de 380 millones, hace una década, a más del doble, 360, con el único objetivo de conseguir un sistema educativo universitario de primera calidad.
Una inversión que cubre el 80% de los costes de los alumnos.

En 2013 hemos destinado 690 millones de euros a universidades e investigación, dos millones de euros cada día que las universidades están abiertas.
Es lo que la sociedad valenciana apuesta por el sistema universitario público.

Tenemos el doble de personal docente e investigador.
Todos los días hay 16.
400 personas que trabajan como profesores, investigadores o personal de administración y servicios.

Hemos creado más de un millón de metros cuadrados dentro de los campus universitarios.
Y eso ha supuesto una inversión superior a mil ciento diecisiete millones de euros en los últimos diez años.

Uno de cada tres alumnos que está estudiando en la universidad tiene becas, 50.
000 alumnos no tienen que pagar la matrícula.

Somos la única universidad que cuenta con dos universidades entre las diez primeras universidades que más estudiantes de Erasmus recibe.

Ofrecemos 188 grados y 323 másters adaptados al Espacio Europeo de Estudios Superiores.

Esa es nuestra carta de presentación hacia nuestras políticas dentro de la universidad y seguirán habiendo porque, para nosotros, como lo hemos estado haciendo en los últimos veinte años, es fundamental la apuesta de una sociedad por una universidad para que le ayude a poder generar una sociedad mejor.

Ese es nuestro compromiso y lo seguiremos garantizando para todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente.

Mire, hace unos días saltaba una noticia a los medios de comunicación, y era que las cinco universidades públicas valencianas iban a acudir a los tribunales a exigir el pago de la deuda a la Generalitat valenciana.
¡Claro!
, y esa noticia nos alarmó, y nos alarmó porque las universidades vienen manteniendo una relación institucional con la Generalitat valenciana -yo diría que exquisita y discreta- en la que han buscado siempre el diálogo y el entendimiento por encima de todo.

Y, por ello, entendimos que recurrir a los tribunales significaba que existía y se estaba dando una situación extrema, y extrema es porque las universidades públicas han llegado al borde de la quiebra de su tesorería, por sus impagos, por sus incumplimientos, hasta el punto de no poder garantizar -como usted sabe- la nómina de junio.

Señor Fabra, mire, ustedes deben a las universidades 1.
062 millones de euros, esto es 1,52 veces la subvención anual, la de 2013, es el equivalente a dieciocho mensualidades, dieciocho, señor Fabra.
Mire, las farmacias están en pie de guerra en la calle por cuatro mensualidades, por cuatro mensualidades.

El gran peligro es que la deuda ha aumentado en 200 millones desde 2010, la deuda de La Generalitat con las universidades, y el que se haya disparado de esta forma puede, a lo mejor, hacer pensar e inducir que va a llegar un momento en que ustedes no van a poder pagar sus deudas con las universidades.
Sus impagos conllevan gravísimos problemas de liquidez, que se ven ampliados por el recurso al crédito bancario que tienen que hacer las universidades para poder abordar los impagos que ustedes realizan.

Las universidades públicas valencianas han visto este año como más de quinientos mil euros de subvenciones estatales para proyectos de investigación preconcedidos eran denegados por el ministerio de hacienda por el incumplimiento del déficit por parte de La Generalitat.

Y yo le pregunto, ¿cuántos investigadores dejaron de trabajar en la Miguel Hernández por dejar de percibir 203.
000 euros?
¿O en la Universidad de Valencia por dejar de percibir 137.
000?
¿O en la Universidad Politécnica por 120.
000?
Y así podríamos seguir con el resto de las universidades.
Dígame cuántos porque detrás de estas cifras hay contratos, hay becas, hay sueldos, hay personas, hay ilusiones.
Y ¿qué consecuencias tiene todo esto?
Pues una clarísima: el colapso de las funciones docentes e investigadores de la universidad, mire, falta de inversión, de mantenimiento, de reposición que se requiere para una calidad de los estudios superiores, la afección a la implantación del Espacio Europeo de Educación Superior, la quiebra de la línea investigadora.

Yo no sé, señor presidente, si usted ve la trascendencia de lo que yo le estoy planteando, no sé si se da cuenta de que lo que está en entredicho en estos momentos es uno de nuestros mayores logros, el de las universidades públicas, su docencia, su investigación, dos terceras partes de la investigación que tenemos se hace en las universidades públicas, su compromiso con la sociedad.
No sé si valoran el papel que han jugado en democratizar los estudios superiores, en la innovación, en la transferencia de conocimientos.

No sé si usted capaz de ver el terrible impacto del Real decreto ley 14/2012 que afectó a las condiciones laborales y de dedicación del profesorado, que subió las tasas universitarias alejando a muchísimos estudiantes de la educación superior, que está impidiendo doctorarse a una parte del alumnado por el encarecimiento de los másters.
Menos jóvenes investigadores, señor Fabra, menos jóvenes.

No sé si se da cuenta de que estos recortes están rompiendo proyectos vitales; formamos a estudiantes que no encuentran un trabajo acorde a su formación e investigadores que se van fuera buscando trabajo o que vuelven a casa, mire, señor Fabra, por sus impagos.
Aquí hay muchas Nurias Martí, hay muchas Nurias Martí (aplaudiments) en esta comunidad y en estas universidades.

Y vivimos un éxodo de conocimiento, nos estamos descapitalizando, señor Fabra, y no queremos que se regrese ni a una universidad de elite ni queremos su mercantilización, y, como intentan hacer las universidades, pese a las dificultades, seguir jugando su papel social.

Y, mire, hay prioridades y ustedes las tienen que garantizar, garantizar, precisamente, para que esa educación superior, esa generación de conocimiento y esa transferencia sigan trabajándose desde las universidades, trabajar para que el modelo productivo se pueda renovar, se pueda modernizar, gracias a la transferencia que hacen las universidades.

Actúen en consecuencia, denles capacidad financiera para trabajar desde esos principios que desde hace treinta años están asentados.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
en la universidad, la autonomía universitaria y la libertad de cátedra, y asuman, de una vez por todas, señor Fabra, que los jóvenes son nuestro futuro y que ellos deben estar.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
en el centro de sus políticas educativas y de investigación.

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora Sanz Alonso:

Sin ellos no hay futuro, señor Fabra.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Molt honorable president.

El senyor president del Consell:

Gracias, señor presidente.

Señora Sanz, usted ha destacado el clima de concordia y consenso que existe desde el gobierno y las universidades públicas valencianas.
Y es cierto, pero eso no es fruto solo de una parte, es porque estamos de forma conjunta determinados en poder conseguir el sistema universitario mejor para ofrecérselo a los ciudadanos.

Y esa colaboración permanente es la que se necesita para poder saber cuáles son las posibilidades que tiene un gobierno a la hora de atender las exigencias de las universidades.
Y eso nos ha permitido firmar convenios con ellos, para planificar lo que tiene que ser el pago de aquellas cantidades que les adeudamos en los próximos años.
Y ha habido comprensión por parte de las universidades porque son conscientes de la situación de dificultad que tiene esta Generalitat.
Pero hemos ido cumpliendo -antes le comentaba-, más de seiscientos cincuenta millones de euros que hemos destinado el año pasado, precisamente, a atender las necesidades de las universidades.

Pero, mire, es que, en los últimos cinco años hemos destinado 43 millones de euros en programas destinados a la investigación, hemos conseguido que nuestras universidades sean unas de las que más patentes puedan generar y que puedan ser susceptibles para poder conseguir la inversión privada que pueda sacar adelante esos proyectos.
Ayer, estuve una empresa en Benicarló donde, precisamente, hablaban de esa colaboración entre la universidad y empresa que ha posibilitado que los niveles de innovación para hacer más competitiva esa empresa fuera una realidad.

Hemos invertido, desde el 2011, 1.
044 millones de euros en I+D y hay más de veinte mil investigadores que están realizando su trabajo en esta comunidad.
Tenemos una producción científica que es la quinta en el ranquin de las universidades españolas y tenemos una productividad, también, destacable como, por ejemplo, la Miguel Hernández en el cuarto lugar y, la Politécnica de Valencia, en el sexto.

El compromiso de La Generalitat.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor presidente.

El senyor president del Consell:

.
.
.
con el sistema universitario valenciano está claro y para ello lo tenemos que hacer como lo estamos haciendo, de la mano de las propias universidades para ajustarnos.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor president del Consell:

.
.
.
a las necesidades actuales y a lo que precisa la sociedad valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

El País Valencià és un dels territoris de tot l'estat espanyol on més han pujat les taxes universitàries.
Aquest curs -que ja acaba-, els alumnes han pagat un 33% més per a les assignatures de grau en la primera matriculació, molt més per als que tenen la mala sort de repetir.
Per exemple, un alumne que s'ha matriculat per primera volta d'arquitectura ha passat de pagar 1.
000 euros a pagar-ne 1.
400, i, si repetix alguna assignatura, podem estar parlant de 1.
600 o 1.
700 euros.

Enyoren vostés els temps passats i no se conformen amb vore Cuéntame per la tele, sinó que volen tornar a un sistema on només els fills dels rics puguen anar a la universitat.

President, li pregunte, ¿pensen rectificar aquesta política que està expulsant de les universitats els fills i filles dels treballadors i treballadores?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Senyora diputada, el primer que he de dir-li és que parle de la Comunitat Valenciana i no del País Valencià, en primer lloc.
(Alguns diputats diuen: «¡Muy bien!
») (Aplaudiments)

I la segona cosa que li he de dir és el següent: u de cada tres estudiants universitaris està becat per La Generalitat.
Esta comunitat no només es conforma amb els beques del ministeri, com sí fan altres comunitats, a més, destina complement a les beques del ministeri.

Mire, he de dir-li que només sis comunitats autònomes fan eixe complement de les beques, sis, i, de totes eixes sis, la Comunitat Valenciana és la que més beneficiaris té i la que més diners destina a completar les beques del ministeri, és a dir, 2,5 milions d'euros, més, a banda, enguany, mig milió d'euros per als alumnes excel·lents i un milió d'euros per a les circumstàncies sobrevingudes.
Això significa que 3.
000 beneficiaris es van beneficiar de les nostres beques en l'any 2010-2011, i, enguany, seran molts més perquè hem incrementat per 800, he multiplicat per 800 l'aportació a les beques.

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Eixa és la millor política.
.
.
(El president desconnecta el micròfon de la consellera) (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora López.

La senyora López Barceló:

Señor Fabra, la elaboración del mapa de titulaciones universitarias lleva un retraso considerable por parte del Consell y, mientras, casualmente, se produce un frenético proceso de creación de universidades privadas que ofrecen estudios que ya se están impartiendo en los centros públicos.
Por ejemplo, la Universidad Católica de Murcia, en Sant Joan, impartirá diez titulaciones de las que nueve ya se ofrecen en la Universidad de Alicante y en la Miguel Hernández, por lo que corremos un serio riesgo de que supriman estudios superiores de la pública en beneficio de la privada.

Señor Fabra, le pregunto, ¿para cuándo piensan terminar la revisión del mapa de titulaciones?
¿Están esperando a que desde las universidades privadas estén cubiertas la mayoría de las titulaciones para justificar un dramático recorte a la enseñanza superior pública?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Senyora diputada, jo no diria que destinar 2,9 milions d'euros al dia al sistema universitari públic valencià és fer un retall en el sistema universitari públic.
(Veus) Jo no ho diria.
No diria que destinar 800 milions d'euros més investigació a l'any al sistema universitari públic valencià és.
.
.
(La senyora López Barceló parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor president:

Señora López, por favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
fer un retall en el sistema universitari públic valencià.

Però, a més, li diré més, jo no diria que esta comunitat és una de les comunitats que té més presència d'universitats privades.
.
.

El senyor president:

Señora López, por favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
en este sistema.

Li vaig a dir, les comunitats que major nombre d'universitats privades tenen, més que públiques, són: Madrid, nou privades enfront de sis públiques; País Basc, dos privades i una pública; i, Castella-Lleó, cinc privades i quatre públiques.
(Veus)

La Comunitat Valenciana té ja un sistema similar, una oferta similar, pública i privada.
Però, no només això, n'hi ha.
.
.
el doble no, el triple, el quàdruple d'alumnes en el sistema universitari públic valencià i el mapa de titulacions estarà en el temps en el qual el president es va comprometre, és a dir, per a.
.
.
(El president desconnecta el micròfon de la consellera) (Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera, moltes gràcies, senyora consellera.

Sext punt de l'ordre del dia: moció subsegüent de la interpel·lació pel procediment especial d'urgència.
.
.

Declaració institucional de condemna al fets violents produïts a l'Ajuntament de Burjassot i a la seu del Partit Popular a Castelló

El senyor president:

Perdó, disculpen un moment, n'hi ha una declaració institucional abans de passar al sext punt de l'ordre del dia, que passem a llegir pel secretari primer de la mesa.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor presidente.

Les Corts Valencianes manifesten el següent:

«En tindre coneixement dels fets violents produïts dimarts, dia 14, a l'Ajuntament de la ciutat de Burjassot durant la celebració d'un acte cultural de l'Any Estellés, del Consell Valencià de Cultura, i de l'atemptat a la seu del Partit Popular a la ciutat de Castelló, Les Corts condemnen estos fets, aixina com tots aquells altres que signifiquen un risc per a la seguretat de les persones o que puguen contindre insults o agressions a persones o institucions.
» (Aplaudiments)

El senyor president:

Seguim amb l'ordre del dia.

Moció subsegüent a la interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació, senyor Máximo Buch Torralva, sobre la política general de la conselleria davant les xifres de desocupació del 29,19% de la població activa segons dades de l'EPA durant el primer trimestre de 2013, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 55.
408, BOC número 158)

El senyor president:

El sext punt, la moció subsegüent a la interpel·lació pel procediment especial d'urgència al conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació sobre la política general de la conselleria davant de les xifres de desocupació del 29,19% de la població activa, segons dades de l'EPA, durant el primer trimestre de 2013, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la presentació i defensa de la moció, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada senyora Mónica Oltra.

Señores diputados o señores consellers, si son tan amables.
.
.

La senyora Oltra Jarque:

727.
500 persones desocupades.
727.
500 persones que no els ha tocat la loteria.
El 29,19%.
Un de cada tres valencians.

I mentres vostés seguixen en el poder, el nombre de persones desocupades al nostre país no deixa de créixer.
Des de Brussel·les, han qualificat d'inacceptables les xifres de la desocupació.

L'altre dia, el ministre Margallo va dir que el govern central no sabia com eixir de la crisi, molt revelador també.
En tot cas, una revelació que ens va sorprendre a tots.

Des de Compromís sí que sabem què fer i els ho anem a explicar amb l'esperança que escolten, encara que el govern sembla que està en desbandada.
Li agraïsc en tot cas al senyor Buch que s'haja quedat.

Com que se queixen molt que només fem crítica i no fem propostes -potser perquè com no estan quan fem les propostes-, anem a desgranar una a una les propostes que li traslladem al Consell i al Consell perquè les trasllade al govern de l'estat.

Volem impulsar que s'impulse un pla valencià de l'ocupació, conjuntament amb els agents econòmics i socials, on es coordinen els recursos públics amb una dotació pressupostària suficient destinada a fer front a la greu situació de desocupació que pateix el nostre país.

