DS-124%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 10 d'abril de 2014.
Comença la sessió a les 10 hores i 2 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 71.
Segona i darrera reunió.

El senyor vicepresident primer:

S'obri la sessió.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la revocació de la Resolució de 14 de febrer de 2014, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, resolució coneguda com «arranjament escolar», presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 84.
433, BOC número 232)

El senyor vicepresident primer:

Quint punt de l'ordre del dia, presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la revocació de la resolució de 14 de febrer de 2014, de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, resolució coneguda com «arranjament escolar», presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la presentació i defensa d'esta proposició no de llei, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Compromís, il·lustre diputat Josep María Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Bon dia, senyories.
Gràcies president.

La proposta que presenta el Grup Compromís el que demana és la revocació de la resolució de 14 de febrer de 2014 de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, per la qual es modifica el catàleg d'unitats en llocs de treball docent, la denominació i altres aspectes de determinats centres docents públics d'Educació Infantil, Educació Primària, educació especial de titularitat de La Generalitat, això que es reconeix de manera més popular com l'arranjament escolar.

Senyories, la proposta que fa d'arranjament escolar la consellera Catalá és un atac a l'escola pública.
Denigra l'escola pública.
Està intentant destruir la bona imatge de l'escola pública.
En este moment atacar totalment l'escola pública a través de la reducció d'unitats en educació infantil és -com dia- un atemptat.
I un atemptat que està sent contestat, senyories, per tota la comunitat educativa.
No és només el Grup de Compromís qui està criticant, qui demana la revocació.
Això que demana el Grup Compromís està d'acord amb el que demanen la confederació Gonzalo Anaya, on estan unides les federacions d'associacions de pares.
Ho demanen els diversos sindicats que representen el professorat.
Ho demanen pares, ho demanen alumnes, ho demana també el professorat.
Només la consellera Catalá, només el Consell presidit per Alberto Fabra té la idea de suprimir places públiques, de suprimir escoles públiques.
Perquè quan se suprimix una línia de tres anys, s'està suprimint l'escola i beneficiant únicament l'ensenyament privat.

Este arranjament crea 6 unitats d'Educació Infantil, 112 de Primària, 5 d'educació especial, però en suprimix 152 d'infantil, 62 de primària, 3 d'ESO i 5 d'educació especial.
Això ens comporta una reducció massa dràstica.

Senyories, una reducció insalvable i que porta a la protesta de tots els pares, com dia.
He de saludar els pares dels centres de Martínez Vall, Bonavista i d'Ontinyent que estan presents avui ací, precisament que porten ja més de quinze dies tancats en l'escola, dormint en l'escola, com a protesta per esta reducció.
Però no només són els pares d'Ontinyent que estan presents.
Podem parlar del Ciutat de Cremona, podem parlar del Ramiro Jover, d'ací mateixa, de València, que també representants de l'AMPA estan ací presents avui.
Ramiro Jover, 46 alumnes, 24 places.

Caldria dir, senyories, jo els invitaria a visitar-lo i vore quin centre en la ciutat de València estem intentant tancar.
I estem intentant tancar perquè reduir una unitat de tres anys a la llarga serà deixar eixe centre en menys unitats de les que té, un centre de doble línia.
Han vist vostés les instal·lacions?
Són massa bones les instal·lacions per a un centre públic?
Són massa bones i per això cal tancar-lo?
És això la idea que porten des de la mateixa conselleria?
No.
La conselleria dia que estaven bé en barracons.
Això se va contestar ací.
Ací se va dir: «Esteu molt bé en barracons, que tenen aire condicionat i tot.
» L'escola pública.
La privada no en té ni un.
Estem molt bé.
Cal garantir la llibertat d'elecció de les famílies, i això ho va dir la consellera Catalá encara l'altre dia.

Jo no sé com pot llegir açò i vore el que està fent.
No li cau la cau la cara de vergonya a la consellera Catalá i a tots el que la defenen.
Va afirmar literalment que «la libertad de elección de las familias del programa lingüístico en el que matricular a sus hijos está garantizada, siempre y cuando haya alumnos suficientes para formar un grupo.
Lo que no podemos es tener un maestro por alumno».

No podem tindre un mestre per alumne si el que se demana és en valencià.
Però si el demana en castellà, sí.
I si no, vagen al Pare Català, també de ciutat de València i comproven quina solució se'ls ha donat.
Per a quatre pares sí que hi ha un professor especial per a ells.
Per als quatre que demanaven castellà.
Perquè la proposta era anul·lar tota la línia en valencià.
I no ho critiquem, perquè salvem les línies en valencià.
Però, segons per a qui demanen, sí que hi ha un professor per alumne.
Si volen vostés estudiar en, en castellà, tindrà un professor per alumne, si fa falta.
Però, si vostés volen estudiar en valencià, si fa falta tancarem les línies.
Per què?
Perquè esta resolució, senyories.
.
.

M'agradaria que escoltaren i almenys s'assabentarien què estan proposant vostés i a què estan donant recolzament vostés, perquè dóna la impressió que ni ho saben, ni els importa saber-ho.
Dóna la impressió que ni ho saben, ni els importa saber-ho.
Vostés estan utilitzant la reducció de línies, l'arranjament escolar per a acarnissar-se en les línies en valencià.
S'acarnissen en les línies en valencià.
Estan tancant prioritàriament les línies en valencià.
Ho estan fent en Castelló, on tanquen la línia en valencià del col·legi Herrero.
Precisament esta vesprada els pares de l'Herrero, els pares també d'altres centres, com el Mestre Canós, el Blasco Ibáñez i el Bisbe Climent se tanquen també en les escoles.
És que no s'assabenten vostés què està passant en la societat educativa, en la comunitat educativa.
Tenen els pares tancats en les escoles i vostés no reaccionen.
Absolutament.
I en l'Herrero tanquen la línia en valencià, perquè és l'únic centre que té en la zona centre, en la zona central, línia en valencià.

I per això la tanquem, i deixen tota la gent, tot eixe districte.
.
.
, vostés diuen, el deixarem sense possibilitat d'educació en valencià.
Però, si és en castellà, tindran un professor a posta per a ell, si fa falta, senyories.
Això és la seua política.

Mire, no només estan estos centres.
Vostés tanquen en Vilabella una unitat en el José Alba, també en valencià.
En Almenara el Joan Carles I tanquen una unitat en valencià.
I tants més.
I tants més.
155 unitats en valencià afectades, 155.
Però, si això no és prou clar, vagen i parlen amb la federació i amb les AMPA en Alacant, ciutat, en Alacant, i que li diguen: com és possible que en Alacant, on l'oferta en valencià és mínima, se tanquen unitats en valencià?
Vostés estan utilitzant l'excusa.
Van dir: la ràtio no afectarà -van dir-, l'augment de ràtio no afectarà.
I ara utilitzen l'augment de ràtio unit al districte únic per a tancar, perquè diuen, «no, no, és que com la mitjana són trenta en educació infantil».
.
.
-hi ha trenta, quasi res.
I vostés sumen tota la ciutat, dividixen i diuen, «no, mos sobren, cal amuntegar».
.
.
La ràtio màxima no és allò que s'ha de fer servir per a tindre les unitats.
La màxima, no.
Seria la mínima en tot cas.
O una mitjana, però.
.
.
Com ací me sobren i fem el districte únic, vosté se'n va a un centre que estiga a l'altra part, que per allí li la crearem.
I això és el que estan fent.
Ja ho vaig dir l'altre dia.
Això és llibertat?
Volem defendre la llibertat d'elecció dels pares.
On està la llibertat dels pares, la llibertat d'elecció dels pares de tots els centres que jo ha citat?
On està eixa llibertat d'elecció?
Li ho diguí l'altre dia la consellera i ho torne a dir avui.
És la llibertat d'elecció dels potents econòmicament i social, dels ben situats.
Però no és la llibertat d'elecció de les famílies treballadores.
Eixes no tenen llibertat d'elecció, perquè no tenen igualtat de condicions per a poder elegir, i la llibertat es basa principalment en la igualtat.

Sense igualtat no pot haver-hi cap tipus de llibertat per a ningú.
I vostés -ja li ho diguí l'altre dia- la seua llibertat és massa cara per al poble valencià.
La seua llibertat, hi han famílies que no es la poden pagar.
I vostés busquen eixa llibertat, la seua.
La seua.

Massa supressions en general.
Massa supressions en educació infantil en els centres públics -i dic «massa en els centres públics»-, perquè en les mateixes poblacions, on estan reduint vostés les places en centres públics, estan augmentant els concerts en les privades.
Això és saltar-se.
Vostés sempre diuen, «els concerts no els hem creat nosaltres».
Però vostés se salten fins i tot el criteri necessari, que era concertar per a dotar de places quan l'escola pública no arriba.
I això ja és un defecte.
Que no tinguen escola pública per a tots i totes és ja un problema.

Però que vostés estiguen substituint les places públiques per places privades és perquè -com he dit- vostés li donen a l'educació un caràcter elitista que el poble valencià no es pot permetre.
Vostés estan defenent la LOMQE, i la defenen sobretot pel caràcter elitista que té.
Perquè en la LOMQE se garantixen vostés -vostés-, se garantixen la protecció d'allò que consideren que han de protegir vostés, que són aquells als quals no es fa falta ja la protecció, que les seues condicions econòmiques i socials són suficients per a mantindre'ls, per a tindre educació.
Vostés estan destruint la possibilitat de l'educació d'aquelles persones amb menys mitjans econòmics, en una situació social més delicada.
I ho fan, i vostés diran que són paraules.
Doncs, no, senyories, no són paraules.
Jo els invitaria que miren els resultats de l'últim informe PISA.
Hi ha una conseqüència que se deduïx d'eixos resultats que a mi em preocupa moltíssim, i és que el que es diu és que.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
les classes socials altes estan millorant els resultats, però que les classes socials baixes estan empitjorant els seus resultats.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

I això ho diu l'informe PISA.

Moltes gràcies, senyories.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Hi ha una esmena a esta proposició, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
Per a la seua defensa, té la paraula la diputada Pilar Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidente.

Señor Pañella, desde el Grupo Parlamentario Socialista estamos de acuerdo y compartimos la proposición no de ley que hoy el Grupo Parlamentario Compromís ha presentado.

