DS-128%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 28 de maig de 2014.
Comença la sessió a les 10 hores i 31 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 74.
Primera reunió.

El senyor president:

Senyores i senyors diputats, s'obri la sessió.

Projecte de llei, de La Generalitat, de modificació de la Llei 8/2003, de 24 de març, de La Generalitat, de cooperatives de la Comunitat Valenciana (RE número 84.
441, BOC número 236).
Debat de totalitat i, si escau, de les esmenes que presenten els grups parlamentaris

El senyor president:

Primer punt de l'ordre del dia: debat de la totalitat del Projecte de llei de La Generalitat de modificació de la Llei 8/2003, de 24 de març de La Generalitat, de cooperatives de la Comunitat Valenciana.
.
.
si escau, el debat d'aquelles esmenes que es puguen presentar pels grups parlamentaris.

Per a la presentació del projecte de llei té la paraula l'honorable conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació, senyor Buch.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Gracias.

Señor presidente, señorías, me corresponde hoy la presentación ante la cámara del proyecto de ley de modificación de la ley de cooperativas, con carácter previo a su debate en estas Cortes, y he de decir que lo hago con el pleno convencimiento de que es un proyecto de ley que responde a la trayectoria seguida en la Comunitat Valenciana en relación con este sector, que se ha basado en una constante pero meditada actualización normativa en el tiempo del sector cooperativo, con modificaciones en 1985, 1995, 2003 y ahora 2014.

Estamos, señorías, ante un proyecto de reforma con unos principios inspiradores muy claros.
En primer lugar, la actualización del texto para dar respuesta a las exigencias del momento presente y los profundos cambios sociales, económicos y laborales de la sociedad valenciana.
En segundo lugar, de innovación, ya que se introducen novedades importantes para el sector cooperativo.
En tercer lugar, y muy importante, por la flexibilización en el carácter imperativo de la ley, para reforzar la autonomía y la capacidad de ordenación de los estatutos de las cooperativas.

Quisiera destacar que el procedimiento seguido para la elaboración del texto ha partido de una comisión integrada por técnicos de la Confederación de Cooperativas y de La Generalitat, y que además ha contado con el aval del pleno del Consejo Valenciano del Cooperativismo, que aprobó por unanimidad el texto que ahora se presenta a la cámara.

De conformidad con ese ánimo de consenso, el dictamen del Comité Económico y Social, algunas de cuyas alegaciones propuestas han sido atendidas, también ha valorado muy positivamente el esfuerzo negociador de la nueva redacción y el consenso alcanzado en el texto final.

Señorías, creo sinceramente que la tramitación parlamentaria de esta reforma debería situarse en el mismo ámbito de negociación y consenso, atendiendo al propósito inicial que la anima y al objetivo que pretende conseguir.

No voy a detallar todas y cada una de las novedades que se incorporan al proyecto de ley.
Baste señalar algunos de los rasgos principales.
En primer lugar, la incorporación de las tecnologías de la información y la comunicación electrónicas y telemáticas.
Con ello, abogamos por la modernización y agilidad en el funcionamiento orgánico de las cooperativas, con la posibilidad, entre otras, de sede electrónica, y llevar a cabo comunicaciones y celebrar reuniones por medios electrónicos y telemáticos.

En segundo lugar, apostando por dar respuesta a las nuevas demandas socioeconómicas en lo referente a cuestiones como la inclusión de la figura de la mediación como forma de resolución extrajudicial de conflictos, la ampliación del objeto de las cooperativas agrarias, la flexibilización en los requisitos de constitución de las de trabajo asociado, o la adecuación de las cooperativas de viviendas a la realidad actual.

En tercer lugar, adaptando la regulación de las organizaciones representativas al modelo dominante en la comunitat respecto a uniones, federaciones y confederaciones.

En cuarto lugar, introduciendo mejoras técnicas y aclaraciones para facilitar la interpretación de la ley, a petición del propio sector, que hacen posible un funcionamiento mucho más ágil y seguro.
Y, por último, apostando por la agilidad en el cumplimiento de obligaciones y en la toma de ciertas decisiones por parte de las cooperativas en cuestiones como las competencias del consejo rector, cierre registral o la posibilidad de constituir comisiones ejecutivas especializadas.
La amplitud de la reforma se completa con la habilitación al Consell para aprobar un texto refundido en el plazo de un año.

Señorías, este no es un proyecto de ley de naturaleza sectorial al uso.
Es la plasmación en el sector cooperativo del impulso reformista de simplificación normativa y de apoyo al espíritu emprendedor que anima todas y cada una de las actuaciones del Consell, y que en este caso suponen una muestra de la voluntad y el compromiso del gobierno valenciano por conseguir que nuestro sector cooperativo responda a dos objetivos claros: primero, que incremente su papel como un agente fundamental para favorecer la recuperación económica y el empleo, y segundo, que continúe siendo un rasgo singular del modelo de desarrollo social y económico de la Comunitat Valenciana.
Los datos así lo acreditan.
El cooperativismo valenciano es un movimiento potente y en crecimiento.
A finales de 2013 había 3.
062 cooperativas dadas de alta, con un incremento del 4,22% respecto a 2012, que alcanza un 8% sobre las inscritas en 2011.
Esta tendencia se mantiene en lo que llevamos de 2014, con un incremento del 5,53% respecto al ejercicio anterior.

La Comunitat Valenciana, dentro del ámbito estatal, es la segunda comunidad con un mayor índice de aumento de cooperativas en cifra absoluta, y con un incremento superior en dos puntos a la media nacional.
En tiempos de dificultad y de crisis, las cooperativas valencianas han aumentado su número y han conseguido el mantenimiento del empleo, cifrado en aproximadamente 50.
000 empleos directos a finales de este año, cotizantes a la Seguridad Social, con un número que fluctúa a lo largo del ejercicio en función de las necesidades de las cooperativas agroalimentarias.

En el primer trimestre de 2014 los datos muestran una recuperación del empleo en las cooperativas, con un incremento de más de 590 empleos respecto al mismo período del año anterior en la Comunidad Valenciana.
Esta aproximación cuantitativa pone claramente de manifiesto que el sector es capaz de resistir y de hacerlo eficientemente en condiciones adversas para la economía general.

Pero, desde el punto de vista cualitativo y de manera adicional a lo ya expuesto, en algunos sectores económicos, como el del crédito, la distribución comercial o la producción y distribución agroalimentaria, ocupan posiciones destacadas y punteras, y han convertido a las cooperativas en un ejemplo de buen hacer y fortaleza empresarial.
Quiero resaltar esta doble singularidad social y empresarial, la que permite asegurar su naturaleza empresarial, pero también hace viable su futuro como fórmula de vertebración y participación de la sociedad civil.

Las cooperativas son empresas, pero también una fórmula viable de participación y protagonismo directo de los interesados para satisfacer sus necesidades y de resolución de sus problemas.
Por ello, cuando en ocasiones hemos planteado como reto para el desarrollo de la comunitat la necesidad del crecimiento en dimensión de las empresas, el sector poco operativo debe ser tratado de forma singular, atendiendo a sus características, pero también teniendo en cuenta que sus retos son los mismos que el resto de las empresas.
La innovación, la dimensión estratégica, la internacionalización o la calidad son apuestas transversales que van más allá de la fórmula jurídica utilizada para cada empresa.

Por ello, los dos millones de socios de las cooperativas de la comunitat merecen un tratamiento adecuado para la fórmula jurídica vinculada a la economía social que han elegido para el logro de sus aspiraciones empresariales, aspiraciones que no solo tienen que ver con el mundo del cooperativismo agrario.
Esta asociación inmediata entre cooperativismo y mundo rural es ya una postal casi en blanco y negro de los libros de historia del cooperativismo.
El crédito, la vivienda, el consumo o el empleo -como les he señalado- son algunos de los campos donde la fórmula del cooperativismo se está desarrollando con mayor presencia y en el que aún existe mucho camino por recorrer.

