DS-061%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 22 de setembre de 2016.
Comença la sessió a les 10 hores i 6 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 36.
Segona i darrera reunió.

El senyor president:

Anem a començar el nostre treball.

Senyories, s'obri la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Compareixença del president del Consell, senyor Ximo Puig i Ferrer, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris (RE números 34.
512, 34.
511 i 34.
513)

El senyor president:

Punt 11 de l'ordre del dia: compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, donarem la paraula a la il·lustre síndica del Grup Parlamentari Popular perquè formule la pregunta de control.

Quan vosté vullga, senyora Isabel Bonig.

La senyora Bonig Trigueros:

Gràcies, senyor president.

President, vicepresidenta, consellers, diputats i diputades.

En primer lloc, crec que parle en nom de tota la cambra quan expresse la nostra gratitud a la labor i el treball d'integració que fa l'ONCE.
(Aplaudiments)

Senyor president, ¡vergonya!
, president, ¡vergonya!
, que vosté els òbriga les portes del palau -les paraules de Jaume I-, que vosté li òbriga les portes del palau a qui vol trencar Espanya és alta traïció, president, alta traïció.
(Aplaudiments)

Vosté, amb el seu acte de dilluns va blanquejar al representant de l'estat a Catalunya que vol trencar la nació més antiga d'Europa que és ¡Espanya!
(Aplaudiments).
I això és traïció.

Ha començat vosté la catalanització d'esta terra: primer, l'acte del dilluns, rebenta qui vol trencar Espanya; al dia següent, el decret de plurilingüisme que va per la immersió lingüística; i ¿quin serà el tercer fet?
, ¿la modificació a la reforma de l'estatut per a canviar el nom i l'idioma d'esta terra, la Comunitat Valenciana?
No sé, president (aplaudiments), vergonya sentim els valencians del nostre president.

Al Diari de Sessions de juliol del 2016 -dia vosté-: Â«Ningú hauria de dubtar en estes Corts, a l'hora d'exigir estos recursos, per a situar als valencians al mateix nivell que la resta d'espanyols.
Qualsevol dubte és simplement una traïció, és traïció.
¿O és que ací algú pot reclamar a La Generalitat que es retalle 1.
325 milions?
Si algú ho diu s'haurà de definir si està amb el senyor Montoro o amb el govern dels valencians, si està d'acord amb les retallades d'educació, sanitat i servicis socials.
Montoro no ens demana 1.
350 milions, ho demana vosté -m'ho dia a mi-, Montoro s'ha conformat amb 70 milions d'euros i vosté demana 1.
300.
Â»

Senyor president, ¿continua mantenint estes afirmacions?
Li pregunte: ¿pensa complir el pla economicofinancer de la comunitat que vosté va aprovar i enviar al Govern d'Espanya i que conté retallades en educació, serveis socials i sanitat per 1.
300 milions?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, síndica del Grup Popular.

President del Consell, per a respondre la pregunta de control.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Bonig.

Respecte a la seua pregunta, sí, naturalment, este Consell farà tot allò humanament possible per tal de complir cada u dels seus compromisos.

I ¿sap quin és el primer compromís d'este govern?
Atendre els ciutadans i donar els millors serveis públics als ciutadans (aplaudiments), els drets dels ciutadans que vostés els van traure.

I enfront d'això, efectivament, nosaltres complirem tots els altres compromisos.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Síndica del Grup Popular.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor presidente, ¡basta ya!
, ¡basta ya de mentir!
Usted dijo que ponía 1.
300 millones en el presupuesto 25, usted vino a esta cámara y dijo que esos 1.
325 millones eran intocables, y después de unos meses usted envió el plan económico-financiero y su evolución al ministerio de hacienda.
No el Partido Popular los que mienten, no, usted y su gobierno.

Y ¿sabe usted qué hace?
Mire, usted, en este apartado los 1.
325 millones solo aparecen en el presupuesto del 2016 aprobado.
En el primero, en el segundo, en el tercero y en el cuarto trimestre del 2016 y en las previsiones del 2017 ¿sabe qué aparece?
Un cero como una catedral.

Usted ¡miente!
, dice aquí una cosa y a Madrid le dice otra.
(Aplaudiments) ¿Quién falsea las cuentas?
¡Usted!
¿Quiénes mienten?
¡Ustedes!

Pero es que, además, su plan económico-financiero tiene otra trampa, otra sorpresa que no quiso hablar en el debate de política general, ese que a pesar de ser el primer año del cambio perdieron estrepitosamente.
Y yo se lo diré.

Primero, subida abusiva de impuestos, van a subir el impuesto sobre sucesiones y donaciones 35 millones de euros -lo dice aquí-; el IRPF 284 millones de euros más; el impuesto sobre patrimonio 6 millones de euros más; el impuesto sobre transmisiones patrimoniales 265 millones más; el impuesto sobre hidrocarburos 4 millones más; y las tasas ¡260 millones más!
(Aplaudiments) Una subida, un Â«impuestazoÂ» de 1.
140 millones de euros aquí, en lo que usted ha llevado.

Y ¿sabe usted, mientras está preparando el Â«impuestazoÂ» a los valencianos para mantener su administración gigantesca, sus asesores y todas esas cuestiones, señor presidente, sabe usted que ha hecho?
Ha anulado 30 millones de euros en el 2015; es decir, ha dejado de cobrar, lo dice aquí la intervención general del estado.
Pero, es más.

Se aprobó en el pasado debate de política general una resolución que le obliga a no incrementar impuestos, tasas y mantener bonificaciones y los impuestos y deducciones en impuestos.
Espero que la cumpla.
¿La va a cumplir, verdad, señor presidente?

Y, por último, señor presidente, usted no le ha contado a los valencianos que ha recortado 1.
300 millones.
Ustedes tenían en el presupuesto 1.
600 millones de euros más gracias a la mejora de la economía, y ¿sabe cuál es la deuda que han incrementado ustedes en un año?
3.
100 millones de euros.
Son ustedes un desastre.

Mire, presidente, a la política se viene llorado y aprendido, y ustedes ni quieren, ni pueden, ni saben.
Y para finalizar acabo con un ejemplo de lo que es su gobierno.

El nuevo secretario autonómico de sanidad, éste que no sé si usted lo conoce, desde luego la consellera Montón no lo conoce,…

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Bonig Trigueros:

…en su primer acto público, después de dos meses de su nombramiento y con sesenta y ocho años, dijo que él venía a aprender.

Desgraciadamente para los valencianos esto no es una anécdota, este es su Consell.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada, síndica del Grup Popular.

President del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Senyora Bonig, este Consell ni mentix ni enganya ni conta les mentires sorprenents que contaven vostés quan unflaven els ingressos i unflaven d'una manera artificial la venda d'edificis que mai en la vida es va produir.
(Aplaudiments)

Mire, qui aprovarà el pressupost, com el de l'any passat, i el que complirà este govern serà el que aprovaran Les Corts, i qui va a aprovar el pressupost són Les Corts.
I, per tant, nosaltres complirem allò que diguen Les Corts, com no pot ser d'altra manera, en el pressupost.

Pel que fa a la qüestió del PEF, ¡escolte!
, ¡llija el PEF!
És que en el PEF sí que figura amb tota claredat els 1.
300 milions.
¡Clar que figuren en el PEF!
En el PEF figura i diu exactament, li dic, obri la cita: Â«Necessitem els ingressos addicionals per l'import de 1.
325 milions conseqüència de l'infrafinançament crònic que patix la comunitat.
Â» I afegix: Â«Tot això se sustenta amb la negociació del nou sistema de finançament -que, com sap vosté, ¡fa tres anys que qui està incomplint és el Govern d'Espanya per no adequar-lo!
- (aplaudiments), i la necessitat de mantindre un nivell de despesa en els serveis bàsics fonamentals que garantisca que els valencians i les valencianes tinguen la mateixa oportunitat que la resta dels espanyols.

I jo em pregunte, vosté que és tan d'Espanya, i jo també, ¿sap?
, sóc d'Espanya, igual com vosté, ¡ah!
, no, jo no sóc d'Espanya, doncs m'han tret el passaport (rialles), ja no tinc el passaport espanyol, bé (rialles i aplaudiments), doncs jo li dic una cosa: jo vullc ser ¡d'Espanya!
, i vullc ser espanyol amb els mateixos drets que tots els ciutadans d'Espanya i no amb 1.
300 menys.
(Aplaudiments)

Però vosté ha de decidir, vosté ha de decidir si vol ser d'Espanya simplement per ¡portar la bandera!
(colpejant la trona), no, no, cal portar allò que és una situació fonamental, que és la igualtat entre ciutadans.
És l'antologia que vosté ens haja demanat durant este any allò que ¡no ens ha demanat Montoro!
¿Ha recorregut algú els pressupostos de La Generalitat?
(Rient) No s'han recorregut.
I li vaig a dir més.

Mire, sobre l'incompliment del PEF, ¡clar!
, vosté és l'extremaimprudent (aplaudiments), i li vaig a dir per què, l'extremaimprudent.
Els consells dels que vosté ha format part, tots els consells, que vosté ja és del passat, ¡en diversos governs!
, mire, els diversos governs en els que vosté ha estat no han complit mai el PEF, ni el van complir el 2010, ni el 2011, ni el 2012, ni el 2013, ni el 2014, ni el 2015.
(Aplaudiments) ¡Mai van complir el PEF!
I mai van complir l'objectiu de dèficit, ¡mai!
De fet, entre 2008 i el 2014 acumularen un desviament de 23.
000 milions.

Mire, jo l'única cosa que li vullc dir, senyora Bonig, és que vosté, d'una vegada per totes, ha de dir si els valencians tenim dret o no tenim dret als serveis públics que es mereixen els ciutadans d'esta comunitat.
I això és el que ha de dir, i dir al costat de qui està definitivament, si està al costat d'aquells que estan permanentment dient que hem de retallar encara més els nostres serveis públics o està a favor dels valencians i de les valencianes.

Jo no sé el que li han fet els valencians i les valencianes perquè vosté vullga llevar-los i retallar-los més del que ja els va retallar quan estaven governant.
Això és el que passa.
(Aplaudiments) ¡No sé!

Però, mire, és més, i li vaig a dir més perquè ho sàpiguen, perquè ¡ho saben!
, en el pla d'ajust de 2014 vostés també van posar una partida de 1.
000 milions pareguda a la nostra però va canviar una cosa, i és que quan va arribar al final d'any van anar i van dir que desaparegueren.
¿Per què?
Doncs perquè es van baixar vostés allò que dia el Govern d'Espanya.
I ara ¿què ha canviat?
Que este govern està a favor dels valencians diga el que diga el Govern d'Espanya, i anem a defensar-ho sempre.
(Aplaudiments)

I per acabar, per allò que fa referència al que li dia abans de l'extremaimprudència.

Vosté no sé com s'atrevix a dir tot açò que diu ací respecte a la gestió, que som el caos, que som lo peor de lo peor, quan no paren d'arribar-mos denúncies de tot tipus; l'última ¿sap de quina?
, l'última és de la fiscalia del Tribunal de Comptes que està demanant a La Generalitat que informe per tots aquells cúmuls de contractes que vosté va fer d'una manera il·lícita o il·legal en la seua conselleria.

I diu, entre altres coses, el Tribunal de Comptes, diu que vosté, en la seua conselleria, va fer prou expedients que no Â«contenían la factura de gastos que es requerida por el artículo 111 de la leyÂ», i també, no, no, si no pasa nada, si eso lo recibirá porque tendrá que ir a declarar, i també l'absència de justificació documental dels criteris seguits per a elegir els contractistes que vosté elegia a dit.

Per tant, jo no sé si anem a fer les coses d'una manera més àgil o menys àgils, més eficients, ho anem a intentar, però el que no anem a fer és fer el que van fer vostés, que no fa falta dir el que van fer: alguns de vostés robar i altres gestionar fatal.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Senyories, continuem amb la sessió de control i seguidament la pregunta que formularà… (Veus)

Perdó, perdó, senyor Rubén Ibáñez, té vosté la paraula per un minut.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Señor presidente, hablemos de su gobierno, hablemos del hoy.

¿Es mentir y engañar la forma de gestionar de su gobierno?
Ustedes dicen ahora que la comunidad tiene un problema de ingresos, no de gastos; sin embargo, han recortado derechos mientras recaudan por encima de lo presupuestado.

Mire, el precio público en bienestar social, a 31 de julio, llevan recaudado un 4.
259% más de lo presupuestado, mientras han recortado siete millones de euros en gestión de centros de mayores o 640.
000 euros en dependencia; en la tasa sanitaria llevan recaudado un 131% de lo presupuestado, mientras han recortado 500.
000 euros en salud mental y drogodependencia y casi 1.
300.
000 euros en atención farmacéutica y reintegro de gastos sanitarios de la población protegida, población protegida.

Ustedes recaudan más, recortan derechos y ahora se gastan 47 millones en el gran premio de motociclismo.

Por eso, le pregunto, señor presidente: ¿por qué recortan derechos sociales mientras ingresan más de lo presupuestado?
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rubén Ibáñez.

Vicepresidenta del Consell, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

¿Com s'atrevixen vostés a parlar de retallades socials?
¿Per què s'enfaden?
Sí, recaptem més.
Recaptem més perquè lluitem contra el frau.
Recaptem més perquè gestionem millor que vostés.
(Aplaudiments) Recaptem més perquè no se roba.
Clar que sí, ho fem millor que vostés.

I a vostés això els enfada.
Vostés haurien d'estar contents.
Hem recaptat més i millor que vostés.
Però, ¿sap què?
Paral·lelament, en este país n'hi ha quasi un milió de persones que ja no paguen el copagament farmacèutic.
Això no són retallades.
Això és tornar drets.
(Aplaudiments) 

En este país.
.
.
, en este país, a més de dotze mil persones se'ls ha tornat la paga extraordinària.
A eixes persones majors que vostés els confiscaren la paga extraordinària.
Sí, senyor, vostés feien eixes coses.
Quasi cinc mil persones no paguen ja en els centres ocupacionals i en els centres diürns de persones amb discapacitat.
Això són tornar drets.
Això és tornar drets.

I, efectivament, se faran, se faran esdeveniments esportius.
El que no se farà és furtar amb l'excusa de fer esdeveniments esportius, o a vegades, ni fer-los.
Ací no n'hi hauran visites del papa on se furta.
No n'hi hauran jocs europeus on se furta i no se fan els jocs.
Ací, el que n'hi ha és seriositat, rigor i bona gestió.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies.

Diputada.
.
.

La senyora Ortiz Vilella:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Oltra, por eso luego le traiciona a usted la hemeroteca con tanta frecuencia.

Mire, en todo este año del Titanic se ha dedicado a hacer y decir una cosa diferente a lo que hacían y decían en la oposición.
Y eso se lo digo al presidente, pero especialmente a la señora Oltra.

Uno de los ejemplos más evidentes lo encontramos en el discurso relacionado con las cuentas públicas valencianas.
Hay que tener mucho rostro para venir aquí a hablar de que están recaudando más por el tema del fraude.
¡Si acaban de despedir treinta y siete técnicos del Instituto Valenciano de Administración Tributaria, señora Oltra!
(Aplaudiments)

Yo sabía que el señor Soler no se leía los papeles que le pasaban y el señor presidente tampoco, pero creía que usted sí que se los leía.
Veo que me voy a defraudar hoy con otro miembro más del gobierno.

Yo voy a ser muy clara y muy directa.
A la señora Bonig no le ha contestado, pero lo voy a volver a preguntar.
Y ayer el señor Soler tampoco me contestó en la sesión de la tarde.
¿Va usted a cumplir la voluntad de esta cámara que en una propuesta de resolución decía que no subieran los tipos impositivos, ni suprimiera ninguna bonificación para el ejercicio 2017?

Y la segunda pregunta es muy fácil de contestar.
Con un Â«síÂ» o con un Â«noÂ» nos damos por satisfechos.
¿Van a subirle los impuestos masivamente a los valencianos?

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, síndica.
.
.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Moltes gràcies, president.

No, no anem a pujar massivament els impostos.
Anem.
.
.
, anem a fer el que se fa en un país democràtic avançat: és fer pagar als que més tenen més, i els que menys tenen, que paguen menys.
(Aplaudiments) Que és el que se fa en les democràcies avançades.

I que vostés.
.
.
, i que vostés mos han ficat la cara roja, després de vint anys, perquè ací en la comparativa amb la resta de comunitats autònomes resultava que els de renda més baixa pagaven un tipus impositius superior i els de renda alta pagaven un tipus impositiu inferior.
Això és el que han fet vostés.
(Aplaudiments)

¡I nosaltres som d'un altre món!
¡Som d'un altre món!
Sabem com s'ha d'utilitzar la política fiscal per a redistribuir la renda, perquè amb la crisi econòmica les desigualtats han crescut.
Una crisi econòmica terrible per a la majoria de la gent, on vostés s'han carregat les classes mitjanes.
I nosaltres volem ajudar les classes mitjanes i les classes treballadores que tinguen més capacitat per a poder viure millor.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

¿Sí?
¿Continuació?
Continuem la sessió de control amb la pregunta que formula el síndic del Grup Ciudadanos.

Senyor Marí, ¿des de l'escó?

Té vosté la paraula.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, president.

Presidente.

Vicepresidenta.

Consellers.

Mire, señor Puig, usted acaba de decir en su primera intervención, ha dicho: Â«Cumpliremos lo que digan las Cortes.
Â» Eso ha dicho usted.

Yo le pregunto, president, ¿qué acciones ha emprendido el Consell para garantizar el correcto cumplimiento de las competencias atribuidas a las distintas instituciones de La Generalitat?

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

President del Consell, per a respondre a la pregunta del Grup Ciudadanos.

Quan vosté vullga.

El senyor president del Consell:

President.

Senyor Marí.

No, lo que hemos hecho es lo que corresponde a un gobierno democrático.
Lo que se trata es de cumplir todas las obligaciones que se tienen con las instituciones de La Generalitat, que tienen que desarrollar de una manera objetiva sus competencias.

¿Qué hemos hecho?
Lo primero, respetar su independencia, que esto aquí ya era bastante importante, porque había una intromisión permanente en los entes estatutarios.

En segundo lugar, se ha apostado por la suficiencia.
.
.
, dotación de medios para el correcto desempeño de sus funciones.

Y, en tercer lugar, se ha intentado siempre apoyar que las personas que vayan a los órganos estatutarios sean personas con la máxima idoneidad.

Y, además, tengo que decir que es muy importante.
.
.
, y el gobierno felicita el trabajo que están realizando muy especialmente la institución más importante, que es sin duda las Cortes Valencianas, que están haciendo un gran trabajo y que han recuperado el centro de la vida política.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Senyor Marí, per a acabar de formular la pregunta.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, president.

Ha empezado usted.
.
.
, ha terminado usted por donde iba a empezar yo.
Es verdad, dice usted, ha repetido en innumerables ocasiones: Â«Estem o no d'acord, Les Corts han recuperat la centralitat en el debat polític.
Â»

Mire, nosotros estamos de acuerdo con usted; por lo menos, en parte.
Nosotros defendemos que las Cortes sean el lugar de debate, de entendimiento -eso acordamos, president- y de diálogo, porque somos los depositarios de la voluntad popular.

Mire, no seré yo, president, quien les dé ahora una breve clase de derecho constitucional.
No voy a ser yo.
Pero permítame, president, que le recuerde las funciones que el Estatut d'autonomia otorga a esta cámara, a este parlamento: además de la función legislativa, es la de impulsar y controlar la acción del Consell.
Le digo, controlar la acción del Consell.

Sin embargo, este Consell no siempre facilita ese control parlamentario e ignora en repetidas ocasiones el mandato del poder legislativo -este-.
Aquí, señorías, trabajamos para aprobar propuestas que tienen como objetivo mejorar la vida de todos los valencianos y, también, su bienestar.
También trabajamos para que en este periodo de escasez de recursos, que yo se lo reconozco, de recursos públicos, se recorte donde no afecte a los ciudadanos.

Pero lo que hemos visto este primer año, president, el primer año del Consell del cambio, es lamentablemente más de lo mismo en muchísimos aspectos.
Ustedes, que venían a marcar distancias con los vicios de la vieja política, explíquenos cuál es el grado de cumplimiento de las resoluciones emanadas de esta cámara.

Porque, mire, señor Puig, prácticamente todas las proposiciones no de ley aprobadas por las Cortes en este primer año de legislatura están paralizadas.
Le digo, están paralizadas.
A su falta de gestión, hay que sumar la falta de iniciativa para poner en marcha todas las propuestas que aquí aprobamos.
Un desastre.

Mire, le voy a poner algún ejemplo.
Pedimos hace casi un año, hace casi un año, una auditoría de la red de organismos dependientes de la administración pública para eliminar los entes innecesarios, duplicados, con plantillas sobredimensionadas y de dudosa utilidad.
Dijimos que para nosotros eran de dudosa utilidad.
E invertir todo ese dinero donde también le dijimos, donde lo necesita el ciudadano.
Y es que, president, ni lo han intentado.
Ni lo han intentado.

Mire, también está paralizada la propuesta que Ciudadanos y Podemos presentaron conjuntamente para implantar un nuevo modelo urbanístico y nuestra propuesta para revertir las consecuencias del exceso de edificación en nuestra comunidad.
Desde el Consell no han cambiado ni una sola coma de la legislación urbanística que favoreció el boom del ladrillo que arruinó el territorio valenciano.

Mire, tampoco se ha concretado el calendario de ejecución de las medidas efectivas para reducir paulatinamente el volumen de.
.
.
, fisiosanitarios.

Tampoco se ha puesto en marcha la propuesta presentada por todos los grupos, y que fue aprobada por unanimidad, que recogía una serie de medidas urgentes para facilitar la incorporación de los autónomos y su permanencia en el mercado laboral.
O la auditoría de los hospitales concertados que también se aprobó en esta cámara y que ustedes han ignorado.
Se han empeñado en revertir el modelo sin analizar primero su situación, sin ningún tipo de dato objetivo encima de la mesa.
Y para muestra, un botón: el botón que pulsaron ustedes ayer para impedir que hubiese más transparencia, que es lo que pedíamos, más transparencia, absolutamente todo, que se conozca absolutamente todo.

Miren, después de todo lo que ha sucedido en nuestra Comunidad Valenciana nos fiamos más -se lo dijimos y hablé con algún compañero suyo- de una auditoría externa que la firma de un político.

Y, mire, y como esa, muchísimas propuestas más, no solo de Ciudadanos, sino de todos los grupos.
Y es que, como dice mi compañero Alberto García, yo creo que aprobar en esta cámara una PNL es como soplarle al viento.

Además, en mitad del periodo de sesiones, el presidente estuvo casi dos meses sin rendir cuentas en Les Corts.
Hay plenos en los que faltan la mitad de los consellers.
Por ejemplo, le recuerdo el que presentamos la proposición no de ley en la que manifestamos el rechazo por las actuaciones de Arnaldo Otegui y relacionábamos nuestro apoyo con las víctimas.
No es que no estuvo usted.
No hubo ningún conseller.
No hubo sentado aquí ningún conseller.
Y le dijimos que para nosotros esta era la base fundamental del pilar de la democracia, señor Puig.
(Aplaudiments) Voy terminando, president.

Como la respuesta, cuando Ciudadanos preguntó cuántos barracones habían comprado para el nuevo curso, interesados en conocer cuál era la situación de los barracones en la comunidad, la respuesta de la conselleria fue: Â«La conselleria no compra aulas prefabricadas, sino que contrata el montaje, alquiler y desmontaje.
Â» En fin, creo que no hace falta que añada ningún comentario más, president.

Así, señorías, comprenderán que es complicado controlar la acción del Consell.
Actuando así vulnera la competencia de control al Consell que tienen las Cortes y no se otorga a esta cámara el papel que le corresponde como máximo órgano de La Generalitat, más bien es retrotraernos a políticas pasadas.

Ha pasado ya un año de gobierno del cambio y están perdiendo la oportunidad de prestigiar esta institución, de dar a estas Cortes el lugar que realmente merece y convertirla en la verdadera representante de todos los valencianos.

Por ello, president.
.
.

El senyor president:

Senyoria,.
.
.

El senyor Marí Malonda:

.
.
.
-sí, ya termino- decirle lo que le he dicho al principio, estamos cansados de que no haya respuesta de lo que aprobamos aquí, porque esta sí que es la voz del pueblo, president.

Y, mire, voy a terminar.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

El senyor Marí Malonda:

.
.
.
termino diciendo.
.
.
, haciendo una cita de Woody Allen que dice: Â«Las cosas no se dicen, se hacen, porque al hacerlas ya se dicen solas.
Â»

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

President del Consell, per a respondre a la pregunta formulada.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Con todo el respeto a Woody Allen, al que admiro profundamente, si las cosas no se piensan, se dicen y se hacen, algo siempre se queda en el camino.
El parlamento, además, a lo que se dedica es a hablar, a decir.

Y, mire, le voy a decir una cosa.
Para empezar, respecto a lo que usted ha planteado, la intervención creó una subintervención directamente para aquello que usted dijo.
Y lo único que tiene que hacer, de verdad, para el cumplimiento de cualquier proposición no de ley aprobada por este parlamento es pedir la ejecución, pedir la comparecencia de quien corresponda y se le van a dar a usted todos los datos correspondientes para que finalmente se pueda evaluar lo que ha hecho o no ha hecho el Consell.

En segundo lugar, hombre, respecto a algunas en concreto que he podido tomar nota, ya me dirá usted si no es hacerles caso haber desclasificado trece millones de metros cuadrados que estaban previamente urbanizados.
(Aplaudiments) Estaban previstos trece millones de metros cuadrados, que se han descatalogado para que, efectivamente, no tuviera.
.
.
, no avanzara ese proceso de destrucción, que también se ha paralizado a través del plan de litoral, que en estos momentos se está desarrollando y se está actuando en consecuencia, a pesar de que hay resistencias, efectivamente, de algunas personas y algunos grupos de interés.

Y, por otra parte, respecto a los autónomos, aquello que nos corresponde a nosotros, porque en esa PNL hay cosas que tienen que ver con lo que son competencias del estado, que se han trasladado, el resto.
.
.
, hay un plan de autónomos que el otro día tuve el honor de presentar.

Por otra parte, respecto a los barracones que se han puesto, ya se ha explicado por activa y por pasiva que son en aquellos colegios que ya están en obras y, por tanto, en estos momentos, cualquier información que corresponda se va a dar, porque este gobierno, efectivamente, es el gobierno que más ha comparecido en las Cortes.
El presidente que más ha comparecido en las Cortes es este presidente, el 40% más que en el mismo periodo el señor Fabra.
Aquí, nosotros nos tomamos absolutamente en serio el parlamento y, efectivamente, vamos dando respuesta más que nunca.

Mire, se han presentado 15.
544 iniciativas, cuatro mil más que con el gobierno anterior, y se está dando respuesta con las dificultades de personal que existen, y se está dando respuesta, y se está dando respuesta a las 6.
918 solicitudes de documentación, 3.
000 más que en el período anterior del señor Fabra.

Por tanto, oiga, se está intentando desde luego dar respuesta a aquello que se plantea en cada momento y que ustedes tienen, por supuesto, todo el derecho a plantear.

Y respecto a las otras instituciones sí que quiero decirle que hemos intentado y hemos conseguido ya que la Sindicatura de Cuentas tenga desde luego la autonomía suficiente también en personal para que no esté sujeta para nada al determinio del gobierno.

Y, por otra parte, estamos acogiendo los informes que están diciendo los otros entes con voluntad de ir mejorando, así el Síndic de Greuges, o también el Consell Valencià de Cultura, o también el Comité Económico y Social o el Consell Jurídic Consultiu, efectivamente, porque son entes que nosotros pensamos que son fundamentales para toda la arquitectura institucional.

Y finalmente también quiero decirle que hay una institución especialmente vulnerada su autonomía en el pasado, que es la Academia Valenciana de la Lengua.

I la nostra relació en l'Acadèmia ha estat basada en el respecte, el respecte escrupolós.
I vull felicitar l'Acadèmia pel Diccionari Normatiu Valencià que serà presentat el 29 d'octubre.
I aprofitar esta compareixença per reconèixer a Josep Lluís Doménech, acadèmic valencià, premi de La Generalitat per la normalització lingüística, que ha mort este cap de setmana.
Vull mostrar el condol en nom del Consell i de tot el poble valencià, perquè l'acadèmia i ell han aconseguit que d'una vegada per totes el conflicte artificial sobre la llengua haja desaparegut i ara l'important siga la defensa i l'ús del valencià.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Senyor Woodward, té vosté la paraula per un minut.

El senyor Woodward Poch:

Sí, buenos días, señor president.

Mire, a principios de marzo de este año firmamos todos los grupos parlamentarios una propuesta que recogía más de 40 medidas urgentes que reivindicaban los autónomos -como ya ha comentado mi síndico hace unos momentos- sobre la mejora de las condiciones de trabajo y la calidad de vida de las personas trabajadoras autónomas.

La aprobación de esta PNL, en el pleno del 13 de abril de 2016, exigía su puesta en marcha inmediata, dado que los autónomos es uno de los colectivos que más se han visto afectados por la crisis.

En relación a esta cuestión, aunque ha dicho unas ligeras frases, nos gustaría, y le formulamos esta pregunta: ¿qué medidas de ámbito autonómico ha puesto ya en marcha el Consell de entre las que se incluyen en la propuesta?
Y, también, si se ha instado ya al Gobierno de España a que se lleven a cabo las medidas que son de su competencia.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Woodward.