El hecho de presentar una enmienda a dicha proposición no de ley es porque consideramos que hay dos puntos que se deberían de tratar y debatir en la misma.
Es el que no aceptamos los centros de iniciativa social, no queremos que se haga negocio con dinero público, con suelo público, para empresas de algunos amigos o empresas privadas, a las que luego se concertará.

Y el otro punto es el tema de cómo se está influyendo o cómo desde la conselleria quiere que influya la natalidad en la reducción de las unidades de educación infantil.
El descenso de la natalidad y la posibilidad de construcción de centros de iniciativa social en suelo público son los factores que desde la conselleria están utilizando para justificar este recorte de unidades.
Recorte de unidades de infantil, reducción de aulas prefabricadas y reducción de docentes.
Menos gastos para una conselleria que no sabe ni solucionar, ni gestionar.
Y se está basando en la libertad de elección de centro de las familias.

Nosotros, desde el Grupo Socialista, no vamos a tolerar que hablen de una libertad de elección de centros de las familias, cuando están privando a muchas familias de poder elegir en qué centro matricular a sus hijos.
Y casos significativos son lo que ya se ha tratado aquí del tema del Ciutat de Cremona, del Ciutat d'Oviedo, de Torrevieja, etcétera.
Por lo tanto, pedimos que se inste a la conselleria a que la bajada de la natalidad en algunos municipios se utilice para la reducción de la ratio en esas unidades de infantil, no para suprimirlas.

No hay nadie -nadie, excepto las señorías del Partido Popular- que se crea que se puede mejorar el rendimiento escolar incrementando el número de alumnos por aula, reduciendo el número de docentes y eliminando unidades.
Es imposible que haciendo todo esto los alumnos tengan un mayor rendimiento escolar y unas tasas menores de fracaso.

Voy a poner tres ejemplos, tres ejemplos de dos localidades donde les afecta gravemente el arreglo escolar y donde se podría solucionar simplemente con el no aumento de las ratios.
El CEI Felicidad Bernabéu, de Ibi.
Suprimen una unidad de infantil de tres años y dos puestos docentes de especialidad de educación infantil.
Una plaza de las suprimidas es la tutora de un grupo y la otra plaza suprimida es una maestra de apoyo.
Al eliminar dos docentes de un mismo centro, se queda solo un docente para realizar el apoyo de cinco grupos, más de 115 alumnos con un solo docente de apoyo.
Si a esto además le añadimos que en la composición del equipo directivo las funciones de secretaria del centro las hace una docente de infantil pues nos quedamos con que la maestra de infantil que hace estas horas tiene seis horas menos.
Al quitar dos maestras de infantil lo que van a provocar en el centro es que la única de refuerzo o apoyo que se quede tenga que suplir las funciones de las seis horas de secretaría que tiene una docente más la dedicación a cinco grupos.
Eso es imposible en alumnos de infantil, eso ir contra la educación pública en la etapa inicial.

Pero es que, además, si al próximo curso va a desaparecer ese apoyo, ya la cosa será imposible, la plantilla se quedará totalmente desestructurada, y no solo en este centro de Ibi, lo mismo es lo que va a suceder en los centros Martínez Valls y Bonavista d'Ontinyent, centres que van a patir una reducció d'una unitat d'infantil i dos docents en cadascun d'ells, que afectarà greument a la plantilla docent dels centres; centres d'ensenyament en valencià amb programa lingüístic ben assolit des de fa molts anys, una retallada que va, a més a més, en detriment de l'oferta d'ensenyament en valencià a Ontinyent, el mateix que està passant a Ibi, el mateix exemple que abans.

I això no és l'única cosa, ja que les aules tenen unes mesures que no admeten trenta alumnes, són aules que incompleixen les mesures quan l'augment d'alumnes passa de vint-i-cinc a trenta.
¿Per què no es deixen les aules en vint-i-cinc alumnes?
¿Per què no se mantenen les unitats d'infantil?
¿Per què no es fa un repartiment proporcional en tots els centres públics d'aquestes localitats i totes les aules es quedarien en una ràtio adequada per a donar primer d'educació infantil?

Això són a soles tres centres de dos municipis diferents però n'hi ha molts més, n'hi ha molts centres que patixen els mateixos problemes que aquestos.

Per això el Grup Socialista el que proposa, a més a més del que ja es proposa en la proposició no de llei de Compromís, és que les ràtios es queden com abans de la pujada en aquelles localitats i en aquells centres que estan eliminant en l'arranjament escolar del curs pròxim unitats d'infantil.

Estos ejemplos los van a sufrir muchos más, pero parece ser que a sus señorías del PP no les interesa mucho el tema, parece ser que desde la conselleria lo tienen muy, muy claro lo que va a suceder, y muy claro porque se sientan en una mesa, dividen, y lo que no es rentable económicamente no es rentable en el sistema educativo.
Y están muy equivocados.
La educación es lo que va a ser el futuro, y, ustedes, en sus veinte años de gobierno se lo están cargando.

¿Por qué tienen en cuenta una natalidad a un año vista y no tienen en cuenta la natalidad en los próximos años?
¿Por qué están reduciendo unidades y están concertando otras?
Si no hacen falta, no hacen falta en ninguna red, ni en la pública ni en la concertada.
¿Por qué no les van a dar a las familias esa oportunidad de elegir centro?
Y lo más grave, ¿por qué ustedes están eliminando barracones, por qué ustedes están eliminando unidades a costa de aumentar las ratios, a costa de dar conciertos y, ahora, a un año de elecciones, vuelven a anunciar los centros de iniciativa social?

Miren, este es otro punto que nosotros incluimos en nuestra enmienda, y es que no queremos centros de iniciativa social, no queremos privatizaciones encubiertas de la educación pública, no queremos que aumenten los conciertos y mucho menos que prometan negocios con conciertos futuros, con suelo a 75 años de propiedad pública en manos privadas, no queremos que regalen el sistema educativo a unos cuantos.

Por lo tanto, al Grupo Socialista nos gustaría que desde Compromís se aceptara la adición de estas propuestas que aquí he comentado, nos gustaría porque, aparte de completar lo que es el espíritu de su proposición no de ley, que es la retirada del arreglo escolar, es una educación pública de calidad y en condiciones para todos los alumnos.
Creemos que estas enmiendas van en la misma línea aunque, en todo caso, desde el Grupo Socialista se va a apoyar la proposición no de ley que hoy se presenta porque consideramos que tanto colegios, las AMPA, docentes y familias están todos en desacuerdo con este arreglo escolar que desde que se publicó su borrador lo que ha provocado son encierros, concentraciones y manifestaciones.

Pedimos que se reconsidere por parte de la conselleria y le exigimos que haga una propuesta razonable y consensuada, que aquí se habla mucho de consenso pero, al final, los temas importantes los están resolviendo en un despacho y sin contar para nada con la comunidad educativa.

Gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Pañella, para aceptar o rechazar la enmienda.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Vaja per endavant que anem a donar-li acceptació a la seua esmena, entre altres coses perquè nosaltres (inintel·ligible) .
.
.
incloses perquè ens centràvem, precisament, en aquella que és la publicació de l'arranjament escolar, però vostés només parla de dos temes que tenen, un, una relació molt directa com és aprofitar realment este moment de baixa natalitat per a donar una educació de major qualitat, sobretot, ¿per què?
, perquè no hem d'anar a un augment de ràtios, en este moment podríem iniciar un procés de rebaixa de les ràtios màximes per a donar una major qualitat.

¡Clar!
, jo entenc que quan des del Partit Popular se defén i s'ha defés perquè ací mateix, en este mateix hemicicle, s'ha dit diverses vegades que la ràtio -que és la quantitat d'alumnes que té un professor-, diu, «no afecta els resultats acadèmics», doncs és un contrasentit tan gran, jo voldria que preguntaren en este moment als senyors i senyores diputades del PP què farien en una classe de trenta alumnes de tres anys, ¿què farien?
, perquè això és el que els toca fer als professors.
¿Com han d'atendre a trenta alumnes de tres anys ells allí quan han de començar en un ensenyament totalment individualitzat i adaptat a les característiques, perquè entre un alumne de tres anys i un altre poden haver, fins i tot, quasi dotze mesos de diferència d'edat?
¿Eh?
Amb la qual cosa, ¿com atenem eixes circumstàncies personals, individuals?
¿M'ho poden dir com es pot fer una educació de qualitat amb trenta alumnes?
¡Clar que el professorat ho farà!
¡Amb trenta!
¡Amb quaranta!
¡Amb cinquanta!
Perquè la dedicació que té, ha sigut sempre i serà enorme i ho faran, però això no és una educació de qualitat.

El problema, senyora Sarrión, és que -tantes vegades ho he dit ací-, el problema és de models, ¿quin model educatiu volem per a tots els nostres i les nostres alumnes?
¿Quin sistema educatiu volem?
Eixe és el problema.
I l'avantatge que tenim nosaltres és que nosaltres el definim i el diem; ells no poden defendre'l, el fan d'amagat perquè açò que estan fent no poden declarar-lo públicament, no se pot declarar que van a atemptar de manera continua contra l'educació pública.
I ho fan en cada una de les mesures que estan prenent: en el districte únic, que afavorixen només a unes persones; en l'eliminació dels centres, a través de supressió de les aules de tres anys que aniran pujant i deixar eixos centres ja definitivament.
Estan buscant centres que estan oferint un ensenyament de qualitat, centres que moltes vegades tenen una sola línia, que s'han encruelit amb ells, ¿eh?
, com el Mestre Canós de Castelló, per exemple, que és un centre amb una sola línia i que li lleven els tres anys.
¿Què vol dir això?
No, però que no en molts anys, ¿no?
, en poquets anys, perquè a l'any que ve tots aquells alumnes que tinguen germans que no puguen matricular-se en tres anys doncs es buscaran un altre centre, i, aleshores, en dos, tres cursos, eixe centre estarà tancat.
Eixa és la realitat.

Per tant, estem d'acord que en tornar, no, inclús, a l'anterior, sinó revisar les ràtios màximes, ¿eh?
, de manera que s'aprofiten en este moment de baixa de natalitat i de baixa de població per a tindre una educació de més qualitat i (inintel·ligible) .
.
.

I encara que els centres d'iniciativa social no tinguen una relació directa -crec- en este moment, però com també hem parlat ací del que és promoció de la privada enfront de la pública, també accepte que es parle perquè, a part, no n'hi ha postura de diferència entre la postura que vostés tenen i la que Compromís té.