De alguna manera se está apuntando una nueva tendencia de cambio y de expansión de las fórmulas cooperativas, más allá de la visión tradicional de las mismas, lo que nos estimula a apoyar de manera decidida y singular a un sector que representa el futuro.
Lo anunció la semana pasada el presidente Fabra en la clausura de la asamblea general de la Confederación Empresarial Española de la Economía Social, junto a la ministra de empleo.

El proyecto de ley que presentamos apuesta por mejorar la eficiencia y eficacia en el funcionamiento de las cooperativas, buscando más innovación, más agilidad administrativa y más dotación de tecnologías de la información y de la comunicación, como garantía de eficiencia y consecución de un mejor posicionamiento en el mundo cooperativo.
Fuimos la primera comunidad autónoma en incorporar en el Estatuto de autonomía un mandato explícito de fomento de las cooperativas, sociedades laborales y centros especiales.
Y las reformas normativas, como la que hoy presentamos a la cámara, profundizan en esta dirección.

Estoy convencido de que el conjunto de grupos parlamentarios durante el debate sabrán reconocer el esfuerzo negociador que se ha llevado a cabo por el propio sector cooperativo, un esfuerzo que ha sido refrendado por el Comité Económico y Social o el Consejo Jurídico Consultivo.

Espero que, con la aprobación de la nueva ley, podamos trasladar al sector un mensaje de apuesta por el futuro, de compromiso y apoyo, y de agradecimiento por su aportación al desarrollo social y económico de la Comunitat Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Per a la fixació de posició, pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida té la paraula l'il·lustre diputat senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, anem a donar suport, amb el nostre vot, a aquesta llei de reforma de la normativa vigent sobre cooperativisme.
I no és massa freqüent -diria que molt poc- que el nostre grup anuncie el seu vot favorable a una llei presentada pel Partit Popular, i menys que ho faça presentant un nombre tan reduït d'esmenes, com el que hem presentat al final.
És quasi tan atípic com que el Partit Popular ens presente una normativa que haja estat treballada amb els representants del sector sobre els quals es legisla, escoltant-los i consensuant exhaustivament cada punt.
Una excepció que entenem que hauria de ser la regla en totes les iniciatives legislatives de Les Corts, rebutjant la via del decret i allò tan freqüent de donar l'esquena a la societat, que no és més que la via o el camí directe a l'autoritarisme en què està instal·lat el Partit Popular.

Bé, el que hui ens du ací és l'economia social, l'economia de la cooperació, la cooperació per produir béns i serveis que necessiten les persones, i fer-ho -insistixc- de manera cooperativa, generant riquesa per al conjunt de la societat, una ocupació digna i sense espolis.
Perquè aquesta és l'essència del cooperativisme: persones que s'unixen per a ajudar-se i ajudar els altres de forma cooperativa, de forma no competitiva i de forma no depredadora.
Persones amb l'aspiració a un treball digne, a guanyar-se la vida honradament, mitjançant l'esforç del seu treball.
Persones que no esperen de mans creuades a trobar una feina, sinó que se sumen a altres persones per a generar juntes.
Són els nostres emprenedors, emprenedors reals, allunyats de la subversió que el llenguatge neoliberal pretén donar a aquesta paraula.
No comentaré les raons que recomanen el canvi, perquè estan ja més que justificades, dins de l'objectiu de facilitar el ple desenvolupament del cooperativisme al País Valencià, tal com marca la Constitució i l'Estatut, i avançar lògicament un èxit cooperatiu en les circumstàncies econòmiques actuals.

Vull centrar-me en les cooperatives de treball.
I entendran que siga així en l'actual conjuntura d'atur sense precedents i d'aturats sense cap cobertura, amb una taxa en la qual sols ens supera la saquejada Grècia, de la qual malauradament estem molt a prop.
Vull parlar de la doctrina en el treball i la seua dignitat, del potencial del treball cooperatiu per a eixir de la desolació on ens ha sumit la concentració econòmica regnant, amb els seus monopolis i oligopolis.
Vull parlar de la realitat d'una economia finançaritzada i irreal, que vampiritza l'economia real i que és una sagnia per als pobles, d'un fonamentalisme neoliberal que ha triturat les xicotetes i mitjanes empreses i autònoms, arrasant amb el consum i els serveis a les persones.
Per tant, sí, vull parlar del treball associat, enfrontat per definició a l'especulació i a l'acumulació per disposició.
Vull parlar de generar distribució de riqueses, de control de mercats per part dels consumidors, de sostenibilitat de territoris a partir del foment de cooperatives de treball i xarxes de cooperatives de petites i mitjanes empreses.
No és un discurs a l'ús.

Aquests valors del treball associat han demostrat la seua capacitat, la seua eficiència econòmica per a enfrontar-se a moments tan durs com els que vivim, on és prioritari preservar el treball i el teixit productiu.
L'estabilitat de l'ocupació que generen les cooperatives queda fora de tot dubte.
La destrucció d'empreses i llocs de treball del sector cooperatiu ha estat dels més baixos en relació amb altres formes d'empreses, és més, entre 2007 i 2012 es van crear 481 cooperatives de treball, el que ha suposat més de tres mil llocs de treball directes i el 87,3% dels llocs del treball del sector cooperatiu de treball associat són ocupacions estables.

Al llarg d'aquesta crisi, les cooperatives estan sent un exemple de flexibilitat interna adoptant mesures que els han permés aguantar, sostindre millor aquesta situació i perdre tres vegades menys ocupació que les empreses tradicionals, senzillament pels seus valors constitutius i la seva filosofia empresarial que els porta a fer el major exercici de responsabilitat social que es pot fer, que és, precisament, el del manteniment de l'ocupació.

El cooperativisme no és un tema menor, i hauria de constituir política d'estat, política central de la Generalitat valenciana, cosa que no ho és hui en dia, la defensa del cooperativisme com a model d'organització empresarial, com a model prioritari d'organització empresarial.
Tenim 1.
500.
000 de persones vinculades a les cooperatives que equival a més del 30% de la població; 3 de cada 10 valencians són cooperativistes; 2.
582 cooperatives; 75.
103 d'ocupació; 18.
700.
000 euros de facturació.

Estem acostumats a la visió de les cooperatives de treball associades al medi rural i a l'espai urbà, la societat anònima o la societat limitada.
Hui, hem de reclamar per al cooperativisme el protagonisme en tots els sectors i en totes les mires; avui la visió de futur sostenible no passa pel creixement de megalòpolis, sinó pel repartiment equilibrat de la població en el territori, per descentralitzar i repoblar els pobles, i això implica treballar i treball en ells, i això ho pot -i ho ha de fer- el cooperativisme emprenedor.

Aquesta normativa -que hui es du al seu tràmit- no impedeix el desenvolupament en aquesta direcció, està implícit en l'esperit de la norma, i com sempre hem pensant que la funció crea l'òrgan, creiem que la voluntat política decidida sortejarà algunes incompatibilitats que es podrien donar com, per exemple, en la relació de dependència que s'establix entre els empleats, és a dir, els gerents, operaris, etcètera, en una cooperativa de serveis o de consum i que, al mateix temps, és contrària com a relació a l'esperit d'una cooperativa de treball on s'hauria d'evitar la subordinació econòmica, tècnica o jurídica, o, per exemple, també, la delicada relació amb l'administració que estableixen les cooperatives socials depenent, en gran mesura, d'un finançament públic, ¿val?
, que -entenem- hauria de tindre un tractament legislatiu específic que afirme la seua condició de cooperatives de treball associat deixant clar que l'ajuda social es convertix en un sou via contracte i no una almoina via subvenció dels poders públics.

