Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text9 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text12 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text16 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:red;
}
.para6 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Medi Ambient realitzada el dia 4 de desembre de 2008.
Comença la reunió a les 11 hores i 4 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 8.

Proposició no de llei sobre l’aprovació i l’execució del projecte d’ampliació de l’EDAR Safor-Sud, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís (RE número 20.
167, BOC número 94)

El senyor president:

Buenos días a todos.

Vamos a dar comienzo a la continuación de la Comisión de Medio Ambiente.

Esperamos que los que tienen problemas de aparcamiento lleguen.
Pero la verdad
es que hoy es un problema serio, ¿eh?
, porque entre que en la plaza de la Reina hay tres vueltas de coche ya, hay
tres anillos, no uno, hay tres, yo que he llegado hasta allí y me he venido aquí pensando que podía aparcar aquí y me he encontrado con que aquí tampoco se puede aparcar porque están las obras.
.
.
, con lo cual, vamos a tener la ausencia e intentaremos que,
bueno, pues con las intervenciones les de tiempo a los compañeros a llegar.

Y tendremos que dar lectura…, bueno, lectura no, pasamos a la aprobación del primero punto, de la acta de la sesión anterior.
(Remors) Primero el quórum.

Con la lectura del señor secretario.

(El senyor secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

El senyor president:

Muchas gracias, señor secretario.

Bueno, el primer es la lectura y aprobación del acta de la reunión anterior.
¿Si hay alguna cuestión, señores portavoces?
Parece ser que no.
Damos por aprobada el acta.
Muchas gracias.

El senyor president:

A continuación, el segundo punto del orden del día es la toma en consideración de la Proposición no de ley que habla sobre la ampliación de la EDAR de la Safor sur.
Está presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís, y tiene la palabra el señor Enric Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

La proposa que el nostre grup presenta té el seu origen en la ciutat de Gandia i, concretament, en el nostre grup
municipal del Bloc a la capital de la Safor.
És una proposta que té com a objecte millorar la situació que patix l’estació d’aigües residuals de la Safor sud.
Perquè en estos moments s’han detectat una sèrie de problemes que afecten la salubritat de les platges de Venècia i de Rafalcaid i que podien fins i tot agreujar-se amb l’ampliació del port.

Mosatros considerem que els aspectes no només sanitaris, sinó també des del punt de vista turístic, aconsellen que una depuradora que té una dimensió reduïda, siga mereixedora d’una ampliació, i és el que presentem ací per a instar al Consell perquè millore l’ampliació de l’EDAR Safor-Sud.

Mos importen els problemes futurs i els actuals.
I estem parlant sobretot de la
mala qualitat de les aigües que desguassen des d’esta depuradora a través d’un emissari submarí, un emissari que està en unes condicions més que precàries.

Mosatros considerem que la Generalitat valenciana, que és la titular d’esta estació depuradora, ha d’actuar, i ha d’actuar de forma que implique una millora d’estes instal·lacions.

Demanem quatre coses a l’entitat pública de sanejament d’aigües residuals, com és que s’augmente la capacitat de la depuradora, una capacitat que sobretot en els mesos
d’estiu està completament saturada, no només per allò que són els residents, els estiuejants a les platges de Gandia, sinó també per altres pobles de sud de la Safor.

Per altra banda, demanem que s’aplique d’una vegada per totes la depuració terciària, que d’acord amb la directiva marc hauria d’estar ja en vigor, i desgraciadament en esta estació depuradora no està; una depuració terciària que ens permetria reutilitzar l’aigua que és vessada al mar per a regar els parcs i jardins de la capital de la Safor i d’altres zones que ara en este moment no s’utilitza.
I és una pena que, tant que es parla de la necessitat de transvasaments d’aigua, no comencem a fer les coses en aquelles coses que sí som competents i comencem a fer la casa no per la teulada, sinó pels fonaments.
Perquè s’està perdent moltíssima aigua que pot ser reutilitzada, sempre que es facen les coses ben fetes.
I
fer les coses ben fetes és introduir la depuració terciària, que és, per altra banda, una decisió de la directiva marc en matèria de depuració d’aigües de depuradores.

Per altra banda, és absolutament necessari que reparen l’emissari submarí, un emissari submarí que té una situació molt deficient i que les fuites, les eixides que se produïxen afecten a tot el que són el conjunt de platges de la Safor sud, des de Rafalcaid fins a Daimús, fins i tot a Bellreguard.

Així que esta proposta que defensem hui ací, que ha estat aprovada per tots els grups municipals de l’Ajuntament de Gandia, tots els grups municipals de l’Ajuntament de Gandia, tots, se done i se tramite perquè el Consell aprove i execute el projecte d’ampliació de l’EDAR Safor-Sud, que s’aplique amb caràcter prioritari el tractament terciari, que s’acabe amb el projecte de desodoració encetat fa tres anys, hi ha hagut una inversió important en un projecte de desodoració, però que necessitarem millores, i que reparen l’emissari submarí.

Si això s’ha de fer amb concurs amb Acuamed, jo estic disposat a acceptar alguna esmena
transaccional.
Però el que crec que ara no seria convenient ni positiu és que mos capficàrem en una lluita d‘a vore qui és el competent i qui ha de posar.
És a dir, hi ha un problema, anem a intentar resoldre’l, anem a intentar arreglar-ho perquè els ciutadans de la Safor, la seua salut, el seu benestar i sobretot la
reutilització d’aigües depurades s’ho mereixen.

Atesa la situació especial que vivim hui i amb els minuts de silenci, acabaré la meua intervenció de forma breu.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Morera.

Tiene la palabra, por el grupo.
.
.
, perdón, por el grupo de no adscritos, creo es.
Es una novedad para mí.
.
.

Muy bien, doña Marina Albiol, por favor.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.
Bon dia.

Bé, en primer lloc, lamentar la retirada de la proposició no de llei per disminuir les emissions del CO2 produït pel tràfic aeri, que ha sigut retirada per part del Grup Compromís, una proposició no de llei signada per Lluís Torró, sense avisar-nos.
Simplement lamentar eixe fet.

I dir que anem a recolzar la proposició no de llei defensada per Enric Morera.
I a més recordar que no només hi ha problemes en Gandia, en la Safor, amb el tractament de les aigües, sinó que l’informe de Greenpeace de l’any passat recorda que hi ha 350 municipis amb abocaments il·legals o mala depuració.

A mi m’agradaria destacar els casos de Vinaròs, Benicarló, Peníscola, Alcossebre, Alcalà, Cabanes, Oropesa, Moncofa, Xilxes o Sueca.
Són municipis que des de Greenpeace s’està avisant que tenen una depuració completament insuficient de les aigües residuals, i jo crec que cal recordar que s’ha de complir la directiva, com bé ha dit el senyor Morera, i per tant, simplement, anem a recolzar la proposició no de llei i esperem que s’amplie també o que es faça un esforç des del Consell, des de la Conselleria de Medi Ambient, per tal que tots
aquestos municipis, els 350 municipis que Greenpeace està dient que tenen una mala depuració de l’aigua, es puga resoldre d’una manera ràpida.

Res més.

El senyor Morera Català:

Per aclarir.
.
.

El senyor president:

Bueno, tiene la palabra para la réplica, porque se ha sentido aludido.

El senyor Morera Català:

Sí, d’acord.
Per aclarir.

Perquè diu la diputada Albiol que sense avisar s’ha retirat.
Efectivament, la setmana passada, sense avisar-nos, no acudiren els
diputats no adscrits a defensar a la Comissió de Sanitat una proposta del Grup Compromís subscrita per alguns diputats dels actuals no adscrits.

Per tant, com que no tenim la garantia que hi haguera un diputat, perquè ningú ens va avisar que hi hauria un diputat o diputada dels no adscrits per a
defensar les seues propostes, com ha passat normalment que els hem deixat el
temps, doncs ens hem vist amb l’obligació de, per a evitar el problema formal de no conéixer eixa situació, perquè ningú ens ha avisat, l’hem retirat per a no sotmetre a les seues senyories a un debat sense saber si
els diputats que havien de defensar-ho estarien presents.

Simplement això.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Morera.

Aclarada la situación, tiene la palabra el señor Signes, por el Grupo Parlamentario Socialista.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Vaig a ser també molt breu.

Esta proposició no de llei de Compromís, d’ampliació i millora (veus) de l’EDAR Safor-Sud.
.
.

El senyor president:

Perdón, señor Signes.

Si los señores parlamentarios.
.
.
(Se sent una veu que diu: «Sí, disculpe.
»)

Muchas gracias.

El senyor Signes Núñez:

Sí, dia que esta proposició no de llei de Compromís sobre ampliació i millora l’EDAR Safor-Sud és una de les moltes que hi ha dins del II Pla de sanejament de la Comunitat
Valenciana i que no està acabat.

Un pla que està conclòs el termini per a la seua finalització, i no està, per tant, acabat.
Hauria d’haver acabat en 2006, i en este moment, en 2008, no ha acabat encara.
Però no és que no ha acabat encara, és que si agafem els pressupostos per a 2009 vorem en l’apartat corresponent de la FP4 de l’apartat corresponent, vorem moltíssimes referències al II Pla de sanejament, el que vol dir que durant tot l’any 2009 també el II Pla de sanejament de la Comunitat Valenciana va a seguir executant-se i,
per tant, tres anys després del termini que tenien per a la seua conclusió.

Estes inversions, les d’ampliació i millora de l’EDAR Safor-Sud, tenen un import de 7.
800.
000 euros.
I, com dic, havien d’haver-se realitzat entre 2001 i 2006, que és el termini que tenia per a començar i finalitzar el II Pla de sanejament.

Gandia està contemplada com a zona prioritària d’actuació, tant per aconseguir un adequat tractament de les aigües residuals com també per un correcte sistema de col·lectors i per a obtindre els recursos per mitjà de la reutilització.
En concret, el que està previst que puga obtindre’s per mitjà de la reutilització són tres hectòmetres cúbics, que es destinarien a la zona regable del riu Serpis.