Els centres d'iniciativa social són una mostra més de com el PP està disposat a, en este temps que li queda -que esperem que siga poc-, de malvendre tot el país, d'hipotecar.
¡No és prou que l'han hipotecat econòmicament que, ara, arriba el moment d'hipotecar, fins i tot, les institucions, amb compromisos per a setanta-cinc anys, alterant la finalitat, alterant la finalitat que n'hi havia en la creació d'eixe sòl dotacional que estava destinat a ser públic!
I ara van a privatitzar, fins i tot, el sòl dotacional municipal.

Mire, açò, la mostra -no ho veig ací-, però la mostra del que està passant és la del senyor Rus; el senyor Rus ja s'està buscant un altre lloc, s'està buscant la presidència del València, ¿no?
, perquè no sé què passarà però ell defén que pot ser compatible, a més és un home molt actiu, molt actiu, que, inclús, li contesta… he sentit quan li contestava al president Fabra, que pareix ser que no controla ni als seus propis diputats, i avui li contestava davant de la… «no, no és compatible Diputació i el València»,…

El senyor president:

Vaja vosté al tema, senyor diputat.
(Veus)

El senyor Pañella Alcàcer:

…i el senyor Rus contesta ràpidament: «Només obeïsc mon pare i ma mare.
»

El senyor president:

Senyor diputat, vaja vosté al tema.

El senyor Pañella Alcàcer:

¡Que bon xiquet!
, ¡que bon xiquet que és el senyor Rus que només obeïx son pare i sa mare!
, però ¡que mal que deixa al president que és el que li diu en quines condicions s'ha de treballar!

El senyor president:

Senyor diputat, centre's vosté en el tema.

El senyor Pañella Alcàcer:

Sí, senyor president, sí, senyor president.

El senyor president:

A més, se li ha acabat el temps.

El senyor Pañella Alcàcer:

Crec que és la mostra de com i per què està evolucionant este país cap una…

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

…venda absoluta, un regal absolut cap als seus amics…

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

…i, per tant, li… (El senyor president desconnecta el micròfon del diputat)

El senyor president:

Moltes gràcies.
(Veus)

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida té la paraula la il·lustre diputada senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente.

Señorías.

Señor Pañella, hoy, lógicamente, y en función del debate que ya iniciamos ayer en la interpelación que presentó Esquerra Unida pues hay total coincidencia tanto con los presupuestos de la PNL -que usted ha presentado- como la enmienda que ha asumido del Grupo Socialista.
Y, por lo tanto, yo incidiré en los argumentos que compartimos y, sobre todo, la denuncia que sitúa en estos momentos por parte de la conselleria a la educación pública, al sistema público educativo en el País Valenciano en una situación francamente desastrosa; desastrosa en su futuro.

Porque la revocación que se plantea de la resolución de 14 de febrero -con toda justeza- es una resolución que introduce el sistema educativo valenciano en un pozo sin fondo, en un pozo sin fondo porque lo que se abre ya la espita después de haber aumentado la ratio en las aulas, después de haber introducido el distrito único es ya toda una dinámica que, al final, comportará unos índices de privatización del sistema público, del sistema educativo valenciano alarmantes.
Dejará de ser el sistema con este tipo de medidas el sistema educativo valenciano público la columna vertebral del sistema educativo, y esa sociedad que queremos de cohesión, de justicia, de igualdad de oportunidades se situará en la quiebra de esos valores.

Y como nosotros no queremos que se llegue a eso es por lo cual estamos apoyando estas iniciativas igual que estamos apoyando las movilizaciones de la comunidad educativa que masivamente y en tromba están en contra de estas medidas.
Y digo «masivamente» porque pocas, pocas iniciativas de esta conselleria han tenido tanta respuesta… (remors i pausa)

El senyor president:

Señores diputados, por favor.

La senyora Sanz Alonso:

…-gracias, señor presidente-, una respuesta tan enérgica de tantísimos, de tantísimos consejos escolares, sindicatos, asociaciones, que no solamente están en la calle sino que están, también, ya, en los juzgados, están en los tribunales.

Y, mire, esta iniciativa -que se plantea por parte de la señora Catalá y que se plantea por parte de la conselleria- atenta contra la libertad de elección de los padres, y, si no, que se lo digan al Cremona de Alacuás, que se lo digan a Santa Quiteria, que se lo diga al Ramiro Jover, que se lo diga al Bonavista y el Martínez Vallés de Ontinyent, que les digan qué capacidad de elección tienen a partir de ahora, que les digan por qué, por qué no planifican a partir de la constatación de la demanda que se tiene por parte de los padres de las familias para el curso que viene, por qué se hace un recorte de las unidades educativas iniciales antes de conocer esos datos que condicionan ya a las familias a tener que elegir y no poder elegir lo que ellos quieren.

¡Claro!
, esta situación lo que hace es vaciar la escuela pública porque, a partir de que se cierran los primeros cursos en todos los CEIP, los terceros de infantil, se está segando la continuidad de las líneas educativas para el futuro.
En ocho años esas líneas han desaparecido por el crecimiento normal y por el avance normal de los estudios de nuestros alumnos.

Esta medida que se toma ahora es una media que atenta no solamente contra la escuela pública que la vacía, sino que atenta contra el valenciano.
Lo que se está haciendo en estos momentos no es precisamente promover que el valenciano sea la lengua vehicular del sistema, sino que…

El senyor president:

Un momento.

Señores diputados, por favor, bajen el tono de voz en sus conversaciones, si es que las tienen que tener, por favor.
(Veus)

La senyora Sanz Alonso:

Que no hablen.

El senyor president:

…por favor.

Siga, por favor.

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias.

Lo que se hace precisamente es poner todos los impedimentos que pueda… para un futuro el valenciano constituirse y promoverse como lengua de uso normal y habitual en la sociedad valenciana.

Cuando se quiebra el uso del valenciano como lengua vehicular en el sistema educativo, se está quebrando la normalización en nuestra sociedad.
Y eso, eso es lo que hay, también, detrás de esta medida que en estos momentos la conselleria ha puesto en marcha.

Por eso, votaremos a favor de esta PNL, por eso presentamos ayer una interpelación y, también, vendrán unas medidas en el próximo pleno para debate para situar una posición contraria, que en estos momentos, si lo toma esta cámara, estará trabajando conjuntamente con la comunidad escolar, con la sociedad valenciana, que masivamente está rechazando estas iniciativas.
¿Por qué?
Porque esta iniciativa pone en cuestión el sistema educativo valenciano, el sistema público; pone en cuestión el valenciano como lengua propia de los valencianos en todo lo que debe ser la normalización futura…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora diputada.

La senyora Sanz Alonso:

…-perdón, sí- y pone en cuestión la capacidad de elegir centro por parte de las familias.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

En representación del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra la ilustre diputada doña Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Pañella.

En primer lloc, el que vull dir ací, a més ben alt i ben fort.
.
.
, se'ns ha dit que si no ens cau la cara de vergonya d'eixir ací, d'eixir ací a defendre el govern.
I jo li dic que no, que eixim ací tots els diputats d'esta bancada, i diputades, amb la cara ben alta de defendre totes polítiques del president Alberto Fabra i del Partit Popular.
(Aplaudiments) Això, per favor, que quede ben clar.
¡No ens cau la cara de vergonya!

Vostés, ací, vénen a dir una sarta de mentires, a vegades, senyor Pañella, que de tant dir-les, a la millor es pensen vostés que fins i tot pot pensar la gent que són veritat.

Senyor Pañella, vostés han presentat hui ací una PNL, que ja havien presentat també una altra iniciativa per part d'Esquerra Unida; despús-ahir, una PNL en la comissió; després, també, una altra esmena, que, per cert, és graciós que el punt número 1 de la PNL és un còpia i pega exacte del punt número 2 de la que va presentar l'altre dia Esquerra Unida, que és que és còpia i pega, però bé, ja es veu es volen anar arrimant.
.
.
, fins i tot de no canviar una coma, però bé, això quasi seria el de menys.

Ahir va haver-hi una interpel·lació per part de la consellera, que, per cert, no li deuria interessar a vosté molt, perquè només va començar la interpel·lació, vosté se'n va anar, per tant, no crec que tinga cap interés en saber què és el que pensa la conselleria.
L'únic interés que tenen, per activa i per passiva, és eixir ací i parlar malament de la política del Partit Popular.
Això és l'única missió que sap que tenen vostés.

Però bé, quant al que vostés insistixen, insistixen i tornen a insistir, jo li vull dir que estan qüestionant, i ja li ho vaig comentar l'altre dia, el treball dels funcionaris, que són uns grans professionals.
¿Per què?

Primera falsedat.
Educació incrementarà en 121 les unitats educatives per al curs 2014 i 2015.
L'arranjament escolar s'aprova tots els anys amb la fi d'aprofundir en la qualitat del sistema educatiu de la Comunitat Valenciana i millorar eixes condicions d'escolarització de l'alumnat adequant l'oferta a la demanda de les places.
És un document que és negociat per atendre les necessitats específiques de cada municipi.

A més, ahir, va dir la consellera, després d'incorporar les al·legacions que s'havien presentat per part dels consells escolars municipals, que encara és un document viu, i vosté ho sap perfectament.

En realitat, s'ha de saber que la conselleria d'educació crea 344 unitats educatives.
Per tant, si se'n suprimixen 223, crec que és fàcil saber que es comptarà amb 121 unitats més este any.
No vaig a parlar d'unes i les altres, perquè jo, amb cinc minuts, no tinc temps de poder contestar a tot el que vostés han dit.

Però el que vull que quede ben clar que, tal com va dir ahir la consellera, continuarà adaptant les unitats escolars necessàries a la població escolar en cas que fora necessari, especialment després del procés d'admissió, però tot dependrà del número de xiquets de tres anys que hagen d'accedir als centres.

Sap vosté que això.
.
.
, ha baixat la natalitat, tenim 6.
000 alumnes menys, n'hi ha menys immigració, s'han d'optimitzar els recursos.
Vosté ha dit també allò de les ràtios, que si les ràtios.
.
.
¡Perdone!
No sóc jo la que ha dit allò de les ràtios.
Jo no sóc una persona entesa per a dir això.
Però vosté, que està en la mateixa comissió de rendiment escolar.
.
.
, han vingut personatges que saben d'educació molt més que puguem a la millor saber algunes persones -jo, la primera- d'educació i han dit el mateix que vaig dir jo.
O siga, que no sóc jo l'única que ho dic, senyor Pañella, ¿eh?
, no sóc jo l'únic que ho dic.