Noves cooperatives sorgiran, creixeran nous sectors i en els tradicionals perquè les cooperatives estan destinades, en funció de la seua naturalesa social, a donar respostes al col·lapse sistèmic d'una manera de producció que no assigna amb eficiència els recursos, que destruïx forces productives i recursos naturals i humans.
El treball associat és part de la solució, com les empreses que seguen en els seus consells d'administració a expolítics amb agenda són part del problema.

El cooperativisme no és un mer complement del sistema, no està cridant només a atendre els sectors vulnerables, sinó que la sinergia intercooperativa o empresarial ha de convertir-se en el centre per a disputar el control dels mercats i el territori a les grans transnacionals; per exemple, tard o d'hora, les cooperatives agroecològiques desenvoluparan les cooperatives de comerç, xarxes de cooperació i distribució més eficients, amb economies d'escala més altes, xarxes de botigues que igualaran preus amb l'agroagricultura industrial i les grans cadenes de supermercats; les cooperatives de serveis hauran de prendre a les mans dels treballadors els serveis que hui es privatitzen o s'abandonen per uns governs que servixen a interessos diferents als de les persones, i comptaran per això amb recursos de la seua mateixa gent, amb cooperatives financeres que s'alimentaran del descontentament amb l'avarícia d'una banca que ja fa massa temps que no complix amb la seua funció de canalitzar l'estalvi popular a la inversió productiva i que es troba protegida pels poders públics; com s'associaran consumidors i productors per a autoabastir-se d'energia neta perquè l'oligopoli elèctric ja se'ls fa odiós i abusa d'un mercat captiu.

Les cooperatives no són un somni, són una realitat existent, amb un potencial de creixement que els dóna ser necessaris i possibles, són ací, ara, i són economia real amb autèntics brots verds visibles, i tenen la capacitat de recuperar i potenciar la racionalitat, la ciència i el progrés perquè són treballs de persones i per a persones.

A la declaració de la I Cimera Cooperativa de les Amèriques celebrada a Guadalajara, a Mèxic, al setembre de 2009, es deia: «La humanitat es troba en una cruïlla de crisi profunda i de múltiples dimensions: econòmica, financera, social, de valors i principis, cultural i ambiental.
Som davant un punt de no retorn.
L'ús indiscriminat i racional dels recursos energètics, la recerca del lucre a costa de la natura i de les persones, els paradigmes en matèria de producció i consum, els abismes que separen les nacions més desenvolupades d'aquelles que es troben en vies de desenvolupament i postergades, constituïxen alguns dels signes més greus de l'època històrica que travessem.
La conjuntura actual representa una oportunitat per al sector cooperatiu per a enfortir el seu paper generador de cohesió i inclusió social.
»

Per això, anem a donar suport a aquesta reforma de la llei que volen les mateixes associacions de cooperatives, perquè confiem en elles i creguem en el seu valor i la seua força social, i amb el nostre vot també marquem el compromís ferm de treballar perquè reben tot el suport i recursos públics per al seu desenvolupament i creixement -el que mereixen- com opció laboral sistèmica del present i esperança del futur.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Pel Grup Parlamentari Compromís té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Bon dia, senyories.

Des de Compromís defensem i ens creiem el cooperativisme, i no creiem que el cooperativisme haja de ser un simple complement sinó l'eix vertebral d'una nova concepció de l'economia; una economia on la cooperació, el treball en xarxa, la democràcia, la flexibilitat i la seguretat laboral siguen protagonistes.
I això és el que representa, justament, el cooperativisme.

Mai està de més recordar que durant la crisi les cooperatives han sigut capaces de crear ocupació, i mai està de més recordar que les millors cooperatives solen aconseguir millors condicions laborals per als seus treballadors i aguanten millor les dificultats de les crisis; a més, els seus beneficis reverteixen en el seu entorn més enllà de socis de les mateixes cooperatives, i tot des d'una base democràtica amb la participació directa dels treballadors i treballadores en la presa de les decisions democràtiques.

Les dos coses estan totalment lligades, la manera en què es prenen les decisions afecta també i també determina quines decisions es prenen; quan les coses es decideixen de forma jeràrquica, vertical, de dalt cap a baix, passa el que passa.
I els vullc llegir un titular, aquí tenen les grans multinacionals amb les seues grans diferències salarials, i el titular diu així: «Directivos del Ibex ganan 75 veces más que sus empleados.
» Són exactament les mateixes empreses que, després, s'aprofiten de les reformes laborals per a deixar al carrer o precaritzar el treball de milers de persones.

Afortunadament, hui estem ací per a parlar d'una altra cosa, per a parlar de cooperativisme on eixa diferència de salaris no arriba a sis vegades entre els millors pagats i els que menys cobren.
Quan les decisions es prenen per una àmplia majoria, aquestes responen als interessos de la majoria; quan les decisions es prenen per uns pocs, els que primen són els interessos d'uns pocs, això passa en les institucions, passa en la política i passa, evidentment, en les empreses i en l'economia.

Per tot això, considerem una bona notícia que parlem ací de cooperativisme, i que ho fem per actualitzar la llei que regeix a les cooperatives valencianes.
A més, considerem una molt bona notícia que esta reforma es faça d'acord amb el sector del cooperativisme i que arribe ací amb eixe grau d'acord.

El que es tracta, per tant, és afrontar la seua millora a través de les aportacions que pugam fer els grups parlamentaris, i així m'agradaria avançar que el Grup Parlamentari Compromís ha registrat algunes esmenes parcials amb l'ànim de millorar el text i potenciar, encara més, el cooperativisme.

En primer lloc, volem garantir que la política de suport i foment al cooperativisme tinga una major importància, per això proposem que cada dos anys s'aprove un pla de suport i foment del cooperativisme i volem que eixe pla nasca i s'aprove en un consell valencià del cooperativisme.

Proposem un pla que nasca del consens amb el món del cooperativisme, un pla que planifique les diferents polítiques de difusió, de suport a les cooperatives, de consolidació, de finançament, de formació, de sensibilització, mesures que s'han de consensuar i que s'han de planificar, i, sobretot, mesures que s'han de finançar.

Per això, proposarem en la nostra esmena que aquest pla de foment de cooperativisme compte amb una memòria econòmica que determine els compromisos pressupostaris de La Generalitat.
I això és important per a evitar que passen coses com que es retallen contínuament partides de suport al cooperativisme, o que els diners pressupostats no s'executen.

Finalment, també creiem molt important que es faça un seguiment i una avaluació d'estes polítiques, això és una assignatura pendent en quasi totes les polítiques del Consell; es fan plans, es fan estratègies sense contemplar un seguiment i una avaluació, no només compliment, sinó també els seus resultats.
Eixa avaluació ha de servir per a anar millorant els plans i les mesures i potenciar aquelles que siguen més eficaces.

En definitiva, no volem que les mesures del Consell siguen accions aïllades i disperses, sinó una política transversal de suport al cooperativisme que nasca de les aportacions del mateix sector del cooperativisme, que és, en definitiva, el que haurà de col·laborar perquè se'n duga endavant.

La segona aportació que volem incloure en la llei té a vore amb les empreses que estan fent els ERO o aquelles que sol·liciten entrar en concurs.
El que proposàvem, el que proposarem és que La Generalitat de forma proactiva oferisca als treballadors acomiadats, o als treballadors o treballadores que es veuen o es van a quedar sense faena, que continuen realitzant la seua activitat a través d'una cooperativa.

Quan parlem que per a nosaltres el cooperativisme és el futur del sistema econòmic ens referim a fer polítiques com esta, i ja està passant arreu de l'estat, a casos d'empreses que estaven a punt de desaparéixer i que han sigut recuperades pels treballadors i treballadores i, ara, són perfectament viables.

Proposarem que La Generalitat els ajude a determinar la viabilitat de les empreses i els oferisca assessorament i seguiment amb ajuda, evidentment, dels agents socials i del món del cooperativisme.

