Educaci%C3%B3%685798.06.02%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 2 de juny de 2016.
Comença la reunió a les 10 hores i 39 minuts.
Presideix la diputada senyora Marian Campello Moreno.
Reunió número 9.

La senyora presidenta:

Anem a començar la comissió.

Com sempre, començarem amb el primer punt.
¡Ah!
, no, perdoneu, comencem (rient) passant llista a vore si tenim quòrum.

Així que, done la paraula al secretari de la mesa.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Molt bé.

Abans de començar l'ordre del dia, sí que m'agradaria comentar-los algunes cosetes.

El punt 3, 4, 5 i 6, que pareix que tinguem molts punts hui en la comissió però, realment, si ens adonem, el 3 i el 4 són el mateix, i el 5 i el 6 són el mateix.

Aleshores, si els pareix bé, farem del 3 i el 4 un punt, i farem del 5 i el 6 un punt, ¿d'acord?
Com ho demanem Compromís i Ciudadanos, hem aplegat a un acord i, si tot el món està d'acord, ho farem així per agilitar.
D'acord.

Anem ja amb al punt 1: lectura i aprovació, si escau, de l'acta anterior, de la reunió anterior.
¿Estem tots d'acord?
Molt bé.

Compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, per a explicar el Pla estratègic cultural, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 20.
929)

La senyora presidenta:

Passem al punt 2: compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport per a explicar el Pla estratègic cultural, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular.

Així que, demanem al conseller que vinga a la mesa.

Té la paraula el senyor conseller per temps il·limitat.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Bon dia a totes i tots.

Moltes gràcies, presidenta.

Com podeu presenciar, comparec, de nou, davant d'esta comissió com he fet habitualment sempre que ho he pogut quadrar amb l'agenda.

I ho dic això perquè em consta que l'altra vegada, en la delegació que vam haver de fer amb el secretari autonòmic de cultura, es va alçar un cert revolt i aprofite per a excusar la meua assistència.

Jo, amb tota la voluntat i amb el màxim respecte a esta cambra, vindré i vinc sempre que ací es demana i així ho continuaré fent, però, evidentment, en aquell moment no vam poder quadrar l'agencia.

Però, sí que és cert que m'agradaria, ja que es va alçar un cert revolt, deixar palés que em va sorprendre, ¿eh?
, que n'hi haguera este revolt, sobretot per qui va vindre, ¿no?
, perquè la consellera anterior, precisament, va delegar totes i cadascuna de les preguntes orals que van presentar els diputats.

Per tant, deixen que com a mínim em sorprenga, quan jo vinc i vindré sempre que se'm reclame i quadrant l'agenda, que és el que hem de fer totes i tots, i entenc que tots comprenem que s'ha de fer així.

Per tant, després d'este incís, comencem, evidentment, amb la compareixença explicant el Pla estratègic cultural Â«Fes culturaÂ».

El vam presentar ja fa unes setmanes i ha començat, sobretot, a caminar.
És el que volíem, no era només una presentació, era un full de ruta que s'havia d'anar complint i ja ha començat.

El pla estratègic Â«Fes culturaÂ» integra els objectius estratègics que emanen de l'acord del botànic, del govern del botànic, amb les propostes també i reivindicacions dels diferents sectors culturals i ha sigut elaborat, precisament, amb eixe objectiu, amb un objectiu, i és que la política cultural siga un eix fonamental del canvi de model productiu del nostre territori.

Volíem disposar, per tant, d'un pla marc, d'un marc planificat i ordenat que acabara amb el clientelisme de l'anterior administració, amb la falta de planificació i amb la política cultural de les ocurrències, i fer un esforç d'inversió planificat, sistematitzat, amb objectius i accions ben definides.

Per tant, com vam dir ja en alguna presentació, el nostre objectiu era passar de l'ocurrència a l'estratègia.
I precisament per això, perquè no foren ocurrències i fóra una estratègia consolidada, en el procés d'elaboració hem volgut aprofitar diferents coneixements.

Primer, d'una banda, les experiències de les universitats valencianes en una llarga trajectòria d'investigació, avaluació i prospectiva de polítiques culturals.

D'una altra banda, també, les recomanacions i les directrius, consideracions de les institucions internacionals com ara, per exemple, la Comissió Europea, l'OCDE o la UNESCO, sobre les relacions entre els sectors culturals i creatius i el desenvolupament de les regions, així com les propostes, també, que emanen del mateix Consell Valencià de Cultura, que també s'han tingut en compte en el procés d'elaboració del projecte que ara els presentem, del pla Â«Fes culturaÂ».

I, d'altra banda, també les experiències i les reivindicacions dels diferents agents dels sectors culturals, que han estat presents en el disseny directe del pla mitjançant les sessions evidentment participatives, però també mitjançant la posada en valor dels textos que ells mateixos havien preparat, els documents que ells havien preparat, els seus manifests, els seus anhels, les seues necessitats i les seues propostes de millora ja plantejades prèviament i durant el procés d'elaboració.

Així, per a la coordinació de l'elaboració del pla, hem comptat amb l'experiència d'Econcult, que és l'àrea d'investigació en economia de la cultura i el turisme de la Universitat de València, i hem celebrat diverses seccions participatives en les que hem pogut arribar a diferents acords, més de huitanta agents culturals on s'ha fet el diagnosi de cada sector, s'han consensuat els objectius, s'han pogut manifestar les preferències i els costos d'oportunitat, i s'han valorat, sobretot s'han valorat les diverses propostes d'intervenció, i s'han prioritzat.
Per això, eixes propostes són les que consten després en el pla estratègic.

També han pogut participar els ciutadans, la ciutadania en general, a través de les xarxes socials i d'Internet.
Ho vaig dir també en resposta a una pregunta oral a Les Corts, que podien participar ja, que estava oberta a la participació ciutadana i, també, encoratjava que participaren el conjunt dels diputats i diputades, ho vam dir en la sessió de Les Corts i així és com era la voluntat de la conselleria que participara el màxim de gent possible.

De fet, esta fórmula de participació i d'elaboració del pla estratègic és la primera vegada que es fa a Europa, en paral·lel s'estava fent al Canadà, i era voluntat que fóra així, que fóra amb la màxima participació del sector i també de la ciutadania, no només de les institucions acadèmiques que, evidentment, havien d'anar portant el treball del dia a dia, però també amb la participació del conjunt de la ciutadania i del sector.

I, per això, dóna especial coherència i robustesa als resultats obtinguts, per la participació de diferents sectors i diferents plans de la societat.
Deia que dóna consistència i els objectius que pretén aconseguir estan relacionats, evidentment, com no podria ser d'una altra manera, amb les mesures concretes per tal d'aconseguir-los.

En relació amb el contingut -que començaré ara a detallar-los- i els seus objectius del pla estratègic, vam partir de dos vessants, les dos vessants principals que vam dir nosaltres que havien d'estar en eixe pla, que havien de recollir eixe pla, i a partir d'eixes vessants anar fent les diferents propostes i els eixos d'actuació.

Per un costat, volíem garantir els drets culturals de tota la ciutadania, d'absolutament tota la ciutadania i impulsar, a partir d'eixa garantia d'accés als drets culturals, impulsar i donar suport a les diferents formes d'expressió i participació, i contribuir a la formació de ciutadans creatius, crítics i que puguen contribuir a la millora de la vida de les persones, i també a millorar la identitat col·lectiva i individual del nostre poble per a recuperar el que per a nosaltres és clau: la nostra pròpia imatge dels mateixos valencians sobre la col·lectivitat valenciana.

Que la cultura i la indústria cultural, també -esta és l'altra vessant que vam dir que havia de ser un dels eixos de treball- que la cultura i la indústria cultural foren de veritat els pilars per a millorar i transformar el sistema productiu, per a millorar i transformar la nostra estructura econòmica contribuint al creixement, evidentment, al desenvolupament i la millora de l'ocupació, també, del nostre país, però la millora d'una ocupació que fóra més sostenible i de major qualitat.

Per això, d'acord amb estes dos vessants que vam marcar per tal de començar l'elaboració, el pla s'ha estructurat en cinc eixos, cinc eixos de treball a partir dels quals es desenvolupen els diferents plans d'actuació i les propostes concretes.

El primer dels eixos és la reindustrialització, en este cas industrialització i consolidació del sector cultural i creatiu valencià.
Necessitem un sector cultural i creatiu que siga potent, que estiga arrelat, que siga transformador, que cree i que genere llocs de treball de qualitat i estables, que siguen sostenibles, i per això és un dels eixos bàsics d'actuació que emana al conjunt de propostes que tenen dins del que n'hi ha dins del pla estratègic.

Un altre dels eixos bàsics de treball és la territorialització.
Volem fer arribar i que arribe, que es cree i que es pose en valor la cultura en el conjunt del territori, que no siga només a les grans ciutats, que no siga només al voltant de les conurbacions urbanes, que no siga només al voltant i, sobretot, al voltant de la ciutat de València, que també, sinó que arribe al conjunt del territori, que arribe a tots els pobles i ciutats i al conjunt de la ciutadania.

Per això també ens cal el tercer eix, que és la cooperació interinstitucional, és a dir, un dels eixos de treball bàsics és que este marc, este pla estratègic puga servir de treball no només per a l'administració de la Generalitat valenciana sinó per al conjunt de les administracions, que tots puguem treballar de forma conjunta per a amplificar el nostre impacte i que les polítiques culturals puguen ser coordinades, col·laborades, compartides entre els diferents estaments de les administracions.

El quart eix bàsic és la internacionalització.
És important que la nostra visió, que la nostra forma d'aportar al món arribe al conjunt del món, que tinga veu directa al món, que les expressions culturals, que la nostra indústria cultural puga arribar, puga ser acompanyada per part del govern de La Generalitat per a arribar i per a expandir-se arreu del món.
Hem de recuperar que la indústria cultural se situe al lloc que es mereix.

Molta gent ha estat treballant durant molts anys, molta gent se n'ha anat fora i ho ha fet moltes vegades sentint-se poc acompanyada per les administracions valencianes; per això volíem que n'hi haguera un pla d'internacionalització concret per a contribuir, també, a donar-nos credibilitat i visibilitat del nostre territori amb un altre paradigma, amb el paradigma de la cultura i els sectors creatius, que pensem que és el que ens ha de diferenciar i el que ens ha de servir per a mirar-nos cap a fora i que ens vegen també des de fora.

I el cinqué eix és el de la democratització i accés a la cultura, un accés a la cultura per a tot el món.
Hem dit abans per a tot el territori, que la gent visca on visca, però també tinga la capacitat econòmica que tinga, vinga de la família que tinga, o els estudis que tinga; per tant, una cultura que puga satisfer els drets i els interessos culturals del conjunt de la ciutadania, de tota la ciutadania -com dèiem abans-, amb independència del seu lloc de residència o de la seua capacitat econòmica, de la seua situació socioeconòmica.

D'eixos cinc eixos bàsics s'emanen uns objectius concrets, uns objectius avaluables, uns objectius que hem quantificat i que, evidentment, són una aposta arriscada plantejar-los perquè no són promeses sinó que són compromisos que ens comprometen evidentment a treballar i, després, a donar compte si no es compleixen, i diem que són ambiciosos, ¿eh?
, partint de la situació que tenim.
Però, bé, són els que emanen d'eixe pla i és el que hem volgut compartir amb la ciutadania.

Per un costat, volem recuperar la capacitat d'interés de la cultura per al conjunt de la ciutadania valenciana.
Som dels territoris en els quals les famílies menys invertixen en cultura; és a dir, dels que menys prioritzada tenen la inversió en cultura pel conjunt de les famílies.
Per això n'hi ha tot un seguit d'accions que van dirigides a prioritzar que les famílies puguen realment posar en valor el que significa invertir també en cultura, el que significa poder gaudir de la cultura.

I, per això, volem augmentar la inversió en cultura per part de la ciutadania, també, amb tot un seguit d'accions que estan compreses en el pla, per tal que incrementem fins a 200 milions d'euros més els destinats a béns i serveis culturals pel conjunt de la ciutadania.
És un dels objectius, és un dels objectius que marca també el nivell de desenvolupament i d'impacte de les polítiques culturals, que puga accedir i que la gent el prioritze i, per tant, és un dels objectius que es treballa en el conjunt d'indicadors que tenim en el pla.

Evidentment, també volem incrementar la mitjana de lectors i lectores arribant als indicadors, com a mínim, de la mitjana estatal, de la mitjana espanyola, el que suposaria un increment de dos-cents mil lectors més.
Estem en els índex més baixos de lectura també.
Tots sabem que un poble que llig és un poble culte, un poble que pot ser més crític, i el que no és de rebut és que tinguem en l'actualitat eixos índex de lectura tan baixos.
Per això volem augmentar en més de dos-cent mil lectors i lectores al nostre territori.

I ens hem marcat un objectiu que va, també, associat a este increment de la mitjana de lectors, i és que volem crear huitanta nous punts de lectura incorporant, per tant, al voltant de tres-cents mil usuaris a la xarxa de biblioteques.
És un objectiu ambiciós que volem que servisca per a realment abastar eixe increment de lectors i lectores.
És necessari que n'hi hagen més biblioteques, és necessari que n'hi hagen més punts de lectura, però, sobretot, és necessari que n'hi hagen més usuaris de les biblioteques.
És necessari que n'hi hagen eixos 300.
000 més al final del pla estratègic.

També volem fomentar i reforçar l'interés pels museus.
Els museus valencians són uns dels millors museus que n'hi han en tot el territori estatal i, per tant, volem que es posen en valor, volem que la ciutadania els conega, volem que hi haja més gent que estiga interessada en els museus i, per tant, que arribe i que visite els nostres museus.
Volem arribar a la xifra de sis milions de visitants, passar dels 4,8 milions actuals als sis milions de visitants i per això tot el seguit d'accions que porta el mateix pla.

També pretenem arribar als dos milions d'espectadors teatrals anuals.
És una xifra que ha anat baixant últimament.
El teatre ha anat perdent espectadors i no estem disposats que continue perdent-los.
Tot el contrari, el que volem és que els recupere i que augmente la quantitat de gent que va al teatre.

Per a fer això, n'hi han diferents línies d'actuació, evidentment, que després descriuré alguna d'elles, però una i principal és que la gent veja també el teatre com una forma d'expressió, que incorporem a la pràctica amateur, a la pràctica del teatre, perquè quan u practica o quan és aficionat a un esport, després, evidentment, és més susceptible de poder anar a vore eixe esport, si el practica.
Igual passa en el teatre, en les arts escèniques: quan u expressa els seus sentiments, quan s'expressa practicant de forma amateur també les arts escèniques, després també té més capacitat, més ganes també d'anar al teatre, i és el que volem.
I és un dels altres objectius que es marca, és incorporar 8.
000 persones més a la pràctica de les diferents disciplines escèniques i, per tant, que hi haja més planter, més quantitat de gent, més massa crítica que siga susceptible de gaudir i d'expressar-se via les arts escèniques.

I volem augmentar també -és un altre dels objectius- els concerts de música, els concert de música que es fan, els concerts de música en viu.
Actualment estem al voltant de 4.
900 a tot el territori valencià.
I este és un dels objectius més ambiciosos, volem que s'arribe vora als 10.
000.
Volem quasi duplicar els actuals concerts de música en viu.

Ahí, haurem de canviar alguns aspectes legislatius; per exemple, el de fomentar que puga haver presència de menors en alguns dels espectacles, que ara mateix hi han dificultats.
Volem fomentar que als nostres carrers es puga fer espectacles de música, de forma molt més senzilla del que ara.
.
.
, els entrebancs que ara estan trobant-se molts dels nostres creadors.
I volem arribar als 2,5 milions d'espectadors de música en viu, de concerts.
Pensem que tenim un potencial suficient, que s'ha d'explotar i que s'ha de treballar.
Com veieu, són objectius ambiciosos que ens comprometen, però que estem totalment disposats a treballar per tal d'aconseguir-ho.

Un altre dels objectius és recuperar la producció audiovisual valenciana.
Hem de recuperar el nivell, com a mínim, del que teníem abans del tancament de la televisió valenciana i, per tant, recuperar, com a mínim, la producció fins a ser el 5% estatal.
Hem caigut moltíssim, tenim uns marges molt baixos i volem recuperar com a mínim fins arribar a este 5%.
I per fer-ho, hem d'impulsar el sector audiovisual, que és especialment competitiu, i aquells que, dins del sector audiovisual, s'estan comportant d'una manera més competitiva també dins del nostre territori, com, per exemple, el de l'animació i els documentals, que té un filó especial i que ací al nostre territori ja s'està treballant molt bé i que podem incidir encara més en eixa producció.
Estos són alguns dels objectius que suposen, com déiem abans, eixe canvi de model productiu.

Per a fer eixe canvi de model productiu, hem d'aconseguir entre totes i tots en el conjunt de les institucions i dels sectors implicats crear fins a 10.
000 llocs de treball en el sector cultural i creatiu.
Això suposaria arribar fins a 60.
000 llocs de treball en els sectors culturals i creatius, cosa que va també de la mà d'un augment de la grandària de les empreses culturals.
Fins ara, les empreses culturals.
.
.
, moltes d'elles són creades pels propis artistes, són autònoms, són gent que.
.
.
, les empreses d'una grandària molt menut.
Eixes empreses estan molt bé, generen ocupació, generen sobretot autoocupació, però necessitem que les empreses culturals augmenten de grandària perquè tinguen més impacte, perquè generen també detractors en el seu mateix sector.
I per això volem que, de mitjana, quan acabe l'execució del pla estratègic, puguem arribar a tindre en les indústries culturals 4,5 treballadors/treballadores de mitjana.
És a dir, augmentar també la seua grandària ens permetrà que tinga un major impacte i que puguen arribar a desenvolupar majors projectes, de major envergadura també.

Com déiem, eixos 10.
000 llocs de treball no anem a dir nosaltres que els anem a crear.
No som nosaltres qui els hem de crear evidentment; és el conjunt, ¿eh?
I és el conjunt d'activitats i d'objectius que estan marcats.
.
.
, i accions que estan marcades en el pla que poden fer possible eixa creació, ¿eh?
, i que, evidentment, serà de la mà del sector i serà bàsicament el sector, però nosaltres estarem generant els marcs, generant les oportunitats perquè això puga passar i perquè treballem de forma conjunta.
Per augmentar, per tant.
.
.
, augmentar també la grandària, augmentem també el nombre d'empreses culturals per a arribar fins a les 12.
000.
És un dels objectius arribar a 12.
000 empreses de l'àmbit cultural.