Però, després, és que vosté també s'atrevix a dir que es reduïx professorat.
Això no és cert.
No és cert.
Les aules.
.
.
les aules pot ser que s'hagen suprimit en uns llocs, però s'han augmentat en uns altres, per tant, no és veritat.
Quan se suprimix una unitat, el professor es reubica en un altre destí.

No és veritat el que diuen del valencià.
Cal dir que en estos moments n'hi han més alumnes en valencià que en castellà.

No sé si no recorden que vam començar en l'any 1995-1996 amb 74.
277 alumnes en valencià.
En estos moments estem en 235.
648 alumnes en valencià.
O siga, que hem passat de tindre 99 centres a 310 centres en secundària i de 559 que en teníem en primària a 787 centres en secundària.
Ja està bé, ja està bé que vostés, per repetir, per activa i per passiva, que estem en contra de l'educació pública, volen que la gent s'ho crega.

Si n'hi ha algun problema, estic segura que la consellera intentarà solucionar-lo, però ací estem per a defendre una educació pública, gratuïta i de qualitat.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

¿Aixina que.
.
.
que no els cau la cara de vergonya?
¿No?
Doncs hauria.
.
.
hauria de.
¡Hauria de!
I ho dic ben clar, perquè, clar, ací nosaltres diem falsedats, diem mentires, diem mentides.

Doncs mire, nosaltres direm mentides que estan compartides pràcticament per tota la comunitat educativa.
Sí, perquè avui.
.
.
(veus) avui, avui, jo li he citat els tancaments, li he citat els pares que hi han ahí.
Afortunadament, el parlament si té una cosa bona és que se parla i, també, arribem a la gent que vol escoltar.
I ací està realitat.

Mire, escola valenciana es tanca hui per la supressió d'aules.
Els sindicats.
.
.
, sí, escola valenciana, ja sé que a vostés ja han fet una creu aixina i diuen: «Malos, malos de la muerte estos, ¿eh?
» Val, bé.
¡Val!
¡Ja ho sabem!
¡Home, ja ho sabem!
¡Ja ho sabem!
¡Tranquil·litzen-se, senyories!
¡Tranquil·litzen-se!
Ja sabem que vostés viuen del maniqueisme i, per tant, hi han bons i roïns.
No hi han raonaments.
(Veus) No hi han raonaments.
Hi han bons i roïns.
Doncs mire, ho sent molt, però Compromís no entra en eixe joc.
Compromís parla de.
.
.
(remors) de fets, de fets, de fets.

I el fet és que hi han tancaments en este moment, que els sindicats recolzen els tancaments.
Li he dit els noms dels centres de Castelló que estan tancats.
Estem parlant del Ciutat de Cremona, estem parlant del Martínez Valls i del Bonavista d'Ontinyent.
Estem parlant.
.
.
I esta gent.
.
.
és que són mala gent.
¡Són mala gent!
Sí, senyories, no volen als seus fills i, per tant, són mala gent i volen armar ruido, volen armar soroll, una cosa com el que vostés estan fent ací en lloc d'escoltar.

No, no, doncs no és això.
Eixa gent estan defenent l'escolaritat dels seus fills.
Ja estic fart que vinguen ací a dir allò que els pareix i dir: «És que la consellera Catalá.
.
.
» La consellera Catalá està atemptant diàriament contra l'escola pública i està creant conflictes.
Sí, senyora, està tornant a crear un altre conflicte avui mateixa amb els interins.
I, ¿per què crea un altre conflicte amb els interins incomplint allò que fa un any va dir?
Perquè sap que el conflicte amb els interins no es traslladable a l'escola privada.
És exclusiu de l'escola pública.

I la senyora Catalá, que hauria d'estar assentada ací.
Ella sí que hauria d'estar assentada ací també, ací.
I no està, senyories.
.
.
¡Criden!
¡Criden!
¡Criden!
¡Animen-se!
¡Vinga!
¡Fagen més circ en lloc de parlar de les coses!
 ¡Fagen circ!
(Remors) ¡Fagen circ!
¡Sí!
¡Fagen circ!

La senyora Catalá hauria d'estar ací avui sentint això, donant la cara davant dels pares, donant la cara davant dels centres, que els pares estan tancats.
Això és el que haurien de fer.
Això és el que haurien de fer.
Vostés criden, que els queda poc de temps per a cridar.
(Remors)

És preferible.
.
.
és preferible tindre en les seues files.
.
.
, seria preferible un tripartit bolivarià, cosa que jo no.
.
.
no vaig a firmar, a tindre les files plenes d'imputats per corrupció com vostés tenen.
Això els hauria de fer pensar un poquet.

Ho senc, senyoria, aixina és.
Jo no en tinc cap.
Jo no en tinc cap; vostés, sí.
Responguen de les seues responsabilitats d'on han portat este país.
Un país que han venut les institucions, un país.
.
.
que, ¿quina imatge marca.
.
.
?
Parlen de «marca Espanya».
Doncs marca València, ahir, ¿eh?
, dos presidents del València Club de Futbol, un que volia emportar-se a l'altre.
¡I les institucions, vostés.
.
.
!
No me diguen que vostés són absents del que ha passat en el València Club de Futbol.
No tenen res a vore.
.
.

El senyor president:

Senyor.
.
.
senyor diputat.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
¡no tenen res a vore en el València Club de Futbol, senyories!
¡No tenen res a vore!
¿eh?

El senyor president:

Senyor diputat.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

Sí, no té res a vore.
No, no.
.
.

El senyor president:

.
.
.
per favor, vaja vosté al tema.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

En el tema.
Estan enfonsant l'escola pública, com una institució més de les que vostés estan enfonsant en estos últims anys.

I ara tenen pressa per pillar lloc, per controlar les institucions, la mateixa pressa que han tingut en tancar Radiotelevisió Valenciana.
Volen tancar les escoles públiques, exactament igual.
Exactament igual, senyories.

Estan vostés molt susceptibles avui, ¿eh?
(Remors) Estan vostés.
.
.
, se veu que tenen algun problemeta intern que els altera un poquet.
Tenen un problemeta intern que els altera un poquet, senyories.
¡Va!
¡Tranquils!
(Remors)

El senyor president:

Senyor diputat, seguisca vosté amb el tema, faja el favor.

El senyor Pañella Alcàcer:

¡Home!
Però.
.
.
si me deixen parlar, seguirem, perquè si no, no.
.
.

El senyor president:

Si vosté se dedica al que no toca.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

No, no.
.
.
no, jo no.
.
.
, jo puc parlar i vosté me crida l'atenció si me'n vaig del tema.
.
.

El senyor president:

Exacte, això és el que he fet dos voltes.

El senyor Pañella Alcàcer:

Però, però estos senyors han d'estar callats.

El senyor president:

I ara li dic que vaja concloent.
(Veus)

Senyors diputats, per favor.

El senyor Pañella Alcàcer:

(Algú diu: «Dictador.
») Dictador.
.
.
(rient) me diuen dictador.

El senyor president:

Senyor diputat, concloga, per favor.

El senyor Pañella Alcàcer:

Val, si me deixen.

Bé, senyories.
Vist, vist.
A vostés no els agrada que debatem, que podem parlar.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
van a utilitzar tots els mitjans al seu abast per a fer-nos callar, però no ens faran callar.
.
.
(El senyor president desconnecta el micròfon del diputat)

Co

El senyor president:

Gràcies, senyor diputat.

Senyora Barrieras.
(Remors)

Señores diputados, por favor.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Jo.
.
.
li ho dic molt seriosament, senyor Pañella, no per repetir les coses van a ser veritat.
Vosté puja ací i diu, i diu, i diu: «Tota la comunitat educativa està en contra.
» Perdone, perdone, jo no dic que l'arranjament escolar siga al 100% perfecte per a tots els municipis.
N'hi han municipis que no estaran d'acord per mil motius que no vaig a parlar ací, però tots eixos municipis són: de tot el total que s'han presentat les al·legacions, només hi ha hagut un 7% que no està en estos moments solucionat.
Un 7%.
No vinga ací a dir: «Tota la comunitat educativa.
.
.
, perquè ací estan.
.
.
»

Doncs jo agraïsc als pares que estan ací per a defendre els interessos que creuen que són els lícits per als seus fills.
Però també vaig a dir una altra cosa, senyor Pañella.
Si estigueren tots els pares ací que estan conforme amb la política de la consellera Catalá i del president Alberto Fabra, no cabrien en este hemicicle, ni en totes les Corts Valencianes.
(Aplaudiments) Per tant, fem el favor de dir les coses com són, perquè al final ja estem fent una perversió total del que hem de parlar.

Ací hem vingut a parlar de l'arranjament escolar.
L'arranjament escolar l'ha de fer la conselleria.
Ho va explicar perfectament i llàstima que no l'haguera sentit, perquè vosté si que no estava ahir sentint a la consellera, tant que li interessa el tema, (remors) tant que li interessa el tema.
Ahir va parlar.
.
.
ahir va parlar la consellera.
.
.

El senyor president:

¡Senyora Mollà!
¡Senyora Mollà!

La senyora Barrieras Mombrú:

.
.
.
ahir és quan va parlar.
.
.
ahir va parlar la consellera, i el senyor Pañella se'n va anar per no escoltar-la.

Per tant, com diu la LOMCE, l'administració deu garantir la llibertat de les famílies en l'elecció del centre educatiu.
I les famílies per al Partit Popular són el primer, són el primer.
I continuarem amb eixes polítiques, els agrade o no els agrade.

Però jo estic segura, senyor Pañella, que la gent és molt intel·ligent, la gent és molt intel·ligent.
I vaig a dir-li-ho.
Perquè ací està el Grup Parlamentari Popular, que sustenta al govern del Partit Popular; allí està el futur tripartit, que pensa que ha de governar, (remors) que pensa que ha de governar, que pensa que ha de governar.
La gent sap que eixe, eixe.
.
.
, eh, eixe costat d'ací és el que recolza la consulta catalana, (veus i aplaudiments), el que 3.
000 preguntes, (protestes) 3.
000 preguntes sobre religió, eh?
, per a poder col·lapsar la conselleria i que no puga treballar en el que correspon.
(Veus i aplaudiments).
Que los profesores andaluces, los profesores andaluces, ahí on governen, denuncien els retalls en educació.