També hem registrat esmenes per a garantir els drets dels socis de les cooperatives que deleguen part de la seua gestió, que estiguen puntualment informats de tots els aspectes de la gestió diària a través d'un defensor del soci.

I proposarem, a més, que es permeta a les cooperatives agroalimentàries que tinguen més marge per a dur les seues estratègies d'integració vertical, que puguen dur endavant la diversificació de la seua activitat productiva.

I una molt important, volem que en els serveis públics d'assessorament de les persones emprenedores es compte, necessàriament, amb personal especialitzat en el cooperativisme.
Un primer pas seria que, en lloc d'enxufats del Partit Popular en el programa Emprenjove, es comptara amb gent que té formació, experiència, coneixements de com crear i gestionar cooperatives.
Em consta que les associacions i federacions de cooperatives presten este servei, el que cal és integrar-lo allà on van els joves a demanar ajuda per a crear empreses.

En definitiva, des de Compromís creiem en el cooperativisme com un pilar fonamental d'una economia al servei de les persones, considerem una bona notícia que es porte una llei que ha comptat amb la participació de tot el sector, com haurien de ser totes les lleis si no són així; ací es governa a base de decrets que no compten amb ningú i, evidentment, es mostrem oberts i disposats a treballar amb la resta de grups parlamentaris per a millorar-la però, sobre totes les coses, considerem que allò important és que des del govern valencià es consciencien que el suport al cooperativisme no pot ser una política més, sinó que és una política clau per al futur de la nostra economia i per al futur de la nostra qualitat de vida.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Pel Grup Parlamentari Socialista té la paraula l'il·lustre diputat senyor Francisco Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Gracias, presidente.

Señor conseller.

Señorías.

Representantes del mundo cooperativo, de la confederación, especialmente, bienvenida.

El movimiento cooperativo es esencial en la economía valenciana en la que está arraigado desde hace más de ciento sesenta años, teniendo presencia en la mayoría de sectores económicos valencianos y en la mayoría de municipios valencianos, especialmente en el interior donde, a veces, es la herramienta económica fundamental para su desarrollo.

He reconocido que el modelo de negocio de las cooperativas contribuye al pluralismo económico y es indispensable -y recalco lo de indispensable- para una economía social de mercado, porque nosotros aspiramos a eso, a una economía social de mercado, no a una economía salvaje de mercado.

Además, como se reconoce en el dictamen del Comité Económico y Social Europeo de 2012 sobre cooperativas y reestructuración o en el informe sobre la contribución de las cooperativas a la salida de la crisis elaborado por la comisión de industria del Parlamento Europeo, las cooperativas no son inmunes al fracaso, pero en época de crisis han demostrado que son más robustas, que son más resistentes y estables que otras fórmulas societarias, atendiendo tanto a indicadores de empleo, que lo retienen en mucha mayor parte, como a cierre de la actividad, que se producen en mucho menor porcentaje que con otras fórmulas societarias.

La clave de este éxito está en que combinan la rentabilidad con la solidaridad, cosa que no suele ser común en otro tipo de fórmulas societarias; en que refuerzan la cohesión social, económica y regional, y en que generan capital social, que es el mejor capital que existe para el futuro; priorizan el capital humano sobre el capital económico, dan bienestar a los socios, les proporcionan trabajo y proporcionan una economía absolutamente arraigada en esta tierra y de la que nos sentimos muy orgullosos.

La importancia del cooperativismo se reconoció desde el principio en esta autonomía, como bien ha dicho el conseller, reflejándolo en el Estatuto de autonomía.

El primer gobierno de Joan Lerma elaboró la primera ley de cooperativas, que reconocía la importancia del sector e impulsaba su papel.
Y en la primera legislatura, en el año 1985, se aprobó esa primera ley que ha tenido sucesivas adaptaciones.

La última que tenemos, que es la que modifica este proyecto de ley, es de 2003 y, desde entonces, se han sucedido diversos parches legales que han tenido la fórmula decretos o la forma de proposiciones dentro de leyes de acompañamiento de presupuestos, que es hora de recopilarlas en el texto refundido que (inintel·ligible) … dentro también dentro de este proyecto de ley.
Sin duda, era necesario actualizar la ley de cooperativas a la realidad que ha cambiado mucho en estos años.

Los socialistas queremos reconocer el trabajo del mundo cooperativo, que lleva años trabajando en este proyecto, un trabajo ímprobo, porque en un ecosistema tan diferente, tan amplio, como el del mundo cooperativo, no es fácil llegar a acuerdos.
Y en este proyecto se dan importantes pasos en actualización de la legislación, en dar soporte legal al uso de las tecnologías de información y comunicación, en que se adapte la regulación de las organizaciones representativas reforzando el papel de la confederación y en dar respuesta a muchos de los problemas de gestión que tienen las cooperativas.
Y eso lo queremos reconocer.

Sin embargo, también queremos dejar constancia de que entendemos que el gobierno valenciano no ha tenido el papel que tendría que haber tenido.
Ha tenido un papel excesivamente pasivo y no ha sido lo suficientemente ambicioso con esta ley.

Nos hubiera gustado que el articulado reflejara otros muchos retos que tiene por delante el mundo del cooperativismo.

Nos hubiera gustado que en este texto hubiera compromisos de la Generalitat valenciana con el mundo cooperativo en materias como formación, concienciación presupuestaria, etcétera; que estableciera la necesidad de participación del sector en todos los foros económicos de La Generalitat, pero no como algo graciable del Consell, sino como algo de derecho del mundo cooperativo; que explorara nuevas fórmulas de acceso al crédito para las cooperativas, porque ya saben que no están en igualdad de condiciones con otras fórmulas societarias y, por tanto, sería positivo que aquí se les igualara o se les diera otras vías para eso que resulta un nudo gordiano en su crecimiento, como es el acceso al crédito.

Que impulsara el emprendimiento bajo fórmulas cooperativas.
La palabra emprendimiento ni siquiera aparece en todo esto, conseller.

Que atendiera a la reestructuración en forma de cooperativas de empresas industriales y de servicios que están en crisis o su sucesor, entendiendo que la trasmisión a los trabajadores en muchos casos puede ser… -de estos- de la crisis, o de las que no haya sucesor, puede ser la mejor fórmula para garantizar la continuidad de la empresa.

Que contuviera medidas de apoyo al empleo juvenil en el sector de las cooperativas, que tampoco aparece en el texto.
O que se establecieran cauces de colaboración entre La Generalitat y el movimiento cooperativo y métodos de diagnóstico temprano y preciso de empresas en crisis susceptibles de transformarse en cooperativas sostenibles.

Todos estos temas no los decimos nosotros.
Todos estos temas los dicen informes de la Unión Europea y están señalados en ellos como cuestiones que deben de abordarse por las reformas legislativas.

Sin duda, todos ellos necesitan del liderazgo del gobierno valenciano para que en el mundo cooperativo se les pueda plantear y pueda llegar a acuerdos como los que ha llegado.
Y estoy seguro que si hubiéramos tenido otro gobierno valenciano, muchos de esos temas…, esta ley sería más ambiciosa.

Lamentablemente, el Consell no está, ni se espera en estos temas, porque, como en tantos otros, es un gobierno ya agotado.
Ya sabe que es un gobierno en fase terminal.
Las urnas lo dijeron el pasado viernes.
Y, por lo tanto, entendemos que no podemos pedir peras al olmo.
El olmo de este Consell ya no nos puede dar ni peras, ni manzanas, ni naranjas.
Los únicos frutos que nos puede dar este Consell, lamentablemente, son sentencias condenatorias en el Tribunal Superior de Justicia valenciano como la que hoy se ha recogido.
(Aplaudiments)

Gracias.
.
.
gracias, Clara Tirado, por tu valentía abanderando la denuncia del Partido Socialista del País Valencià en la denuncia de un crimen de los más repugnantes cometidos desde el Consell en nombre de la cooperación, en nombre de la cooperación, de la cooperación internacional.