Òbviament, la prioritat en la despesa ha de ser crear ocupació.
Estem en una situació d'emergència.
Si el sistema no pot garantir a la gent que es guanye la vida és que està fracassant.
Que més d'un 29% dels valencians no tinga treball, un de cada tres, és un panorama d'extrema gravetat que requerix respostes eficaces i requerix respostes fora del dogma neoliberal que el senyor Buch en la interpel·lació va desgranar fil per randa.
Dogma neoliberal que no fa més que afonar-nos més en la crisi, en esta crisi estafa i, sobretot, afonar a aquella gent que no li ha tocat precisament la loteria, sinó a aquella gent que ha estat condemnada a no poder-se guanyar la vida, a no poder saber què serà de la seua família, a no poder tindre en este moment gairebé ni esperances.

Dotar l'estratègia industrial d'una partida pressupostària específica des del primer dia per a dur endavant les seues propostes i centrar la nova estratègia en un model productiu basat en la triple rendibilitat -econòmica, social i mediambiental- com a millor forma de generar llocs de treball de qualitat, és a dir, un desenvolupament sostenible, no sostingut, com dia el senyor Buch en la seua interpel·lació.

Nosaltres proposem el Green New Deal o, si ho volen, un nou acord verd global, un nou acord verd global el qual ha de representar la suma d'una sèrie de programes que tinguen com a objectius la reactivació de l'economia i la creació d'ocupació; promoure el desenvolupament sostenible, incloent l'èxit dels objectius de desenvolupament del mil·lenni; reduir la dependència del carboni i la degradació dels ecosistemes.

I per a avançar cap a este nou acord verd global, alliberar recursos financers, tant a nivell europeu, com dels estats membres, i invertir-los per a garantir un model econòmic postcrisi que s'oriente a un model sostenible i de generació d'equitat i, sobretot, d'igualtat social.

Invertir en cinc grans prioritats: rehabilitació ecològica d'edificis, transport sostenible, energies netes i d'eficiència energètica, agricultura i nova cultura de l'aigua.

Donar suport a la inversió en R+D+I com a eina fonamental en el gir del model productiu valencià, blindant les inversions en aquest àmbit i assegurant el pagament de les quantitats endeutades per part del Consell als centres de recerca i instituts tecnològics.

La situació en la qual el Consell manté pels seus impagaments els instituts tecnològics estan absolutament en contra d'este model que estem plantejant.
Són els que estan afonant més encara la nostra economia.
La seua mala gestió també coadjuva que cada dia hi hagen més persones sense esperança als nostre país.
Els impagaments dinamiten 200 ocupacions i 400 projectes d'investigació.
Els instituts tecnològics alerten de la greu situació que patixen pels 66 milions que els deu La Generalitat, açò de fa pocs dies.

Garantir que els recursos públics no es puguen destinar de forma directa ni indirecta a facilitar, fomentar o promoure la deslocalització dels processos de les empreses valencianes cap a altres territoris.
Això al que el Consell ha assistit, junt amb el Govern d'Espanya, amb total impassibilitat.
Qui deslocalitza, paga, eixa deuria de ser la premissa.

Defensar el model de comerç de proximitat mediterrani com a generador d'ocupació de qualitat i revitalització de les zones urbanes.

Acabar amb la política de barra lliure a les grans superfícies i limitar l'obertura en diumenges i festius per a garantir la conciliació laboral i la competitivitat del xicotet i mitjà comerç.

Miren, al nostre territori, les pimes i els autònoms són el 41,4% del sector, però donen ocupació al 52% de les persones que treballen en el sector del comerç.
Per contra, les grans superfícies només donen ocupació al 8,8% dels treballadors.
Cada volta que s'obri una gran superfície, es destruïx més ocupació de la que es crea, però eixes xifres vostés les amaguen molt bé i no volen sentir-les, perquè el que cal és afavorir a eixos grans, que generen gran plusvàlues i poca redistribució de riquesa i, per descomptat, poca ocupació per a les persones.

Apostar per la formació tant de les persones amb un lloc de treball, com de les persones aturades, centrant-se en orientar-les cap a nous jaciments d'ocupació, com ara l'eficiència energètica que vostés tenen abandonada.
Del pla valencià de formació no s'ha complit ni el primer pas, res de res, ni tan sols han constituït els grups de treball.
Després de la foto, vostés abandonen qualsevol projecte.

Nous jaciments d'ocupació per al Consell és tota una incògnita, per a vostés açò els deu sonar a xinés, i les renovables són un nínxol d'ocupació verda que al nostre país té camp i biodiversitat, i això cal aprofitar-ho.

Donar suport a les persones emprenedores, facilitant-los recursos per a dur endavant la seua iniciativa.
La falta de crèdit està ofegant el xicotet empresari i si li sumem els impagaments de les ajudes promeses del Consell, la situació és desastrosa, perquè la gent ha comptat amb unes ajudes que després els ofeguen el negoci.

Vostés juguen amb les xifres.
A mi m'ha fet molta gràcia la seua interpel·lació, perquè en dos ocasions diu que van a injectar 6,7 milions i crearan 3.
000 llocs de treball i en un altre moment diu quatre milions i, també, crearan 3.
000 llocs de treball.
Es veu que algú els va dir que la xifra 3.
000 quedava bé i, aleshores, vostés la repetixen.
Aixina fan vostés les xifres, a boleo, com isquen, alguna cosa que sone bé, perquè no té ningun sentit, almenys, des de la racionalitat.

Fomentar la creació de cooperatives com a forma d'organització que garantix una governança democràtica de les empreses i el manteniment de llocs de treball de qualitat.

Segons l'ONU, el model cooperatiu és un important factor de desenvolupament social i econòmic que promou la més alta participació possible en el desenvolupament econòmic i social de les persones; per tant, les cooperatives contribuïxen a l'eradicació de la pobresa.

Fevecta, precisament, li reclama, fa no molt, major suport i estímul per a les empreses del sector; per cert, la que menys ocupació ha destruït durant la crisi.
En xifres, en el sector cooperatiu al nostre país hi ha un total de 2.
742 cooperatives que generen 78.
236 ocupacions.
Un total de 2,5 milions de valencians són socis d'alguna cooperativa en la nostra comunitat i en els últims cinc anys, només en el sector de treball associat, s'han creat 481 cooperatives i més de tres mil cent ocupacions.
Estes xifres vostés es veu que tampoc els pareixen importants.

Enfortir amb els recursos humans necessaris als principals serveis públics, com ara l'ensenyament, la sanitat i la dependència, per tal de garantir els drets de la ciutadania i de generar llocs de treball.

Vostés estan fent el contrari.
Este és un moment en el sector públic que ha de tirar del carro, on no s'ha de retallar.
Vostés, en el fons, els objectius que tenen és el d'habilitament del món del treball a fi d'augmentar les plusvàlues de les empreses, i aixina la bretxa de salaris cada vegada s'obri més.
La bretxa entre les rendes de capital i les rendes assalariades cada vegada s'obri més.
La desigualtat cada vegada és major.
Eixe és l'argument de fons.
Eixa és la partitura que vostés estan tocant.
I transformar l'estat de benestar en un estat merament assistencial, quan no directament la desaparició total de l'estat com a suport dels interessos de la majoria.
Eixe és el seu projecte neocon.

Per a nosaltres el sector públic en este moment és clau, per dos qüestions: perquè les persones que tenen una feina en el sector públic paguen impostos i, a més, consumixen, i això és la clau per a eixir d'esta situació en la qual estem.

Però, òbviament, l'orientació ideològica neoliberal i neoconservadora de l'Eurogrup, coincident òbviament amb el govern del PP i també amb el govern del Consell, està per un altre camí.

I també instem al Consell que inste el Govern d'Espanya a revertir les polítiques austericides aplicades i a substituir-les per una política d'estímul, creiximent econòmic finançat amb una reforma fiscal de caràcter progressiu, facilitant que els diners destinats a les entitats financeres repercutisca en el crèdit destinat al teixit productiu i empresarial.
En altres paraules, salvar persones, rescatar persones, i no bancs.

Miren, en els últims anys, la baixada d'impostos a les rendes que més tenen són les que han fet el forat que tenim ara.
Enfront d'un 37%, en el període 1993-2008, que s'ha baixat els impostos a les rendes superiors a 300.
000 euros a l'any, només un 1,7% ha segut a la renda mitjana de les rendes assalariades, que són 22.
300 euros.
Ahí està la clau, vostés han baixat impostos a la gent que més té i han maquillat, amb este 1,7%, la resta.

Segons el Fons Monetari Internacional, a eixe que li fan tant de cas, la mitat del dèficit estructural de l'estat espanyol s'ha degut a la reducció d'impostos que ha anat ocorreguent durant estos anys.
Nosaltres diguem que això s'ha de revertir en un sistema just i progressiu.

I acabe.
Corregint també el frau fiscal i amb les propostes que fem de frenar el retard de l'edat de jubilació i afavorir els contractes de relleu, de lluitar contra les formes de treball no declarat i, per descomptat, d'abolir l'actual reforma laboral que ha generat molta desocupació més que en els anys anteriors.

Moltíssimes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Per a fixar la posició dels diferents grups parlamentaris, en primer lloc, té la paraula la representant del Grup Parlamentari Esquerra Unida il·lustre diputada Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Desde Esquerra Unida vamos a apoyar esta moción subsiguiente, señorías, porque, como venimos denunciando desde hace mucho tiempo, esta crisis es una crisis más inducida que sobrevenida, una crisis con una destrucción de empleo más que previsible y premeditada y que busca un nuevo marco de relaciones sociales y laborales más favorable a los intereses del gran capitán, más favorable a los intereses de las grandes multinacionales, de las grandes empresas.

Y por ello no es casual que empezara con una contrarreforma laboral abaratadora del despido que, como advertimos en su día, estaba concebida para eso, para precarizar el empleo, rebajar los salarios y fortalecer aun más la posición de fuerza de los propietarios de los medios de producción -es decir, de los grandes empresarios- ante el trabajador desprovisto de la protección y derechos que tantos siglos se tardaron en conquistar.

No es casual, por tanto, que sean ya más de setecientos veintisiete mil quinientos los valencianos y valencianas en paro y que en casi ciento veinte mil hogares no entre ningún tipo de ingreso.

Y mientras esta situación de emergencia social se produce en nuestro territorio, mientras el propio Síndic de Greuges denuncia que han convertido el estado social en un estado de beneficencia, mientras aumenta la pobreza exponencialmente, su respuesta es recortar el presupuesto que nos presentaron en 2013, recortar en las partidas sociales y educativas.
Después de cinco meses desde que se aprobara el presupuesto, volvemos a asistir, como han hecho en años anteriores, a un recorte, ahora de 27,6 millones de euros, faltando al respeto, como ya nos tienen acostumbrados, de las decisiones de esta cámara.
Por cierto, faltando al respeto de sus propias decisiones, porque los presupuestos insuficientes y antisociales que nos presentaron solo fueron aprobados por ustedes.

Y son ustedes mismos los que después reconocen que nos mintieron y que los querían aun más raquíticos en cuanto a los derechos fundamentales para la ciudadanía, porque reducen en las ayudas de transporte escolar, en la atención a la discapacidad, en la atención a la dependencia.
Mientras, paralelamente, conocemos por la prensa la reducción a la mitad del plan de empleo anunciado a bombo y platillo por el presidente Fabra.
Conocemos por la prensa que todavía tampoco se ha publicado, ni se espera, la orden de subvenciones para formación que esperamos desde hace ocho meses.

Miren, señorías, las medidas que se exigen al Consell en esta moción son las medidas básicas, fundamentales, que se deberían tomar para comenzar a cambiar nuestro modelo productivo hacia uno que se centre en la sostenibilidad, en la inversión en I+D+i, en la inversión industrial y en la generación de empleo de calidad, acompañado, por supuesto, de una dotación presupuestaria suficiente, algo que ya hemos visto que no tendremos.

Son todas estas las medidas urgentes que necesita la sociedad valenciana para empezar a respirar en este País Valencià que lo están convirtiendo en inhabitable para la gran mayoría social, para aquellos a los que castigan con sus políticas y directrices emanadas desde la troika y que buscan acabar con todo, para imponer su proyecto de sociedad, basado en el desmantelamiento del estado social que justifique la privatización de nuestros derechos y la consolidación de la beneficencia para quien no se los pueda pagar.

Porque sin una base real productiva, diversificada y con valor añadido, porque no olvidemos que el I+D+I está ferozmente recortado, no se generará un sector productivo competitivo de demanda externa.
Porque en el País Valencià, al igual que en todo el estado, se ha desmantelado y liquidado a los sectores productivos, se han centrado los esfuerzos en servicios de poco valor añadido y nos siguen endeudando con costes financieros inasumibles de inversiones ruinosas.

Desde Esquerra Unida no vamos a dejar de reclamar lo que es justo, tal y como hicimos desde el principio del secuestro de nuestra soberanía por la troika, porque es urgente derogar la reforma laboral, es urgente rebajar la edad de jubilación, es urgente derogar la reforma constitucional, es urgente huir de estas políticas suicidas que están llevando a la miseria a Portugal, a Grecia, a Italia o a Chipre.
Porque no se puede priorizar el pago de la deuda pública por encima de cualquier gasto social, porque significa tirar nuestro dinero a un agujero negro, que aniquila la economía productiva que es en la que hemos de invertir.
Y para ello necesitamos recaudar dinero.
Y eso se conseguiría con una reforma fiscal altamente progresiva, y no con esas reformas fiscales que perdonan a los defraudadores y a las grandes fortunas.

Para ello seguiremos peleando aquí y en la calle, porque no hay otra opción para la gran mayoría social.

Gracias.

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Ángel Luna González)

El senyor vicepresident segon:

Muchas gracias, señora López.

En nombre del Grupo Parlamentario Socialista, el señor Serra tiene la palabra.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyor president.

Des del Grup Parlamentari Socialista donarem recolzament a aquesta moció subsegüent.
Una moció en la qual en les reivindicacions que fa van moltes encaminades també al govern central, eixe govern central en el qual la matèria d'ocupació sembla que últimament no n'hi ha ministra, n'hi ha un hada madrina de los jóvenes.
Una hada madrina de los jóvenes que més bé, per a alguns podria ser la madrastra de Blancaneus amb una poma enverinada com ha sigut la reforma laboral.
(Aplaudiments) Esta seria la primera.

Però què passa?
Que és que no només tenim això.
Tenim un govern central i un govern autonòmic que actuen como la reina de corazones.
Per què?
Perquè apliquen la seua màxima, ¡que le corten la cabeza!
, que le corten la cabeza i retallen en tot; i retallen en ocupació, retallen en prestacions i retallen en subsidis.
Així és com actuen.

I mentre ací també assistim a debats en els quals sembla que els representants del Partit Popular, bé siga el president Fabra, bé siga el conseller, bé siga qualsevol dels diputats del Partit Popular, sembla que apliquen el compte de la lletera.
Per què?
Perquè vénen ací a explicar qüestions de les quals parlen de resultats, de beneficis, de tot allò positiu que tindran, però mesos, mesos i mesos abans que puguen aplicar-se i que puguem vore qualsevol tipus de resultat.
I aixina ho hem vist en els últims mesos, eh, aixina ho hem vist en el Pla d'ocupació jove, en la Llei d'emprenedors, en el Pla d'ocupació conjunta, en l'aprovació de la FP dual, en l'estratègia de política industrial, en l'I+D+I.
Tot això hem vingut, hem escoltat ací, tot el fabulós que podia ser, i semblava que ens duien al regne d'Oz, a la ciudad esmeralda, eixe lloc on totes les coses i tots els problemes tindrien solució, eixe lloc on realment sembla que fóra el final d'un camí, després de tots els obstacles que ens havien ficat.