No obstant, dos anys després de conclòs el termini previst, com he dit, per a l’execució d’eixes obres, les actuacions continuen pendents.
L’emissari submarí no s’ha reparat, el tractament terciari no s’ha instal·lat ni tampoc les instal·lacions per a la reutilització.

Conseqüència, les que ha dit el senyor Morera, les platges de Venècia i Marenys de Rafalcaid a Gandia han de continuar suportant la qualificació de no aptes per al bany per la mala qualitat de les seues aigües.

La falta de tractament terciari impedix la reutilització i la zona regable del Serpis.
I, per tant, no pot beneficiar-se, com he dit,
dels tres hectòmetres cúbics anuals que podrien subministrar-li l’efluent a la depuradora.

Jo he de dir que el dia 29 de maig, 29 de maig de 2008, vaig presentar una
pregunta al conseller de Medi Ambient que dia literalment: quin és a dia de hui l’estat de tramitació o d’execució del projecte col·lector, reducció de nutrients i reutilització a Gandia, sistema Safor sud, inclòs en el llistat d’actuacions d’iniciativa de La Generalitat del II Pla de sanejament de la Comunitat
Valenciana.
El dia 29 de maig de 2008 és el registre d’eixida del Grup Parlamentari Socialista.
I en el registre de Les Corts entrà el mateix dia, el dia 29 de maig de 2008.

Mos interessàvem ja fa set mesos per la situació d’esta ampliació i millora de l’EDAR Safor-Sud.
I he de denunciar ací que, bé, set mesos després la conselleria no s’ha dignat a contestar a esta pregunta, la qual cosa ens haguera vingut molt bé per a este debat o, en tot cas, haguera possibilitat que Compromís no haguera arribat a presentar la proposició no de llei que ha presentat.

Per tant, res més.
I, per suposat, aprovarem la proposició no de llei de Compromís.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Por parte del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra don Mariano Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, en primer lloc, jo el que li he de dir al senyor Morera és que no estic d’acord amb algunes de les seues argumentacions que ha presentat per a defensar
aquesta proposició no de llei, fonamentalment, perquè vosté dóna per suposades certes deficiències que, avui per avui, no són tals, i també mos presenta una sèrie de problemes que, avui per avui, ja li demostraré que ja estan solucionats.

Anem per parts.
L’EDAR de Gandia funciona i el primer que cal dir és que funciona correctament i que l’efluent complix amb els paràmetres de qualitat exigits en la Directiva 91/271, per la qual cosa, doncs, avui
per avui, no hi ha previsió de realitzar ampliacions en la capacitat de tractament de la planta.

Com bé diu la seua exposició de motius, en els últims anys, doncs, la ciutat de Gandia i tota la comarca sud, de la Safor sud,
doncs, evidentment, ha experimentat un creiximent poblacional, això és cert i això, doncs, evidentment, també representa un augment de volums d’aigües residuals a tractar.
Tot això és cert, però este increment en volum d’aigües residuals no implica que l’EDAR de la Safor no tinga una capacitat suficient per a tractar de manera
adequada les aigües residuals que rep cada dia.

Vosté jo penso que no pot aventurar.
.
.
, ja ha dit que no funciona bé i que, d’alguna manera, al dir estes afirmacions, doncs, se crea certa alarma, quan els
resultats analítics realitzats en els exercicis tant 2007 com 2008 demostren que l’EDAR de Gandia-Safor sud funciona correctament i, com li dia abans, els efluents
complixen els paràmetres de qualitat.

Donada la capacitat de tractament que té la instal·lació, que són 60.
000 metres cúbics al dia, i el cabal real que per terme mitjà s’agafa en els darrers anys i mesos, que el màxim ha estat a 48.
000 metres cúbics per dia, vol dir que encara tenim un marge perquè puga funcionar més encara, arreplegar més aigües residuals.
Per tant, davant d’aquestos paràmetres, la conselleria, avui per avui, no té previsió de realitzar ampliacions en la capacitat de tractament d’aquesta planta.
Esta, quant al primer dels seus punts.

El segon dia que s’aplique amb caràcter prioritari el tractament terciari.
A part del que acabo de dir, vosté sabrà també perfectament que, bé, actualment, en esta comarca les aigües residuals que surten d’un tractament terciari de qualsevol depuradora, el primer que se demana és que n’hi haja, doncs, un pla de reutilització d’estes aigües.
I vosté ha fet la ventura que si només agafant els 48.
000 metres cúbics diaris per a parcs i jardins, molt això és esta, cosa que significa que se necessitaria, doncs, un pla de reutilització d’aquestes aigües regenerades, que avui per avui no n’hi ha cap demanda.

També cal dir que, bé, dóna la sensació que les aigües, quan surten de la depuradora, doncs, que surten en males condicions.
Doncs,
no, no és així, el tractament, abans del terciari, el tractament que avui per avui se porta,
doncs, trau i aboca a les aigües en zones sensibles, perquè és el tractament exigit legalment i, com li dia, no fa falta, avui per avui, que
es tingués un tractament terciari.
Vosté me dirà, seria allò important, evidentment, però les prioritats són les que hi han i, donat avui per avui, doncs, totes les mancances que hi han
arreu de la nostra comunitat, cal marcar prioritats,
(inintel·ligible) .
.
.
la conselleria, i en este moment, doncs, l’EPSAR, doncs, també ha marcat aquelles prioritats a on cal invertir a més curt termini.

Això no exclou, evidentment, doncs, que s’estiga estudiant.
.
.
, que, avui, per a mi, allò més fàcil seria, «doncs, sí, està en estudi».
.
.
No és el cas, com li he dit abans, no tenim encara aquesta prioritat a curt termini,
però que no vol dir que La Generalitat no estiga invertint d’una forma exhaustiva i important en este tractament no només en depuradores, terciàries, sinó arreu de tota la comunitat en tot tipus de depuració.
Pense que 650 milions d’euros se dedicaran a inversions en el pressupost de 2009 només en tema d’aigües, i això significa que cal cobrir moltes mancances, i en això estem.

La tercera part que vosté presentava en aquesta proposició no de llei és que s’acabe el projecte de desodorització que va encetar fa tres anys.
Bé, el que cal dir és que esta proposició o és que l’ha presentat fa temps i apareix ara, però que aquestes obres ja van finalitzar al desembre del 2006 i ha estat solucionat
aquest problema d’olors generades pel funcionament de la instal·lació ja fa, doncs, pràcticament dos anys.

Les obres de reforma del sistema de desodorització de l’EDAR a què vosté fea referència ja es van executar i es va ficar en servici, concretament, a finals del
2006, amb un import final d’execució d’1.
297.
783 euros.
Per tant, els problemes d’olors pel mal funcionament de l’EDAR a què vosté fea referència, ja estan solucionats.

També dia que es repare immediatament l’emissari submarí i s’aproven les remissions dels manteniments periòdics d’aquest emissari.
Bé, el que vosté denuncia també sabrà que.
.
.
, bé, no pot assegurar que el causant que les aigües tornen a estar contaminades siga la depuradora i l’emissari, perquè no és cert, vosté no pot dir això, perquè la qualitat de les aigües de les platges a què feia referència de Venècia i Marenys de Rafalcaid, doncs, el que siga o no siga l’adequada, no és precisament problema ni de l’emissari ni de la depuradora.
Totes les revisions que s’han fet a l’emissari han donat que hi havia una fuga, s’està fent el projecte per a poder-la solucionar, però, evidentment, quan les aigües surten amb la qualitat que surten de la depuradora, no se pot dir que siga l’emissari, doncs, el detonant d’aquesta possible contaminació a què vosté fea referència.

S’ha detectat, com vosté dia, una xicoteta fuga de conducció submarina en la zona més pròxima a la costa, és veritat, això s’està solucionant i, en concret, l’EPSAR ja està redactant l’oportú projecte per a la seua reparació i s’executarà tan prompte estiga disponible.
Però, això, insistixo, no suposa cap tipus de risc ni perill per al medi ambient, ni molt
menys per a la salut ni de les persones ni dels banyistes, tenint en compte que
l’aigua, com li dia abans, l’aigua efluent per l’emissari està depurada prèviament per esta EDAR i, per tant, és fals que, com diu el Grup Compromís, doncs, siga l’emissari submarí el responsable de la possible contaminació fecal de la seua zona d’influència.

En conseqüència, com li dia, doncs, el problema de la qualitat de l’aigua de les platges de Venècia i Marenys, doncs, podríem fer un estudi i vore d’a on ve el problema, però, en conseqüència, voríem que és a conseqüència dels abocaments d’aigües residuals al riu Serpis, procedents del clavegueram municipal, que arreplega
les aigües de les estacions de bombeig de Venècia i de (inintel·ligible) .
.
.
previ al seu enviament a l’EDAR i que l’EPSAR ha posat ja en coneiximent de l’Ajuntament de Gandia per ser un assumpte de la seua competència.
La Generalitat ha manifestat la seua disposició a col·laborar amb l’Ajuntament de Gandia per a resoldre este problema, el de la xarxa municipal, per
això l’EPSAR redactarà, si convé, un projecte, i l’ajuntament haurà de tramitar les autoritzacions oportunes.

Li podria donar encara més motius, però davant de tot el que li acabo d’explicar, i en consideració a tot el que he anat diguent-li, i en la mesura que l’EDAR, avui per avui, té la capacitat suficient per a tractar el volum d’aigües residuals de Gandia, no només de Gandia, sinó d’altres setze municipis més de la comarca de la Safor sud, i les seues aigües, com li he demostrat, complixen amb els requisits de qualitat exigits per la
normativa en matèria de sanejament i depuració, doncs, no podem recolzar la proposició no de llei presentada pel Grup Compromís.