Gracias, Clara Tirado; gracias, Partido Socialista, (aplaudiments) porque es un gran día para la democracia.
Es un día en el que empieza a hacerse justicia.

Reflexiones, reflexiones tienen que hacer muchos de ustedes, que lo han defendido, jaleado y alentado.
Y, en especial, el señor Fabra, que lo mantuvo como síndic del Partido Popular.

Mire, no le podemos pedir peras al olmo, ya se lo hemos dicho.
Y, por tanto, no esperábamos que el gobierno valenciano las acometiera.
Nosotros no podemos presentar enmiendas en todos esos temas, porque el tiempo de consenso con el mundo cooperativo en todos ellos es infinitamente superior al tiempo que hay para presentar las enmiendas.

Pero sí que hemos presentado enmiendas en tres temas que entendemos como importantes.

Uno, que la apuesta por las TIC debe hacerse garantizando el derecho de la persona socia a ser informada.
Nos parece importante esa apuesta por las TIC, nos parece necesaria, pero siempre garantizando el derecho a ser informado de las personas que no tienen acceso a las TIC, que las hay.

El segundo, que se establezcan medidas para que el consejo rector de las cooperativas alcance con el tiempo una presencia equilibrada de mujeres y hombres.

El informe del impacto de género es nulo, dice: «Es nulo el impacto de género.
» Efectivamente, lo es.
No lo ha hecho un experto en igualdad de género, pero lo es, porque no contempla ninguna medida.

Ya sabemos que la igualdad no es el punto fuerte del Partido Popular.
Ya lo sabemos.
Pero a ver si en este trámite parlamentario pueden superar ese punto Cañete que tienen todos ustedes en cuestión de la igualdad de género.
(Aplaudiments)

Nos parece también inasumible la actual redacción del punto 9 del epígrafe 27 que establece el despido improcedente: lo consolida -el despido improcedente de los socios-.
Cuando la justicia declare la nulidad del acuerdo de expulsión, la cooperativa podrá indemnizar al socio.
En la fórmula actual no nos parece adecuado.
Creemos que necesita más de una reflexión y esperamos que se le pueda dar.

Queremos que en este trámite parlamentario estos tres temas podamos discutirlos y podamos discutirlos también con el mundo cooperativo.

Entendemos que este trámite parlamentario no debe ser un rodillo del Partido Popular, como nos tiene acostumbrados, con las enmiendas que no presentan ellos.
No debe ser así.

Esperamos que podamos encontrar fórmulas de acuerdo en estos tres temas que nos parecen importantes, fórmulas que nos permitan apoyar este proyecto.

En todo caso, les ruego a las señorías del PP que tengan presente que desde el domingo no representan a la mayoría social de los valencianos, aunque el PP tenga aquí una mayoría… una mayoría aplastante.

Los valencianos han hablado con claridad y quieren muy mayoritariamente que les represente la izquierda.
Aunque ustedes representen más que nosotros; como partido, no representan más que la izquierda.
Y, por lo tanto, a partir de ahora, paren el rodillo y, antes de votar, piensen que todas las propuestas que la izquierda de este hemiciclo apoyamos unánimemente, si ustedes votan en contra, votan en contra de lo que quieren los valencianos.

No se traicionen, reflexionen y cambien de forma de actuar.
Paren el rodillo y esta ley de cooperativas es un buen momento…

El senyor president:

Muchas gracias, señor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

…para pararlo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

En representación del Grupo Parlamentario Popular tiene la palabra la ilustre diputada doña María José García.

La senyora García Herrero:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Antes que nada, y en referencia…, que ha hecho el señor Toledo al caso de cooperación, reiterar, desde el Grupo Parlamentario Popular, que la actuación del Consell ha sido, en este caso, siempre contundente y es acusación particular, intentando que todo el dinero se recupere.

Y aunque la sentencia no es firme, señorías… (remors)

El senyor president:

Señores diputados, por favor.

La senyora García Herrero:

…aunque la sentencia no es firme, nuestro síndico ya ha indicado que el señor Blasco debería dejar su acta.

Pero, señorías, a nosotros este tema, que nos preocupa, no nos ocupa.
Por eso, voy a pasar a hablar de lo que nos ocupa en esta mañana, que es hablar del cooperativismo.

Intervengo, como digo, en nombre del Grupo Parlamentario Popular, para expresar nuestro apoyo total a este Proyecto de ley, de La Generalitat, de modificación de la Ley 8/2003, de 24 de marzo, de cooperativas de la Comunidad Valenciana.

Señor conseller, enhorabuena.
Quiero felicitarle por este formidable proyecto de ley de modificación de la ley de cooperativas de la Comunidad Valenciana que usted acaba de presentar y en su persona, a todo el equipo de su conselleria y que usted tan magníficamente dirige.

Permítanme un saludo muy especial, en mi nombre y en el del Grupo Parlamentario Popular, a la Confederación de Cooperativas de la Comunidad Valenciana que hoy nos acompaña.
Al mismo tiempo que quiero dar las gracias a sus representantes por ese magnífico trabajo que han realizado en la elaboración de este proyecto de ley, que es el resultado del diálogo y del consenso.

Señorías, la primera de ley de cooperativas de la Comunidad Valenciana data de 1985; en 1995, tiene una importante modificación, y ya en 2003 se realiza una segunda ley por la necesidad de adecuar el dinamismo de las cooperativas valencianas a la normativa autonómica, estatal y europea.

Ahora, señorías, nos encontramos ante una modificación a esta ley, que igualmente viene determinada por los profundos cambios sociales, económicos y laborales que se han producido en la Comunidad Valenciana desde 2003, pero, fundamentalmente, en los últimos cinco años.

Efectivamente, señorías, cada diez años, ha requerido una puesta al día con cierta profundidad, independientemente de las modificaciones puntuales que se han producido en el intermedio a través de la ley de acompañamiento.

Esta reforma, señorías, se inicia por acuerdo del Consejo Valenciano del Cooperativismo, que siempre, defendiendo los intereses de los socios, la mejora de su calidad de vida y la contribución a la elevación de sus renta, creando empleo y riqueza con esa gestión eficaz que han convertido a muchas cooperativas en líderes en sus sectores, se encontró en la necesidad de adaptar todo aquello que contribuyera a facilitar y flexibilizar la constitución, funcionamiento y administración de cooperativas analizando su comisión jurídica, las cuestiones planteadas por las federaciones y las propuestas formuladas por las mismas, creándose por la Generalitat valenciana una comisión jurídico-técnica conjunta confederación-Generalitat, que desarrolló este espléndido trabajo redactando este texto que hoy se ha presentado esta cámara y que viene respaldado por el amplio consenso alcanzado.

Contó con el informe favorable por unanimidad del Consejo Valenciano del Cooperativismo, la conformidad del Consell de La Generalitat, ratificado por el dictamen del Consejo Económico Social, que recoge expresamente…, y quiero resaltarlo porque entiendo que plasma fidedignamente el espíritu de esta reforma, el CES de la Comunidad Valenciana valora positivamente el esfuerzo negociador llevado a cabo para alcanzar la nueva redacción que se propone sobre determinados preceptos contemplados en la Ley 8/2003, de cooperativas de la Comunidad Valenciana, destacando el consenso alcanzado con el Consejo Valenciano del Cooperativismo.
Igualmente, fue ratificado por Consejo Jurídico Consultivo, que solo tuvo una observación que fue debidamente atendida.

Una reforma, señorías, importante y necesaria, como he dicho anteriormente, con unos principios que han venido inspirando cada una de las modificaciones que se han efectuado a través de los años y que responden a dar cumplida respuesta a las exigencias actuales, adaptando la regulación de las organizaciones representativas y evitar aplicaciones o interpretaciones erróneas de la ley, dando más claridad a la legislación de cooperativas para poder seguir con el extraordinario trabajo que las mismas realizan en la Comunidad Valenciana y es España.