Però bé, també mentre tot això passava, mentre tots eixos comptes poden anar desenvolupant-se, en aquesta cambra algú també ha adoptat el paper de protagonista de la faula de La rabosa i el corb, quedant-se amb tot allò és aliè i amb males arts fent-se amb allò que no li pertoca.
I ahí, i per culpa d'això, arribem a moments en els quals no tenim, ja no hi ha més, no hi ha més i s'ha de retallar.
I per què retallen en ocupació?
Per què quan en una comunitat continuen incrementant-se el nombre d'aturats sembla que no desperten d'eixe encanteri i continuen veient només la realitat tal i com ells volen veure-la.

Perquè és costós mantindre això, eh!
És costós no donar-se compte del drama que viu la societat valenciana.
Sembla que només responen a eixes qüestions paregudes, i sobretot quan tenen a veure amb allò que eren els tres porquets, no?
, intentar ficar-se davant la casa d'algú, i bufaré, bufaré i la casa rebentaré.
I això sembla que és el que fan sempre.
(Aplaudiments) Intenten oposar-se a qualsevol tipus de proposta que altres que no siga el Partit Popular proposen en aquesta cambra.
Però per què?
Quan alguna, quan alguna de les propostes puga ser robusta, com la millor casa dels porquets, i no aconseguir tombar-la, com fan sempre, en qualsevol tipus de moció o en qualsevol tipus de proposta de l'oposició, possiblement tindríem unes bones arrels en les quals construir i millorar aquesta situació.

Però miren, senyories, com a últim exemple d'aquest món, que no és el de Disney, lamentar que a data de hui, i possiblement tant el president Fabra, com el senyor Buch, com altres consellers i diputats del PP, sàpiguen perfectament que són els protagonistes d'aquell compte de Hans Christian Andersen, com era El traje nuevo del emperador.
Saben perfectament que no tenen els ropajes adequats, saben perfectament no estan utilitzant les millors teles per tal de poder desfilar i per tal de donar respostes als problemes.
Ho saben perfectament.
I, a pesar de saber que no estan seguint la senda correcta, continuen obstinats i continuen lluint-se, a pesar que realment vagen nus.

Eixa és la realitat.
I el món que vivim i la comunitat que vivim no és un món de contes, amb la qual cosa, quan hi ha propostes com hi ha hagut en aquesta cambra, bones, positives, haurien de tindre el recolzament.
Dóna igual de qui vinguen, però sembla que vostés l'únic que diuen: conte contat, conte acabat.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Muchas gracias, señor Serra.

En representación del Grupo Popular, la señora Sol tiene la palabra.

La senyora Sol Cortés:

Gracias.

Señorías, comenzaba mi última intervención en la cámara diciendo que es una prioridad del Consell la creación de empleo, como lo es del gobierno nacional.
Y que este oscuro panorama laboral solo se podía afrontar con acierto en las decisiones.

Insisto en que se están trabajando medidas que son esenciales en la creación de empleo.
Y en estos momentos necesitamos flexibilizar al máximo nuestras posturas.
Iniciativas como la formación profesional, el fomento de la economía.
Iniciativas como la formación profesional dual, banco de patentes, política industrial, delegaciones comerciales, turismo industrial, instituto de financiación empresarial, plan de empleo conjunto.

Señora Oltra, yo le aseguro que me he detenido en el examen de la moción, medida por medida, y la moción en si parece ser coherente, pero sí, con el modelo económico de su grupo.

En su moción no han delimitado iniciativas de mejora o una propuesta concreta sobre la modificación normativa de la política que tiene que llevar a cabo el Consell.
Ustedes desgranan un modelo económico, que es el del Grupo Compromís, en todas sus políticas sectoriales, comercio, energía, I+D+I.
Pero esto, esto es un programa de gobierno en toda regla, y para debatir sobre ese programa de gobierno en materia económica que ustedes propugnan, primero hay que ganar unas elecciones y luego recabar la confianza de esta cámara.

Así pues entenderá el motivo por el que mi grupo parlamentario va a votar en contra de la moción propuesta, y lo hacemos porque estamos plenamente de acuerdo con las políticas en materia de empleo, que está desarrollando el Consell, y porque algunas de las medidas que está llevando a cabo el gobierno valenciano y que está aplicando son las medidas que están detalladas en su moción, pero puestas demagógicamente al revés por ustedes.

Miren, se nos insta a dar traslado de la postura de las Cortes Valencianas en materia de competencia del estado.
Aquí es donde podemos comprobar que el modelo económico y los mensajes del Grupo Compromís basculan un poco entre la obviedad y la desorientación.
Obviedad porque, por ejemplo, demandar que se facilite el dinero destinado a las entidades financieras a que repercuta en el crédito destinado al tejido productivo y empresarial, esto es un aspecto que todos compartimos, y es que no da lugar a justificación.

O por ejemplo hablar de la lucha contra las formas de trabajo no declarado.
Ésta es otra cuestión sobre la cual el gobierno de la nación está trabajando.
Y está trabajando a través de la inspección de trabajo con un plan de actuaciones para aflorar las irregularidades y fraudes a la seguridad social.
Y yo creo que aquí ustedes se meten un poco en camisa de once varas, ya que veremos si cuando el ministerio correspondiente empiece de forma efectiva a fiscalizar estos puestos de trabajo en las personas que realmente lo realizan, siguen ustedes defendiéndolo y lo hacen con el mismo ímpetu.

¿Desorientación por qué?
Pues porque la hoja de ruta para salir de la crisis en la Comunidad Valenciana no puede ser una aquí, otra en España y otra en la Unión Europea, como si esto fuera el reino de jauja y la Comunidad Valenciana un territorio al margen de las reglas del juego que, queramos o no, nos vienen impuestas.

Ustedes piden un cambio de rumbo a la política económica.
Y ahora resulta que lo que antes era bueno, ahora es malo.
Si antes austeridad era todo un ejemplo de rigor y de buen gobierno, ahora es una amenaza, por no hablar de la palabra ésta moderna austericidio, que desde luego a mí me parece un poco deleznable.

Pero sostengo, sostengo y digo, que corrigiendo el déficit público hemos recuperado equilibrio presupuestario con medidas que se tenían que haber tomado hace años.

La reforma laboral no sólo era necesaria, sino que ha sido muy positiva y ha permitido ganar en competitividad y en flexibilidad, para no despedir a trabajadores.
Y todavía se esperan muchos más resultados en su evolución, porque necesitamos racionalizar, simplificar, profesionalizar y crecer.

Y respecto, por ejemplo, al retraso de la edad de jubilación y el contrato de relevo, pues mire, yo qué quiere que le diga.
La administración pública valenciana lo hace y lo viene aplicando desde hace mucho tiempo.
Siempre cuando se ha producido una situación de hecho para realizarlo.
Y siempre han tenido preferencia los parados de larga duración o personas que necesitaban cubrir tiempos determinados de cotización.

Señorías, no podemos aceptar la moción propuesta porque desde luego apoyamos todas las medidas y políticas activas de empleo que está desarrollando la conselleria.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Cotino Ferrer)

El senyor president:

 Gracias.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Diu vosté que van a votar en contra perquè la moció és coherent i és un programa de govern.
Bé, aleshores jo entenc que vostés una cosa coherent i que siga un programa de govern ho voten en contra, ho entenc en esta dialèctica que tenen vostés.
S'ho haurien de fer mirar, eh?

I a més diu vosté que, òbviament, recolzen la política activa d'ocupació que està fent el Consell.
Doncs facen-s'ho mirar també.
Perquè la política activa del Consell ens té en este moment en 727.
500 persones que no tenen treball al nostre país.
727.
500 persones que són objecte de burla per part del seu grup, però que òbviament haurien de ser una prioritat, i per a nosaltres ho són.
Per a vostés no.
I ahí la doctrina Andrea Fabra, ahí la doctrina «del billete de lotería» que, per cert, els números de loteria no tenen sis números, això també és una qüestió de cultura general.

Aleshores, ¿vostés on estan, on estan vostés, a banda dels embolics dels tribunals i tal?
Però ¿políticament, on estan?
Està molt clar amb qui estan.
Vostés estan defensant els interessos d'aquells que són els causants de la crisi.
Este és el tema.
Vostés estan seguint tapant a aquells que han creat la crisi i que són els que ara són més rics que abans, són els que ara ens estan imposant un model austericida, efectivament, que no és austeritat, senyora Sol.
Austeritat és el contrari del que fan vostés, el contrari del que fan vostés.
Retallar en despesa pública, com estan fent, no és austeritat, és una profunda injustícia social que condemna la gent que menys té a la misèria i fa més rics als que més tenen, que a més són els causants de la crisi.
Esta és l'estafa que vostés estan emparant amb les seues polítiques.

Clar que no van a votar a favor d'esta moció, perquè se'ls acaba el xollo a alguns.
Clar que no van a votar a favor que se revertisca la baixada sostinguda d'impostos que vostés han fet a les classes altes.
Porten des de 1993 baixant els impostos a les classes altes, i ahí estan les estadístiques.
Un 37%, un 37% des de l'any 1993 els han baixat a les rendes que cobren més de 300.
000 euros.
Sí, senyora, mire's les estadístiques.
Un 37%.
I a les rendes mitjanes assalariades, la mitjana de 22.
000 euros, se'ls ha abaixat un 1,7%.
Això vol dir que la pressió fiscal ha apujat 35 punts a les rendes assalariades.
Este país el sosté la gent treballadora, els xicotets empresaris, la gent que se guanya la vida honradament.
I este país el saquegen els oligarques, els de les grans plusvàlues, els de les grans cadenes, els de l'Ibex 35.

Això és la realitat, eixa és la realitat.
I vostés està molt clar amb qui estan, vostés està molt clar amb qui estan.
Vostés estan amb les capes altes, vostés estan amb els saquejadors, vostés estan amb els que no volen contribuir a sostindre este país amb els impostos.
Vostés estan amb aquells que se'n porten les empreses fora per a guanyar més diners ràpidament explotant a més gent, vostés estan amb els explotadors, amb els qui no contribuïxen, amb els insolidaris, amb els qui ara són més rics que abans, perquè les rendes cada vegada…, la bretxa entre les rendes més altes i les més baixes és més gran, perquè en els anys de suposada bonança econòmica eixa bretxa s'ha obert en compte de tancar-se.

Amb eixos estan vostés, representant els interessos d'una xicoteta capa de la població, d'eixe 1% de la població, o, com a màxim, el 10% de l població que està dalt.
I han abandonat les rendes assalariades, han abandonat la xicoteta i mitjana empresa i li fan la barra lliure a les grans, han abandonat el xicotet comerç, han abandonat a la seua sort a tota aquella gent que fa este país gran, a tota eixa gent que s'alça tots els matins, obri persiana o fitxa per anar a treballar i fer este país gran.
I estan amb aquells que estan afonant este país.

Però sap què?
La gent això ho està veient.
I, efectivament, açò és un programa de govern, senyora Sol.
És una gran veritat el que vosté ha dit.
El que hui presentem ací és un programa de govern.
I a més, és un programa coherent, i a més és un programa diametralment oposat a vostés.
I este és el programa que anem a sotmetre als ciutadans, i este és el programa que els guanyarà a vostés en les pròximes eleccions, perquè, no ho dubten, no se pot estar amb els de dalt i voler que li voten els de baix, no se pot estar amb els saquejadors i voler que li voten els damnificats.

Senyora Sol, som coherents, tenim programa de govern i ens anem a trobar.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Senyora Sol.

La senyora Sol Cortés:

Gracias, señor presidente.

Créame, señora Oltra, lo que tienen ustedes es una habilidad enorme para desembolsarse ventajas de las diversas opiniones o tendencias políticas opuestas, y por eso van del desastre nacional del PSOE al puñetazo encima de la mesa de Esquerra Unida y, mientras tanto, intentan ver, intentar captar votos a la desesperada.

Yo sí que le voy a detallar aspectos de la moción en materias que son competencia de La Generalitat.
Mire, por ejemplo, impulsar un plan valenciano de empleo está vigente con los agentes sociales, el que se subscribió…, el Pacto valenciano por el crecimiento y el empleo para el período 2009-2013.

Pero es que la participación de los agentes sociales es permanente en el consejo general del Servef, el consejo valenciano de la formación profesional y el consejo tripartito para la negociación colectiva.
Para dotar a la estrategia de política industrial de una partida presupuestaria específica, a esta estrategia no solo se asigna una partida presupuestaria, sino todo un conjunto de programas presupuestarios que están operativos desde el primer día.

Dar apoyo a la inversión en I+D+I.
En 2009, 2010 y 2011 se han concedido más de ciento cincuenta y cinco millones de euros a los institutos tecnológicos, que, efectivamente, faltan por pagar 35 millones de euros.
Y como siempre digo en esta materia, primero, pedir disculpas por los retrasos y luego pagar en cuanto haya liquidez y disponibilidad.

Pero es que, además, garantizar que los recursos públicos no se puedan destinar a la deslocalización de los procesos de las empresas valencianas hacia otros territorios.
Mire, la moción en este aspecto es que es absurda, porque si no, ¿cómo se puede entender la estrategia de facilitar suelo industrial gratuito para atraer empresas a la Comunidad Valenciana?

Defender el modelo de comercio de proximidad mediterráneo.
Bien, en este aspecto, la moción es innecesaria.
El gobierno valenciano es plenamente consciente de la necesidad de apoyar al pequeño y al mediano comercio no solo en términos económicos, sino también en términos sociales.
La Ley 3/2011, de comercio, de la Generalitat valenciana plasma este compromiso, y con carácter anual, las líneas presupuestarias de incentivos para realizar actuaciones de mejora del comercio en las zonas urbanas de alta densidad comercial están vigentes.
Aquí no hay una política de barra libre para la instalación de las grandes superficies.
Y la nueva ley de 2011 lo que hace es adaptarse a las exigencias de las directivas europeas, que quieras o no, están ahí para cumplirlas.

Y en cuanto a la política de limitación de los días de apertura de los comercios en festivos, esta es una competencia estatal.
Y en libertad horaria, precisamente nos encontramos entre las comunidades más restrictivas de España, y siempre con un respeto a la normativa básica estatal y atendiendo a las necesidades de la actividad turística.

Apostar por la formación, ¿qué quiere le diga?
Todas las políticas activas de empleo que desarrolla la conselleria giran en torno a la formación para el empleo.

Fomentar la creación de cooperativas.
En materia de cooperativas, yo no sé si sabe que hay una comisión conjunta entre la conselleria y el consejo valenciano de cooperativas y que se está trabajando en una nueva redacción para el decreto de composición y funcionamiento del consejo valenciano de cooperativismo, aparte de muchas iniciativas y programas.

Y dar apoyo a las personas emprendedoras cumpliendo con los compromisos de La Generalitat que actualmente adeuda, por supuesto que se va a continuar realizando.
Entre 2007 y 2012, más de ciento veinte millones de euros han destinado a ayudas a emprendedores.
Y de esta cantidad, se ha pagado ya el 67%.
Y desde enero de 2013 hasta ahora, que yo sepa y me consta, se sigue pagando.

En definitiva, las reformas estructurales del gobierno, la de estabilidad, la laboral y la financiera, no tienen precedente, desde luego, en España y van a permitir el crecimiento económico y la creación de empleo.
De hecho, las cifras del paro han comenzado a descender.
Y aquí pronto veremos los resultados, porque el Consell entero está adoptando medidas, unas para que tengan una efectividad inmediata, porque somos realmente conscientes de que hay que generar empleo, y por eso se está trabajando de forma intensa; y otras para que a medio y corto plazo marquen lo que es el camino de la recuperación económica.