Conseller d'economia…, demane vosté la paraula.
Ja.
Quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyor president.

Bé, jo el primer que volia dir és que jo de vegades al·lucine, no?
, al·lucine.
No, no, quan.
.
.
, perquè no s'escoltem o quan de vegades ens fan preguntes i parlem de tot el que estem fent al respecte de les PNL, resulta que tampoc s'escolta.

Ahir, per exemple, ens fan fer una pregunta que vull posar sobre la taula al respecte d'una PNL, la 134/IX, de 17 de febrer, respecte a la igualtat salarial entre hòmens i dones.
I vam estar explicant què és el que estem fent.
I axina moltíssimes altres PNL.

Quant a la dels autònoms, sí que s'ha instat ja el govern central perquè totes aquelles o aquells punts que corresponen al mateix govern tiren endavant.
I després, també vostés saben, perquè també ho hem fet ací noticiable, que tenim un pla d'autònoms en el qual el primer que hem fet ha sigut constituir eixa mesa, la mesa d'autònoms, donar-li ales, que no n'havien donat cap dels consells anteriors, i estem fent política amb ells, estem intentant arribar a acords amb ells per a tirar endavant totes les necessitats que realment té el món dels autònoms.

I, de fet, vull anomenar-ne una, que ja hem tirat endavant i que estem treballant.
I és que anem a ajudar-los en la seguretat social entre el tercer i el cinqué any per a poder acompanyar-los i anem a posar un milió i escaig d'euros.
Vull dir, eixa és la primera mesura que hem pres, entre moltíssimes altres que anem a seguir prenent amb el diàleg continu amb els mateixos autònoms, que són els qui realment saben quina és la problemàtica que tenen en el dia a dia.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyor Córdoba, demane vosté la.
.
.
(Pausa) Quan vosté vullga.

El senyor Córdoba Cortijo:

Muchas gracias, presidente.

Buenos días, señor presidente.

Miembros del Consell.

Mire, en el pleno del 12 de mayo se aprobó por unanimidad la propuesta de Ciudadanos de instar al Consell a habilitar en el Hospital Universitario y Politécnico La Fe de Valencia los medios necesarios a los efectos de implantar una estructura funcional y orgánica con personal, espacio y funcionalidad específica en base a las características peculiares de los niños y las niñas, con autonomía personal y responsables independientes de los servicios y áreas de adultos.

La pregunta es la siguiente: ¿en qué estado de ejecución se encuentra el cumplimiento de esta iniciativa que fue apoyada por todos los grupos parlamentarios?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Córdoba.

I saben la dificultat perquè no ens acompanya la consellera de Sanitat, però, en tot cas, el conseller col·legiat li respondrà.
Sí, està clar.
Simplement he senyalat (inintel·ligible) …

Vicepresidenta, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Moltes gràcies, senyor president.

La consellera de Sanitat hui no està perquè està en el congrés d'alzhèimer.
Saben vostés que esta setmana se celebra el Dia Mundial de l'Alzhèimer i, per tant, hi ha un congrés important en Alacant.

En qualsevol cas, l'execució concreta d'eixa mesura concreta si volen, sense dubte, li la traslladarem en concret.
Però totes les propostes que aproven estes Corts, totes estan en execució en totes les conselleries.
Pot tardar més o pot tardar menys en funció de la complexitat, però sense dubte totes, totes estan en execució, en sanitat, en educació, en igualtat, en totes les conselleries.
En concret esta li passarem la informació.

En este moment quan vostés pregunten coses tan concretes estaria bé, estaria bé, estan vostés en el seu dret, però estaria bé que pegaren abans un toc i aleshores venir amb tots els números.
Perquè vostés comprendran (remors) de quinze mil.
.
.
És un suggeriment, és un suggeriment des del bon rotllo.
De quinze mil coses que s'aproven ací, doncs no duguem els quinze mil expedients.
Però si vostés tenen interés en un.
.
.
Ho dic per facilitar la feina, sinó jo intentaré respondre i els consellers intentaran respondre en la mesura del nostre coneixement.
Però estic segura que això està en marxa i que li donaran la informació detallada quant siga possible.
Val?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

A continuació, continuem en la nostra sessió de control, amb la pregunta que formula el síndic del Grup Podemos-Podem.

Des de l'escó, senyor Montiel.
Quan vosté vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia, president.

Bon dia, vicepresidenta, consellers.

Senyor president, quines mesures compensatòries o de qualsevol altre tipus ha previst el Consell per a pal·liar els efectes negatius que hauran d'afrontar els productors valencians de navelina i altres cítrics davant d'una competència dels països del sud d'Àfrica, que ens col·loquen en situació d'indefensió arran de l'acord del Parlament Europeu del dimecres 14 de setembre.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

President del Consell, per a respondre a la pregunta.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Moltes gràcies, senyor Montiel.

En no poques ocasions des d'esta trona he pogut assenyalar la importància que té el sector agroalimentari en el procés de reconstrucció del nostre teixit productiu.

L'agricultura i tot el negoci que genera la cadena de manipulació, transformació, distribució, comercialització dels nostres productes suposa el 16% del nostre PIB i el 14% de l'ocupació.

En 2015 l'exportació de productes agroalimentaris de la Comunitat Valenciana aconseguiren 5.
839 milions d'euros, un 12% més que l'any anterior.
Eixa xifra representa un 20% de tot el que exportem els valencians.
Som la tercera regió exportadora en productes agroalimentaris d'Espanya.
I si ens centrem en els cítrics, la Comunitat Valenciana concentra el 68% de les exportacions de cítrics de tota Espanya.

Per tant, per a este Consell és especialment important analitzar, actuar i defensar qualsevol decisió que puga perjudicar els nostres interessos, estar al costat sempre dels llauradors i de tots els professionals de l'agricultura.

La decisió del Parlament Europeu d'eliminar de forma progressiva els aranzels als cítrics de Sud-àfrica i altres països, com els del con sudafricà, com vosté assenyala en la seua pregunta, ens preocupa, especialment en un any a més a més en què s'espera una campanya amb una collita elevada.
Això, unit a un augment d'importacions de tercers països, podria afectar seriosament la rendibilitat.

La Generalitat va traslladar esta preocupació a tots els eurodiputats valencians i van votar en contra d'esta mesura i van defensar els interessos dels valencians.

No obstant això, en esta posició de fermesa, ens hem trobat una vegada més desemparats pel govern central, que no ha mostrat el més mínim interés ni preocupació, per un canvi que introduirà més pressió sobre la ja escassa rendibilitat del nostre sector citrícola.

Els treballs dels eurodiputats valencians amb el suport del Consell ha aconseguit, això sí, un compromís, el compromís de realitzar un estudi d'impacte en el comerç citrícola europeu.
Serà el resultat d'este estudi, del que es plantejaran les possibles salvaguardes, per evitar els perjudicis dels interessos dels nostres productors.

Estes compensacions, òbviament, les ha de donar Europa, perquè és Europa el que en un tractat ens està limitant el nostre creixement.

Igualment es reclamarà amb força des del Consell la posada en marxa de compensacions.
I si és necessari el Consell acudirà també en rescat d'aquells que se mereixen tindre dret a la vida, al treball, que són els llauradors valencians.

El que estiga en les nostres mans ho anem a fer.
I saben els professionals que este mes de setembre ja se va a convocar en la conselleria una primera taula de treball del sector.
I els anuncie que la setmana que ve tornarà a haver una altra reunió amb el sector incorporant a la mateixa al sector de la distribució.

I també vull dir-los que anem a convocar a tots els eurodiputats per tal de coordinar una política activa en defensa dels interessos de l'agricultura valenciana.
I la setmana que ve, que la vicepresidenta anirà a Brussel·les, també tindrà una reunió amb ells i amb altres grups per tal de posar damunt la taula el que és una realitat, que quan se pren una decisió a Europa s'ha de tindre en compte les conseqüències, i les conseqüències sobre l'agricultura mediterrània mai se tenen en compte, i ja és hora que se comencen a tindre en compte.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Síndic del Grup Podemos-Podem, senyor Antonio Montiel, per acabar de formular la pregunta, té vosté la paraula.

El senyor Montiel Márquez:

President.

L'acord que es va subscriure i se va votar en el Parlament Europeu buscava com a justificació el desenvolupament econòmic de cinc països del sud d'Àfrica: Moçambic, Namíbia, Botswana, Lesoto i Swazilàndia, però també incorpora en el paquet a Sud-àfrica.

Sud-àfrica és el segon exportador de productes agrícoles, després d'Espanya, i això planteja una situació de competència molt greu.

Nosotros pensamos que el acceso de estos productos a los mercados europeos con una rebaja progresiva de aranceles coloca a la agricultura española, y fundamentalmente a la agricultura mediterránea y valenciana, en una situación tremendamente grave, en la que se va a producir una acumulación.
De hecho ya, este año, probablemente, según como vaya el ritmo de ratificación, se producirá una entrada de naranja sudafricana que competirá en los establecimientos, en los puntos de venta, con la navelina, y por tanto podremos tener naranjas sudafricanas en los lineales de los supermercados y en los puntos de venta, creando una situación realmente grave.

Pero encima es que no es verdad la justificación del desarrollo económico de los cinco países del sur de África.
Porque realmente ese tratado, como ocurre con otros tratados internacionales, oculta la mano de intereses de las multinacionales que controlan el sector de la producción y la distribución.
Ese acuerdo además incorpora, sustituye la lógica de la no reciprocidad existente hasta ahora, de que solamente exportaban ellos, sino por una lógica de reciprocidad que ahora obligará también a esos países menos desarrollados a abrir sus mercados a productos europeos, y por tanto la verdad es que la coartada es falsa.
La repercusión en el sector agrícola incluso de esos países y también la repercusión en los mercados de aquí, en los mercados de allá, no va a mejorar, sino todo lo contrario.

Por tanto, yo creo que, como decía la Organización de las Naciones Unidas en un informe que publicó en febrero de 2015, la FAO, advertía sobre la creciente influencia de las empresas multinacionales de la producción mundial de alimentos.

Esas mismas empresas son las que están detrás de estos grandes tratados internacionales y son las que no solo controlan la producción y el mercado mundial de alimentos, sino que para ello acaparan tierras, incumplen derechos humanos y de condiciones laborales, realizan actividades con desprecio del medio ambiente y, desde luego, acaban… están construyendo un modelo agrícola controlado por un puñado de multinacionales que van a acabar con los pequeños y medianos productores tanto en el tercer mundo como en el primer mundo.

Nos preocupa entonces que el gobierno español se posicione a favor de la ratificación de este tratado.
Creo que es muy importante toda medida de presión encaminada a que la ratificación que corresponde realizar ahora a los 28 países de la unión sea bloqueada por parte de España.

Porque, además, nos parece que esas empresas y que esos productos no tienen garantías de control fitosanitario adecuadas.
Me parece que además amenazan con el riesgo de introducir alguna plaga en nuestros cultivos.

Pero sobre todo nos preocupa la voz de las organizaciones agrarias, que se sienten desprotegidas por el gobierno central, pero que también reclaman del gobierno valenciano acciones más decididas.

Nos preocupa, por tanto, que se tome una línea definida a la hora de potenciar el mercado de proximidad.
Le vamos a recordar que ya planteamos desde esta tribuna la necesidad de acometer la reforma del IVIA para favorecer el trabajo de investigación que corresponde para conseguir una reconversión varietal que nos permita tener nuevas variedades para cubrir todo el calendario de comercialización y no solo acumular grandes cantidades de producción en meses concretos del año, y más ahora con el riesgo de productos foráneos.

Y le vamos a proponer tres cosas.
Una, que se ponga en práctica la compra pública de productos de proximidad de productores valencianos en los grandes comedores que dependen del gobierno valenciano, hospitales, colegios públicos, residencias, etcétera.
Y de eso mi compañera Beatriz Gascó defenderá después una propuesta en este mismo pleno.
Segundo, que se pongan en marcha… se potencien los mercados de proximidad.

Y tercero, una inversión en políticas para asegurar el relevo generacional.
Y ahí es fundamental una oferta adecuada en materia de Formación Profesional por parte de la conselleria de educación.
Menos floricultura y menos jardinería y quizás más inversión para asegurar el relevo generacional en el campo valenciano.

Y ya que va a reunirse la semana que viene…

El senyor president:

Senyoría…

El senyor Montiel Márquez:

Termino, señoría.

Ya que va a reunirse la semana que viene también con las organizaciones agrarias y con el sector de la distribución, mire, hacemos un llamamiento a las grandes cadenas de distribución, especialmente a las de matriz valenciana, para que dejen de admitir productos agrícolas extranjeros en detrimento de la producción local valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

President del Consell, per a respondre.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Efectivament, jo crec que moltes vegades quan se parla d'acords internacionals que afecten l'agricultura, no es té en compte la realitat de qui està pagant eixe acord.
Perquè ens ha passat també en tot el que ha significat la situació a Rússia, que ens està perjudicant molt, perquè totes les sancions que se posen a Rússia, podem estar d'acord o no, però el que no és possible és que les paguen els llauradors d'una gran part del nostre territori o d'altres territoris, que també és aixina.

Per tant, el mateix passa en la qüestió del desenvolupament.
Nosaltres estem d'acord que cal ajudar al desenvolupament.
Cal vore també en quines condiciones en eixos països, però cal ajudar al desenvolupament.
El que no se pot és carregar l'ajut al desenvolupament a una part de la societat que, a més a més, ja està molt castigada per les seus relacions contractuals i per la seua relació en estos moments en la distribució o en la comercialització.

Per tant, òbviament, això són qüestions estructurals que cal tractar i que cal posar damunt la taula.

I després, una altra qüestió vosté plantejava, que és fonamental.
En el problema de Sud-àfrica no està només el problema comercial, també hi ha un problema molt greu, que és la taca negra i el problema que podria significar que eixa laxitud fitosanitària fera que tinguérem problemes greus que atacaren als nostres camps.

Per tant, jo crec que, efectivament, hi han algunes mesures en allò que vosté planteja que ja estan en marxa.
Tots els ajuts al mercat de proximitat han augmentat exponencialment en l'últim any la quantitat de gent que ja està venent directament, n'hi han mercats orientats directament.
Però, evidentment, continuarem en eixa línia d'ajuda als mercats.

I, en qualsevol cas, tot el que puga ser compra pública, que estiga dins del marc reglamentari i puguem fer-ho, ¡per suposat que sí, clar que sí!

Mire, hem de reflotar de veritat el sector.
I és evident que per això és necessària una bona Formació Professional, però sobretot, sobretot és intentar situar en el prestigi que se mereix el treball de llauradors i llauradores, perquè el problema que n'hi ha en estos moments és que fins i tot hem fet un esforç per a obrir ja este any algunes cicles de Formació Professional que, malauradament, no s'han cobert perquè, efectivament, si no se pot viure del camp, ningú vol ser llaurador.

Per tant, ahí està el compromís d'este govern.
I d'acord en les seues posicions d'avançar endavant per prestigiar al camp valencià, que això sí que és un senyal d'identitat dels valencians.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president del Consell.

Sí, Beatriu… Té vosté la paraula senyora Beatriu Gascó.

La senyora Gascó Verdier:

Moltes gràcies, president.

Bon dia, president.
Bon dia, vicepresidenta, consellers, diputats.

En efecte, com bé anticipava el senyor Montiel, un dels reptes més difícils que té aquest Consell és el d'assegurar que la professió, un patrimoni cultural com el d'agricultor i ramader, no es perda.
I, per desgràcia, cada volta tenim menys llauradors i la gent és cada volta més major, no tenim ja llauradors i llauradores joves en els camps.

Aleshores, en matèria de formació vàrem vore, en efecte, l'any passat que se varen obrir titulacions, però una era…, que se repetia en moltes ocasions, era agrojardineria i composicions florals… No.
Sí, una cosa aixina.
I, en efecte, això no pal·lia el problema de formació.
Necessitem una formació feta per agricultors per a agricultors, una Formació Professional que de veres done resposta a eixa necessitat de fer retornar a la gent.
La gent moltes voltes no està en el camp perquè no sap fer eixa professió.

Aleshores, ens preguntem de quina manera el Consell pensa dotar-se dels mitjans per a poder afrontar eixe difícil repte i que no ens passe com en altres països on han hagut… on s'han quedat sense llauradors i han tigut de fer… convidar a gent de fora.
Un país, com el País Valencià, no pot permetre's eixe luxe.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Conseller d'educació, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, president.

Gràcies també a la diputada per la seua pregunta.

El president ja ha contestat un poc a la seua pregunta en la seua última intervenció.

El cert és que no només estem disposats a obrir eixes formacions, sinó que, a més a més, ja ho hem intentat i no hi hagut suficient gent que es matriculara.

I, per tant, el que hem d'incidir sobretot és que n'hi haja més gent que vullga estudiar també, no només que n'hi haja una oferta, perquè si n'hi ha una oferta, però no s'apunta gent, no guanyem res.

I, per tant, en eixe sentit, igual que hem fet en altres mòduls professionals, en altres formacions professionals, en les quals no n'hi havia fins i tot ni espai per a poder fer pràctiques -parle, per exemple, de les relacionades amb l'energia solar, en les quals es matriculaven i després no podien fer pràctiques perquè el sector no estava funcionant el suficient-, hem parlat amb el sector per a buscar els llocs de pràctica.

Igual estem fent ja en l'àmbit de l'agricultura, en què estem treballant en el sector per a poder ofertar eixes formacions.
I no només les formacions, sinó que tinguen espai per a poder fer les pràctiques i que el conjunt de la societat veja en l'agricultura un espai per a tindre un mode de vida que no siga només del passat sinó també del futur, entre altres coses, via l'agricultura ecològica i de proximitat.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Sí.
Té vosté la paraula.

La senyora Gascó Verdier:

Tal volta una de les qüestions que caldria també resoldre és l'altíssim nivell de burocratització a què s'ha arribat en agricultura.

Hui en dia la xicoteta agricultura, que ha segut la protagonista en la producció dels nostres aliments, i la ramaderia i la pesca artesanal en estos últims segles, hui en dia es veu… ha d'afrontar els mateixos papers, els mateixos problemes burocràtics que qualsevol gran empresa, que hui en dia són les que estan prenent el camp valencià.

Aleshores, si volem mantindre eixa xicoteta producció, cal que la conselleria d'agricultura estiga dotada de personal humà per a poder atendre i satisfer les necessitats i de veres complir una missió de vocació de servei als xicotets productors.
De quina manera el Consell es compromet de veres a reforçar esta conselleria -que, malauradament, abans no existia, medi ambient estava en territori, i agricultura estava baix la presidència, una conselleria que ha hagut de crear el seu Consell-, perquè de veres puga fer eixe treball i assegurar a la gent poder viure dignament i no tindre d'estar lluitant contínuament, quan la gent treballa 80 hores a la setmana en el camp i damunt tenen d'estar en les oficines fent papers i no tenen capacitat moltes voltes i tenen de contractar a gent de fora.
De quina manera el Consell pensa comprometre's en eixe sentit.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyora consellera d'agricultura.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Muchas gracias.

Buenos días.

Desde luego, estamos…, no podemos estar más de acuerdo en que es necesario reforzar la estructura de la conselleria, y no solo de servicios centrales, sino sobre todo en las oficinas comarcales, porque son las personas que tienen… los técnicos que tienen el primer contacto, el contracto directo con los agricultores, no solo en la tramitación sino en una parte muy importante, que es también lo que en otros momentos se entendía como la extensión agraria, la divulgación, la formación, la explicación de muchas nuevas formas de hacer y también de normativas.

Porque precisamente es cierto que el sector agrario padece una excesiva burocratización no solo por la normativa autonómica y nacional, sino sobre todo porque la normativa europea en el sector agrario, también en el sector medio ambiental, es realmente muy, muy compleja, muy prolija y con unas exigencias muy elevadas.

Es cierto que también estamos abordando por la vía de normativa, y en particular con respecto a productores tradicionales, que puedan hacer venta de proximidad y venta directa de sus productos, una simplificación de normativas dentro de los límites, que son muy estrictos, por ejemplo, en materia higiénico-sanitaria.
Estamos hablando, por ejemplo, de transformación de lácteos de primera venta.
Eso es un camino que estamos llevando.
También con un trabajo muy directo con sanidad, porque hay muchas competencias en lo que respecta a la sanidad de los alimentos, que ha de verse con lupa.
Pero, desde luego, con la voluntad de facilitar a mucho pequeño productor que pueda vender directamente su producto y sacar una buena rentabilidad del mismo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Hem finalitzat la sessió de control, però els convidem que continuen en l'hemicicle, perquè anem a donar lectura a una declaració institucional a favor del Pacte valencià per a la mobilitat segura i sostenible.

Declaració institucional a favor del Pacte valencià per la mobilitat segura i sostenible

El senyor president:

Â«La mobilitat urbana segura i sostenible és un dret dels ciutadans a triar formes de desplaçar-se respectuoses amb la seua salut i la seua seguretat, adaptades als límits físics i ambientals de la ciutat.

Â»Així, es fa necessari per part de totes les administracions públiques que fomenten l'ús dels modes de transport més eficients, que garantesquen l'accessibilitat de tots en temps i en costs raonables i que permeten el coneixement econòmic i el benestar de la població a llarg termini.

Â»El Pacte valencià per la mobilitat segura i sostenible, impulsat per la Generalitat valenciana, contempla, entre altres:

Â»Promoure la més ampla participació ciutadana en l'elaboració i aplicació de la política de mobilitat.

Â»Humanitzar les ciutats, convertint l'espai públic urbà -carrers, places, bulevards-, més en lloc de reunió i en node de convivència social que en arteria de connexió i trànsit.

Â»Fomentar la intermodalitat i el transvasament d'usuaris del vehicle privat al sistema de transport col·lectiu, millorant la cobertura, qualitat i seguretat i accessibilitat universal, tot i suprimint les barreres als desplaçament de les persones amb mobilitat reduïda.

Â»Reduir emissions contaminants i garantir un consum energètic més eficient en l'àmbit de la mobilitat.

Â»Facilitar la coordinació tarifària, l'intercanvi modal, la reducció de l'accidentalitat i la comoditat i seguretat en l'usuari.

Â»Per tot l'exposat, Les Corts Valencianes, en la celebració de la setmana europea de la mobilitat, donem suport i la seua adhesió al pacte valencià per la mobilitat segura i sostenible, com aposta per unes ciutats i poblacions amb entorns que garantisquen les condicions de mobilitat adequades, segures, universals i amb el mínim d'impacte ambiental possible.

Â»Palau dels Borja, 22 de setembre de 2016.
Â» (Aplaudiments)

Senyories, continuem amb el nostre treball.
I el següent punt és la presa en consideració… Tenim una jornada densa, per tant, sí que faré molt d'èmfasi en el compliment del temps assignat en cada una de les intervencions.

Proposició de llei del pacte educatiu valencià a la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 25.
872, BOC número 86).
Criteri del Consell (RE número 28.
919, BOC número 110)

El senyor president:

La consideració en la presa de possessió de la proposició de llei del pacte educatiu valencià, que presenta el Grup Parlamentari Popular.
A tal efecte, donem la paraula.
.
.
(El vicepresident segon, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«No, no.
Primer, criteri del ConsellÂ») ¡Ah!
Perdó, perdó.
(Veus) Sí, sí, sí.

Llegirem, en primer lloc, el criteri del Consell.
A tal efecte, donarem la paraula al secretari primer de la Mesa, senyor Emilio Argüeso.

Quan vosté vullga.

El senyor secretari primer:

Gràcies.

Â«El Consell, en la reunión celebrada el 1 de julio de 2016, acordó manifestar a Les Corts su criterio desfavorable a la toma en consideración de la proposición de ley del pacto educativo valenciano en la Comunitat Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Popular, lo que comunicó a estas Corts mediante escrito con número de registro de entrada 28.
919, Boletín Oficial de Les Corts número 110, de 16 de septiembre de 2016.
Â»

Si sus señorías no tienen inconveniente, pasaríamos al debate de la iniciativa.

El senyor president:

Senyories, doncs, passem al debat directament.
Ja tenim a la representant del Grup Parlamentari Popular, que defensarà la proposta, en un torn a favor de huit minuts.

Quan vosté vullga.

La senyora Catalá Verdet:

Moltes gràcies, senyor president.

Señorías.
.
.

El senyor president:

Un segon, senyoria.

Senyories, sí que demanaríem.
.
.
Senyories, sí que demanaríem que les conversacions que se puguen.
.
.
, que se facen fora de l'hemicicle, perquè és molt difícil que l'oradora, en este cas, se puga concentrar per a fer una exposició correcta d'un assumpte tan important.

Pot continuar.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, senyor president.

Señorías, les confieso que, en ocasiones, cuando escucho desde esta tribuna a muchísimas personas que…, bueno, pues, que han empezado su recorrido parlamentario esta legislatura y que dicen que parece que aquí solo venimos a discutir o solo venimos a, de alguna manera, enzarzarnos en luchas políticas, me siento realmente aludida, ¿no?
, cuando escucho a algunos de los compañeros que dicen que parece que a veces hacemos poco trabajo constructivo.
Es verdad, y tienen parte de razón, ¿no?

Más allá de las luchas políticas, hay cuestiones fundamentales.
Y, en ese sentido, comparto la iniciativa que tuvo el president de La Generalitat la semana pasada, en la que nos instó a todos los grupos parlamentarios a alcanzar un pacto por la educación.

La verdad es que mi opinión no es objetiva, ¿no?
He gestionado la cartera y siempre le he dicho al conseller Marzà que pocas personas en este hemiciclo lo comprenderán mejor que yo, aunque no comparta gran parte de las cosas que caracterizan su gestión.

Y, desde el Grupo Parlamentario Popular, hemos querido ser responsables y hemos querido aportar en esta ocasión… Es la segunda proposición de ley que presentamos en un período muy corto.
Prácticamente, somos el único grupo que ha presentado proposiciones de ley.
Y no hemos hecho proposiciones de ley sencillas o por cubrir el trámite, ¿no?
En esta ocasión, hemos hecho una gran proposición de ley, con más de ciento ochenta artículos; y creo que es bastante completa.

Señorías, por eso ha sido tan sorprendente que, después de la semana pasada, de escuchar al president, de instarnos a un pacto por la educación, nos hayamos encontrado con un criterio desfavorable del Consell que, digamos, ha despachado una proposición de ley de más de ciento ochenta artículos en poco más de cuatro o cinco párrafos.
Es complicado de entender.

Pero, además, es más difícil todavía que, a la semana siguiente de ofrecernos un pacto por la educación, el president Puig, pues, nos sorprenda con un decreto de plurilingüismo, que hemos conocido por los medios de comunicación, aunque es cierto que el conseller se reunió con los portavoces parlamentarios de educación, pero no les dio ni un papel.
Y, por tanto, lo que hemos visto negro sobre blanco, lo hemos visto por primera vez esta semana y gracias al profesional trabajo de los medios de comunicación.

Señorías, esta es la primera ley de educación de la Comunidad Valenciana que se tramita en este parlamento valenciano, es la primera, la primera ley.
Es una ley completa, transversal y pretende ser un marco de referencia, evitando dispersión normativa.

Tiene 183 artículos, disposiciones adicionales, derogatorias, transitorias y finales (inoïble) … la atención del alumnado con necesidades específicas de apoyo educativo y la compensación de desigualdades, como garantía de la igualdad de oportunidades.

El reconocimiento profesional y social del profesorado, con especial atención a su formación y perfeccionamiento profesional.

La libertad de las familias para elegir la educación de sus hijos (inoïble) … el distrito único y el respeto a un sistema educativo, conformado por el sistema público y el sistema concertado.

La necesidad de la implicación de todos para la mejora de la calidad educativa.

El fortalecimiento del plurilingüismo, con el objetivo de adquirir una competencia equilibrada de las lenguas oficiales de la Comunidad Valenciana y un correcto aprendizaje del inglés y de una segunda lengua extranjera.
Un sistema proporcionado, no un sistema con peajes, no un sistema con peajes para el inglés, no un sistema que tiene una ambición de conocimiento del inglés de vuelos bajos, como mucho unas tres asignaturas, y una de ellas la lingüística.
Señorías, así no vamos a conseguir que nuestro sistema educativo sea completo, sea exigente y, sobre todo, sea lo que debe ser, un sistema educativo que fortalezca las oportunidades de los estudiantes.

Promover y prestigiar la Formación Profesional y la apuesta decidida por el impulso de la Formación Profesional dual.
Porque es claro que nuestro tejido productivo son pymes y pequeñas empresas, pero eso no es incompatible.
O sea, aquí no estamos formando trabajadores solo para grandes empresas, también formamos trabajadores, futuros trabajadores para pequeñas y medianas empresas.

La puesta en marcha de una serie de medidas para aumentar los graduados y reducir los abandonos, porque ese debería ser nuestro principal objetivo: aumentar los graduados y reducir el abandono escolar temprano.

Prevenir la violencia y la intolerancia en las aulas.
Promover la igualdad.

Un correcto aprendizaje de las tecnologías de la información y de la comunicación.