Señorías, las cooperativas, ante una coyuntura desfavorable, han seguido creciendo tanto en número, como en empleo y masa social, han generado empleo neto e incrementado su número de socios.
Otra forma de hacer empresa, señoría, que ha sabido resistir mejor a las condiciones adversas.

Estamos hablando de un sector que lleva más de ciento sesenta años en la Comunidad Valenciana creando empleo y riqueza, dinámico y variado.
Más de tres mil cooperativas -en concreto 3.
066- agrícolas, financieras, eléctricas, de trabajo, de consumo.
Por cierto, señorías, nuestras cooperativas eléctricas representan el 80% de las de toda España.
Y es precisamente que para su incorporación en esta ley el Grupo Parlamentario Popular ha presentado una sola enmienda a este proyecto, a requerimiento también de la confederación, por cuanto el momento de la redacción de este proyecto de ley no estaba resuelto.

Un sector que crea 50.
000 empleos directos y un volumen de negocio de más de dieciocho mil millones de euros.
Un sector básico, decisivo, esencial para la vertebración económica y social de nuestros municipios, nuestras comarcas, en definitiva de la Comunidad Valenciana.
Un sector, señoría, del que el Partido Popular se siente tremendamente orgulloso.
(Aplaudiments)

Como decía, esta reforma es fruto del trabajo conjunto de la Confederación de Cooperativas y el gobierno valenciano, y que ha contado con el máximo consenso y va a permitir que las cooperativas de esta comunidad tengan todos los instrumentos para poder seguir desarrollándose y creciendo, dando respuesta a las necesidades y demandas tecnológicas y socioeconómicas o a la aparición de nuevas instituciones jurídicas a nivel nacional y que va a ser ejemplo a seguir por el resto de las comunidades autónomas.

Y así se recoge la ampliación y diversificación del objeto de las cooperativas agrarias, promoviendo el desarrollo rural mediante la prestación de toda clase de servicios.

La constitución con solo dos socios de las cooperativas de trabajo asociado que, aunque se había anticipado esta reforma en la ley de acompañamiento 2013, y lo que supone para el rendimiento colectivo y el empleo, que no me cabe ninguna duda, señorías, ayudará a la consecución de ese reto que se ha marcado la confederación de involucrar a los jóvenes en una fórmula de emprendimiento colectivo, que conlleva menor riesgo, más participación y, por tanto, mayor probabilidad de éxito, con un efecto multiplicador inmediato.

La amplia y profunda reforma de la regulación de las cooperativas de vivienda, con nuevas dimensiones en su actividad y funcionamiento, más amplia que la norma estatal y que establece que «podrán enajenar o arrendar a terceros los socios las viviendas, locales comerciales, instalaciones y edificaciones complementarias de su propiedad» y que «no podrán realizar esas operaciones por importe superior al 25% de la cuantía de la realizada con los socios, límite que operará para cada promoción o fase diferente existente en la cooperativa».

La ampliación de cualquier tipo de cooperativa de la posibilidad de ser calificada como no lucrativa, al mismo tiempo que se modifican los artículos referidos a las uniones, federaciones y confederación, adaptándolos al modelo real predominante en la Comunidad Valenciana.
Y, como decía, corrigiendo lagunas e imprecisiones de la ley.

Estamos hablando, señorías, de proporcionar todas las herramientas e instrumentos necesarios a las cooperativas para que puedan seguir siendo ese motor, ese referente indiscutible de un modelo de crecimiento económico y de generación de empleo, basado en la sostenibilidad y la cohesión social en la Comunidad Valenciana.

Espero, señorías, que en la tramitación de este proyecto de ley podamos ratificar todos los grupos parlamentarios el consenso alcanzado en la Confederación de Cooperativas y con el gobierno valenciano.

No les quepa ninguna duda, señorías, que el Grupo Parlamentario Popular con la mayoría en esta cámara pondrá y hará cuanto esté en su mano para que así se produzca.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Projecte de llei, de La Generalitat, de vies pecuàries de la Comunitat Valenciana (RE número 83.
632, BOC número 235).
Debat de totalitat i, si escau, de les esmenes que presenten els grups parlamentaris

El senyor president:

Donat per acabat el debat del primer punt de l'ordre del dia, anem a passar al segon: debat de la totalitat del Projecte de llei de La Generalitat de vies pecuàries de la Comunitat Valenciana i, si escau, el debat d'aquelles esmenes que puguen presentar-se pels grups parlamentaris.

Per a la presentació del projecte de llei té la paraula l'honorable consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Me corresponde presentar a esta cámara el segundo proyecto de ley que presento.
Después de presentar el Proyecto de ley de puertos de la Comunidad Valenciana, presento el Proyecto de ley de vías pecuarias de la Comunidad Valenciana, aprobado por el Consell el pasado 14 de marzo.

Antes que todo, señorías, me van a permitir que agradezca a toda la Dirección General de Medio Natural, desde sus responsables políticos a sus técnicos y asociaciones, que han intervenido y que han llevado a cabo una magnífica labor para esta ley tan importante.

Señorías, la institucionalización de las vías pecuarias se produce en la Edad Media, aunque parezca mentira, como consecuencia de la necesidad de garantizar unos lugares de paso de la cabaña ganadera entre los pastos practicables en las distintas épocas del año, contando con la protección de los distintos monarcas por los beneficios económicos que les proporcionaba.
Sin embargo, el transcurrir de los siglos irá decantando deprogresivamente una menor importancia de la ganadería extensiva, con el consiguiente desuso de muchas de estas vías pecuarias o su ocupación parcial por otras actividades humanas.

En cualquier caso, el concepto de «camins del reialenc», recogido en nuestro derecho foral valenciano, de titularidad del reino, supone un claro precedente del concepto de bien demanial o de dominio público, propio del estado contemporáneo.

En este sentido, la Constitución de 1978 atribuye al estado la competencia exclusiva para dictar la legislación básica sobre vías pecuarias, y así está la Ley de vías pecuarias estatal de 1995, y el Estatuto de la Comunitat Valenciana recoge la competencia de La Generalitat en esta materia que se desarrolla con el presente proyecto de ley.

Unas vías pecuarias que en nuestro territorio suponen unas 14.
000, unos 14.
000 kilómetros, de los cuales aproximadamente la mitad, 7.
000, están en la provincia de Castellón, que son titularidad de La Generalitat, es decir, de todos los valencianos, y que son inembargables, imprescriptibles e inalienables.

Un patrimonio público y natural, que además de su finalidad primigenia, cumple también su función como corredor ecológico y que puede establecer una estructura verde de comunicaciones, alternativas a las redes viarias o ferroviarias, ligado, sin duda alguna, al ámbito sociocultural y actividades propias de una sociedad moderna y no de la Edad Media.

Un patrimonio común que la administración ha de proteger, conservar y poner en valor en beneficio de todos los ciudadanos.
Y éste es el principal, el sentido principal del proyecto de ley que hoy les presento y que se desarrolla a través de un título preliminar, cinco títulos a lo largo de 56 artículos, 6 disposiciones adicionales, 3 transitorias, 1 derogatoria y 2 finales.

El artículo 1 determina la finalidad de la ley de conservar y consolidar el patrimonio pecuario de La Generalitat, con el objetivo de disponer de una red de caminos para el uso pecuario y medioambiental de los valencianos de hoy y del futuro.
Una red de vías pecuarias que se configuran como elementos multifuncionales, que compaginan la función tradicional y prioritaria del movimiento del ganado con otras funciones compatibles actualmente como carácter agrícola, complementario, usos recreativos, deportivos o medioambientales.