Evidentment que qualsevol tractament, si arribem al terciari, de les aigües residuals és molt millor que el que està portant ara, però cal marcar una sèrie de prioritats, i les prioritats de cara als pressupostos del 2009, la
conselleria de.
.
.
, o, en este cas, el pressupost de l’EPSAR, doncs, les ha marcades molt clarament en el pressupost, i en temes de
sanejament i depuració vorà que la inversió de cara al 2009 és molt important, així, s’iniciaran actuacions com el tram final del col·lector nord a València, les noves depuradores de Peñíscola, Benicarló –Vinaròs, afortunadament, ja la té–, la de Chiva, Cheste, entre altres, també es duran a terme tractaments terciaris i instal·lacions de reutilització en la zona de l’Alacantí nord, Almassora o Callosa, entre altres, entre altres moltes, i, a més, també es continuaran altres obres a l’EDAR de la zona nord del Campello, l’EDAR de l’Alacantí sud, l’ampliació i reutilització de l’EDAR de
(inintel·ligible) .
.
.
a Elx.
En definitiva, una sèrie de tractaments terciaris en altres llocs que s’han (inintel·ligible) .
.
.
més prioritaris.

Com veu, la conscienciació.
.
.
, no mos parle de conscienciació, que la tenim, però n’hi ha marcades prioritats i avui per avui s’estan, podíem dir ja, atacant aquelles que són més peremptòries.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Turno de réplica.
Tiene, por cinco minutos, la palabra el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Jo la veritat és que lamente la posició del Grup Popular i em pregunte si el signe polític de l’Ajuntament de Gandia, per cert, governat pel senyor Orengo, del Partit
Socialista, i el senyor Fernando Mut, que aleshores era del seu partit, del
Partit Popular, i en aquell moment, quan era director general (veus) d’Arquitectura defensava.
.
.
¿Era del seu partit?
(Veus) ¿Eh?
No, del Bloc no ha segut mai, del Bloc, no.
.
.
No, no, no.
.
.
(Veus) El senyor Mut, que actualment és responsable d’urbanisme de l’Ajuntament de Gandia en un grup independent, va passar el que va passar, però va ser expulsat del Partit Popular, i en estos moments, doncs, considere
que.
.
.
, em pregunte en veu alta si el signe polític de l’Ajuntament de Gandia fóra d’un altre color, el govern de La Generalitat, el Grup Popular consideraria d’una altra manera les necessitats bàsiques, ambientals i sanitàries que té esta important població.
.
.
Em pregunte, no faig cap afirmació, m’ho pregunte en veu alta.

Perquè, necessitats, n’hi han.
Necessitats, n’hi han, i el senyor Castejón s’ha limitat a llegir la resposta que va rebre l’Ajuntament de Gandia de l’entitat de sanejament, ho ha llegit, ja tenia la resposta, vosté s’ha dedicat a llegir el que el govern, a través de l’entitat sanejadora, va contestar a l’Ajuntament de Gandia després que el Bloc presentara una moció a l’Ajuntament de Gandia.
(Veus) Per tant, el debat és interessant, i és interessant perquè revela en la seua explicació diverses coses.
Una, no decidixen invertir en noves tecnologies que milloren la
salubritat i el medi ambient de la zona, perquè ha dit una cosa que no és certa, tot i que ho diga l’entitat sanejadora, i és que se complixen els requisits de la Directiva 91/271.
S’estan fent vessaments, s’estan tirant directament de la depuradora al riu Serpis, i algú ens tindrà d’explicar per què estan tancades al bany dos platges de Gandia, la platja de Venècia i la platja de Rafalcaid.
Algú
(inintel·ligible) .
.
.
, això no ix del no res, això ix perquè no n’hi ha un terciari avançat i no s’està complint la Directiva 91/271.

Vostés tenen un problema amb la normativa comunitària i tenen una amenaça, i els ho anuncie ja, tenen una amenaça per part del Parlament Europeu, en una actuació que s’està fent ja, de retirar els fons europeus si el govern de La Generalitat no complix
la normativa comunitària.
Això està en estos moments parlant-se en Europa.
L’informe Camps és molt interessant, però no deixa de ser una recomanació del Comité de les Regions.
Interessantíssim, però quan el Parlament Europeu, que després de l’últim tractat ha aconseguit moltes competències, sí que pot indicar coses que poden penalitzar-nos, moltíssim, no s’ho agarren a broma, no és ninguna conjura judeomaçònica de persecució del govern valencià, sinó que és una cosa molt més seriosa, i ja els ho anuncie en esta comissió parlamentària.
I, en este cas, s’està actuant en contra del que diu la Directiva marc europea 91/271.

Per altra banda, és molt revelador el problema que tenim els valencians, que en un moment que hi havia una situació de, entre cometes, bonança econòmica, per un model que mos ha portat al desastre, vostés agarraren un endeutament de 14.
000 milions d’euros, i ara no n’hi han diners per a fer obres necessàries per a complir la normativa europea i, sobretot, perquè la gent de la Safor, concretament, de Gandia, puga gaudir d’un medi ambient en condicions i puga reutilitzar les aigües de la depuradora.

Diu, «no n’hi ha demanda», però, si no apliquen el terciari, ¿com hi va a haver demanda?
¡És que és un peix que es mossega la cua!
(Rient) El que tenim en estos moments és que estes aigües, amb un pretractament, se tiren en un emissari submarí foradat, com vosté ha reconegut, a la mar.
.
.
I estem posant en risc un sector importantíssim com és el sector turístic, estem posant en perill un sector importantíssim, perquè ja no complixen eixes platges les recomanacions de les aigües marítimes de la directiva marc, perquè la depuradora no està a l’altura del que necessitem, segurament perquè no n’hi ha un duro per a invertir en eixa depuradora, tot i que estiga en Gandia i
tot i que el director general d’Urbanisme siga el senyor Fernando Mut, que era del Partit Popular.

Per tant, el que vosté ha contestat, ja ho tenia, era previsible, i el que podem concloure és que no n’hi han diners per a reutilitzar les aigües, perquè vostés no invertixen en el terciari, i li dic que si la capacitat en estos moments,
segons diuen, és de 48.
000, de l’any , estem en el 2009, i, si «somos un millón más de valencianos», també en Gandia això s’haurà notat, ¿no?
¡Dic jo!
¡Estem al límit de la capacitat!
, i estes obres se preveuen amb molta antelació, no esperant que això estiga saturat, sense terciari i amb l’emissari submarí foradat.
Eixa és la política del Partit Popular.

Jo ho lamente moltíssim, ho lamente moltíssim, perquè les coses crec que es poden fer molt millor, i fer-les millor seria votar
favorablement esta proposició no de llei.
Agraïxc al Grup Socialista que estiga a l’altura del que reclama la ciutadania de la Safor.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Morera.

Turno de réplica tiene.
.
.
(Veus) No lo ha pedido.
Pues, tiene la palabra el señor Castejón, por un tiempo de cinco minutos.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Morera, això del color polític de les corporacions, això ha segut.
.
.
, vosté s’ha fet la pregunta i vosté se l’ha contestat, però quant a la política del PP en temes d’aigua, evidentment, en matèria d’aigües, no mos té de donar cap tipus de lliçó.

Mire, el Partit Popular, la seua política en aigua no és només complir les directives comunitàries a què vosté feia referència.
No és només donar un servici adequat de tractament a les aigües residuals per a evitar la contaminació, que està fent arreu de la Comunitat Valencia.
Sobretot, és potenciar al màxim la reutilització que vosté ficava en dubte.
O és que no s’enrecorda que la meitat de les aigües que s’estan reutilitzant a Espanya pertanyen a la Comunitat Valenciana?
Som la primera
comunitat en això, 20 vegades més, per exemple, del que se fa a Aragó.
Jo no sé encara hui per hui això encara ho dubtem.

Mire, en els últims cinc anys s’han posat en marxa més de.
.
.
, quasi, quasi, jo li diria, almenys, la meitat de totes les depuradores
que s’han ficat en funcionament arreu de tot l’estat espanyol.
Avui per avui, hi ha 420 depuradores en funcionament i hi ha més de 500 hectòmetres cúbics a l’any que estan reutilitzant aquestes aigües.
I, evidentment, des de la comunitat, des del govern de la Comunitat
Valenciana, encara volem anar més enllà.

Evidentment, el tractament terciari és important i cal donar-li una sortida en estes aigües.
Vosté ho ha fet molt fàcil, ho ha fet molt fàcil, ha fet molt fàcil que hi haja un projecte.
Doncs, mire, resulta que a la comarca on jo visc el
problema és com reutilitzem les aigües que surten d’una depuradora perquè al final han d’anar a la mar perquè, avui per avui, encara no hi ha ni comunitat de regants, i, evidentment, sap
que mai poden anar a l’ús de boca.
Això ho sap, no?
Evidentment, encara no hi ha un pla.
Per a utilitzar aquestes aigües, han d’anar a un emissari.

I no faça culpable, no alarme dient que l’aigua que surt, que puga contaminar o no contaminar les aigües de bany, surten de la depuradora.
No.
Li ho he explicat abans, si no m’ha entés… És a dir, són aigües prèviament a la depuradora de la Safor sud.

Per tant, el que vosté demana és que hi hagen tractaments més sofisticats per aquesta depuradora d’aigües.
Avui per avui, la nostra comunitat és pionera en tots els tractaments que s’estan fent, però tampoc pot posar en dubte que del tractament secundari que es trau súrtiguen unes aigües que encara contaminen.
No, és a dir, les aigües que surten d’una depuradora, per exemple, les últimes que estan sortint –i estic parlant de la meu comarca, que és la que més coneixo–, podrien, inclús, utilitzar-se, evidentment, sempre per a carregar aqüífers.
Això, està clar.
Però, inclús per a
(inintel·ligible) .
.
.
algunes espècies no faltaria tractament terciari.

Però, bé, jo li he marcat que és un problema que hi ha una sèrie d’inversions a fer i que cal marcar unes prioritats.
I vosté dóna la sensació com si a la comunitat no s’ha fet res.
Doncs, mire, resulta que si estem parlant ací d’intentar fer una depuració terciària, encara hi ha comarques, perquè, evidentment, el problema és greu, que encara no tenen la depuració ni primària ni secundària, i zones turístiques com puguen ser la zona, per exemple, de Peñíscola i Benicarló, que sí que a l’any que ve tindrà una inversió ficada de 26 i 25 milions cadascuna de les ciutats per a fer la depuració, muntar les EDAR ja en tractament terciari.