Las evaluaciones externas.
Porque solo se puede hacer un verdadero análisis del sistema educativo estableciendo mecanismos de evaluación y de rendición de cuentas y empleando los recursos públicos y los medios oportunos para tener una información pública, transparente y de seguimiento de los resultados alcanzados.
Y deben ser las autoridades correspondientes quienes asuman la responsabilidad de establecer procedimientos de evaluación en todos los ámbitos y hacia todos los actores educativos, ya sean profesores, alumnos, centros e incluso la propia administración.
Señorías, lo que no se evalúa, se devalúa, y eso siempre es así.

Fomentar el espíritu emprendedor y el conocimiento del modelo de economía social, de cooperativismo, tan propio de la Comunidad Valenciana.

Educar a jóvenes con inquietudes y con iniciativa.

En definitiva, una ley educativa que comprende muchísimos aspectos, porque también habla de la coordinación entre las distintas administraciones, también habla de la necesaria colaboración con la administración del estado, sí.

Me sorprende que el criterio del Consell sea el que es.
Â«No es un pacto educativoÂ», dicen.
Es un documento de trabajo.
Lo hemos planteado para que sea debatido, para que haya alegaciones, para que haya enmiendas, para que ustedes puedan cogerlo e incorporar todas aquellas cuestiones que son oportunas.
Claro que es un documento para un pacto educativo.

Dicen que un verdadero pacto debería concretarse en un marco elaborado con la participación y aportaciones de la comunidad educativa.
Pero esto, ¿se lo aplican ustedes, señorías?
¿Lo han hecho ustedes con el decreto de plurilingüismo?
¿Consultaron la eliminación del distrito único?
¿Consultaron el arreglo escolar conjunto?
¿Se entabló un diálogo con la concertada, antes de eliminar unidades de forma endiablada?
¿Han cumplido sus compromisos electorales?
Es decir, han generado últimamente conflictos colectivos porque han alterado las condiciones laborales de los trabajadores sin ni siquiera pasarlo por una mesa sindical.
¿Consultaron con las universidades las bases de las órdenes y la eliminación de las becas a las universidades privadas?

Señorías, ¿y ustedes hablan de que un pacto verdadero educativo debería concretarse en el marco elaborado con la participación y aportaciones de la comunidad educativa y que, por eso, este documento no les sirve?
Pero si ustedes son los reyes de lo contrario, los reyes de lo contrario.

Que al texto le falta coherencia y cohesión.
¿Me puede usted…?
¿Alguien me puede decir dónde?
¿Alguien puede decirme dónde está la falta de coherencia y cohesión?

Que hay cuestiones reguladas por el estado.
¡Faltaría más!
Es que tenemos que tener un marco de colaboración entre administraciones, y sobre todo con la administración del estado, porque nos delegó competencias y porque hay una parte de las competencias que le son propias.

Que hay cuestiones que tienen un nivel de concreción que es impropio.
Oiga, claro, es que nosotros no funcionamos con correos electrónicos.
Su administración está acostumbrando a los centros educativos a enviarles por correos electrónicos la información.
Ni instrucciones ni órdenes.
Es que nosotros concretamos las cosas.

Y que olvida cuestiones fundamentales.
Me gustaría que me dijeran cuál.

Señorías, esta es nuestra propuesta, con actitud positiva, con ganas de debatir, con ganas de poder mejorarla.
Estoy convencida de que se puede mejorar.
Me pongo a su disposición, nos ponemos a su disposición para alcanzar el pacto educativo al que se comprometió el presidente Puig la semana pasada.
Sería triste comprobar que un presidente propone un pacto educativo, que el principal partido de la oposición se lo ofrece y que, a la semana siguiente, los grupos que respaldan al gobierno lo niegan.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident segon:

Gracias, señora Catalá.

Per a exercir el torn en contra, té la paraula el senyor Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Bon dia a tots i a totes.

Mos trobem davant d'una proposició de llei del pacte educatiu, que ha presentat el Partit Popular.

És curiós que hagen presentat vostés això, que es diga Â«del pacte educatiuÂ» i, com li ha dit al govern, evidentment, que mos el porta directament ací, a Les Corts, sense haver-se assegut a parlar ni tan sols en els representants de la comunitat educativa.
Eixe és el primer error que té tota esta documentació, és la primera errada, la qual mos recorda molt a com han treballat vostés en estos vint anys de govern i mos recorda molt també com es va fer la LOMQE, posant-se en contra a tota la comunitat educativa per començar i ja, doncs, acabar vivint en París, ja de regal, no?

Jo no.
.
.
La intenció, evidentment.
.
.
, i nosaltres des de Compromís, i també vam sentir el president Ximo Puig l'altre dia, obrir les mans perquè evidentment volem un pacte educatiu, perquè evidentment, durant esta legislatura, haurem de parlar i haurem de concretar de coses.
.
.
I, de fet, de tota l'extensió del document, evidentment, n'hi han algunes coses que mos semblen interessants i de les quals pot ser una bona basa per a començar a parlar.

El que passa és que no crec que estiguen vostés, a hores d'ara, siguen els més legitimats per a presentar un document base, a més sense haver consultat en la comunitat educativa, presentar un document base per a tirar avant el que ha de ser l'educació del futur.
No crec que la situació, diguem-ne.
.
.
Bé, estic diguent-li que no crec que siguen els més legitimats, perquè açò sembla una fugida cap avant, davant de les notícies que no paren d'eixir i de sumaris que no paren d'obrir-se, en què la destrossa de l'educació valenciana ha sigut totalment evident, en què la situació és la que tenim, entre altres coses perquè van funcionar les coses com van funcionar, i ja tindrem temps en la comissió d'investigació de CIEGSA de parlar d'estes coses.
Per tant, no crec que el fet que vostés presenten una base siga la base de res, ni tan sols un esborrany.

En tot cas, és evident que començar a parlar d'estes coses sempre és interessant i que mos hem trobat algunes coses interessants, i que temps tindrem per a poder pactar en la comunitat educativa i els partits polítics una nova llei educativa valenciana; i que ací, doncs, evidentment, ací n'hi han algunes coses que jo, llegint-ho, em semblen interessants: el tema de les TIC i noves tecnologies, el tema de l'assetjament escolar.
.
.

N'hi han alguns temes en què no n'estaríem d'acord, però que em sembla interessant que vostés plantegen estos debats, com és el tema de l'autoritat que ha de tindre el professor dins de l'aula.

N'hi han temes que pense que s'han quedat vostés realment curts, que no sé exactament què és el que volen dir.
.
.
, sí que sé què volen dir en el tema de la FP dual, però n'hi ha molt poca literatura en este.
.
.

En el tema dels ensenyaments esportius, pense que també s'han quedat bastant curts.

I, després, en general, com vosté ha dit, les línies generals del document presenten les quimeres bàsiques del Partit Popular pel que fa a l'educació, vosté ho ha explicat molt bé.
El tema del districte únic, que és un nom que no utilitzen, però que van pegant-li voltes en diferents articles a què vostés diuen llibertat educativa i a què nosaltres creguem que era un ardit perquè fórem els centres els que triaren els alumnes en funció de la seua capacitat educativa, i que deixaven els alumnes amb menys capacitat adquisitiva amb una nul·la llibertat d'elecció per a estos casos.
S'entén que presenten vostés això, perquè sempre estan parlant del mateix i tal.

També presenten vostés les seues quimeres d'avaluacions externes, que tornen a parlar una i altra volta en el document sobre això.
Després, és bastant interessant com vostés presenten allò del plurilingüisme, perquè això que el document té moments en què podríem estar més d'acord i moments en què són realment molt conservadors, i és una espècie de refregit, de batibull de diferents idees.

Però en el tema del plurilingüisme m'ha semblat interessant açò de dir, hi ha alguns traços interessants, diu: Â«En tot cas, la proporció d'hores lectives que s'impartixquen en cada llengua cooficial i en llengua estrangera haurà de ser prou per assegurar el desenvolupament de la competència en les dues llengües cooficials i el coneixement efectiu de la mencionada llengua estrangera.
Â»

Jo el que li diguera és que anaren en compte quan fan estes afirmacions, perquè n'hi ha una tal Isabel Bonig per ahí que açò vol denunciar-ho i portar-ho als tribunals, al tindre una competència amb els dos idiomes oficials i amb la llengua estrangera, en este cas l'anglés.
Evidentment, en el punt anterior ja matisen vostés el que vostés entenien per plurilingüisme i trilingüisme, és l'equilibri.

Això la gent de Ciudadanos també parla molt, el cessament en l'equilibri al 33,33502.
.
.
% de totes les llengües, quan nosaltres el que entenem és que el que ha de ser equilibrat és l'adquisició i l'aprenentatge de les llengües.
En eixe debat tindrem temps en la nova llei educativa de parlar d'estes coses.

N'hi ha una cosa que també es veu molt el tuf conservador que té este document.
Per exemple, quan vostés parlen.
.
.
En diferents articles, ja li dic, eh?
Vostés van presentar una proposta de resolució parlant d'autonomia de centres, i es qüestió molt bé al concepte que tenen vostés d'autonomia de centres, segons els centres siguen públics o siguen concertats, per exemple.

En l'article 34 que presenten vostés, dins del plurilingüisme que vostés entenen, diu: la llengua base dels centres i que la llengua base de cada centre, en el cas dels centres públics, la triarà l'administració.
En el cas dels centres concertats, la triarà cada centre.

En l'article 137 i 138, pel que fa a la denominació dels centres, el nom que ha de tindre el centre escolar, diu: en el cas dels centres concertats, l'elecció del nom serà de cada centre.
En el cas dels centres públics serà de l'administració.
També és curiós.
Tan bonic que és que cada centre en cada poble, en cada barri, trien ells el nom, doncs resulta que això és l'administració.
No és un diferent concepte d'autonomia de centres, segons és concertat o és públic.

També en l'article 140, pel que fa als factors que han de regir el projecte educatiu de centre, vostés diuen, el punt i) diu: Â«El caràcter propi en el cas dels centres concertatsÂ».
Sembla com que els centres públics no pugueren tindre caràcter propi.
Jo li dic que n'hi ha molts centres públics amb un fort caràcter propi, que això pot estar dins del projecte educatiu.
Vaja i pregunte ahí, en el meu poble, l'IES Enric Valor de Pego, i vorà si tenen caràcter propi o no en tenen.

Després, es veu molt la LOMQE, per exemple en el tema.
.
.
Vostés, pel que fa a l'educació bàsica i després també en el batxillerat, etcètera, parlen molt poc d'educació física, no res de filosofia, no res d'ensenyaments artístics.
I les ciències sempre matisades.
El pensament conservador que era important en l'educació és lectura llengua estrangera i saber llegir i escriure.
Eixes són les coses en què es basen vostés.

Després també volia dir que en el tema de formació professional, n'hi han algunes coses interessants.
El tema de l'FP dual i això d'estar d'alguna manera coordinats amb les empreses.
Però jo també li trobe a faltar que tant en FP com en batxillerat com es parla molt d'empreses i es parla d'emprenedoria, que és una paraula que vostés utilitzen molt, i no n'hi ha ni una sola referència a l'orientació laboral, a l'orientació sindical dels que seran els futurs treballadors en una societat que cada volta per als treballadors és més una jungla i estem més en la llei de la selva, i cada volta pitjor.

Estes pensem que són alguna de les coses que fan que este -diguem-ne- document no siga evidentment aprovable per a nosaltres.
De tota manera, els emplacem que més endavant podem parlar d'estes coses i podem arribar a un pacte.
Sabem que no serà fàcil, però.
.
.

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyor Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

.
.
.
els emplacem a això.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyor Nadal.

Sí, quan vullga.
Pot començar.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Nadal, jo ja no sé.
.
.
És que clar.
.
.
Mire, és difícil que vosté vinga ací a defensar el torn en contra d'esta proposició de llei, avalant, imagine, el conseller del seu partit, i diga que és que ha faltat parlar d'educació física, de filosofia, d'ensenyaments artístics.
I al mateix temps, en el criteri del Consell posa que és un text que té un nivell de concreció impropi d'una norma de Â«rango legal algunas cuestiones reguladas en sus capítulosÂ», és a dir que és massa extensa.

I vosté volia que posàrem ací els currículums.
O siga, volia que posàrem l'educació física, la filosofia, els ensenyaments artístics.
Atenga, és que açò no pot ser una Â«enciclopedia de la educaciónÂ», m'entén?
O siga, no podem desenvolupar cadascuna de les àrees.
Això se desenvolupa d'una altra manera.

Quan parla vosté de la Formació Professional i diu que ens hem quedat curts, doncs mire jo li diré que la Formació Professional està regulada de forma concreta en diversos articles, i que la formació professional dual, pel que vosté diu, després del que està ací regulat, que és prou extens -mire-s'ho vosté- de la formació professional, en el tema de la dual el que cal fer és consensuar-ho en els sindicats i en les empreses.

És a dir, cal fer una normativa pròpia consensuada en els principals actors de la formació professional dual, cosa que ací no pot estar i cosa que férem nosaltres en el primer decret de formació professional dual.
Consensuats en tots els sindicats, inclosa la intersindical, i consensuat en totes les patronals de les empreses.
En tots.
Perquè és una qüestió delicada.

Parla vosté que és que se'ns nota el Â«tufilloÂ», no sé com ho ha dit, però és que vosté té una forma d'expressar-se que és curiosa.
Â«ConservadorÂ», no?
, una cosa aixina ha dit.
Bé.
Perquè respecte a l'autonomia de centres, com que nosaltres només la deixem per a l'educació concertada i només per a la pública, fent una al·lusió directa que el tema del plurilingüisme, el projecte en la pública el tria l'administració i en la concertada el tria el titular.

Mire, sap el que posa el decret que vostés mateixa acaben de presentar?
Àmbit d'aplicació, el decret de bilingüisme.
Â«Els centres privats no concertats i els centres concertats podran acollir-se al que disposa este decret, en tot cas, independentment de les seues característiques i de la seua autonomia de funcionamentÂ».
És a dir, vostés han reconegut l'autonomia dels titulars dels centres concertats per a desenvolupar un projecte lingüístic.
(Aplaudiments) O siga, no entenc el que ha vingut ací a dir-me, perquè és el mateix que vostés han posat ací i és el mateix que marca la llei.

M'ha dit vosté que nosaltres no hem consensuat amb la comunitat educativa esta llei.
Atenga, què sabrà vosté?
Què sabrà vosté?
Vosté sap les hores de treball i les reunions que ha portat este document?
No ho sap.
Ja no ho sap.
No ho sap.
Li ho dic: no ho sap.
Val.
Este document el coneix molta gent.
Este document el coneix tota la comunitat educativa.
Perquè este document no s'ha fet a pressa i correguda.
Este document porta treballant porta treballant-se molt de temps.
Este document és un document complet i que ha segut consensuat.

I li insistixc: és de tindre poc coneiximent vindre ací i dir que resulta que nosaltres no hem consensuat este document, quan vostés mos han tirat sobre la taula un decret de plurilingüisme que no han consensuat en ningú.
Quan vostés eliminaren el districte únic i no ho consensuaren en ningú.
Quan vostés feren l'arranjament conjunt i no ho consensuaren en ningú.
Quan vostés llevaren les beques a les universitats privades i no ho consensuaren en ningú.
Quan vostés han fet tot el que han fet sense consensuar-ho en ningú.

Mire, senyor Nadal, m'agradaria que férem un debat productiu, constructiu, sobre el fondo.
I li dic una cosa: este grup està legitimat, com vosté, per a vindre ací a parlar d'educació.
Està legitimat, com vosté, per a treballar en la nostra funció parlamentària.
Està legitimat, com vosté, per a fer iniciatives parlamentàries.
I està legitimat, com vosté, per a proposar un pacte educatiu.

La diferència és que, com el proposem nosaltres, vostés no el volen.
I fixe's: era una oportunitat única que un conseller de Compromís tinguera una llei educativa consensuada en tot el parlament.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Catalá.

La senyora Catalá Verdet:

Caldrà vore la seua.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Nadal, per a rèplica.
Quan vullga vosté.

El senyor Nadal Sendra:

Val.

L'eliminació del districte únic o el nou repartiment de beques, atenent els criteris de justícia i equitat, són reivindicacions històriques de la comunitat educativa del sector públic, i a ells és als quals ham fet cas i és aixina com este govern ha tirat avant.
Hem assumit les reivindicacions històriques de la comunitat educativa de la xarxa pública valenciana, i aixina és com hem tirat avant.

Vosté m'ha dit que ho ha consensuat en moltíssima gent.
No m'ha dit amb qui.
Però bé, jo en certa manera, si vosté creu que ho ha consensuat en molta gent, supose que serà gent del seu sector, amb els quals vosté ha consensuat, evidentment açò no està consensuat amb la majoria dels actors socials importants de la comunitat educativa de la xarxa pública.
(Veus) No creguem que això puga ser la base d'una nova llei educativa valenciana.

Si vosté continua llegint el document que li ha fet el Consell, l'acusa que n'hi ha massa concreció en alguns moments i en alguns moments n'hi ha massa poca.
Si continua llegint el que ha llegit vosté, després diu que n'hi ha massa poca concreció.
I de fet, jo li he parlat dels punts en els quals jo crec que n'hi havia massa poca concreció.

Pel que fa a l'autonomia de centres, vosté em llig a mi que en el decret de plurilingüisme es reconeix l'autonomia de centres concertats.
Clar, doncs si és que jo no li estava criticant això.
(Veus) No, no, no, no, no.
Jo el que li estava criticant és que vostés no creuen en l'autonomia dels centres públics, que és molt diferent.
Nosaltres creguem en l'autonomia de tots els centres.
En este document es veu que vostés no creuen en l'autonomia de centres públics.

De fet, n'hi ha coses que es poden negociar i que poden escapar fins i tot a les intencions del legislador.
Però, quan poses un article i baix, en l'article següent, per al concertat es demana una cosa i per al públic una altra, pel que fa a l'autonomia de centres, és evident que n'hi ha unes concepcions conservadores i fins i tot diria jo classistes del que és l'educació.

Simplement dir-li que bé, açò -diguem-ne- com a partit amistós no ha estat malament.
Vostés ho ha presentat.
Jo em vaig gitar ahir a les tres del matí llegint-me el seu document.
Està bé.
Ara ja sabem més o menys per on aniran vostés quan realment el partit vaja seriosament i tirem avant una llei d'educació valenciana, on participen realment tots els sectors.
I res, jo pense fins i tot que mos divertirem parlant d'estes coses i que podríem arribar algun acord en algunes coses.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Nadal.

Per a fixar la posició dels grups parlamentaris, el Grup Parlamentari Podemos té la paraula en la seua diputada senyora Sandra Mínguez, per un temps també de quatre minuts.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Bon dia, senyories.

Bien, lo primero de todo, señora Catalá, es valorar positivamente el trabajo del Grupo Parlamentario Popular con la elaboración de la proposición de ley.
Desde nuestro grupo parlamentario no estamos de acuerdo con la misma pero ese trabajo está ahí, hay que valorarlo desde sus creencias y sus ideales, pero ese trabajo hay que reconocerlo que se ha elaborado y se ha hecho.

Bien.
Educar es formar personas aptas para gobernarse a sí mismas y no para ser gobernadas por otros.
Y he de decirles una cosa, no escuchan, no escuchan.
No escuchan, señorías del Partido Popular.
No escuchan y, lo peor de todo, estamos hablando de educación y no aprenden.
Ya lo han hecho con su amada LOMCE, una ley impuesta, una ley en contra de toda la comunidad educativa, una ley con ni un solo a favor del resto de grupos parlamentarios.
Una ley que doce comunidades autónomas no quieren y están en contra y no quieren implantarla incluso comunidades autónomas de su propio partido político.
Y después de imponer la LOMCE han utilizado con esta ley la misma metodología que con la misma.
No escuchan y no aprenden.

En su proposición de ley hablan de la ley del pacto educativo de la Comunidad Valenciana y, queriendo cerciorarme, yo lo que he hecho es buscarlo en la RAE.
Pacto: Â«Acuerdo entre dos o más personas que obliga a ambas a cumplir una serie de condiciones.
Â» Señora Catalá, un pacto educativo no es esta proposición de ley.
Un pacto educativo no es esto.
A no ser que usted y la portavoz de educación, la señora Gascó, hayan llegado a un pacto -que en ese caso no es un pacto educativo- y hayan presentado esta proposición, pero lo que han presentado no es un pacto educativo.

Bien.
Han vuelto a cometer los errores que han cometido siempre.
Sólo que esta vez no tienen la posesión de la mayoría parlamentaria y la imposición de esta ley con la aprobación de sus votos.
Para llamarlo pacto educativo se tiene que partir y facilitar el diálogo y el debate alrededor de la evaluación y diagnóstico del sistema educativo para comenzar el trabajo.

Un verdadero pacto educativo se ha de elaborar con la participación y las aportaciones de la comunidad educativa, del resto de grupos políticos, del resto de administraciones implicadas, del resto de la ciudadanía que también quiere enriquecer esa nueva ley de educación y, en general, de toda la ciudadanía.
Y ustedes ¿han sometido a debate previo este documento?
No.
¿Han creado un proceso de participación para la elaboración del mismo?
No.
Por lo tanto, no pueden llamarlo pacto educativo.
Llámenlo como quieran, pero pacto educativo no lo es.

Leída la propuesta, la ley… Quería avisarla de una cosa, no sea que se contradigan con sus compañeros estatales.
En su proposición de ley en el capítulo VII dice con referencia al consejo escolar: Â«La Generalitat favorecerá la participación efectiva de todos los sectores que conforma la comunidad educativaÂ» refiriéndose al consejo escolar.
Â«Favorecerá la participaciónÂ» -no vayamos a tener un problema, porque esto en la LOMCE justamente ha hecho todo lo contrario, la LOMCE ha desnudado de todas las competencias que tenía los consejos escolares haciéndolo simplemente un mero espectador de las decisiones de su centro educativo.

Ustedes aquí proponen Â«favorecer la participaciónÂ».
No se aclaran ni ustedes, ¿o sí?
A lo mejor ahora se han dado cuenta por fin de que no están de acuerdo con la LOMCE y desde aquí, si fuera así, les felicitamos y les damos la bienvenida, como así lo harían sus compañeros y compañeros leoneses, para que con nosotros, con el resto de la comunidad educativa, con el resto de partidos políticos, digan no a la LOMCE.

Bien.
Para finalizar, hay dos formas de plantear, de trabajar las leyes de educación.
Hay dos formas de trabajarlas: una forma es una forma donde se haga partícipe a la comunidad educativa, donde se haga partícipe y se consensue con todos, donde esta ley por fin tenga unos pilares fuertes que estarán consensuados por toda la sociedad para que sea duradera en el tiempo.
Que se evalúe, que se mejore, pero esos pilares estarán ahí.
Otra forma de trabajar es la que ha llevado a cabo el señor Wert con su imposición con la LOMCE para así asegurarse una jubilación en París.
Ustedes deciden.

Gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, senyor president.

Senyora Mínguez, pues hay poco que valorar de su exposición.
O sea, es que yo no le voy a empezar aquí a hacer un debate sobre la LOMCE, sobre las comunidades autónomas, sobre el señor Wert, sobre París.
Oiga, es que yo aquí he traído una proposición de ley de ciento ochenta y tres artículos y pensaba que el asunto era ese.
Pensaba que ese era el asunto.
¿Saben cuál es la diferencia?
Se suele decir que los pactos interesan a quien gobierna, no a quien está en la oposición.
La diferencia aquí es que a ustedes les ha sorprendido que el pacto se lo proponga el principal partido de la oposición y más en un tema como educación.
Esa es la principal diferencia.

¿Saben cuándo querrán ustedes el pacto?
Cuando sean ustedes los que traigan un documento como este aquí.
Y ¿sabe lo que le digo?
Que estará igual o menos consensuado que este.
Pero lo traerán ustedes aquí.
Y ¿sabe lo que usted defenderá?
Que este es el sitio para debatirlo, para hacer modificaciones, para hacer enmiendas, para hacer aportaciones, para hacer rectificaciones.
Pero hoy no, hoy no, hoy no es el sitio este para hacer alegaciones, proposiciones, modificaciones, enmiendas.
Hoy no.
(Aplaudiments) Hoy no.
No.

Pero, ¿sabe por qué?
Porque lo presenta el Grupo Parlamentario Popular.
Que ¿qué pasaría si lo hubiera presentado otro partido?
Pues que posiblemente ustedes se lo hubieran tomado de otra manera.
Mire, yo estoy de acuerdo con dar participación a los consejos escolares.
Pero también le digo una cosa, participación real, participación efectiva, libertad de elección de las familias, representatividad.
Señora Mínguez, y usted de esto sabe un rato.
Participación no es pucherazo ¿eh?
De usted esto sabe un rato.
(Aplaudiments)

Mire, le voy a decir una cosa.
Esta ley, de verdad, es una iniciativa constructiva, con una intención clara de que ustedes la revisen, la mejoren, la modifiquen, la adecúen, eliminen aquellas cosas que les molesta, que les duelen los ojos, aquellas cosas que no quieren ver, aquellas cosas que quieren ver de otra manera.
Y la pena es que, por primera vez, la primera ley de educación que se presenta en este parlamento la presenta el principal partido de la oposición y ustedes vienen aquí a decir Â«noÂ» sin ni siquiera debatirla.
Sin ni siquiera debatirla.

Porque ustedes…, el criterio del Consell impide que esta ley se debata, porque es un criterio negativo y esta ley no se debatirá.
Y no nos podremos sentar a debatirla porque ustedes le han dado un portazo a la ley nada más empezar.
Le han dicho Â«noÂ» y se acabó.
Porque tenemos nuestro propio criterio y nuestra propia ley.
Y ¿viene usted aquí a echarme en cara que esta ley no es participativa, cuando lo primero que han hecho ustedes ha sido darle un portazo?

Señora Mínguez, en coherencia, ¿usted cree que todas las iniciativas que se han hecho en educación a lo largo del último año han sido consensuadas con toda la comunidad educativa?
¿Con todo?
(Aplaudiments) ¿De verdad?
¿Incluidos con los que estaban en la plaza de la Reina manifestándose por vulnerar su libertad de elección de centro?
¿Incluidas con las universidades?
¿Incluido con todo el mundo que está judicializando la educación?
¿De verdad?
¿Creen que ustedes han hablado con todos?
¿Qué ustedes están respaldando un gobierno que consensua todas y cada una de las iniciativas educativas que trae esta cámara o no las trae y las aprueba?

Señora Mínguez, oiga, es que, de verdad, no puede usted venir aquí a echarle en cara algo al Partido Popular que ustedes no practican.
Y permítame decirle una cosa.
Ustedes no practican la participación.
No se creen la participación.
No saben lo que son los pactos.
Para ustedes los pactos son sillones.
Y además les voy a decir una cosa: el consejo escolar, los consejos escolares, sí, pero con todo el mundo.
Porque a mí me hace mucha gracia, cuando aquí se viene a decir Â«no, es que esto, el consell escolar de la Comunitat Valenciana lo ha visto y está de acuerdo.
Â» Claro, lo primero que hizo este gobierno fue llegar, cesar a todos los miembros del consell escolar y poner a los suyos.
(Aplaudiments) ¡Oiga!
¡Claro!
Así seguro.

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Catalá Verdet:

Entonces, hagan participación pero háganla de verdad.
No sólo escuchando a los suyos sino a los que no son suyos y los que también pintan en esta historia.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Com els he dit, anem a ser estrictes amb el temps perquè si no acabarem tardíssim.
Quan vegen el groguet vagen pensant en acabar.

Té vosté la paraula, quan vullga.

La senyora Mínguez Corral:

Gràcies, president.

Mire, señora Catalá, usted no me va a decir a mí si yo trabajo de forma participativa o no trabajo de forma participativa.
Porque los hechos se demuestran con…, las palabras se demuestran con hechos.
El programa de educación de Podemos, tanto autonómico como estatal, ha sido reuniendo a toda la comunidad educativa.
Más de ciento cincuenta colectivos, recogiendo todas sus propuestas, más de quinientas páginas por las dos partes y mirando qué era lo consensuado de toda la comunidad educativa, de todos los colectivos.
Usted no me va a decir a mí cómo trabajamos en Podemos y lo que es la participación, porque ustedes no la han ejercido.

Bien, siguiendo.
En cuatro minutos, en cuatro minutos sabe que podemos decir muy pocas cosas y en esta ley educativa se ha hecho mal tanto el fondo como la forma.
He comentado una de sus propuestas, que era el consejo escolar.
Si quiere le pongo más ejemplos.
Estoy de acuerdo en algunas de las cosas que ustedes proponen, como nuevas tecnologías, como acoso escolar, pero no estoy de acuerdo -y así lo hemos expresado y así lo hemos debatido además en otros debates- en el distrito único, en las evaluaciones externas -que son además muy costosas para La Generalitat- y en muchas otras cosas.

En su exposición afirma que conceptos como la comprensividad y la inclusión han permitido una serie de avances en la educación social y han de adaptarse a una nueva realidad educativa que necesiten integrarlos con otros conceptos tan significativos para la comunidad educativa como educar, instruir, colaborar, compensar, competir y emprender.
Emprender.
Este es el tipo de educación que ustedes proponen.
Este no es el tipo de educación que nosotros defendemos.

Mientras ustedes hablan de competir -competir significa rivalizar, desafiar, disputar, luchar, combatir, medirse- mientras ustedes proponen eso nosotros proponemos ayudar, ayudarse entre compañeros, ayudar a formarse, competir, competir pero con uno mismo para sacar lo mejor de sí mismo y para poder aportarlo a la sociedad.
Esa es la diferencia entre nosotros.
Cuando ustedes hablan de instruir, instruir significa adiestrar.
Instruir significa adoctrinar.
Nosotros decimos que queremos una ciudadanía libre, que queremos una ciudadanía crítica y que queremos que la educación se esfuerce para conseguir ese tipo de ciudadanía.