En definitiva, tots estos objectius el que impliquen, segons les dades que hem pogut treballar, segons els estudis que n'hi han damunt la taula, arreu del món, que si aconseguim incidir en estos objectius, treballarem en un dels marcs que per a nosaltres és més important, i és que aconseguirem, si tot açò ho fem possible, que és la nostra voluntat evidentment i anem a treballar per a fer-ho possible, aconseguirem generar un increment de la productivitat del conjunt del sistema econòmic, de tot el conjunt, no només del sector econòmic cultural, un augment de la productivitat del 7%.
És especialment rellevant aquesta dada, perquè per a nosaltres és important el canvi com a símbol del canvi de paradigma.
Se'ns ha repetit moltes vegades que la productivitat.
.
.
, s'havia d'augmentar la productivitat, que havíem d'augmentar la productivitat.
Molt bé, però normalment això anava lligat a una baixada dels drets laborals, a retallades, a inestabilitat, i no precisament a l'augment en la inversió, en la creativitat, en la sostenibilitat, en la cultura.
I, per això, per a nosaltres és importantíssim que aquesta dada, l'augment de la productivitat en un 7% del conjunt del sistema econòmic valencià, gràcies a la cultura, gràcies a la sostenibilitat, gràcies a la creativitat, gràcies a generar llocs de treball de qualitat, és el camí que per a l'Acord del Botànic, per al conjunt del govern és el que hem de seguir i, per tant, generar millors condicions de treball i incidir en un aspecte que totes les institucions europees també ens marquen, i és que els valencians i valencianes, si tenim un vector de creiximent econòmic, és precisament els sectors creatius i culturals.
Està en el RIS3.
I no només en el RIS3, tenim diferents indicadors que ens ho diuen, i és que tenim especial capacitat per a créixer en el sector cultural i creatiu, i l'hem d'aprofitar i ha de servir per a ser motor d'eixe canvi en el sector productiu.

Per a arribar a tots estos objectius, que ja els acabe de dir, el pla estratègic inclou set subplans, set plans que concreten més com poder arribar a eixos objectius.
La major part d'ells ja estan en marxa, i ens vam comprometre que tots estarien presentats i en marxa abans d'acabar el 2016 i, per tant, així serà.
Dels set plans, emanen setanta mesures concretes, que són les que poden observar en la concreció del pla, i ara passe a explicar-los cadascun d'eixos set subplans, que alguns dels quals ja hem començat i els altres estem en procés d'elaboració i de presentació.

El primer de tots és l'elaboració i la posada en pràctica d'un codi de bones pràctiques, ho vam dir des del primer dia: fer realitat la transparència en la gestió cultural, la participació de la societat i dels sectors culturals.
Ho hem fet també per a l'elaboració del pla estratègic, que ha estat dialogat i consensuat amb diferents sectors, i coordinat, com déiem, amb els experts de la matèria.
També, amb valuoses aportacions del conjunt de la ciutadania.

En consonància amb este codi de bones pràctiques que hem aplicat també, s'ha fet per a la tria de les persones que gestionaran i que ja estan gestionant a hores d'ara uns dels principals instruments culturals del nostre territori, com és l'Institut Valencià de la Cultura -el que fins ara coneixíem com Culturarts- i el consorci de museus.
Han estat triats seguint eixe codi de bones pràctiques per una comissió, en la qual la majoria dels seus representants, una majoria ampla, eren representants del sector, professionals, persones de reconegut prestigi, i no persones posades per l'administració.
I han seguit un procediment de selecció en el qual s'han presentat tots els objectius, en el qual s'han presentat projectes i en el qual s'han fet entrevistes, evidentment, i que s'han tingut en compte els seus currículums, i han eixit designades estes dos persones per esta comissió i, per tant, complint ja amb el codi de bones pràctiques.

El segon pla que ja tenim en marxa és el pla per la internacionalització de les indústries culturals i creatives.
El pla ha començat ja; de fet, ja hem fet algunes de les sessions d'internacionalització, i l'estem impulsant des d'inicis d'este any, i de forma coordinada també amb la conselleria d'economia.
És fonamental per a potenciar la indústria cultural en el mercat exterior i la seua presència en fires internacionals i mostres.

Les mesures del pla d'internacionalització estan consensuades també en el sector i inclouen sis missions inverses, de productors, creadors i programacions del sector editorial, audiovisual, del circ, del teatre, la dansa i el disseny i els dissenyadors d'altres països que vénen a conéixer les nostres indústries, que fem que vinguen a conéixer la nostra capacitat exportadora i la nostra capacitat en el món creatiu i cultural.

És un pla -el d'internacionalització- que consta de més de 400.
000 euros per a este curs i que està.
.
.
, per a este any, que està col·laborat, com déiem, amb l'Ivace.
I és l'Ivace Internacional qui posa a disposició també del sector l'assistència tècnica, eixe acompanyament que necessitem també per tal d'arribar a les fires i, també, poder exportar, a través de tècnics especialitzats i la participació agrupada dels creadors valencians en diferents esdeveniments de caràcter internacional.
Eixir fora, de forma conjunta, acompanyats per l'administració, per tal de tindre major impacte.

Este suport també es suma a les ajudes directes que tenim també, ajudes a participació en fires, que té la Direcció General de Cultural i Patrimoni, que les té, per exemple, per al sector del llibre, a les galeries d'art, o les ajudes també a la promoció de la música, la dansa, el teatre, el circ, l'audiovisual i la presència d'arts valencianes en espais culturals internacionals que té l'Institut Valencià de la Cultura -el que coneixíem per Culturarts.

A més a més, hem creat una oficina de projectes europeus a la nostra conselleria perquè directament puga acompanyar al conjunt del teixit cultural, el teixit productiu valencià, i que proporcione la formació i la informació per tal que hi haja l'assistència i l'aprofitament de tots els programes que ara mateix estan i dels fons destinats al sector cultural.

En tercer lloc, el tercer pla, que també l'hem iniciat ja, és el pla del foment del llibre i la lectura.
Com déiem abans, és un dels objectius que ens havíem marcat, l'augmentar els lectors.
Es fomenta també la industrialització del sector del llibre i n'hi han diferents àmbits d'intervenció.
És un pla que pretén, almenys, coordinar les activitats que fins ara es feien per separat i fer-ne de noves.
És a dir, és important que el conjunt de les administracions públiques, del món acadèmic, la comunitat escolar, que allò que fem a les escoles per potenciar la lectura també tinga el seu vincle; també, amb el que es fa fora de les escoles, el que es fa en les biblioteques, en el que fem en el conjunt de l'administració; que l'empresa privada també col·labore en este pla de foment del llibre i de la lectura; la societat civil i fer activitats noves.

Algunes de les mesures, per exemple, com déiem abans, és incrementar la presència del món del llibre en els mitjans de comunicació, estimular la creació literària, incrementar les garanties dels drets d'autors, fomentar l'experiència lectora en el sistema educatiu valencià, crear -i això ho hem dit en diverses ocasions- allò de la motxilla de la cultura, perquè els nostres xiquets i xiquetes vagen carregant-se de cultura, vagen carregant-se d'experiències culturals via el llibre i via altre tipus d'experiències culturals.
I ja s'està desenvolupant amb la fundació del foment del llibre i la lectura, també amb la fundació Full i amb el conjunt del sector implicat.

Per quart.
.
.
, pla, és un pla dins del pla estratègic, és el pla del foment de les arts escèniques, un pla de xoc que hem presentat aquesta mateixa setmana, que avui volia presentar ací a Les Corts en la seua concreció.
És un pla de xoc de les arts escèniques, que per al 2016 tindrà 3,2 milions d'euros, duplicant o triplicant la majoria de les partides que n'hi havien en l'anterior legislatura.
.
.
, en l'anterior any i fent una gestió més eficient i de major impacte de la política cultural.

Es destinarà en este pla de xoc de les arts escèniques més d'un milió d'euros per a la recuperació del circuit cultural, de l'Institut Valencià de la Cultura, i per a les coproduccions, ampliant, per tant, la complicitat amb els ajuntaments valencians i recolzant, donant suport a la democràcia de les assemblees també dels programadors del circuit.
S'estan tornat a fer assemblees de programadors del circuit en les quals estan representats els programadors de tots els ajuntaments de les diferents sales perquè entre totes i tots augmentem el seu impacte, puguem produir i puguem portar majors espectacles a tot el territori i, per tant, eixe circuit cultural torne a agarrar l'embranzida que hi havia perdut en els últims anys.

Volem, a més, que el circuit no es limite només al teatre.
Volem que estiga potenciant el conjunt de la cultura; també la música, també la cinematografia i, per tant, que puguem oferir majors espectacles a la nostra ciutadania.
També, la dansa, evidentment, i el circ.

S'han previst.
.
.
, a més a més d'este milió d'euros per a recuperar el circuit, s'han previst més de dos milions d'euros en ajudes als sectors del teatre, la dansa i el circ.
Es convocaran de forma imminent, abans del juliol, i suposa pràcticament el doble que l'any passat, estes ajudes.
De fet, tripliquem les ajudes a produccions emergents de teatre i circ, arribant a més de cent mil euros de pressupost; impulsem les sales d'exhibició de teatre, amb 500.
000 euros de pressupost; la producció de teatre i circ, amb 700.
000 euros de pressupost, i les ajudes a dansa amb més de 350.
000.
És a dir, en este cas, les ajudes directes al sector, com deia abans, abastaran 2 milions d'euros i duplicaran el que hi havia fins ara.

El pla inclou també la creació del Teatre del Poble Valencià per tal d'impulsar la producció pública d'espectacles de qualitat.
D'autoria valenciana contemporània, d'autors valencians contemporanis.
Però també d'autors del repertori universal i que es produiran també en la nostra llengua, que es produiran també en valencià.
Per tant, és important que tinguem una potent producció pública per tal que els actors i actrius valencians també demostren la seua capacitat, que puguen expressar-se i que puguen tindre la màxima qualitat en les produccions, però també perquè acompanyen i complementen les produccions privades i coproduccions que farem públiques i privades amb el conjunt del sector.

A més a més el compromís de participació i coorganització de l'Institut Valencià de Cultura de diferents mostres.
Ahir mateix estava a la mostra de Teatre d'Alcoi, en la qual hem entrat de forma molt més potent, duplicant el pressupost que es destinava fins ara a la mostra de teatre d'Alcoi.
També en el festival d'arts escèniques, Tercera Setmana, el nou festival que es fa ací, a València, en les properes setmanes, en la qual també entrem com a coorganitzadors i estem dotant de màxima rellevància.

I també l'International European Theatre Meeting, que es farà en el mes de novembre, amb la intenció de donar suport a la internacionalització i visibilitat de les arts escèniques; també participem com a coorganitzadors d'este esdeveniment.

A més a més, també el suport a les mostres, als festivals i a les fires d'arts escèniques que ja existixen al País Valencià, com, per exemple, el Mim, de Sueca, o el Festival Internacional de Teatre de Carrer, de Vila-real, que tindran més suport i més recolzament en alguns casos per primera vegada de la Generalitat valenciana.

El cinquè pla.
.
.
, és el cinquè i és el primer que encara no hem començat a tirar endavant, però que ja està pràcticament preparat per a la seua presentació, és el Pla de mecenatge.
El pla de mecenatge cultural previst per a impulsar l'activitat i el mecenatge cultural valencià, i que es presentarà al mes de juliol.
Recull tota una sèrie d'activitats i mesures per a incentivar la inversió en el món cultural, per a incentivar la inversió de les empreses i el conjunt de la ciutadania en el mecenatge cultural i, per tant, en el sector de la cultura.

Estem treball, de fet, en la modificació de la llei de mecenatge perquè es puga aplicar amb el màxim impacte possible.
I hem organitzat ja un workshop de treball a les arts, al Palau de les Arts, en el qual estem convocant al conjunt d'empreses del País Valencià per a explicar-los els avantatges de la inversió en la cultura i els avantatges de la inversió en els diferents projectes culturals que hi ha al nostre territori.
Ja estava organitzat, ja s'anava a realitzar, però l'hem hagut d'ajornar per les eleccions, per qüestions.
.
.
, per evitar qualsevol tipus de susceptibilitat amb la junta electoral, sabem que alguna gent especialment està especialment interessada en denunciar actes d'acció de govern; nosaltres pensem que és important que es facen els actes, però, bé, per a evitar eixes susceptibilitats es farà passant les eleccions i es presentarà el Pla de mecenatge al juliol.

El pla inclourà també l'organització d'un fòrum anual sobre l'estat de les arts, i de la cultura, i la creativitat i el talent, com també la creació de la marca Â«Patrimoni ValenciàÂ», una marca que pensem que és importantíssima també per a lligar la major inversió també privada en el patrimoni i en la cultura, però no només, també per a posar en valor el conjunt del patrimoni que tenim els valencians i les valencianes.

A més a més, també tenim el sisé pla, que és el de la democratització cultural, que també es presentarà abans d'acabar 2016, que té com a objectius crear nous públics, incentivar l'accés a la cultura, com déiem abans, amb independència del nivell de renda, del seu lloc de naixement o el seu lloc de residència, i fent especial atenció al foment i la distribució de l'activitat cultural en tot el territori.

El pla de democratització inclou mesures com, per exemple, el programa de Â«butaca solidàriaÂ», destinat a ciutadans amb risc d'exclusió social, que podran accedir a espectacles culturals que fins ara no podien accedir.
La creació també d'un premi anual per al foment de la inversió municipal de cultura, és a dir, de premiar a aquells ajuntaments que ho estan fent bé en el món cultural i que tenen models innovadors de gestió cultural, perquè es potencien precisament eixes experiències i en el conjunt del territori es puguen reproduir.
O l'articulació, per exemple, d'una plataforma integrada per a la ciutadania per a proposar.
.
.
, per la mateixa ciutadania, per a proposar l'assignació de recursos orientats a la protecció del patrimoni, per exemple, en què siga la pròpia ciutadania la que participe en eixa reassignació dels recursos.

I, per últim, el seté pla, en què es treballa ja en la posada en funcionament, és de la Mesa Cultural Valenciana.
Volem que siga un espai de participació i de diàleg constant entre el govern i del govern amb els sectors culturals i creatius.
I volem que ahí, en eixa mesa, es debata, es consensue, es puguen marcar també objectius en l'espai que puga servir per a presentar propostes, millorar la regulació d'aspectes bàsics que són canvis legislatius que faciliten, que poden facilitar molt, i són els propis sectors els que ens ho poden dir, com ara, per exemple, el que dèiem la protecció de drets o les condicions laborals del sector, i que té un espai obert a la participació per a la posada en pràctica del projecte que avui els presentem i de les seues mesures concretes i d'aquelles que puguen anar generant-se en esta pròpia meta.

En definitiva -i acabe ja en esta primera exposició-, este pla suposarà una inversió de més de 500 milions d'euros en els propers quatre anys, esperant que en 2019, en 2019-2020, el pressupost destinat a cultura siga o abaste el pes de l'1% dels pressupostos de La Generalitat.
Un compromís que, evidentment, volem revisar a l'alça, si aconseguim tindre un finançament just per als valencians i les valencianes, i que estic segur que totes i tots compartim com a objectiu.
Perquè tenim claríssim que el patrimoni valencià, que la cultura valenciana té un potencial il·limitat, que ha de ser un dels eixos sobre els quals hem de basar totes les nostres polítiques i sobretot hem de basar també per a transformar el nostre model productiu.
Ho diu l'Acord del Botànic, ens ho ha demanat la ciutadania, ens ho demana el sector.
Pensem que eixe nou model productiu sostenible ha d'estar basat en el coneixement i en el desenvolupament, en les bones condicions de treball, en la creativitat i en la cultura.
I per això volíem presentar un pla que passara, com diem abans, de l'ocurrència a l'estratègia.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor conseller.

Tindria ara la paraula com a grup sol·licitant de la compareixença, el Grup Parlamentari Popular, per un temps de huit minuts.
Així que endavant.

El senyor Mulet Taló:

Gràcies, senyora presidenta.

Vaja per davant l'agraïment per comparéixer personalment en aquesta comissió, conseller.

Però, abans de seguir i en nom de la defensa d'aquesta transferència que tan enarboren, vull manifestar el nostre disgust o malestar, com vullga dir, com també significar, jo entenc, la falta de consideració cap a aquestes Corts en haver presentat el seu programa als mitjans de comunicació abans que als diputats autonòmics o, com a mínim, al mateix temps.

I altra cosa que m'ha sorprés.
Entenc perfectament que justificara la seua absència, però el que no comprenc és que se justifique atacant, màxim quan podrà ser que l'anterior conseller no venia, però és que una de les coses que van dir vostés és que no ho farien mai, eh, no vam ser mosatros, van ser vostés.

Bé, però anem a seguir.
En compliment dels costums d'aquesta casa, jo només disposaré de vuit minuts, davant de tot el temps del món que disposa vosté per a explicar-nos el seu programa d'estratègia en matèria de cultura.

Després del que he escoltat, em limitaré només a fer-li una bateria de preguntes aleatòries i concretes, perquè una de les qüestions que jo entenc, i ara vosté mos podrà demostrar que no, és la vaguetat del programa que s'ha presentat.
Per cert, benvingut al club dels assetjats per desenvolupar actes ordinaris en temps electorals, eh?
, i d'això vostés també sabien molt.

Sí que li demane que utilitze tot el temps que vosté vullga, però que no mos faça com han fet els secretaris autonòmics que han vingut ací a donar altres explicacions, que se mos han anat en unes altres històries, sí, amb voluntats, amb programes, amb declaracions institucionals, però no entrant en el fons de cada un dels temes.

En el capítol d'objectius, a més de tot el que ens ha explicat, els vull explicar i aclarir, m'agradaria que em digués coses concretes com quin és el calendari d'increment pressupostari per arribar als 200 milions promesos, és que és molt fàcil dir Â«jo incrementaré o intentaré incrementar 200 milionsÂ».
Quin és el calendari per a incrementar-ho?

En quina proporció s'incrementarà la despesa en béns culturals i en quin percentatge ens serveis culturals, perquè també és molt fàcil dir Â«incrementarem béns i serveisÂ».
Bé, anem a vore, què en què i qui en qui.

Quines eines i fórmula pensa utilitzar per aconseguir incrementar en 8.
000 persones la pràctica amateur d'arts escèniques.
Bé, eixa mesura a mi me pareix genial, extraordinària.
Però això no se pot dir aixina.
S'ha de dir coses més concretes, entenc jo, entenc jo, eh.
Jo li done l'oportunitat d'aclarir-ho.

Entrant ara en el que als seus amanuenses han donat per titular Â«Primeres actuacions 2015 i 2016Â».
Ens interessaria saber en quina data d'aquest.
.
.
, ara vosté ha dit ja mes de juliol, però fins ara era en el segon semestre, se presentarà el pla de mecenatge?
És fonamental per a portar endavant totes les idees que vosté ha manifestat, perquè de fet sempre ho han recolzat.

Ens sembla molt interessant la proposta de democratització cultural.
Més que interessant, atrevida per les xifres en què se sustenta.

Si us plau, ens pot dir el percentatge d'actes culturals, però amb xifres concretes.
Fa un moment mos dia que ho tenien tot quantificat.
Amb xifres concretes, no en declaracions d'intencions, als que, segons diu el pla, no pot assistir la major part del poble valencià o fora de la nostra comunitat.

Finalment, dins d'aquest capítol, i torno a repetir, a més de tot el que vosté ens vullga explicar sobre ell, quines persones conformen la mesa de la cultura valenciana i com han estat incorporades, elegides o nomenades?
Estic preguntant concrecions.

Anem ara a les mesures fins al 2020.
Ha passat ja pràcticament un any.
L'altre dia es feien la foto a l'impluvi d'aquesta casa, és a dir, un 25% de la seua gestió programada.
Quants dels 10.
000 llocs de treball promesos per als quatre anys s'han consolidat ja?
I no m'incloga els de treball precari, estos no són vàlids ni bons, segons vostés, eh, segons vostés.