Per tant, com veu, l’aposta és importantíssima.
El que no poden posar en dubte –i això sí que no ho puc permetre– és que cree alarma, certa alarma social, dient que per problemes d’esta estació depuradora se puguen contaminar les aigües de bany, cosa que no és certa, és a dir, no és per culpa d’açò –i abans ho he dit.

Per tant, el que sí que hem de tindre en compte és que seguirem apostant per estes polítiques en reutilització d’aigua, perquè lliçons no ens poden donar perquè millor que ho estem fent és possible arribar, però, evidentment, no ens negue el gran esforç que fa La Generalitat, a través, concretament –com li dia– de l’EPSAR, del tractament i en al reutilització de les aigües.

Abans vosté me dia que podia entrar una transaccional, feia referència a què si la confederació hidrogràfica… Doncs, mire, també tindria molt a dir, perquè sabrà que moltes vegades la confederació hidrogràfica és qui s’ha de fer càrrec d’estes aigües residuals una vegada tractades per a reg, i, precisament, no presenta
projectes perquè siguen reutilitzats.
Però això seria un altre debat.

Per tant –insistixo–, la seua proposta a nivell teòric està molt bé, és a dir, per part del govern valencià evidentment nosatros tenim el convenciment que el terciari és millor que el secundari, no ho posem en dubte, però el que li dia abans; les prioritats són les que són i sempre cal anar, evidentment, per a complir aquestes normatives que vosté ens dia, que encara hi ha molts llocs on no arribem, per a complir les
normatives, no només en este cas a la província d’Alacant, sinó també a Castelló i a València.
I la inversió cara al 2009, que es farà amb tot el tractament d’aigües residuals, és importantíssima.
I per tant, jo penso que d’alguna manera marca esta línia que té el govern valencià que, en el termini més curt possible, la depuració terciària siga una realitat arreu de la Comunitat Valenciana.

I en això estem, arribarem on arribarem, però, inclús, ningú pot ficar en dubte la manca de voluntat, que la voluntat és ferma, i, evidentment, tots els recursos que mos vinguen des d’Europa i tots els que poguérem tindre a nivell de la nostra comunitat seran invertits de la millor manera
possible, com estem demostrant.
No ara, sinó de fa molts anys.
Perquè arribar a ser pioners i arribar a ser els capdavanters en la reutilització d’aigua no és per casualitat, sinó que és per l’esforç continuat que ha fet el govern del Partit Popular a la nostra comunitat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.

Pasamos a la votación.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8 votos en contra y 7 a favor.
Por lo cual, queda denegada la
moción.

Proposició no de llei sobre l’establiment d’un programa pressupostari de subvencions per a contribuir a les despeses
complementàries dels ajuntaments inclosos en el Pla de residus de la zona I, presentada pel
Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 20.
359, BOC número 94)

El senyor president:

Pasamos al tercer punto del orden del día: proposición no de ley, presentada también por el Grupo Esquerra Unida-Bloc: Compromís.

Tiene la palabra el señor Morera por espacio de quince minutos.

¿Paramos?
Vale.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Señor Morera, tiene la palabra para la defensa del tercer punto.

El senyor Morera Catalá:

Moltes gràcies, senyor president.

Esta és una iniciativa que presenta el Bloc, no és el Grup Compromís, i el meu company Josep Maria Pañella, al qual jo defense hui.

És una situació, una problemàtica que s’ha generat –creiem– per la falta de previsió en la gestió de residus sòlids urbans.
Esta també és una matèria europea.
I les directives són llei.
I els reglaments europeus encara més.
I, efectivament, la Unió Europea, en temes mediambientals mos porta molta davantera, doncs, ha aplicat
una estratègia europea en matèria de residus que parla de la seua minimització, reutilització i compostatge, en la mesura que se puga reutilitzar.

Quina és la situació que tenim ací al nostre país, al País Valencià, la comunidad, d’acord amb la reforma de l’estatut?
Doncs, una situació desastrosa, una falta de previsió, una falta d’acció i una situació realment alarmant –sí, i dic alarmant– pel que fa a la gestió de residus sòlids urbans.
Tant és així, que nosaltres, i tenint en compte que és una problemàtica que no pots fugir, que és una problemàtica complexa, difícil, però que cadascú ha d’assumir la seua responsabilitat, mosatros, des del Bloc, firmàrem i assumírem, amb el conseller Blasco –prèviament ho havia fet el Partit Socialista– l’estratègia de residus o el pla de residus per a la Comunitat Valenciana.
Firmàrem este acord.
No recorde ara el nom, el pacte?
I arbitrava una sèrie de mesures, una sèrie de mecanismes per a fer front, per a reintentar resoldre, per a posar-nos al
dia en la matèria de gestió de residus.
En aquell lloc no figurava en cap moment que la incineració de residus fóra una de les mesures a contemplar en eixa estratègia valenciana d’eixe pacte de residus.
Sí que es parlava de la valorització energètica de residus.
Però valorització energètica de residus –i parle de memòria– pot dir que se pot utilitzar fenòmens com la biomassa, etcètera, etcètera.
Valorització energètica de residus, no incineradores.

La nostra sorpresa va ser que unilateralment i sense comptar amb el que
figurava en eixa estratègia valenciana de residus, eixe pacte, el govern del Partit Popular va fer una sèrie d’actuacions unilaterals en matèria de residus, tant pel que va ser la designació de plantes de residus tòxics i perillosos, com va ser la de instauració d’incineradores en zones molt concretes de Castelló.

Bé, la situació de falta de designació en els diferents plans zonals del que haurien de ser els abocadors o les
plantes de tractament de residus, ens ha abocat a una situació tant esperpèntica, com que des de la planta de Cervera s’envien residus pretractats a Novelda, 300 quilòmetres.
Eixa és la política en matèria de residus que patim tots els ciutadans en funció d’una acció de govern, des del nostre punt de vista, calamitosa, absolutament millorable.

I nosaltres el que hem assenyalat ací és que sense entrar a valorar esta situació, sense entrar a valorar, el que estem dient és que donat que eixa falta de previsió i eixa acció governamental del responsable en la matèria de la gestió de residus, que és en gran mesura el govern autonòmic, doncs, com a mínim que no siga a costa de la butxaca de les corporacions locals i dels usuaris –i tots som usuaris– del servei de recollida de fem, que en el seu rebut de fem veuen com la falta
de previsió s’ha concretat en un increment desmesurat de la tarifa de fem, de la brossa –com diuen a algunes zones del nostre país, al sud.

I, per tant, el que demanem, sense entrar a altres aspectes del pla de residus, que
des del nostre punt de vista és una bomba de rellotgeria, és que la Generalitat valenciana, tenint en compte eixa imprevisió, arbitre un programa pressupostari de subvencions per als municipis i per a
contribuir a les despeses complementàries que suposen esta imprevisió.
I és el desplaçament –que sembla catastròfic– de camions de fem rodant pel nostre país durant les nits a més de 300 quilòmetres de distància.
Això és una barbaritat!
I algú hauria de dir-ho i dir-ho prompte.

Per tant, nosaltres el que demanem és senzillament això, sense entrar en més valoracions.
 I miren vostés, no estem dient a un ajuntament en concret, sinó als ajuntaments que ja tenen una situació econòmica molt difícil, molt difícil, i damunt ha de repercutir en els ciutadans la imprevisió d’una falta de política de residus, d’acord amb el que s’estan fent als països avançats de la Unió Europea.
Sí, la Unió Europea.
Afortunadament tenim uns estats, una Unió Europa que és molt avançada en matèria mediambiental.

I en medi ambient estem parlant de salut, estem parlant de benestar, estem
parlant de qualitat de vida, estem parlant de moltes coses, cosa que no tenim
ací perquè la matèria mediambiental se veu com una maria, com una qüestió que no ens afecta.
I és una qüestió transversal.
Això ja ho ha entés, jo crec que, fins i tot, George Bush, quan s’està acomiadant ara de la presidència nord-americana, ha entés que el tema ambiental és un tema cabdal, fonamental.
Fins i tot, George Bush!
Que estava absolutament
entregat a les polítiques de les petroleres i de les indústries d’armament.
Fins i tot, George Bush!
Per cert, amb qui el senyor Aznar va fer el
pacte de les Açores.
Però, bé, deixen-nos d’històries.
Anem al gra.
Home!
, per posar una nota de color.
(Rient)

És una mesura que va encaminada a això, a millorar una situació negativa a les corporacions locals i a la butxaca dels contribuents perquè la Generalitat valenciana dote d’uns recursos per a fer front a una situació, des del meu punt de vista, esperpèntica.
I és que tenim camions viatjant per la nit a 300 quilòmetres, perquè la falta de plantes de tractament de residus ha fet esta situació esperpèntica.

I eixa és la proposta que fem i que espera comptar amb el vot favorable de les seues
senyories.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Morera, por esa nota de color incluida.

Levantamos la sesión por espacio de, aproximadamente, quince minutos.

(Se suspén la reunió a les 11 hores i 48 minuts)

(Se reprén la reunió a les 12 hores i 15 minuts)

El senyor president:

Tiene la palabra, por el grupo de no adscritos, al señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bé, nosaltres, des d’Esquerra Unida, no podem recolzar aquesta proposta perquè, com bé ha dit el senyor Morera, a nosaltres ens sembla una barbaritat traslladar
residus des del nord de Castelló fins a Novelda.
Passejar tots els residus per tot el País Valencià no és cap solució i, per tant, no podem recolzar una mesura que va lligada a açò, no?

Evidentment, nosaltres ens vam oposar des del principi a l’abocador de Cervera, per estat projectat en un terreny on podia haver
filtracions cap a un aqüífer.
Així que la solució, per a nosaltres, no és ni l’abocador de Cervera, ni – evidentment– la incineració de residus, ni tampoc els trasllats dels residus fins a Novelda i, per tant,
tampoc la subvenció de La Generalitat cap als ajuntaments que han de traslladar aquests residus.