Bien.
Ha hablado del poco trabajo constructivo al principio de su intervención.
Construir, para ustedes, es imponer, traer aquí una ley de educación consensuada -se supone- por toda la comunidad educativa -palabras suyas- por toda la comunidad educativa.
Qué casualidad, que con muchos de los colectivos con lo que yo he hablado de la comunidad educativa ninguno tenía constancia de esta ley.
No dudo de su palabra, pero la realidad que yo he vivido no es esa.

Construir para ustedes es venir aquí e imponer una ley de educación.
La tenemos que aceptar el resto de grupos parlamentarios.
Esa es su forma de trabajar.
Para nosotros construir es partir de cero, es contar con todos los agentes implicados en educación y es entre todos enriquecerla para hacer de verdad una ley de educación.
Crear unos pilares fuertes en la educación, que es lo que necesita nuestro país, que es lo que necesita nuestra comunidad para que perdure en el tiempo.
Para que, gobierne quien gobierne, esa ley de educación les dé a nuestras niñas y a nuestros niños lo mejor para formar una ciudadanía feliz y una ciudadanía libre y crítica.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada.

Passem a conéixer la fixació de posició del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Donem la paraula, per quatre minuts, a la il·lustre diputada Mercedes Ventura.
Per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

La senyora Ventura Campos:

Buenos días.

Quiero empezar reconociendo que comparto plenamente el razonamiento que aparece reflejado en el criterio del Consell en el que se analiza esta proposición de ley.
Que indica que no se puede presentar bajo el título de Â«pactoÂ» un texto que previamente no se ha pactado con nadie y en el que a nadie se le ha consultado.
Por lo menos los partidos políticos que sustentan esta cámara.

Por lo que a mi grupo respecta, esto es lo que tenemos hoy.
Aquí el pacto del soliloquio en el que el Partido Popular ha consensuado únicamente consigo mismo, ¡ojo!
, pero de la misma manera que lo está haciendo el gobierno a la valenciana.
Por lo tanto, consideramos que esta ley nace de un posicionamiento unilateral de un solo partido, aunque debo de reconocer las fortalezas de la misma pero no podemos caer en la ideología ni en el partidismo.

Desde mi grupo estamos en contra de imponer modelos ideológicos en educación, tanto de un lado como de otro.
Apostamos por el diálogo y la pedagogía en esta materia.
Por este motivo entendemos que para desarrollar un pacto educativo hay que trabajar de manera conjunta, sentándonos en una mesa a dialogar y a ponernos de acuerdo en cosas que son fundamentales.
Porque, seguramente, nos pondremos de acuerdo en muchos aspectos pero sólo falta la voluntad política de hacerlo.

Seguramente todos los que estamos aquí presentes desean trabajar en un pacto por la educación que apueste por la calidad, prepare mejor a nuestros jóvenes para que puedan tener la mejor integración social y en el mundo laboral globalizado y que el alumnado concluya su etapa escolar pues dominando -como bien indicaban- por lo menos el valenciano, el castellano y el inglés.
Y, como bien decía la señora Catalá, que este modelo que nos han presentado del plurilingüismo pues que no sea un peaje para el aprendizaje de los idiomas.
Es más, intentar reducir el abandono y el fracaso escolar y apostar por un modelo pedagógico e inclusivo entre otros.

No dudo que todos los que estamos aquí quisiéramos unificar y consensuar propuestas para actualizar nuestro modelo educativo.
Por esto vamos a aceptar la toma en consideración de la proposición de ley, porque creemos que puede ser el inicio del diálogo, porque creemos que esta comisión puede aportar cambios y mejoras que necesita nuestro sistema educativo y podemos permitir la participación de la comunidad educativa y, finalmente, ofrecer la oportunidad de enmendar el texto que nos proponen aportando cada grupo pues la visión que desee, ¿no?
, las propuestas que deseen.

En este motivo creemos que tenemos que ser amplios de miras y decidir si imponer intereses particulares o botánicos, o si optamos por olvidar sectarismos y rodillazos, porque Ciudadanos va a apoyar la tramitación de esta proposición de ley.

Si todos demostramos verdadera sensatez y responsabilidad política esta será una oportunidad, que tengo que decir que no podemos desaprovechar, como punto de partida para desarrollar un pacto autonómico por la educación que piense en una generación y no en una legislatura.

Sin embargo, me da que sí que vamos a desaprovechar esta ocasión que, como va siendo habitual, se ha convertido -como hemos visto- en un cruce de acusaciones y, como siempre, se ha vuelto a utilizar la educación como arma arrojadiza entre los partidos sin pensar en sus principales implicados que son nuestros jóvenes y se merecen la mejor educación posible, al margen de bandos y partidismos.

Nosotros, desde Ciudadanos, no vamos ni queremos contribuir a semejante dislate, por eso hoy vamos a votar a favor de esta proposición de ley y, en el caso de que no resulte aprobada, puedo anticipar que vamos a presentar una proposición no de ley urgente para crear una subcomisión de estudio para un pacto por la educación, tal y como nos indicó el president.

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Ventura Campos:

Ya para ir finalizando, pues…

El senyor president:

Ha de finalitzar ja, senyoria.

La senyora Ventura Campos:

Pues, nada, que nos sumamos y aceptamos esta proposición de ley.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Quan vosté vullga.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, senyor president.

Señora diputada, ya me sabe mal tener que intervenir para decirle esto a usted pero es lo que hay.

Mire, me he traído el Reglamento de Les Corts porque es una cosa que, a veces, no lo tenemos claro, y yo la primera, ¿eh?
, es decir, tenemos que consultarlo todos bastante.

En los artículos 112, aproximadamente, a 125, porque el 126 ya son las proposiciones de ley de iniciativa legislativa popular que es otro proceso diferente, está el procedimiento que se sigue en las proposiciones de ley.

Hay un apartado, un artículo concreto, que es el 125, que son las proposiciones que pueden ser presentadas por diputado o grupo parlamentario, tiene el proceso habitual y, luego, en el momento del debate, si es aceptada esa proposición de ley, se envía a la comisión correspondiente; hay una apertura del correspondiente plazo de presentación de enmiendas; a partir de ahí sigue el trámite previsto para los proyectos de ley, algunos de ellos tienen trámite de participación ciudadana, casi todos prácticamente, en este reglamento; y se desarrolla un trabajo parlamentario.

¡Claro!
, cuando usted dice que van a proponer una subcomisión para un pacto educativo yo me pregunto: ¿por qué ustedes no apoyan esta proposición de ley para que sea remitida a comisión, para que se puedan presentar enmiendas, para que haya una comisión creada al efecto y para que se debata en esa comisión, donde todos y todas podemos proponer, alegar, modificar, alterar, consensuar, pactar en definitiva?
Este es el Reglamento de las Cortes.

Hay una cuestión que deberíamos tener todos clara, es decir, no tiene sentido crear una subcomisión cuando si esta proposición fuera adelante, ¡ojo!
, a lo mejor va, ustedes han dicho que van a votar que sí, pero me imagino que los grupos de la oposición van a votar que no por lo que le he escuchado al señor Nadal, si esto fuera adelante se podría debatir.
El problema es que esto se va a quedar en el primer estadio del debate.
Se dice Â«noÂ» y se acaba aquí; se dice Â«noÂ» y no pactamos nada; se dice Â«noÂ» y terminamos en el día de hoy.
Ese es el problema principal.

Yo les agradezco que la voten a favor porque pienso que están con nosotros, ¡ojo!
, y con muchos diputados de esta cámara, que no son de Ciudadanos y del Partido Popular, en que necesitamos pactar determinadas cosas.

Pero la oportunidad es única, y le voy a decir por qué; no solo por motivos de reglamento, no solo por motivos de procedimiento, la oportunidad es única por motivos políticos.
Y todavía estoy perpleja ante la falta de reflejos que están teniendo ustedes con esta proposición de ley, o sea, perpleja me dejan.

¡Oiga!
, en algo que les está generando (rient) a ustedes algún que otro problema, resulta que el partido de la oposición, el principal partido de la oposición coge y les viene con una propuesta de pacto de educación, y en lugar de ustedes coger y con la mayoría parlamentaria, que después les va a avalar, hacer las modificaciones oportunas y decir Â«¡oiga!
, noÂ», es que ustedes no pueden ahora venir con que no porque lo propusieron ustedes, ustedes cogen y dan el portazo.

¡Oiga!
, ¡qué falta de reflejos!
, ¿no?
, digo yo.
Es decir, o sea, el principal partido de la oposición les ofrece un pacto por la educación, lo que a nosotros nos condiciona después al debate con ustedes, y resulta que ustedes, teniendo la oportunidad de coger esa proposición de ley, modificar aquello en lo que no están de acuerdo, dejar por ejemplo cosas que ustedes están totalmente de acuerdo, como todo lo que es relativo a la educación compensatoria o la educación de los niños con necesidades educativas especiales, o lo de la formación profesional, o lo de las enseñanzas artísticas, o lo de la ordenación, o lo de la autoridad del profesorado, o muchísimas cosas en las que ustedes están de acuerdo, y alterar aquellas que no les gustan pues cogen y le dan un portazo.

Señorías, tienen ustedes una absoluta falta de reflejos, ¡de verdad!
, ¡de verdad!
Era una oportunidad única para hacer…

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Catalá Verdet:

…lo que ustedes quieren hacer y que nos van a traer después y que dudo tenga el consenso…

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Catalá Verdet:

…del que ustedes nos hablan.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, els informe que, segons un càlcul aproximat de l'ordre del dia que tenim i si açò continua a este ritme de rèpliques puntuals a tots, com es contempla en el reglament, finalitzem la sessió sobre les quatre de la vesprada, per al seu coneixement.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Ventura Campos:

Gracias.

Señora Catalá, agradezco su aclaración pero tengo que indicarle que durante mi intervención hemos dicho cuatro veces que sí que vamos a votar a favor de esta proposición de ley.
Le explico yo por qué hemos indicado lo de la PNL.

En este caso sí que hemos hecho mención que sería muy importante empezar con este texto que usted aquí nos muestra, este texto de base, por lo menos para que podamos trabajarlo y llegar a este pacto educativo tan anunciado y que nunca llega este momento, ¿no?

Se habla mucho de un pacto educativo, hasta el president habla de un pacto educativo, pero es el pacto que nunca se vio.
Yo no sé si terminaremos la legislatura y veremos este pacto educativo pero, desde nuestro grupo, y creo que desde los diferentes grupos parlamentarios, hay buena intención de sentarnos en la mesa y dialogar sobre el mismo.

¿Por qué hemos propuesto esto?
Porque vemos que ya se ha dejado evidente que no le van a apoyar su proposición de ley y al no apoyarla este texto no nos va a servir para poder sentarnos y dialogar.

Por lo tanto, como veo la buena voluntad de todos los que estamos aquí presentes por un pacto educativo, es una forma de unirnos, ¿no?
, y hacerlo visible, si es la realidad que desea esta cámara, hacer un pacto por la educación pues aprobando una PNL, que vamos a presentar de manera inmediata, la vamos a presentar para que se lleve a cabo este pacto por la educación.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Continuem coneguent la fixació de posició del Grup Parlamentari Socialista.

I a tal efecte, donem la paraula a la il·lustre diputada Eva Alcón, per un temps màxim de quatre minuts.
Remarque allò de Â«màximÂ».

Quan vosté vullga.

La senyora Alcón Soler:

Gràcies, president.

Agraïsc al Grup Parlamentari Popular la iniciativa, el seu interés per l'educació, i també la bona voluntat de la senyora Catalá d'afegir la seua experiència com a exconsellera.

El Grup Parlamentari Socialista estem a favor del pacte educatiu però, lamentablement, no podem votar a favor d'esta proposició de llei.

Miren, senyories, quan va arribar la proposició, em va arribar a mi, la meua primera reacció va ser de sorpresa, i vaig pensar: ¿un pacte sense cap tipus de document, sense que ningú haja parlat amb els portaveus d'educació?
Després, vaig pensar: a la millor desconec la dinàmica parlamentària, i em vaig adreçar a la senyora Ana Barceló, una diputada amb una dilatada experiència i rigor en el treball, i ella em va confirmar el que jo intuïa; que s'haguera pogut fer d'una altra manera, per exemple demanar una comissió.

En aquell moment, vaig tindre clar que no era la forma de treballar, no era una metodologia adequada.
Des del meu punt de vista, i li ho dic de tot cor, és un procediment que no facilita la discussió ni l'acord, és més, metodològicament provoca el desacord.

Si entrem en contingut, es mantenen els temes que més debat i més controvèrsia s'han mantingut en esta cambra.
I aquesta no és només la meua opinió.
Jo crec que sí que cal donar veu a la comunitat educativa, i quan vaig rebre la proposta vaig fer una cosa que mos agrada molt en el món acadèmic: un petit estudi de camp, i vaig passar el document a alguns directors de centres, alguns professors i alguns membres representants dels agents socials.
¿I saben què me van dir després d'escoltar o d'estudiar el document el cap de setmana?

Mire, els directors diuen, Â«res de nou, a excepció de reiterar llibertat d'elecció de centre, formació religiosa en els centres, districte únic, manca de concreció en molts aspectesÂ»; els professors, Â«res de nou, per a això ja tenim la LOMQE, estaria bé que ens escoltarenÂ»; els agents socials, Â«la discussió deu partir del que tenim ara, seure'ns a vore el que discrepem -la metodologia de treball que jo li dia- i consensuar el primer esborrany o, almenys, les línies mestres d'actuacióÂ».

Per tant, per raons metodològiques i per respectar la voluntat de la comunitat educativa, ho lamente de tot cor però no podem votar a favor.

Vullc remarcar que el Grup Parlamentari Socialista sí que estem a favor d'un pacte educatiu, estem a favor d'una llei valenciana d'educació; ara bé, volem que es faça amb rigor, amb discussió, amb una metodologia de treball que provoque, que facilite l'acord i no el desacord.
Volem una llei que done estabilitat al sistema educatiu, a llarg termini, independentment de qui governe La Generalitat ara o en un futur.
La seua proposta és una proposta que no busca l'acord.

Mire, senyora Catalá, vosté ho sap, ho sap vosté perquè vosté és una persona experimentada, una gran parlamentària, vosté és llesta i sap que la forma de treballar d'esta llei no provoca l'acord, no provoca.

No fa falta que em conteste però, simplement, imagine la situació que fóra a l'inrevés; que vosté fóra consellera i que el grup de l'oposició li haguera preparat un text amb els punts que més controvèrsia provoquen, ¿acceptaria vosté esta llei?

Com li dic, no busquem el titular, per favor, i treballem per l'educació.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Quan vosté vullga.

La senyora Catalá Verdet:

Senyora diputada, moltíssimes gràcies per les seues al·lusions, jo també considere que vosté és una gran parlamentària i també considere que açò seu és un paperot, perquè crec que vosté està d'acord amb moltíssimes de les qüestions d'esta iniciativa legislatura i també crec que vosté coneix perfectament el reglament -segur que la senyora Barceló li l'ha contat- i que sap que esta iniciativa no és per a ser aprovada i publicada, és per a ser aprovada perquè puga passar el tràmit per a ser debatuda en la comissió, per a presentar esmenes, per a ser tractada amb tots els grups parlamentaris.

I per tant, la metodologia, a la millor a vostés no els agrada però la del reglament, la d'este reglament és esta; és a dir, quan una iniciativa legislativa és presentada s'ha de donar el Â«síÂ» perquè siga tractada amb tots els grups de l'oposició, i el problema es que ací li diguem que no, i no podrà ser tractada amb els grups de l'oposició, de la seua oposició.
Però, ¡clar!
, parlar és molt fàcil.

¡Diga'm!
, el seu govern, vosté, el president és del seu partit polític, ¿eh?
, no ha presentat ací ni un projecte de llei.
¡Clar!
, es queden sorpresos però jo ho entenc, en un any zero projectes de llei; això sí, dos Â«decretazosÂ», dos.
¿Sap el que són els Â«decretazosÂ»?
Los famosos decretos ley.
El decreto ley és una iniciativa, és un tràmit parlamentari en el qual s'aprova i, després, ja es debat en Les Corts, però està aprovat.
Dos decreto ley, zero participació, zero debat, zero diàleg; dos Â«decretazosÂ», cero proposiciones de ley.

¿I vostés venen ací a parlar-mos i a dir-mos que esta proposició de llei no es procedix per la metodologia, que no procedix perquè no té tràmit de participació, quan vostés no han fet ni una sola proposició de llei que puga ser debatuda, quan l'única cosa que han fet ha sigut una llei de pressupostos i dos decrets llei, dos Â«decretazosÂ», dos, u d'ells que serà el de renta garantida de ciutadania que resulta que tenia una iniciativa parlamentària aprovada pel consens de tota la cambra que no va a contemplar el decreto ley?

Mire, senyor diputada, és que jo no entenc quan els arguments es donen com u no es gira, mira el que té darrere i, després, parla.
Perquè vostés no han tramitat ni una sola iniciativa que puga ser participada en esta cambra.

I, com ha dit este matí el portaveu de Ciudadanos, quan l'han tramitada, ¿sap el que ha fet el seu govern?
Passar d'ella, ignorar-la, no complir-la, i això que comporta l'esforç de molts diputats i diputades d'esta cambra i dies de debat, de consens; consens que vosté i jo hem tingut en alguna ocasió ací.

Per tant, quan vostés vagen a referir-se al Partit Popular per a demanar consens i participació, per a llegir-mos la RAE el que és un pacte, per a llegir-mos el que és consensuar, per a donar-mos lliçons de consens i participació, senyors diputats, primer, miren vostés el que fan i, després, demanen responsabilitats als altres.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada.

Diputada.
.
.
, té vosté la paraula per un temps màxim de quatre.
.
.

La senyora Alcón Soler:

Gràcies, senyora Catalá.

Moltes gràcies pels aclariments metodològics, que efectivament els coneixia, però li agraïsc que me'ls haja recordat i jo també aprofitaré per a fer-li alguns aclariments.

Vosté parla del meu partit polític.
Li recorde que jo no pertany al Partit Socialista.
Sí que forme part del grup parlamentari, i és un aclariment per a situar-mos en la discussió.

Vosté diu.
.
.
, ha dit moltes coses en la intervenció.
Jo vaig a fer ús d'una frase que se repetix molt en esta cambra i a mi em sorprén quan se diu de manera de vegades irònica que alguns representem la veu d'un poble.
Mire, jo li diré que jo sí que em sento com eixa representant del poble, i orgullosa de ser-ho.
Orgullosa de fer-ho i, a més, de fer-ho dins d'este grup parlamentari.
I per això reitere la mateixa intervenció que he fet abans.

Vosté ho sap.
Vosté sap que este primer pas no busca el consens.
Vosté ha dit que en moltes ocasions vosté i jo hem arribat al consens.
I jo, ahí, també ho matisaria.
Jo crec que vosté i jo hem intentat arribar al consens.
I de vegades no ha pogut ser.
Li recordaré, per exemple, el debat sobre beques universitàries.

El debat sobre beques universitàries el vam tindre en presència de tots els diputats i diputades, i el vam continuar uns dies, perquè, a més, a les dos ens agrada la discussió i estic convençuda que ho fem per millorar el que tenim en este territori.
Va arribar el moment que li vaig dir: mire, el problema és que el nostre model conceptual és diferent.
I vosté va dir: Â«D'acord, ahí sí que estem d'acord.
No podem continuar avançant.
Â»

I això és el que està passant en este moment amb esta llei.
Necessitem primer desbloquejar, tindre unes línies d'actuació marc.
Unes línies d'actuació.
.
.
Per exemple, el tema de la religió.
En el tema de la religió haurem d'arribar a un consens: si la religió ha de formar part del currículum escolar o no ha de formar part del currículum escolar.
Haurem d'arribar a un consens sobre avaluacions externes o no avaluacions externes.

Presentar una llei.
.
.
, presentar una llei per a.
.
.
, una proposició de llei sense haver tingut la deferència de parlar, almenys, almenys, amb els portaveus d'educació, a mi.
.
.
vos ho dic de veritat, em sembla un despropòsit.
Com dia abans, és una metodologia que no propicia l'acord.
És més, propicia el desacord.
I vostés ho saben, ho saben perquè ací tots hem aprés, o almenys els que acabem d'arribar a esta cambra, hem aprés la dinàmica parlamentària.
Si volem l'acord, la forma no ha segut la millor.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, anem a passar a votació, sobre el punt 12 de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de.
.
.
, la presa en consideració de la Proposició de llei de pacte educatiu valencià.
Però anem a activar la votació.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda rebutjada la proposta amb 48 vots contraris.
.
.
(veus) 41 vots favorables.
Queda rebutjada la presa en consideració.

Senyories, ens queden, com els he dit, quatre punts en l'ordre del dia i, si tots tenen la mateixa duració que este, és més d'una hora.
Ho dic per a tindre la previsió oportuna.
Si les rèpliques són singulars i mos extralimitem en l'ús del temps, calculem que podem anar a una hora prou intempestiva.
Però acabarem la jornada durant el que queda de matí.

Proposició de llei de proposició de llei de reforma de l'article 135 de la Constitució espanyola, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 25.
747, BOC número 86)

El senyor president:

Passem al punt 13, que és la presa en consideració de la Proposició de llei sobre la reforma de l'article 135.

El diputat Jordi Juan, en nom del Grup Parlamentari Compromís, presentarà la iniciativa i la presa en consideració.

Quan vosté vullga.

El senyor Juan i Huguet:

Moltes gràcies, president.

Senyories, la setmana passada, en el debat de política general, el meu síndic, Fran Ferri, apuntava que si les lleis de Montoro no servien per a aplicar les nostres polítiques, aleshores caldrà canviar-les.

I això és justament el que portem hui a este debat, una proposta, considerem que important, que hem signat els dènou diputats i diputades que formem el Grup Parlamentari Compromís.
Una proposta encaminada a modificar una de les regulacions que més han perjudicat a la ciutadania i a la seua qualitat de vida en els darrers anys.
Ens estem referint a la reforma de l'article 135 de la Constitució espanyola.

Farem un poc de memòria.
En el mes d'agost de 2011, la Constitució espanyola, que se'ns havia dit que era intocable, es va reformar per la via ràpida, sense debat públic ni consulta ciutadana.
I es va reformar no precisament per a millorar la qualitat de vida de les persones, sinó per a posar els recursos públics al servei dels més poderosos per mandat constitucional, cedint així a la pressió dels mercats i de la troica.
Així, el Congrés dels Diputats va modificar l'article 135 per a introduir el principi d'estabilitat pressupostària, per a blindar com a prioritat el pagament del deute públic davant qualsevol tipus de despesa.
I repetim açò, perquè açò és important i ha de quedar clar, blindar com a prioritat el pagament del deute públic front qualsevol tipus de despesa.

Era una reforma que a simple vista podia paréixer inofensiva, però que ha tingut conseqüències demolidores per a la població: retallades en els drets bàsics i, el que és igual o més lamentable, la pèrdua de sobirania.

Unes retallades que només en sanitat i educació han arribat a 16.
000 milions d'euros.
Unes retallades que es traduïxen en majors cues als hospitals i centres de salut, en menys beques a les universitats, en major precarietat per al personal sanitari i educatiu, en manca d'inversions i infraestructures, renovació d'instal·lacions.
Unes retallades que, senyories, són conseqüència de la reforma de l'article 135 i la connivència del govern de Rajoy.

I és que eixes retallades no eren necessàries, tal com han intentat fer-nos vore alguns mitjans de comunicació afins.
Eixes retallades només han segut necessàries perquè guanyen uns i perden altres.
Perquè una altra vegada guanyen els bancs i les classes benestants, i perden les classes populars i mitjanes.

Senyories, ofegant els països i la seua gent no aconseguirem que ens recuperem d'esta crisi.
O, millor dit, d'esta estafa.
Una estafa en la qual l'estat espanyol va posar 51.
000 milions d'euros al sistema financer perquè es recapitalitzara i dels quals, tal com afirmava el Banc d'Espanya la setmana passada, només s'ha recuperat un 5%.
Però el que és pitjor, ja es donen per perduts 26.
000 milions, és a dir, més de la mitat.
26.
000 milions regalats als bancs, mentre suportem retallades de 18.
000 milions en educació i sanitat.
Fem càlculs i preguntem: ¿qui ha pagat esta crisi?

Necessitem un pla B per a Europa.
Necessitem eixir de l'austericidi.
Necessitem prioritzar altre tipus de despesa en este moment d'urgència social.
Governar és prioritzar i, per això, a Compromís volem prioritzar les persones davant dels mercats.
Per això volem canviar de soca-rel el que està motivant que la despesa pública vaja en primer lloc a pagar el deute amb entitats financeres i no a millorar els serveis públics.

En un context d'emergència social, cal protegir i continuar desenvolupant l'estat de benestar.
I, en eixe sentit, l'Acord del Botànic inclou tota una sèrie de propostes que posen al capdavant de l'acció de govern les persones.

Tanmateix, l'actual article 135 suposa un entrebanc per a exercir estes polítiques que està duent a terme el Consell.
La prioritat no poden ser els mercats i els bancs i, per tant, cal acabar amb el marc legal que ha propiciat les polítiques de retallades en els serveis públics.

A més, no descobrim res si diem que, després de l'aplicació d'estes lleis, no estem millor del que estàvem.
Supose que ningú dirà que, després de l'aplicació de la llei d'estabilitat pressupostària, hi ha menys persones en risc d'exclusió social o hi ha més joves que han trobat un treball de qualitat.

Després, podem afegir xifres, però, com a mostra, podríem dir que, un any després de l'aprovació d'estes normes, la prima de risc va assolir el seu màxim històric, 649 punts.

Considerem que governar sense gastar el que u té és el que toca, però donar prioritat absoluta al pagament del deute no té sentit, perquè a vegades no té cap justificació.
I, en eixe sentit, a mi m'agradaria posar un exemple concret que he viscut a l'ajuntament, i és que quan vam entrar a governar, d'un pressupost d'ingressos de quinze milions d'euros hi havia un dèficit en tresoreria de quatre milions i mig, i després d'estar uns anys treballant, vam aconseguir un superàvit d'un milió i mig, i jo, ignorant de mi, vaig pensar: ara ha arribat el moment de fer inversions per al poble.
Ara ha arribat el moment per a destinar estos diners, fruit de l'esforç de tots, a millorar la qualitat de vida de la població.
Però no, estes lleis ens obliguen a pagar el deute bancari, encara que estiguem complint tots els mesos religiosament amb el pagament de les quotes dels bancs.

És que encara els diré més, en el ple d'octubre eixirem d'este pla pagant de colp 2.
300.
000 euros i, per tant, eixirem del pla d'ajust.
I açò coincidix que hem rebut uns ingressos extraordinaris de la participació en els tributs de l'estat i d'uns cànons urbanístics i, altra volta, ignorant de mi, vaig pensar: bé, si ja ens n'eixim d'este pla d'ajust i hem pagat el préstec i el pagament a proveïdors, el primer que ha de fer Montoro.
.
.
, estos ingressos extraordinaris podrem destinar-los a la millora de la qualitat de vida dels ciutadans.
Però no és aixina.
Encara que hàgem pagat el pla de pagament a proveïdors, hem de continuar amortitzant el deute, la qual cosa creguem que podem dir ben fort que no volem governar amb estes condicions, perquè no podem regalar la nostra sobirania als mercats.
Pèrdua de sobirania implica pèrdua de democràcia.
I, per tant, el que proposem no és ninguna mesura radical ni estranya, sinó que proposem tornar a la redacció anterior, afegint un punt, com ja es va fer en el Congrés dels Diputats en novembre de 2013, seria afegir un punt que establix la prioritat de la despesa en els serveis públics fonamentals.

Informar a esta cambra que això ho podem fer, seguint l'article 87.
2 de la Constitució i, per tant, demanem el vot favorable a tots els grups que pensen que els recursos públics han de tindre com a prioritat la millora de la qualitat de vida dels nostres ciutadans.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Jordi Juan.

Per a fixar la posició.
.
.
, el torn en contra, donem la paraula a l'il·lustre diputat Rubén Ibáñez, per un temps màxim de huit minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gràcies, president.

Señorías, yo entiendo alguna de las prisas que puede tener el presidente en acabar este pleno.
Lo cierto es que este punto sería muy sencillo, señor presidente, de acabarlo, si el gobierno hubiera emitido su criterio.
Hubiéramos acabado el pleno.
.
.
, este punto inmediatamente.

Lo extraño, a diferencia del punto de antes, es que el gobierno se ha puesto absolutamente de perfil y no ha emitido criterio sobre este proyecto de ley, esta proposición de ley.
¿Y por qué?
Esto sería una de las cuestiones.

Y al final entenderán que este diputado ha visto ya algunas cosas y de todo tipo en este parlamento en el poco tiempo que llevamos.
Y la verdad es que ésta quizá sea de las más sorprendentes, si me lo permiten.

Antes se hablaba, en el punto anterior, de…, hombre, cómo una proposición de ley se presenta aquí sin estar consensuada, sin estar hablada con los grupos.
Y yo me pregunto cómo una proposición de ley se presenta aquí sin estar hablada, sin estar consensuada y sin ni tan siquiera un solo informe, ni tan siquiera el del criterio del Consell.
Es que eso ya habla por sí solo, señoría.