En el ple de la setmana passada, al qual vosté, degudament justificat pels seus companys, no va poder assistir, debatérem constructivament sobre la recuperació, digitalització i difusió del patrimoni documental i audiovisual, malgrat el bon to dominant, el ponent argumentà l'intent de politització per part meua en exigir termes concrets i recursos suficients al Consell.

Entres les mesures del pla estratègic, casualment, vosté proposa el que jo demanava a la meua esmena.
Confirma el senyor conseller que serà una realitat en contra de la inconcreta proposta que van defensar els seus socis de govern?

El pla d'ajudes per a la professionalització de companyies escèniques en quina situació -estic dient per a la professionalització de companyies, eh-, en quina situació deixa les companyies professionals que durant dècades han consolidat el seu posicionament en el mercat, com ara Xarxa Teatre i algunes més del mateix tipus.

Una altra qüestió d'aquest apartat.
Ens indica que les etiquetes qualificadores seran imposades per un sistema participat per experts.
Fonamental.
Quin sistema i quins experts?
Serà plural?
Serà objectiu?

Els tècnics que fins ara desenvolupaven les polítiques de selecció i qualificació de les propostes culturals com, per exemple, el Consell Científic del Consorci de Museus, els considera vosté inhàbils per aquesta matèria?

Per allò de donar-nos llum, quina opacitat concreta ha trobat vosté a la creació i producció cinematogràfica per a la qual proposen un increment de la transparència?
En què consistirà el seu programa de bon ús per a la contractació de serveis creatius?

I segueix-ho amb un altre apèndix dins d'aquest capítol.
Pot situar la recuperació i potenciació de les nostres tradicions, com les musicals, folklòriques o de jocs tradicionals en la innovadora motxilla de la cultura per a primària i ESO.
Òbviament no li parle de l'itinerari de música tradicional que, com vosté ha significat molt bé, es farà als conservatoris superiors.

Ara, si us plau, concisament: quins serien els espais patrimonials infrautilitzats que es recuperarà per a ús de promoció i creació, etcètera, de béns i serveis culturals.

En quin lloc deixa les fogueres i gaiates, quant a l'hora de proposar programes concrets d'incentius i promoció, només nomena les falles?
O ¿és que aquelles les fica en el lloc comú d'altres associacions culturals?
Parla de recuperar el festival Dansa València.
Suposem que com fa dos anys, quasi dos anys, al Teatre Principal de València, al Rialto, al Carme, Rambleta i Russafa.
I ens congratulem, ens congratulem molt.
Però, ¿ens podria dir també què farà amb l'esdeveniment anomenat Dia Mundial de la Dansa del Principal de Castelló o Abril en Dansa en Alacant?

El pla de negociació entre l'administració estatal per a fondre el grau de cooperació en el funcionament i finançament dels grans contenidors culturals -i açò sí que és important que mos ho aclarisca-, ¿pot suposar la cessió de competències de gestió i/o dels mateixos edificis en benefici de l'estat?

¿Quins membres de la ciutadania compondran la plataforma que assignarà els recursos amb usos alternatius per a la protecció del nostre patrimoni?

Per al compliment de la seua última proposta, la de la comissió permanent de disseny i arquitectura, ¿és conscient el senyor conseller i els seus assessors del text de l'article 7 de la llei que regula la composició i nomenament del Consell Valencià de Cultura?
I per si jo no ho entés bé, ¿la recomanació d'incorporació de nous membres a qui anirà dirigida?

¿De debò considera seriós i rigorós dedicar dos mínims paràgrafs al desenvolupament pressupostari de Â«Fes CulturaÂ» que ha de conduir i materialitzar l'execució d'aquest ambiciós -i mos congratulem-, ambició pla?

I veig que se m'ha acabat el temps.
Després seguiré.
Disculpeu.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té ara la paraula, per quatre minuts, el Grup Parlamentari Podemos.

La senyora Quiñonero Hernández:

Hola, bon dia.

Bon dia, conseller.

Bueno, desde nuestro grupo parlamentario le agradecemos su presencia y agradecemos el intento y el hecho de haber puesto en marcha un plan como Â«Fes CulturaÂ», un intento de entender a largo plazo y planificar la cultura…, y crear y promocionar la cultura valenciana.
Estamos hablando de un cambio de modelo productivo, estamos hablando de cambiar los modos también de las formas de hacer.

Hay muchos asuntos y yo creo que en esta sesión no vamos a poder abordarlos todos, porque en realidad es un proyecto muy ambicioso y los temas y asuntos de la cultura valenciana están casi…, bueno, están…, acaban de nacer, digamos.

Contamos con un montón de riqueza y un montón de actividades y de fuerzas, pero todo eso hay que volver a ponerlo en valor y ponerlo en un mismo camino.
Para eso sé que ha nacido este plan.
Y yo, sin embargo, veo también algunas de sus deficiencias.
La necesidad también de poder concretar el escaso aún presupuesto para poder llevarlo a cabo.
Y luego aterrizar esas medidas en cada uno de esos aspectos.

Estamos hablando de crear, por ejemplo, respecto al mundo editorial y la lectura, crear nuevos puntos de lectura, incorporar 300.
000 nuevos usuarios en las bibliotecas.
Sin embargo, bueno, ¿qué pasa con la promoción a la edición?
¿Qué pasa con los…, con qué recursos se va a contar?
¿Qué papel tiene que hacer, que yo creo que tiene que cambiar su lugar, la Biblioteca Valenciana?
¿Qué papel juegan las bibliotecas escolares?

Porque si en todo este mapa de la lectura y de la promoción de la lectura, hay algo determinante es la promoción de la lectura en las propias escuelas.
En estos años se ha recortado…, pues las bibliotecas no han tenido los recursos ni la actualización que necesitaban.
Bueno, pues eso requiere también un plan específico de desarrollo, de análisis, de ver cuál es el mapa, cuál es la falta de recursos y, desde luego, aún insuficientes, muy insuficientes.

Y quiero hablar también del plan específico para el apoyo y el desarrollo de los archivos valencianos, algo que tiene que ver no solamente con el acceso a la información, tiene que ver también con la transparencia con la que nuestro gobierno está implicado y comprometido, la necesidad de más recursos, cuántos recursos y qué papel tiene que jugar.

El otro día aprobamos también una PNL en ese sentido, como aludía el diputado del Partido Popular.
Bueno, eso requiere, requiere una cantidad de recursos que no están concretados, cómo vamos a desarrollar esa política de transparencia si en realidad los archivos no cuentan con el personal adecuado y con los servicios pertinentes para poder poner a disposición de la ciudadanía a todos los niveles.
El otro día hablábamos del archivo también de radiotelevisión valenciana.

Estamos hablando de la territorialidad, hay que concretar en qué consiste eso, en cada una de las medidas y a todos los niveles, desde la música al teatro.
Cómo garantizarlo, cómo garantizar que las medidas que van a poder ser rentables y accesible al máximo nivel en toda la red de los teatros, de las casas de cultura.
Hay que abrir y hay que concretar por ahí.

Creo que falta concretar también, y me extraña que no haya hecho alusión, qué pasa con la música.
El 50% de los músicos y de las músicas del estado español son valencianos, son valencianos.
Tenemos una riqueza que por sí misma está ya formada, está ya triunfando, pero en realidad carece de los suficientes recursos.
Y yo creo que necesitamos, necesitamos poner, poner en conexión toda la red de los recursos que ya tenemos, facilitar desde los centros de los que disponen cada una de las asociaciones musicales, en cada uno de los pueblos, también como centros, como espacios disponibles para la música, para los conciertos.

Y quería -bueno, veo que se me acaba el tiempo, que pone cara la señora presidenta-, quería señalar también…, bueno, sobre el mundo del teatro.
Creo que lo fundamental es concretar no tanto el circuito sino la producción.
Necesitamos la producción y una producción que pueda ser luego…, que pueda ser vista por todo el territorio.
Creo que necesitamos concretar esa producción, necesitamos poner en valor y acabar con la precariedad del mundo del teatro.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies a vosté.

Sí que els pregaria que poguérem ajustar-nos als temps perquè tenim molts punts a tractar hui.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Ciudadanos, el senyor Alberto García, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor García Salvador:

Senyor Marzà, primer de res, i com a portaveu també de política social del Grup Ciutadans, sí que li vull agrair el detall este, que vosté ha dit abans, de la butaca solidària.
Mos pareix un gest que l'honra i que, en fi, ja era hora que esta gent poguera participar de l'oci, igual que ho poden fer les altres persones.
Per tant, vaja per davant l'agraïment per esta…, per pensar en estes persones.

Li he de reconéixer que no…, jo no m'he estudiat amb profunditat encara el tema de Â«Fes CulturaÂ».
De fet, el seu col·laborador amablement m'ha passat un enllaç per a poder repescar això i tranquil·lament mirar-ho, quan ja mos deixen…, a vore si mos van baixant un poquet la càrrega de treball… (Rialles) Escolte, ací es que no se dóna l'abast.

Però, bé, sí que li he de dir que, en principi, açò corre el risc de poder-se quedar en una declaració d'intencions, sol passar molt en política.
Passava abans, pot arribar a passar ara i segurament passarà després.
En el contactes que hem tingut amb gent del sector, he de dir que…, en fi, molt optimistes no estan.
Inclús també li puc avançar que algun soci del seu govern no és tan optimista com vosté quant als recursos, perquè estem parlant de l'infrafinançament, estem parlant de les retallades.
Diu: Â«El recorte impuesto por Montoro deja tocados el IVAM, consorcio de Les Arts y Culturarts.
Â»

Vullc dir, que estem nadant a contra corrent.
És plausible el que vosté planteja, és plausible.
Jo crec que és l'obligació com a conseller de cultura fer açò, però ho tenim…, sincerament, ho tenim difícil poder destinar 125 milions d'euros per any.
Vull dir que és una xifra molt ambiciosa.
I de fet, el sector en algunes coses que he parlat, no…, en fi, no estan tan optimistes com vosté.

Algunes coses que he observat és que tenim coses que van a beneficiar la cultura, que poden fer promoure la cultura, que la poden fer arribar a la gent, que això és fonamental… L'altre dia vaig estar per l'Ivacor, en Castelló, on n'hi ha molt de restes paleontològics de la nostra comarca, de la comarca dels Ports, i se veu, per exemple, que n'hi ha una inacció tremenda.

O siga, que són coses que tenim ahí i ara correm el perill a la millor d'abordar coses més àmplies i més a futur i el que tenim més pròxim ho tenim…, jo quasi li diria que ho tenim desmantellat; ho tenim desmantellat perquè estos anys hi ha hagut una austeritat pressupostària tremenda pel que fa referència…, en general, pel que fa referència al tema de la cultura.

Aleshores -no sé-, voldria que me parlara, per exemple, del tema de l'Ivacor.
N'hi ha només una persona destinada, per exemple, a treballar el tema del metall a tota la Comunitat Valenciana, restaurar el tema del metall.
Una persona que està…, únicament una persona treballant en precari, enllaçant contractes un darrere l'altre.
I que tot això, per exemple, per a mi és una mostra…, és un paradigma de com tinc d'imaginar jo que està el tema de la cultura més o menys.

Bé.
I li dic que o puc fer-li moltes més preguntes, se faran, estudiarem bé el tema, portarem les propostes que a bon segur eixiran, segur que eixiran; les plantejarem ací en comissió, les plantejarem també en el ple.

Però -no sé- jo espero que li isca bé, però tal com s'estan plantejant les coses, jo veig una situació difícil, ho veig més una declaració d'intencions, amb molts de recursos que de moment no estan, que no sabem ben bé d'on vosté aspira a traure eixos recursos…

Però, en fi, no puc més que desitjar-li que vaja bé i tornarem a vore-mos les cares i parlarem en profunditat d'este tema i plantejarem les contraofertes o les qüestions que mosatros veiem que són susceptibles de modificar.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Compromís, (veus) Josep Nada, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Moltes gràcies, senyor conseller, per tornar ací a esta que és sa casa.

Ens ha presentat vosté un pla estratègic en què la cultura es veu com un servei estratègic per a l'economia social i com un motor d'ocupació digna.
Un pla estratègic que busca també la cohesió, recuperar l'autoestima del poble valencià, busca un canvi de model econòmic on, evidentment, la cultura és determinant.

Esta visió, esta visió global, estratègica, donant dades també…, fins i tot arribant a mullar-se en una dada que molts polítics de vegades costa de dir, i és arribar a donar la dada que volem en els propers anys augmentar en 10.
000 persones els treballadors de la cultura del País Valencià, la qual cosa és molt positiva de cara a l'acció de Les Corts i de l'oposició per a poder fiscalitzar el que vosté ha dit.
I d'ací uns anys, evidentment, si no s'ha arribat on vosté ha dit que s'havia d'arribar, o mos hem quedat a mitges o s'han fet errors, serà molt més fàcil també per a esta casa, per a Les Corts, poder fiscalitzar el seu treball.

Només per això, evidentment, ja des de Les Corts li estem agraït, (veus) pensant que tot este projecte, evidentment, xoca frontalment amb estos vints anys de Partit Popular que hem tingut, on les coses s'han fet de manera improvisats, moltes voltes pel postureo i, sobretot, per amiguisme, diguem-ne que…

És bastant paradigmàtic el cas, evidentment, d'alguns personatges que es van triar a dit, personatges molt importants per a la cultura valenciana en el seu moment, com, per exemple, el cas de Consuelo Ciscar, Inmaculada Gil Lázaro, que no van ser mai reconegudes pel sector, enfront de, per exemple, com s'han triat les persones que estan comandant, per exemple, Culturarts, per exemple, el consorci de museus, on ha hagut una participació del sector que…, de la gent del sector que reconeixen allà on siga que ha segut una…, que ha segut un procés net i just.
I, evidentment, només per això, evidentment, ja n'hi ha un canvi de model molt gran pel que fa a la cultura al País Valencià.

Enfront de tot això, evidentment, estava el model, que ja hem parlat ací, el model IVAM, que vaig definir fa unes setmanes en esta comissió com, diguem-ne, la industrialització aplicada a la corrupció o el fordisme del saqueig.
Vull dir, segons dia la mateixa Guardia Civil, no era…, no s'havia…, no s'havien produït irregularitats en una part de l'IVAM… No, no.
És que s'havien produït irregularitats en totes aquelles parts que podien fer-ho.
O siga, estava calculat al mil·límetre des de sobrecostos, des de…, s'havien comprat obres per damunt del seu preu, s'havien fet nomenaments atenent a currículums falsos, s'havien tingut relacions amb la màfia xinesa, etcètera, etcètera.

Però és que a més de tots estos comportaments corruptes, que ja veiem tots els dies pels mitjans de comunicació, és que el Partit Popular es va encarregar d'alguna manera de fer tabula rasa del poc que n'hi havia en este País Valencià a nivell cultural quan ells van entrar.
Tenim el model de l'IVAM que va canviar totalment de ser un dels models a nivell d'estat i a nivell d'Europa a ser un model antagonista, tot el contrari.
Però és que es va carregar la mostra de cinema, es va carregar el circuit de rock de l'Ivaj.
El que va passar en la Ciutat de la Llum també és per a posar-se a tremolar.
Es van carregar els Teatres de la Generalitat; d'alguna manera ara s'ha anunciat la creació del teatre del poble valencià, que evidentment serà de gran ajuda per al sector.

Hi havien algunes coses que va posar el PP a nivell cultural en marxa, com per exemple La Llum de les Imatges, la Biennal de les Arts, que semblava que podien ser d'alguna manera models interessants, però, evidentment, per una actuació catastròfica del mateix Partit Popular i sense visió estratègica ni global al final també se'l van carregar.

I, evidentment, el paradigma de l'atac a la cultura que estos vint anys del Partit Popular va ser també carregar-se Radiotelevisió Valenciana i en eixes estem també intentant alçar el model.

Jo, per acabar, sí que volia preguntar-li, i això lliga una mica amb el que he dit al company de Ciudadanos, sobre el tema del finançament, sobre el tema també d'este mastodonte que es diu ministeri de cultura.
I volia preguntar-li també com pensa des de València que hem de demanar a Madrid que tots estos anys d'alguna manera d'infrafinançament i també de poques inversions a nivell cultural, inversions territorialitzades al nostre poble, com pensa demanar que augmenten les inversions territorialitzades del ministeri i descentralitzar també.
I d'alguna manera, també, tenint en compte que som un poc amb una llengua pròpia i açò s'ha de pagar.
I, evidentment, des de Madrid haurien de posar de la seua part per a també, d'alguna manera, capgirar el greuge històric que tenen amb el poble valencià.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té la paraula el senyor Fernando González Delgado per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor González Delgado:

Gracias, presidenta.

Gracias, conseller.

Lamento que venga a presentar un plan estratégico en tiempo electoral, porque en tiempo electoral deberíamos cerrar las Cortes.
En fin, de todos modos, veo que se valora mucho aquí, y con razón, lo que se llama industria cultural, que para los viejos es una cosa nueva.
Nosotros vivíamos en el siglo XX, en el pasado siglo, la cultura sin ningún criterio industrial y así estábamos de desasistidos.
Ahora yo celebro que exista una industria cultural y que tenga actores culturales, lo celebro y les felicito, además, por la orientación del plan estratégico en esa línea.
Una línea que responde muchas veces, cuando los actores culturales vienen a pedirnos algo, muchas veces con frecuencia pregunta qué hay de lo mío y en cultura no preguntan qué hay de lo nuestro.
Qué hay de lo nuestro es lo que afecta realmente a los consumidores culturales.
Y los consumidores culturales son todos esos valencianos y valencianas que, teniendo un sentido de su tierra y de su identidad muy claro, pues estiman poco, a mi manera de ver, su patrimonio.

Y yo creo que esta es una ciudad rica en baúles patrimoniales.
Ponemos el caso del San Pío V, que es la segunda pinacoteca nacional y no solo lo sabe poca gente sino que va poca gente y que tiene poca actividad, si se compara, por ejemplo con la actividad enorme y que desarrolla el Museo del Prado, no hay exposiciones monográficas, no se incentiva la presencia de la gente en el museo de San Pío V y en todo lo que afecta realmente a nuestro patrimonio.

Yo decía ayer en la comisión de turismo que hace 30 años se celebró aquí un congreso de escritores del Mediterráneo al que vinieron eminentes escritores de distintos países y, por supuesto, españoles y nos dieron un paseo por la Albufera, un paseo extraordinario, a mí me pareció impresionante, a ellos también.
Pero yo después, viviendo 20 años aquí, no había vuelto a la Albufera.
Pero es que mis amigos, algunos nacionalistas de pro, no habían paseado por la Albufera.
Hicimos un paseo hace unas semanas, terminamos comiendo en Catarroja a la orilla de tal y quedaron fascinados los propios por el paisaje natural y extraordinario de la Albufera.

Ni siquiera los que estamos aquí, cuando vienen mis amigos de Madrid, los llevo realmente a la Albufera.
Ahora me doy cuenta de que lo tengo que hacer.
Pero veo la escasa estima que hay.
Tengo muchos amigos fervorosos valencianistas que no han pisado la sierra de Espadán, ni conocen el Desierto de las Palmas, por poner un ejemplo.
Pues esto pasa en la cultura y con el patrimonio cultural.
Por eso es muy importante que estos baúles y que este patrimonio, odio de la expresión de se ponga en valor, se valore debidamente.