Nosaltres pensem que si La Generalitat ha de subvencionar alguna cosa, ha de ser una política de separació de residus, de reutilització, de reciclatge i no el trasllat dels residus fins a Novelda –no?
–, per tal que la separació, la reutilització, per a que només queden residus orgànics que després puguen ser tractats per compostatge, no?

Simplement això.
Jo vull que quede molt clar que no és que ens estem oposant a la subvenció als ajuntaments pel trasllat de residus, sinó que estem demanant la màxima.
Estem en contra de la política de residus del Partit Popular i estem en contra també del trasllat de la brossa des de les comarques del nord fins a Novelda.

Per tant, no podem recolzar una proposta que ve a afirmar que cal continuar
traslladant eixos residus fins a Novelda.

Simplement, això.
No podem recolzar-la perquè no estem d’acord amb este trasllat de residus.

El senyor president:

Muchas gracias, senyora Albiol.

Tiene la palabra, por el Grupo Socialista, Francesc Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, senyor president.

Efectivament, jo coincidisc amb el grup de no adscrits en què la política de La Generalitat  en tema de residus és un caos, però a més és un caos pròxim al col·lapse; pròxim al col·lapse i que jo pense que no tardarà molt a produir-se eixe col·lapse.

El pla integral de residus, el PIR, de l’any 1997 no s’ha executat.
Han passat 11 anys i no s’ha executat.
Ara està elaborant-se un nou PIR, un nou pla integral de residus de 2008.

La llei de 2000 va ser, d’alguna manera, afectada per la distribució de les zones de residus de la Comunitat Valenciana en uns plans zonals que no
coincidien amb el PIR de 1997.
Però la realitat, en definitiva, és que, en este moment, no s’ha construït pràcticament cap de les infraestructures de residus que contemplaven els plans
zonals i no s’ha construït pràcticament cap infraestructura de residus que contemplava el PIR, el pla integral
de residus de l’any 1997.

I què és el que està passant?
La realitat és que, en lloc de les 700.
000 tones anuals de residus, per exemple, procedents
de València i la seua àrea metropolitana.
.
.
700.
000 tones són gestionades utilitzant Quart únicament com a centre de transferència i no com a planta de recuperació i reciclatge.
I des d’ahí, es centrifuguen viatjant a diferents destins, com diu la proposició no de llei de Compromís, tant de la Comunitat Valenciana com de comunitats autònomes limítrofes, com puga ser Jumilla, o de la pròpia comunitat, com puga ser Villena, Abanilla, etcètera, entre moltes altres.

Molts abocadors d’altres àrees de gestió entren en funcionament amb autoritzacions provisionals de la Conselleria de
Medi Ambient perquè han d‘atendre urgències de fem que saben on deixar-lo, per cert, autoritzacions de dubtosa
legalitat, de forma immediata i per a rebre el fem de l’àrea metropolitana de València o d’altres àrees, provocant que es colmategen estes plantes que s’obrin i estos abocadors que s’obrin, i que no puguen prestar el servei als plans zonals per als que sí varen ser concebuts, en la mesura en què rebem fem d’altres àrees.

Unes altres quantitats –500.
000 i 550.
000 tones en 2005 i en 2006, segons una resposta parlamentària al conseller García Antón a mi– viatgen a Dos Aguas; viatgen a Dos Aguas des de l’àrea metropolitana de València, abocador que, com tots sabem, és totalment irregular, tant des del punt de vista jurídic com mediambiental: Dos Aguas.

És a dir, a Dos Aguas, està aplegant el fem fresc de l’àrea metropolitana de València.
Repetisc: fresca, és a dir, sense tractar a la planta de Quart; tal qual.
La planta de Quart fa d’una planta de transferència i d’ahí aplega fresca a Dosaigües.

En definitiva, el successius consellers que s’han ocupat dels residus de la Comunitat Valenciana, des de Blasco fins a García Antón passant pel senyor González Pons, han realitzat, en el tema dels residus, una gestió nefasta, absolutament nefasta.
I no solament per a la ciutat de València i tota la seua àrea metropolitana, sinó per a tota, tota la Comunitat Valenciana, com és el cas de la proposició no de llei de Compromís que, efectivament, és un problema que afecta les zones del nord de Castelló –no afecta la ciutat de València ni l’àrea metropolitana–, però bé, si entràrem en l’àrea metropolitana de València, el problema és molt més greu.

És a dir, el fet que cada dia la gent veja que el fem se recull dels contenidors
pot pensar que és un miracle i jo, la veritat, pense que és un miracle, és a dir, que no sé com cada nit se recull el fem dels contenidors.
Jo, la veritat és que no sé on va.
Crec que és màgia, és màgia el que passa, no?

Per tant, set anys després de l’aprovació del primer pla zonal, encara no s’ha obert –repetisc– ni una sola planta de residus.

Per tant, els consellers Blasco, González Pons i García Antón han portat la gestió dels residus de la Comunitat Valenciana a un caos que és sistemàticament, sistemàticament ocultat pel Consell, que no publica cap dada sobre el funcionament de
les plantes, malgrat estar obligats per la llei estatal de dret d’accés a la informació mediambiental i per la Llei valenciana de prevenció i control de la contaminació.

Què està passant?
Està passant que, com molt bé diu la moció de Compromís i molt bé estic explicant, el fem va transitant per la Comunitat Valenciana d’unes zones a altres.

Els pose l’exemple de la planta de Villena.
La planta de Villena.
.
.
és sorprenent el que està passant en la planta de Villena, sorprenent.
Mire, la planta de Villena estava
concebuda com una planta que en l’any 2008, –en este que estem, en este que estem– estava dissenyada per a una capacitat de 89.
000 tones a l’any –la planta de Villena– i eixa planta, en 2013, eixes 89.
000 tones a l’any haurien de passar a 100.
000 tones a l’any.

Saben vostés, –i ací tinc els parts setmanals de la planta de Villena, ací els tinc per a que no creguen que parle de.
.
.
– a 30 de setembre de 2008, què havia entrat ja en la planta de Villena?
120.
500 tones de fem, és a dir, 20.
500 tones més que les que haurien d’aplegar en 2013: 120.
000.
En 2008, n’haurien d’aplegar 89.
000.

Però adone’s.
Això no és el més greu.
El més greu és que de les 120.
500 tones que a 30 de setembre d’enguany, des de l’1 de gener a 30 de setembre, han entrat en la planta de Villena, de les 120.
500
tones, 65.
500 són de fora de l’àrea 13.
És a dir, que està aplegant, en este moment, més fem a la planta de Villena de fora de la pròpia àrea que de dins de la pròpia àrea.
Això, què demostra?
Demostra dos coses, evidentment, és a dir, que en este moment ja estem 20.
500 tones per dalt del dimensionament de
la planta de Villena per a l’any 2013, 2013, i demostra que, en este moment, la planta de Villena ja està tenint l’obligació de rebre més fem de fora del pla zonal que comprén la planta de Villena que de la pròpia planta de Villena.

I això és només un exemple.
Això està passant en la planta de Guadassuar; això està passant.
.
.
és a dir, en totes les plantes està passant absolutament el mateix.
Estan treballant per dalt de la seua capacitat
i estan treballant per dalt de la seua capacitat perquè –bé– la gestió del fem és un caos i el fem va on pot, l’arrepleguen on poden i ací no hi ha cap tipus de planificació, cap tipus de planificació.

Per tant, és lògic que –bé– si la culpa és de La Generalitat i de la ineficàcia i incompetència dels tres consellers que han passat per la responsabilitat del tema dels
residus, és lògic que de Castelló demanen unes compensacions pels costos de transport a les plantes on va el fem
de Castelló, però –compte!
– com en les plantes receptores, en les plantes receptores també demanen compensació per rebre fem que no és del seu pla zonal.
És a dir, uns envien el fem de Castelló a Alacant i demanen unes compensacions, que estan pagant el veïns i veïnes, pels costos de transport, però, lògicament, la planta receptora, els veïns de la planta receptora, que tenen problemes d’olors per la sobresaturació d’eixa planta per uns fems que no corresponen anar a ella, demanen compensacions
econòmiques per rebre eixe fem que no és del seu pla zonal.

En concret, en este moment, la planta de Villena està reclamant deu euros per tona de fem que no correspon al seu pla zonal.

Total, un caos, és a dir, un caos.
I això passa a Villena, això passa a Guadassuar, això passa en les plantes, passa en les abocadors, passa en tot.

Jo vaticine, duc temps vaticinant-ho.
Jo no sóc pitonissa, però duc temps vaticinant açò.
És a dir, jo crec que estem pròxims a viure, realment, un caos en el tema dels residus dins de la Comunitat
Valenciana.

Per tant, si la responsabilitat no és dels veïns i la responsabilitat és de La Generalitat, lògic és que La Generalitat compense, tant aquells que duen el fem a altres zones i
paguen pel desplaçament, com aquells que reben el fem sense correspondre’ls rebre’l perquè no està dins del seu pla zonal.
Per tant, votarem a favor de la proposició no de llei de Compromís.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Tiene la palabra, por el Grupo Parlamentario Popular, el señor Ciscar.

El senyor Ciscar Bolufer:

(Intervé amb el micròfon desconnectat) Muchas gracias, señor presidente, per donar-me la paraula per a intervindre en un punt del que pràcticament no s’ha parlat.

Jo volia escoltar la posició de fons de la qüestió de la proposició no de llei.
.
.

El senyor president:

Señor.
.
.

El senyor Ciscar Bolufer:

Perdón.
Pues si no se graba, no se graba.
(Veus)

Yo creo que sí.

Bé, aleshores, deia que recolzar la subvenció d’eixos gastos complementaris és introduir una situació discriminatòria respecte d’altres plans zonals i altres municipis que també han viscut o viuen eixa situació.