Miren, hace falta emprender y hace falta estimular la creación de empresas, creer en la capacidad de la Comunidad Valenciana y no continuar trasladando, como muy bien ha dicho el presidente, una imagen negativa de la comunidad como la que ustedes realizan.
Y mediten, porque puede que un cambio de su grupo en este sentido sea muy positivo para el crecimiento y el desarrollo de esta comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabat el debat, anem a passar a la votació del sext punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
39 vots sí, 45 vots no.

Moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre les polítiques del Consell destinades a solucionar les necessitats de finançament de la Generalitat valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 55.
415, BOC número 158)

El senyor president:

Sext punt de l'ordre del dia: moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre les polítiques del Consell destinades a solucionar les necessitats de finançament de la Generalitat valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Per a la presentació i defensa de la moció, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Bé.
En primer lloc, vullc agrair el gest de la consellera Catalá i del conseller Buch, que s'han quedat a escoltar el debat sobre una moció referent a ocupació.
Per la mateixa raó, m'haguera agradat que el senyor Moragues es quedara també a escoltar el debat sobre finançament, perquè és un tema ben important, però sembla que no ha segut possible.

Miren, senyories, vaig a avançar-me el titular d'este debat -i m'agradaria equivocar-me, ¿eh?
, molt, m'agradaria molt equivocar-me-, però el titular serà que el PP torna a votar en contra del finançament valencià, com en tantes altres ocasions.
Després d'haver fet victimisme davant Zapatero, des que va entrar el senyor Mariano Rajoy a la Moncloa, el que hem vist és agenollament.

El PP va a votar en contra del finançament valencià a una proposta d'Esquerra Unida el 26 de setembre de l'any passat, en el debat de política general; va tornar a votar en contra a una proposició no de llei d'Esquerra Unida el 7 de març d'enguany.
El PP ha votat en contra de propostes per a canviar el model de finançament i acabar amb la injustícia que patix el País Valencià també al Congrés dels Diputats, per exemple, a una proposta del PSPV el 26 de juny de 2012 i a una proposta recent, en el debat sobre l'estat de la nació, del Grup d'Esquerra Unida el 26 de febrer de 2013.

El PP no para de votar en contra del finançament valencià.
Allí on toca, a les institucions, el PP no està per canviar el model de finançament amb els fets, està amb les paraules allí on no toca: en les reunions internes, davant Ignacio González, en una escola d'estiu.
.
.

Però també van decaure dos punts de l'ordre del dia de les sessions del Congrés, la proposició de llei d'estes Corts per a modificar la Llei orgànica de finançament de les comunitats autònomes i la proposició de llei d'estes Corts per a modificar l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana.

És a dir, dos iniciatives legislatives que va prendre el Partit Popular en l'època de Zapatero, contra Zapatero, contra el Govern d'Espanya, se suposava que per a exigir el que li toca al País Valencià, que en el moment en què ha entrat Rajoy han decaigut de l'ordre del dia.
No sabem si es tornaran a plantejar pròximament, no sabem si el PP vol defensar eixes propostes que va aprovar en solitari fins i tot alguna d'elles.

Miren, senyories, sobre el tema del finançament, ja hi ha un consens en la identificació del problema.
Hi han estudis de sobra i som tots i totes conscients del que això suposa per al País Valencià.
Crec, i estic convençut, que també hi ha consens en la convicció que és necessari un front comú polític i social, que enfront d'altres interessos que es donen en altres comunitats autònomes, enfront del govern central, insensible -i està demostrant-ho- amb la realitat de discriminació cap al País Valencià, cal que tots els grups parlamentaris, cal que tots els grups socials estiguen units.

I per això, hem tingut dos fites històriques.
La primera es va produir el 9 de maig de 2012, ara fa poc més d'un any, en estes Corts.
Vam aprovar tots els grups parlamentaris per consens, en una votació en què ahí es va reflectir que només hi havien puntets verds, una proposta de resolució que el Consell està incomplint de manera flagrant.
Una proposta de resolució que exigia l'elaboració d'una nova proposta, l'exigència al govern de gestions immediates per a canviar el model de finançament i l'exigència al govern de la compensació del deute històric.

Això és el que dia una proposició no de llei que es va convertir en resolució.
De fet, nosaltres hem presentat una petició de compareixença del Consell perquè done compte de què ha fet per a complir-la.
Ja sabem que res de res, però volem que ho diga.

I, després, l'altra fita va ser la creació de la comissió d'experts sobre finançament autonòmic nomenada per estes Corts.
Es va plantejar una possibilitat que tots els grups parlamentaris van entendre que era positiva, i era despolititzar o, millor dit, polititzar en un sentit de consens, és a dir, implicar experts, catedràtics d'economia, persones que han treballat durant molts anys en l'estudi sobre el model de finançament, valencians i valencianes, a proposta dels diversos grups polítics per a tractar de buscar eixe consens tècnic que després donara peu al consens polític.

Doncs, bé, eixa comissió, que ve treballant des de l'anterior legislatura, que va ser un primer informe sobre el funcionament de l'actual model i que ha treballat intensament en l'elaboració d'una proposta tècnica per a un nou model, resulta que ja ha conclòs els treballs, ha presentat una proposta al conseller.
.
.
Hem conegut la notícia per la premsa, però encara no tenim l'informe.
És una comissió nomenada per estes Corts que li ha presentat l'informe al conseller.
.
.
, ¿i el conseller què fa amb l'informe?
Perquè la comissió és de Les Corts, és una comissionada de Les Corts, l'informe s'hauria de presentar a Les Corts, i a través de Les Corts a tota la societat valenciana.
Se diu que s'estan fent els últims retocs.
Molt bé, que es facen els últims retocs, però que no s'oculte més temps l'informe, perquè és una qüestió de necessitat.

Però, clar, quan això ja estava a punt de passar, quan estava a punt d'evidenciar-se que ja hi havien bases tècniques per a l'exigència d'un nou model i que el que calia era voluntat política, i ahí sembla que no n'hi ha, arriba ací el president Fabra i se li acudix en una sessió de control dir que li va a encomanar l'elaboració d'una proposta a la comissió d'economia dels premis Jaume I.
.
.
Xut a seguir, un intent de desviar l'atenció, una estratègia de dilació, de fer-se el desentés, i voldríem saber què han fet els premis Jaume I, eixos venerables octogenaris, molts d'ells vinculats a la FAES, a la fundació de José María Aznar, que, per cert, va ser qui va posar en marxa el pitjor dels models que hem patit, ¿què han fet?
Ho hem preguntat i no ens han sabut respondre, el conseller no ens ha sabut respondre.

Però, mentrestant, el temps passa i el canvi de model no es produïx, no s'ha produït en 2013, que és quan es va dir que es volia per part del senyor Ciscar.
Encara estaríem a temps per a 2014, però hem de començar a actuar ja i per això presentem esta moció,.
L'avantprojecte de pressupostos generals de l'estat comença a elaborar-se en juny, i si no es canvia ahí del model de finançament, no es canviarà en 2014.
Ara el govern central, govern del Partit Popular, que cal recordar-ho, diu que començarà a parlar-ne ¡en 2015!
.
.
.
No que canviarà el model en 2015, sinó que en 2015 se començarà a parlar del canvi de model.
.
.

Miren, senyories, el problema és greu.
Si ja l'hem reconegut, el que hem de fer és enfrontar-lo, tots i totes amb la seua responsabilitat.
El Consell és qui més responsabilitat té, però estes Corts també, per això haurien d'aprovar esta moció hui.
Esquerra Unida proposa, primer, fer pública en un termini breu la proposta de la comissió d'experts sobre el nou model de finançament autonòmic, que ja està sobre la taula del conseller, i que s'està a punt d'ultimar; en segon lloc, negociar, consensuar amb tots els grups parlamentaris, a partir d'eixa proposta tècnica, que jo crec que és una bona base, una proposta de reforma del model de finançament que tinga recolzament polític i que siga aprovada per estes Corts en este període de sessions.
.
.
Insistixc: ¡en estes Corts i en este període de sessions!
Que no siga una proposta del Consell del Partit Popular, que siga una proposta de Les Corts de tots els valencians i valencianes.
I, a més, en este període de sessions, perquè, si no, no arribem a temps per al 2014.

En tercer i quart lloc, demanem el que ja demanava la resolució del 9 de maig del 2012, exigir al Govern d'Espanya.
.
.
, això sí, diguem en totes les instàncies, perquè no és exigir-li al Govern d'Espanya des d'ací ni des d'una reunió del Partit Popular de la Comunitat Valenciana en no se sap on, no, no, en totes les instàncies parlamentàries, en el Congrés dels Diputats i en el Senat, ¡que voten vostés en el congrés això!
, exigir-ho també en totes les instàncies de cooperació entre administracions, Consell de Política Fiscal i Financera i conferència de presidents: primer, el canvi de model de finançament amb efectes 1 de gener del 2014; i segon, la quantificació, reconeiximent i compensació del deute per a acabar amb la discriminació històrica del País Valencià també amb efectes del 2014.

Evidentment, serà difícil que ens compensen tot el deute en l'exercici 2014, però que comence a fer-se, que se quantifique, se reconega i se comence a compensar.

Per últim, perquè creiem que, al final, la responsabilitat de la desfiscalització, de la falta d'ingressos, de la crisi financera de la Generalitat valenciana, no és exclusiva, encara que sí principal, del model de finançament, demanem que s'eliminen en els pressupostos de La Generalitat de 2014 aquelles bonificacions fiscals que operen sobre impostos progressius que beneficien els contribuents amb major capacitat econòmica.
Perquè no és possible que estigam reconeguent que no tenim diners suficients per a fer polítiques contra la crisi, per a fer polítiques per a defensar els serveis públics, per a fer polítiques de reactivació econòmica, i mentrestant estigam perdonant l'impost de successions i donacions a persones que haurien de pagar-lo.

Es tracta, per tant, d'exigir al Consell per a després exigir al govern central.
El problema ací és que el grup majoritari de la cambra ha decidit no exigir-li al govern central ni exigir-li al Consell.
(Remors) Ara té l'oportunitat de rectificar la meua profecia, la meua previsió.
Jo he dit que votaran en contra, una vegada més, del finançament valencià.
Espere el torn d'intervenció del Grup Popular per saber si m'he equivocat i celebrar-ho.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Per a fixar posició els diferents grups parlamentaris, en primer lloc el Grup Parlamentari Compromís.
Té la paraula la il·lustre diputada Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Blanco, el Grup Parlamentari Compromís va a votar que sí a aquesta moció.
I, de totes formes, jo crec que després d'escoltar avui el senyor Bellver i el senyor Fabra parlar sobre este tema, no deuríem dubtar que el Grup Parlamentari Popular està a favor, efectivament, d'utilitzar totes les ferramentes possibles des d'estes Corts per a, d'alguna manera, imposar el criteri just que el canvi de revisió del sistema de finançament és una prioritat sense cap tipus de dubte, no solament per al govern popular, sinó per a tota la societat valenciana, que, de fet, en açò hi ha un pacte molt més enllà del pacte polític, sinó hi ha un pacte de tota la societat, del conjunt de la societat valenciana.

Així que no tire la tovalla tan prompte, perquè segur que no van a sorprendre'l, n'estic convençuda, molt convençuda que no van a sorprendre'l, que van a eixir aquí, que, efectivament, van a votar que sí, a publicar la proposta de la comissió d'experts, un cosa, doncs, bé, que no crec que vaja aliada a la manca de transparència del Consell, que no la té.
.
.
És a dir, tots els informes que encarrega, els publica, i això de tindre d'anar a la justícia per a que mos donen els papers, és una cosa, doncs, que acostumem a fer l'oposició, però.
.
.
, però que no hi ha darrere res, el Consell no amaga les publicacions ni els informes que fan i que encarreguen en la comissió.

Tampoc entenc jo que vaja a dir-se que no que en un mes se faça una proposta aquí, en estes Corts de la reforma del sistema de finançament per a arribar a una consens de tots els grups, i que siga eixa proposta la que pilote respecte a les reivindicacions que tindrem de fer en Madrid, perquè, home, alguna proposta haurem de fer, i el consens, bé, és també aliat del govern de Fabra, ja sap vosté que.
.
.
, que és una cosa que proclama a viento.
.
.
, vaja, més clar que l'aigua, ¿no?

«Exigir al Govern d'Espanya l'obertura immediata d'un procés de revisió del model de finançament i que eixa entrada en vigor siga per a l'1 de gener del 2014.
» Doncs, tampoc se diu res que no siga nou, ¿no?
, perquè el president Fabra diu que, efectivament, se va a exigir esta revisió immediata del sistema de finançament.
Malgrat que resulta curiós, ¿no?
, perquè el senyor Moragues parlava que en un moment donat, doncs, a la millor se deuria reclamar que se mos donaren els diners amb caràcter retroactiu.
Jo li vaig preguntar: ¿és que vosté no confia que l'1 de gener del 2014 tingam el sistema de finançament revisat?
I no me va concretar.
Després va vindre el senyor Beteta i va tirar un gerro d'aigua freda al govern valencià, però crec que nosaltres hem d'exigir, efectivament, l'obertura immediata d'este procés, i votar-hi en contra, doncs, és una cosa que no serà el que passe avui ací, sinó que serà de forma unànime aquesta reivindicació.

«Exigir al Govern d'Espanya l'obertura immediata del procés de negociació sobre el deute històric.
» També, ¿no?
, perquè, de fet, en tots estos anys que porta el PP fent bandera de la revisió del sistema de finançament, s'havien oblidat per complet del deute històric, però en els últims temps és una cosa que han introduït, ¿no?
, i que postil·la esta reivindicació, de sobte han descobert que tenim un deute històric, que tenen un deute històric, el govern central respecte a la Comunitat Valenciana, i ara el volen.
Alguns podrien pensar que és perquè estan desesperats, completament desesperats, ¡perquè no tenen ni un duro!
, ¿no?
, però altres pensem que és perquè s'han adonat que és justícia, ¿no?
, és el que mos toca per justícia, ¿no?
Volem creure açò, ¿no?

I eliminar als pressupostos de La Generalitat de 2014 les bonificacions fiscals que beneficien els contribuents amb major capacitat econòmica, doncs, tampoc deuria ser una cosa que no ens fera arribar a un acord unànime avui en esta moció.
Excepte que resulte que el Partit Popular vullga dir clar i ras i que les bonificacions fiscals que afecten les rendes altes, doncs, és una senya d'identitat del Partit Popular.
Però jo crec que no, ¿veritat?
, perquè quan u puja impostos com l'IVA, que, efectivament, està penalitzant el conjunt de la societat, doncs, pujar impostos però alhora estar fent bonificacions fiscals a les rendes altes, ¿veritat que no quadra?
I com que el govern valencià no és una govern que es caracteritze per tindre estes contradiccions, doncs, també votarà a favor d'este punt en la moció que presente.

I el cas és que, al final de tot, i que açò eixirà de forma unànime i que, efectivament, tots reivindicarem este canvi de model, açò, sincerament, qui se crega que aconseguint que ixca endavant esta moció i, fins i tot, per fi la revisió del model de finançament va a acabar amb els problemes que tenim en la nostra comunitat, està equivocant-se, i està, efectivament, tragant-se la bola que ens està venent el Partit Popular.