De ahí que los fines específicos que La Generalitat ha de perseguir sobre estas vías son: defender su integridad, promover ese uso deportivo-recreativo para los ciudadanos, así como su función histórica y cultural, conectar los núcleos urbanos y consolidar una red de corredores naturales que es absolutamente fundamental para la conservación de la biodiversidad y el intercambio genético de nuestra flora y fauna.

El proyecto clasifica las vías pecuarias en cañadas, cordeles, veredas o azagadores y a las que se les añaden las coladas, y crea la red de vías pecuarias de la Comunidad Valenciana con todas aquellas vías ya clasificadas o que se clasifiquen en el futuro.

En esta línea se recopilará un fondo documental como inventario y registro de información de esta red de vías pecuarias.
Y, teniendo como base el mismo, se aprobará el catálogo de vías pecuarias de la Comunidad Valenciana, que figurará en la página web de La Generalitat.

Es a La Generalitat a quien corresponde la administración, conservación, mejora, recuperación, tutela y defensa de las vías pecuarias que discurren por nuestra comunidad, que se inscribirá en el registro de la propiedad y se deberán reflejar en los planes generales y en el resto de instrumentos urbanísticos, al tiempo que La Generalitat velará por la integridad de las vías y podrá recuperar de oficio su posesión.

Estas potestades implican unas capacidades de gestión de las vías pecuarias que comprenden desde la investigación de los terrenos que se presumen pertenecientes a las mismas, su clasificación, la creación de nuevas vías o la ampliación de las existentes, el deslinde de las vías definiendo los límites debidamente georeferenciados, el amojonamiento y señalización de las mismas, resaltando como novedad el proyecto, la revisión y actualización de la clasificación en aquellos casos de errores o en cuanto a sus características físicas o inadecuación a la realidad histórica.

El ejercicio de todas estas potestades se realiza de acuerdo con el correspondiente procedimiento en el que queda garantizada la participación.

En la misma línea se prevé la posibilidad de desafectar terrenos y vías pecuarias que no sean adecuados para los destinos que establece el artículo 2, con consulta previa de las corporaciones locales, organizaciones profesionales, agrarias, asociaciones y colectivos más representativos en defensa de la cabaña ganadera y del medio ambiente, información pública, y pasarían esa desafectación a ser bienes patrimoniales de La Generalitat.

Un aspecto especialmente destacable y que ha suscitado muchos problemas en los últimos tiempos son las relaciones de las vías pecuarias con el planeamiento territorial y urbanístico, desde luego sólo quien no ha gestionado no sabe de la importancia que esta cuestión tiene.

El proyecto de ley parte obviamente del respeto y conservación de las vías pecuarias, estableciendo también tres posibilidades por orden de prioridad: modificación de trazado, la mutación demanial y, como última opción, su desafectación por incompatibilidad con el planeamiento.
No puede ser que determinadas vías pecuarias, como ha pasado en los últimos años, supongan un retroceso, un impedimento a o servicios públicos, obras públicas o los necesarios desarrollos de los municipios.

Las vías pecuarias han de grafiarse en los instrumentos de planeamiento urbanístico y territorial, y la aprobación de cualquier plan requerirá informe previo favorable de la conselleria competente en materia de vías pecuarias.

Conforme a la ley estatal, el instrumento de planeamiento ha de asegurar el mantenimiento de la integridad y la unidad de los itinerarios y continuidad de los trazados, así como preservar el tránsito de ganado y los usos compatibles y complementarios.

En caso de ser necesaria la alteración del trazado de una vía pecuaria, deberá contemplarse un trazado siempre alternativo a cargo de la correspondiente actuación.

Y, finalmente, si como consecuencia del planeamiento la vía pecuaria resulta afectada a un uso de servicio público y no es posible la modificación del trazado, procederá la mutación demanial externa prevista en la Ley de patrimonio de La Generalitat.

En cualquier caso, el suelo no urbanizable, las vías pecuarias, tendrán la condición de suelo no urbanizable protegido.
Lo digo: suelo no urbanizable protegido.
Para que luego digan que nos dedicamos a desproteger.

Los capítulos finales del título I contemplan las modificaciones de trazado para realizar obras públicas, también importante, la habilitación de pasos al mismo o a distinto nivel en el supuesto de cruce de vías pecuarias, así como las modificaciones temporales de trazado en los casos de vías afectadas por concentraciones parcelarias en las que se podrá establecer un nuevo trazado de las vías, siempre que se garantice la continuidad del tránsito ganadero y demás condiciones.

El título II que les presento regula el uso y aprovechamiento de las vías pecuarias.
El uso común tradicional de las vías para los movimientos de ganado en cualquier clase es, por supuesto, libre, gratuito y prioritario o cualquier otro.
Ahora bien, ello es compatible con usos comunes compatibles, como la circulación de personas a pie y animales bajo su control, el desplazamiento de vehículos y maquinaria agrícola para el servicio de explotaciones próximas a las vías o las infraestructuras de prevención y extinción de incendios forestales que no supongan construcción de obra o edificios en las vías.

Asimismo, se contemplan unos usos complementarios, como el del paseo, senderismo, la cabalgada, el cicloturismo o cualquier forma de desplazamiento deportivo sobre vehículo no motorizado que no necesitarán autorización previa.

En cuanto a los usos comunes especiales, requerirá una declaración responsable si se trata de actividades recreativas, culturales, educativas o pruebas deportivas no motorizadas y de instalaciones desmontables vinculadas a una actividad de servicios o autorización si afectan a espacios naturales protegidos o a competiciones deportivas motorizadas, y que no serán autorizables si las vías pecuarias tienen la clasificación de suelo forestal y el tránsito está limitado por la normativa de prevención de incendios.

Asimismo se regula el régimen de autorizaciones de ocupaciones temporales que no podrán tener una duración superior a diez años y serán objeto de información pública e informe municipal y de concesiones demaniales para la ocupación del subsuelo en caso de infraestructuras e instalaciones u obras públicas declaradas de interés general, realizando las operaciones de acondicionamiento medioambiental procedente.

Finalmente, el texto determina una serie de prohibiciones de actividades en las vías pecuarias, como son extracción de rocas, áridos y gravas; circulación de vehículos motorizados no relacionados con la actividad agrícola o con la prestación de un servicio público, salvo las excepciones previstas; vertidos de cualquier clase, asfaltados, salvo si se trata de obras públicas o de cruces por infraestructuras; publicidad, a excepción de paneles de información o interpretación, carteles, etcétera, establecidos por la administración; empleo no autorizado de biocidas, y cualquier uso que desvirtúe la naturaleza de las vías pecuarias.

El título III contempla las posibilidades de colaboración de La Generalitat con otras administraciones para la gestión, conservación y mantenimiento, recuperación, vigilancia y mejora de las vías pecuarias.
Que nos parece este título importante por esa colaboración entre las distintas administraciones.

Y en cuanto al título IV, regula el régimen de policía, vigilancia e inspección de las vías pecuarias, así como las infracciones y las sanciones en esta materia.

A este respecto, las funciones de policía corresponden a los agentes medioambientales, a las fuerzas y cuerpos de seguridad del estado y a otros funcionarios que tengan encomendadas las mismas, pudiendo paralizar las actuaciones que sean contrarias a la ley y que afecten a las vías pecuarias.

Asimismo, los agentes medioambientales son los encargados de llevar a cabo las funciones de vigilancia e inspección, formular denuncias por infracción y levantar acta de los hechos comprobados.

En materia de infracciones, el proyecto se remite a la legislación básica estatal -no añadimos nada-, sin perjuicio de incorporar algunas novedades como el decomiso de los productos ilegalmente obtenidos de las vías pecuarias, así como los instrumentos y materiales utilizados a tal fin, la posibilidad de pérdida de las ayudas o subvenciones concedidas por La Generalitat para obras, trabajos o actividades autorizadas en vías pecuarias cuando den origen a infracciones o causen daños y perjuicios al tránsito ganadero y reintegro de las cantidades percibidas.