Sense anar més lluny, i parla en la seua condició d’alcalde, també l’ha hagut de viure.
En el pla zonal 15, el de les dos marines més el municipi del Campello, no hem tingut fins ara una planta, un abocador de
referència, perquè s’ha inaugurat en desembre i entra en funcionament el dia 2 de gener, que és la planta de tractaments del Campello.

I he posat l’exemple de la zona 15, però hauria pogut posar l’exemple.
.
.
qualsevol altre exemple.
No fa molt de temps, el problema el tenia la
comarca de la Safor, que li va demanar permís a la societat de la planta de reciclatges de la Marina Alta per a,
temporalment, utilitzar eixa planta i portar allí el fem, que curiosament, curiosament, això va ser possible gràcies al recolzament dels alcaldes del PP, perquè el municipi on està eixa planta de transferències, que és el municipi de Dénia, estava governat en coalició pel PSOE i pel Bloc, i el PSOE i el Bloc, l’Ajuntament de Dénia s’oposava.
I gràcies, gràcies al recolzament dels alcaldes del PP de la comarca de la Marina Alta, el
tema va eixir endavant.
I la Safor, per un elemental principi –considere jo– de solidaritat intermunicipal, va resoldre el seu problema durant un temps.

Esta nota de color que jo també volia introduir, a la millor no té el glamour de la foto de les Açores, però sí que mos dóna a entendre la hipocresia que moltes voltes hi ha en tot el tema del fem.
Una
cosa és predicar i l’altra és dar trigo.
I això en el tema del fem passa a muntó.

Bé.
Quant a l’assumpte que mos ocupa, que és el del pla zonal 1, la Llei de residus diu que a la Generalitat valenciana li
corresponen les competències de regulació del règim jurídic, de planificació i de coordinació, però les competències de transport, de vessament, de valorització, d’eliminació de residus corresponen als municipis.

Aleshores, a partir d’ahí, La Generalitat no pot aportar uns fons addicionals, perquè no oblidem que La Generalitat sí que aporta fons a tots els plans zonals, introduint, com dia, una situació discriminatòria.

En definitiva, jo crec que aquí l’autèntic problema, el que origina esta proposició no de llei és la precària situació econòmica per la qual estan passant els ajuntaments, els del pla zonal 1, amb la
resta de municipis de la Comunitat Valenciana i de l’estat espanyol.

Perquè si eixa situació ja era mala a causa de problemes estructurals de finançament local, s’ha agreujat, com tot el món sabem, d’una banda, per l’especial incidència que en les arques municipals té la situació de crisi econòmica general i també va a agreujar-se més per les xifres que el Ministeri d’Economia i Hisenda mos ha avançat respecte de la participació dels ens locals en els ingressos de l’estat per a l’any 2009, que van a posar en una situació molt difícil i preocupant als ajuntaments, que van a haver de fer
encajes de bolillos per a poder prestar els servicis.
.
.
no ja tots els que presten, sinó els bàsics municipals, van a tindre autèntiques dificultats.

Per això dia que eixe problema del pla zonal 1 el tenen també altres municipis.
I això és el que en el fons està passant.
I el que crec que han d’exigir els municipis del pla zonal 1, igual que la resta de municipis, és precisament que es tanque la negociació entre la Federació Espanyola de Municipis i Províncies… Que, per cert, aprofite per a dir que té un president indigne i que la Federació Espanyola de Municipis i Províncies no es mereix el president que té.
Ho dic amb totes les paraules i amb tota la contundència.
Sí senyor.

Aleshores, continuar eixa negociació, i una volta que es tanque l’acord de negociació, una volta que es tanque l’acord de negociació entre l’estat i la federació, que es tinga una continuïtat en les federacions territorials i els corresponents governs autonòmics per a arribar al que siga la participació de les entitats locals en els ingressos de les comunitats autònomes i avançar en la segona descentralització, de la qual sempre tant s’ha parlat dins del que és el pacte local.

Però mentrestant, mentrestant, recolzar esta proposta d’un finançament o una subvenció complementària, a allò que mos portaria és a una vulneració d’un principi d’igualtat, que pense que les administracions públiques han de respectar.
I, per tant, no podem recolzar, senyor Morera, la seua
proposició no de llei.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ciscar.

Solicita la palabra…, pero yo creo que será en el turno… ahora tendremos el turno de réplica del ponente de la proposición.
(Veus) Pero si yo se la doy, sí.
O sea, que le daré… Usted sabe el buen rollito que tenemos.
(Veus i rialles)

Tiene la palabra, para el turno de réplica, el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, jo crec que la proposició no de llei que des del Bloc hem presentat, a través del Grup Compromís, és útil perquè ha tret a la llum un debat més ample, més intens, sobre la gestió de residus al nostre país, que és una catàstrofe –jo coincidisc amb el que diu el senyor Signes–, una catàstrofe.
Des del pla integral de residus, fa onze anys, no s’ha fet cap planta i, tal com anem, tenim una situació que fa molta pudor, la veritat.
Parlant de fem, fa molta pudor.

Perquè la política (veus) de la Unió Europea de minimització de residus en les polítiques que tenim és de maximització de residus.
Està incrementant-se la producció de residus perquè no es recicla bé.
El que és la reutilització, ací tenim una política d’abocadors descontrolats, uns abocadors que no tracten el fem i que pràcticament se soterra sense cap reutilització.
De la reutilització a l’abocador incontrolat.
I del reciclatge i compostatge, hem passat a un fem
viatger, un fem que viatja per tot el territori.
És a dir, un caos absolut.

Ara el senyor Ciscar mos anuncia que l’any que ve s’inaugura la planta del Campello per a la zona 15, per a les dos marines.
És a dir, una planta a 70 quilòmetres de Dénia, per posar el municipi més important de la zona.
És a dir, un fem viatger.
Maximització, abocador incontrolat i fem viatger, això és el que tenim.

I el que estem parlant ací en esta proposició no de llei no és arreglar la situació de residus sòlids, temps tindrem per analitzar-ho amb més detall.
Simplement fem incidència en una cosa concreta, i és que els perjudicats per la falta de rigor, d’actuació, de no agarrar-se seriosament un problema que tenim plantejat i que és molt preocupant, són els veïns, els ciutadans que paguen, a través de la taxa de fem, la incompetència d’un govern que no actua en matèria de residus, ni de minimització, ni reutilització, ni reciclatge ni compostatge, res de res.

I el que estem demanat ací és que els costos derivats per eixa incompetència no els paguen ni els ajuntaments ni els veïns, que no els paguen.
(Veus) No, no, que ho pague el govern valencià, que és el responsable en esta matèria.
Diu que no es pot pagar perquè vulneraria el principi d’igualtat.
Quin principi d’igualtat es vulneraria el fet que La Generalitat posara uns fons per a esta matèria, per a subvencionar, per a pagar el que estan pagant ara la butxaca del
contribuents?
Quin problema n’hi ha ahí?
No mos ho ha explicat.

En definitiva, davant la ineficàcia d’un govern que no actua en matèria de residus, posem un pegat momentani per a este tema a l’espera que reaccionen, perquè no reaccionen i tenim una situació d’un gran col·lapse.

En eixe sentit, jo lamente moltíssim…, no s’explicarà esta situació, si no és que no volen dir la realitat del tema, i és que no tenen un duro, que no hi han diners per a pagar les polítiques necessàries per a incrementar el nostre benestar.
I el que els diem des del Bloc és que les coses es poden fer millor, es poden fer molt millor.
I mentres estan
de juerga, les coses no es fan millor.

I ara els faig una proposta, perquè ha mencionat vosté al president de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies.
No està ací el senyor Guerrero per a defensar-se.
Però, escolte, posen vostés, posen vostés… Jo ja sé que és un pedaç, però el govern central ha posat per als ajuntaments 8.
000 milions d’euros.
(Veus) No, no, per les declaracions que ha fet.
Jo crec que estan molt… Jo no les subscric en absolut.
Crec que són repudiables eixes declaracions.
Però a partir d’ahí,  qualificar a este senyor, el president de… anava a dir el president del Getafe, no, president de… l’alcalde de Getafe.
.
.
(rient), d’eixa manera, allà vostés.

Però, escolte, si ens pertocaran uns 800 milions d’euros en una situació de crisi i de tal, doncs posen vostés 800 milions d’euros per a arreglar els problemes de… Si no volen aprovar açò, esta proposta, que, efectivament, va destinada a una matèria que han de pagar els ajuntaments a través de la taxa de fem, i després els veïns, que el govern valencià pose 800 milions d’euros damunt la taula.
Pose en esta situació d’urgència…, tenim el pressupost de La Generalitat ací.
N’hi han diners per a
juerga i dispendi i traques?
Doncs  800 milions per als ajuntaments complementats amb els del govern central, que jo
crec que és una mesura extraordinària en una conjuntura extraordinària.
Que això no és un canvi de model, que tendirem a anar a canviar el model per a donar finançament a les corporacions locals d’una forma estable i rigorosa.

Li faig una proposta: que el govern de La Generalitat pose, complementàriament als del govern central, el mateix i, a més, d’una forma objectiva, perquè va a la població, per als habitants, amb projectes verificables i constatables, i que La
Generalitat pose eixos 800 milions d’euros.

Deixen-mos de traques, de festejos i de tal i posem diners fresquets per a
combatre problemes que tenen els ciutadans.
I eixa és la proposta que des del Bloc-Compromís faríem en esta comissió parlamentària, tot i lamentant el vot negatiu del Grup Popular.

El senyor president:

Muchas gracias.

Es su turno para réplica, señor Signes, aunque no sé si va a replicar, por la insinuación del presidente del Getafe o por lo del alcalde de Getafe, después de la duda que nos ha sembrado el señor Morera.

El senyor Signes Núñez:

Bé, el que vull rebutjar és la definició que del president de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies ha fet el senyor Ciscar.
Qualificar d’indigne al president m’ha paregut una eixida de to.
I, bé, pense que ha de reflexionar-ho i, en qualsevol cas, hauria de retirar-ho.