La situació que tenim ací, del País Valencià, no és únicament responsabilitat de tindre un sistema de finançament injust, és per tindre un govern injust, incapaç, poc responsable i amb molt poca vergonya.
Eixe és el nostre.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pregue finalitze, senyoria.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
màxim problema.
I sobre açò, doncs, no ho aconseguirem votant en esta moció, però.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
segurament ho aconseguirem fent-los botar en 2015.

Res més i gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Mollà.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, il·lustre diputat Julián López, té la paraula.

El senyor López Milla:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras, señores diputados, el Grupo Socialista no puede más que votar a favor de esta moción, porque, como ya se ha dicho aquí, plantea algo tan razonable como demandar al gobierno valenciano que haga público de una vez ese informe de la comisión de expertos sobre financiación autonómica y que busque el consenso de todos los grupos parlamentarios para presentar a esta cámara una propuesta de reforma del modelo actual a partir de ese informe.

Como tuve oportunidad de decirle al conseller de hacienda la pasada semana, el Grupo Socialista no entiende por qué el gobierno valenciano se ha apropiado de una comisión que se constituyó en esta cámara por acuerdo de todos los grupos políticos, y lo que hace es ponerle él objetivos, ponerle él condiciones y ponerle el gobierno valenciano y no estas Cortes una supervisión de su labor, olvidando, como olvida tantas veces, el gobierno valenciano que esta comisión no le pertenece.

Es más, ha citado el señor Blanco una propuesta de resolución que se aprobó por unanimidad en mayo de 2012.
Ha habido otras propuestas de resolución aprobadas por unanimidad sobre financiación autonómica en esta cámara.
Por ejemplo, el 28 de septiembre de 2010, se decía que había que buscar el mayor consenso político y social respecto a la propuesta de reforma del modelo.
Incluso anteriormente, el 26 de mayo de 2010 se aprobó otra resolución, también por unanimidad, en la que se decía, textualmente, que el informe de la comisión de expertos se tenía que presentar en la comisión de economía para su estudio y que su presentación abriría un turno de comparecencias de representantes de la sociedad civil con el fin de alcanzar el mayor consenso político y social.
Pues, bien, ni con el primer informe de esta comisión, ni parece que ahora vaya a ocurrir esto con el segundo.

Por tanto, desde mi grupo queremos insistir en la necesidad de que este informe se haga público y que constituya el punto de partida para la presentación de una propuesta de reforma del modelo actual, ya que la situación en que se encuentra la administración autonómica no admite más dilaciones.

Por esta misma razón, señorías, defendemos también la inmediata apertura del proceso de análisis y reforma del modelo por parte del Gobierno de España.
No podemos admitir, no podemos admitir, que el número dos del Ministerio de Hacienda venga a Valencia como vino hace unos días y que sea precisamente aquí donde anuncie que la reforma del modelo se pospone hasta bien entrado 2015, como poco, hasta el mes de julio, que será cuando se publique la liquidación del modelo de financiación del año 2013.

Hago notar a sus señorías que con estos plazos lo que está haciendo el Gobierno de España es enviar este asunto a la siguiente legislatura, es decir, al período que trascurra tras las próximas elecciones autonómicas.
Es más, con estos plazos, lo más probable es que la pelota se coloque también en el tejado de la mayoría que se pueda articular articular en las Cortes Generales para las próximas elecciones legislativas, pues si no se va a iniciar el proceso hasta julio de 2015, como dijo el número dos del Ministerio de Hacienda, no será posible tramitar la reforma antes de la disolución de las cámaras, que se tendrá que producir a finales de septiembre, para poder celebrar las elecciones en noviembre de 2015, todo ello suponiendo, por supuesto, que al señor Rajoy no se le ocurra anticipar las elecciones generales.

¿Qué es lo máximo que propone ahora el Gobierno de España?
Pues una posible aplicación retroactiva del nuevo modelo, que no asegura, por supuesto, y que en cualquier caso quedaría también en manos de la mayoría parlamentaria que aprobase la norma tras las próximas elecciones generales, pues salvo que alguien demuestre lo contrario no es posible dar carácter retroactivo a una norma antes de aprobarla, ¿verdad?

Por eso, frente a la postura del Consell, que mi grupo considera sumisa y acomodaticia, entendemos que el proceso se tiene que abrir ya, se tiene que abrir cuanto antes y que debe incluir tanto el reconocimiento de la deuda histórica y el establecimiento de algún mecanismo para irla compensando en la medida en que quepa dentro de las posibilidades.
Una cuestión esta, la de la deuda histórica, en la que el Consell ha virado radicalmente, pasando de defender el reconocimiento de la deuda histórica como cuestión prioritaria, previa siempre y en cualquier caso a los recortes en el gasto -esto es lo que decía la portavoz del gobierno valenciano en agosto de 2011- a situar el reconocimiento de la deuda histórica en el último lugar del orden de prioridades, como dijo aquí el conseller de hacienda la semana pasada.

Y, por último, mi grupo quiere también respaldar la propuesta de acrecentar la progresividad del conjunto de instrumentos fiscales de los que dispone el gobierno valenciano, si acaso con el matiz de que mi grupo entiende que ese aumento de la progresividad no debe limitarse únicamente a la revisión de los beneficios fiscales.
De hecho, alguno de esos beneficios, por ejemplo los que se aplican en el IRPF, están sujetos a unos requisitos tan estrictos que apenas hay contribuyentes que se benefician de ellos.
Lo que mi grupo considera es que es el conjunto del sistema tributario valenciano el que debería contar con una mayor progresividad establecida a partir de una mejor valoración de la capacidad económica de los contribuyentes.

Nada más y gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor López.

A continuació té la paraula la representat del Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputada María Fernanda Vidal.

La senyora Vidal Causanilles:

Gracias, señor presidente.

Señor Blanco, mire, le recuerdo que esto es una moción y es una censura al gobierno.
Si hubiera sido una PNL podríamos haber llegado a acuerdos con enmiendas, o sea que en el fondo podíamos llegar a acuerdos, pero la forma elegida no es la adecuada.
Además, no conozco precedentes en ningún parlamento que se vote a favor de una moción.
Por tanto, es un mal evidente, porque está claro que les vamos a votar en contra.

En cuanto al titular, yo le voy a dar otro que creo que es mucho más realista.
El titular que yo le doy es que el presidente de la Generalitat valenciana, Alberto Fabra, será el que consiga el cambio del sistema financiero que beneficie a nuestra comunidad.
Tengo claro que usted esta mañana no ha escuchado al presidente o a lo mejor se ha salido, porque cuando no le gusta, desde luego, se sale.
Esa es la democracia que ustedes practican, será también fruto de educación LOGSE.

Bueno, pues centrándonos en lo que usted plantea en la moción, le digo que sobre la comisión de expertos, este organismo, desde luego, trabaja en la elaboración de un informe sobre un nuevo modelo de financiación autonómica, aunque el documento final no está terminado, porque falta por realizar unas simulaciones para poder concluirlo.
Los miembros de este organismo esperan poder presentarlo ante la conselleria de hacienda, primero, y en Les Corts después, que va a ser en breve tiempo.

También aclaro, por lo que hoy se ha dicho en esta tribuna, que aquí se instó al gobierno a crear esa comisión.
Por eso al césar lo que es del césar.
Esa comisión no es nuestra, se les dijo desde aquí que la constituyeran en el gobierno y que después vinieran a darnos las explicaciones oportunas.

La propuesta de la comisión de expertos, desde luego, gira entorno a un modelo de financiación autonómica que establezca un mecanismo que garantice la estabilidad financiera.
Así lo aseguró el pasado jueves en sede parlamentaria el conseller de hacienda, Juan Carlos Moragues, donde dijo que ese documento, ese informe, tenía que ser un documento técnico, riguroso, científico y estudiado que defina el diseño de un nuevo modelo de financiación autonómica y no un trabajo de carácter reivindicativo.
Lo que se persigue no es reivindicar, es diseñar un nuevo sistema de financiación que sea bueno para la Comunidad Valenciana, pero también bueno para todas la comunidades autónomas y que sea aceptado por el estado.

La comisión de expertos tiene que ser una comisión que parta de una idea, que es el consenso.
Con ese fin se están redactando diferentes documentos de trabajo.
Por mal camino vamos si lo que queremos es politizar lo que es la comisión de expertos y el informe con filtraciones intencionadas.
Esta no es la mejor manera para llegar a consensos y acuerdos.

En cuanto al tercer y cuarto punto de su moción he de decirle que el conseller ha dado todo tipo de explicaciones el pasado 8 y 15 de mayo, pero veo que no tienen bastantes, así que reitero no solo lo que dijo el conseller sino también recuerdo que la comisión mantenida con el secretario de estado de administraciones públicas, el señor Beteta, manifestó de forma clara hacia dónde vamos.

El propio secretario de estado dijo: Uno, hay que romper el status quo del sistema de financiación actual.
Dos, el sistema de financiación actual diseñado y puesto en marcha por el gobierno del PSOE en el año 2009 es muy malo y tremendamente injusto con la Comunidad Valenciana.
Tres, cuando se diseñe y se apruebe ese nuevo modelo de financiación se les dará efecto retroactivo.
Cuatro, aludió a la creación de un grupo de trabajo en el seno del Consejo de Política Fiscal y Financiera que se va a convocar este año para evaluar el actual modelo y diseñar uno nuevo y ahí es donde llevaremos los deberes hechos con lo que queremos para nuestra comunidad.

Y destacó que controlar el déficit público no es un objetivo, es una necesidad.
No podemos gastar más de lo que ingresamos, porque provoca deuda pública, gastos financieros y efectos nocivos.
No es un déficit a la carta, defendemos un déficit adaptado a la idiosincrasia de la Comunidad Valenciana, a nuestra estructura de gastos e ingresos y sobre todo a nuestra infrafinanciación que merma nuestra capacidad de reducción del déficit público.

Como ha señalado el presidente Alberto Fabra, un déficit asimétrico, y se basa en unos criterios objetivos que son: infrafinanciación histórica, que ha mermado nuestra capacidad de generar ingresos y ha generado déficits acumulados a lo largo de los años.
A mí me gustaría, desde luego, que hubieran planteado aquí que nos reconozcan la deuda histórica como han hecho en Andalucía por dos veces y han obtenido el apoyo de todas las fuerzas políticas.
Y que desde luego, también, que su grupo, que tiene representantes en el Senado y en el Congreso, también lo reivindiquen.

Como infrafinanciación también tenemos a consecuencia de eso una deuda que a su vez ha provocado un gasto financiero que merma la capacidad para reducir el déficit público.
Desde luego, nosotros exigimos que cada vez más llevemos algo conjuntamente y que gracias a ese estudio de la comisión de expertos podamos todos juntos reivindicar lo que nos toca a esta comunidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Vidal.

Per a rèplica, senyor Blanco té la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Mire, senyora Vidal, diu que no poden votar perquè és una moció, però quan era una PNL tampoc podien votar-la.
El 7 de març, fa poc més de dos mesos, presentàrem una proposició no de llei en el mateix sentit i tampoc pogueren votar-la.
No poden votar res.
Segurament allò del 9 de maig va ser un accident per a vostés, però no ho han complit, perquè l'única vegada que votaren a favor d'una proposició no de llei, després el seu Consell no ha complit amb el que les Corts Valencianes van manar-li.

Per cert, també li van manar crear la comissió d'experts i van proposar cada grup parlamentari el seu representant.
Per tant, és una comissió d'experts nomenats per Les Corts.
I esperem que eixe informe, que vosté ja sembla que coneix, puguen conéixer-lo prompte tots els representants d'esta cambra, tots els mitjans de comunicació i, a través d'ells, tota la ciutadania, perquè és molt important.

I entenem que l'informe serà una proposta tècnica, però no sé per què s'entesten vostés en dir que no té caràcter reivindicatiu.
Anem a vore, si l'informe diu que hi ha una discriminació històrica pel model de finançament, que se quantifica amb més de tretze mil milions d'euros, i l'informe planteja que això siga assumit per l'estat serà una reivindicació que haurem de fer tots i totes, ¿no?
No aniran els catedràtics a la millor amb la pancarta, ni a Madrid a reunir-se amb el ministre Montoro, però sí que estan dient-nos el que hem de reivindicar.

No sé per què estan vostés tan entestats en que no siga reivindicatiu, perquè vostés no són reivindicatius.
I com vostés han deixat de ser reivindicatius, abans sí, amb Zapatero sí, però amb Rajoy no, ens volen fer creure que l'informe no té caràcter reivindicatiu.
Però quines coses, de veres, quines coses que un conseller d'hisenda de la Generalitat valenciana, que reconeix que el 75% del problema de la falta d'ingressos és fruit del model de finançament, després no vullga tindre caràcter reivindicatiu.
Quines coses.

Mire, se m'ha traspaperat el full, però vaig a intentar repetir-li les paraules que jo crec literals del senyor José Manuel Vela en novembre de 2012, quan presentava el projecte de pressupostos per a enguany.
Va dir: «Este modelo de financiación no lo podemos aguantar ni un año más, no lo vamos a tolerar.
» El conseller -va haver de dimitir per altres motius- d'hisenda va dir que no es podia aguantar un any més; és a dir, que no podíem aguantar uns pressupostos per a 2014 amb el mateix model de finançament.

Però vosté ve ací a dir-nos que ens tranquil·litzem, perquè Beteta ha manifestat de forma clara cap a on anem.
Ja, però és que no ens ha dit quan arribarem.
És que eixe és el problema.
Que pot ser sàpiga cap on anem, però no quan arribarem.
I a la millor no arribem, a este pas no arribem.
Perquè si el que planteja és que a partir de 2015 se començarà a parlar, ja em dirà vosté quins efectes retroactius va a tindre el model quan s'acorde, si s'acorda.

Jo crec que eixa comprensió que vostés manifesten ara sobre el tema del deute històric, sobre el moment de negociar el canvi de model de finançament, no la tenien amb Zapatero.
Caldria de veres fer un exercici… Jo si estiguera fent una tesi en estos moments em dedicaria a recopilar els diaris de sessions de l'època en que governava Zapatero i els diaris de sessions de l'època en què governa Mariano Rajoy per vore com ha canviat el seu discurs.
Segurament les mateixes persones, els mateixos diputats i diputades que deien que era inassumible, que no podíem aguantar ni un minut més, no un any, ni un dia, un minut més amb el model de finançament del senyor Zapatero, ara sí que poden aguantar amb el model de finançament del senyor Rajoy, perquè és el mateix model de finançament, el de Zapatero i el de Rajoy és el mateix.

El senyor Zapatero va fer una reforma, insuficient, i és responsable d'esta, però el senyor Rajoy, mentre no faça una altra reforma, també és responsable del mateix model de finançament.
Zapatero i Rajoy a estos efectes, el mateix.
Ara, que tal vegada vosté siga de José María Aznar, com ara hi ha dos bàndols, ¿no?
estan els marianistes i els aznarians.
Si vosté és de la banda de José María Aznar pitjor encara, perquè el model de José Maria Aznar del any 2002 encara era molt pitjor per al País Valencià i així ho diuen tots els informes incloent el de la comissió d'experts.

Per tant, no traguen vostés pit perquè han quedat en ridícul.
Després d'estar amb la cançoneta del victimisme contra Zapatero tants anys, ara resulta que tot és compressió, no voler tindre caràcter reivindicatiu i esperar, perquè ja sabem cap on anem.
A este pas se n'anem a un lloc que queda molt lleig dir-lo.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Vidal.