Pero, además, hay otro aspecto -ya tengo pongo tiempo- yo le temo mucho a la palabra eventos por lo desprestigiada que ha llegado estar en esta comunidad.
Eventos viene de eventualidad, de manera que son numeritos circenses a veces.
Yo no quisiera que la ruta de la seda o la ruta del santo Grial, o la ruta de los Borja, por ejemplo, se convierta en una eventualidad, en un evento, sino que de manera permanente esas rutas tengan un significado, una permanencia…

En fin, ya se me pasa el tiempo.
Lo que quiero decir es que entra perfectamente dentro de ese plan, no se contradice en absoluto.
Yo creo que ese plan responde a esto que digo, que es solo una parte.
Tenemos que desarrollar y potenciar un turismo exterior, desde luego, y proyectar la imagen de la comunidad fuera, desde luego, pero también un turismo interior y un modo de compartir nuestro patrimonio.

Yo creo que esa territorialización de la que usted hablaba es importantísimo, es un modo de integrarnos y para eso la cultura y nuestro patrimonio cultural es importantísimo.
Hay que mover los baúles, hay que traer a Sempere de Alicante a Valencia y hay que llevar de Valencia los fondos del museo San Pío V a Alicante o a Castellón.
Es una manera de poner un ejemplo.
O hay que mover el museo de Villafamés, si procede, que es un magnífico museo de arte moderno, y llevar a la gente a Villafamés, que veo que está entre los pueblos más hermosos del mundo y sin embargo aquí no lo estimamos suficientemente.

Y en cuanto a la música, no le digo nada.
Hay que llevar la música a la playa en el turismo, pero hay que subir la playa a la música, que eso lo hacen muy bien los italianos.
(Rialles)

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Fernando Delgado.

Ara tindrà la paraula el senyor conseller novament per temps il·limitat i després passarem al torn de rèplica.
Quan vullga, senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies.

Moltes gràcies a totes i tots i gràcies també per les seues preguntes, intentaré anar concretant el màxim possible.
Sí que he dir que si alguna d'elles no les concrete el suficient avui ací en la contestació, els convide que consulten el document sencer elaborat pel Econcult i que està disponible a la web, perquè ahí està moltes d'eixes concrecions que em demanen estan ací en el mateix document que ha elaborat la universitat, no només el del pla estratègic sinó el document conjunt, és a dir la proposta de la universitat, que és este document, el podem trobar a la pàgina web d'econcult.
eu i poseu ahí Â«consultarÂ» o si tenen algun dubte els tornarem a donar l'adreça i poden vore les concrecions.

Però més enllà d'eixes, que algunes d'elles les trobaran ací i probablement no estaran respostes ara mateix, sí que vull contestar, vull contestar a moltes d'elles, almenys a aquelles de les quals ara tinc la informació disponible i puc contestar ara mateix.

La primera de totes és la que ha sobrevolat al conjunt de les intervencions i és la dificultat pressupostària.
És evident, és evident que tenim una dificultat pressupostària i és evident que hi ha una mancança de finançament de les estructures culturals, del món cultural i del sector cultural.
I, per tant, és evident que volíem fer una aposta potent per a recuperar eixa inversió en cultura.

Per a fer això hi ha prioritats.
Enguany, de fet, el percentatge de creixement del pressupost en matèria cultural dins de la conselleria és superior, molt superior a l'educatiu i és una mostra no de que siga més important sinó de que veníem de encara estar pitjor.
I, per tant, ja enguany hem demostrat que volíem prioritzar dins dels recursos, poc recursos que tenim, hem prioritzat que hi haja un creixement percentual major en el món cultural.
Per això podem presentar eixos pressupostos concrets i en alguns casos de duplicar o triplicar, en alguns casos concret i per això ja hem fet eixa primera inversió, però sabem que no és suficient.
Per tant, hem de seguir treballant en eixa línia.

En el mateix document que els he presentat abans, que els deia abans, on poden trobar algunes de les concrecions, la mateixa Universitat de València, en economia aplicada d'Econcult, ens diuen, ens proposen quin és que per a d'elles hauria ser l'aportació en els propers anys i per tant la concreció que ells proposen, la concreció que proposa la gent de la Universitat de València que és la següent: parlem de 99,9 milions de 2016, 120 en 2017, 150 en 2018 i 171 en 2019.
És una proposta que fa la universitat i que, evidentment, en funció dels condicionants de l'efectivitat del sistema de finançament l'haurem d'anar adaptant.
Però que és la proposta que es fa i, per tant, eixa és la concreció de proposta que ens arriba i que treballarem per fer-la possible, també, tenint en compte, com tots sabeu els condicionants que hi ha en el món del finançament.
I que, evidentment, si aconseguim entre totes i tots no només això, un finançament just, no només això, com he dit abans, si no que el que voldrem és que siga més.
Per tant, eixa concreció respecte a si és plausible o no l'apartat de finançament.

Altres de les concrecions que se'm demanen, evidentment, podem concretar molt, per exemple, el que fa a un dels plans que ja estan presentats i que ja s'estan tirant endavant.
Per exemple, abans hem parlat sobre el Pla del foment del llibre i la lectura, algunes de les concrecions concretes que hem fet és augmentar, per exemple, la presència de la fira del llibre de la Generalitat valenciana, la fira del llibre de València, en la que ha augmentat moltíssim els seus visitants i és una de les concrecions concretes que van al voltant del Pla de foment del llibre i la lectura, que hi havia una aportació molt més important del que hi havia fins ara per part de La Generalitat i que s'ha notat, també, en la presència de visitants.

En les accions immerses, que he dit abans, sobre internacionalització hi han hagut acciones immerses ja en editorials valencianes per a fomentar la indústria editorial, perquè siguen conegudes i puguen eixir cap a l'exterior.
També m'ha ajudat la presència en fires per part d'alguna d'estes indústries editorials, presència en fires internacionals per tal que puguen millorar el seu impacte.

Vam celebrar un simposi sobre el llibre i la lectura a la Universitat de València en el qual es va treballar molt la temàtica de les biblioteques i les biblioteques a l'escola.
Les seues conclusions són públiques i s'està treballant en eixa línia.
S'han recollit també diferents experiències educatives que hi ha en els diferents centres del nostre territori de millora de l'ús i de la pràctica de les biblioteques d'aula i les biblioteques escolars també estan recollides i estan arribant als diferents centres per a què les puguen posar en valor, és a dir que es coneguen aquelles que funcionen i que estan funcionant bé i que es puguen reproduir i s'estan incentivant des de la nostra conselleria.
Van participar en eixe simpòsium també editors, documentalistes, arxivers, llibreters, que van fer les seues aportacions concretes i que està treballant la Fundació per al foment de llibre i de la lectura i que estan ja posant en pràctica en el seu dia a dia.
Com déiem, eixes experiències concretes que ja s'estan posant en marxa i que estan servint per a millorar la presència.

També tenim accions per a fomentar la lectura en espais no convencionals, que també estem posant en marxa per tal que la gent puga gaudir de la lectura i puga tindre accés a la lectura en espais fóra d'allò fins ara convencional, com poden ser espais de transport públic o en la pròpia via urbana.
També estem fent accions en eixe sentit.

A més a més se'm preguntava per l'increment en la pràctica amateur, per exemple, una de les concrecions és donar suport a les escoles municipals de teatre augmentant, per exemple, fins a 7.
000 euros el destinat a entitats sense ànim de lucre dedicades a les arts escèniques, que enguany estaran, donant suport als premis de teatre amateur per a incentivar i reconéixer a la gent que està fent teatre amateur.
I hem duplicat fins a 3 milions d'euros el pas a la professionalització d'aquells que estan en amateurisme però que van a professionalitzar-se o que puguen professionalitzar-se.
De fet, unes d'eixes concrecions també, pel que fa a les arts escèniques, són les que hem presentat.
Puc llegir moltes de les que n'hi han.
Per exemple, a banda de la que he citat ja, abans, de les coproduccions, es triplica i arriba a un milió d'euros.
Per tant, coses concretes que ja s'estan fent.

De fet, la creació de la literatura escènica, l'increment és de 166%.
Les ajudes a la producció augmenten en un 93%.
Les ajudes a les gires augmenten un 34%.
Les ajudes als projectes emergents de producció augmenten un 163%.
Les ajudes a la programació en sales d'exhibició augmenten un 68%.
La formació, investigació i edició augmenta el cent per cent.
Pel que fa a l'organització d'activitats d'entitats, com deia abans, sense ànim de lucre, augmenta el 132%.
I per a fires i mostres un 69,4%.

Pel que fa a la dansa.
.
.
Això és teatre i circ, eh?
, el que estava dient.

Pel que fa a la dansa, incrementem en un 66,6%, i passem de 201.
000 euros en 2015 a 350.
000 en 2016.
Les ajudes de producció, en concret, augmenten un 70%.
Les ajudes destinades a gires, un 40%.
Les destinades a festivals i mostres augmenten el 92%.
Les de formació i investigació en dansa, un cent per cent.
Les destinades a entitats sense ànims de lucre, un 76.
I les ajudes a projectes emergents, un 66%.

Per tant, concrecions de com estem treballant en cadascun d'eixos àmbits.

Més concrecions pel que fa a la territorialització i a poder moure'ns pel conjunt del territori i a la presència de més activitats culturals i teatrals, i, damunt, del teatre, com déiem abans, que és un dels mons, dins del sector cultural, que és més inestable i que està més en precari.

Per exemple, l'estrena, producció i estrena en la ciutat d'Alacant d'una de les obres fetes per l'Institut Valencià de la Cultura, que s'estrena a Alacant, feta i dirigida per persones d'Alacant, i que volem que no es quede allà, sinó que passe pel conjunt de centres artístics del País Valencià.
És una de les produccions.
.
.
La presència també en la fira que hi ha a Alacant en major presència de La Generalitat.

I, evidentment, no només eixa territorialització que ja s'està produint en les produccions pròpies, sinó també en les coproduccions en aquelles companyies, que em preguntava també el diputat Mulet, que ja estan consolidades.
Estem consolidant eixes.
.
.
, estem ajudant a eixes companyies també consolidades, fent coproduccions amb elles i ajudant-les també a eixir a l'exterior.

És a dir, no ens dirigim només a aquelles companyies emergents o a aquelles companyies que van a crear-se, sinó també acompanyant aquelles que ja estan consolidades.
Per tant, ens dirigim al conjunt del sector, no només a una creació nova, sinó també a aquelles que ja estan, evidentment, són referents i han de seguir sent-ho i, sobretot, han d'acompanyar i han de servir de tractor, com déiem abans, del conjunt del sector cultural.

També em preguntava per la mesa de la cultura, la composició.
Encara no s'ha presentat eixa mesa, però és un dels plans que presentarem en el futur.
Evidentment, la farem representant de tots els sectors culturals, de les mateixes entitats culturals; seran les que decidiran les persones que formen part d'eixa mesa, no serem nosaltres els qui determinem qui ha de ser qui en forme part.
I, evidentment, ho presentarem abans de 2016.

Ja, com podem imaginar, sorprén també que pregunten qui formarà part d'eixe tipus de meses culturals, sabent com s'han triat les persones que formaven part de les polítiques culturals anteriors.
Però, bé, entenem la seua preocupació futura i la compartim.
Per això diem que seran els mateixos sectors els qui trien les persones que puguen formar part d'eixa mesa cultural, garantint la màxima pluralitat, cosa que no s'ha fet durant molts anys, evidentment.

A més a més, per més concrecions -perquè com demanem concrecions, jo vaig donant-ne més-, pel pla d'internacionalització, per exemple, com déiem abans.
S'aporten quatre-cents quaranta-cinc mil euros, al voltant de quatre-cents quaranta-cinc mil euros, dels quals nosaltres n'aportem -la nostra conselleria- 345.
000 i al voltant de cent mil aporta la conselleria d'economia, via l'Institut Valencià de Competitivitat Empresarial.

Com deia, a les accions concretes es destinen 170.
000 euros, des de la direcció general de cultura i patrimoni, distribuïdes en diferents accions com, per exemple, la potenciació, com déiem abans, de la presència en les fires de llibre internacionals.
S'ha confirmat, de fet, un estant ja en la fira Liber de Madrid i un altre per a la de Bolonya, que hem posat; i estem treballant també per a promoure la nostra presència, bé en la fira de Frankfurt, bé en la fira de Guadalajara, de Mèxic, que és un dels principals aparadors del món del llibre.

També es convoquen ajudes per a les galeries d'art, per a la internacionalització, per al foment i la difusió dels béns immaterials i dels béns materials valencians.
Com déiem abans, és cert, tenim un patrimoni molt ric i l'hem de promocionar i s'ha de posar en valor.

Ací pose i enllace en la pregunta que també.
.
.
, o el prec o la proposta que feia també el diputat Fernando Delgado, i és que, evidentment, ja estem treballant en una mesa conjunta, de treball conjunt, entre la direcció general de patrimoni i l'institut valencià del turisme, l'Agència Valenciana de Turisme, en què estem coordinant-nos les polítiques per a posar en valor el patrimoni cultural valencià perquè els valencians i valencianes valorem, com deia vosté, el nostre patrimoni; que de fora es conega, però que també que el valorem dins.
I que, per tant, siga la gent d'ací també la que puga gaudir i que conega eixe patrimoni.
Ja hem fet diferents reunions.
S'està treballant de forma conjunta, de com fer les estratègies turístiques lligades al patrimoni i, per tant, que servisquen també per a arribar al conjunt de la població.

També volia explicar.
.
.
A vore si.
.
.
, m'he anat apuntant en diferents lloc.
.
.
A vore si puc anar concretant més.
Com déiem, els calendaris de l'increment és el que hem dit abans en la planificació, que és la que proposa la Universitat de València.

I també se'ns preguntava per com anem a lluitar perquè n'hi hagen majors inversions per part del ministeri.
Ho hem fet des del primer dia.
En la primera reunió en el ministre ja li vam traslladar que els valencians i les valencianes estàvem totalment per baix de les inversions per part de l'estat, per part del mateix ministeri, per part de les estructures d'estat, per exemple, com la ràdio i televisió públiques.
La nostra presència d'empreses valencianes en la radiotelevisió pública és pràcticament residual o tendint a zero.
I, per tant, li vam exigir, li vam demanar que es tinguera en compte que les produccions també estigueren territorialitzades, és a dir, que el mateix sector audiovisual valencià puguera participar de les produccions audiovisuals de Radiotelevisió Espanyola.

També vam parlar i li vam demanar, com sóc conscient que s'ha fet també en altres moments, li vam demanar la presència, per exemple, del ministeri en el patronat de les arts, de l'òpera.
No té cap sentit que el nostre palau de l'òpera siga d'aquells que menys inversió té per part de l'estat, per part del ministeri.
Se'ns ha dit sempre no hi havia més inversió perquè no formàvem part del patronat.

En un acord del patronat, li vam demanar al ministre, vam invitar el ministeri a formar part del patronat i que, a partir d'ahí, poguérem col·laborar de forma més constant i que es puguera, evidentment, invertir més.
Per a fer-vos una idea, estem molt per baix, per exemple, de la inversió del teatre de Sevilla i, evidentment, moltíssim per baix del liceu o dels teatres de Madrid.
No té cap sentit, d'acord amb la qualitat de les produccions que tenim.
Per tant, és de justícia també que el ministeri s'implique.
I li ho hem demanat, i hem estat treballant en eixe sentit.

Com veieu, no són declaracions d'intencions, són concrecions també.
No són, evidentment.
.
.
, i no és en cap moment voluntat que això es convertisca en una foto d'explicació respecte a què ens agradaria fer, sinó que és també una foto de què estem fent.

Els plans que hem presentat, els plans que ja estan posant-se en marxa tenen les concrecions que els he anat explicant i que, a més a més, continuaran desenvolupant-se.
Poden vore el conjunt de concrecions en el projecte, que tenen a la seua disposició.
I, per tant, els anime, evidentment, perquè puguem fer les propostes que pensen que puguen ser millorables, que puguem incidir i que puguem afegir a este pla i que, evidentment, les puguem anar fent conjuntament.

Per tant, quede a la seua disposició.
Els agraïsc les seues reflexions i done per contestades la majoria de les preguntes que he pogut fer.

¿Quan el pla de mecenatge?
, em preguntava el diputat Mulet també.
¿Quan seria presentat?
El volíem haver presentat aquesta setmana, i estava tot preparat.
No ho vam tirar endavant perquè teníem clar que podia ser susceptible de ser denunciat a la junta electoral.
I, per tant, no volíem que precisament un pla de mecenatge, en el qual totes i tots hem d'estar d'acord, entre en una batalla política per unes setmanes.

Per tant, pensem que és important que no es veja emmarcat en una dialèctica electoral i que entrem tots a treballar conjuntament.
I, per això, es presentarà.
.
.
, només passar eleccions, farem la presentació i farem eixe treball conjunt en les empreses, que ja han confirmat algunes d'elles que van a estar presents i a les quals els estem preparant tota una sèrie de catàleg d'activitats que fem, de les arts i també del conjunt del món cultural, perquè vegen com s'ha d'invertir i quines millores n'hi han en la inversió en el mecenatge cultural.

Per tant, quede a la seua disposició per a futures preguntes.
I, després, agrair-los, evidentment, tant el to com la seua concreció.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor conseller.

Passaríem ara al torn de rèplica.
El Grup Popular.
.
.
, ¿algun grup més?
Molt bé.

Doncs, té la paraula el diputat Mulet, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Mulet Taló:

Molt bé.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, la veritat és que a mi m'haguera agradat que el to fóra encara un poquet millor, però be, (rialles) ahí estem.
(Veus) Jo m'espere una mica més de Vicent Marzà.
Ha caigut immediatament en l'espai comú de la desqualificació com a arma de justificació.
Vosté pot més.

Però, per si no se n'assabentava, nosaltres ja hem pagat la factura dels nostres presumibles errors i estem a l'oposició.
Vostés són els qui tenen la responsabilitat de govern, és a dir, la de governar, la de gestionar.

Amagar-se darrere de la història passada és una clara manifestació de mediocritat.
I jo a vosté, a vosté particularment, no el considere així.

Espere que siga un senyor conseller.

Ara, com de còmode ha de ser tindre a un Joan Nadal.
Però en fi, eixe ens la.
.
.
Josep Nadal, perdó, Josep.
(Rialles)

Vostés, que ens acusen de clientelisme.
.
.
(Se sent una veu que diu: Â«Josep.
Â») Josep, disculpa; però ho han entés tots, eh?
Vostés que ens acusen de clientelisme, sense planificació en la política cultural, ¿com qualificarien l'adjudicació per procediment negociat, sense publicitat, de 19 concerts, a 16.
000 euros el concert, d'un cantautor valencià?
Que, per cert -i em sembla molt bé, eh?
, per la coherència i per la salut democràtica-, no ha tingut cap rubor a fer campanya política per a i per vostés.

Mos ha parlat, en la seua introducció, i després a mi m'ho ha ampliat en les explicacions, que està en contacte, d'acord, fent les coses que li propose la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana, que ací s'ha parlat en concret de la música.
¿Com és possible que, si n'hi ha eixe diàleg, eixa participació i eixe seguiment de les seues premisses, estiguen disgustats en l'actuació del Consell en aquest moment?
Alguna cosa no mos quadra, eh?