I simplement una.
.
.
, com que tampoc tinc, si no és gràcies al president, tinc dret a rèplica, únicament dir-li que, mire, la itineralitat no aporta econòmicament res als plans zonals.
La Generalitat l’únic que aporta als consorcis és una quantitat ínfima per a despeses de funcionament.
És a dir, que això és el de menys.
És allò de comprar paper, llapissera i… O siga, una quantitat mínima.

Però el que són els costos realment dels plans zonals de les infraestructures de residus, com
puga ser construcció de plantes o puguen ser construcció d’abocadors, vosté sap perfetament que això se paga en el rebut, els veïns i veïnes, en el rebut del fem.
I ahí La Generalitat no aporta ni un sol euro, ni un sol euro.

Repetisc, només aporta quantitats menudes per al funcionament d’uns consorcis que, per cert, en tots té majoria el Partit Popular, perquè ja s’ha preocupat La Generalitat en donar-los una composició en la qual el Partit Popular tinga majoria en eixos consorcis i, per tant,
tinga la capacitat de poder atorgar la construcció de les infraestructures i el manteniment posterior a aquelles empreses a les
quals el Partit Popular els vullga atorgar tant la construcció com el manteniment.

Per què?
Doncs no sé si és que el Partit Popular.
.
.
no sé.
El Partit Popular sabrà per què, i no ho diré jo ací, per què vol tindre eixa majoria per a adjudicar construccions a empreses i adjudicar
manteniment.

Però, repetisc, La Generalitat no ajuda en absolut a les infraestructures de
residus, i això se fa de la butxaca dels veïns i veïnes de cada poble.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, el representante del Partido Popular, señor Ciscar.

El senyor Ciscar Bolufer:

Muchas gracias, señor presidente.

Muy brevemente.

En primer lugar, decir que esa política de minimización de residuos a la que se refiere el señor Morera, requiere.
.
.
 o requerix sempre d’unes plantes adequades, amb la seua tecnologia, i que eixes plantes es construïxen des dels mateixos plans zonals.

Tot açò té el seu origen en la Llei de residus de l’any crec que 2000, però a partir d’ahí, es dota als consorcis dels distints plans zonals de capacitat jurídica, capacitat d’obrar, perquè vagen desenrotllant i constituint dins dels seus àmbits territorials els distints abocadors i les distintes plantes.
I això porta un temps, això no és de la nit al matí.
I ara moltes plantes han vist ja la llum o estan a punt de vore-la.
La del
Campello no entra.
.
.
entra en el 2009, però no en qualsevol data del 2009, entra el 2 de gener de 2009.
I diu vosté que des de Dénia fins allí tenim 70 quilòmetres.
Doncs sí, a la millor, tal volta algun més.

Però aquí també jo torne al que dia abans, que és que ací n’hi ha molta hipocresia.
Per què?
Perquè no s’ha pogut aconseguir que es fera una planta de tractament dins de la Marina Alta.
(Veus) Critiquem que mos tenim que emportar el fem molt llunt, però després ningun municipi, de tots els colors, ningun municipi o la gran majoria dels
municipis no volem una planta en el nostre territori, no volem que els pobles
del costat mos porten el fem.
És molt fàcil fer demagògia, sobretot, quan no es governa, d’estos temes, però en estos temes la realitat és ben distinta.

Bé, respecte de la intervenció del senyor Signes, sí, efectivament, la Generalitat valenciana aporta gastos al funcionament dels
consorcis.
El 25% de tots els gastos de funcionament dels consorcis, els aporta
la Generalitat valenciana.
I, per eixa raó, anualment, en els pressupostos apareix el corresponent capítol o la corresponent línia pressupostària.
Val.

I respecte d’allò del senyor president de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies, jo crec que a qui li ha de demanar realment que retire les seues paraules
no és a mi, eh?
, és a este senyor.
No busquem els culpables fora d’on no estan.
Este senyor representa a tots els municipis de l’estat espanyol, a tots.
I este senyor a insultat jo crec a 10 milions de
ciutadans espanyols que viuen en estos municipis.
Demane-li, per favor, a ell
que retire les seues paraules.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, senyor Ciscar.

Pasamos a la votación del punto.
¿Votos a favor?
Sí.
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?

Proposició no de llei sobre l’elaboració d’un reglament que regule el llibre de l’edifici destinat a habitatge, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 22.
177, BOC número 102)

El senyor president:

Llegó hasta esta mesa el siguiente comunicado por parte de doña Mònica Oltra i Jarque, síndica del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Bloc-Verds: Compromís, que demandaba a la mesa de esta comisión el retirar varias proposiciones no de ley, con los números 20.
423, la 20.
429 y la 20.
430, incluidas en la Comisión de Educación y Cultura, y la proposición no de ley número 20.
424, incluida en el orden del día, hoy, de la comisión en el punto número 4 del orden del día.
Damos por retirada, y decaído el punto número 4.
(Remors)

Con lo cual pasamos al punto número 5, la toma en consideración de la proposición no de ley sobre la elaboración de un reglamento que regule el libro del edificio destinado a vivienda,
presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra su portavoz, en este caso, el señor Torres.
(Algú diu: «Torres, no.
») Perdón, Manuel Bueno.
Perdón.

El senyor Bueno Ortuño:

Gracias, señor presidente.

La Constitución española en su artículo 47 reconoce que todos los españoles tienen derecho a disfrutar de una vivienda digna y adecuada, y que los
poderes públicos promoverán las condiciones necesarias y establecerán las normas pertinentes para hacer efectivo este derecho.

La vivienda es uno de los bienes más importantes para la inmensa mayoría de la ciudadanía.
Es la inversión más grande que hacen en su vida la mayoría de los valencianos y las valencianas.
Sin embargo, ha venido siendo poco
documentada en su entrega al usuario o comprador.
Pero en la actualidad, para
que se den unas condiciones mínimas de calidad y garantía, (so per interferència d’un telèfon mòbil) se impone la necesidad de que los gestores que intervienen en el proceso de
construcción y edificación entreguen a los compradores y usuarios de las viviendas la documentación descriptiva del producto que están comprando, así como sus garantías y seguros con un adecuado nivel de información que permita su utilización en las mejores condiciones y sirva de soporte a las labores necesarias de
conservación, mantenimiento y reparación.

La Comunidad Valenciana ocupa uno de los puestos líderes en el volumen de construcción y venta de viviendas, y, sin embargo, es una de las pocas comunidades que
quedan sin que se regule el libro del edificio.

Por todas estas razones, el Grupo Parlamentario Socialista propone que «Las Cortes Valencianas insten al Consell a que en el plazo más breve posible de tiempo elabore un reglamento que regule el libro del edificio
destinado a vivienda, en el que se recojan todos los datos técnicos y la relación de agentes que intervienen en la obra, así como un manual de uso y mantenimiento de la vivienda, y que sea de entrega
obligatoria al comprador en el momento de la firma de la escritura.
»
(

El 26 de julio del 2007 –del año pasado– la Dirección General de Registros y Notariado del Ministerio de Justicia elaboró una resolución en la que pide a los notarios que exijan a los promotores vendedores la
entrega de este libro y este manual a la hora de la firma de la escritura.

Desde algunas asociaciones de consumidores, en concreto, la Unión de Consumidores de la Comunidad Valenciana, sin embargo, ha denunciado en
algunas ocasiones que aquí en la Comunidad Valenciana esto no está sucediendo.
¿Por qué no sucede?
Porque no está todavía reglamentado.
Hay algunos constructores promotores que sí que elaboran este libro y lo entregan.
Pero no hay un criterio de uniformidad a
la hora de elaborar estos libros, y no son todos los que lo hacen.
De hecho,
hay muchos promotores, muchos constructores que no saben, ni siquiera, que lo
tienen que hacer.

Por lo tanto, yo considero que es muy importante que hoy se apruebe este
reglamento, porque esto, única y exclusivamente, tiene como objetivo el que los compradores tengan unas
garantías y se sientan protegidos a la hora de comprar una vivienda, que –como he dicho antes– es la inversión más grande que hacen a lo largo de toda su vida la inmensa mayoría de los valencianos y las valencianas.

La ley de ordenación de la edificación de 1999 ya recoge la obligatoriedad de llevar a cabo este libro, así como la legislación existente en la Comunidad Valenciana.
Tanto la Ley de ordenación y fomento de la calidad de la edificación, la LOFCE, como la ley de la vivienda de la Comunidad Valenciana hablan de la
elaboración de este libro.

Sin embargo, no entendemos las razones por las cuales todavía no está hecha.
La inmensa mayoría de las comunidades autónomas ya lo tienen.
Por ejemplo, Extremadura, Madrid, Murcia, Navarra,
Castilla-La Mancha, País Vasco, La Rioja, Asturias, comunidades gobernadas por diferentes partidos políticos, algunas de ellas gobernadas por el propio Partido Popular, ya tienen
reglamentado esto.

Por lo tanto, es por lo que digo que no entendemos cuáles son las razones por las que hasta el momento actual aquí no se ha elaborado esto.
La consellera de Industria y Comercio, de la que depende la Dirección General de Consumo, en algunas ocasiones, ya ha dicho en esta cámara que una de las prioridades que se iba a marcar el gobierno de la comunidad,
el Consell, era la defensa y protección de los consumidores.

Pues bien, hoy es una gran oportunidad para que se demuestre que todos estamos
trabajando para defender y proteger al consumidor.
Porque un comprador de una
vivienda se siente muy desprotegido cuando compra una vivienda.
Simplemente, se
le entregan las llaves y nada más.
Cuando uno va a comprar una televisión se le entrega un manual con las características técnicas y las instrucciones, cuando uno se compra un coche, lo mismo hasta cuando
se compra un transistor.
Y en la inversión más grande que uno hace, que es la adquisición de una vivienda, no se le entrega, absolutamente, nada.