La senyora Vidal Causanilles:

No he dicho que renunciemos a reclamar la deuda histórica.
Desde luego, lo que estamos reivindicando es todos juntos pedirla, incluso creo que no me ha escuchado.
He dicho que en alguna otra comunidad autónoma, donde ustedes cogobiernan, se ha pedido por dos veces y por la mayoría de todos los grupos parlamentarios.
Ahí fueron responsables mi grupo parlamentario, allí los andaluces que apoyaron eso.
Y usted tendrá, desde luego, la oportunidad de definirse cuando se conozca ese informe que aún no ha llegado aquí.

Desde luego, le digo que la infrafinanciación en esta comunidad coincide con todas las comunidades que estamos en el mediterráneo, Cataluña, la Comunidad Valenciana, Murcia, Andalucía y Baleares, porque el sistema de financiación del año 2009 del PSOE, yo lo siento mucho, estaba el PSOE, asumía que todo el arco mediterráneo, que es una economía muy dinámica, iba a tener unos ingresos propios o cedidos muy superiores a los que están dando.
En el caso de la comunidad desde el año 2007 se han reducido en dos mil millones de euros los ingresos propios.
Y si no hay una aportación mayor del estado, difícilmente podremos competir en igualdad de condiciones con el resto de comunidades.

Necesitamos seguir haciendo el camino y reduciendo el déficit, pero adecuando ese objetivo a las condiciones actuales.

Otras regiones españolas, con la aportación que tiene la Comunidad Valenciana per cápita, habrían acabado 2012 con cifras de déficit superiores al 3,45.
Por ejemplo, Extremadura habría registrado un déficit del 4,38; Cantabria, el 4,95 y, Galicia, el 3,96.
La Comunidad Valenciana, con la misma financiación estatal que recibe Cataluña, habría cumplido; con la de Extremadura se hubiera quedado en el 0,6 de déficit, y con la de Cantabria hubiera tenido superávit.

Esa fotografía queda, desde luego, distorsionada.
Porque la aportación del estado hace que algunas comunidades puedan cumplir o no.

Aun así, les enseño un mapa de cumplimiento del déficit de enero a marzo, donde el verde es las comunidades que han tenido superávit.
Aquí se demuestra el trabajo del Consell por conseguir un superávit en la comunidad.
Está en verde porque yo considero que, desde luego, es la esperanza y es la esperanza de esta comunidad.

Pero, no contentos con ello, desde luego, se está reivindicando y se está reivindicando por parte del presidente de La Generalitat, como esta mañana ha demostrado aquí, que queremos una financiación adecuada a la comunidad.
Desde luego, se va a reivindicar en tiempo y forma eso.
Y yo espero que ustedes, todos los grupos parlamentarios, estén al lado del gobierno y todo ese esfuerzo que está haciendo por poner a la comunidad en el mapa en color verde, como está siendo desde enero hasta marzo del presente año.

Desde luego, he encontrado una cita de Churchill que viene al tema.
Churchill recurría a la ironía para explicar su política y, desde luego, tenía ideas muy claras en relación a la superioridad del liberalismo económico sobre el intervencionismo.
Y decía: «Mientras el vicio del capitalismo consiste en repartir la riqueza, la virtud del socialismo consiste en repartir la pobreza.
»

Eso es todo.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabat el debat del sèptim punt de l'ordre del dia, anem a passar a la seua votació.
Comença la votació.
41 vots, sí; 44 vots, no.

Proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre la destinació atorgada als diners corresponents als préstecs concedits pel Banc Europeu d'Inversions als projectes València Centres Escolars II-1 i II-2 i els motius pels quals s'ha produït el retard en l'execució dels projectes finançats que fa que la consecució del programa Creaescola es trobe actualment en situació de risc, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 51.
544, BOC número 151)

El senyor president:

Octau punt de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió d'investigació sobre les destinacions atorgades dels diners corresponents als préstecs concedits del Banc Europeu d'Inversions als projectes València Centres Escolars II-1 i II-2, i els motiu pels quals s'ha produït el retard en l'execució dels projectes finançats que fa que la consecució del programa Creaescola es trobe actualment en situació de risc, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per al torn a favor, té la paraula la representant del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada senyora Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

L'any 2000, per mitjà de Decret 122/2000, el govern del PP va donar començament al principi del fi de la qualitat en les infraestructures educatives i es va iniciar el forat de diners públics en la construcció de col·legis.
Fins a eixa data, la conselleria d'educació comptava amb una direcció general d'infraestructures educatives que funcionava en mans de funcionaris públics, amb eficàcia i transparència.

La privatització d'este servei, per mitjà de la constitució de la societat anònima de construcció i infraestructures de La Generalitat -abreujat CIEGSA-, de capital cent per cent públic, és l'inici de l'etapa de barracons, col·legis promesos inexistents, construccions deficients, documents desapareguts, opacitat, incendi de documents i diners desapareguts.

L'última de les operacions, fins llavors avalades per La Generalitat, però que carregaven sobre els comptes de la mercantil pública CIEGSA, és un forat de 1.
269,3 milions.
I els xiquets en barracons.

Fa uns mesos van despedir setanta dels noranta treballadors.

Des de Compromís volem arribar fins al fons, perquè hi ha abundants indicis que alguna cosa fa pudor en la gestió de la construcció i rehabilitació dels col·legis públics.

Ara la consellera diu que no hi han diners.
Aleshores, en què se'ls han gastat?
Porten vint anys, alguns, esperant col·legi.
En què s'han gastat els diners?
On estan?
El seu objectiu és beneficiar l'empresa que lloga els barracons?

Segons Levante, el 5 de gener de 2011 educació havia gastat 78,6 milions en barracons escolars en nou anys.
CIEGSA sextuplicava la inversió en lloguer d'aules prefabricades entre 2001 i 2009.
En 2011 arriben als cent milions.

El creixement més espectacular en la partida dedicada a les aules provisionals s'ha donat en els col·legis d'infantil i primària, on la inversió s'ha multiplicat per tretze entre 2001 i 2009, al créixer de 791.
040 euros a 10.
103.
841.
I en el cas dels instituts d'educació secundària el muntant s'ha triplicat, perquè ha pujat de 1.
900.
452 euros a 5.
670.
086.

Igual, El País es fa eco el 24 de gener de 2011; i és que CIEGSA licita barracons sense adjudicar obra escolar.
L'empresa pública de construccions escolars de La Generalitat ha tret a concurs onze milions d'euros per a habilitar aules prefabricades que costen entre 653, les de setanta-cinc metres quadrats, i 1.
300 euros les de cent cinquanta metres quadrats; un preu equivalent als de la vivenda en el mercat de lloguer.
La licitació dels barracons es produïx després d'un any en què l'activitat de construcció de nous col·legis ha estat pràcticament paralitzada.

La suma total dels projectes d'obra licitats, però no executats, entre febrer i octubre de 2010 va ascendir a 92,3 milions d'euros i va afectar vint-i-sis nous centres escolars, la licitació dels quals ja portava més d'un any de retard.

Els valencians i valencianes tenim dret a saber què ha ocorregut.
I, per això, s'ha d'aprovar la constitució d'esta comissió que nosaltres hui traem a proposta, perquè s'aporte tota la documentació que la consellera ens està negant.
Quan li demanem on han anat els diners, quan li demanem còpia de la documentació de la justificació de la despesa del projecte València Centres Escolars II, còpia de la documentació del projecte València Centres Escolars III, es limita a dir que la gran majoria de les obres estan en execució o acabades.

Nosaltres hem demanat açò a l'empara de l'article 12 del reglament i, sistemàticament, se'ns nega la informació que demanem.
Què oculta la consellera?
¿On s'oculta la consellera, per cert, ara que veig que no està?
Què oculta la consellera?
Òbviament, la resposta haurà d'assolir-se en esta comissió d'investigació.
Perquè, si no tenen res a ocultar, senyories, supose que votaran a favor.
I si voten en contra, és perquè tenen molt a ocultar.

L'any 2006 es va aprovar, pel Banc Europeu d'Inversions, el finançament per a construir i rehabilitar centres educatius al nostre territori.
Al desembre de 2008 es va fer públic, pel Banc Europeu d'Inversions, el finançament del programa Creaescola, destinant a la renovació d'escoles d'Educació Primària, Secundària i de Formació Professional de la Comunitat Valenciana, amb un total de tres-cents milions d'euros aprovats baix la denominació del projecte València Centres Escolars II-2.

L'11 de març de 2010 es va aprovar l'altre projecte denominat València Centres Escolars III, per a la planificació, construcció, rehabilitació i extensió de dos-cents sixanta centres d'infantil, primària i secundària i de formació professional a la Comunitat Valenciana.

L'objectiu d'estos crèdits era eliminar les aules prefabricades i ampliar la capacitat dels centres, adaptant-los al creixement de la població.
I, a data de hui, hi ha múltiples denúncies dels AMPA de distints col·legis sobre l'incompliment de les promeses del govern valencià, receptor dels fons -i que els ha rebut-, perquè els col·legis que s'havien promés no s'han rehabilitat ni iniciat les construccions.
Fins i tot, arriba a posar-se en perill la integritat física dels nostres fills en col·legis, com el de Burjassot, on hi han tèrmits -i estava en el pla, que és que havia de rehabilitar-se en este pla del Banc Europeu d'Inversions-, s'afona el sòl, s'afonen els sostres, els banys estan infectes.

Si ambdós projectes finançaven la planificació, construcció, rehabilitació i extensió dels mateixos centres escolars o de distints, on estan els diners?

¿Hi ha hagut una mala utilització dels fons públics atorgats pel Banc Europeu d'Inversions?

A juliol de 2012 es va fer pública la visita d'una delegació del Banc Europeu d'Inversions al nostre territori per a inspeccionar l'estat d'execució de les 435 construccions escolars incloses en els plans Creaescola, arran de múltiples denúncies.

El 7 de febrer de 2013, el BEI ja ha emés un informe de conclusions, arran de la queixa del col·legi Emilio Lluch de Nàquera -que hui ens acompanyen-.
Informe que deixa el govern valencià en molt mal lloc -quina sorpresa!
- i que fa imprescindible que es constituïsca esta comissió d'investigació que demanem.
Què diu l'informe?
Diu que:

«La finalitat dels préstecs als projectes València Centres Escolars II-1, II-2 i III és millorar la qualitat de les infraestructures d'ensenyança preuniversitària en la Comunitat Valenciana, eliminant les aules prefabricades, substituint espais educatius obsolets i proporcionant instal·lacions educatives adequades per a impartir programes d'estudis moderns, així com ampliar la seua capacitat per a atendre el ràpid creixement de la població en edat escolar, derivat dels forts fluxos d'immigració a la regió.

»La realitat del projecte València Centres Escolars II-2, del qual el col·legi és un subprojecte, dista molt del que s'espera.
Divuit mesos després de la data prevista per a la terminació del programa, 113 dels 409 subprojectes dels col·legis planificats encara no han començat.
Com a resultat, molts dels col·legis inclosos en el programa Creaescola encara no tenen suficients places per als alumnes, per la qual cosa alguns escolars continuen rebent classe en barracons prefabricats llogats.
» Any i mig després de la data de terminació, 113 dels 409 subprojectes no han començat.

El 15 d'abril la vicepresident del BEI ha afirmat que inclús està a l'espera que la consellera li remeta un calendari d'execucions de 113 subprojectes sense realitzar i que no ha aplegat encara.
La consellera supose que haurà de donar una explicació sobre este tema.
Els xiquets continuen rebent classes en els barracons.
La renovació del col·legi Emili Lluch, dins del programa Creaescola que tant es va vendre, havia de finalitzar l'1 de juliol de 2010, per exemple; i la realitat és que està sense començar i els diners desapareguts.

El BEI va participar en un finançament parcial del programa Creaescola, a través de dos préstecs, amb cinc-cents milions i amb tres-cents milions.
En 2010 es va aprovar un tercer préstec, València Centres Escolars III, per a finançar subprojectes de col·legis nous inclosos en els programes Creaescola i Milloraescola, que mai va arribar a firmar-se.
Mai es va firmar l'últim projecte, perdent el finançament.
.
.
, la seua mala gestió, la seua incapacitat per a complir els compromisos i la seua facilitat perquè els diners desapareguen.

El BEI no confia en que es complisca el projecte.
Diu, literalment: «Les dites reduccions suposen un risc important perquè el promotor complete el programa Creaescola i, per tant, per al compliment dels seus objectius».
Després de l'examen de la reclamació, els seus resultats i conclusions, el BEI recomana que duga a terme una valoració completa i detallada dels projectes València Centres Escolars en el futur immediat.

I l'informe afirma que el govern valencià va començar per obres menors i no per les obres més urgents i necessàries, segurament més costoses.
Diu, literalment: «En el curs de l'emissió de seguiment va quedar clar que el promotor va prosseguir primer amb alguns subprojectes de col·legis més fàcils -entre cometes-, açò és sense problemes de llicència de construcció, i no amb els classificats com a prioritaris, prioritats màximes en termes d'instal·lacions educatives insuficients i inadequades.
Com a resultat, aquestos casos de prioritat màxima van quedar suspesos.
» Açò ho diu el Banc Europeu d'Inversions.

I diu més: «Es va constatar que estes instal·lacions provisionals prefabricades són un mitjà insatisfactori de proporcionar una solució a llarg termini per a atendre el creixent nombre d'alumnes.
En realitat, estes instal·lacions tenen una configuració educativa deficient, interiors poc acollidors i condicions ambientals perilloses, tant per a mestres com per a alumnes.
Així mateix, este enfocament es considera poc rendible, ja que les autoritats regionals i locals han de pagar lloguers i gastos d'instal·lació per estos barracons prefabricats provisionals.
»

Esta és la realitat, senyories.
Mentres vostés desviaven els diners dels nostres xiquets.
.
.
, tenim el Ciutat de Bolonya amb cobertes cancerígenes, el 103 de València, en Nàquera l'Emili Lluch, el Joan de Ribera en Burjassot, el Max Aub, Carles Salvador, Soto Micó, el Saler, Blasco Ibáñez, Marqués del Túria, Lluis Vives, Ciutat Artista Faller, Teodoro Llorente, Barcia Goyanes, Villar Palasí, Ballester Fandos, San Pedro, Lluis Santàngel, IES Saler, CEIP Sara Fernández, CEIP el Perelló, només en la ciutat de València, amb greus deficiències, senyories.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

La senyora Oltra Jarque:

Acabe.
Els demane pel futur dels nostres xiquets i xiquetes que voten a favor d'aquesta comissió d'investigació perquè se sàpiga la veritat.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
d'on han anat a parar els diners de les nostres infraestructures educatives.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per al torn en contra, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Mayra Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora Oltra.

Vinc per a exercir, evidentment, el torn en contra.
Això vol dir que no anem a votar a favor la seua comissió d'investigació, i no perquè tinguem res a amagar, com vosté ha dit, res a amagar.
I vaig a intentar explicar-li per què no anem a votar en contra.

En estes Corts n'hi han hagut més de cent trenta peticions de comissions d'investigació.
En esta legislatura estem ja en més de setanta.
Evidentment, sobre el cost del que són les comissions d'investigació no vaig a parlar ara, ¿eh?
, però, almenys, que siguen peticions serioses.
Jo vaig a centrar-me en el perquè del no en esta en concret.

Els diners que s'han facilitat -escolte'm bé, senyora Oltra- pel BEI han sigut destinats a infraestructures educatives a la Comunitat Valenciana.
Vosté açò no ho ha de posar en dubte.
Quan el govern del Partit Popular va entrar a esta comunitat es va trobar amb un panorama prou desolador; sap vosté que les infraestructures educatives a esta comunitat, quan va entrar el Partit Popular, només eren 77 construccions des de l'any 1993 fins al 1995, enfront de les 611 que es porten construïdes en estes últimes dècades.