El senyor president:

Senyories!

La senyora Barrieras Mombrú:

Que Catalunya i Andalusia són les que més retallen en educació i sanitat.
(Remors) Que se van mobilitzar en Andalusia perquè hi ha 800 -si volen escoltar, si no, pararé-, 871 vacants del concurs de trasllats de personal docent.
Açò on governen vostés!
No, és que és on governen vostés.
(Remors)

Però, però, perdone, on governen vostés, vostés, només vostés, com per exemple en Sueca, és on diuen que és el municipi on menys.
.
.
(remors)

El senyor president:

Per favor!

Senyor Moreno, sabem que té vosté bona veu!

La senyora Barrieras Mombrú:

.
.
.
on menys transparència hi ha, per exemple.

Però és que també, també vull ressaltar, que ara mateixa on governa un tripartito, com per exemple en Vinaròs quan governava, que en eixe moment va deixar 40 milions de deute en un ajuntament de la quantitat d'habitants.
.
.
En Vinaròs!
Quan governava el bipartito!

Però què ha passat en Andalusia?
Què ha passat on governa un altre tripartito?
Que la senyora, (veus) que la senyora Susana Díaz (protestes) .
.
.

El senyor president:

Senyors diputats!

La senyora Barrieras Mombrú:

.
.
.
la senyora Susana Díaz, ha tingut, ha tingut.
.
.

El senyor president:

Senyors diputats, senyors diputats.
(Veus)

Vaja vosté al tema.

La senyora Barrieras Mombrú:

.
.
.
ha tingut de retirar les competències de vivenda.
.
.

El senyor president:

Senyors diputats, per favor.

La senyora Barrieras Mombrú:

.
.
.
a Esquerra Unida perquè no es pot prevaricar d'esta manera, senyories.

Açò és, (protestes) açò es el tema d'educació, (aplaudiments) açò és l'educació, l'educació que ens volen donar des d'este costat de la bancada.

Per això li dia, senyor Pañella, que com resulta que la ciutadania és molt llesta, eh?
, l'alternativa que tenen, si és esta, que inclús diuen que Cuba no és una dictadura, (protestes) eixe, eixe és el tripartit que vol guanyar enfront del bon govern del Partit Popular.
(Aplaudiments) Sí a l'escola pública, gratuïta i de qualitat!

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies.

Anem a passar al quint punt de l'ordre del dia, incorporant l'esmena (remors) del Grup Socialista.
(Pausa)

Senyors, anem a passar a la votació, com ja he dit, del quint punt de l'ordre del dia, incorporant l'esmena del Grup Socialista.
Comença la votació.
(Veus) 39 vots a favor, 43 vots en contra.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre el respecte al dret fonamental a la participació de la ciutadania en els assumptes públics, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 84.
447, BOC número 232)

El senyor president:

Sisé punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre el respecte del dret fonamental a la participació de la ciutadania en els assumptes públics, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Per a la presentació i defensa de la proposició no de llei té la paraula el representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Blanco.
(Veus)

Señores diputados, por favor

El senyor Blanco Giner:

Democràcia, la llei, la justícia.
Grans paraules, grans declaracions, que sentim moltes vegades en boca del Partit Popular, però que no les veiem aplicades en la pràctica.
Per al PP són paraules, però no fets.
El que veiem en el dia a dia de l'actuació del Consell és una falta de respecte a estes Corts, als drets dels diputats i de les diputades del parlament valencià i, per tant, dels seus votants, de tota la ciutadania.
El que veiem és una vulneració sistemàtica del Reglament de les Corts Valencianes i de la Constitució espanyola, de la Constitució, i que es fa cas omís a les sentències judicials, concretament les sentències del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana i també del Tribunal Suprem.

Perquè hi ha un fum, tot un seguit de sentències judicials, huit en estos moments, dos guanyades pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, però en vindran moltes més, només el nostre grup ja en té dèsset recursos més pendents que es dicte sentència, totes elles condemnant el Consell per vulnerar la Constitució i vulnerar la llei en negar documentació demanada pels diputats i les diputades d'esta cambra.

Totes elles han comptat amb el vistiplau del ministeri fiscal en la demanda.
Perquè el ministeri fiscal ha entés que s'estava vulnerant la llei i, per tant, ha demanat l'estimació del recurs contenciós-administració i després la desestimació del recurs de cassació que va presentar La Generalitat davant del Tribunal Suprem.

En totes elles s'està imposant costes a la Generalitat valenciana, és a dir, als valencianes i les valencianes, que haurem de pagar una pràctica negligent, una pràctica possiblement dolosa o culposa dels responsables polítics de La Generalitat.

Vaig a llegir una d'elles, ja dic, guanyada per Esquerra Unida, perquè és ben clara.
Diu el TSJ: «Debemos declarar la existencia de vulneración constitucional en la negativa a facilitar la documentación solicitada por el demandante -Esquerra Unida- a que viene obligado el órgano requerido -el Consell-, y en tales términos procede la estimación del recurso interpuesto.
Se declara vulnerado el derecho fundamental invocado, amparado por el artículo 23 de la Constitución española, viniendo obligada la administración demandada a facilitar la información en los términos solicitados».

A més a més diu: «Procede efectuar expresa imposición de costas a la administración demandada al haber visto íntegramente desestimadas sus pretensiones».

I després ve ací el senyor Fabra i ens parla de transparència, ens parla d'un portal, que no sabem si és de Betlem o el de la Valldigna, però que de moment no existix i que no caldria simplement si es complira la llei, si s'acataren les sentències judicials i si deixaren de gastar-se diners públics de tots i de totes, en una actuació que és absolutament partidista, antidemocràtica i contraproduent per als interessos generals.

Precisament ahir a Esquerra Unida se'ns va comunicar la interposició d'un recurs de cassació per part de La Generalitat contra una d'estes sentències, quan ja hi ha un recurs de cassació que ha estat resolt pel Tribunal Suprem condemnant La Generalitat a més a més a pagar les costes, i desestimant el seu recurs i confirmant el dret dels diputats i de les diputades per a poder exercir la seua funció de control al Consell, a accedir a la documentació.
Perquè la llei i la Constitució ens empara.

En eixe portal què van a publicar?
Perquè si no ens donen els contractes, si no ens donen els informes, si no ens donen els papers que demanem a nosaltres, què van a publicar en eixe portal?

Per això nosaltres els portem hui una proposició no de llei ben senzilla, que voldria saber amb quins arguments el PP va a votar en contra, que demana tres coses:

Primer, obvi, però no redundant, sinó necessari.
Instar que es respecte el dret fonamental a la participació de la ciutadania en els assumptes públics, emparat per l'article 23 de la Constitució espanyola, i en conseqüència facilitar la informació sol·licitada pels diputats i les diputades d'aquesta cambra per la via de l'article 12 del Reglament de Les Corts, llevat que hi haja raons fundades en dret que ho impedisquen, raons que mai ens donen, que no són de conveniència política, que no són de secrets sumarials, que no afecten els contractes públics.

Ho diu el TSJ clarament, eh!
Diu que el dret a la informació dels parlamentaris descansa en el dret dels ciutadans i de les ciutadanes a participar en la política a través dels mateixos.
I, per tant, l'actuació del Consell vulnera la llei i vulnera, per tant, el funcionament de la democràcia parlamentària.

En segon lloc, demanem que el Consell s'abstinga de recórrer en cassació totes aquelles sentències del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana que estimen els recursos contenciosos-administratius interposats per diputats i diputades de les Corts Valencianes per vulneració del dret fonamental de l'article 23 de la Constitució sobre denegació de documentació i, en conseqüència, que el Consell acate i execute dites sentències, entregant la informació a aquells representants públics que l'havien sol·licitat legítimament i legalment.

I, en tercer lloc, que en els casos en què es condemne en costes a l'administració pels motius exposats en els punts anteriors, se sol·licite, d'acord amb el dret administració, l'acció de regrés contra les autoritats, funcionaris i personal al servei de l'administració que hagen actuat amb culpa o negligència.
És a dir, que no paguem tots i totes, que no paguem els valencians i les valencianes de a peu, les estratègies dilatòries, partidistes i antidemocràtiques del Consell del Partit Popular.
Ja està bé!
Ja hem pagat prou!

Votar a favor d'esta proposició no de llei i complir-la -que eixa seria la segona part- serà l'única manera que ens creguem que el Partit Popular i que el Consell d'Alberto Fabra tenen un mínim compromís amb la transparència.
Perquè fins ara han votat en contra de totes les nostres proposicions de llei de transparència i bon govern, presentada per Esquerra Unida ja fa temps, de reforma del Reglament de les Corts Valencianes, perquè l'article 12 tinga garanties en el seu compliment, i totes les proposicions no de llei que hem fet per a poder accedir a les enquestes que paguem amb diners públics i que se'ns neguen, perquè s'eliminen les clàusules de confidencialitat en els contractes públics, etcètera, etcètera.

Sempre vostés han votat en contra amb els arguments més pelegrins, sempre en contra de la transparència i a favor de l'opacitat, senyories del Partit Popular.

Però no és solament això.
És que incomplixen, com dic, la Constitució i la llei de manera recurrent.
Vostés emparen l'actuació opaca del Consell, vostés també, a través de la seua presència majoritària en la Mesa d'esta cambra, moltes vegades impossibiliten l'acció de control al Consell.
I no hi ha més motius per entendre l'opacitat que la seua vinculació indissoluble amb la corrupció.
Perquè on hi ha llum no proliferen els virus de la corrupció.
És en la foscor, és on no es pot controlar, on no es pot vore què fan els representants públics, quins contractes signen, amb quins, en quines clàusules, on es pot produir la corrupció que tant hem patit al País Valencià.

Ara escoltarem algun representant del Grup Popular els seus arguments en contra a aquesta proposició no de llei, tinc interés per saber-los.
Però m'agradaria també escoltar les explicacions dels consellers i de les conselleres que sistemàticament ens neguen la informació i la documentació que demanem.
Per exemple, la senyora Bonig contra la derogació.
.
.
, d'una documentació hem presentat recurs al senyor Buch, però especialment els dos consellers més opacs del govern valencià: mister i miss opacitat, encara que no els agrade que els ho diga, el senyor José Ciscar i la senyora Maria José Catalá.
Cadascun d'ells atresora huit recursos contenciosos administratius presentats per Esquerra Unida davant el TSJ, que anem a guanyar.
I de moment ja hi ha dos sentències, senyora Catalá, que l'afecten a vosté per negar-nos documentació sobre un col·legi i sobre la venda de la VIU que la condemnen a entregar-nos eixa documentació i a pagar les costes, i que La Generalitat irresponsablement ha recorregut davant del Tribunal Suprem.