Y a uno pueden ocurrirle cosas como que va a colocar un día un cuadro, taladra la pared y se carga la instalación eléctrica, porque por ahí pasaba el conducto eléctrico o que va a poner un accesorio en un baño y se carga una tubería.
Esto es incomprensible, que uno se compre una vivienda y que no sepa,
exactamente, nada sobre las características técnicas de la vivienda, o si tiene que recurrir a alguien porque no funciona
algo, no sabe a quien tiene que acudir.

Hay ya algunos ejemplos de manuales, este es uno, es el libro del edificio, y
estos son los libros de la vivienda, de manual de uso de la vivienda.
Es decir,
hay ya bastantes ejemplares, que si quiere el Grupo Popular se le puede poner a
disposición de ellos para que puedan ver cómo se puede hacer esto.
En este manual se tienen que recoger todas las características técnicas y todos los que han intervenido en el proceso de la construcción: arquitectos, aparejadores, electricistas, fontaneros… para que si hay algún desperfecto, alguna avería o algún problema, que el comprador sepa a quien tiene que acudir para hacer la
oportuna reclamación.

Por lo tanto, como yo creo que es un tema que es de bien para todos, para todos
los consumidores, y consumidores somos todos, todos los que estamos en esta cámara y todos los ciudadanos de la Comunidad Valenciana se verán beneficiados si hoy aprobamos esta iniciativa.
Pido a todos los grupos y a
todos los diputados presentes en esta comisión el voto favorable para esta iniciativa.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Bueno.

Tiene, a continuación, la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí, gràcies.

Molt breu.
Anem a recolzar aquesta proposició no de llei perquè em sembla que seria una garantia més per als compradors i compradores de les vivendes, i també perquè pensem que al País Valencià també hem d’adaptar-se a les nostres pròpies lleis.

I, simplement, lamentar que aplegarà un poc tard, ja que hem passat uns anys on s’han construït milers de vivendes al País Valencià.
Hem tingut un boom urbanístic que ha emplenat tot el País Valencià de vivendes, i és una llàstima que aquestes milers de vivendes que s’han fet estos anys no hasquen tingut el llibre de la vivenda, i que siga ara en
un moment on s’ha aturat molt la construcció i on tenim un parc de vivendes suficient per a molts anys que s’aprove o que semble que vaja a aprovar-se aquesta proposició no de llei.

Però encara que siga tard, benvinguda siga la proposta i esperem que siga recolzada
per tots els grups parlamentaris.

Res més.
(Veus)

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies.

El senyor president:

Tiene la palabra el señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Jo crec que la iniciativa que planteja el diputat Manuel Bueno, en nom del Grup
Socialista, és oportuna, és necessària, és positiva, perquè va a pal·liar una situació que en estos moments se pot millorar, que és la de donar més garanties als compradors de vivendes que aconseguisquen tindre la dada fefaent
de tots els intervinents en el procés de construcció de l’habitatge.

En eixe sentit, nosaltres considerem que açò incrementa els drets i les possibles reclamacions per l’obra defectuosa.
I, en eixe sentit, des del Grup Compromís considerem que és una iniciativa digna de tindre en compte.
En eixe sentit, el nostre vot serà favorable, i ens agradaria que n’hi haguera un acord perquè esta iniciativa se puguera demanar a la conselleria competent perquè pose en marxa esta iniciativa que em sembla oportuna.

Moltes gràcies.

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
tiene la palabra.

El senyor Betoret Coll:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, se defiende hoy una proposición no de ley sobre la elaboración de un reglamento que regule el libro del edificio destinado a la vivienda.
Y
permítame recordar que tal y como establece el marco reglamentario, el citado libro
fue aprobado por la LOE, Ley 38/1999, de 5 de noviembre, de ordenación de la edificación y, posteriormente, estas Cortes aprobaron la Ley 3/2004, de 30 de junio, de La
Generalitat de ordenación y fomento de la calidad de la edificación, LOFCE.

Por tanto, existe el marco legislativo para apoyar el desarrollo reglamentario
desde la Generalitat valenciana.
Desde su aprobación se ha desarrollado la ley en ámbitos y en la infraestructura de la calidad para la aprobación de acreditación de laboratorios, de entidades de control de calidad de documentos reconocidos,
estando actualmente en tramitación las disposiciones sobre certificación energética, certificado de final de obra y distintivo para viviendas en ahorro, energía y sostenibilidad.

Pero, señorías, esto no quiere decir que la actividad respecto del libro del edificio
estuviera detenida.
La realidad es que se han redactado borradores de la
normativa correspondiente, así como actividades complementarias como, por ejemplo, estudios comparativos con
otras comunidades autónomas, comparando mediante tablas y diagramas de flujo las diversas
aproximaciones, ventajas e inconvenientes de los reglamentos de aquellas que lo
han regulado.

Y a modo de conclusión se realizó un documento informativo, que se difundió en el Senado, de la Comisión Técnica para la Calidad de la Edificación.

Por otro lado, se ha realizado un programa informático para la redacción del libro del edificio; de hecho, está previsto que el establecimiento de intercambio de datos se realice mediante las
nuevas tecnologías.
Por este motivo se han establecido los datos a introducir, diseñando las pantallas para la aplicación informática, el diseño en impresos de salida y la realización del programa.
Se han realizado pruebas de la versión beta, tanto en entrada de datos, revisión de pantallas y del manejo del programa y, posteriormente, estos datos se han
modernizado en formato FIDE, formato para el intercambio de datos de la
edificación, de modo que pueda intercambiarse entre muy diversos programas en un formato
que se realiza por la Generalitat valenciana y el Ministerio de la Vivienda en
colaboración con otras comunidades autónomas y con diversos departamentos de la administración general del estado.

Y, por último, se está realizando la redacción del esquema del nuevo decreto y la orden, en base a documentos preexistentes,
así como a la normativa comparada con otras comunidades.
En esta línea, la citada normativa forma parte de la reglamentación esencial del proceso constructivo y está formada por tres reglamentos previstos en la LOFCE.
Las normas de diseño y la calidad de los edificios vivienda, el libro de gestión y control de las obras de edificación y el libro del edificio.
En la actualidad, está concluida la redacción del primero, después de largo proceso y de acuerdo con numerosos profesionales de las
administraciones y, por otro lado, profesionales liberales, pasando ahora el
periodo de alegaciones entre todo tipo de entidades afectadas.

Por este motivo, la previsión es, siguiendo el proceso lógico, realizar el libro de gestión y control, que aprovechará los datos de diseño y calidad incorporándolos a la obra.
Y el tercer reglamento, que corresponde al documento del que
esta proposición no de ley trae razón, el libro del edificio está en estado bastante avanzado y cerrará este tríptico de normativa esencial en el proceso edificatorio en desarrollo de la
LOFCE.
Será en el año 2009, que está a punto de empezar, cuando la Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y
Vivienda está en condiciones de obtener una propuesta de decreto y orden y una actualización del programa informático para dar a conocer y a consultar a los agentes de la edificación y contrastar sus opiniones.

Señorías, en esta materia los apresuramientos son contraproducentes, pues hablamos de
durabilidad de los edificios, como decía el señor Bueno, de una inversión quizá la más importante que las familias han de realizar en toda su vida, y por eso en esta
materia hay un conocimiento limitado y la solución no es hacer planteamientos maximalistas, como se ha hecho en algunas otras
comunidades autónomas, dando lugar a un conjunto abrumador de obligaciones para el usuario que
hacen poco creíble su aplicación real, sino trabajar al milímetro para que en lugar de parches se lleva a cabo un proyecto de máximos que no deba ser modificado ni remendado.

Por todos estos motivos, propondríamos al señor Bueno y a su grupo, al grupo proponente de esta proposición no de ley, un texto alternativo del que previamente ya hemos hablado y,
evidentemente, que hacemos extensivo al resto de grupos de la cámara, en el que se dijese en la propuesta de resolución algo así como que las Cortes Valencianas instan al Consell a continuar impulsando el
desarrollo reglamentario a la ley de la ordenación y fomento de la edificación y, en particular, a concluir en el plazo más breve posible los trabajos de preparación de la normativa reguladora del uso del edificio, el manual de uso y
mantenimiento del mismo, estableciéndose la obligación de entregar al comprador los mismos a la firma de la escritura de compraventa,
y todo eso para que se pueda someter a consulta y negociación con los sectores implicados durante el año 2009.
(Veus)

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Betoret.

Tiene turno para réplica o la aceptación, en este caso, de la transaccional.
.
.
, señor Bueno.

El senyor Bueno Ortuño:

Gracias, señor presidente.

Efectivamente, habíamos comentado antes del inicio de la sesión, nos habíamos puesto mínimamente de acuerdo en lo que era la propuesta de resolución.
La propuesta de resolución que hace el Grupo Parlamentario Popular ha sido negociada conmigo mismo, no
desvirtúa la propuesta inicial que yo daba, al contrario, se complementa.
Por lo tanto,
nos parece bien.

Por lo tanto, quisiera agradecer al Grupo Popular y al Grupo Compromís como a no adscritos, el apoyo a esta iniciativa, y yo creo que esto es una
iniciativa que, al final, si queda aprobada, va en beneficio del conjunto de
todos los ciudadanos de esta comunidad y, por lo tanto, tenemos que
felicitarnos todos de haber trabajado en beneficio de los ciudadanos de esta
comunidad.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Bueno.
(Veus)

¿Alguna cuestión?
¿Quiere usted intervenir, señor Morera?
Yo le dejo la palabra por dos minutos.
(Veus)

El senyor Morera Català:

Ens congratulem d’esta proposta conjunta i esperem que prompte siga una realitat el llibre que s’atorga als compradors per la matèria de l’adquisició de vivenda, i esta iniciativa parlamentària ajude que la conselleria, doncs, ho puga realitzar en el més breu temps possible.

El senyor president:

La votación.
¿Votos a favor?
Pues, por unanimidad, se aprueba.

Parafraseando al señor Bueno y parafraseando al señor Morera, esta presidencia y esta mesa se congratula de la buena armonía y poder terminar esta comisión con esta resolución tan positiva para los vecinos de esta comunidad.

Muchas gracias.

(S’alça la reunió a les 13 hores i 5 minuts)