Vosté sap perfectament que a la LOGSE s'havia d'augmentar els anys d'educació, dels catorze als setze.
Per tant, es necessitaven moltíssimes més infraestructures, i així ens vam trobar el que ens vam trobar, però sàpia que més de dos mil -que no són pocs-, 2.
400 milions d'euros estan invertits en el patrimoni educatiu de la Comunitat Valenciana.

Jo vull recordar aixina, rapidet, per això de la memòria històrica que, mentres mosatros n'hem construït 611 -com dia- i ells, el Partit Socialista, que és el que havia governat, evident, 77, nosaltres hem fet una inversió de 1.
387,7 milions d'euros enfront de 104,4 que havia fet el govern anterior, quan per anys, ¿eh?
, per si diuen «vostés han estat més anys», evidentment, 140,5 milions per any el Partit Popular, i, 8 milions per any, el Partit Socialista, parle d'estos dos governs que són els que han governat a la comunitat.
Si ja parlem per més, 11,7 milions d'euros enfront dels 0,7 milions d'euros, amb una inversió diària, senyora Oltra, de 390.
147 euros, el Partit Popular, enfront als 22.
300 euros del Partit Socialista, que això en pessetes -que jo encara sóc de les antigues- són 65 milions de pessetes ¡diàries!
, senyora Oltra, ¡diàries!
, enfront als 3,7 milions de pessetes del govern anterior.
Evidentment, evidentment, actualment en fan falta més.

Ací, té vosté una inversió detallada de tots els centres que s'han fet en CIEGSA per comarques, per províncies, per exemple, a la d'Alacant s'ha gastat un total de 931.
707.
846 euros; a la de Castelló, 404.
611.
233 euros; i, a València, 1.
084.
786.
114 euros.
Tot això s'ha gastat en construccions educatives.
És que només fa falta passejar-se per la Comunitat Valenciana i això, senyora Oltra, es veu perfectament.

També és cert que, en este moment, tenim tretze centres escolars que signifiquen una inversió de 41,37 milions d'euros, que es traduïxen en 5.
500 llocs d'escolars nous: el de Torrevella, el de Gandia, el de Castelló, els cicles formatius Botànic Cavanilles, el de Dénia, el de Murla, el de Torrent, el de Sant Joan d'Alacant, el d'Altea, el de Tavernes de la Valldigna, el de la Lloma Llarga de Paterna, el CEM de Russafa, i, a més, sap vosté que tenim el PRIE -perquè vosté ha parlat de les infraestructures antigues, que n'hi ha hagut algun problema i no falta que diguem que no perquè són problemes evidents, que porten els anys de construcció d'eixos col·legis, però imprevisibles, senyora Oltra, almenys és el que jo crec-, en estos moments, el PRIE té 111 actuacions amb quasi deu milions d'euros, en estos moments n'hi han quaranta-huit que estan per a posar-se ja en funcionament.

Centrant-mos ja en el que vosté comentava, que era l'informe, el famós informe (inintel·ligible) .
.
.
que és un informe que m'ha fet gràcia vore'l perquè me l'ha llegit de cap a peus, i el que veig que diu és que «es un informe completamente confidencial», o sea «que se pidió el informe al mecanismo de reclamaciones del BEI, pone una reclamación confidencial», a més, a més, posa, «el reclamante solicitó confidencialidad en su reclamación», i, en canvi, doncs, bé, ací posa en premsa que «el informe fue remitido hoy a todos los medios por la coalición Compromís».
No entenc jo eixe tipus de confidencialitat, senyora Oltra -vull dir-, si vostés consideren que són un partit que es pot confiar amb vostés per a governar en un moment determinat quan la confidencialitat està ahí, però, bé, això cada u sabem que es lliure de fer el que crega convenient.

Jo el que vull llegir és també unes parts d'eixe informe que vostés se les ha saltades, i, evidentment, doncs, perquè no l'interessaven a la millor, però el que posa és: «El proyecto se enfrenta a problemas graves como son las restricciones presupuestarias del promotor del proyecto -cosa que és pública i notòria, i no crec que haja de vindre a dir-ho jo ací-, la emisión de seguimiento del BEI de julio de 2012, cuyos resultados han sido tenidos en cuenta por el MR-BEI en su valoración, coincidió con una drástica reorganización de la plantilla del promotor del proyecto, que le llevó a reducir su personal de asesoramiento técnico y de costes en casi dos tercios.
»

També diu l'informe: «La población de la Comunidad Valenciana ha crecido sustancialmente debido a la inmigración procedente tanto de la Unión Europea como de otros países, lo que ha añadido una mayor presión sobres las instalaciones e infraestructuras educativas existentes.
» -cosa que supose que tampoc no ho negarà.

També diu, també diu -que això tampoc ho ha llegit vosté-: «Tras el éxito del programa de inversiones.
.
.
-això ho diu eixe, eixe, eixe mateix informe al que vosté fa referència-, tras el éxito del programa de inversiones y, como resultado del crecimiento fuerte y continuado de la población en edad escolar, la Generalitat valenciana diseñó un nuevo programa de instalaciones educativas.
» Això també ho diu este informe.

També diu, senyora Oltra, este informe, perquè, clar, és que s'ha de llegir tot: «La participación del banco se limita únicamente a verificar si se cumplen o no las condiciones asociadas a su financiación.
»

Després diu: «Los documentos de evaluación del proyecto Valencia Centros Escolares II-1, de 500 millones de euros, y el informe del consejo -que és un dels documents que s'ha presentat a eixa reclamació- da como terminado el proyecto de Valencia Centros Escolares II-1, con fecha de 18 de septiembre de 2012.
» Jo dic que pot quedar algun serrell, que no dic jo que no, però ja el mateix informe dóna com a finalitzat eixe projecte.

Després diu que en juliol de 2012, els serveis del BEI van fer una missió de seguiment de la Comunitat Valenciana -que això ho fan sempre que tenen un projecte, a totes les comunitats, perquè no som l'única comunitat, evidentment, que tenim això- per a valorar els avanços de l'execució del projecte i la inversió que s'havia ha dut a terme.
Evidentment, també, «va celebrar una reunió -ho diu l'informe- informativa con los servicios del BEI en el que se abordaron los resultados y las conclusiones preliminares».
«Por otra parte, basándose en la supervisión del proyecto por el BEI, el banco tiene constancia -també ho diu l'informe- de que, como suele ocurrir con mayor frecuencia en tales proyectos -vull dir, en tots els diners que dóna el BEI, a totes les comunitats d'Espanya i tota la resta de països-, como suele ocurrir con mayor frecuencia en tales proyectos, el programa Creaescola ha sufrido varias modificaciones y retrasos en la implementación de algunos subproyectos individuales.
No obstante, se informó al reclamante que el banco no tendrá un informe hasta que no se finalice el proyecto total.
» També ho diu.

També diuen que ja n'hi ha hagut alguns tipus de modificacions per part de la conselleria i que des de l'any 2007 n'hi ha hagut algun altre tipus de modificació.
Evidentment, s'ha de llegir tot el que diu.

També diu que en la missió de seguiment es va constatar que la qualitat, la qualitat ¿eh?
, la qualitat de les instal·lacions eren bones, eren bones, i el cost, relació preu-cost, també posa este informe que tenen qualitat i estan dins de la normativa legal.
Per tant, s'ha de llegir tot l'informe, senyora Oltra.

Però és que, a més, vaig a dir-li-ho, n'hi ha una carta que se va enviar pel BEI a l'Institut Valencia de Finances on diu: «Tras la evaluación realizada por los servicios del banco, consideramos el proyecto Valencia Centros Escolares II-1 como prácticamente finalizado, con fecha de julio de 2102 -per tant, eixe ja està completament fora del que ens ocupa ara-.
No obstante, en relación con el proyecto Valencia Centros Escolares II-2, constatamos que hay un número considerable de obras, proyectos pendientes de ejecución.
Por la presente, y en relación con el proyecto Valencia Centros Escolares II-2, le solicitamos nos envíen un plan de implementación del proyecto; el plan deberá indicar cualquier cambio significativo respecto del proyecto inicial, si los hubiere, junto con la justificación con los mismos.
A su recepción, el banco analizará el plan de implementación presentado, y, en la medida que lo considere satisfactorio, podrá acordar los cambios oportunos a la descripción técnica que se adjunta a cada uno de los contratos de financiación.
» Això és una carta que va enviar el BEI a l'Institut Valencià de Finances.

Després -vosté també ho ha comentat i, per això, m'estranya que comentant-ho.
.
.
-, ¿eh?
, el que va dir la vicepresidenta del BEI, va dir: «La institución se encuentra en contacto permanente con La Generalitat y ya apuntaba el informe que el primer programa seguía en un período de realización», i, després, dia que «cada uno de los proyectos de los préstamos de adjudicación se siguen de cerca para que se cumplan todos sus objetivos, se sigue el proyecto, se analiza, y, en caso de que no se cumpla, se pide el repago, pero si el retraso es justificado puede ser adaptado».

Senyoria, només li dic perquè se m'acaba el temps que, després d'haver-li explicat el que li he explicat i posar-me a la seua disposició per algun altre informe que vullga,.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

La senyora Barrieras Mombrú:

.
.
.
retire la petició de comissió.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Senyora Barrieras, mire, escudar-se en no fer una comissió d'investigació perquè és car pel cost -que és el primer que vosté ha dit- me sembla una indecència perquè ¿quin cost és eixe?
, ¿que els diputats han de treballar un poquet?
, ¿eixe és el cost que vostés no estan disposats a assumir?

Després, me parla de seriositat.
Mire, ¿li pareix que el cost que assumixen els pares i mares que tenen als xiquets en barracons, li pareix que el cost que assumixen, per exemple, els reclamants, en este cas, del col·legi de Nàquera, que tenen els seus xiquets d'infantil en condicions que no són adequades, en condicions perilloses, eixe cost a vosté no li importa?
¿Li importa el cost d'haver de vindre ací a reunir-se en una comissió d'investigació?
, que no els agrada a vostés treballar, ¡això ja ho sabem!

¿De quin cost m'està vosté parlant, senyora Barrieras?
¿El cost dels pares que han vist els seus xiquets completar un cicle de primària en barracons?
¿Alguns que els han vist quasi tota l'etapa preunivesitària en barracons?
¿Eixe cost no importa?
Els forats que han fet vostés en CIEGSA, els 1.
200 milions de forat, ¡clar que té un cost!
, el cost de la transparència que vostés no volen passar.

¡Clar que sí!
, senyora Barrieras, perquè la confidencialitat és la tapadora de la seua corrupció, per això a vostés els agrada tant la confidencialitat, i la transparència i les comissions d'investigació són l'enemic de l'obscurantisme i, per tant, de la corrupció.
I ahí, a això és al que vostés li tenen por, ahí és on els tremola el pols.
Vostés li tenen por a la veritat perquè tenen molt que amagar.

I hui votaran en contra d'açò, doncs expliquen-els-ho als pares i mares dels col·legis que havien de tindre el seu col·legi acabat o que havien de tindre el seu col·legi rehabilitat i que els diners no se sap on estan.

Vosté diu, «tots els diners han anat a rehabilitat col·legis», sí, en eixa meravellosa gestió de CIEGSA que quan havien d'eixir els papers a la llum es varen cremar, com en una pel·lícula d'un thriller americà, que ací, quan havien d'eixir els papers a la llum, va haver-hi un incendi.
¡Quina casualitat!
, senyora Barrieras, perquè ací ja n'hi ha coses que són més pròpies de pel·lícules que de democràcies.

¿Quants diners s'han desviat?
¿Quants diners de col·legis que se podien haver construït amb la meitat de diners i haver construint-ne un altre?
¿On han anat eixos diners?
¿A quin constructor?
¿A quins interessos?
¿On han tornat després?
Però, si en una depuradora, com l'empresa EMARSA que havia de gestionar una depuradora, vostés han fet un forat de 40 milions, ací que n'hi ha 1.
200 milions de forat, ¿quants diners han circulat i han tornat a les arques d'alguns?
¿Quants?

Este és el tema que vol saber la gent perquè sap quina és la conseqüència, que eixos diners que han desaparegut ara no estan en els col·legis, i els pares i mares que tenen un fill en un barracó patixen tots els dies i paguen eixe cost, el cost de la seua mala gestió, de la seua incompetència, sent benèvola, per no dir altres coses de desviaments de diners.
Però esta incompetència no aguanta més, perquè si vostés amb tots els diners que han rebut no han sigut capaços en complir amb el pla, i el que li he llegit del BEI és que 113, dels 407 projectes, no estan ni començats, i el que diu el BEI quan me diu, «és que diuen que estan damunt», ¡clar!
, se tiren flors ells.
¡Llisca's vosté bé!
, senyora Barrieras, diuen, «estem damunt, després de l'èxit de les inversions.
.
.
», ¡de les inversions del BEI!
, ¡no de l'èxit de vostés!
, ¡no s'apunten flors que no són seues!

I el que diu la vicepresidenta és que ha demanat una relació exhaustiva de què passa amb eixos 113 projectes no començats i que encara no l'ha rebut, això és el que diu la vicepresidenta del BEI.

Vostés poden fer les lectures que vullguen però la gent no és bova, ¿sap?
Vosté a mi, ací, me pot contar el que vullga, i com són cinquanta-cinc votaran i guanyaran la votació, sí, senyora, guanyaran la votació però no guanyaran la raó.
Vosté, ara, va, i els diu als pares de tots els col·legis estos que li he llegit i altres tants que estan a l'espera que els seus xiquets estiguen en condicions dignes, ¡no de luxe!
, ¡no de copa America!
, ¡no de fórmula 1!
, ¡no!
, dignitat, la gent el que vol és dignitat, ara, els explica vosté als pares i mares dels col·legis que tenen els seus xiquets en situació indigna per què vostés no volen que se sàpiga la veritat.
¿Què tenen vostés a amagar?
Perquè una comissió d'investigació, senyora Barrieras, és per això, perquè se sàpiga la veritat.
¿No tenen res a amagar?
¡Voten a favor!
¡Demostren-ho en la comissió d'investigació!

Tots els diners, fins l'últim cèntim, ¿s'han gastat correctament, s'han gastat de manera responsable i s'han gastat de manera competent?
Aproven la comissió.
Demostren-ho en la comissió.
Vostés tenen majoria.
Demostren-m'ho en la comissió.
¡Vostés tenen molt que amagar!
Tenen molt que amagar, les seues vergonyes.
El problema és que les seues vergonyes són la misèria dels ciutadans i ciutadanes.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora Oltra, jo no m'he escudat en res, en res.
Li he dit que esta comissió no fea falta, que esta comissió no fea falta.
I li ho torne a repetir, està completament demostrat on han anat els diners en esta comunitat en matèria educativa.
N'hi han 611, 611 infraestructures educatives fetes pel Partit Popular, amb 2.
400 milions d'euros invertits en la nostra comunitat.
(Aplaudiments) ¡Pareix mentira que això no ho puguen vore!
¡Pareix mentira!

Però vaig a dir una cosa.
No ens amaguem en cap confidencialitat.
Nosaltres no hem demanat la confidencialitat de l'informe, ni la persona que ho ha demanat, que és.
.
.
, ni hem segut la persona que ha demanat confidencialitat, ni ha segut el BEI que ha demanat confidencialitat.
Nosaltres no volem confidencialitat de res.
Volem explicar les coses clares i per això li les he explicades ací.
Li les he explicades inclús que el BEI.
.
.
, que el BEI dia que les infraestructures educatives estaven ben fetes i «con calidad y precio apropiado».
Això també ho diu eixe informe, però a vosté això no li ha interessat llegir-ho.