També m'agradaria que estiguera ací el senyor Serafín Castellano, conseller de Governació i Justícia i secretari general del Partit Popular, que ens va adreçar una carta fa un temps.
I dia: «Me pongo en contacto con usted para tender puentes de diálogo en cuestiones fundamentales para el presente y futuro de la Comunitat Valenciana.
Consideramos necesario establecer un dialogo.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
sobre la ley de transparencia de la Comunidad Valenciana, ya que entendemos que esto es un asunto prioritario y demandado por la sociedad, ante la que no podemos ser indiferentes y que exige…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

…consenso y participación».
¿Quina transparència?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Esta és la carta del Partit Popular, i mentres no complisquen les sentències, no hi ha…

El senyor president:

Moltes gràcies.
(El senyor president desconnecta el micròfon)

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Sentència estimatòria 376, de 2011, del TSJ, sobre lliurament de contractes menors de la Gürtel abans d'aquesta legislatura.

Sentència estimatòria número 354, de 2013, del Tribunal Superior de Justícia, condemna al lliurament de l'informe de Pricewaterhouse sobre Radiotelevisió Valenciana.

Sentència 2, de 2014, del TSJ, sobre el lliurament de documentació d'estudis d'opinió de 2012.

Sentència número 120, de 2013, del TSJ, sobre denegació sobre l'accés a la documentació sobre Valmor i la fórmula 1.

Sentència 139, de 2013, del TSJ, sobre la denegació de l'acció de documentació sobre justificació de la despesa de projectes València centres escolars, segona, 2, i Valencia centres escolars, tercera, senyora consellera.

Sentència 142, de 2013, del TSJ, sobre la denegació de l'accés a la documentació sobre subvencions d'ONG en el cas Cooperació.

Sentència del Tribunal Suprem, de 25 de febrer de 2013, confirmatòria de la sentència del TSJ, sobre el lliurament de contractes menors de la trama Gürtel.

Senyories, totes estes sentències han sigut procediments que ha presentat Compromís, i en les quals els tribunals ja ens han dictaminat que La Generalitat ha vulnerat el dret fonamental de participació ciutadana en els assumptes públics.

Set sentències que se sumen a les dos més recents presentades per Esquerra Unida, i a les qual se sumen les cinc sentències del Tribunal Constitucional, que ha aconseguit Compromís contra les decisions de Les Corts, a les quals segurament se sumaran altres trenta procediments que encara estan oberts per l'oposició.

Senyories del Partit Popular, en uns mesos poden vostés acumular vora cinquanta sentències per vulnerar els drets fonamentals dels diputats i diputades.
Cinquanta sentències que dictaminen i dictaminaran que el Partit Popular ha instaurat un règim d'opacitat i degradació democràtica a les nostres institucions.
Cinquanta sentències que han suposat i suposaran hores i hores de treball dels serveis jurídics de La Generalitat i que podien estar dedicats a coses més profitoses que protegir la seua opacitat.

Senyories del Partit Popular, ja en alguna ocasió ens hem preguntat: ¿què fan vostés amb tanta sentència, que diuen ben claret que vulneren els drets fonamentals i que ataquen constantment a la participació ciutadana?
¿Què fan vostés amb tanta sentència en contra?
Ens preguntem si s'utilitzen per a…, com a paper del vàter.
Si fóra així, tindrien vostès per a empaperar tot…, per a tindre paper del vàter en totes les seues seus.
Potser les utilitzen per a fer sobres i repartir-se això que vostés se repartixen.

Però el que està clar és que n'hi ha una cosa que vostés no fan amb les sentències, que és aprendre a acatar-les i aplicar-les, és a dir, fer-les cas.

Per això donarem suport a la proposta d'Esquerra Unida, que és de sentit comú, però també no seria la nostra, perquè posa votació ací en este parlament un dret fonamental, que creem que no deuria ser votada, perquè segurament la majoria del Partit Popular votarà en contra d'un dret fonamental, que és el respecte a la participació ciutadans en els assumptes públics.
Sembla de sentit comú respectar els drets fonamentals consagrats per les lleis.

En segon lloc, s'insta el Consell a acatar i executar les sentències del Tribunal Superior i no allargar innecessàriament la tramitació judicial amb recursos que paguem tota la ciutadania.
També sembla de sentit comú no utilitzar recursos públics per a fer política.

I, finalment -política partidista, per suposat-, i finalment, es demana que s'aplique l'acció de regrés perquè totes les costes d'estos judicis no ens coste diners a la ciutadania, sinó que els coste als qui han decidit allargar l'opacitat.
Ens sembla just i necessari.

Tres propostes que semblen de sentit comú, i per això donarem suport a la proposta.
Però no ens enganyem, la marca de transparència, així com la corrupció o l'enxufisme que els caracteritza són símptomes d'una malaltia, (veus) i la malaltia es diu democràcia anèmica en participació ciutadana i una democràcia de baixa intensitat.
Una democràcia que ha arribat, en aparença, que ens ha donat uns mínims, unes institucions, unes votacions cada quatre anys, però que queda lluny de la democràcia avançada i de qualitat com la que podem trobar en altres països d'Europa.

I miren, els mostraré una infografia, que ha fet en un treball la Fundació Civio y Access Info, «Tu derecho a saber».
Es tracta de com respon l'administració autonòmica davant les preguntes de la ciutadania.
Només un 22,6% reben una resposta satisfactòria a les seues consultes.
La resta, silenci administratiu, un 32%.
Un 10% es remeten a un formulari.
La qualifiquen d'inadequada un 9,6%, rebutjada un 2,6, incompleta un 6,2 i no tenen accés a la informació un 16,5.

Senyories, açò és una mostra, un símptoma més d'una democràcia anèmica.
Per això presentem una esmena a la proposició d'Esquerra Unida, perquè a banda de tractat el símptomes, creiem que cal començar a assentar les bases per a passar d'una democràcia anèmica que patim a la democràcia inclusiva, participativa i deliberativa que necessitem.

La nostra esmena reivindica posar les bases per a eixa democràcia avançada, almenys en un tema concret: el dret de la ciutadania a demanar, accedir i disposar d'informació generada per l'administració.

Demanem que s'inste el Consell a garantir el dret de la ciutadania en quatre vessants: la primera, el dret a sol·licitar informació a qualsevol organisme públic -conselleria, ajuntament, empresa pública- i demanar documentació concreta; la segona és l'obligació de comptar amb un catàleg complet que l'administració ha de publicar de manera activa; la tercera, el lliure accés a totes aquelles informacions i continguts realitzats amb diners públics; també l'arxiu audiovisual de Radiotelevisió Valenciana; i finalment, també defensem l'alliberament de dades de domini públic, el que es coneix com a open data.

El que hem reclamat sempre en aquestes Corts, senyories, i el que reclamem, per exemple, en la nostra llei de transparència de govern obert, que ja hem registrat i que està a l'espera del criteri del Consell.

També incorpora altres dimensions aquesta proposta, com la planificació i avaluació de l'acció de govern o la participació ciutadana en l'elaboració de polítiques públiques.

Senyories, la solució a la nostra democràcia anèmica no és canviar unes persones que no es creuen la transparència per altres que diuen que s'ho creuen, i que només ens donen la documentació que afecta al govern Camps i no ens donen la documentació que afecta al govern de Fabra.
La solució no vindrà per les paraules sinó pels fets.
La solució vindrà quan la ciutadania tinga recursos, les eines i les vies per a fer complir els seus drets.

Per això, Compromís defensem i defensarem sempre la necessitat d'empoderar a cada valencià i valenciana en les eines que necessita.
I això passa per una bona llei de transparència, però també per formació, per facilitar el paper del periodisme, els mitjans de comunicació i per col·laborar amb els moviments cívics i associacions.

El Partit Popular ara ens vindrà a parlar de la seua llei de transparència, ens vindrà a parlar del seu portal de transparència, que no saben ni quan ni com a fer-lo.
El partit de les 50 sentències parlant de transparència, no sabem si fa més risa o fa més pena, o les dues coses.

I jo em pregunte: ¿un govern que col·lecciona sentències per la seua opacitat pot ser creïble quan parla de transparència?
¿Un govern que recorre amb diners públics, amb recursos públics les sentències que parlen d'opacitat, pot parlar de transparència?
No cola, senyories.
Si no deixen accedir als diputats i diputades, ho posaran més difícils encara per a la ciutadania.

Per tant, donem suport a la iniciativa d'Esquerra Unida, aportem la nostra esmena per a enriquir el text presentat i espere que d'una vegada per totes el Partit Popular se'n baixe del carro de l'opacitat i passe i se sume a la resta de l'oposició per a construir una democràcia de veritat.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Per a acceptar o no l'esmena, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Sí, Esquerra Unida accepta l'esmena perquè coincidix amb el seu esperit i amb la seua lletra.
Es podien afegir moltes coses aquesta proposició no de llei, tantes com incomplix de manera reiterada el Consell del Partit Popular.

Precisament el que planteja Compromís, que és una llei valenciana de transparència, va ser proposat per primera vegada en esta cambra pel grup d'Esquerra Unida.
Vam participar en aquella votació la major part dels diputats i diputades que votaran hui.
Resulta que en eixa part votaren en contra, en esta part votaren a favor.
Segurament serà el mateix resultat.

Però, en qualsevol cas, em sembla completament acceptable l'esmena, l'afegim al nostre text, com podríem afegir tantíssimes altres coses més.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada Ana Barceló.

La senyora Barceló Chico:

Gracias, presidente.

El Grupo Socialista va a votar a favor de esta proposición no de ley.

Yo creo, señorías, que podemos decir sin miedo a equivocarnos que por regla general, el gobierno valenciano, cuando se trata de dar información a los diputados y diputadas de estas Cortes, dan la callada por respuesta.

El gobierno y el presidente Fabra han olvidado su compromiso con la transparencia, si este compromiso ha existido alguna vez, y ha ignorado la obligación que tiene de facilitar la información y documentación para el correcto funcionamiento y ejercicio del control de la oposición al gobierno.