Porque al final esto es una ocurrencia ideológica de imposible cumplimiento.
Y usted lo sabe.
Y si me lo permite, y si quiere que le diga lo que pienso, esto realmente es un golpe de estado parlamentario.
Esto es lo que ustedes quieren hacer aquí ahora.

Y nos vamos a oponer por infinidad de motivos.
Pero, si me lo permite, se lo voy a resumir en dos: uno de tipo formal y uno en el fondo.
Al final esta proposición de ley es un engaño parlamentario.
¿Hay alguien aquí, de verdad, que se crea que un parlamento autonómico puede modificar la Constitución española?
Es imposible.
Es que es imposible.
Nos está haciendo perder el tiempo, ese que tanto le importa al presidente, entre otros.

Ningún parlamento autonómico puede tomar una decisión de modificar por sí solo la Constitución española, porque eso solo cabe en una mente rupturista, en una mente contraria a la unidad constitucional y a la unidad de España.
Y es sencillamente imposible.
Y además ustedes no lo hacen de cualquier forma, lo hacen desde la disposición.

Porque, mire, esta proposición de ley podría existir y tener un pase si al final lo que se hiciera es que Les Corts insten al Consell para que se dirija al Gobierno de España para que modifique la Constitución.
No, no, no.
Es que ni tan siquiera eso.
Ustedes dicen, disponen: primero, modificar el artículo 135, en los siguientes términos.
Señoría, es un auténtico disparate, un auténtico disparate y una pérdida de tiempo.

Pero además, señor Juan, yo no he venido aquí a…, usted ha loado la gestión de su ayuntamiento.
Yo no voy a abordar la gestión de su ayuntamiento porque seguramente nos daría para mucho tiempo.
Y no voy a hablar de eso.
Pero es que usted debería tener algún argumento más.
Lo realmente sorprendente es que en todo esto el gobierno, el gobierno ausente, se haya puesto de perfil, se ha puesto literalmente en perfil.

Pero si es sorprendente eso, a mí me sorprende todavía más como quien se ha puesto de perfil es una de las personas que firma aquí, que no es cualquier persona, es la vicepresidenta del Consell y la secretaria del Consell.
La secretaria del Consell de día firma una cosa y de noche, cuando es gobierno, hace otra.
Y eso es tremendamente peligroso.

Pero más allá de las formalidades, que las hay, en el fondo del asunto al final qué es lo que pretende Compromís.
Compromís pretende romper la estabilidad, la confianza y el crecimiento.
La estabilidad en las cuentas públicas, que es la única garantía de protección de los derechos sociales.
La confianza en un país, en nuestro país, señor Juan, en el país, en España.
Ustedes con esta medida romperían la confianza que los demás pueden tener en nuestro país.
Y sobre todo el crecimiento.
Hombre, usted me dice: ¿hay alguien aquí que pueda decir que estamos mejor que estábamos antes de…?
Yo.
Se lo digo y se lo demuestro.
Cuando se dictó esta norma nuestro país decrecía al 2,6%; hoy nuestro país crece al 3,1.
Ha recuperado 5,8 puntos de crecimiento.
¿Le parece bien o le parece mal?
¿Es suficiente ese dato o no?
Ésta es una realidad, incontestable, incontestable.

Pero además, señoría, es que la confianza que genera la estabilidad en las cuentas públicas es lo que hace que haya crecimiento de política social.
Porque, mire, qué pasa si usted lanza el mensaje de que no se va a pagar la deuda.
Qué pasa, señor Juan.
Usted eso no lo ha contado.
Nos ha contado lo bien que sostiene a su ayuntamiento, para usted.
Pero no nos ha contado qué pasa.
Qué pasaría.
Es que hay que explicar a la ciudadanía las consecuencias de las medidas que usted pretende adoptar ahora.
¿Qué pasa si no se paga la deuda?
¿Quién fía a alguien que no paga?
¿Quién fía a un país que no paga?
¿Quieren otro ejemplo de Grecia?
¿Me está hablando que los derechos sociales en Grecia están mejor que en España?
¿A qué país se quiere similar usted, señor Juan?

Usted no sabe que directamente lo que va a hacer con esta medida es acabar con los derechos sociales de muchísima gente.
¿Cómo se financian los derechos sociales?
Mire, yo se lo diré.
Los derechos sociales se financian con los recursos que existen.
Cuando no hay recursos porque hay déficit, como es el caso actual, alguien te tiene que prestar el dinero; o no, o tendrás que subir muchísimo los impuestos.

Claro, ahí está la teoría de Â«vamos a subir los impuestos a los ricosÂ».
Los ricos, que supone el 2% de toda la recaudación.
¿A quién le subirían entonces los impuestos?
Súbanle el 80% a ese 2%.
¿Y cuánto más va a necesitar, señor Juan?
Porque, claro, usted al no pagar la deuda tiene los mercados cerrados.
¿Me puede decir cómo se va a financiar?
De ninguna forma.
¿Sabe cómo se financia?
Recortando derechos.
Y ese es el círculo.
Esta es la brillante propuesta que hoy presenta aquí Compromís, que es la de seguir recortando derechos.
Simplemente por un golpe de estado parlamentario.
Querer cambiar la Constitución desde un parlamento autonómico.
¿Tan poco le importa nuestro país, señor Juan?
¿El resto de los españoles no tienen derecho a decidir eso?
¿Solo tenemos que decidir los valencianos, los representantes de los valencianos?
De verdad, pero qué concepto nacional tiene usted.

Mire, yo creo, sinceramente, que ustedes están abocados a un callejón sin salida.
Han presentado una medida ocurrente a más no poder.
Espero ansiosamente el señor Mata con qué nos puede alumbrar en su turno, porque ciertamente lo que es sorprendente es cómo un gobierno que cumple unas cosas se atreve como partido y como grupo parlamentario a decir exactamente lo contrario y a proponer exactamente lo contrario, que es lo que está haciendo Compromís.
Su vicepresidenta está recortando derechos y está pagando la deuda.
Y el Grupo Compromís le dice que no haga nada de eso, todo lo contrario.
¿En qué quedamos, señor Juan?
Aclárense.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Senyor Juan, té vosté quatre minuts.

El senyor Juan i Huguet:

Moltes gràcies, president.

Mire, senyor Ibáñez, dir-li que el fet que el Consell no haja emés criteri a mi és un tema que no em lleva la son.
I no em lleva la son perquè jo crec en la separació de poders.
I com crec en la separació de poders, crec en la capacitat del meu grup parlamentari i d'este diputat que està parlant a emprendre qualsevol de les iniciatives parlamentàries que considere necessàries, i més quan estes estan referendades per la mateixa Constitució.
I més quan va ser una de les propostes que m'acaben de dir ara, però evidentment no l'he memoritzada, que vostés presentaven com a propostes de resolució en el debat de política general, en una modificació del (inintel·ligible) .
.
.
Després, perdone, no he tingut temps a vore.
.
.
, no he tingut temps a vore quina era, però he vist la foto.

En qualsevol cas, l'article 87.
2 de la Constitució ens empara a presentar esta proposta de llei.
I podríem entrar en discussions tècniques, si hauria pogut ser millor una PNL, si o sí o si no.
Però al final moltes vegades ens queixem, i hui ho ha dit el síndic de Ciudadanos, que una PNL moltes vegades no va enlloc, i per això he considerat presentar-la com una proposta de llei, perquè tinguera més consistència degut al calat d'esta proposta.

Però nosaltres no volem quedar-mos en arguments tècnics, en arguments burocràtics que ha tingut vosté en la seua primera part de la intervenció.
Per tant, anem a continuar amb arguments polítics.

Vosté diu que el nostre creixement ara està en el 3,1%.
Jo no diré que no, però a quin preu, senyor Ibáñez, a quin preu?
Quin preu estem pagant els ciutadans, i sobretot les classes més vulnerables per a tindre este creixement.

Perquè jo també he portat titulars econòmics, que això és una cosa que vostés fan normalment.
Per exemple, en maig de 2015 Â«la población en riesgo de pobreza o exclusión social crece hasta el 29%Â».
Però és que enguany, en 2016, estem igual.
Â«El 28,6 de los españoles están en riesgo de pobreza y exclusión socialÂ».

Després, pel que comentava del deute.
Â«La deuda pública española supera por primera vez en un siglo el cien por cien del PIBÂ».

Â«6 de los 16 millones de ocupados no llegan al salario mínimo interprofesionalÂ».
Â«El estado da por perdidos 26.
300 millones en ayudas públicas a la bancaÂ».
Això sí que és de ser radical, donar els teus diners a la banca i donar-los per perduts.

Jo, senyor Ibáñez, no he vingut ací a parlar de no pagar el deute.
Jo no ho he dit.
Jo no he dit que les administracions no hagen de pagar el deute.
Jo no he dit que les administracions no puguen emetre deute públic per a finançar-se.
Per tant, si jo no ho he dit, no sé per què vosté ha fet tant d'èmfasi en això.
El que nosaltres estem posant damunt la taula és la prioritat.
Què volem com a prioritari?
Pagar el deute o pagar els serveis socials?
Nosaltres almenys ho tenim clar.

I li diré una cosa.
És que abans d'agost de 2011, quan es va reformar la Constitució espanyola, no es pagava el deute?
Sí que es pagava!
Espanya no va deixar de pagar el deute.
Per tant, no em diga vosté que esta reforma és supernecessària i imprescindible per a pagar el deute quan abans la tenien d'una altra manera, que és el que nosaltres proposem tornar, i continuava tornant-se el deute.

Per tant, jo el que demane és que, seguint la tramitació parlamentària que ens empara l'ordenament jurídic actual, que votem esta proposta i que posem com a prioritat de la despesa pública el pagament dels serveis socials.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Jordi Juan.

Senyor Ibáñez, té vosté la paraula.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Señor Juan, usted dice Â«a mí no me quita el sueño lo que haga el gobierno, porque nosotros tenemos independencia para presentar cualquier cuestiónÂ».
Y yo le digo que, efectivamente, la tienen, y tienen toda la legitimidad del mundo para presentar esta propuesta o lo que quieran, o lo que quieran.

Lo que yo le digo es que a mí lo que me sorprende es que uno de los firmantes de esta propuesta, porque ha sido nominativa, sea la vicepresidenta de este gobierno y secretaria de este Consell, y un día firme esa propuesta y otro día firme esto, señor Juan.
Esto es el boletín oficial de la Generalitat valenciana, concretamente es la Orden 4/2016, de 17 de junio, para la elaboración de los presupuestos del año 2017.
¿Sabe lo que dice el artículo primero?
Se lo voy a leer.
El artículo primero dice que el presupuesto de La Generalitat ha de cumplir el objetivo de estabilidad presupuestaria, deuda pública y la regla de gasto.
Esto lo dice la señora Oltra, que es exactamente lo contrario de lo que firma.
O la señora Oltra tiene un problema de bipolaridad, cosa que no creo, o realmente me va a permitir que vuelva a decirle que es que ustedes nos están engañando a todos, porque saben que lo que presentan aquí no lo pueden cumplir.
Ésta es la primera cuestión.

La segunda cuestión es: les sigue dando igual lo que diga el Consell.
Claro, claro que le da igual.
Mire, es que lo que ustedes traen no es ninguna novedad.
Izquierda Unida lo presentó ya en el 2014.
No se debatió.
¿Saben por qué?
Porque el informe del Consell fue negativo.
¡Ojo!
, el informe del Consell no lo redacta ningún miembro del Consell, lo redactan los funcionarios.
¿Y sabe qué pasa?
Que el Consell, sabiendo esto, no ha querido presentarlo, no ha querido realizar el criterio para no quedar mal con ustedes.
Porque el Consell en aquel momento, en el 2014, textualmente dijo que Â«la reforma propuesta supondría una vuelta a la situación anterior, y esto supone: imposibilidad de recibir asistencia financiera; efectos negativos en términos de incremento de la prima de riesgo y, por tanto, de tipo de interés; incremento en la carga financiera, lo que supondría dedicar a pago de recursos que se detraerían de la atención de otras necesidades; imposibilidad de emitir nueva deuda para financiar el déficit permitido, lo que reformaría… lo que produciría una reforma.

Señoría, esto es lo que dice el Consell.
Lo que no se ha atrevido el Consell a decirnos, lo que no se ha atrevido el Consell a decirles a ustedes, al Grupo Parlamentario Compromís.
Usted tiene toda la legitimidad del mundo para presentar esto, pero por encima de ustedes, por encima del Grupo Parlamentario de Compromís hay algo que es superior de ustedes y de nosotros, que es la Constitución y la unidad de España.
(Aplaudiments) Y ustedes con esto es lo que pretenden.

Y mire, no me vaya a dar más cuentas de Â«¿y qué supondría si esto pasara?
Â» Â«¿Qué pasaba antes?
Â», decía usted.
¿Antes no se pagaba la deuda?
Por supuesto, se pagaba la deuda, se pagaba la deuda.
Pero una cuestión que usted pasa desapercibida, y es que España pertenece a un colectivo que se llama Europa, y hay un tratado de estabilidad que firmaron 26 de 29 países, entre ellos, España, y esta era una consecuencia de esto.
Porque nosotros si pertenecemos a Europa, estamos para cumplir las normas europeas.
Si usted lo que quiere también es esquivar las normas europeas, dígalo.

De todas formas, mire, por último, yo sé que no le quita el sueño lo que piense el Consell, sabemos ya lo que piensa el Consell, pero yo sí que le quiero decir una cosa.
Si usted al final lo que quiere es controlar la deuda, dígale a su gobierno que hoy, hoy, cada día este gobierno consume 8,5 millones de euros de deuda.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

A continuació, per a fixar posició, donem la paraula al senyor David Torres.
Senyor Jordi Juan, no té… (Veus) No és per a rèplica.
¿Per a què és?
(Veus) ¿Emparant-se en quin article?
(Veus) No, no, no ho diga.
¿Diga per a què vol…?
És que no té vosté l'ús de la paraula.
(Veus) Vosté ara pot replicar al senyor David Torres o tal, però…

Senyor David Torres, està vosté en l'ús de la paraula.

Senyor Torres, quan vosté vullga.

El senyor Torres García:

Gràcies, president.

Senyories.

La veritat que llevat de les formes, que s'ha debatut molt de les formes, nosaltres hui estàvem convençuts, i seguim estant convençuts, que quant al fons, i n'hi ha dos grups que sabem que anaven a votar en contra, sabem que n'hi ha dos grups que anem a votar a favor, però no tenim gens clar què és el que farà el Partit Socialista.

Si vota que sí, demostrarà tindre la suficient voluntat per no sols reconéixer el greu error que va ser canviar la Constitució i reformar l'article 135, sinó que a més actuarà amb coherència amb el que demanem en l'Acord del Botànic, que és fer polítiques per a les persones.
Si vota que no, de nou votarà amb el Partit Popular per a ficar-se el costat dels poderosos i deixant de costat a les persones que tant han patit aquesta crisi.
I està bé que el Partit Socialista reconeguera que la reforma de l'article 135 de la Constitució fou un error, un error que es va fer amb precipitació, quasi sense debat, de la mà del Partit Popular i jo diria també que amb nocturnitat i alevosía.

Però no podem oblidar que apel·lant a la responsabilitat política davant d'una ciutadania castigada per la crisi i per veure com els seus polítics eren incapaços de canviar el rumb del cicle polític, i les seves conseqüències sobre els més dèbils, apel·lant a eixa responsabilitat política, tant el Partit Socialista com el Partit Popular establiren que la prioritat absoluta en eixos moments era el pagament de la càrrega del deute sobre qualsevol altra despesa pressupostària, per molt vital que fóra aquesta per a la ciutadania, (Aplaudiments) el que junt al rescat bancari, indica el lluny que estava eixa responsabilitat política de les necessitats de les persones.

I per a aquells que fan patrimoni de la sobirania nacional, miren, no n'hi ha pitjor sobirania nacional que no respectar-la, perquè la pàtria, la pàtria no és subordinar els interessos de la majoria social als dictats dels poders econòmics.
I el que és pitjor, la pàtria no és subordinar-se als dictats de la senyora Merkel o d'una Europa que està ofegant a les persones.
La pàtria és la gent, la pàtria són les persones, la pàtria son les famílies que han patit aquesta crisi i contra les que aquesta reforma va anar en contra.
Eixa ni és una política de responsabilitats, ni és una política d'estimar a la gent i ni molt menys patriòtica.

Senyors del Partit Socialista, ¿saben quina fou la trampa que els va fer el Partit Popular?
Aprofitant aquesta reforma, aprovar la llei orgànica d'estabilitat pressupostària, eixa llei que a dia d'avui està ofegant a tants i tantes valencianes que han fet que aquesta comunitat siga una comunitat intervinguda i de segona.

Encara que no compartim la forma, nosaltres tindrem clar que votarem a favor d'aquesta proposta, perquè estem totalment a favor del fons, del fons d'una proposta que ha fet que ofeguem a les persones i que vaja en contra dels més dèbils i d'aquells que han patit aquesta crisi.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor David Torres.

El que volia vosté assenyalar és que fea la rèplica conjunta, ¿no?
Eixe és el tema.
Podia optar de totes formes… Per tant, fixarà posició ara el Grup Parlamentari Ciudadanos, en la persona del seu diputat David de Miguel, per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor De Miguel Martínez:

Gracias, presidente.

Señorías, buenas tardes.

No me voy a…, no voy a empezar también: Â«Hace cinco años…Â» Pero, bueno, ya todos comentamos…, todos sabemos, perdón, lo que fue esta modificación hecha no con nocturnidad -porque era agosto, era bastante…, un tiempo así bastante…-, pero, bueno, con alevosía, desde luego.

Y también quiero hacer un matiz antes de empezar.
Ya están dando por supuesto los votos que van…, los grupos que van a votar en contra.
No sé, directamente ya ni salgo a fijar la posición de mi grupo.

Pero podrían recordar que hace cinco años, en el Parlament de Catalunya, donde teníamos representación nuestro partido, ya nos opusimos total y absolutamente en contra de esta modificación, tanto por la forma como en parte por el fondo.

Porque yo creo que estamos todos de acuerdo en que la forma que se utilizó para reformar la Constitución… coincido con lo que dice… intocable Constitución, no se puede tocar, no se puede reformar.
Pues esa forma que se utilizó no era la adecuada.
Pero tampoco considero que sea adecuada la forma que ahora estamos utilizando para intentar modificar de nuevo este artículo.

Pero no me voy a extender más en la forma, porque ya creo que está demasiado hablado, y sí que en el fondo.
Porque esa modificación que se produjo hace cinco años, lo que fue realmente, aunque aquí hablemos de imposición, de la teórica de los mercados… No.
Vamos a ver, fue sentido común.
O sea, veníamos de unos gobiernos irresponsables, de una forma de hacer política irresponsable, y aquí esta comunidad es un ejemplo, que no aplicaban alto tan sencillo como no gastar más de lo que se tiene.
Y ahora estamos sufriendo… Y yo entiendo el ejemplo, que ya lo hablamos ayer, del ayuntamiento.
Realmente es injusto que los gobiernos actuales tengan que soportar la losa de la gestión de los gobiernos anteriores.

Pero es que como parece que los partidos o los políticos de este país las cosas tenemos que aprenderlas a golpes, pues por eso vino la Unión Europea -no la troika y los mercados-, vino la Unión Europea y aplicó un decreto, que es el de estabilidad presupuestaria.
En un país serio no habría pasado, no habría sido necesario darle el estatus y el principio constitucional a algo tan básico y de sentido común, como es la estabilidad presupuestaria.

Y miren, aquí se habla de… se hablaba ayer, de hecho, de la desregulación de los mercados y el sistema capitalista como causa de todos los males.
Y es cierto, y es necesaria una siquiera mínima regulación de los mercados.
Pero es que la crisis de deuda que se vivió en… o que estamos viviendo todavía en nuestro país y otros del entorno, también fue por culpa de una desregulación de la deuda, del déficit, de la estabilidad presupuestaria.
E insisto, tuvieron que venir de fuera para decirnos: Â«Pues ahora mira, os lo vais a tragar.
Como no hacéis los deberes y no aprendéis, pues…Â» Que tampoco se está cumpliendo, pero, bueno…

Por eso digo que nosotros ya en su momento estábamos en contra, porque que estuviera en la Constitución tampoco suponía que se fuera a cumplir.

Y, en definitiva, y nosotros, aunque ustedes digan que no y demás, nosotros lo hemos llevado en el programa, lo llevamos en el programa, lo hemos incluido en algunos acuerdos con otros partidos.
Es que hay que garantizar la dotación presupuestaria para el sostenimiento de los servicios públicos como principio constitucional, e incrementar así la protección de los derechos sociales.
Y eso, ya digo, estamos de acuerdo, pero se tiene que hacer como se tiene que hacer y no a través de una reforma en las Cortes Valencianas de la Constitución.

Pero también es verdad que sin un mínimo de estabilidad presupuestaria o de límite de gasto, pues no es que no conseguiremos garantizar, es que haremos más insostenible todavía el estado del bienestar.
Sostenible no solo económicamente, sino en el tiempo.
O sea, las generaciones venideras, si seguimos al ritmo que llevamos de gestión, pues no…, a saber lo que se encontrarán.

Entonces, si ustedes quieren modificar de nuevo el artículo 135, eliminar los límites de gasto, establecer un techo ilimitado…, porque eso es lo que…, no sé, es ser de izquierdas, puse allá ustedes.
O sea… Pero piensen un momento los colegios… Porque yo no voy a entrar en impagar la deuda, como dice el compañero.
No.
Yo hablo de deuda ilimitada, sin techo.
Pues piensen los colegios, o los hospitales o los pagos a la dependencia que se podrían hacer con esos recursos que estamos destinando al pago de los intereses de la deuda, porque la deuda es necesaria, y lo saben.

Entonces, por tanto, no sé si lo han pensando.
Nosotros sí que lo hemos pensando, y por eso les digo que nuestro grupo…, o sea, que no cuente con nuestro grupo y que votaremos en contra.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor De Miguel

En nom del Grup Socialista, té la paraula el seu síndic, il·lustre diputat Manolo Mata, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Mata Gómez:

Gràcies, president.

Europa se reconstruyó en el año 1992.
El Tratado de Maastricht, que fija la libertad de circulación de mercaderías, de personas, de servicios, sin una estructura económica de control, sin un sistema fiscal de control, sin un banco central, inevitablemente llevaba a esta situación.

En aquella época, siempre cuentan la anécdota de que Mitterrand, que era el presidente de Francia y Delors, que era el presidente de la comisión, tuvieron una conversación en la que Delors, que de verdad creía en Europa y creía en la reforma de los tratados y creía en una constitución europea, acababa de terminar el libro blanco y le dijo a Mitterrand: Â«Oiga, ¿usted se da cuenta -porque ellos se hablaban de ustedes, aunque fueran los dos socialistas- de que sin un banco central, sin una autoridad fiscal, sin una autoridad monetaria esto se va a ir a la mierda dentro de unos años?
Â»

Y entonces, Mitterrand le dijo: Â«Usted no se preocupe que ya lo arreglarán nuestros nietos.
Â» Pues nuestros nietos, no.
Han sido los hijos.
O sea, no ha tardado ni veinte años en demostrar el colapso de una estructura económica, que además combina con lo que era la factura del derrumbe de los países comunistas.
Merkel y Alemania hicieron grandes esfuerzos para reconstruir todo lo que era Europa del Este.

En el año 2010 Europa no tenía líderes.
Sigue sin tenerlos.
Nunca ha habido un liderazgo del sur, un liderazgo de los deudores, un liderazgo para revisar de verdad Europa, sino que sigue en una carrera hacia adelante en la que la situación es de extrema complejidad.

En el año 2010 quienes propugnaban que se mutualizara la deuda fueron ignorados, quienes propugnaban que hubiera una especie de quitas en la deuda fueron obviados, quienes hablaban de los impagos vilipendiados.

Es más, los gobiernos llegaron a proponer cosas absolutamente absurdas que nunca podían cumplir.
Â«Todo el que tenga 100.
00 euros en el banco lo garantizará el estado.
Â» Eso era mentira, era imposible.
Era una carrera absurda en la que si uno lee todos los libros de los economistas aterrados, de…, bueno, de todo el sustrato ideológico de lo que han estado haciendo algunos, al final las tesis de Krugman y Stiglitz, que era combatir la austeridad con inyección de dinero público, con la máquina de hacer billetes, tanto en el Reino Unido como en Estados Unidos, más o menos funcionaron bien.

Pero en ese momento, los socialistas hicimos mal, hicimos mal, hicimos mal modificando la Constitución de una manera inútil.
Eso nunca aportó nada, eso nunca ha generado austeridad.
La austeridad la ha generado el Partido Popular.
Nunca el artículo 135 ha llevado la vida de las personas a vivir peor.
¡Nunca!
Ese artículo no dice nada, no sirve para nada, no es de aplicación directa.
Fue un desastre, lo hicimos muy mal.
Tres amigos míos fueron… nunca más volvieron a ser diputados porque se negaron a votarlo.
Lo grave fue la ley de estabilidad presupuestaria, la del 2012.

El PSOE la votó en contra… Bé, David, fa tres mesos s'haguéreu carregat al president del govern que va fer esta barbaritat i haguérem tingut un president del govern que no va ser el que recolzà la llei d'estabilitat pressupostària, eh?
Que ací tots quedem molt bé.
El 135 és una porqueria.
El (inintel·ligible) .
.
.
cal modificar-lo.
Els socialistes votàrem, no en 2014, en 2013 per la modificació del 135; votàrem en contra de la llei d'estabilitat pressupostària.
Ara governa Rajoy.
Alguns no volgueren votar a altres presidents del govern ni tractar de fer altres coses.

¿Per què no anem a recolzar-la i ens anem a abstindre?
Doncs, li ho diré molt fàcil, l'error de modificar la Constitució sense el poble no el podem repetir ara de modificar la Constitució sense el poble.
I no pot ser que tornem a anar a Madrid dos o tres síndics d'estes Corts a defensar en les corts a vore si la seua benevolència admet a tràmit una modificació de la Constitució, perquè no anem a recolzar cap modificació constitucional si no és sotmesa a referèndum de la ciutadania espanyola.

I tenim un projecte de modificació constitucional que coneixen les forces de progrés.
I, si hi ha un nou govern progressista en Espanya, eixe canvi se farà.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mata.

Senyor.
.
.
Té vosté la paraula, senyor Jordi Juan.

El senyor Juan i Huguet:

Moltes gràcies, president.

Seré molt breu.

Al senyor Torres, dir-li que en molts punt no estarem d'acord, i és una cosa normal; però que en este.
.
.
, en fi, subscric cent per cent la seua intervenció.

Al representant del grup de Ciudadanos, al senyor De Miguel, agrair-li el to.
Vosté, almenys, no m'ha acusat de voler fer un colp d'estat, (se sent una veu que diu: Â«Parlamentari.
Â») la qual cosa és d'agrair.

Dir-li que nosaltres, i jo en particular, també estem a favor d'establir mecanismes que impedisquen el gastar pel gastar, mecanismes que impedisquen que un puga gastar el que no té i que produïsquen un dèficit a les administracions insostenible.
Però trobem que en la llei d'estabilitat pressupostària ens hem passat de frenada, hem anat massa enllà, fins el punt de perdre sobirania.
I això és el que hui, modestament, hem volgut proposar de canviar-se -la qual cosa pareix que no s'aprovarà.

El senyor Mata no ha entrat massa en el fons de l'assumpte.
Jo celebre que, almenys, parle de consultes; que la Constitució, quan s'haja de canviar, s'han de fer unes consultes prèvies.
Jo trobe que és sa i lícit acceptar els errors, i això està molt bé; i, per tant, jo, quan una persona diga que s'ha enganyat, no vaig a fer més sang de la situació.
Però sí que dir-li que en esta proposta el que volíem era continuar en el camí que encetàrem en maig de 2015, quan va començar a governar el govern del botànic.
Perquè nosaltres, des d'ací, sí que hem sigut pioners per a posar les persones al front de la governança.
Hem sigut un model a seguir quan vàrem recuperar la sanitat o quan hem posat en marxa la Xarxa Llibres, en tots els seus defectes, un defecte és que.
.
.
Per suposat que anirà millorant-se en el pas dels anys, com diu el conseller, un projecte ambiciós no pot eixir perfecte el primer any; però esta autonomia ha sigut un exemple a seguir.

I, per això, nosaltres demanem a tota esta cambra, als diputats i diputades, que votem en el cor, que votem pensant en les persones, perquè jo estic convençut que som majoria els qui pensem ací que la llei d'estabilitat pressupostària no ha servit per a res.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Jordi Juan.

Senyories, passaríem a votació.

Senyories, comença la votació.
Senyories, el punt queda rebutjat amb 40 vots (aplaudiments i veus).
.
.
, 29 favorables, 19 abstencions i 40 vots en contra.
Queda rebutjada la presa en consideració d'esta proposició de llei.

Proposició de llei de reforma de l'article 15 de la Llei 11/1994, de 27 de desembre, de La Generalitat, d'espais naturals protegits de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Medi Ambient, Aigua i Ordenació del Territori (BOC número 96)

El senyor president:

Passem al punt 14 -queden tres punts- sobre debat i votació del dictamen de la comissió de medi ambient.
Presentarà el dictamen l'il·lustre diputat Josep Nadal.
(Veus)

Té vosté la paraula, senyor Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Molt excel·lent president de Les Corts.