Acusa l'anterior govern -en el mateix pla, eh?
, per escrit, no és.
.
.
-, dient que, com a conseqüència de les retallades, hem baixat de la mitjana cultural pel que fa a l'estat espanyol.
¿Com li diria vosté a la reducció de més d'un 30% del pressupost per a la programació cultural a Castelló?
¿Autoregulació, regulació, regulació imposada, ajustos pressupostaris, ajustaments immisericordiosos o retallades?

Li recorde que la pàgina 15 de Â«Fes culturaÂ» anuncia l'ampliació de les dotacions assignades.
Si això és cert, ¿ens trobem amb una mostra de desvertebració o de greuge comparatiu, amb retallades per a tot allò que no siga València província?

Mos està parlant de la gran proposta de la universitat.
Jo, en contra de què li passa al senyor Delgado, no estic tant modernitzat i el tenia en suport paper.
Aleshores, ahí no tinc el link eixe o el clink que puga trobar allò de la universitat.
(Rialles) Però mos està parlant permanentment de la universitat.
Ara, la universitat és Â«la universitatÂ».
¿Estem parlant de la universitat en general, a la Comunitat Valenciana, o d'un departament d'una universitat?

Després, n'hi ha un altra cosa que per a mi és important, i ara després mos podrà.
.
.
Mos n'ha contestat algunes.
Mos n'ha concretat algunes -jo coincidisc en algun diputat dels qui estan ací-, jo crec que molt lleugerament, màxim quan estem escoltant el seu conseller d'hisenda el que mos està dient en les qüestions pressupostàries.
Però, bé, sí que és cert que ha contestat a algunes qüestions concretes.

Si un pla és -i llegeixo textualment- un procés gradual pel que s'estableix l'esforç necessari per complir amb els objectius d'un projecte, en aquest document, eh?
, en aquest -que és el que m'han donat a mi, no me n'han donat un altre- no es concreta per a res l'esforç, és a dir, els recursos materials, econòmics i humans per desenvolupar-lo, pel que el deixarem en una mera declaració d'intencions, pendent per la seua concreció del nomenament de més de dotze consells assessors i dels seus corresponents informes i/o propostes, així com de l'opinió ciutadana.
.
.

La senyora presidenta:

Senyor Mulet.
.
.

El senyor Mulet Taló:

.
.
.
Sí, veig que se m'acaba.

Bé, jo pense que és una bona intenció, una bona voluntat, una declaració d'intencions.
Me llegiré l'altre document que vosté diu que existeix, però pense que n'hi ha una vaguetat manifesta i també pensem que no es pot tractar de qualsevol manera qualsevol persona.
És a dir, fer-mos creure ací que se tria una persona pel seu currículum està molt bé.
Però quan això desmereix el currículum d'altres.
.
.

És a dir, de veritat que Felipe Garín no té un currículum suficient per a tindre la plaça que tenia?
Diguen que no, perquè no casava en la seua manera de portar les coses o en la seua manera de dir les coses.

La senyora presidenta:

Ha d'anar acabant, senyor Mulet.

El senyor Mulet Taló:

Però no ens venga que açò és el país de la democratització i dels grans valors.
Val.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Té ara la paraula el senyor conseller per finalitzar el punt de l'ordre del dia, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Val.
Gràcies.

Comence per l'última.
No és només que no pensem que no tinga un suficient currículum.
És que és una de les persones que ha format part de la comissió de selecció.
I per tant, l'hem tingut en compte perquè puga donar la seua opinió.
Les etapes passen, la gent s'ha de renovar, i per tant no n'hi ha cap tipus de problema.
Al contrari, en esta persona, amb Felipe Garín hem treballat conjuntament i de fet, el relleu ha estat molt natural, i ell mateixa ha pogut participar.
Per tant, l'hem tingut en compte com el qui més per a la comissió.

No només això, sinó que deia si és el departament d'una universitat o són les universitats.
Són les universitats les que participen.
De fet, el procés no s'ha acabat ací.
Hem fet un projecte de (inintel·ligible) .
.
.
cultural, però que ha de tindre també uns indicadors i una avaluació.
I en eixos indicadors i eixa avaluació participaran altres universitats valencianes del projecte.
I per tant, tindrem eixos indicadors avaluats com pertoca.

El greuge comparatiu de Castelló, tot el contrari.
Nosaltres el que tenim clar és que el conjunt de programació ha d'estar feta per al conjunt del País Valencià, però evidentment en les especificitats de cada territori.
Per això, hi haurà una unitat territorial de Castelló i una unitat territorial d'Alacant que fins ara no existia.
Per tant, diria que no era només Castelló, sinó que també hauria de tindre presència Alacant, i per fi ara tindrà Alacant també una unitat territorial que ajudarà a coordinar el conjunt de projectes.

Ha preguntat vosté també per Raimon.
Queda clar, és una persona que ha tingut l'alta distinció de la Generalitat valenciana, i per tant, en commemoració d'eixa alta distinció i del fet que durant tants anys persones com ell han estat apartades dels escenaris, s'ha fet aquesta gira (veus), més que res per les institucions valencianes, no han tingut cap tipus de suport.
No només ell, sinó molta altra gent que també tindrà presència evidentment.

Com han tingut presència altres tipus de cantants i autors, com per exemple, a Castelló, com vosté mateix em deia, un concert del Dúo Dinámico per 40.
000 euros.
I se'ns deia si són 16.
000 euros massa de Raimon.
Doncs, evidentment pense que queda tot dit (Se sent una veu que diu: Â«L'ha programat vosté, eh?
Â») en això.
Sí, sí, jo estic dient.
.
.
Jo no estic comparant, estic dient simplement dos fets mostrables perquè quede sobre la taula la situació.
Per tant, eixes mesures, i seguir.

Se'ns diu en els sectors que.
.
.
Evidentment els sectors culturals mai estaran cent per cent satisfets, perquè mai es possible que tinguem els recursos suficients si no tenim un finançament just.
Nosaltres treballarem de la mà, i intentarem acontentar el màxim de gent possible, sobretot la ciutadania, per allò que deia el senyor Fernando Delgado, perquè el que hem de mirar és Â«qué hay de lo nuestroÂ», Â«que hayÂ» del conjunt.
I per tant, això és el que estem treballant conjuntament.
I no Â«qué hay de lo míoÂ» d'alguna gent.

Per tant, dir-los que evidentment nosaltres, les nostres intencions i les nostres accions són les que estan proposades en este projecte de pla estratègic.
És la nostra voluntat revertir la política cultural del passat, aprofundir en aquella que ha funcionat bé evidentment, però revertir i posar en valor els nostres actors, els nostres editors, les nostres productores, el conjunt del sector cultural.

Que tinguen màxima participació, que arriben a internacionalitzar-se, que creixca el seu sector productiu, que siga un veritable sector industrial, i que sobretot ens servixca per a recuperar també llocs de treball de qualitat, com estava dient, i com insistixc, nosaltres no anem a dir que els anem a crear nosaltres ni que els hagem creat nosaltres.
Els crearem en el conjunt de la ciutadania, el conjunt del sector cultural.

I, per tant, el que nosaltres volem és realment participar d'esta transformació, fer-ho liderant des de la conselleria, però amb el rigor acadèmic, sabent on anem, amb pas ferm, sense ocurrències, i sobretot treballant perquè la indústria cultural valenciana tinga el nivell que ha de tindre i que ja tenen els seus mateixos creadors i els seus propis artistes.
I el que hem de fer és acompanyar-la perquè realment estiga reconeguda, tant al nostre territori com al conjunt de l'estat i internacionalment.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Bé, doncs, li agraïm la seua assistència hui a la comissió d'educació, cultura i esports i bé, ja sap que és sa casa i que estarem encantats de rebre'l.
(Pausa llarga)

Val, doncs d'acord amb els grups parlamentaris, anem a fer una votació dels punts 3,4, 5 i 6, tots junts.
Aleshores, què fem, llegir el tres i el.
.
.
?
(Pausa) D'acord.
Mos diuen que ho fem per separat.

Pronunciament de la comissió sobre la sol·licitud de compareixença del director del Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana, senyor José Luis Pérez Pont, per a informar de les línies de treball que es duran a terme en el Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana, sol·licitada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 22.
254), al qual s'acumula el sol·licitat pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 22.
912)

La senyora presidenta:

Aleshores, votem el punt 3 i 4.
Vots a favor?
Molt bé.
Queda aprovat per unanimitat.

Pronunciament de la comissió sobre la sol·licitud de compareixença del director general de Culturarts, senyor Abel Guarinos Vinyoles, per a informar de les principals línies de treball que es duran a terme a Culturarts, sol·licitada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 22.
256), al qual s'acumula el sol·licitat pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 22.
914)

La senyora presidenta:

I ara votem el punt 5 i 6.
Vots a favor?
Molt bé.
Aprovat per unanimitat.
Ui, que rapidet açò!

Proposició no de llei sobre les inspeccions tècniques en campanes i rellotges, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 15.
777, BOC número 67)

La senyora presidenta:

Molt bé.
Ara passem al punt 7, presa en consideració de la Proposició no de llei sobre les inspeccions tècniques en campanes i rellotges, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula el diputat Fernando Delgado, per un temps màxim de huit minuts.

El senyor González Delgado:

Bueno, yo soy un amante de las campanas desde chico y me he criado con la música de las campanas, y sigo teniendo la música de las campanas, y defiendo la música de las campanas.
Pero no vengo aquí a hacer el elogio del patrimonio campanil valenciano, ni por supuesto me he ido a consultar a don Google el número de campanarios que tenemos, ni a hacer la exaltación de las campanas, que reconozco son valiosísimas algunas de ellas, el valor musical incluso que tienen.

No.
Este problema, lo que planteo aquí es algo que el gremio de campaneros con el que me he reunido nos propuso.
Y es un sistema de seguridad de las campanas.
Mucho antes había visto en los periódicos cómo caía la campana de un pueblo, del campanario a la calle, con gran peligro.
Y hace unas semanas, en Benissa, ha caído un badajo a la calle, afortunadamente sin peligro.

Esto quiere decir que se requiere una especie de ITV de las campanas, y esto es lo que venía a pedir el gremio de campaneros.
Es decir, yo no sé si las campanas son un bien de interés cultural, que seguramente lo serán, porque aquí hacemos bienes culturales además a cualquier romería.
Veo que hay hasta una propuesta.
.
.
Cada cual en su pueblo quiere declarar bien cultural una procesión para ir allí y ser reconocido y aplaudido por eso.

Que conste que no me refiero, por ejemplo, a una cosa tan importante como la romería de la Magdalena.
Me refiero a cosas más locales.
No, no, eso me parece.
.
.
Cosas más locales que he visto ya que aparecen.
Entonces, muy bien, pues yo por mí voto como bien cultural, pero que desacreditamos la condición de bien cultural es verdad, si no tenemos un rigor a la hora de hacer peticiones en este sentido.

De manera que no vengo aquí a pedir y no pido en esta PNL lo que ya las campanas de la comunidad, que son un patrimonio importantísimo, tienen de por sí.
Y por eso, la enmienda del Grupo Popular me parece que no procede, porque ni siquiera creo que sea -esto que le pedimos al Consell-, ni siquiera creo que sea responsabilidad de la Conselleria de Educación y Cultura.
A lo mejor la es.
.
.
Yo no sé, no hay conselleria de gobernación, pero sí hay una conselleria de justicia y muchísimas otras cosas más en las que seguramente debe estar también la seguridad de la comunidad.

Bueno, pues a lo mejor es competencia de ese ámbito establecer este sistema de seguridad de las campanas.
Por eso realmente lo de la enmienda que presenta el Grupo Popular no es que tenga ningún problema, es que no viene a cuento instar a los municipios de la Comunidad Valenciana a la comunicación a la conselleria de los edificios… La conselleria tiene la obligación de estar informada del patrimonio, no hacer falta que le requiera un inventario ahora a los municipios, ¿no?
Y sobre todo para tomar esta determinación.

Y luego, el segundo, apertura de una línea de subvención.
Ya estamos con el presupuesto.
Para establecer esta exigencia no hay que subvencionar a nadie.
La gente se da por subvencionada.
Quiero decir, al contrario, hay que exigirles garantías de seguridad a quienes sean.
Sean los campaniles civiles, municipales, religiosos.
La gente tiene que asegurar, tener, ofrecer garantías de seguridad.
No hace falta que tengamos que obligar al presupuestos a proteger, no.
Si algún bien cultural tiene que ser protegido de acuerdo con tal, pues que lo sea, pero esta línea de seguridad que se pide para las campanas no requiere tanto de presupuesto como de rigor, de observancia.

Insisto en que lo que piden los propios campaneros, que no es que yo…, yo aquí me hago portavoz de ellos, no se me ha ocurrido a mí, ni voy por ahí promocionando campanas, ¿no?
Ni vengo aquí a hacer el elogio de ese patrimonio -insisto- ni tampoco soy un experto en seguridad de campanas.
Realmente he escuchado a los expertos que requieren ellos mismos la seguridad…, ¡hombre!
La conservación del bien, desde luego, pero con la seguridad de los ciudadanos.
De manera que es una ley de seguridad lo que pedimos.
No pedimos…

A lo mejor eso es cuestión de otra PNL y otra enmienda.
Si se quiere declarar a las campanas superbién cultural de los bienes culturales enormes que tenemos y que queremos.
Pero no es eso.
No he tenido tiempo de ir a san google para informarme del patrimonio campanil.
Lo que pido es muy sencillo.
Conocido y reconocido por todos el valor patrimonial de las campanas de la comunidad tal, que son más de siete mil digo en la PNL, en edificios históricos o no, de carácter civil o religioso, pero en cualquier caso públicos, es necesario valorar adecuadamente esta riqueza tradicional y cultural sí, pero poner cuidado en su mantenimiento y conservación por lo que a la seguridad respecta.

Es eso lo que (inintel·ligible) .
.
.
Yo creo que afortunadamente no he llegado a los ocho minutos ni me han hecho falta.
(Veus)

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Tenim una esmena presentada pel Grup Parlamentari Popular.
Així que el Grup Parlamentari Popular té un temps de huit minuts per a presentar-nos la seua esmena.

La senyora Parra Almiñana:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lugar decir que nos parece bien la moción, la PNL, perdón.
Estamos de acuerdo en que tenemos que defender y proteger lo que es el valor patrimonial histórico que tenemos en la Comunidad Valenciana.
Pero simplemente la enmienda el único interés que tiene es una enmienda de complementar, mejorar, implementar lo que es las medidas que se solicitan en esta comisión, de esta proposición no de ley, porque entendemos que carece de muchos vacíos que pueden ser mejorados.

Incluso dando vueltas al tema que plantean, pues incluso cuando más lo recapacitas más se puede mejorar con aportaciones que estoy convencida que lo que van a hacer es llegar a esa defensa con mayor concreción que la que ahora se plantea.
Y me explico.
Nosotros no tenemos constancia de que haya un inventario de todas las campanas y relojes de la Comunidad Valenciana de edificios privados, públicos, religiosos o civiles.
No nos consta que haya en absoluto un inventario.
Por lo tanto, si queremos acometer una campaña para conservar, proteger y mantener esos edificios públicos, tendríamos que tener ese inventario.

Respecto a que tengan la obligación de una inspección técnica.
De acuerdo, nos parece bien.
Pero, ¿dónde vemos ese vacío?
¿Esa dolencia que tiene técnica esta proposición no de ley?
Los técnicos, cuando pasan una inspección, tienen que sujetarse a una normativa.
Hemos estado indagando.
No hay una normativa en cuanto a requisitos exigibles para cumplir con unos determinados baremos.
Es decir, hemos indagado, no existe normativa.
Para pasar una inspección, cualquier inspección, se homologa a los requisitos normativos exigidos.
Aquí adolece, como hemos dicho, en un vacío que ahora in voce, porque no lo he dicho en la PNL, en la enmienda, pues podemos instar a solucionar.

Cuando decimos que se aperture una línea de subvención de ayudas directas a municipios pequeños es porque -mire- pues hay municipios con un presupuesto importante, cualitativa y cuantitativamente, pero hay municipios de la Comunidad Valenciana con muy pocos ciudadanos, con unos presupuestos muy exiguos y, ¿por qué no se le va a ayudar por parte de la comunidad, de La Generalitat, a que puedan mantener esos edificios con relojes y campanas de un mantenimiento y una conservación aportando esa ayuda y esa subvención?

Es que, claro, nosotros estamos acostumbrados aquí a que se utiliza mucho -como dice mi compañera Beatriz- el Â«yo invito y tú pagoÂ».
Pues bueno, pues habrá municipios que podrán pagar pero hay municipios en la Comunidad Valenciana que son muy pequeñitos.
Y vuelvo a decir, su presupuesto muy exiguo.
Es que hay municipios de poblaciones que no superan cien, doscientos, trescientos habitantes.
Y no creo que esté diciendo ninguna tontería.
(So d'un telèfon mòbil) No digo que para grandes ciudades haya ese tipo de subvenciones, pero para los pequeños sí.

Y le digo más, recapacitando más profundamente, si es verdad que estamos preocupados por la conservación, el mantenimiento de nuestros edificios históricos sean de carácter civil o no, públicos o privados, también les digo otra aportación y lo digo ahora in voce porque, repito, no está plasmada en la enmienda que hemos registrado respecto a esta PNL: que la inspección técnica no se limite única y exclusivamente a inspeccionar la seguridad de campanas y relojes, porque edificios históricos de interés cultural y patrimonial pueden adolecer de otros vicios que pueden poner en riesgo a la ciudadanía.

No sólo sus relojes y sus campanas.
Piensen ustedes en su elemento estructural y arquitectónico.
Vamos, quien hemos estado en un ayuntamiento no es difícil ver los problemas que pueden causar cornisas, desprendimientos de fachada, de cubiertas.
Pues a la hora de inspeccionar esos edificios no nos limitemos a ver la seguridad de la campana y el reloj.
Vamos a ver la seguridad y que se inspeccione todos los elementos estructurales arquitectónicos, campanas, relojes y todo lo que pueda entrañar un riesgo para la propia sostenibilidad de ese edificio como edificio histórico a proteger, pero también con una protección a las personas y a los ciudadanos.

Creo que esta enmienda es, como he dicho, con una intención humilde de mejorarla, de complementarla, de implementarla, sin ningún ánimo de crítica, sino que cuando algo salga de esta comisión pues sea lo más ampliamente posible útil y práctica y eficiente.
Y es lo que propongo.
No existe normativa, difícilmente se puede pasar una inspección en base a qué criterios técnicos exigidos y, además, pues hago esa aportación y sugerencia.
Pensemos que las inspecciones no sean únicas y exclusivamente esos edificios de esos elementos.
Ampliémoslo y que la seguridad y protección se puedan ampliar ahora, aquí, con nuestros votos, tanto como he dicho.

Y también delimitar quienes son los que están cualificados para hacer esa inspección, ¿privados, públicos?
¿Qué vamos a pedir?
¿Valdrá una inspección de una empresa privada?
¿En qué términos?
Todo eso se tiene que definir.
Porque, que aprobemos aquí PNL que se queden en meras intenciones, pues yo y al Grupo Popular y mis compañeros creemos que debemos de dar un pasito más adelante, ser un poquito más exigentes y lo que salga de aquí pues que realmente vea la luz con esa eficiencia y practicidad que es lo que solicito, ni más ni menos.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula el diputat Fernando González Delgado per dir-nos si accepta o no l'esmena.