Es constante la vulneración de un derecho fundamental, que, como dice el Tribunal Constitucional, es un derecho que comprende no solo la solicitud de información a la administración pública, sino también la obligación de facilitarla.
Y con esa negativa no solo se vulneran los derechos de los diputados y diputadas, con esa negativa también se vulneran y se niegan los derechos a los ciudadanos, quienes participan de los asuntos públicos a través de sus representantes.

Cada uno de los diputados y diputadas que se sientan en esta parte del hemiciclo hemos visto vulnerado nuestro derecho a obtener información, recogido en el artículo 23.
2 de la Constitución, a lo largo de nuestra vida parlamentaria.

Miren, a lo largo de estos años hemos constatado en el gobierno valenciano una resistencia numantina a la hora de facilitar información.
Y eso nos ha llevado a preguntarnos: ¿por qué el gobierno se obstina en ocultar información, cuál es la razón?
Y la respuesta nos la ha dado el Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana.
Porque ustedes nos han contestado ni han dado información a la oposición ni al Grupo Socialista, pero no han tenido más remedio que entregarle la información al Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana.

No es casualidad que siempre el derecho a la información haya chocado con el muro de la opacidad precisamente cuando los diputados pedíamos información sobre contratos de la administración pública con empresas, ya fueran estas de Orange Market, las empresas de la trama Gürtel o cualquier otra empresa.

Por poner algunos ejemplos, porque si no tendríamos que alargar este pleno, pondría como ejemplo todos los contratos que nos han denegado respecto a fundaciones, empresas, organismos públicos, consellerias, la información que nos han denegado sobre los contratos de Orange Market y de las empresas de la trama Gürtel, con VAERSA, la Sociedad Gestora para la Imagen Estratégica de la Comunidad Valenciana, la Agencia Valenciana de Turismo, Cultural Castellón, Feria Valencia, Fundación Agua y Progreso, los contratos de las distintas consellerias, los contratos de Radiotelevisión Valenciana por la contratación de pantallas con la visita del papa, los contratos del Instituto Nóos con la empresa pública CACSA sobre Valencia Summit, los contratos de la extinta conselleria de solidaridad, que ha sentado en los tribunales al señor Blasco.
Todos, todos…, esa información que fue denegada a los diputados del Grupo Socialista, están siendo en estos momentos investigados.
Un largo etcétera.

Y aunque pudiera parecernos que hablamos de una época pasada, que corresponde al gobierno de Francisco Camps, pues nada más lejos.
La opacidad se ha perfeccionado con el gobierno del señor Fabra, y esa perfección se refiere a la manera en que contestan ustedes a los diputados y diputadas cada vez que pedimos un expediente o solicitamos pedir una información.
(Veus) ¿Que pedimos saber, conocer y tener información sobre las subvenciones?
Nos contestan que no es necesario, porque están auditadas.
¿Que pedimos encomiendas de gestión?
La contestación se limita a explicarnos qué es una encomienda.
¿Que solicitamos un contrato?
Nos remiten a la página web de contratación.
¿Que pedimos conocer los datos de la caja fija?
La callada por respuesta.

Por tanto, el gobierno del Partido Popular y el señor Fabra no han hecho más que perfeccionar el sistema de la opacidad de La Generalitat.
El Grupo Socialista tiene pendiente más de ochenta y cinco peticiones de distintas.
.
.
, de documentación de distintas consellerias que todavía no ha tenido respuesta,.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, cuando pueda.

La senyora Barceló Chico:

.
.
.
pero ya anunciamos que el Grupo Socialista obtendrá la información a través de los tribunales, si ustedes siguen denegándola.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Por el Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra la ilustre diputada doña Elena Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señor presidente.

Señorías, mire, el Consell respeta y defiende el derecho a la participación política.
Prueba de ello es que ha respondido a casi mil quinientas solicitudes de documentación formuladas por el grupo de Esquerra Unida, que es quien presenta esta proposición no de ley, de las que Esquerra Unida ha recurrido poco más de cincuenta contestaciones.

Mire, señoría, al contestar a una iniciativa parlamentaria, el Consell está obligado a ponderar todos los derechos e intereses en juego, el derecho del diputado a obtener información, pero también el derecho a preservar determinada información para poder llevar a buen término una licitación pública, por ejemplo, como se pretendió con la contestación de la consellera María José Catalá cuando señaló al diputado de esquerra Lluís Torró que el proceso de diálogo competitivo iniciado por la resolución de la fundación VIU se encontraba en desarrollo y era por eso coherente esperar a la finalización de este, como paso previo a la entrega de la documentación asociada al proceso.

Lo mismo ocurrió con el informe de una consultora sobre el aeropuerto de Castellón, que no se facilitó a la diputada Marina Albiol, por considerar que podía interferir en la licitación del aeropuerto, que se encontraba en marcha en la fecha de contestación.
Por poner un ejemplo.

También, la necesidad de servirse, como gobierno, y en el ejercicio de su función de dirección política, de instrumentos puntuales y limitados para conocer las prioridades, intereses y valoraciones de los ciudadanos, como se recogió en las contestaciones a las solicitudes de documentación sobre estudios de opinión, recurridas por Esquerra Unida y Compromís.
Por cierto, que el grupo de Esquerra Unida hace uso fácil y propagandístico de los números: el 1 de febrero de 2014 señalaba que su grupo tenía 14 recursos contenciosos administrativos en marcha, pero la mitad de estos recursos correspondían a una única contestación.

Por otro lado, también, la necesidad de proteger los intereses de terceros preservados por cláusulas de confidencialidad, y eso ustedes lo saben perfectamente.
Y también la necesidad de garantizar el normal desenvolvimiento de la actividad administrativa que ustedes a veces colapsarían.
.
.
, colapsarían de manera que no se podría ni siquiera poder trabajar.

Al contestar a las iniciativas y todas las que han sido recurridas, el Consell ha fundamentado su negativa a facilitar la documentación, no ha dado ni una sola contestación arbitraria o abusiva.
Y tengo que decirle también, respecto al punto número 2 de su PNL, que está el Consell.
.
.

El senyor president:

Señores diputados.
.
.
(Inintel·ligible) .
.
.
, por favor.

La senyora Bonet Mancheño:

.
.
.
en su perfecto derecho.
.
.

El senyor president:

Señores diputados, en el día de hoy, la sonoridad general de esta sala.
.
.
, creo es importante bajar los tonos de voz y las conversaciones.

Sigamos, por favor.

La senyora Bonet Mancheño:

Muchas gracias, señor presidente.

Esta en su perfecto derecho a intentar.
.
.
, a interponer recurso de casación ante el Tribunal Supremo para resolver las discrepancias, igual que el grupo parlamentario recurrió ante el TSJ de la Comunidad Valenciana, existe también para el Consell es posibilidad, tras consultar a la abogacía de La Generalitat y atendiendo a criterios técnico-jurídicos de recurrir en casación ante el Tribunal Supremo.

Mire, señoría, el Consell discrepa del fallo del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, porque entiende que los estudios de opinión que contrata la Dirección General de Análisis y Política Públicas son estudios, no son.
.
.
, no son institutos sociológicos ni demoscópicos como el CIS o como el CEO, etcétera, etcétera, y, además, se están contratando de manera regular desde hace más de treinta años.
Y, por otro lado, no procede que el pago de las costas repercuta sobre las autoridades o funcionarios, o personal de la administración, porque, bueno, cuando en su momento lo hacen los grupos parlamentarios, se fundamenta en criterios técnico-jurídicos que considera y valora la abogacía de La Generalitat.
Usted dice: «Irresponsablemente recurren», yo le digo: derecho a recurrir.

Y, por otro lado, bueno, pues también tengo que decirle una cosa, señor Blanco, usted.
.
.
, me ha dado mucha pena ver cómo ha terminado su última intervención.
Luego, en la segunda intervención mía, le voy a dar algunos datos, pero tengo que decirle, porque no puedo pasarlo por alto, me ha dado mucha pena cómo ha terminado su intervención, rompiendo una carta, que, por cierto, no se le ha enviado a usted, se le ha enviado a la secretaria general de su partido, a la portavoz de su grupo.
Por lo tanto, no se apropie usted de lo que no se le dirige a usted, porque, a lo mejor, lo que quiere es utilizar esta tribuna y hablar de trasparencia para sus cuitas internas y promocionarse para intentar ser candidato de su grupo.
(Aplaudiments) Entonces, cuando hablamos de respeto, empiece usted respetando esta cámara y no haciéndose propaganda y promocionándose a costa de las cartas que no le dirige el Partido Popular a usted, que se lo dirige a la señora que tiene a su lado.
Esta puntualización tenía que hacérsela.

Y, por otro lado, la escenificación circense de romper esa carta, lo que demuestra es que ustedes no tienen interés de hablar ni de trasparencia ni de la reforma.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo.

La senyora Bonet Mancheño:

.
.
.
de la ley electoral ni de cualquier otra cuestión que.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo.

La senyora Bonet Mancheño:

.
.
.
les interesa a los valencianos.

Nada más, señorías, y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias.

Señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyora Bonet, esta carta, adreçada a Esquerra Unida del País Valencià, ¿val?
, jo sóc diputat d'Esquerra Unida del País Valencià i dirigent d'Esquerra Unida del País Valencià, ja estava trencada, perquè la trenquen vostés dia a dia, trenquen la credibilitat del secretari general del seu partit quan no complixen la llei que els obliga a donar-nos documentació.
¿I després ens parlen de transparència?

Mire vosté, dia Serafín Castellano en esta cambra: «Sería muy positivo que nos hicieran llegar tantas propuestas y medidas como estimen oportunas con el objetivo de conocer su punto de vista y sus planteamientos al respecto.
» ¿Però es que no les coneixen?
¡És que les hem presentat ací, per registre!
, és que han vingut en l'ordre del dia al ple de Les Corts, és que vostés les han votat en contra una i altra vegada, sense aportar arguments sòlids, ¿i després ens parlen de transparència?
Açò no val res, li ho he dit.
¿Sap per què?
Perquè no hi han fets darrere de les paraules.