Però vaig a dir-li una cosa, senyora Oltra.
Si vosté el que vol és treballar per al BEI, compte amb el meu recolzament.
Jo sóc capaç d'anar i dir que vosté és una bona advocada.
No tinga cap problema.
Però açò és la Comunitat Valenciana, açò són les Corts Valencianes i el BEI ja té els seus mecanismes per a contestar a totes les reclamacions que tinguen i per a fer el que li convé, que és treballar perquè tots els països de la Unió Europea tinguen el finançament adequat i el finançament necessari, però una miqueta de serietat, li ho torne a repetir, senyora Oltra.

Perquè el tripartit -que jo ja li diria multipartit, li diria multipartit perquè com ahí ja no mos aclarim com està la cosa, però m'és igual, jo li diria multipartit i aixina segur que ho encertaré- només vol fer mal a la Comunitat Valenciana i estem farts de dir-ho, però és que és la pura veritat, senyora Oltra.
És que només vol demostrar.
.
.
, mire, és com si tinguérem una pota i vostés, tots els de l'oposició, es dedicaren a vore qui la talla més de pressa perquè caiga el govern del Partit Popular.
I açò no s'ha de fer aixina.

Escolte el que ha dit el seu síndic.
El seu síndic ho ha dit molt bé este matí.
Ha dit exactament: «Treballem tots pel poble valencià que és el millor d'esta terra.
» Per tant, senyora Oltra, el que hauríem de fer és, en compte de fer a la Unió Europea anar en contra de l'urbanisme d'esta comunitat.
.
.
, que després els van fer la cara roja a tots i van haver de pagar tot el que van haver de pagar, però la qüestió era anar en contra del govern del Partit Popular, que és l'únic que els interessa a esta bancada.
Però la gent no és tonta, és que és el que vosté diu, la gent no és tonta, per això estan vostés ahí i estem mosatros ací, perquè la gent d'esta comunitat és molt més llesta del que vostés a vegades es pensen, molt més llesta.
Però bé, però bé, les urnes ho han decidit.

Però el que no ens podran dir a mosatros és el que a la millor els podem dir a alguns dels seus alcaldes.
Perquè el meu alcalde de Sueca -dic el meu alcalde de Sueca perquè és un alcalde de la meua comunitat- va fer la.
.
.
, bé, vaig vore el You Tube, que no sóc molt aficionada a mirar el You Tube perquè moltes vegades el que es penja.
.
.
, vaig vore en el You Tube com s'enfadava i com expulsava la gent: «¡Hala!
, fora, fora, que porten camisetes.
» Crec que eren de Noves Generacions, però no ho sé, ¿eh?
, perquè no crec a la millor que fóra perquè eren d'un altre partit polític, però els va expulsar.
I, ara, resulta que se'n va al Congrés i el primer que fa és despullar-se per a ensenyar les samarretes.
¿Això és coherència?
Doncs que ho apunten, que ho apunten tots els que han de votar a l'hora de votar.
Això és coherència del seu partit, senyora Oltra.
Això és coherència del seu partit.

I vaig a dir una cosa, el tripartit per a mi, per a mi i per a molta gent, perquè s'ha vist en molts llocs on ha estat, evidentment, només que porta que fracàs, ruïna, desgovern, conflicte, però jo vaig a dir-li, vaig a dir-li per a finalitzar que el BEI fa el que ha de fer.
.
.
La senyora Álvarez va dir que se li ha d'enviar una reprogramació i això és el que farà la conselleria.
I això és el que fa el BEI, senyora Oltra, deixar els diners, deixar els diners -que s'han de tornar per cert- i controlar el que es gasten per al que s'han de gastar.

De moment, vosté, en esta, demanava també controlar l'1, l'1, el II-1, i el II-1 ja el donen per finalitzat, controlat, revisat, remirat i retancat.
En canvi, vosté encara volia l'1.
Doncs, mire, no, senyora Oltra, no anem a perdre el temps en esta comunitat ni en estes Corts Valencianes, perquè encara que vosté diga que no, este grup treballa, com a mínim, el mateix que puga treballar este, com a mínim.
Jo diria que el doble, però és igual, això tampoc no ho vull dir, perquè com som molts diputats, de seguida mos diran que som més diputats.
Però no treballem només ací, senyora Oltra, els diputats treballem en a muntó més llocs, i jo també me recórrec la Comunitat Valenciana i tinc moltes ganes que se faça el col·lege este que vosté ha comentat de Nàquera i molts altres a la millor que encara fan falta: un, el del meu poble, ¿eh?
, un, el del meu poble, senyora Oltra.
Però fem a muntó més coses que no perdre el temps a la millor, perquè, tal com dia Machado -i finalitze-, tal com dia Machado en una frase que per a mi és una frase molt, molt encertada: «Para preguntar lo que sepas, el tiempo no has de perder.
» I jo diria i afegiria: ni fer-lo perdre tampoc.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a fixació de posició té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, la il·lustre diputada senyora Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Esquerra Unida va a apoyar esta comisión de investigación, esta petición de comisión de investigación, porque es evidente y notorio que en ese proceso de desmantelamiento de los servicios públicos, además de pretender convertir la educación en un aparato reaccionario, elitista y segregador con la ley Wert, la están dejando morir a consecuencia de una dejación de sus funciones que provoca que tengamos el lamentable récord en deterioro de instalaciones de nuestros centros de educación pública.

Constantemente nos atenazan las noticias de techos caídos, un suelo hundido en Santa Pola o la caída de elementos estructurales, como en el colegio Príncipe de España de Rojales.
La realidad de los centros transformados en barracones eternos, como el centro Manjón Cervantes de Alicante, son ya imágenes normalizadas en el imaginario colectivo de los valencianos y las valencianas.
Esa es la intolerable realidad de la vida diaria de 19.
000 estudiantes, de miles de docentes y, en definitiva, de la mayoría de la comunidad educativa.

Por supuesto, señorías, hablamos de la realidad de la educación pública.
No se confundan con otras realidades.
Y, sin embargo, si hiciéramos un repaso a los proyectos que han anunciado a bombo y platillo los gobiernos del PP en La Generalitat desde, como mínimo, 2004, debería haberse ejecutado más de cuatrocientas construcciones escolares que conformaban los objetivos de un plan llamado Creaescola.

Este plan fue presentado por el entonces president Camps, el entonces conseller de Educación González Pons y Máximo Caturla en junio de 2004.
Y, ¿saben cuál era el principal objetivo?
Eliminar todas las instalaciones educativas provisionales.
Para que ustedes lo entiendan, esto es un eufemismo de barracones.

Por tanto, no hace falta que hagamos un desarrollo cronológico de las fases por las que ha pasado este plan fantasma, porque con conocer la realidad de los centros públicos de cualquier zona del País Valencià ya podríamos conocer las conclusiones de este triste relato.

Pero no está de más que profundicemos en los elementos que justifican la necesidad de creación de esta comisión de investigación, depuración de responsabilidades y explicación a donde se ha ido el dinero.

Porque en 2005 Creaescola cumplía un año sin que se hubiera adjudicado ninguna obra.
Es más, todavía se trabajaba en un proyecto anterior llamado «mapa escolar» que debería haberse acabado en 2003.
Sin embargo, Camps se había comprometido a eliminar en dos años los barracones ya crónicos de ese momento.

Pasaron los meses y el señor Font de Mora se comprometió a ejecutar antes de 2007 todas las obras de infraestructuras en colegios e institutos contemplados en el plan.
Sin embargo, en mayo de 2006, la conselleria aún no había realizado las obras de proyectos Creaescola de toda Castellón.

En septiembre de 2006, no contentos con las cifras incumplidas, se presenta la segunda fase del plan con el objetivo de adecuar 169 centros educativos más hasta el año 2010.
Y así, unos y otros, ante los deberes sin hacer, iban ampliándose los plazos de entrega de los trabajos para eludir la responsabilidad inmediata.

Esta nueva ampliación se denominó Milloraescola y tenía como objetivos la mejora de los centros en aspectos como barreras arquitectónicas, mejora de la seguridad, salubridad.
.
.
Como ven, señorías, tampoco hace falta ser un lince para poder adivinar en qué situación nos encontramos del avance de esos trabajos.

De nuevo, solo hace falta pisar la calle y visitar los centros educativos que la conselleria les permita visitar si tienen suerte, porque a esta diputada, por ejemplo, no le permitieron entrar en el centro de Guardamar, que, por cierto, todo, todo, todo enterito es una de esas instalaciones educativas temporales, es decir, barracones.

Sin embargo, esta vez sus señorías del PP no pueden alegar en su favor que la situación deplorable de las instalaciones valencianas educativas sea culpa de la mala financiación derivada de la herencia recibida, porque si en ese tema hay alguna herencia es la herencia envenenada que recibieron del anterior presidente del Consell.
Porque el Banco Europeo de Inversiones aprobó financiar, con un total de 300 millones de euros, los objetivos de estos proyectos bajo las denominaciones de Valencia Centros Escolares II-1, II-2 y III que tenían como finalidad -adivinen- eliminar las aulas prefabricadas, proporcionar instalaciones educativas adecuadas y ampliar la capacidad para atender a alumnado.

Pues bien, ha sido gracias a la lucha y labor de protección y defensa de la educación pública y los derechos del alumnado que han emprendido las asociaciones de madres y padres quienes han puesto encima de la mesa el fracaso de estos planes fantasma, y son ustedes los que están teniendo que reconocer a golpe de movilización, reunión y pregunta parlamentaria que no cuentan con recursos económicos suficientes para cumplir con lo que prometieron desde hace diez años a la sociedad valenciana.

Señorías, ¿dónde ha ido destinado ese dinero?
¿Cómo se ha podido producir este fracaso estrepitoso de unos planes suficientemente financiados por el BEI que deberían haber acabado con la situación de deterioro, abandono y precariedad de nuestros centros educativos públicos?
Sean responsables.
Hay claras responsabilidades políticas que depurar.
Dejen a la oposición fiscalizar cómo han dilapidado el futuro de nuestra educación pública en el País Valencià.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Per a fixació de posició, té la paraula la representant del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Pilar Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias.

Vaya por delante el apoyo.
.
.
, yo no sé si decir del Grupo Parlamentario Socialista, o del tripartit, o del multipartit este en el que formamos parte el grupo parlamentario.
(Remors) Gracias, señorías, por los aplausos.
(Rialles) Bueno, vaya por delante este apoyo.

Como nosotros, los del multipartit, somos los que nos estamos encargando de dar la mala imagen de la comunidad, yo creo que también tenemos que hacer referencia al tripartito que ha arruinado la educación en esta comunidad, un tripartito formado por el señor Font de Mora, el señor Ciscar y la señora Catalá, (aplaudiments) que casualmente ninguno de los dos que son consellers están en esta cámara en este momento.
Les debe de interesar muy poco la transparencia de las comisiones que se solicitan.

Mire, mi grupo, parte del multigrupo, solicitamos y apoyamos esta comisión de investigación más que nada porque como no nos dan información, como a lo que preguntamos no se nos contesta y como a lo que preguntamos en pleno, decimos una cosa y nos responden otra, yo no voy a remontarme a leer informes que ya se han leído aquí.

Sí que últimamente tengo la mala costumbre de revisar las actas de los plenos, actas de los plenos en la que yo pregunto dónde están los fondos del Banco Europeo de Inversión y la señora Catalá empieza a hablarme de otras cosas.

Es el acta del día 24 de abril cuando pregunté en una pregunta en pleno, miércoles por la tarde, porque como los miércoles algunos fallan, por si no lo recuerda, y a eso lo que me contestaron es: «Nosotros, todo el dinero del BEI, todo el dinero del BEI está en colegios.
Colegios que se pueden visitar.
Colegios que uno puede ir a verlos.
Colegios que le puedo dejar yo la relación detallada -que espero todavía-.
Más de seiscientos colegios.
Ustedes, cuando tuvieron la oportunidad, hicieron setenta y siete, setenta y siete.
» Contestaciones de la señora Catalá cuando le pregunto por los 300 millones y por cómo diputados de la oposición hemos tenido que enterarnos por noticias de prensa o porque desde algún AMPA, como la del colegio Emilio Lluch de Náquera, nos pasan la información cuando ya se han cansado de ir al Síndic de Greuges y cuando ya no les hacen caso en ningún sitio.

300 millones de euros de un agujero de CIEGSA, que la señora Oltra ha dado una cifra.
Yo ya no me atrevo a dar ni siquiera esa cifra, porque creo que serán muchos más.
Una empresa con un ERE, con despidos, con mucha gente que trabajaba allí no sabemos de qué, porque ni eran administrativos, ni eran arquitectos ni eran nada, pero estaban allí; creo que eran políticos o familia de alguien, pero no lo tengo muy claro.
Pues, de ese agujero viene ahora esto.

Y hablando de colegios concretos, ustedes están sumando colegios que no les corresponde, están sumando colegios que se han hecho con el plan Confianza por parte de algunos ayuntamientos que todavía esperan que se les pague y los computan en los 611 en su listado, sobre todo escuelas infantiles.

Sí, señora Barrieras, le puedo dar datos de escuelas infantiles que están hechas y ustedes los computan.
O les puedo hablar también de colegios que cambian los proyectos cuando ya están licitados, luego de licitarse modifican el proyecto, luego de licitarse piden otros terrenos en otros sitios.
Sí, casos que se han debatido ya aquí, el Emilio Lluch de Náquera, el colegio de Vinaroz, el colegio de Benicarló o el colegio de mi pueblo, donde nos hicieron gastar los 70.
000 euros en adecuar unos terrenos y ni siquiera salió a licitación.
Eso sí, ¿cuántos carteles de CIEGSA Creaescola están puestos?
(Aplaudiments) Si los carteles de CIEGSA con Creaescola los han pagado de los 300 millones, justifiquen los carteles, por lo menos tendrán algo, porque carteles de esos, sólo les invito a ir por la ronda sur de la ciudad y ver el cartel que cada año les celebran un cumpleaños, el cartel de Jesús Patraix que están esperando que sus alumnos puedan tener un centro en condiciones y que no lo tienen.

Y una comisión de investigación donde también se nos explique lo que la señora Catalá dijo a mi pregunta: van a incluir veintitrés centros más en la ampliación del proyecto.
¿Qué veintitrés centros tan prioritarios eran o tan urgentes eran?
¿No será que quieren incluir veintitrés centros que tenían ya hechos en algún municipio amigo o algún municipio para conseguir alguna alcaldía y ahora los tienen que justificar?
Y tres centros más fuera del proyecto, pero que también quieren que el BEI se los incluya en el proyecto.
¿Para qué?
Para pagarlos.

Mire, estamos cansados de que cada vez que se inicia el período de sesiones se suba aquí y se diga «en esta legislatura acabaremos con los barracones».
No, en esta legislatura acabarán con la educación pública, con los alumnos…

El senyor president:

Vaya finalizando.

La senyora Sarrión Ponce:

…y con los padres.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabat el debat, anem a passar a la votació de l'octau i últim punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
38 vots, sí; 45 vots, no.
Queda rebutjat l'octau punt de l'ordre del dia.

S'alça la sessió.
(El senyor president colpeja amb la maceta)

(S'alça la sessió a les 13 hores i 4 minuts)