Il·lustres senyors diputats.

Il·lustres senyores diputades.

Una salutació ben forta també a totes les persones i moviments del País Valencià que han defensat i continuen defensant el territori.

La Comissió de Medi Ambient, Aigua i Ordenació del Territori m'ha designat per a presentar, en esta sessió plenària, el dictamen sobre la proposició de llei de reforma de l'article 15 de la Llei 11/1994, de 27 de desembre, de La Generalitat, d'espais naturals protegits de la Comunitat Valenciana.

La proposició de llei va ser presentada pel Grup Parlamentari Compromís en el registre general de Les Corts, el 21 de setembre de 2015.

La Mesa de Les Corts va acordar la seua tramitació el 29 de setembre.
I va ser publicada en el Butlletí Oficial de Les Corts número 20, de 8 d'octubre.

El Consell va presentar el seu criteri favorable a la presa en consideració el 3 de novembre, el qual va tramitar la Mesa amb data 10 de novembre i es va publicar en el Butlletí Oficial de Les Corts número 37, de 27 de novembre.

El Ple de Les Corts va prendre en consideració la proposició de llei en sessió dia 3 de desembre.

Amb data 9 de desembre, la Mesa de Les Corts va acordar l'obertura d'un termini de cinc dies perquè les persones interessades pogueren presentar propostes de compareixença davant la mesa de la Comissió Especial de Participació Ciutadana.

Al Butlletí Oficial de Les Corts número 74, de 4 de maig, es publicava la conclusió de la fase de participació ciutadana i s'obria el termini de presentació d'esmenes.

Al text de la proposició de llei van ser presentades un total de dos esmenes parcials, de les quals corresponia una al Grup Parlamentari Popular i una al Grup Parlamentari Ciudadanos.

La mesa de la Comissió de Medi Ambient, Aigua i Ordenació del Territori, en la reunió realitzada el dia 2 de juny, va aprovar el document d'ordenació d'esmenes, publicat en el Butlletí Oficial de Les Corts número 84, de 8 de juny.

La comissió es va reunir el dia 30 de juny.
I, després de debatre totes les esmenes, aprovà el dictamen que presentem i que està publicat en el Butlletí Oficial de Les Corts número 96, de data 13 de juliol.

En el debat de la comissió s'ha aprovat l'esmena parcial presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos, quedant al seu debat l'esmena presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Senyories, legislar en favor del territori i a favor del medi ambient és, segurament, el llegat més noble i més pràctic que podem deixar a les generacions que vindran.
Espere i desitge que, al llarg del debat en el dia de hui, siga possible arribar al màxim consens.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Nadal.

Per a explicar la posició de cada grup parlamentari, començarà el Grup Parlamentari Podemos-Podem, la seua diputada senyora Beatriz Gascó, durant huit minuts.

La senyora Gascó Verdier:

Moltes gràcies, presidenta.

Bon dia.

Tal com hem pogut debatre en el procés d'aprovació de la modificació de l'article 15 de la Llei 11/1994, la modificació que va portar el Partit Popular deixava fora de protecció les zones que no estigueren degudament catalogades, com deia l'afegitó que va portar el PP, i saltant-se acords internacionals, com la Convenció de Ramsar.

En definitiva, deixava fora zones humides importants.
I, quina causalitat, es va intentar edificar i dissenyar PAI en algunes d'elles, com la del Cuadro de Santiago, de Benicàssim, que, finalment, va veure anul·lat el seu PAI gràcies a una sentència del Tribunal Suprem.

Una zona humida ho és independentment de si hi ha aigua o no en un moment donat i per complir amb les característiques d'un cert tipus d'ecosistema.
Per açò, és una aberració fixar les zones humides en un catàleg i donar la possibilitat de construir en aquelles que no estan en el catàleg.

Ens agradaria començar afirmant que la Llei 11/1994 tenia, com altres en àmbit mediambiental, tenia alguns buits, com, per exemple.
.
.
Ara cal actualitzar-la i tindre una nova visió política de com han de gestionar-se els espais protegits, una cosa que haurem de dur a terme en aquesta legislatura.

Probablement, una de les llacunes importants d'aquesta llei va ser que, en el moment del seu naixement, no sols no van ser considerades amb el rang d'espai natural protegit, sinó que tampoc incloïa els necessaris instruments d'ordenació ambiental ni tampoc preveia l'ordenació de recursos, ni humans ni econòmics.

Evidentment, la qüestió no es resol amb arranjaments com el que va proposar i va aprovar el PP en la seua Llei d'acompanyament 5/2013, on va modificar l'article 31 de la llei de 1994, introduint la modificació: Â«Les zones humides catalogades: l'ordenació es realitzarà mitjançant normes de gestió.
Â»

Ara que, per fi, tindrem totes les zones humides de la Comunitat Valenciana protegides, cal protegir-les de debò amb recursos humans i econòmics, assegurant l'oportuna conscienciació de la ciutadania i la seua participació activa per a conéixer el valor del patrimoni natural en què viuen, l'estime i s'involucre en la seua protecció.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Gascó.

I passarem la paraula al Grup Parlamentari Ciudadanos, senyor Domingo Rojo.

Li agraïm, a més a més, a la senyora Beatriu que no ha consumit tot el temps.

El senyor Rojo Sánchez:

Buenos días, señora presidenta.

Buenos días, señorías.

La modificación del artículo 15 de la Ley 11/1994, de espacios naturales protegidos de la comunidad, que aprobó el Consell del Partido Popular el 23 de diciembre, mediante la Ley 5/2013, constituyó un cambio legal contrario al espíritu original que inspiró la elaboración de la Ley 11/1994.
La finalidad de esta ley era y es la protección, conservación, restauración, mejora y uso sostenible de los espacios naturales, entendiendo como tales las áreas o hitos geográficos que contengan elementos o sistemas naturales de particular valor, interés o singularidad.

Estos espacios han sido generados tanto por la acción y evolución de la naturaleza como por el resultado de las actividades humanas que, de forma secular y sostenible, ha interaccionado con el medio ambiente.

Como saben sus señorías, la Comunidad Valenciana se caracteriza por esta notable diversidad de ambientes que, en su conjunto, configuran un patrimonio natural rico y variado.

No obstante, ciertos ámbitos del territorio, en buena parte costeros, sufren un proceso de desarrollo acelerado en términos económicos, poblacionales y de uso del territorio, que someten a determinados ambientes naturales a una presión muchas veces excesiva.
Se da la circunstancia de que estos ambientes costeros son los más frágiles y ricos en cuanto a diversidad de especies y paisajes.

En este sentido, y vista la complejidad e incremento de los procesos y riesgos que afectan al patrimonio natural valenciano, la ley planteó y plantea la realización de actuaciones dirigidas a la conservación de los elementos más significativos del mismo, bajo dos aspectos: por un lado, la protección de los ambientes particularmente valiosos y por otro la protección de una gama de unidades ambientales representativas de nuestros principales ecosistemas naturales.

En este sentido, hay que señalar la concienciación del legislador sobre la fragilidad de muchos ecosistemas de nuestro patrimonio natural, entre los que entresacamos las zonas húmedas.
La Ley 11/1994, de espacios naturales protegidos de la Comunidad Valenciana, en su artículo 15, sobre zonas húmedas, establecía textualmente: Â«Son zonas húmedas, a los efectos de la presente ley, las marismas, marjales, turberas o aguas rasas, ya sean permanentes o temporales, aguas estancadas o corrientes, dulces, salobres o salinas, naturales o artificiales.
Â»

La importancia de las zonas húmedas es del todo incuestionable, ya que se tratan de áreas geográficas que presentan diversidad y singularidad de hábitats, bien sean marismas, marjales o saladares, de agua dulce, salobre o salada.
No obstante, se caracterizan por ser entornos que han sido modelados por las comunidades humanas que los habitan y que viven de actividades económicas sustentables y que no ponen en peligro el valor ecológico del sitio.

En relación con estas comunidades humanas y sin perjuicio de la conservación de los ecosistemas y la variedad genética, las zonas húmedas cumplen otras funciones: la del fenómeno del desarrollo económico y humano sostenible, la de servir de ejemplo de educación y capacitación en cuestiones locales, regionales, nacionales y mundiales de desarrollo sostenible.

Además de las funciones antes mencionadas, estos ecosistemas permiten la incorporación de usos sociales, como los recreativos, deportivos, culturales, turísticos, científicos o educativos, y es el entorno cotidiano de la vida de la población que vive en sus alrededores.

A pesar de ellos, el Partido Popular introdujo esta modificación en la Ley 11/1994, que he citado al principio, en el que incluía al final del artículo 11 una adjetivación muy perjudicial para las zonas húmedas.
A la definición de zonas húmedas se le añadió la coletilla Â«debidamente catalogadasÂ», con lo que dejó de facto sin el mismo régimen de protección aquellas zonas húmedas que no se encontrasen incluidas dentro del catálogo de zonas húmedas de la Comunidad Valenciana.

A falta de un régimen de protección, se ha permitido que se lleven a cabo actuaciones urbanísticas y edificatorias sobre estos enclaves.
Como ejemplo, que ya ha citado mi compañera de Podemos, debemos citar el Cuadro de Santiago en la localidad de Benicàssim.
El Cuadro forma parte del conjunto de humedales de la costa valenciana y sería merecedor de la protección establecida por la ley de espacios naturales.

No obstante, la modificación del artículo 15 no permite conferirle a este ecosistema singular la protección requerida.
En este sentido, hay que señalar que todos los humedales valencianos con relevancia a nivel local se encuentran también fuera del catálogo de zonas húmedas de la Comunidad Valenciana, y en consecuencia sin ningún régimen de protección.

La Sentencia 8.
918/2012, del Tribunal Supremo, estableció que las zonas húmedas deben de estar protegidas por el simple hecho de serlo, es decir, por cumplir con las características edafológicas, hídricas o geológicas que le son propias, sin que por ello obsten a su posible inclusión en catálogos para su recuperación o conservación, atendiendo a intereses naturales o paisajísticos.

Además, el Tribunal Superior de Justicia en la Comunidad Valenciana, en su Sentencia 1.
124/2013, especificó que la catalogación debe ser considerada un acto administrativo sin eficacia jurídica sustantiva y sin carácter limitado, sin que por tanto pueda ser constitutivo de un especial estatuto jurídico de los terrenos afectados.

Por todo ello, y a la vista de la situación creada a la fecha de hoy, desde el Grupo Parlamentario Ciudadanos entendemos que la protección de las cada vez más escasas zonas húmedas de la Comunidad Valenciana debe ser prioritaria y no puede estar supeditada a su inclusión dentro de un catálogo de humedales ni sujeta a vaivenes políticos ni ningún otro tipo de interés.

Las zonas húmedas deben quedar protegidas por sí mismas, ya que se trata de entornos que presentan valores ambientales únicos que albergan especies endémicas, por ser hábitats y ecosistemas singulares, por tener valor paisajístico o por ser parte fundamental del patrimonio cultural de todos los valencianos, independientemente de cuál sea su extensión y su actual estado de conservación.

Por ello, desde el Grupo Ciudadanos propusimos una enmienda al artículo 15 de la ley, en la que recogía la voluntad de protección máxima de estos enclaves, independientemente de su denominación y únicamente basándonos en sus características ambientales, añadiendo el párrafo: Â«Así como cualquier otro espacio de características análogas, con independencia de la denominación que reciban.
Â»

No quiero finalizar mi intervención sin agradecer nuevamente el apoyo prestado para la aprobación de esta enmienda por parte de los grupos parlamentarios Socialista, Compromís y Podemos.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Rojo.

Senyor Nadal, (inintel·ligible) … la posició del Grup Parlamentari Compromís.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies.

La veritat és que el procediment del debat este, jo estic un poc despistat.
Jo pensava que primer parlaria el Partit Popular, que és l'esmena viva que li queda, i després aniríem cadascun responent-li.
Jo tampoc ho entenc, perquè estem fent… Però bé, em toca a mi.
Vaig a seguir l'ordre de menor a major, que és el que havíem dit.
Però bé.

Bé, val a dir, ja ho hem debatut açò unes quantes voltes, supose que es repetiran els mateixos arguments, dir que hi ha moltes zones humides que se salvaran de la depredació urbanística en part gràcies a aquesta modificació legal.
Estem parlant, per exemple, de Rabassa, Alacant, sobre la qual planejaven més de 13.
500 habitatges i un macrocentre comercial.

Estem parlant del Saladar, de Xàbia, sobre el qual planejaven PAI de més de 1.
500 habitatges.
Per cert, el Saladar afectat pels últims incendis que hem tingut malauradament a la Marina Alta.
Com per exemple, el Quadre de Santiago de Benicàssim, amb el camp de golf que ha desestimat el Suprem.

I val a dir i ho hem dit els grups que m'han precedit, però ho tornarem a repetir les voltes que faça falta, que les zones humides, ho són.
No necessiten ser catalogades.
Ho són per complir una sèrie de característiques hídriques, geològiques i edafològiques que no són interpretables.
Ho són.
No estan subjectes a criteris arbitraris, com moltes vegades sí que podrien estar-ho les decisions per a incloure o no determinades zones al catàleg de torn.

Ja sabem eixes decisions polítiques per on anaven, quina és la legislació que es va fer en este país des de mitjans dels anys noranta i com va anar creixent i quin model econòmic va portar aquest tipus de legislació.
Açò és només un article xicotet que hem modificat, que pot millorar moltes coses i pot protegir molts paratges nostres.
És evident que haurem de tirar la vista enrere, recordar el que va suposar la LRAU, recordar el que va suposar la LUV, recordar el que ha suposat la LOTUP també.

Hauríem de recordar que estem ací, en esta cambra, i que n'hi ha molts diputats i molts grups que pensem que hem d'anar molt més allà.
Fan falta modificacions legislatives fortes per a poder protegir el nostre territori i per a no tornar a caure als peus dels cavalls, en el desastre lacerant de la bombolla immobiliària i de totes les crisis que mos ha portat haver planificat l'economia i el territori d'una manera totalment irracional, que només buscava l'ambició de certes persones.

Val a dir que des del botànic ja s'estan fent accions a la recuperació del territori, s'està desclassificant molts metres, s'està protegint el litoral.
Des de Compromís diem que cal anar molt més enllà i cal ser valents.
Valents, perquè ja no en queda una altra, perquè l'espectacle que hem patit fins ara, açò no ho podrem tornar a passar, perquè ja seria qüestió que ja no mos alçaríem.

Ja recordeu la concatenació d'esdeveniments: reclassificació, especulació.
Després venien les comissions.
Això, sabeu el que són comissions?
Si no, Marcos Benavent ho explica molt bé.
Els diners negres, que anaven a les caixes B, que pareix ser que eren infinites.
Cada volta n'hi ha més caixes bé, cosa que no mos estranya.
Si agarràrem un mapa dels projectes urbanístiques que n'hi havien al País Valencià fa cosa de deu anys, no és estrany que després les caixes B s'hagen anat omplint.

Clar, les caixes B, després cal blanquejar els diners.
I clar, resulta que això després, quan la gent s'assabenta, les pobres senadores vitalícies resulta que s'han de quedar sense el carnet del seu partit, el carnet número tres del seu benvolgut partit.
Coses tristes que passen.

Jo simplement dic que açò no es pot tornar a repetir, que estem en el camí d'intentar ara mateix que, quan vinga de nou un altre creiximent econòmic, que tinguem més cabet i que siguem més racionals a l'hora de gestionar estos creiximents.
Donar les gràcies pel suport als partits polítics que mos han donat el suport: a Podem, al Partit Socialista, i donar les gràcies també a Ciudadanos.
Jo ho dic de tot cor.

Em va sorprendre positivament que presentàreu aquella esmena, que donàreu suport a açò.
A mi a voltes em costa un poc de pillar-vos, a Ciudadanos, en certes polítiques que feu.
Ara hem parlat més de protecció al medi ambient.
A voltes em quede un poc flipat de la defensa a ultrança que feu dels ATE, per exemple, i que després feu alguna sèrie de discursos com el que ha fet vosté ací.
Però jo de veres que estic molt content i cada volta que els senc parlar aixina, m'alegre, molt més que quan els sent parlar d'altres maneres.

Res més, és un xicotet pas que pot aconseguir moltes coses i que simplement comencem a caminar i mos posem a la faena.
I com he dit en l'exposició al principi, legislar a favor del medi ambient i del territori és el millor llegat, és el millor regal que els podem deixar a les generacions futures.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Nadal.

Antes de continuar y para aclarar las dudas que han surgido antes en cuanto al momento en que debería ser defendida la enmienda, les tengo que leer en el capítulo II del reglamento el procedimiento legislativo común, para conocimiento de todos nosotros.
El artículo 121.
1 dice: Â«El debate en el pleno comenzará con la presentación del dictamen de la comisión por el diputado o diputada, miembro de la comisión, designado por la misma.
Esta intervención no podrá exceder de quince minutos.
Â»

El artículo 121.
2: Â«A continuación, los grupos parlamentarios que lo soliciten podrán intervenir por un tiempo máximo de diez minutos para explicar su postura sobre los principios recogidos en el dictamen o las razones de haber mantenido votos particulares o enmiendas.
Â» O sea, que durante los ocho minutos que tendrán los grupos donde tienen que hacer esta cuestión.
Para aclararlo para otras veces.

Así que continuamos con la fijación de posición del Grupo Parlamentario Socialista, el ilustre diputado señor Rafael Briet.

El senyor Briet Seguí:

Gràcies, presidenta.

Senyories, sincerament pense que després de totes les intervencions dels grups que donem suport a la reforma de l'article 15 de la llei d'espais naturals protegits, el Partit Popular reconsiderarà el seu vot.
La modificació de l'any 2013, introduint les paraules Â«degudament catalogadesÂ» va ser un error, va ser una aberració, conforme dia la companya Gascó.
I un signe clar que les coses no ocorrien per casualitat.

Mantindre el vot en contra, a pesar de les diverses sentències que posen de manifest l'obligació de l'administració de protegir i conservar les zones humides, independentment de la seua catalogació, afirma que efectivament les intencions per les quals es realitzaven els canvis normatius no obeïen l'interés general, sinó un interés singular, més particular, basat en un urbanisme que simplement tenia un objectiu: anteposar els criteris econòmics per damunt de qualsevols altres.

Amb l'actitud i els fets del Partit Popular, demostren que no compartim la visió de l'ordenació del territori a la nostra societat.
Demostren que no han aprés res en els últims anys i que no han aprés res de les conseqüències d'un desenvolupament urbanístic desmesurat, depredador i basat en l'especulació.

No entenen la planificació territorial des de la perspectiva social o mediambiental, i això ha fet que la gent desconfie de la nostra normativa ambiental i urbanística, de la normativa urbanística valenciana.
Els ciutadans volen ciutats i espais més saludables, ens demanen que deixem de redactar normes que empobrixquen un paisatge que hem anat transformant en els últims temps.

En el ple de desembre ja li donaren tots els grups suficients arguments.
El senyor Nadal, li posava en el seu coneixement que este canvi tenia el suport de tots aquells col·lectius que, de forma desinteressada, defenien el nostre territori.
El senyor Tormo, de Ciutadans, li feia vore de forma encertada l'obligació de positivar allò que estava dient-nos dels tribunals en les últimes sentències.
I la companya de Podem, la senyora Gascó, li matisava el que venia regulat al conveni Ramsar o a la directiva de l'aigua entre altres.

No tenen arguments.
No tenen cap explicació convincent per a continuar mantenint la redacció vigent des del 2013.
I el que més em preocupa és que no tenen cap inconvenient de quedar-se callats i de no donar una resposta contundent que demostre que darrere d'aquestes accions no n'hi ha interessos urbanístics.

Van tindre l'oportunitat de dir ací a Les Corts que vostés mai permetran construir en un aiguamoll que té interès mediambiental a pesar de no estar catalogat.
I no ho han fet.
Ja no els creiem.
La modificació de la llei d'espai natural tenia una doble intenció i perseguia l'esperit contrari a la llei.
Una llei que va nàixer per a protegir els espais naturals, vostés la canviaren per a desprotegir-los.

La societat els ha dit que no a l'especulació.
La societat i els jutges han dit no a més pressió urbanística a les zones sensibles.
I ara tots els grups d'aquestes Corts els diuen no a unes lleis que no siguen sostenibles i que no apliquen el sentit comú.

Per tant, el Grup Socialista votarà a favor de la modificació i si això és un despropòsit, tal i com ho qualifiquen vostés, benvinguts siguen a aquestes hemicicle els despropòsits basats en decisions raonades i argumentades que defensen els interessos dels valencians i les valencianes.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor Briet.

Té la paraula ara el senyor Miguel Ángel Mulet, del Grup Parlamentari Popular, per a defensar l'esmena i explicar la posició del seu grup.

El senyor Mulet Taló:

Muchas gracias, senyora presidenta.

Esta mañana me he levantado con fiebre y me he preguntado a mí mismo, ¿se habrán cumplido los deseos de la señora Mustafá?
Pero no.
Es que hoy, cuando he llegado aquí, he visto que es el mundo al revés.
Seres humanos racionales deseando la enfermedad de otros seres, vicepresidentas del gobierno hiperprogres vistiendo al más puro estilo pijo y gobiernos progresistas quitando o intentando quitar derechos a los ciudadanos.

Açò és important.
Molt important.
Perquè avui, amb el vot a favor de la majoria i, encara que amb el nostre en contra, cometrem un greu atemptat -repetisc- greu atemptat, contra els drets dels valencians.
Vostés, sí, vostés, els que vénen a salvaguardar persones i els seus drets, i els seus drets, avui volen que aprovem una modificació de llei que impedisca que aquests ciutadans puguen exercir legalment el seu dret a al·legar i defensar les seues propietats.

Senyora Gascó, repasse's el que ens ha dit.
O com ho ha dit, tal vegada.
Perquè això sí que és una aberració.
És que la catalogació està limitada?
I senyor Briet, és cert que n'hi ha sentències, però també n'hi ha sentències -jo crec que més- que defensen els drets dels ciutadans.
Senyors diputats, una modificació que encara ser només de dos paraules -com acabem de dir, ho he dit jo i ho ha dit ell- considerem un autèntic despropòsit pel que suposa de malbaratament i pèrdua de drets ciutadans en un estat de dret com el nostre.

I m'explicaré.
La defensa dels drets de tots i cadascú dels veïns de la nostra comunitat en aquesta qüestió es basa que, davant de qualsevol acte de l'administració, si aquest ofereix la possibilitat de presentar al·legacions en un període d'exposició al públic, el veí, el ciutadà, el valencià en aquest cas, pot defensar els seus drets presentant raons argumentades i degudament justificades.
I això, això és el que vostés amb la seua modificació pretenen sostreure, treure, furtar un dret al poble valencià.

Però anem una mica més enllà.
De què estem parlant?
Perquè de vegades pareix que és que vénen vostés a descobrir la preservació del medi ambient.
Des dels Ports fins a la Vega Baixa del Segura, passant per la resta de les trenta quatre comarques de la Comunitat Valenciana, al llarg d'aquestos anys s'ha protegit tots els espais naturals que exigixen la conservació dels elements més significatius sota dos aspectes: protecció dels ambients particularment valuosos i protecció d'una gamma d'unitats ambientals representativa dels nostres principals ecosistemes naturals.
I se'ls ha donat la cobertura necessària amb la normalització legal i la seua aplicació.

Vostés, sí, vostés, els del costat esquerre, quan manaven -que també van manar, fa anys, però també van manar- els governs simplement van mantindre fins a l'últim moment -recorde 1994- una limitadíssima llei de protecció de paratges naturals de la Comunitat Valenciana.
Protegir, defensar, millorar el nostre entorn especial.
Això hagués estat impossible sense una autèntica voluntat política.
Sí, voluntat política.
Però que exigeix un compromís seriós i rigorós d'aplicació i continuïtat en les seues accions.
De normatives, sí, però també de comportaments i dotació de recursos.
I això és el que ha fet en tot moment mentre ha governat el Partit Popular.
Els agrade o no els agrade.

No podem negar l'evidència, com ens agradaria que vostés tampoc la negaren.
Al 1994 es va fer la llei, es va fer la llei i ho reconeixem.
Però després d'aquell primer intent d'abordar la complexitat d'aquest tema a la Comunitat Valenciana va tindre que ser el Partit Popular el que tramités l'autèntica llei d'espais protegits de la Comunitat Valenciana.
I no deguera estar molt mal feta quan, segons vostés, només té dos parauletes per canviar.
Però, quines dos parauletes?

Els agrade o no, nosaltres -igual que hem fet en la resta de temes- el medi ambient i la seua preservació sí que ens ho prenem seriosament.
Però, com deia al principi, la nostra postura en contra es fonamenta en una qüestió molt més important i de base que no és altra que l'obligat respecte als drets dels ciutadans per part de les institucions democràtiques.
I les Corts Valencianes, tots nosaltres, les Corts Valencianes, som una d'elles.

Corts, per cert, que tot i que sempre han exercit la seua tasca lliurement i amb total transparència, en un permanent procés de demonització del passat, l'actual govern manifesta voler millorar creant fins i tot una conselleria de transparència.
Transparència.
Obviant i anul·lant les correctes catalogacions que comporten informes tècnics contrastats, exposicions al públic, perquè tot ciutadà puga exercir els seus drets.
És això un esforç de transparència?
És aquesta la transparència a la qual ens van a sotmetre a tots els valencians en aquesta legislatura?
Això sí, deixant als directament implicats sense empar.

Malgrat el nostre i el seu posicionament volem anar una mica més enllà i per això els demanem reconsideren la seua proposta i la retiren per dos raons: la primera per preservar la defensa dels drets dels valencians i la segona, que no es deu de posar en sac foradat, per presumiblement evitar alguns contenciosos conseqüència del directe atac a aquestos drets.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Mulet.

Per a què demana la paraula, senyora Mustafá?

La senyora Mustafá Ávila:

Per al·lusions directes, senyora vicepresidenta.

La senyora vicepresidenta primera:

Té vosté un màxim de tres minuts.

La senyora Mustafá Ávila:

Miren, em sembla miserable que facen una manipulació de les meues paraules.
Que gasten una gravació sesgada d'allò que vaig dir per a fer entendre allò que mai desitjaria.
Jo el que els desitge i vaig desitjar és que quan es posen malalts, com qualsevol persona, hagen de fer ús de Marina Salut, com hem fet i hem patit totes les persones de la Marina Alta.
Només això.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Mustafá.

Senyor Nadal, per a rèplica, té vosté quatre minuts.
Des de l'escó?
Molt bé, doncs, si és tan amable de polsar.

Quan vullga.

El senyor Nadal Sendra:

Senyor Mulet, em sorprén bastant escoltar-lo -perquè sap que vosté i jo estem en la comissió d'educació, de cultura més concretament- i em sorprén molt vore vosté la sensibilitat que té cap al patrimoni cultural valencià que realment és una cosa que fa que vosté em caiga bé.
Vull dir, les coses que presenta i quan parla del nostre patrimoni cultural, arquitectònic.
La veritat és que dona gust sentir-lo.
No entenc, amb tot eixe amor que té al patrimoni cultural i arquitectònic, com ha pogut fer este discurs referit al patrimoni natural dels valencians?

No ho acabe d'entendre, com pot tindre tanta sensibilitat per a unes coses i tan poca sensibilitat per a les altres.
Potser siga allò que pensàvem.
.
.
, aquella premissa que teníem aquelles persones que lluitàvem per la defensa del territori, cap allà pels anys noranta, com veiem tot este munt de projectes que ens venia damunt.
.
.
, i era una premissa que jo crec que és prou certa i ens va anar prou bé i era pensar que allò que no s'estima no es pot defensar.
I conseqüentment, per defensar el territori, el millor era fer que la gent s'estima el territori i a partir d'ahí el defensaríem millor.

No sé si és que vosté no s'estima el territori, no sé si és que vosté no s'estima el patrimoni natural dels valencians o és que li ha tocat a vosté -no sé per què- eixir a defensar eixa esmena i anar en contra d'esta proposta de llei que hem acordat la resta de grups polítics.
No sé quina és de les dues causes, però la veritat és que em fa un poc de llàstima.
Perquè ací se'ls està acusant de moltes coses.
Ací està el senyor Enrique Ortiz pel mig, està el pla Rabassa.
Vostés no.
.
.
simplement ha sigut ni tan sols incapaç de dir Â«no, no, nosaltres això no ho fem per açò.
.
.
Â» La veritat és que trontollen un poc els seus arguments.

També, com vosté diu que està defensant a la ciutadania i que els drets dels valencians.
.
.
és molt curiós com, des del Partit Popular, ara no recorde si era allò de la metonímia o la sinècdoque, però s'agarren la parte por el todo.
 I quan parlen de.
.
.
quan el govern parla de pujar els impostos als més rics estan parlant vostés que volen pujar els impostos a tots.
I quan estem ací.
.
.
, per a vostés defensar els ciutadans resulta que és defensar aquell promotor o a aquell constructor que té uns interessos urbanístics en certa zona determinada on hi ha una zona humida que en este cas quedaria protegida.
Resulta que per a vostés defensar als ciutadans és això.
Supose que també té a vore amb quin ambient social es mouen vostés en el qual defensar a la ciutadania és defensar que es puguen fer.
.
.
, per a vostés la llibertat és allò de poder fer negocis amb tota llibertat sense que n'hi hagen massa lleis ni massa polítics que vinguen posant-nos barreres, no?