El senyor González Delgado:

A mí me asombra realmente las reorientaciones de su discurso.
Llega a usar el término humildad y francamente la humildad, yo sé que es un bien escaso, pero se usa poco.
Hay un intento prepotente en el discurso y un tono de sabiduría y al mismo tiempo de…, naturalmente nos atribuye ignorancia a los demás pero reconoce la propia.
De manera que no creo que tengamos demasiados argumentos.
Tampoco son de nuestra competencia, porque lo que nosotros proponemos es una ley, pero no vamos a hacer la ley.

Quiero decir, claro que yo no sé cómo se tiene que hacer esta normativa.
Generalmente, cuando hacemos una proposición no de ley en las Cortes no le decimos al gobierno punto por punto lo que tiene que hacer.
Se entiende que tiene que desarrollarlo.
Yo soy, iba a decir tan escaso de conocimientos a estos efectos como usted, pero no puedo decirlo porque no sé a veces si usted tiene conocimientos -como dice en un momento- o no los tiene -como dice en otros de su discurso.
De manera que lo siento, a veces parece que tiene las ideas muy claras y que nos va a instruir, y otras que no sabe nada de eso como verdaderamente reconoce.

De manera que estoy instalado…, bueno, realmente es una conclusión que no me preocupa, porque la propuesta esta no de ley es…, no, no me preocupa, Beatriz, sencillamente (veus) porque…, sencillamente no me preocupa porque creo que debe ser preocupación del gobierno, de que yo insto a que hagan la ley y que la hagan y que la hagan y que sepan y además se documenten.
Yo del patrimonio campanil valenciano no tengo un inventario pero supongo que el gobierno, la conselleria de cultura, estaría obligada a tenerlo.
A lo mejor, además, la propia asociación de campaneros que me trajo documentos, habla esto de siete mil campanas, más de siete mil campanas que se registra aquí.
Ellos tienen documentación.
Ellos tienen documentación, o sea que se les puede consultar a ellos.

Yo, ayer por la tarde, estaba buscando la documentación de ellos por si venía a cuento.
Pero como no pensé que tuviera que hablar aquí del patrimonio de las campanas de Valencia, que esto era una cosita más modesta, muy sencillita, pedir lo que me pedían ellos, sencillamente.
En fin, que se cuidara de las campanas, que se hiciera una ITV.
Yo, modestamente he venido aquí sin ser un experto en campanas a pedir esto con toda humildad.

Si ahora tenemos que hacer una teoría de las campanas, un inventario, unos registros y unas historias para hacer una ley, se nos caerán los badajos a la cabeza durante dos años y dentro de dos años tendremos este registro campanil para el que tenemos que invocar no sé qué cosa.
Es realmente, realmente todo esto es mucho más sencillo.
Si quieren lo votan en contra y si no en paz.
(Se sent el soroll d'un colp) Pero hacer de la cuestión del badajo un problema de esta naturaleza y una enmienda larguísima, la verdad es que me da tristeza.
Tristeza no, al fin y al cabo hasta me divierte, ¿no?
, porque me parece tan absurdo.

La senyora presidenta:

Hauria de dir-nos, senyor Fernando Delgado, si accepta o no l'esmena.

El senyor González Delgado:

No, no.
No, no.

La senyora presidenta:

D'acord.
¿Rèpliques?
¿Tenim rèplica?
D'acord.

Doncs, té la paraula la senyora Maite Parra per un temps màxim de quatre minuts.

La senyor Parra Almiñana:

Mire, voy a intentar ser respetuosa, respeto que creo que usted no ha tenido con esta parlamentaria, pero lo voy a intentar.

Mire, yo he hablado de humildad; usted ha hablado de modestia, ¿eh?
, de ser modesto, y me parece que ha sido de todo menos modesto.

Si usted mismo habla de ignorancia y viene aquí y expone -y se lo digo muy tranquila-, si usted viene aquí y expone que no sé cuántas campanas hay, se supone que hay un inventario, pues no sé quién es el ignorante, se supone, no sé si hay un inventario, no lo sé, se supone que deben de tenerlo.
¿Eso es tener conocimiento?
¿Eh?
(Veus) ¿Eso es tener conocimiento?
¿Tan mal le parece que se haga ese inventario que no existe y que usted supone que sí que existe pero que no sabe?
¡Hombre!
, ¿quién es el ignorante?

Habla de que la documentación no la tiene el gobierno, usted ha hecho la referencia a que la documentación la tienen los campaneros, pues ¡muy bien!
, ¡ahí está bien!
Yo lo que estoy diciendo es que sobre esa documentación, que usted reconoce que recae en manos privadas, se haga un inventario y se tenga en fondos públicos.
¿Tan descabellado es lo que le estoy pidiendo?
¿Tan descabellado?

Que usted no sabía que tenía que venir aquí a hablar de campanas, ¡tanto tiempo!
¡Oiga!
, la proposición es suya (rient), ¡es que la ha traído usted!
Se va a debatir en esta comisión.
¿De qué quiere hablar?
¿De automóviles?
Â«No sabía que tenía que hablar tanto tiempo de campanas.
Â» ¡Por favor!
, un poquito de rigor.

Y el problema, desde luego, no lo tenemos nadie.
Yo he hecho unas aportaciones en nombre del Grupo Popular que es que nos acordemos de los municipios pequeños que tienen presupuestos municipales exiguos, creo que eso no es para ofender a nadie sino que es un dato objetivo que cualquier grupo político fácilmente entendible por él, pues no creo que es tan descabellado ni es tan descabellado que le pidamos ese inventario.

Creo que su respuesta está fuera de lugar totalmente, creo que puede decir Â«pues, mira, el inventario usted dice que se haga pero sí que estáÂ», no, no, es que me ha dicho Â«se supone que tiene que estarÂ».
¿Usted se cree que eso es contestación a mi enmienda?
Que va a votar que no porque se supone que debe de estar, ¿a mí me vale esa respuesta?
¿A mí me vale que diga Â«que yo no creía que tenía que venir aquí a hablar de campanasÂ» cuando es una proposición de campanas porque la trae usted?
¡Seamos serios!
¡Seamos serios!

¿Qué mal hay en que diga que una vez se inspeccionen edificios que tienen una importancia patrimonial interesante y digna de proteger, esa inspección técnica abarque a sus elementos estructurales y arquitectónicos, y a que se haga?
¿También le parece mal?

Mire, yo lo creo es que usted ya venía con una predisposición -como ha dicho-, no se enmienda nada, no se mejora nada, está completísima y está perfecta, pues yo le digo que ni siquiera con la enmienda que ha presentado el Partido Popular está completa porque seguro que si todos los partidos piensan cómo se podía mejorar pues saldría de esta comisión mucho más completa, mejorada, eficaz y efectiva.

Lo único que le he dicho es que usted ya ha venido con ese tono prepotente de esto es lo que hay y si quieren lo votan, pues ¡estupendo!
, es su talante y es su forma de entender la política.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

¿Demana el torn de contrarèplica?

El senyor González Delgado:

Sí.

La senyora presidenta:

Doncs, té la paraula per un temps de quatre minuts.

El senyor González Delgado:

En realidad, para pedir disculpas por el uso de la ironía porque por lo visto no es una expresión de inteligencia en este caso, para pedir disculpas si en realidad he sido insolente porque el tono que yo he percibido de insolencia es bastante notorio y pueden dar testigo los demás.

Lamento, lamento las formas y lamento no ser lo suficientemente inteligente como para expresarme irónica y conseguir que se me entienda.
A lo mejor, el ímpetu puede ser más expresivo que las palabras.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Ara, passaríem a l'explicació de vot.

Té la paraula, per quatre minuts, el Grup Parlamentari Podemos-Podem.

La senyora Quiñonero Hernández:

Bon dia.

Gràcies.

Me gustaría que no se dijera de esta comisión que oímos campanas y no sabemos dónde.
(Rialles)

En realidad, esto parece un pequeño asunto pero, como todos los asuntos, en cuanto te acercas a él se convierte en grande.

Lamento decirles a los anteriores intervinientes que, en realidad, sí que hay todo un listado, un inventario general de relojes y de campanas que se llama campaners.
com, está vinculado a la página de La Generalitat, y lo que sí plantea es que está en crecimiento, ¿no?
, que se está realizando pero está actualizado a fecha del 2016.
Hay un largo listado de todos los pueblos de la Comunitat Valenciana que tienen campanas y que tienen relojes.
(Se sent una veu que diu: Â«¿Privado?
Â») No, no, no, público, y se llama campaners.
com.

Quiero decir que, además, aquí aportan información los campaneros de cada ayuntamiento y en muchos pueblos hay una información sobre la situación de cada una de las campanas, las necesidades, los trabajos y, a veces, también, las historias.

Yo creo que la oportunidad que nos brinda el diputado Delgado al traer esta propuesta, bueno, nosotros la vamos a apoyar, exigir inspecciones técnicas en las campanas y en los relojes de la Comunitat Valenciana, en los lugares públicos, que puedan contribuir, así, al mantenimiento y su buen uso.

Imagino que, en realidad, esto requiere también, además de completar este mapa que este listado que ya tenemos tiene iniciado, no sé si terminado, pero bastante amplio, considerar también, después de este mapa, pues tendríamos que entrar a ver en ese mapa qué propuestas podemos elaborar para poder asegurar, preservar no el estado solo de las campanas sino de los campanarios porque el problema es cómo los propios elementos, los campanarios que sostienen estos elementos pues se deterioran, ¿no?
, cómo poder hacer frente a este asunto.

Quería señalar que entonces nuestro apoyo a esta inspección con el compromiso de tratar este asunto en un próximo punto, y citar lo que dice en este listado que aparece referido al pueblo -creo-, en la Vega Baja, San Felipe Neri, que en muchas de las notas de este listado los campaneros de diferentes momentos y los cronistas del pueblo citan historias sobre las campanas.

Y dice en el campanero Sáez Calvo, José, de San Felipe Neri: Â«Señala también don José María García Bernabé que en sus tiempos de monaguillo y estudiante el reloj estaba todavía en su sitio pero no funcionaba.
La maquinaria estaba montada sobre armazón de madera muy rústico.
El tío Antonio, Â«AnimetaÂ», alcalde pedáneo por los años cuarenta y cincuenta, le contaba que vino un señor a visitarle presentándose como técnico en relojes antiguos.
Le enseñó el de San Felipe Neri y lo alabó mucho, ofreciéndose a repararlo, pero se lo llevó y ya no volvió.
Esto ocurrió en la década de los cuarenta.
Â»

Bueno, pues, esperemos que estos inspectores que se pongan a trabajar en realidad nos ayuden a conocer el mapa, a terminarlo, y a reparar los que estén deteriorados.

Nada más.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula, el Grup Parlamentari Ciudadanos, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor García Salvador:

Bé, nosaltres anem a votar a favor.
(Soroll de papers)

Però, no obstant això, n'hi ha una cosa que és preocupant perquè, bé, apareix en l'esmena que planteja el PP però haguera pogut aparéixer en qualsevol altre moment, i és que s'està plantejant fer un inventari quan s'hauria d'entendre que la llei valenciana del 2003, de la protecció del patrimoni cultural valencià, una de les obligacions que té La Generalitat és precisament inventariar tot el que tenim per a, una vegada inventariat, saber en què hem d'actuar i establir el nivell de protecció que requerisca cada patrimoni en cada moment.

Aleshores, sol·licitar que això siga així doncs dóna a entendre que estos anys enrere no s'han inventariat les coses.
Jo entenc que no, que deuen estar les coses inventariades, no, és obligació que marca la llei.

Per un altre costat, és cert que demanar subvencions no ens sembla bé però sí que faran falta recursos perquè una de les coses que mos diuen a mosatros els experts és que no n'hi ha tècnics per a fer este tipus d'inspeccions.
Bé, doncs, que es recórrega.
També és el govern qui ho haurà de plantejar.
Ací, simplement es fa una proposta i, després, el govern és el que haurà de desenrotllar eixa proposta i si fan falta recursos i tècnics doncs que es posen.

A mosatros mos sembla bé, mos sembla bé perquè sempre hem defés que el patrimoni cultural ha d'estar inventariat, ha d'estar protegit.
La mateixa llei ho diu, i simplement del que es tracta és que es complisca la llei, cosa tan senzilla com que es complisca la llei del patrimoni valencià.

Però, a banda d'això, és perquè, sobretot en els pobles menuts -dels quals després parlarem- tot el que és cultura, tot el que és patrimoni ben conservat doncs sempre tenim l'opció de traslladar-ho a turisme i a economia.
A més, per estos recursos a mosatros ja mos sembla bé, per estes opcions que mos donen mos sembla bé que este pas es done.

Per tant, nosaltres recolzem la proposició no de llei.

La senyora presidenta:

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Compromís, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Des de Compromís anem a donar suport a la proposta que presenta el diputat del PSPV.

Val a dir que…, aclarir, perquè en un primer moment, llegint la proposta hem tingut (rient) alguna…, perquè no s'havia entés molt bé, i tornant-la a llegir val a dir que des de conselleria es diu que, i això és evident, la competència de conselleria no és passar les inspeccions però sí que pot fer el que s'està demanant, ja no esta conselleria en si sinó que ho enviem al Consell i el Consell decidisca si ho fa justícia, governació, o qui ho fa, d'obligar als propietaris que són els que han de passar les inspeccions, que són els que estan obligats, propietaris, siga l'església, el municipi, o propietaris privats, obligar-los que passen les inspeccions per una qüestió de seguretat.
Del que estem parlant ací és més de seguretat, i a la millor esta proposta no hauria hagut de vindre a la comissió de cultura però l'esperit realment del que ha presentat Fernando Delgado, i supose que el que volien dir-li els campaners quan s'han reunit amb ell era que es parlara d'un tema de seguretat.

Pel tema de l'inventari i pel tema de les propostes que ha fet el Partit Popular en este cas -crec que amb bones intencions-, l'inventari val a dir que ja està fet.
És un inventari bastant incomplet i que des de (veus), no, no, incomplet, incomplet en el sentit que des de la conselleria es presentarà este inventari en les pròximes dates més complet i, sobretot, tenint en compte que n'hi ha una part del que es vol protegir que -com dia Delgado- estem cap als huit mil rellotges i campanes a tot el País Valencià, una part d'ells vénen de l'època gòtica, la qual cosa és un patrimoni molt important.
I, per tant, des de la conselleria s'està darrere d'açò, ¿no?
Per tant, a la millor, no fa falta demanar que facen un inventari perquè ja s'està fet i s'està completant.

D'altra banda, pel tema dels pobles menuts, la diputada no pertany a la comissió de cultura, d'educació, i segurament per això no ho sabrà, però el següent punt, l'últim punt de l'ordre del dia hui va sobre el tema este d'ajudes que hem presentat des de Compromís que tant de La Generalitat com de les diputacions s'ajude als pobles més menuts a enllestir projectes de patrimoni, com puga ser el tema de les campanes que es demana i com puga ser no només ja de les campanes sinó una qüestió més general de patrimoni, que després parlarem, ¿no?

Per últim, sí que ens sembla més interessant el punt que proposava de no protegir només les campanes sinó també l'edifici en general, ¿no?
Val a dir que sí, que nosaltres, la gent de la Marina Alta tenim clavat dins de la memòria que fa trenta anys va caure el campanar del poblet de Murla i va provocar la mort de dos persones, i és una cosa que tota la gent de la Marina ho tenim ahí dins, ¿no?
, i que evidentment això és important.

Però, també, confiant amb el diputat Delgado i confiant, sobretot, amb els campaners que són els que li han transmés la informació i que són, d'alguna manera, els que li han fet el manament democràtic que porta ací esta proposta doncs, bé, pensem que no fa falta i que, tot i ser interessant i les intencions ser bones, pensem que no fa falta.

I, simplement, també s'ha parlat ací que no n'hi ha una normativa clara.
.
.
Doncs per a això estem i per això està el govern, que es cree una normativa que siga clara i que.
.
.
, sobretot perquè els usuaris en este moment, els professionals de les campanes, els campaners, tinguen seguretat i estiguen contents de.
.
.
, vagen al seu ofici o a la seua afició, el que siga, amb tranquil·litat.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.
.
.

(Inoïble) .
.
.
la paraula la senyora diputada Maite Parra, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Parra Almiñana:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mi primera exposición ha sido clara.
Veníamos a mejorar lo que era una proposición de ley, que he dicho que nos parecía que deberíamos de ponernos de acuerdo y que todos podíamos hacer nuestra aportación personal y nuestra aportación como grupo político.
Nada más lejos de la realidad que hayamos tenido ninguna otra intencionalidad.

Desde luego, una vez oído las intervenciones de los respectivos grupos, nosotros vamos a aprobar la propuesta, y así lo he hecho desde el minuto cero en representación de mi grupo.
Pero sí que es verdad que si se reconoce que hay un inventario -que agradezco a la compañera que nos ha dado la dirección-, pero si se reconoce que es incompleto y se pueden requerir a los municipios para que nos trasladen información y se pueda completar de forma más eficiente, creo que no es descabellado.
Creo que no es descabellado lo que se dice.
¿Que no lo quieren aceptar?
No pasa nada, si nosotros vamos a votar a favor de la propuesta.
Pero si se reconoce que es incompleto, se puede instar a cada uno de los municipios de la comunidad para que nos den información actualizada y completarlo.
Nada más.
¿Que no quieren?
No pasa nada.

Respecto a.
.
.
, ¿quién tiene que hacer las inspecciones?
Pues es lo que decíamos y lo que he dicho en la exposición previa.
¿Quién tiene que hacer esa inspección?
¿Se podrán hacer.
.
.
, las empresas privadas de técnicos e ingenieros homologadas por La Generalitat para certificar el mantenimiento y la protección y que no entrañe riesgo?
Eso también es una cuestión que nos hemos planteado en el Partido Popular.

Si se reconoce que hoy va un punto en comisión para ayudas a los pequeños municipios, tampoco es ningún atentado que el Partido Popular, el Grupo Popular, haya solicitado una línea de ayuda precisamente para esos pequeños municipios, que todos sabemos las dificultades económicas que entrañan implícitamente cada uno de sus presupuestos anuales.
Ni más ni menos.

¿Por qué no se puede aprobar este punto segundo de la enmienda del Grupo Popular si hoy reconoce Compromís que se va a pedir ayuda para municipios?
Pues estamos diciendo lo mismo.
Y si decimos lo mismo, no entiendo por qué no se le puede dar el visto bueno a este segundo punto, que, vuelvo a decir, lo que único que intentamos es mejorar y completar.
Y acordarnos de nuestros municipios desde aquí, desde La Generalitat, nuestros municipios que más nos necesitan, que son los más pequeños.
Y si están de acuerdo, ¿por qué no lo aprueban?
Nada más y nada menos.

Poner encima de la mesa que el Grupo Popular va a votar a favor y que lo único que hemos dicho, vuelvo a decir, es que se actualice; si hay un registro, que se requiera para completar ese registro de forma actualizada, que se ayude a los pequeños municipios, que se concrete quiénes pueden inspeccionar esas campanas y relojes y edificios, que nos preocupemos por la estructura y elementos arquitectónicos que también entrañen riesgos de protección y de seguridad contra el ciudadano y, por último, que nos acordemos de los pequeños.
Ni más ni menos.