Per altra banda, respecte a la seua intervenció, li recomane que acomiaden l'assessor que li l'ha preparat, perquè entenc que vosté estava llegint un text que algun assessor en alguna conselleria o en el Grup Popular li havia redactat i, sincerament, ¿eh?
, ¡s'ha lluït!
Des de dir que discrepa del TSJ en el tema de les enquestes, que el TSJ encara no ha dictat sentència.
.
.
¡Vostés ja saben que el TSJ ens va a donar la raó!
Jo també, però és que encara no hi ha sentència, en eixos recursos, encara no hi ha sentència, i vosté ja afirma que discrepa del TSJ.
.
.
Fins a dir la gran barbaritat que a l'hora de respondre a les sol·licituds el Consell ha de ponderar drets.
.
.
Clar, la ponderació de drets es fa.
.
.
, dret a la llibertat d'expressió enfront del dret a l'honor, ¿val?
, són drets que estan reconeguts en la Constitució al mateix nivell de protecció, drets fonamentals, que de vegades poden entrar en col·lisió i se ponderen.
Molt bé.

I vosté, o l'assessor que li ha escrit a vosté el discurs diu ¿que s'ha de ponderar el dret dels diputats a accedir a la documentació?
, que, efectivament, està reconegut en la llei, article 12 del reglament de Les Corts, i en la Constitució, article 23, dret fonamental, un dret, suposadament, amb el dret, diu vosté, «a preservar determinada información para llevar a cabo determinada licitación pública», literal; o «de servirse de instrumentos para gobernar», o «de garantizar el normal desenvolvimiento de la administración».
.
.
¿On estan eixos drets, senyora Bonet?
¿On està reconegut en la Constitució o en les lleis el dret a «preservar determinada información para llevar a cabo determinada licitación pública»?
És que no el trobe, ¿eh?
, de veres.

¿Com que col·lisió de drets?
¿Com que ponderació de drets?
Ací hi ha un dret fonamental, de la ciutadania, reconegut en la Constitució, que han d'exercir els seus representants i que vostés vulneren hui altra vegada.
.
.
I no em responga que només n'hi han 50 recursos, perquè, clar, no anem a recórrer totes les negatives, hem de fer.
.
.
, també tenim recursos econòmics limitats, una selecció.
I no em diga que és que han respost a vora mil cinc-cents sol·licituds.
.
.
Em fa molta gràcia, diuen vostés: «Somos el gobierno que más responde».
.
.
Clar, som l'oposició que més pregunta, ¡el mèrit serà nostre!
Vostés responen a tantes preguntes com es fan, perquè vostés no fan cap pregunta, ¿eh?
, el Grup Popular no fa pregunta al Consell.
.
.
(Veus) ¿Quantes preguntes escrites han presentat vostés?

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Senyories.
.
.

El senyor Blanco Giner:

¿Quantes preguntes escrites han presentat vostés, que és del que parla la senyora Elena Bonet?
(Remors)

I, per altra banda, la senyora Bonet, el que ve a dir és que té raó el Consell i no té raó el TSJ.
.
.
És a dir, sobre el tema de la VIU, per exemple, ens diu que no s'havia d'haver donat la documentació per tal, per tal, per tal i per tal.
.
.
¿Vosté està obviant que hi ha una sentència judicial?
¿On està el respecte a les sentències, l'acatament de la justícia, eixes paraules amb què s'omplin la boca sempre?
De veres, ¿eh?
, jo no sé qui li ha redactat eixe discurs, perquè discrepa del TSJ no solament en el tema de les enquestes, que el TSJ encara no ha dictaminat, sinó també en la resta de coses.
.
.
No, no, però no en els nostres recursos, que és el que ha dit ella.

Per altra banda, dir-li: hui mateix em sol·licitat l'execució de la sentència sobre l'assumpte de la VIU, i és que els temes en què vostés són opacs són molt significatius.
La VIU, un gran «pelotasso», un gran «pelotasso» amb diners públics, que s'han invertit en una universitat ruïnosa; Aerocas, una gran «pelotasso», que ens avergonyix als valencians; Taroncher, un cas de presumpta corrupció que afecta el senyor Serafín Castellano, que signava aquesta carta; les enquestes, que vostés utilitzen per al seu propi benefici; i les escoles.
És molt curiós, la senyora Catalá, que fa una estona estava parlant d'educació, com amaga tota la informació que té a vore amb la seua gestió, amb l'estat dels centres escolars, amb les instal·lacions, que posen en risc la seguretat dels xiquets i les xiquetes.

El senyor vicepresident primer:

Pregue finalitze.

El senyor Blanco Giner:

Per tant, no ha donat vosté cap tipus de raó, ha fet una intervenció lamentable, escrita per un assessor que hauria de ser acomiadat, i no tenen motius per a votar en contra d'esta PNL ni per a continuar incomplint la llei i vulnerant el dret de la ciutadania.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, gràcies, senyor Blanco.

Senyora Bonet.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señor presidente.

Mire, me refería a una sentencia que no era de su grupo, Sentencia número 2/2014 del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, Sala de lo Contencioso-administrativo, sección quinta, del 14 de enero de 2014, que estima un recurso de Compromís sobre el tema a que se estaba usted refiriendo, pero que no es una sentencia suya, porque, como comprenderá, sí que sé si ha habido sentencia o no ha habido sentencia.
¿Lo sabe usted?
Bueno, pues, vale.
(Veus)

También le he de decir otra cosa, señor Blanco: (aplaudiments) evidentemente, pues, sí, hay asesores que nos ayudan, como es lógico y natural, pero, bueno, a lo mejor resulta que no tenemos tantos como tienen algunos que hay por ahí, por esos grupos, (aplaudiments) que resulta que ahora tienen una cantidad de asesores que, bueno, que no se sabe si son asesores, colaboradores o, bueno, qué es lo que son.

Mire, le tengo que explicar, (veus) nosotros acatamos y acataremos siempre las sentencias judiciales, porque nosotros creemos en el estado de derecho y las sentencias judiciales se pueden no compartir, pero, desde luego, están para acatarlas.
Eso a usted que no le quepa la menor duda.

En segundo lugar, mire, señor Blanco, somos la autonomía más trasparente de España, (veus) con un nivel de trasparencia ¡de más del 99%!
, (aplaudiments) porque las peticiones o las contestaciones que a usted se le han denegado, suponen solamente el 0,48%.
Por lo tanto, si comparamos, señor Blanco, las respuestas que a ustedes no se les han dado y que, como le he dicho perfectamente, se les ha argumentado, y en ningún ha habido abuso al negarles esa información, si comparamos ese nivel de trasparencia de la Comunidad Valenciana del 99% ¡con lo que pasa en Andalucía!
, (veus) que es donde ustedes gobiernan.
.
.
, (aplaudiments) ¡que es donde ustedes gobiernan!
, resulta.
.
.
, resulta que el bipartito del PSOE y de Izquierda Unida -sí, sí, cállense y escuchen la realidad que les interesa saberla- les ha denegado al Partido Popular, que está en la oposición, 528 peticiones de información.
Eso ustedes.

¿Sabe lo que le pasa, señor Blanco?
Pues que ustedes han tenido muy mala suerte, han tenido muy mala suerte.
¿Y sabe cuál es la mala suerte que han tenido?
Pues que han tocado poder, han tocado poder en otras autonomías, en otros pueblos, como en el pueblo de Coronil, en Sevilla, que resulta que el alcalde de Izquierda Unida no quiere convocar los plenos y solamente, solamente, ha respondido a menos del 10% de las peticiones de información que se le han hecho por parte de la oposición.
Y, como le decía, han tocado poder y, entonces, se ha visto quiénes son ustedes, se ha visto cuál es la cara y se les ha visto realmente cuáles son sus políticas.
528 peticiones de información denegadas en la Junta de Andalucía.

¿Y ahora, ahora, a qué se dedican, ya que ustedes hablan de transparencia?
Se dedican, como ha salido hoy en la prensa, a querer realojar a familias de la Corrala, pasándose por encima a más de 12.
000 personas que están en lista de espera.
Yo no sé si esas personas resulta que serán o de su sindicato o amigos suyos, pero a eso se le llama prevaricación.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Senyora diputada…

La senyora Bonet Mancheño:

Sí, señor presidente, me estoy centrando, porque estoy hablando de transparencia, estoy hablando de transparencia.
(Remors) (Aplaudiments)

Mire, señoría, en estas Cortes el presidente Alberto Fabra ha comparecido 8 veces multiplicado el número que compareció el antiguo presidente del Partido Socialista, de la izquierda, cuando estaba en esta cámara, multiplicado por 8.

Y quiere que le cifras, cifras… (Remors) Sí, sí, sí.
31.
510 preguntas escritas respondidas, 395 preguntas orales ante el pleno, 900 preguntas orales ante la comisión, 144 preguntas de interés general ante el president, 97 interpelaciones, 49 comparecencias ante el pleno, 482 comparecencias ante comisión y 10.
388 solicitudes de información.
Esta administración, como le he dicho, tiene un nivel de transparencia de más del 99%.
(Remors)

Señorías, eso es negro sobre blanco y eso es la realidad.
Sí, bueno, ha habido una analogía por lo de su nombre, pero usted sabe a lo que me refiero.
Eso es negro sobre blanco y eso es una realidad.
Y lo demás, lo que usted dice aquí es una escenificación de su circo donde, bueno, intentan manipularlo todo, hacer un tótum revolútum, decir que aquí no hay transparencia y de esa manera intentar convencer a los que le votan o a los que parece que les votan o les pueden votar, pero realmente lo que no hacen es atender los intereses verdaderos de los valencianos.

Porque, le vuelvo a repetir, lo que usted ha hecho, rompiendo esa carta al final de su primera intervención, es demostrar que no está por el consenso, que no quieren hablar de transparencia…

El senyor president:

Vaya concluyendo.

La senyora Bonet Mancheño:

…que no quieren hablar de la reforma de la ley electoral y que no quieren hablar de los intereses de los valencianos.
Y nuestro grupo tiene… (Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Vamos a pasar a la votación del sexto punto del orden del día, incorporando la enmienda del Grupo Parlamentario Compromís.
Comienza la votación.
40 votos a favor, 44 votos en contra.

Antes de finalizar el pleno, como ya les anuncié a los señores portavoces, les recuerdo que vamos a tener una pequeña junta para tratar algunos temas pendientes.

También recordarles a todas sus señorías que el próximo día 25 celebraremos el día de les Corts Valencianes.
Recibirán todos la invitación correspondiente.

S'alça la sessió.

(S'alça la sessió a les 11 hores i 37 minuts)