No m'ha semblat massa correcte a mi, ni massa digne, eixa crida que ha fet vosté perquè retirem el punt.
La veritat és que, després de tot el recorregut que ha tingut i després que fa quasi un any que ho vam presentar, la veritat és que seria bastant de riure que ho retirarem.
Simplement dir-li que ho reflexione un poc, que n'hi ha coses més importants que els diners en esta vida i que si no preservem el nostre territori arribarà un dia en què els diners no es poden menjar i no podrem anar a cap lloc.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Senyor Mulet.

Senyor Mulet, quan vosté vullga.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, senyor president.

Sí, senyor Nadal, sí que n'hi ha coses més importants que els diners; els drets dels valencians.
I això és el que vosté hauria d'estar defensant.

Vosté s'estranya de la meua postura, ¡no senyor!
, jo defense el patrimoni cultural i el natural també, ¡clar que sí!
, i el desitge per a tots els valencians, ¡per a tots els valencians!
, als quals deu tindre l'obligació de preservar els seus drets.

No estem dient el que vostés estan dient, ¡no senyor!
, perquè la catalogació s'ha de fer amb criteri i s'ha de fer amb una tramitació administrativa adequada.
Perquè, a hores d'ara, a hores d'ara, més del 38% del territori ha estat preservat pel Partit Popular, els que no, els que no volem per a res el medi ambient, els criminals que no volem el medi ambient, sí, senyor, perquè així mos crida vosté.

Vosté sí que m'ha defraudat a mi, ¿per què?
, per defensar una proposta de no se sap qui, que segurament també li han obligat, ¿eh?
, que segurament també li han obligat a defensar-la, ha de vindre ací a malbaratar els drets dels valencians.
Això és l'única cosa que jo he pretés.
¿I per què?
¿I per què ho mantinc?
Perquè vaig presentar una esmena, i simplement els ho dic perquè ací es pot fer.
Retiren-la, retiren la seua proposta, estudien-la, justifiquen-la fent-la d'una altra manera i tal vegada podrà ser possible.

A més, casualment, casualment, la consellera senyora Salvador, el dia 6, és a dir, d'ací dos setmanes, ha convocat a tots els pobles afectats amb marjal per a escoltar-los i per a poder vore que es pot fer legalment, casualment, perquè no ho tenen clar.
Perquè el que estem dient mosatros no és cap bestiesa, perquè el que estem dient mosatros és una realitat.

I simplement demane, i simplement demane per sentit comú la responsabilitat per a preservar els drets dels valencians.

I això no té a vore en no presentar el nostre patrimoni natural que, a més, mosatros ja ho hem demostrat.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mulet.

Senyories, realitzat el debat, anem a passar a votació.

Ara, anem a fer quatre votacions.
Primer, l'esmena del Grup Parlamentari Popular; després el text; l'exposició de motius; i la votació de la proposició de llei sencera, quatre votacions.

Senyories, anem a votar, en primer lloc, l'esmena del Grup Parlamentari Popular.
Votem l'esmena del Grup Parlamentari Popular.
Senyories, comença la votació.
Queda rebutjada l'esmena amb 58 vots en contra, 28 vots favorables i 0 abstencions.

Senyories, anem a votar ara tot el text, el text de la proposició de llei, el text.
Senyories, comença la votació.
Senyories, s'aprova el text de la llei amb 58 vots favorables, 28 vots en contra.

Senyories, anem a votar ara l'exposició de motius com a preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada l'exposició de motius i el preàmbul de la llei amb 58 vots favorables, 28 vots en contra.

I, ara, senyories, anem a votar el conjunt de la proposició de llei.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada esta llei amb 58 vots favorables, 28 vots en contra.
(Aplaudiments)

Senyories, si no n'hi ha explicació de vot, passaríem al següent punt de l'ordre del dia, que és el quinze, i ens quedarien este i un altre, que és la moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera d'agricultura.

Moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, senyora Elena Cebrián Calvo, sobre la política general de la conselleria respecte al sistema de depòsit, devolució i retorn (SDDR) a la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 29.
294 i 29.
379, BOC número 97)

El senyor president:

Per a la presentació i defensa de la moció, donem la paraula a l'il·lustre diputat Vicente Casanova, en nom del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de huit minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Casanova Claramonte:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

La moción que presentamos, una vez modificada por nuestra autoenmienda, con número de registro 34.
497, de fecha 16 de septiembre, a la vista de la gran controversia que han creado las intenciones de la conselleria, pretende abrir un foro de debate y de aportaciones de todos los agentes implicados para conseguir entre todos tomar una decisión que resulte eficaz para mejorar la recogida de envases y, a la vez, que sea lo más eficiente posible en cuanto a sus costes y mecánica de aplicación.
De hecho, nuestra moción plantea dos acciones en paralelo.

Por un lado, adoptar las medidas oportunas para intensificar, difundir y potenciar el actual sistema de reciclaje de envases con mayor formación y difusión del uso de los contenedores selectivos e incrementando la distribución de estos contenedores para que nadie pueda tener como excusa la no disponibilidad y cercanía de los mismos, es decir, poniéndoselo más fácil a los diferentes consumidores particulares o comerciales.

Y, por otro lado, que antes de tomar una decisión definitiva, como parece que ya ha tomado la conselleria, se constituya una comisión o mesa de trabajo integrada por los técnicos de la conselleria, representantes de los sectores, universidades, Federación Valenciana de Municipios, y cualquier otro organismo que podría verse afectado por este SDDR para el estudio de su implantación, previo a su implantación, emitiendo un dictamen final en el plazo máximo de un año y que se pronuncie sobre la conveniencia de su implantación o no en la Comunidad Valenciana.

Y ello lo pedimos a la vista de que la conselleria ha conseguido en este tema una más que evidente y deplorable unanimidad; todos los sectores están en contra de su implantación, por aquello del diálogo y la participación que oíamos esta mañana.
Por lo que nos llega vía prensa, o por reuniones y contactos que hemos mantenido con los diferentes sectores afectados, nadie quiere el SDDR, nadie, ni consumidores, ni fabricantes de envases, ni el sector del comercio, ni el sector de la hostelería, nadie; de hecho, llevamos ya meses de clara oposición pública a un modelo que -como resumiré más adelante- ni es más eficaz ni es más eficiente.

Ejemplos hay múltiples que no voy a detallar, pero hemos podido leer en prensa: Â«Todos contra el modelo de reciclaje.
Â» Â«Todos los sectores contra el sistema de reciclaje.
Â» Â«El rechazo al SDDR reúne a todo el comercio, envasadores y hosteleros.
Â» Â«Supermercados y distribuidores no apoyan el retorno.
Â» Â«El modelo de envase convertirá en vertederos a bares y restaurantes.
Â», etcétera, etcétera.

Podría seguir pero, evidentemente, la decisión de imponer este sistema sí o sí -como ha reiterado el secretario autonómico de medio ambiente- choca y va a chocar con todo el mundo, y también obvia informes técnicos que claramente desaconsejan su puesta en marcha en nuestra comunidad como es el estudio sobre el modelo de gestión de envases domésticos de la Comunidad Valenciana realizado, entre otras, por la Universidad de Alicante.

De hecho, resumiré sus dos principales conclusiones que son absolutamente demoledoras: es un sistema ineficaz, pues no produce mejoras pruebas a los resultados del sistema actual de reciclaje -y no entraré en más datos pero los hay-, y es un sistema ineficiente porque su implantación, aun consiguiendo peores resultados, se traduciría en un incremento de 7,1 veces, un 710% más del sistema, del gasto del sistema actual, lo que implicaría un aumento de coste por familia pasando de 5,33 euros/año del sistema actual a 37,60 euros del sistema nuevo.

Por todo lo anterior, no resulta extraño que desde alguno de los sectores afectados se llegue a afirmar que hay mucha razones para no poner en marcha el sistema de retorno de envases y solo una para hacerlo: el negocio.

Efectivamente -y leo-, no se trata de una disputa entre industria y ecologistas sino de una ofensiva comercial para vender en nuestra comunidad un sistema de recogida de envases que, además de carísimo, perjudicaría gravemente toda la labor de concienciación realizada por los ciudadanos en los últimos veinte años.

Y tampoco lo ven claro los propios ayuntamientos, que también se verán afectados por la implantación de este sistema porque, además de no producir a penas mejores -como hemos dicho, o como dice el informe de la Universidad Alicante- en el reciclaje, producirá una merma en los ingresos pues dejarán de percibir la compensación -y aquí hay muchos alcaldes- que ahora perciben por lo que se recoge en los actuales contenedores de recogida selectiva, cifras que les puedo asegurar no son en absoluto desdeñables.

Por eso, en los propios ayuntamientos hay una clara disparidad de criterio a la hora de dar respaldo al SDDR; por ejemplo, y hablando del que conozco muy bien, del ayuntamiento de mi pueblo, en Almassora, donde gobierna Compromís con un pacto con el PSOE, se ha llevado por Compromís por dos veces la moción de apoyo al SDDR a la comisión informativa previa al pleno, y las dos veces ha sido retirada por la clara oposición del socio socialista de gobierno.

Por todo lo anterior, y teniendo claro, al igual que todos los sectores afectados, e incluso con la contundencia de los informes técnicos, que este es un sistema ineficaz e ineficiente, no es comprensible el sí o sí del secretario autonómico desoyendo a todos, con una clara muestra del tarannà ese del que se hablaba esta mañana (aplaudiments) que dicen tener y que a la hora de demostrarlo hay que ponerlo en práctica.

Desde el Grupo Parlamentario Popular lo que queremos es que no se implante el sistema mientras no se oiga a todos los sectores y se tengan datos fidedignos.
A mí me gusta recordar una frase, que es: primero, póngame los datos y, luego, discutiremos.
Aquí, parece que ustedes lo aplican justo al revés.

Por eso, y habiendo conocido que no están dispuestos, salvo Ciudadanos, a votarlo a favor, yo les voy a hacer una proposición que espero que acepte.

Vamos a retirar nuestra moción, y la vamos a cambiar exactamente por la que presentó el PSOE el día (aplaudiments) 26 de mayo de 2016, 26, porque pide exactamente lo mismo que estamos pidiendo nosotros.

Le voy a dar al señor presidente la misma moción transcrita a papel sin membrete, exactamente, literalmente, firmada ya por nuestra síndica para que se adhieran el resto de los grupos, y espero que así consigamos que no se implante el sistema mientras no se haya evaluado técnicamente con datos y oyendo a todos los afectados.
(Aplaudiments)

Esa es mi propuesta y aquí la dejo.

El senyor president:

A mi m'ha agradat la innovació, ¿eh?
(veus), però desconec si és possible que un mateix grup transaccione sobre la seua sense haver-hi esmenes, no sé.
Però, sí que anem a fer una pausa per a preguntar a tots els grups si estan d'acord.
Si hi haguera consens per part de tots els grups, crec que no n'hi hauria problema en portar-se endavant, però.
.
.
Vinguen els portaveus o els responsables de cada.
.
.
, de la defensa d'este punt.

Es suspén el ple durant cinc minuts.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió durant uns minuts)

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
subsegüent a efectes de.
.
.
, signada per tots els grups, a efectes de tramitació, que no hi ha problema.
(Veus) I els grups són conscients, coneixedors de l'alternativa?
Ho dic per a continuar, reprendre el debat.

Anem a continuar el debat, una vegada feta l'exposició de la proposta per part del senyor Vicente Casanova.
Anem a continuar el debat sobre esta proposta nova que s'ha tramitat a efectes de tramitació.

En primer lloc li donaré la paraula al senyor Antonio Estañ, per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

El senyor Estañ García:

Gràcies, president.

En primer lugar, pues yo le reconozco la habilidad al Partido Popular para generar marrullería parlamentaria, pero creo que esto pone de manifiesto que no les interesa debatir la cuestión, ni una comisión ni generar consenso ni nada, sino pues precisamente generar marrullería parlamentaria.

Voy a tratar de ser muy analítico, muy sintético con el tema.
Creo que todos sabemos de qué situación partimos en la gestión de residuos, en el reciclaje y en la gestión del entorno de nuestra comunidad.
Tenemos casos deficientes, algunos muy deficientes y algunos de novela de ciencia ficción o de gánster.

Y, bueno, necesitamos ante esto, por compromiso social, político y legal, vía Unión Europea, pues cambios que modifiquen estructuralmente nuestra forma de gestionar los residuos y de relacionarnos con el medio de manera sostenible.

Y también algo muy importante, que es que necesitamos saldar la deuda que tenemos como representantes públicos con la gente y compensarles ante los costes económicos y también morales y medioambientales que han provocado esta gestión a nuestra gente en nuestro territorio.

Así que la conselleria decide proponer una seria de medidas, entre ellas ésta, que no es especialmente nueva ni es especialmente revolucionaria, de hecho existía aquí hace treinta años, desde hace… en muchísimos países europeos, que es este sistema de depósito de devolución y retorno, que creo que todos conocemos, y no voy a repetir.
Y esto se plantea porque el actual sistema es muy deficitario.
Solo uno de cada tres envases producidos se reciclan, o sea, el resto se pierde y van a parar a vertederos, con el consiguiente gasto y desperdicio de recursos o, lo que es peor, van a parar a nuestros montes, nuestras ciudades, nuestras playas.

También se plantea esta medida, creo, y es algo que me parece también muy importante, que es que tenemos que pensar de forma distinta sobre el modelo de Los Soprano que hemos padecido hasta ahora.

Y bueno, resulta que esta medida que nosotros consideramos muy importante y muy positiva, pero que tampoco nos parece, ya digo, vamos, el punto principal, ¿no?
, de la gestión de residuos, que vendría a ser una visión más amplia, la revisión del PIR, entre otros, pues esta medida se convierte para la conselleria en su mayor frente.
Y esto sucede, entre otros factores, a nuestro modo de ver, porque toca un negocio que ha estado en régimen de monopolio por una asociación, en principio sin ánimo de lucro, que se llama Ecoembes, y ustedes han decidido, no solo no colaborar con saldar esta deuda que tenemos con la sociedad valenciana, sino enarbolar la bandera del modelo Ecoembes, haciendo suyas sus peticiones.
Pues nosotros pensamos que como ya se acaba de demostrar con su actuación, aunque nos mueve una necesidad de reflexión, de generar consenso y mejorar este sistema, ya que, bueno, también, como tantas otras cosas, han tenido veinte años para hacerlo y no lo han hecho, sino de bloquear esta medida y seguir generando revuelo.

Esos espacios de reflexión ya existen.
En la ley se pueden generar comparecencias, se están pidiendo ya, existen los informes, existen las ruedas de contacto.
Así que, por nuestra parte, pensamos que la conselleria debería ser valiente y llevar a cabo esta medida; no solo esta medida, sino impulsar cambios estructurales en el modelo de gestión de residuos y de reciclaje.

Y también nos gustaría que en la próxima bandera que ustedes erijan, pues en lugar de defender el monopolio de los intereses privados, vayan en defensa de los valencianos y valencianas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Estañ.

A continuació, per a conéixer la posició del Grup Ciudadanos, donem la paraula a l'il·lustre diputat Domingo Rojo, i el felicitem perquè ahir va ser el seu aniversari.

Per un temps màxim de quatre minuts.
Quan vosté vullga.

El senyor Rojo Sánchez:

Buenos días, señor presidente.

Señorías.

Respecto a la implantación del sistema de devolución, depósito y retorno (SDDR) es necesario hacer varias consideraciones.

Desde el campo de la sociología, en su estudio de las cuestiones relacionadas con el medio ambiente y la sociedad, se plantea que la población se puede agrupar en tres grandes grupos: por una parte, los ciudadanos que comulgan profundamente con las cuestiones medioambientales, y que son en torno a un 15%, aproximadamente; por otra parte, ciudadanos negacionistas con todo lo que tiene que ver con las cuestiones medioambientales, y que representa pues a otro en torno al 15%, y finalmente una amplia mayoría de ciudadanos, en torno a un 65 o 70%, que se califican sobrevivientes, son los que sobreviven cada día y reciben los impactos de la política Xarxa Llibres, bloqueo de becas, retraso en el pago de la dependencia, problemas laborales, devengos de impuestos, etcétera.

Esa es precisamente la gran mayoría de ciudadanos a la que le pedimos continuamente concienciación, colaboración y participación en las cuestiones medioambientales.
Por ello, consideramos fundamental valorar el que será para ellos otro impacto más: el de la implantación del sistema SDDR en el día a día.

Siguiendo con el día a día de estos ciudadanos, se nos platean otras dudas.
En una vivienda media, de dos, tres dormitorios, ya existente, ocupada por una unidad familiar de cuatro personas, cómo improvisar un espacio suficiente para el almacenaje de estos envases, visto que su devolución no será diaria y dado que ya se reserva un espacio para la separación de otros residuos.

¿Cómo se gestionará la recogida de envases que expenden las máquinas de bebidas en los campus universitarios o en los grandes centros hospitalarios?
Por citar algunos ejemplos.
Es decir, cómo se piensa implantar el sistema y cómo va a afectar realmente a los ciudadanos.

Otra cuestión que consideramos perversa consiste en descargar la responsabilidad de la eficacia del sistema de reciclaje de origen (SDDR) en la colaboración de la ciudadanía, siguiendo aquel famoso eslogan publicitario que decía: Â«los pequeños gestos son los que cuentanÂ».

El sistema complementario SDDR permitiría, con una adecuada implantación y colaboración de la ciudadanía, una mejora en la tasa de recogida de unos determinados tipos de envase, no todos, del orden del 2,7% sobre una tasa global de reciclaje del 9%, lo que puede suponer una mejoría significativa sobre los valores actuales.

Sin embargo, lo que está ocurriendo en la gestión de residuos urbanos respecto a la reutilización, recuperación y reciclaje es que los porcentajes están muy lejos de alcanzar los objetivos del 2020-2030, fijados por la Unión Europea.
Es en esa gestión de los residuos urbanos donde las administraciones competentes tienen mayor recorrido de mejora, dada la baja eficacia que manifiestan.

Estamos exigiendo concienciación e implicación de la ciudadanía, mientras que las administraciones locales, los consorcios y La Generalitat, como responsable de la planificación, son incapaces de dar respuesta y ejemplo de esta misma implicación y mejoren el cumplimiento de los objetivos fijados con los demás tipos de residuos.

Desde Ciudadanos exigimos mayor responsabilidad de las administraciones frente a la visible responsabilidad de las acciones privadas que se manifiestan, como el comportamiento ambiental congruente por excelencia.

Por todo lo anterior, queremos conocer el contenido del proyecto de ley para conocer cómo piensa la conselleria implantar este sistema.
En consecuencia podremos decidir nuestro apoyo al proyecto, tras valorar el impacto ambiental y social que producirá.

Pero también entendemos que el debate y contrastar las opiniones pueden mejorar las propuestas.
Por ello, votaremos a favor de la moción.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rojo.

Per a conéixer la posició del Grup Compromís, donem la paraula a l'il·lustre diputat Juan Ponce, per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga, senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, nos encontramos ante una nueva artimaña y perversión del uso de estas Cortes Valencianas, puesto que en fecha 7 de julio se presentó una propuesta de resolución, después de una moción subsiguiente, después de recibir una serie de explicaciones por parte de la consellera de un proceso que se ha empezado a desarrollar, que ha empezado por los contactos con todas las entidades implicadas con recogida de datos y con recogida de otros modelos implantados en muchos otros países, ¿eh?
, se da toda la información y se (inintel·ligible) .
.
.
una serie de cosas.

El 17 de septiembre se cambia esa propuesta de resolución y se dan cuenta de que en esa comisión que ellos pretendían crear, que la que tenía que crear el Consell y fuera de estas Cortes, también debían de estar técnicos de la conselleria.
Pero, además, se les ocurre que tienen que emitir un dictamen final en el plazo máximo de un año, eh, para que se pronuncien de la conveniencia o no de dicha implantación.

Y hoy, a última hora, en el último segundo, pretenden hacer algo inédito en estas Cortes, que es robar una propuesta que hizo el Partido Socialista hace diez meses, cuando no había información encima de la mesa, para intentar llevar a contradicción a una parte del Gobierno del Botánico, lo cual es pues perverso, ¿eh?
…, yo no sé, habría muchos adjetivos para calificarlo, pero no me voy a extender ahí.

Lo que sí que tenemos que recordar es la nefasta herencia que hemos recibido del Partido Popular en materia de gestión de residuos.
Que los niveles de reciclaje actuales, después de veinte años de modelos de gestión llevados por el Partido Popular nos han llevado a niveles de reciclaje del 20, 25 y 30% en el mejor de los casos.
Que hemos de superar el 50% en el año 2020.
Y que si no nos ponemos las pilas no lo conseguiremos.

También hay que decir que desde que esto está encima de la mesa y el PP se comporta como lobby de Ecoembes, algo absolutamente kafkiano, ¿eh?
, porque obviamente Ecoembes ahora mismo tiene el monopolio del reciclaje, y ese es el problema de fondo, que va a perder ese monopolio de reciclaje.
Lo cual no entendemos porque Ecoembes es una entidad sin ánimo de lucro y lo que tenía que hacer es todo lo que estamos pagando los ciudadanos en cada uno de los envases comprados, gastarlo para que se recicle adecuadamente.
Y después de veinte años no han conseguido los objetivos.

Por tanto, tenemos menos de tres años para conseguir llegar a los objetivos que quiere la Unión Europea.
Hay que hacer hincapié en la jerarquización que dice la Unión Europea respecto a los protocolos de residuos.
Aquí nunca se ha apostado por la reducción en origen, ni por la reutilización ni por el reciclaje.
Solamente se ha apostado por hacer una buena gestión de residuos, tener unos volúmenes de rechazo gigantescos, ¿eh?
, para colmatarlos después y al final acabar apostando por la incineración.

Por tanto, eso es una absoluta perversión a lo que nos ha llevado el modelo de gestión de residuos del Partido Popular, en el que lo que olía mejor ha sido la basura durante estos 20 años, eh.
Y si quieren les hablamos de Ortiz, o hablamos de la herencia del vertedero de Basseta Blanca, en Riba-roja, o el de Olocau, o de La Murada o del de Orihuela, vale.
Podemos hablar de un millón de cosas, pero lo que hay que hacer es poner soluciones.

El gobierno del botánico lleva ya muchos meses reuniéndose con decenas y decenas de entidades, oyendo, eh, y explicando, y contrastando.
Y ese proceso se está llevando a cabo.
Cuando completen un borrador, ¿eh?
, se volverá a hacer una segunda ronda de contactos, vale, y ya estamos casi en ese punto, y luego dará un borrador a este parlamento, que tendrá todo el trámite oportuno para llegar a aprobar esta ley, en la medida en la que se acepten enmiendas tanto en la fase de comisión como luego en la fase de pleno.

Por tanto, esta artimaña del Partido Popular la consideramos absolutamente impresentable.
Nosotros apostamos por modelos como el de Alemania, en el que se aprobó una ley en 2003 y la tasa de reciclaje de envases es del 98,5%, países como Australia, Austria, Bélgica, Canadá -en el que hay catorce provincias que lo tienen implantado-, Dinamarca -donde se recicla el 99,5% de los envases de bebidas carbonatadas, el 90% del PET reutilizable, el 60% en licores, el 80% en vino-, o estados como en los de los Estados Unidos donde está implado esto.
Países como Holanda, que ya se aprobó en el año noventa y tres y se recicla entre el 98 y el 99% de los envases.
Países como Finlandia, Suiza, Noruega, eh.
Eso es lo que tenemos que mirar y hacía donde tenemos que avanzar.
Y por una vez los valencianos poder sentirnos orgullosos de hacer algo nuevo, de ser pioneros, en hacer lo que hacen los países más avanzados del mundo.

Y esta artimaña del Partido Popular…

El senyor president:

Senyoria…

El senyor Ponce Guardiola:

…lo único que pretende es frenar este proceso y que durante esta legislatura no se pueda llevar a cabo la implantación de este sistema.

Por lo tanto, la ciudadanía…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

El senyor Ponce Guardiola:

…entenderá la urgencia de llevar esto hacia adelante y todos los agentes implicados tendrán voz durante todo el proceso.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La posició del Grup Socialista la fixarà el senyor Briet, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Briet Seguí:

Gràcies, president.

És veritat que han pervertit totalment el debat.
Crec que ací en Les Corts eixe tipus d'accions sobren, perquè cada u defenem el que creem, però a vosté tot els val.
Quan governaven, tot els valia, i aixina estan en tots els jutjats, i ara inclús en l'oposició tot val.

Per tant, lamente, (aplaudiments i protestes) lamente profundament eixa baixesa que ha tingut el Partit Popular de presentar una subcomissió que s'havia presentat… un document que havia presentat el mateix Partit Socialista.

Però, senyor Casanova, si el que busca és un titular, li'l done.
El Grup Parlamentari Socialista mai anirà de la mà del Partit Popular, que va deixar tanta opacitat, tanta corrupció en les temes de residus.
(Aplaudiments) Mai anirem de la mà amb vostés, sobretot en el tema de residus.
Perquè no poden donar ni una lliçó, no poden donar absolutament res que done claredat als vint anys de govern que vostés han deixat darrere en tota la gestió, absolutament res.
Eixe és el titular.
No és que votem en contra de la nostra proposició.
El titular és que el Partit Socialista no vol res amb vostés quan parlem de residus, absolutament res.

Miren, quan el Partit Socialista presentà aquesta subcomissió, estàvem a l'inici d'un procediment, d'unes explicacions i teníem molts dubtes, molts dubtes, molts dubtes que ha anat contestant-mos la pròpia conselleria.
El que passa és que nos ens han contestant tan sols a nosaltres, sinó també a tots vostés.
Totes les preguntes que s'han fet a la conselleria estan sent contestades.

I miren, saben vostés que està reunint-se amb tots, ho saben que està reunint-se amb tots els sectors.
I lògicament, estos sectors, alguns estan exposant les seues dificultats, les seues controvèrsies que suscita aquest procediment i, sobretot ,estan dient-los que a la millor no és el més adequat.
Però és legítim que ho facen les empreses.
El que no és tan legítim és que vostés es posicionen abans de tot en contra d'una proposta que fa el mateix Consell.

Miren, senyories, ens preocupa al Partit Socialista molt el medi ambient, ens preocupa moltíssim.
I considerem que esta legislatura és fonamental per a poder recuperar el temps.
Desenvolupar els consorcis, fer-los funcionar, realitzar una gestió racional i complir amb els objectius que ens marca Europa.
Eixa és una gran tasca que té per fer endavant el Consell.

Per tant, no donarem suport a la creació d'una comissió que té altres finalitats, no donarem suport a les accions d'un partit que des del primer moment interposa els interessos econòmics als criteris mediambientals i no farem costat a un partit que sembla defensar o, millor dit, ha defensat, com ha quedat demostrat en el punt anterior, que per damunt del nostre medi ambient i del nostre territori, sempre estan els negocis.

Sincerament, crega'm quan li dic que reconec la legitimitat del que fan.
El que no entenc i no compartisc és que la part econòmica tinga més pes a l'hora de prendre una decisió que tot allò que ni els diners ni els temps podran recuperar.

Senyories, volíem quan estàvem a l'oposició i volem ara al govern ordenar els consorcis, que precisament a la meua província, Alacant, han segut una vergonya.
Volíem i volem avançar en una millor gestió del envasos, i estem segurs que és possible.

I volem que la consellera sàpiga que valorem positivament l'atreviment de plantejar una opció, que ix de la zona de confort en què estava la Comunitat Valenciana, i sabem que no és gens fàcil.
I més encara quan ens enfrontem a una oposició que està intentant traure rèdit electoral de dividir i radicalitzar la política.
Millorar el sistema actual pot passar per qualsevol altre mecanisme, i entre ells, està el SDDR, que allà on ha sigut aplicat les xifres en el reciclatge són millors que les enregistrades a la nostra comunitat.

Senyora consellera, deu continuar donant totes les respostes que siguen necessàries a fabricants d'envasos, a recicladors, a grans superfícies, a les Corts, a la federació valenciana de municipis…

El senyor president:

Senyoria…

El senyor Briet Seguí:

Continue treballant per a canviar la gestió dels nostres residus.
Estem segurs que ho farà amb diàleg, estem segurs que ho farà amb consens i, almenys, ho farà amb tota la transparència que hui el Partit Popular, una altra vegada, no ha demostrat.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Briet.

Senyor Casanova.

Sí que els demanaria que dugueren el document firmat i signat per tots els portaveus.

Senyor Casanova, té vosté quatre minuts.

El senyor Casanova Claramonte:

Bé.
Jo igual vinc d'un altre món a este i entenc que quan per a, a més, evidenciar que estem d'acord amb el que vostés van proposar, literalment proposem exactament el mateix que vostés, se diu això gangsterisme, marrullería, filibusterisme…, en fi, diguen el que vullguen.

Jo, la veritat és que vindre ací i escoltar insults d'eixa bancada cap a este costat, ja quasi… hi ha qui ha creat crosta.
¿M'entenenen?
Ja no m'afecten.
Al principi m'afectava molt, però ara ja no m'afecta, perquè com considere (aplaudiments) que és injust, ja no m'afecta.
És a dir, jo ací he vingut amb tota la intenció…, de bon rotllo, per més que algú estiga parlant de marrullería, no sé què…, jo què sé totes les coses que han dit.