Creo que nuestra intención ha sido completar en muchísimos puntos esta proposición no de ley.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

¿Passem a votar?
¿Sí, Fernando?
(Algú diu: Â«Sí, sí.
Â») Val.
¿Vots a favor?
Queda aprovada per unanimitat.

Proposició no de llei sobre la docència a les escoles oficials d'idiomes, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 17.
419, BOC número 67)

La senyora presidenta:

Passem al punt huit de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la docència a les escoles oficials d'idiomes, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem.

Els proponents ens han fet aplegar a la mesa una proposta transaccional.
La meua proposta seria seguir la proposta transaccional, votar i, una vegada s'ha votat, fem explicació de vot de quatre minuts cada grup.
¿Estem tots d'acord?
¿Sí?
Passem ahí.

Â«Proposta de resolució.
Les Corts insten al Consell a: u, elaborar una nova regulació de l'organització i funcionament de les escoles oficials d'idiomes.
Dos, determinar en aquesta reglamentació que el professorat de l'escola oficial d'idiomes que desenvolupa la seua tasca docent a jornada completa torne a impartir quatre grups redistribuint les vint hores lectives en quatre grups curriculars distribuïts en díhuit hores lectives setmanals, a banda d'accions formatives concretes de reforç i noves iniciatives en les dos hores complementàries.
Tres, aplicar aquesta regulació progressivament.
Quatre, preveure que la nova regulació d'organització i funcionament de les escoles oficials d'idiomes no afecte l'oferta de places de cap d'aquestes escoles oficials d'idiomes.
Cinc, que s'informe del grau de compliment d'aquesta resolució a Les Corts en un termini de sis mesos.
Â» ¿Vots a favor?
Queda aprovada per unanimitat.

Ara, tindria la paraula.
.
.
¿Ho fem de major a.
.
.
?
¿Haveu aplegat a algun acord en com aneu a prendre la paraula?
(Veus) ¿No?
¿Parla el ponent el primer?
Molt bé, parlarà el Grup Parlamentari Podemos-Podem per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Pallarés Piquer:

Moltes gràcies, presidenta.

Â«Residí tres años en Valencia y conozco bien tanto la ciudad como algunos de los servicios públicos que allí tienen.
Por suerte, prácticamente no tuve la necesidad de ir al médico, así que de la sanidad pocas cosas puedo decir.
El transporte público no es nada del otro mundo.
Pero lo que sí me llamó positivamente la atención es que disponen de escuelas oficiales de idiomas públicas.
Decidí matricularme y fui a clases de italiano.
Todo lo que puedo decir es positivo: flexibilidad en los horarios, profesores muy profesionales y predispuestos a corregirnos redacciones, incluso todas las semanas.
Una metodología basada en educar al alumno en el recurso a su autonomía y potencial semiótico innato para transferir saberes y usos de unas lenguas a otras, etcétera.
Las escuelas oficiales de idiomas son, en definitiva, un modelo que se debería exportar a todos países de la Unión Europea que no lo tienen.
Â»

Aquestes paraules van ser publicades en un article del diari austríac Kronen Zeitung, que compta amb més de tres milions de lectors i lectores.

No són poques les ocasions en les quals a Les Corts parlem de coses poc o gens positives, però referir-nos a les EOI és fer esment a una cosa que, com es comprova amb les paraules del diari austríac, és vist des de fora com un exemple, com un espill, com un model que es podria exportar a altres indrets.

Europa assistix en aquests moments a un fenomen de mobilitat transnacional que fa que hui, més que mai, aprendre idiomes siga molt rellevant.

Com es sabut, el Consell d'Europa afronta el repte de superació de les barreres lingüístiques en l'interior de la unió i, davall del sentiment, encara incipient, de l'atenció a la riquesa del seu patrimoni i de diversitat lingüística i cultural, posa en marxa una sèrie d'accions que orienten la recerca en llengües d'una manera qualitativament diferent als models clàssics dependents de les línies obertes de recerca en lingüística aplicada vigents en altres contextos.

Ja fa molts anys que les nostres EOI van iniciar aquesta tasca.
Per això, entre els seus objectius està el fet d'aconseguir que l'aprenentatge de les llengües deixe de tenir una dimensió propedèutica, és a dir, que deixe de ser una preparació per a quan la comunicació en la llengua dispose d'un lloc en algun espai i/o moment hipotètics, i passa a fomentar una vertadera pedagogia de comunicació social autèntica en temps real amb interlocutors socials vertaders.

Des dels seus inicis, l'estructuració horària del professorat de les EOI es va establir en quatre grups -dos, per al professorat a mitja jornada- i així va ser durant molts cursos acadèmics.
Però el curs 2013-2014 es va passar a augmentar un grup i, per tant, el professorat va passar a impartir cinc grups.

Cal tenir en compte que en la majoria dels centres els divendres no són lectius, perquè es dediquen a les reunions de departament, claustres, etcètera.

D'aquesta manera, el fet de passar a impartir cinc grups va comportar que el professorat haguera de fer classe a tres grups durant dos dies a la setmana, sis hores lectives en cadascun d'aquests dos dies.

Aquesta circumstància repercutix en la qualitat de l'ensenyament i impedix que el professorat de les EOI puga assistir a cursos de formació, per no parlar d'aquells casos en els quals impartix tres grups.
.
.
, el fet d'impartir tres grups implica que el professorat haja de donar-ne un al matí i dos, a la vesprada.
Cosa que en alguns casos ha comportat haver de romandre pràcticament tot el dia dins del centre.

És important oferir un suport continu a la figura del docent, però aquest suport no pot quedar reduït a una espècie de reforç moral, sinó que ha d'anar acompanyat d'un conjunt de processos formatius que els ajuden a reciclar-se professionalment i, també, per una sèrie de recursos i mesures, com aquesta de tornar a impartir quatre grups, que els permetrà poder desenvolupar correctament la seua tasca i enfrontar-se les diferents situacions que condicionen la seua pràctica docent.

És per això que vull agrair la col·laboració de la resta de grups per arribar a un acord, perquè el col·lectiu de la l'escola oficial d'idiomes, que, com hem pogut observar, és un col·lectiu molt reconegut a nivell europeu, és un col·lectiu que, al ser molt reduït, poques vegades ha tingut, diguérem, molta atenció i, per tant, crec que hui és una bona notícia que ens hàgem pogut posar d'acord per a millorar els condicionants de treball que, al cap i a la fi, milloraran en la qualitat de l'ensenyament de les llengües de les nostres escoles oficials d'idiomes.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident, senyor Fernando González Delgado)

El senyor vicepresident:

Gracias, señor diputado.

La verdad es que no lo había visto nunca ahí abajo.
Siempre le he visto aquí arriba.

El senyor Pallarés Piquer:

Y he tenido un breve problema, que había calculado para ocho minutos y luego he tenido que hacerlo en cuatro, con lo cual.
.
.
, he tenido que saltar cosas.

El senyor vicepresident:

¡Ah!
Ya, ya, porque no.
.
.
En fin, usted conoce bien las reglas.
(Rialles)

Tiene la palabra el Grupo Parlamentario Ciudadanos.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, señor presidente.

Tal y como se indica en la exposición de motivos de la PNL, Â«hablar.
.
.
-voy a leer literal- hablar idiomas puede abrir muchas puertas en el mercado laboral y es una necesidad en el mundo actual; es por eso que aprender lenguas es una realidad incuestionable en la sociedad del siglo XXI.
Aprender lenguas ofrece posibilidades a la ciudadaníaÂ».
Pues no podía estar más de acuerdo con estas afirmaciones.
Y esto es lo que queremos Ciudadanos, ¿no?
, queremos tener una sociedad competitiva a nivel europeo y, gracias al aprender idiomas, podemos mejorar nuestras competencias, tanto profesionales como personales, pero, para ello, hay que dotar recursos económicos y humanos para poder desarrollar un buen proceso de enseñanza multilingüe.

Lamentablemente, los partidos que sustentan al gobierno solo ven el valor de aprender idiomas cuando es extraído del contexto escolar y no ven su importancia dentro de la educación obligatoria, y menos desde edades tempranas, porque aquí únicamente prima la inmersión lingüística en valenciano.

Pero ciñéndome a la propuesta que hoy presenta Podemos, que vaya por delante que vamos a votar a favor, porque queremos mejorar la calidad educativa y el bienestar de los trabajadores, dado que es evidente que esta modificación, que realizó el anterior gobierno en el 2013, ha generado muchos quebraderos de cabeza al profesorado de la escuela oficial de idiomas en cuanto a su flexibilidad laboral para conciliar y, también, para formarse.

Como sabemos, la jornada laboral de los profesores de la escuela oficial de idiomas es con carácter general, como ya lo ha explicado el antiguo compañero, de treinta y siete horas y media semanales.
Es decir, que la jornada laboral de los profesores de la escuela de idiomas corresponde a la misma que un centro funcionario público en materia educativa, en esta línea, y se sigue respetando las veinte horas lectivas.

Hasta el 2013, los profesores, como bien se ha indicado, impartían cuatro grupos en jornada completa y dos a media jornada, pero, debido a la demanda de la escuela oficial de idiomas, en el curso 2013-2014 se decide ampliar la oferta formativa, dándole respuesta a la sociedad.
Y, ¿cómo se hace?
Ampliando un grupo más y a través de la Orden 87/2013, que amplía cinco grupos a impartir por el docente con jornada completa.
Es decir, que se amplía la oferta académica, pero, ojo, con el mismo profesorado funcionario, porque, mirando las plazas de convocatorias que salen para oposición, únicamente hay convocatorias en el 2010 y después pasamos a mayo de 2015.

Pero esta ampliación de oferta, como he indicado, fue cosa de ampliar cinco grupos de año por docente y reduciendo media hora, es decir, cinco grupos de cuatro horas, con el objetivo de crear 200 grupos más.
La verdad, que toda una obra de ingeniería para ampliar el número de grupos sin verse reducidas las horas de clase del estudiante, porque se seguía recibiendo 120 horas anuales, como bien marca la ley.
Pero, ¿a cambio de qué?
A cambio, como se ha visto, a cambio de malestar en el profesorado, porque al tener más grupos, ello conlleva a tener más alumnos y reducir la atención personalizada, además de preparar más materiales para diferentes grupos; era un grupo más sobre el mismo tiempo que tienen disponible.

Por otro lado, tener un grupo conlleva reducir la disponibilidad para la formación y la dificultad de conciliar o problemas de reducción de la jornada laboral a causa de la combinación horaria.

Por todo lo expuesto anteriormente, creemos que es importante que el profesorado pueda tener una combinación horaria que le permita disponer de tiempo para formación, con el objetivo de poder conocer las nuevas metodologías didácticas que contribuyen a optimizar el proceso de enseñanza-aprendizaje, así como organizar jornadas para la formación docente, como bien lo hace EOI, y la disponibilidad horaria para conciliar.

Desde nuestro grupo que menos es más, es decir, tener menos grupos conlleva una atención más personalizada y una mayor calidad educativa.

Y para finalizar indicar que esperamos que esta PNL no afecte al número de plazas, como ya había indicado el Grupo Partido Popular, ya que en la actualidad es muy demandada la escuela oficial de idiomas, también por sus grandes resultados, que son positivos, y no nos podemos permitir reducir la oferta formativa en idiomas porque, como bien he dicho al principio, es el único medio que existe para formarse en idiomas, dada la nula formación que tenemos en la educación obligatoria.
Tengo que incidir que más bien habría que aumentar la oferta para paliar la situación que tenemos en la actualidad de que mucho alumnado se queda en lista de espera.

En ese sentido, esperamos que el gobierno sea igual de sensible para ampliar las plazas de docentes en la escuela oficial de idiomas el curso que viene.

Muchas gracias.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marian Campello Moreno)

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Compromís, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Juan i Huguet:

Moltes gràcies, presidenta.

En primer lloc, voldria agrair l'actitud que ha tingut el diputat Pallarès en tot moment d'estar en contacte amb tots els grups polítics i de buscar una proposta que generara consens, una proposta que generara consens en un tema tan important com en este, que estem parlant de la docència de l'escola oficial d'idiomes.
Per tant, el primer que he de dir en la meua intervenció és celebrar este consens.

I jo crec que en qüestions d'idiomes, en qüestions de l'ensenyament de les llengües, en el multilingüisme que es diu hui en dia, eixe consens s'hauria de generar sempre, perquè això es fa, tal como diu l'exposició de motius, per la proposta que ja aprovarem i conforme ha dit la companya Ventura, de Ciutadans, l'ensenyament i l'aprenentatge dels idiomes ens fa una societat més competitiva, una societat també més oberta, més preparada, obri portes al treball, però també a la vegada fa que puguem estimar la nostra llengua i parlar en la nostra llengua.

Tant de bo, el en el decret de multilingüisme que està treball el Consell i que ha donat participació als grups parlamentaris d'estes Corts, també arribem a eixe consens i també podem aplicar-lo en el tema escolar que regularà, ja dic, eixe decret del multilingüisme.
I que en este tema com insistisc deixem a banda les diferències ideològiques que són sanes i que són necessàries en tota democràcia madura i avançada, però que, com dic, en temes d'estos normalment aporten ben poc.

Hem aportat una esmena conjunta, amb el Grup Socialista, una esmena que, conforme s'ha dit, ha sigut acceptada pel diputat Pallarès, ha sigut acceptada pel ponent.
I el que hem fet en esta esmena és concretar la proposta que feia el Grup Parlamentari Podemos.
I com la concretem?
La concretem dient que torne cada professor, que torne a impartir quatre grups, redistribuint eixes vint hores lectives en quatre grups curriculars, distribuït en 18 hores setmanals, però destinar dues hores setmanals a accions formatives concretes, de reforç i noves iniciatives, que creiem que eixes hores són necessàries per a millorar la qualitat educativa de l'escola oficial d'idiomes i que els professionals, els professors, puguen reciclar-se i puguen millorar.

En esta proposta millorem la situació actual, una situació que va ser provocada pel govern anterior.
I ho deixe, no vaig a entrar més perquè si no els companys del Grup Popular diuen que tornem al passat.
I jo em quede en que estem millorant l'escola oficial d'idiomes, estem millorant les condicions del professorat, com a conseqüència estem millorant les condicions de l'alumnat, i això és de celebrar.

Com dic, s'accepta l'esmena, una esmena que hem treballat com a grup que dóna suport el govern amb la direcció general de política lingüística, i que esperem que es tire endavant i que el Consell prenga cartes en l'assumpte i puga aplicar tot, exactament tot el que en ella es diu.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Socialista per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

No farem ús dels quatre minuts perquè, com hem arribat a una transaccional, fruit d'una esmena conjunta que havíem presentat juntament al Grup Compromís, donem per defensada la nostra postura.
Només reiterar, des del Grup Parlamentari Socialista, el nostre compromís a la importància de l'estudi de les llengües i de la formació del professorat.

Gràcies.

La senyora presidenta:

 (Inintel·ligible) .
.
.
té la paraula el Grup Parlamentari Popular per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Gascó Enríquez:

Muchas gracias, señora presidenta.

Bueno, yo, en primer lugar, me gustaría felicitar al proponente, sobre todo por la capacidad de diálogo y de consenso que ha manifestado con esta propuesta en todo momento.
La verdad es que si siempre tuviéramos todos esa voluntad negociadora creo que sería muchísimo más productivo esta comisión como los plenos de las Cortes.
Así que por esa línea felicitarle, de verdad.

Y, en segundo lugar, hacer alguna aclaración sobre alguna de las intervenciones.
Lo que estamos debatiendo es lo que estamos debatiendo.
Es decir, rebajar un grupo de las escuelas oficiales de idiomas con una serie de condicionantes que todos hemos enmendado.
Aquí no estamos hablando de multilingüismo, porque seguramente este grupo se posicionaría, como ha comentado el Grupo de Ciudadanos, de forma diferente.
Porque aquí nunca se nos ha dejado participar en el decreto de multilingüismo en el que se está trabajando, se nos ha invitado a una reunión a escuchar, eso no es participar.
Y quiero dejarlo claro porque, como sí que queremos participar, no me gustaría que esta PNL pudiera conducir a posibles confusiones en aras a la participación que tanto anhelamos de este grupo con el tema del multilingüismo autocentrado.

Y dicho esto, ahora sí, centrarme un poco más, como no, en la PNL, en las escuelas oficiales de idiomas.

Bueno, yo creo que es fundamental que hablemos de las escuelas oficiales de idiomas, sobre todo porque son unas enseñanzas que están cada vez en más auge, como no; al final el 20%, más del 20% de todas las ofertas laborales requieren un dominio del inglés, sobre todo del inglés, de una forma solvente, y por lo tanto son muchas las personas que están interesadas en inscribirse o matricularse en la escuela oficial de idiomas.

Ahora bien, también me gustaría, y lo hacía el partido proponente, en una exaltación -no sé si es la palabra adecuada- o poner en valor un poco todo lo que se ha hecho por apostar por las escuelas oficiales de idiomas en los últimos años.

Creo que hay dos cuestiones que desconocemos y que son muy importantes.
Porque, oye, muchas veces criticamos cosas que tiene la Comunidad Valenciana, pero también considero que es positivo que las cosas que tenga buenas las tenemos que conocer, como por ejemplo el precio de la escuela oficial de idiomas de la Comunidad Valenciana.
Cuando nosotros estamos pagando en torno a 60 euros, Andalucía, por ejemplo, Cataluña está pagando 215 o Madrid, 119.
Creo que son datos importantes que todos deberíamos conocer.
Y pese a ser comunidades autónomas en Madrid o Cataluña con más población que nosotros, nosotros tenemos más alumnos matriculados.
Por ejemplo, Andalucía cuenta con 58.
000, Madrid con 55.
000, Cataluña con 53.
000 y nosotros tenemos más de 64.
000 alumnos.
Por lo tanto, yo creo que son cuestiones importantes.

O hablar de los puestos docentes de las escuelas oficiales de idiomas.
Porque quiero acabar hablando del incremento del quinto grupo.
Y es que en los últimos doce años se han duplicado los profesores de las escuelas oficiales de idiomas.
Pero es verdad que vino la crisis y que con ello se tuvieron que tomar medidas importantes.
Pero no solamente la crisis, es decir, la crisis viene acompañada de una demanda social muy importante para incrementar las ofertas de las diferentes escuelas.
Por lo tanto, desde el gobierno, que tiene que tomar decisiones y tiene esa doble realidad encima de la mesa, la de tener un presupuesto muy ajustado y tener una demanda social encima de la mesa, decide ampliar un nuevo grupo.

Como bien hemos dicho en la enmienda y como bien se respaldaba por otros grupos, decimos, bien, bien que se vuelva a bajar, pero por favor que esto no afecte a la oferta, porque evidentemente esto supuso un incremento notable de más alumnos en las distintas escuelas oficiales de idiomas.
Y además se consiguió una segunda cuestión, que quizá será a más largo plazo, pero era importante, que era formar en este quinto a muchísimos profesores todos los cursos para que de forma paralela en el colegio, aplicando el plurilingüismo, los niños y las niñas ya salieran formados y después las escuelas oficiales de idiomas se vieran un poco más descongestionadas.
Por lo tanto, yo creo que ese quinto grupo es fundamental.