És a dir, el que es tracta és: si estan tan d'acord que les dades -i ho he dit abans, dades primer, després discutim-.
.
.
.
N'hi ha un informe de la Universitat d'Alacant.
¿Quin cas se li està fent?

Mire, això que mos hem posicionat del costat del monopoli… ¿No serà que la SDDR és un monopoli d'un fabricant?
¿Qui és eixe fabricant?
(Aplaudiments) ¿Per què no mos donen el nom i els cognoms i la raó social?
¿A vore si resulta que el que tindria d'haver demanat jo ací en compte d'un comissió d'estudi, és una comissió d'investigació?
(Aplaudiments i veus) És que no ho entenc, és que no ho puc entendre.

El que hem demanat i seguim demanant és que una decisió que està presa per la conselleria… Mire, nota de premsa del dia 16, el passat dijous, el dia següent al debat de política general, el senyor Àlvaro.
Â«El secretario autonómico de medio ambiente subraya la importancia de que el poder legislativo acuerde impulsar la puesta en marcha del SDDR en nuestra comunidad.
Â» Dia 16.
¿Què m'estan dient?

Però si es va aprovar ací una resolució, la número 33.
990, la van aprovar vostés -és que li la van colar per tota l'esquadra, fins els que no estaven d'acord-, que dia: Â«Impulsar la puesta en marcha, impulsar com sistemes com…Â» I al dia següent ix el senyor Àlvaro dient: Â«Les Corts també recolzen el nostre sistema de retorn d'envasos.
Â» Però, bé, ¿ací de què estem parlant?
Estem parlant, que és el que plantejàvem en la nostra moció, estem parlant que se pose…, que s'òbriga el debat a tots.

Este matí jo, quan sentia parlar de la llei d'educació que presentava la nostra companya, la senyora Catalá, i mos estaven acusant que no escoltàvem els sectors… I ara que estic jo dient que obrim una taula de treballa, assentem-mos tots, que cada u aporte (aplaudiments) dades, da-des, números, i discutim sobre dades, ara resulta que és marrullería -¿què més m'han dit?
-, marrullería… Moltes coses no me les havien dites encara mai en la vida, però ja m'estic acostumant, perquè ací estic acostumat a l'insult continu.
I això que hui no me trobe malalt, estic prou bé.

Miren, el que sí els vullc transmetre és -i si s'ho creuen, bé; i si no, no- la nostra proposta anava perquè s'escolte als sectors, a tots, que s'atenga als informe que n'hi hagen, a tots els informes.
Si l'informe de la Universitat d'Alacant no els pareix bé, i n'hi han uns altres informes, posem-los també damunt la taula.

Ací s'han aportat dades pel senyor Rojo, per exemple, dades del que costa.
Jo no he vullgut llegir-los l'informe, poden entrar en internet i buscar-lo.
I algú ha parlat de Dinamarca, de no sé què…

Mire, l'informe, l'informe eixe -perdone, senyor president, que m'estenga dos segons més-, perquè quan algú ha parlat de com de bé que funcionen.
.
.
Llig, ¿eh?
, llig, ¿eh?
, l'informe de la Universitat d'Alacant, llig.
Â«Llama especialmente la atención el caso de Noruega, donde el coste por tonelada gestionada a través del SDDR, 7.
403,6 euros, es 22 veces superior al coste por tonelada gestionada mediante el sistema de punto verde, que son 327.
Â» Eixes són les dades dels exemples que vostés mos han ficat.
Jo no m'ho he inventat.
Informe de la Universitat d'Alacant.
Però si tenen un altres informes, que s'aporten a eixa taula, que se discutisca… Y primero, datos; luego discutimos y luego decidimos.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Casanova.

Com vosté ha fet una rèplica conjunta… Si el debat ja ha culminat, senyories, passaríem… ¿Tenim el document signat per tots els…?
(Veus) ¿A efectes de tramitació o …?
(Veus) Però se sap del que estem votant, ¿no?
¿Som conscients?
Doncs passaríem a la votació.
(Veus i pausa)

En tot cas, el següent punt -per a fer un poquet de…, anem a votar-, però el següent punt ja n'hi ha un acord al respecte.
I en tot cas, el següent punt seria una exposició per part de la proposant, i quatre minuts…, ho dic a efectes d'horari també.
(Veus i pausa)

Senyories, ja està el document a efectes de…, se signarà a efectes de tramitació els grups que ací ho han acordat.

I anem a passar a la votació.
Senyories, comença la votació.
Senyories, la proposta ha estat rebutjada per 44 vots en contra, 39 vots favorables.

Moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre la política general del Consell en relació amb la necessitat de fomentar la compra pública sostenible per a la provisió d'aliments en els menjadors escolars, hospitals, residències i altres menjadors públics, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 29.
405, BOC número 97)

El senyor president:

Passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el setze i últim, que és la moció subsegüent sobre la necessitat de fomentar la compra pública…

En nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem, farà la presentació la diputada Beatriu Gascó, i després n'hi haurà un torn de quatre minuts per cada grup parlamentari i passaríem a votació.

Quan vosté vullga.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies, president.

Millones de personas comen cada día fuera de casa en España haciendo uso de los servicios de restauración colectiva en centros públicos.
Millones de esas personas son estudiantes, pacientes de hospitales, personas mayores en residencias, personas en cárceles, el ejército e incluso en estas mismas Corts Valencianes.

El número de comidas servidas a través de cáterin aumentó en el estado español, de los 376 millones al año en el 2006 hasta 427 millones en 2011.
A diferencia de otros países de la Unión Europea, no existen datos oficiales desglosados de la compra pública alimentaria del estado español y las distintas administraciones que lo integran.

Según datos del estudio Â«Compra pública en sistemas alimentarios localesÂ», de la ONG Veterinarios sin Fronteras, justicia ambiental, cinco empresas se reparten cerca de la mitad de la facturación de la restauración colectiva en España, para la que siempre, según ese estudio, las administraciones públicas destinan entre dos mil y tres mil millones de euros en compras alimentarias.

Esa cifra que factura la compra pública alimentaria corresponde a la mitad del presupuesto del ministerio de agricultura o a un tercio de toda la PAC que recibe el estado español.

La introducción de criterios ecológicos y de sostenibilidad social en los pliegos de condiciones de la compra pública alimentaria es una recomendación de la Comisión Europea, contenida en diversos documentos, como el libro verde de la compra pública de la Unión Europea sobre la modernización de la política de contratación pública o el dictamen del Comité de las Regiones de la Unión Europea sobre sistemas alimentarios locales o el informe de la Comisión de Agricultura y Desarrollo Rural del Parlamento Europeo sobre cómo evitar el desperdicio de alimentos.

Todos estos documentos y otros de la propia Dirección General de Agricultura y Desarrollo Rural de la Comisión Europea animan a los gobiernos a utilizar la herramienta de la compra pública alimentaria para contribuir a los objetivos sociales, económicos y ambientales de cohesión, y muestran su compatibilidad con el respeto a las regulaciones nacionales y europeas de competencia y los principios fundamentales del libre comercio, fijados en los acuerdos de la Organización para la Cooperación y el Desarrollo Económico, OCDE, y en el Tratado de la Unión Europea.

Tomarse en serio el tema de la inclusión de criterios de sostenibilidad ambiental y social en la compra pública para la restauración colectiva es una obligación que, aunque llega tarde -nuestro país casi vecino, Italia, por ejemplo, lleva ya más de quince años alimentando a los niños y las niñas de las escuelas de Roma con comida ecológica producida en la misma provincia de Roma-… Decía que es una obligación que, aunque llega tarde, es fundamental poner en marcha cuanto antes:

Primero, porque es una excelente oportunidad de creación de empleo, en particular para esas zonas rurales donde es aún más necesario, incluso, la creación de empleo que en las zonas urbanas.

También, porque apostar por una restauración colectiva de proximidad y ecológica significa convertir todo un sistema de producción y compra de alimentos industrial y en pocas manos a diversificar tanto su producción como la cocina y la distribución.

Significa también diversificar el menú, retornar a los ajustes estacionales para proteger la biodiversidad de los cultivos, mejorar la calidad y la seguridad de los alimentos.

Pero, también, centrarse en la cadena corta y los productos locales para promover una agricultura hacia una producción sostenible del modelo y crear una fuerza impulsora para el sector de la pequeña agricultura, la ganadería y la pesca artesanal.

La promoción de servicios de alimentos ecológicos es también un instrumento de política ambiental, social y económica estratégica para fomentar el desarrollo de un mercado para productos y servicios con un reducido impacto ambiental.

Las valoraciones llevadas a cabo por un estudio financiado por la Unión Europea indican que las cadenas cortas de comercialización son las formas más importantes y más beneficiosas para el desarrollo rural.

En general, generan más empleo que cualquier otra actividad, más ingresos que la mayoría de otras actividades y más valor añadido neto monetario que cualquier otra forma de actividad.

El incremento del valor añadido en euros oscila entre el 6,4% y 1% del total, siendo para el estado español del 1,5%, un total de 262 millones de euros.

En el caso italiano, que he mencionado antes, fue, precisamente, la puesta en marcha de políticas a favor de la restauración colectiva ecológica la que hizo despuntar el mercado de la agricultura ecológica en todo el país, cuando los municipios y los gobiernos regionales decidieron promover y dar prioridad a la gestión de los comedores escolares con caterings locales que usaban, sobre todo, productos ecológicos.
Estas iniciativas representan el mercado más importante para la política italiana a favor de una producción de alimentos locales, sanos y de pequeña escala.

El caso de la ciudad de Roma, que mencionaba anteriormente, donde se sirven más de ciento cincuenta mil comidas diarias y supone una facturación anual de casi ciento treinta y ocho millones de euros, el éxito de los alimentos ecológicos en las escuelas de Roma es tan grande que el 70% de todas las comidas es ecológico.
Y aquí hay que desacreditar el mito falso de que el biológico es más costoso por norma, ya que la introducción de alimentos bio y, por tanto, de calidad, seguros, locales y sostenibles, ha aumentado el coste promedio de una comida en tan solo un 1,5%, o sea, veinte céntimos de euro.

En Francia, en 2011, el 61% de las escuelas servían ya una parte importante del menú a base de alimentos ecológicos.
Y el gobierno ha apostado tanto por la transformación al ecológico en el modelo de producción de alimentos como en el modelo de catering de restauración pública, conscientes de que es una herramienta capaz de reestructurar el sector de la agricultura ecológica en una nueva economía basada en la solidaridad.

El sector de la restauración colectiva actual tiene un impacto muy negativo sobre el medio ambiente, debido a varios factores, tales como el consumo de energía necesaria para la producción y procesamiento de los alimentos, el agua de consumo y la contaminación de la industria de alimentos, el uso en la generación de residuos de envases y, asociado a ello, el alto uso de productos químicos de limpieza.

Reducir la huella de carbono de los servicios de restauración colectiva es posible mediante la conversión de la industria a opciones de pequeñas y medianas empresas locales y ecológicas, lo cual conllevaría a una reducción de las emisiones de gases de efecto invernadero por un valor equivalente del CO2 emitido en un año de seiscientas mil personas, según una investigación de alivio verde de compra, financiado por el quinto programa (inintel·ligible) .
.
.
de la Unión Europea.

Por otra parte, tenemos otra tarea pendiente, y es la de democratizar la participación de la ciudadanía de forma directa en el gobierno y la gestión de los múltiples componentes del sistema alimentario.

Actualmente, en el sistema agroalimentario convencional, la participación de los productores y elaboradores se limita a entregar el producto a distribuidores e intermediarios, a menudo desconociendo incluso el precio que recibirán a final de la temporada, con unos precios fijados con ninguna o muy poca posibilidad de intervenir.
El papel de los consumidores y las consumidoras se reduce, por otra parte, a ser compradoras o usuarias finales del servicio.

Aunque este rol se ha definido a veces como una posibilidad de elegir, los procesos descritos anteriormente apuntan a que esta supuesta libertad está mucho más restringida de lo que parece previamente…

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Gascó, ha d'acabar.

La senyora Gascó Verdier:

…-ya acabo-, ya que se limita a elegir entre unos productos muy limitados de los que desconoce los procesos de producción, los intermediarios, el precio que recibió cada eslabón de la cadena, etcétera.

Por eso, nos ha parecido interesante la propuesta del diputado señor Calpe de añadir un párrafo sobre la importancia de la información acerca de lo que consumimos también en la restauración colectiva.

Tenemos un reto, y es que en Les Corts, en una época como ahora, se ofrezca fruta diferente del plátano y el kiwi, que es lo que estamos comiendo durante toda la semana, en vez de melón o melocotón.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Caldria afegir al text: Â«Es valorarà també la informació als consumidors, a través dels centres destinataris, sobre l'origen, característiques de producció i propietats dels alimentsÂ», en eixa transaccional que han fet tots els grups.

Passem a explicació o fixació de posició de cada grup, de menor a major.
Tindria la paraula, en este moment, el Grup Parlamentari Ciudadanos, el seu diputat senyor Tormo, per quatre minuts.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señora presidenta.

Señora Gascó, mi grupo va a votar que sí.
Pero va a votar que sí porque es que esto mismo ya lo hemos votado.

Mire, nuestro anterior síndica, la señora Punset, presentó el 2 de noviembre de 2015 una proposición de ley de tramitación de especial urgencia en la que se contenía esta misma iniciativa.
Bueno, esta misma no, la nuestra era más ambiciosa; más allá de limitarse a medidas de apoyo a la alimentación ecológica, presentaba un conjunto de iniciativas de transición de la agricultura valenciana hacia un modelo más ecológico.
Y le voy a decir el número de registro, 3.
326, por si tiene usted a bien comprobarlo.

Pero le voy a decir más.
Ustedes enmendaron esa proposición de mi compañera Punset.
Y la enmendaron tan bien, porque salieron tan contentos, que incluso la mejoraron, firmada por el señor Montiel y por usted.

Lo que yo me pregunto es qué estamos haciendo aquí, si estamos votando exactamente lo mismo que propuso la señora Punset, volviendo a incidir sobre lo mismo, en la que estamos todos plenamente de acuerdo.

Yo la verdad es que a veces le rogaría, usted que es una parlamentaria contundente, tanto en comisión como en pleno, que nos leyéramos un poco lo que hemos presentado porque, si no, estamos repitiendo una y otra vez lo mismo, lo mismo y lo mismo.

Pero le voy a decir más.
Claro, yo, repasando el texto de la PNL estaba diciendo: Â«Es que esto a mí ya me suenaÂ», me suena tanto como que en comisión de agricultura ya la hemos hecho, lo de los canales cortos de comercialización ya lo hemos aprobado, ya lo hemos elevado.

Es decir, yo, al final… Yo creo que es que estamos perdiendo un poco el sentido de la realidad cuando volvemos a presentar cosas que ya hemos presentado.

Por lo tanto, y para no hacer más larga esta historia, sí a todo, pero tan sí a todo como que ya lo hemos aprobado.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Tormo.

Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la seua diputada senyora Cristina Rodríguez.

La senyora Rodríguez Armigen:

El derecho de los pueblos a alimentos nutritivos y culturalmente adecuados, accesibles, producidos de forma sostenible y ecológica, y su derecho a decidir su propio sistema alimentario y productivo.
Esta es una de las muchas definiciones que existen sobre soberanía alimentaria, un concepto no formal, sino político y social, vivo, en el que desde hace décadas trabajan los movimientos sociales.

Interiorizar este concepto supone, en gran medida, un trabajo personal.
Pero, en lo colectivo y, desde luego, en las instituciones que están al servicio de la sociedad, debe estar siempre presente.

Entiendo que esta moción que aprobaremos hoy va en esa dirección y, sin duda, hay argumentos de peso para llevarla a cabo.

Según un estudio conjunto entre la FAO y la Organización Mundial de la Salud, de 2003, el 46% del total mundial de enfermedades son enfermedades crónicas relacionadas con la mala alimentación: diabetes, colesterol, patologías cardiovasculares, diversos tipos de cáncer, osteoporosis y enfermedades dentales.
En ese mismo año, el 59% de las muertes registradas en el mundo fueron causadas por dichas enfermedades.

Con esto, quiero decir que con la comida no se juega.
La alimentación es un poderoso instrumento para preservar la salud y, por lo tanto, no es baladí incorporar a la compra pública de alimentos criterios como saludable o equilibrado.
En primer lugar, porque fomentar una alimentación equilibrada puede suponer para nuestro sistema público sanitario, que adolece en gran medida de un buen enfoque preventivo, una reducción de pacientes y, por lo tanto, mayores recursos para otras dolencias.
En segundo lugar, apoyar el producto local, de temporada, apostando por las opciones de kilómetro cero y ecológicas, puede suponer un efecto positivo en la economía de nuestras comarcas y revitalizar el mundo rural.

En la línea de esta propuesta, yo creo que es interesante hacer un guiño al tema de las compras por exceso.
España es, según la FAO, el séptimo país de la Unión Europea que más comestibles desperdicia, 7,7 millones de toneladas al año, un tema que, desde luego, se debe abordar desde las administraciones, y me consta que desde la conselleria de economía ya se está trabajando en este tema, al menos con las grandes superficies.

En Compromís, hemos plasmado el concepto de soberanía alimentaria, al que antes hacía referencia.
Lo hemos plasmado en nuestro programa.
Lo hemos incorporado a nuestro discurso.
Y, hoy por hoy, lo estamos incorporando, introduciendo en las instituciones, a través de nuestra gestión.

El Consell del botànic ya trabaja en incorporar el consumo responsable y justo a las políticas públicas.
La Conselleria de Agricultura, Medio Ambiente, Cambio Climático y Desarrollo Rural, en colaboración con las consellerias de sanidad y educación, están trabajando en ello desde el inicio de la legislatura.
Este mismo argumento también se lo decía a la señora Punset, en su momento, en aquel debate, porque la conselleria de agricultura está trabajando en esa línea desde el principio de la legislatura.

Yo misma he tenido la ocasión de asistir a algunas de esas reuniones entre sanidad, educación y agricultura.
La propia Beatriz Gascó también ha asistido a alguna de esas reuniones.
Y, además, se ha plasmado en el plan de producción ecológica, que se anunció en enero y que ya tendremos en breve el texto definitivo.

También hay que resaltar como buenas prácticas el trabajo que se está haciendo desde el Ayuntamiento de Valencia, a través del equipo de gobierno de Joan Ribó.
O en la Conselleria de Vivienda, Obras Públicas y Vertebración del Territorio, se ha puesto en marcha el plan de acción territorial de L'Horta, que el Partido Popular había guardado en un cajón, y que el Consell del Botànic sin embargo ha conseguido incluso ampliar a un 15% la superficie protegida de los planes anteriores.
La misma línea de la compra pública responsable, también trabajan ayuntamientos, como el de Barcelona…

La senyora vicepresidenta primera:

Señora Rodríguez.

La senyora Rodríguez Armigen:

…o instituciones como el País Vasco, Andalucía o Extremadura.

En definitiva, la compra pública, ética o responsable no es por tanto una cuestión de revolución, sino simple y llanamente un síntoma de evolución, de cómo evoluciona positivamente nuestra sociedad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias a usted, señora Rodríguez.

Es el turno del Grupo Parlamentario Socialista, la señora diputada Sabina Escrig.

La senyora Escrig Monzó:

Moltes gràcies, presidenta.

La Comissió Europea definix la contractació responsable com un procés en el qual els poders públics tracten d'adquirir bens, serveis i obres, amb un impacte ambiental reduït durant tot el seu cicle de vida i unes consideracions socials i ètiques.
La contractació pública de caràcter ecològic és menciona, ja es va mencionar de manera expressa en un pla d'aplicació en la cimera mundial sobre el desenvolupament sostenible, en la qual ja instava les autoritats competents a tindre en compte consideracions sobre el desenvolupament sostenible i a fomentar polítiques de contractació pública que afavoriren el desenvolupament i la difusió de mercaderies i serveis favorables al medi ambient.

Així mateix, la importància de la contractació pública amb criteris ambientals i la necessitat d'establir plans d'acció en aquest camp van aparéixer per primera volta en la comunicació sobre política integrada de productes en la qual s'animava els estats membres que posaren en marxa plans d'acció per l'ecologització de la contractació pública.

En l'any 2006 un govern socialista és el que va posar en marxa la comissió interministerial per la incorporació de criteris ambientals en la contractació pública, i aquesta comissió va realitzar el pla de contractació pública verda, que se va aprovar posteriorment i que va ser l'inici de la contractació amb criteris mediambientals.

En l'any 2014, amb un govern popular, es va presentar a les Corts Generals una proposició no de llei per a impulsar la contractació pública d'aliments amb criteris socials i ambientals, a través del desenvolupament d'un pla de contractació pública alimentària de proximitat, que complementara i ampliara el pla de contractació pública verda, que va ser rebutjat pel Partit Popular i que se va aprovar i va ser votada favorablement per la resta de partits.
Una proposició no de llei que tenia el recolzament de moltes organitzacions que apostaven i aposten per una alimentació de proximitat, ecològica i sostenible.

Senyories, l'alimentació de proximitat té oportunitats i beneficis.
Oportunitats per a fomentar, impulsar, recolzar l'economia local, i beneficis amb una alimentació sana, sostenible i justa.
És una ferramenta per a impulsar canvis en la realitat socioeconòmica i ambiental, creació d'ocupació, impuls dels mercats locals, dinamització territorial i recolzament empresarial.
Diversificació i innovació, com a motors fonamentals per a la generació de llocs de treball, incentivant el desenvolupament rural, donant oportunitats, dinamisme i vitalitat per aconseguir una vida digna als productors i treballadors del sector.

Aquesta iniciativa és una iniciativa que no va en contra de ningú, sinó en benefici de totes i tots, un canvi a nivell social, més justícia i més sostenibilitat.
I no som els primers, ja que en altres comunitats autònomes ja fa temps que ho van aprovar.

Senyories, hui totes i tots amb el nostre vot recolzarem el sector agroalimentari del País Valencià, apostarem per la cura dels nostres i d'allò nostre i farem realitat les peticions de moltes organitzacions que en el seu moment van llançar aquesta proposta.
Per això, senyories, el nostre sí, el sí socialista és el sí als productors i als consumidors.
El sí de totes i tots nosaltres serà i és una defensa d'allò nostre i dels nostres.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, ja per acabar este ple, donem la paraula al senyor Calpe, en nom del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de quatre minuts.
I passaríem a votació.

El senyor Calpe Saera:

Sí, moltes gràcies, senyor president.

Que si vosté ahir s'alegrava que començàrem la sessió en unanimitat, també anem a acabar-la amb unanimitat, gràcies, com sempre, a la recepció de les nostres esmenes per part de la diputada senyora Gascó, del seu grup Podem.

Anem a votar una moció que no li va a posar les coses fàcils a La Generalitat, perquè no sols -jo estic convençut- que si se du endavant, encarirà la contractació, encara que vosté ha dit simplement que un 1,5% més.
Però el mateix document dels criteris de la Unió Europea per a la contractació d'aliments i de càterings, en el punt cinc advertix d'eixe encariment, la qual cosa vol dir que probablement estarà ahí.
Però efectivament també coincidixc que eixe no ha de ser el criteri fonamental.

Estem davant d'una iniciativa que efectivament té un vessant sanitari, educacional, molt important, per tant, en els menjadors escolars, però també en qualsevol altre menjador públic.
I per això estava també la nostra esmena, perquè havent destacat vosté, senyora Gascó, en la seua interpel·lació a la consellera i havent ella destacat també al contestar-li com d'important era que estos menjadors serviren com a centres educatius, que se depenguera de les qualitats dels aliments de poder alimentar-se millor, de conéixer allò nostre millor, de canviar els hàbits, crec que val la pena introduir en la moció, com s'ha fet, que quan se redacten plecs per a les contractacions, les clàusules valoren que els adjudicataris puguen d'alguna manera donar eixa informació.

Per una part, perquè els que mengen se convencen que estan menjant el millor, i també, si volem defendre el nostre sector, com dia la senyora Escrig, perquè siguen ambaixadors d'allò nostre, que tenim indubtablement un sector que, si nosaltres no ens el creem, doncs difícilment el farem creure a la resta.

Però jo coincidixc una miqueta en el senyor Tormo en una altra qüestió.
De vegades estem parlant sempre del mateix i de vegades jo pense inclús que estem fent odes horacianes a com de bonica és la vida en el camp i la producció dels nostres agricultors, dels nostres ramaders.
Però no sé si estem de veritat resolent els problemes del nostre sector.

Vosté dia també en la seua intervenció que afavorir l'agricultura ecològica, afavorir la contractació de productes de proximitat podia ajudar al desenrotllament rural.
És cert, però crec que cal analitzar més les coses i haurem de ser més audaços.
Perquè el mes passat, un amic exportador que venia d'Holanda de parlar en els seus clients destacava una cosa de què hem de ser conscients.
Els clients, després de fer tots (inintel·ligible) .
.
.
dien: Â«I de bio què tenim?
Â».
Perquè efectivament els consumidors d'allà cada vegada estan demanant més estos productes.
Per tant, alguna cosa caldrà fer.

Però també estic tement jo, i a la millor és la dinàmica dels temps i ha de ser aixina, que al final l'agricultura biològica se produirà, donades les dificultats que tenim per l'atomització de les nostres parcel·les, pel minifundisme, se produirà més en parcel·les grans de grans empreses que donarà una solució als xicotets llauradors.

Per tant, mos hem de preocupar per una cosa que hui ha dit el conseller d'Educació, i a mi m'ha cridat l'atenció: falta de demanda dels cicles formatius.
No interessa el nostre camp, està cert.
Ens em de preocupar per això.
Ens hem de preocupar de la innovació.
Reconec que el senyor Montiel hui li ho ha dit bé al president: per una part ha demanat una cosa tan sofrida com mesures proteccionistes davant de la competència dels països de l'Àfrica meridional.
Jo diria més: inclús de la del Marroc, que és una amenaça que tenim ahí també per a l'advocat general de la Unió Europea.

Però, a banda de les mesures proteccionistes, innovació, la llei de l'IVIA és necessària, vore com actuem en les nostres estructures agràries, perquè totes estes coses siguen possibles.
La llei que se'ns ha promés tantes vegades, però de la qual seguim sense saber res, de modernització de les estructures agràries, està ací.
Jo crec que totes estes coses estan molt bé.
.
.

El senyor president:

Senyoria.

El senyor Calpe Saera:

.
.
.
per això les recolzem, però caldria instar-li al Consell que estes lleis que són importants, sobretot si regulen en la línia que deuen regular estes activitats, se duguen prompte a esta cambra i per tant ens posem a treballar en estes coses que de veritat poden suposar un punt d'inflexió per al nostre sector.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Per a què demana vosté la paraula?

La senyora Gascó Verdier:

Article 69.
He segut un poc contradita i hi ha una inexactitud també.

El senyor president:

Inexactitud.

La senyora Gascó Verdier:

Sí.

El senyor president:

Inexactitud.
D'acord.
Té vosté dos minuts.

La senyora Gascó Verdier:

Gràcies.

En primer lloc, la PNL que va presentar la senyora Punset, en efecte vàrem fer una esmena.
Però la PNL era sobre reducció dels productes fitosanitaris en l'agricultura valenciana i promoció de l'agricultura ecològica.
L'esmena que nosaltres presentàvem era en tres línies, en la qual abordàvem este tema, però hem volgut desenvolupar-lo per a donar els instruments al Consell com segons el nostre punt de vista es podrien fer les coses, prenent exemple del que ja existix en molts altres llocs.

Al senyor Calpe m'agradaria dir-li que nosaltres no pensem que el món de l'agricultura és un món ideal, en absolut.
De fet, este matí en la pregunta al president li hem manifestat les nostres preocupacions, perquè precisament trobem que ha segut un sector que no sols no ha segut defensat, sinó que ha segut afonat.
Ahir mateixa un ramader m'escrivia desesperat perquè ha de deixar la seua ramaderia.
Això no ho podem tolerar més.
La xicoteta agricultura, la pesca artesanal i la ramaderia del País Valencià han segut oblidats, perquè no s'ha fet política agrària pròpia en el País Valencià en els últims quaranta anys.

I és hora de començar a posar polítiques, i esta és una oportunitat excepcional de creació de treball, de donar treball a les dones i als hòmens en els pobles per a poder dur la cuina de l'escola i defensar una forma de produir que per desgràcia estem perdent, com hem dit este matí.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Anem a passar a votació.
Els he de dir que les Corts Valencianes tenen el sistema que (inintel·ligible) .
.
.
anem a votar.
.
.
No, és que era una al·lusió per inexactitud per part de la persona que.
.
.
No, no, no n'hi han rèpliques.
No, és que no.
.
.
Ja ha finalitzat el debat.
S'estava dirigint concretament al diputat, al portaveu de Ciudadanos.

Per tant, anem a passar a la votació.

Senyories.
Senyories, comença la votació.
Senyories, s'aprova per unanimitat, amb 85 vots.

Els recorde als portaveus que tenim Junta de Síndics ací (aplaudiments) per a tramitar comissions.

Ham fet un gran treball.
Hem convalidat un conveni, cinc PNL, dos tramitacions de llei, no admeses, quinze preguntes de control, tres interpel·lacions.
Sessió de control al president de La Generalitat, una declaració institucional, dos mocions subsegüents, una s'ha aprovat i l'altra no.
I hem aprovat una llei.
I després, bé, l'acta de l'ONCE també ha estat.
.
.

És closa la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(S'alça la sessió a les 15 hores)