Ahora el planteamiento que tenemos es que es verdad que tenemos cinco grupos: los cuatro que dan de clases ordinarias -y termino- son de cuatro horas y media.
Entonces nuestro miedo con esta propuesta era pues decidir bajar a cuatro y, por lo tanto, reducir el número de gente que pudiera escolarizarse en estas escuelas oficiales de idiomas.

Pero, aun así, vamos a votarlas a favor, entendiendo que la única posibilidad, puesto que se ha aceptado la enmienda, será incrementar las plantillas para poder reducir los grupos, evidentemente ahora que se recibe más liquidez más del gobierno central esto se podrá conseguir.

Por lo tanto, felicitarnos a todos.
Creo que de verdad es una iniciativa, un tema importante y que hayamos llegado a un acuerdo es fundamental.
Y que ojalá vengan más iniciativas donde todos podamos ir cogidos de la mano.
Y se ha demostrado que dialogando cualquier iniciativa, sea del tipo que sea, es posible pactarla.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Passem ara a.
.
.
Bé, no, ja hem votat.
Sí.
Ja està.

Molt bé, passem al punt nou de l'ordre del dia.
El proponent.
.
.
(Veus)

Proposició no de llei sobre les futures subvencions de La Generalitat per a la conservació, la restauració, la posada en valor, la promoció i la protecció dels béns de patrimoni cultural de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 17.
253, BOC número 67)

La senyora presidenta:

D'acord.
Passem al punt nou: presa en consideració de Proposició no de llei sobre les futures subvencions de La Generalitat per a la conservació, la restauració, la posada en valor, la promoció i la protecció dels béns de patrimoni cultural de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Té la paraula el diputat Josep Nadal per un temps màxim de vuit minuts.

El senyor Nadal Sendra:

Bé.
Presentem aquesta proposta després d'haver vist també alertats per alguns articles que es presentaven en alguns mitjans de comunicació i després d'haver parlat amb alcaldes i regidors de pobles menuts, perquè sempre hem parlat de la importància de complementar el turisme que té el País Valencià de sol i platja amb un turisme d'interior que siga potent, que parle del nostre patrimoni i que d'alguna manera done alternatives econòmiques a la gent de les zones d'interior, i que eixes alternatives econòmiques facen, evidentment, puguen tindre un projecte de vida digne i al mateix temps que eviten el despoblament de les comarques d'interior, i que evidentment estaríem.
.
.
Si no ho fem així estem en bucle que quan més despoblament hi ha menys es preocupa la gent del patrimoni on viu.
I d'alguna manera és un bucle que també afecta negativament a la gent que viu a les ciutats, que no poden gaudir ni de la natura, ni del patrimoni ni moltes voltes de la vida que vivien moltes voltes els seus avantpassats, de les coses positives del medi rural.

Vam presentar esta proposta conjuntament, tant ací, a la comissió de cultura de les Corts Valencianes, però també des de Compromís la vam presentar en la Diputació d'Alacant i va ser aprovada, encara que va ser aprovada amb els vots del PSPV, Compromís, Ciutadans i Esquerra Unida, en este cas.
Ara sembla ser que serà complicat, perquè sabeu que hi ha un govern del PP a la Diputació d'Alacant que es tira avant a nivell pressupostari.
Però, bé, es va aprovar i ja intentarem presentar-la després també en les altres diputacions.

Pensem que és important perquè molts pobles menuts evidentment no poden arribar a fer-se cura del seu patrimoni en les declaracions BIC.
Abans hem parlat de les campanes, però hi ha molt més, hi ha ermites, hi ha castells, arquitectures locals de tot tipus, restes arqueològiques, despoblats, marges de pedra seca, bancals, pintures rupestres.
Alguna de les coses que ja hem parlat ací, en la comissió de cultura.
I que en molts d'estos pobles, evidentment, no poden fer front, ni tant sols quan reben una subvenció, moltes subvencions els pobles han de fer front al 25% del que significa esta actuació en el patrimoni, i hi ha pobles que no poden fer front a este 25% i, per tant, va ajornant-se sine die la recuperació del patrimoni cultural.

Tant des de…, i açò no és…, mosatros ho vam presentar a la Diputació d'Alacant, però, evidentment, açò no és una qüestió local ni comarcal, sinó que és una qüestió que té… una necessitat de tot el País Valencià, sobretot de les zones d'interior, des del Maestrat fins al Vinalopó, passant pel Racó d'Ademús, la Marina, el Comtat… En molts llocs trobaríem esta necessitat d'ajudar als pobles menuts que d'alguna manera tinguen -en este cas a nivell empresarial es podria dir- un capital inicial (rient) per a poder tirar avant el seu projecte, perquè si no, el seu projecte no el podran tirar mai avant.

Evidentment, nosaltres en un principi havíem pensant de ficar uns marges, de quins límits… a partir de quins límits començaríem a subvencionar, però després vam vore que això podria crear-mos… podia crear certs problemes, perquè tant els límits… parlàvem…, per un costat, podia ser por la població i, per l'altre, pel pressupost del mateix ajuntament, però, evidentment, n'hi hauria a la millor més coses a tindre en compte, sobretot la proximitat als centres de població més grans, els serveis públics o socials que es donen i quina distància n'hi ha…

Per això, hem preferit que esta baremació la faça el Consell i que ells mateixos vegen a quin límit…, a quins pobles els tocaria fer-se càrrec d'estes ajudes, d'estes subvencions i en quins pobles no.

Vam pensar que una…, aixina, a nivell indicatiu, podríem estar parlant -però això ja ho farà el Consell-, de pobles de…, segurament hauran de ser de menys de 1.
000 habitants i que tinguen menys d'1 milió d'euros, entre els 700.
000 i 1 milió d'euros de pressupost.
D'ahí cap a avall es començarien a donar ajudes, si pot ser, el cent per cent, o en quin percentatge es faça.
Això també li ho deixem al Consell, que facen els seus estudis i que vegen com es podria fer açò, però, evidentment, estem d'alguna manera també jugant-mos el nostre concepte de país.

I també una cosa molt important, que és el concepte de vida saludable i de… També per a la gent de les ciutats que tinguen a pocs quilòmetres de casa un medi rural amb tot el, diguem-ne…, (veus) que els puga, que els puga atendre correctament, que puguen gaudir tots del patrimoni, perquè el patrimoni que està en els poblets menuts, evidentment, és primer de res del patrimoni d'eixe poble, però també és patrimoni de tots els valencians i de tots els que vullguen anar.

I en este cas, tant en…, parlant de patrimoni, però si parlàrem de vida rural en general, d'agricultura, de cultius de secà, hem de fer un gran pacte tota la societat per a entendre que sense que…, des de les ciutats s'han d'amollar diners, des dels centres urbans més grans, perquè els centres rurals, els pobles d'interior puguen sobreviure, puguen sobreviure amb dignitat i que això serà beneficiós per a tots.

Jo recorde -i a més, que m'agarra molta ràbia- anar a la meua comarca, al poble de l'Alcalà de la Jovada… Ahí a l'entrada d'Alcalà de la Jovada n'hi ha un despoblat morisc, que és el més important de la península, recordant al poble andalusí i els andalusins valencians i que allí no s'ha fet mai res.
No n'hi han…, no sé si n'hi ha algun cartell, ara si l'hauran posat, però allí no n'hi ha res.
I, clar, en l'ajuntament expliquen això, que és molt complicat per a ells portar actuacions a terme, quan sempre se'ls demana un percentatge de l'actuació que el cobrisca el poble.
I, clar, Alcalà de la Jovada és un poble que pot tindre… per l'hivern no arribarà a 100 habitants.
Llavors, estes persones no poden fer front a adequar el major despoblat morisc de la península Ibèrica.

Res més.
Els demane el seu vot a favor.
I, això, esperem que este siga un primer pas per a recuperar el patrimoni col·lectiu de tots els valencians.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té ara la paraula el Grup Parlamentari Podemos, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Quiñonero Hernández:

Gràcies, presidenta.

Bueno, nuestra posición va a ser de apoyo a la proposició no de llei que fa el Grup Compromís.

Tenemos una experiencia de décadas de construir en la que hemos estado viendo cómo los pueblos pequeños del interior se despueblan, cómo perdemos no solo población sino con ello patrimonio y calidad de vida, en realidad, frente a la… La gente huye a las ciudades buscando, bueno, mejores sueldos, mejores salarios, puestos de trabajo, pero, en realidad, abandonamos una forma imprescindible de vida saludable, pero además nuestra riqueza histórica y cultural.

Mientras se han construido terras míticas, en realidad, parques temáticos artificiales, la verdadera historia se ha abandonado.
Los pueblos pequeños representan de una forma nítida no solamente en sus monumentos, en las construcciones, en las ruinas de los castillos, de los poblados moriscos, de los restos arqueológicos, en realidad, pues pone piedra sobre piedra nuestra propia historia.

Es redireccionar el sentido de nuestra política cultural, volver la mirada allí donde está la gente, donde están los recursos, donde está la vida y crece.

Y en ese sentido, pues…, esto quería decir, no hay terras míticas sino hay terras de verdad, históricas, que están esperando esos apoyos, esos recursos.
Este pequeño giro presupuestario ayudaría a esos pequeños pueblos, unido a una política cultural y turística que favoreciera y pusiera… le diera valor, y no poner en valor, como dice nuestro compañero Fernando Delgado, le diera valor a los valores que están esperando esos recursos.

Nada más.
Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Parla ara el diputat Alberto García del Grup Ciudadanos, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor García Salvador:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé.
Jo vinc d'una comarca on tot el prototip del que s'està plantejant ací està escenificat allí.
Vallibona, Portell, Cinc Torres, Forcall, la Mata, Sorita, Ares… O siga, el 99% dels pobles de la nostra comarca són… poden patir este tipus de clàusules dissuasives com esta del 25%, que me sembla que això s'aparte.
Bé, quedarà per dirimir què se considera per poble menut, però queda clar que els que he dit jo són pobles menuts.
Estem parlant de Vallibona, que en hivern pot tindre 70 habitants.
N'hi ha un patrimoni molt ric, molt ric, i que açò a bon segur jo crec que serà una bona notícia, una notícia celebrada pels nostres alcaldes.

Com tot el món sap, són poblacions envellides on hi ha hagut una sagnia demogràfica tremenda, que difícilment podrà ser reversible, és el pitjor i que no hi havent població, igualment no n'hi ha activitat econòmica, no n'hi ha ni activitat econòmica, ni industrial, ni empresarial.
Per tant, els recursos que vénen de via impostos són escassos.

No n'hi ha molt més que afegir.
Simplement, felicitar-mos per esta iniciativa i que, sense cap dubte, Ciutadans recolza.

Gràcies.
(S'interromp la gravació)

La senyora presidenta:

¡Ui!
, no està gravant.

Té la paraula el diputat Fernando Delgado per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor González Delgado:

Gracias, señora presidenta.

En realidad, para mí es muy satisfactorio apoyar esta proposición, porque en realidad responde al verdadero espíritu… a lo fundamental del papel que la cultura puede cumplir en las señas de identidad de este pueblo.
Las verdaderas señas de identidad yo creo que se encuentran ahí.

Y como decía esta mañana en la intervención, en la intervención ante la comparencia del conseller de cultura y educación, es fundamental esa relación y esa valoración de lo propio.

El catálogo de señas de identidad de nuestro pueblo se encuentra ahí en su cultura.
De manera que poco más tengo que añadir, porque en realidad es el discurso que ayer daba en la comisión de turismo y cultura y el que esta mañana he pronunciado aquí.

Estoy totalmente de acuerdo con esto, y esto me parece que es lo fundamental.
No quiero decir que no haya otros aspectos de la vida cultural que nos interesen ni que me interese, pero, desde luego, desde el punto de vista del grupo, por supuesto, del grupo al que represento, pero también desde el punto de vista personal y emocional, yo creo que esto fundamental.

Y, por lo tanto, esta proposición no merece otra cosa que el apoyo, y yo creo que ni siquiera requiere más explicaciones.
Hay que recuperar y hay que mirarse realmente en ese espejo.
Y no solo hay que recuperar todo el tesoro que tenemos, sino también divulgarlo, acercar a la gente a ese tesoro, intercambiarlo.

Es tan fundamental y es tan rica la comunidad en eso, es tan rico su patrimonio que poco más tengo que añadir, sino felicitar a los compañeros de Compromís por esta propuesta.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Té ara la paraula el diputat Mulet, per un temps màxim…, del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, president.

Bé.
¡Me gusta, me gusta!
, y soy admirador del discurso de Fernando Delgado.
Y creo que empiezo a entender sus ironías, pero la ironía de la ironía que nos acabas de contar ahora, no.

Porque cómo puedes defender, como has defendido esto, o el Partido Socialista, cuando hace escasos minutos nos defendías lo contrario al no permitir la enmienda que se estaba planteando, que no decía ni más ni menos que lo que estamos aprobando ahora.
Pero, en fin, las cosas son así y tenemos que aceptarlas.

Jo no vaig a fer una glossa del nostre patrimoni, que ha parlat de les seus bondats el company Josep Nada, al qual torne a demanar excuses per l'equivocació que he tingut en el seu nom en la seua exposició de motius.

No vaig a nomenar els més de 300 BIC d'Alacant, ni els més de 300 de Castelló, ni els més de 440 de València, ni la resta de patrimoni.
Crec que tots coincidim en la riquesa històrica i patrimonial de la nostra comunitat, també definit com a cresol de cultures per un dels alcaldes, exalcaldes democràtics de Castelló.

Ara bé, no estic del tot d'acord en equiparar les variants del potencial que suposen, encara que em sembla molt bé que es consideren com a reclam turístic, cosa que, en definitiva, no es més que aprofundir en les tasques de difusió.

Per a mi l'autèntic valor és l'històric, però no per allò antic, sinó pel que ha suposat el seu origen i ha de suposar la seua preservació i potenciació per a la creació, estructuració i evolució del poble valencià, això sí, això sí, com a part de tota la humanitat.
Hem de recuperar-lo i preservar-lo nosaltres, però no és nostre, és de tots.

Com també ens recorda el senyor Nadal, la competència en matèria de patrimoni és al cent per cent de la Generalitat valenciana.
I tant és així que per molt que s'encabote un alcalde o una corporació municipal, i alguns ho han viscut en primera persona, no poden actuar de cap manera sobre un bé patrimonial del seu municipi sense tindre el permís de la Generalitat valenciana.
I em sembla molt bé.
Però això sí, en tota l'extensió de la paraula.
I -atents amb els recels localistes- en dir competència és més que obvi que no estic parlant de propietat, sinó de responsabilitat.

El valor real d'aquests béns no només és el físic o material, que també, sinó, com comentava abans, l'històric i cultural com a d'identificació amb l'enriquiment i evolució d'un poble.

Pel que fa a la proposta de resolució de la PNL que en aquest moment tractem, el nostre posicionament serà conseqüent.
Sota la nostra humil opinió, La Generalitat no hauria de subvencionar recuperacions i adequacions patrimonials, les hauria d'emprendre.
I per fer això, signar el pertinent conveni amb la institució titular del bé, per a una vegada recuperat, posar-lo a disposició del titular de la manera, si procedix -hi ha diferents casos en diferents situacions-, per a la seua posterior posada en valor.

Votarem a favor, però amb aquesta reflexió al ponent.
I votarem conseqüentment perquè aixina ho hem fet…, durant més de vint anys que hem tingut eixes responsabilitats municipals, hem reivindicat en la Generalitat valenciana que assumira íntegrament els costos de les preservacions patrimonials als nostres ajuntaments.
I almenys, jo tinc de dir, particularment, que en molts casos aixina ha segut.

És clar que hem de col·laborar tots, però, això, col·laborar en funció de les possibilitats locals, que també n'hi ha; demanar una escola taller, fer certs treballs de preparació, suport amb brigades i mitjans municipals, difondre el patrimoni amb visites, explicacions didàctiques o publicacions, mantenir i millorar adequadament entorn, accessos, neteja, control.
Això sí que són tasques que poden realitzar corporacions locals, però poc més.

Així, doncs, mosatros votarem a favor, però pensem que deuríem anar un poquet més enllà.
La responsabilitat al cent per cent deuria de ser coberta permanentment per la Generalitat valenciana.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

Ha demanat rèplica el senyor Fernando Delgado… (Remors) També?
Bé, té la paraula el diputat Fernando Delgado per un temps màxim de tres minuts.

El senyor González Delgado:

No brevemente.

Sencillamente, señor Mulet, para decirle que quizá el error de esta proposición no de ley lo ha señalado el señor Nadal en su intervención.
A lo mejor nos hemos equivocado de comisión, porque lo que queríamos era que se estableciera una ley de seguridad.
No nos empeñábamos en un reconocimiento de ese patrimonio que sabemos que tenemos, por supuesto, ¿no?
Entonces, la ley de seguridad a lo mejor tenía que ir a otra comisión y haberse limitado a eso.

Gracias, señor Mulet.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Delgado.

Té la paraula el diputat Josep Nadal per un temps màxim de tres minuts.

El senyor Nadal Sendra:

Sobre el que diu el diputat del Partit Popular en este cas sobre este últim punt, pel que fa al valor històric li done tota la raó.
A voltes estem parlant i tenim el costum de donar a voltes parlant de cultura donar-li d'alguna manera una vessant molt economicista intentant convéncer que la cultura és necessària moltes vegades anem a parlar de la importància que té en el llocs de feina, en la rehabilitació econòmica de certes comarques, etcètera, etcètera.
Jo li done tota la raó que de vegades és quasi més important el valor històric que puga tindre ja no només per la gent de la zona sinó per a la gent de tot el País Valencià retrobar-se amb una part de la seua història.
I, evidentment, això contribuïx a l'autoestima dels valencians que moltes voltes ens fa falta.
En eixe cas li done la raó.

Després pel que parla que pensa que La Generalitat s'hauria de fer càrrec íntegrament de les actuacions sobre el bloc de patrimoni, ahí hi hauria molt a parlar.
També podíem parlar molt de finançament, de com està La Generalitat, de com estan les diputacions, de com estan els ajuntaments.
Però jo ja que no m'ha presentat ninguna esmena no vull tampoc allargar-ho més, simplement dir-li que a nivell filosòfic pense que és important aprofundir en el fet que els grans ajuden els menuts i que a la millor a certs ajuntaments més grans fer una part de la inversió no els va a costar i a altres menuts sí.

I pense que en este cas estem parlant d'un pacte, d'anar en direcció d'un pacte social en el que d'alguna manera la gent de les grans urbs entenguen que ajudar la gent de l'interior no és una qüestió de qualitat, ni fins i tot de solidaritat sinó que és una qüestió de benefici propi.
I trobe que per això és important mantindre l'esquema que hem presentat en esta proposta.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Nadal.

Passem ara a votació.
Vots a favor?
Queda aprovada per unanimitat.

Abans d'acabar la comissió m'agradaria, ara en acabar, m'agradaria que s'aproparen els portaveus dels diferents grups i ens posem d'acord amb la data de la següent comissió i si tenen ja pensat quin punt de l'ordre del dia volen també.

Gràcies a totes i tots per la comissió.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 48 minuts)