Y en cuanto a las sanciones, se sigue también lo previsto en la ley estatal de 1995, recogiendo el proyecto expresamente el principio de que el incumplimiento de la normativa no resulte no más conveniente al infractor que el resto de las mismas, de modo que se podrá elevar el importe de las sanciones hasta el máximo permitido por cada una.

Asimismo, contempla la aplicación de medidas cautelares de carácter provisional y regula, con independencia del procedimiento sancionador, el expediente administrativo, reparación de daños, que en caso de no llevarse a cabo por la persona responsable, podrá dar lugar a la restauración por parte de La Generalitat, repercutiendo su coste a los infractores, junto a los daños y perjuicios ocasionados, así como la imposición de multas coercitivas.

Por último, si esta reparación no fuera posible, se exigirá a los responsables las indemnizaciones que procedan.

El último de los capítulos del proyecto recoge una serie de disposiciones comunes a los títulos I, II y IV, como la posibilidad de exigir la presentación de garantías para el otorgamiento de autorizaciones y concesiones, la posibilidad de destinar las cantidades percibidas por la administración a la ejecución de proyectos de conservación, vigilancia y mejora de las vías pecuarias y el carácter negativo del silencio administrativo respecto a las solicitudes y procedimientos a instancia de particulares.

En cuanto a las disposiciones adicionales del proyecto, se contempla, entre otros aspectos, la elaboración de un plan de deslinde y amojonamiento de las vías pecuarias de la Comunidad Valenciana.

En definitiva, señorías, el proyecto de ley de vías pecuarias de la Comunidad Valenciana, de la Comunitat Valenciana, viene a acomodar la regulación en esta materia, respetando el carácter básico de la ley estatal de 1995 a la realidad de la Comunidad Valenciana, que, como muy bien he dicho, disponemos de 14.
000 kilómetros de vías pecuarias, mucho más que la red de kilómetros viaria de red de titularidad autonómica, a fin de disponer un marco jurídico que adecue la existencia y conservación de estas vías tradicionales a la sociedad moderna valenciana del siglo XXI.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, honorable consellera.

Fijación de posición de los grupos parlamentarios.
En primer lugar, en representación del Grupo Parlamentario de Esquerra Unida, la ilustre diputada Esther López tiene la palabra.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Bien.
Desde Esquerra Unida no presentamos enmienda a la totalidad, sino que vamos a permitir que se tramite con nuestra aceptación este proyecto de ley.

Las vías pecuarias españolas y las que, en este caso, nos interesan, que son las que transcurren por tierras valencianas ascienden a unos 17.
000 kilómetros.
No estamos hablando de cualquier caso.
Son además un privilegio extraordinario para nuestro patrimonio público natural.

Una excepción en nuestro modelo legal depredador del territorio que por su origen de concesión real, ha quedado en lo legal, que no en la práctica, al margen de la especulación, permitiéndonos hoy tener los corredores verdes de conexión del territorio que no hemos sido capaces de tener por falta de voluntad política.

Una concesión que ha fundamentado en nuestra historia las prácticas ganaderas trashumantes, que han sido muy importantes y que incluso hoy podrán permitir su recuperación parcial conforme a la sensibilidad de las personas que demanden más ganadería ecológica frente a la crianza estabulizada industrial hacia un consumo autóctono frente a las importaciones congeladas.

Es un patrimonio público, especialmente protegido, que ha podido sobrevivir frente a múltiples amenazas, muchas parcialmente ejecutadas, pero que tiene una base legal para su total recuperación con los inevitables ya cambios de trazado que las amputaciones y las cicatrices de la historia le han producido.

Es un patrimonio que solo se da en el estado español, donde la diversidad climatológica y la orografía potenciaron la trashumancia de los ganados al ofrecer una eficiente complementariedad estacional de los recursos de pasto, que le dio una actividad económica prominente en lo agropecuario durante seis siglos.
Una realidad económica que fue acotando un completo sistema viario pastoril, con caminos de diferente anchura, abrevaderos, descansaderos, majadas, etcétera.

Una situación ligada a la actividad pecuaria y que en su caso dio lugar en el siglo XIX a legislaciones que las protegían como dominio público, pero que también permitían enajenación legal y venta cuando no fueran necesarias.
Esto fragilizó las vías pecuarias permitiendo diversas agresiones, intrusiones y ocupaciones agrícolas: ferrocarriles, carreteras, embalses, concentraciones parcelarias, ensanches de poblaciones, instalaciones turísticas, vertederos incontrolados, parques eólicos, etcétera.

En este parlamento tenemos un testimonio evidente de este espíritu decimonónico respecto a las vías pecuarias en la falta de interés de las administraciones valencianas en preservarlo y recuperarlo, en deslindarlo y señalizarlo.
Esta es la tercera vez que se anuncia un texto legal valenciano para la recuperación de las vías pecuarias que desarrollen el País Valencià, esta necesaria labor de recuperación de la viabilidad de integridad de sus trazados.

Solo esta vez ha llegado a ser debatido y a tener la posibilidad de mejorarlo, porque el tema sigue siendo objeto de un espíritu restrictivo, poco generoso con el espíritu de lo público, que parece resistirse a desarrollar la base legal que permite la ley estatal 3/1995, de 23 de marzo.

De hecho, la normativa con la que hoy aprobaremos esta tramitación está más desarrollada que el borrador anterior, pero en precisar las visiones restrictivas posibles, que, afortunadamente, no son muchas, pero sí significativas.

No puede negarse este Consell a preservarlas, pero se nota en el texto cierta incomodidad a excluir esa parte del territorio de la actuación del negocio privado, de restringir su espacio de especuladores y depredadores del territorio.
Quizás por eso no ha llegado a estas Corts hasta el fin del boom de los abusos urbanísticos.
Un nefasto período que ha dejado sus huellas en la integridad de las vías pecuarias con la complicidad de las administraciones.

En ese sentido, hay precisiones en nuestras enmiendas.
Dos cosas son para nosotros inadmisibles: consentir asfaltados o artificializaciones.
Bastante hay ya en zona urbana consolidada.
Cuando sea suelo urbano habrá que buscarle viabilidad periurbana para mantener su contacto con la naturaleza y su potencial de corredor ecológico.

Hay mucho trabajo que hacer en deslindes y señalización.
Y echamos en falta un departamento específico de la conselleria que se obligue con plazos, presupuestos y una red de investigadores a ejecutarlo.

Llevamos retraso y demasiadas amputaciones en las vías pecuarias para que nada apremie a la conselleria a actuar.
Algunas enmiendas hablan de esto y tratan de que no quede a albur de la voluntad.

Hay tres objetivos fundamentales para la viabilidad de las vías pecuarias en las que hemos entrado en nuestras enmiendas.
Primera, la identificación del patrimonio para su clasificación, deslinde y restablecimiento.
Dos, coordinación de la acción administrativa, para que el aspecto ambiental, agropecuario y el de patrimonio público no interfieran o sean interferidos por otros órganos de ordenación del territorio, obras públicas o concentración parcelaria.
Tres, impulso público a los usos compatibles de las vías pecuarias, que no son todos.
Hay que ofrecer a la ciudadanía las potencialidades que encierran las cañadas para que la multifuncionalidad ganadera, cultural, de senderismo se potencie.
Conservarlas para que sean usadas.

Afortunadamente, el marco legal es insoslayable, habla de las rutas o itinerarios por donde discurre o ha venido discurriendo tradicionalmente el tránsito ganadero y habla de que su naturaleza jurídica es la de bienes de dominio público de las comunidades autónomas y, en consecuencia, inalienables, imprescriptibles e inembargables.

Por tanto, su vinculación con el pasado y esa naturaleza hace que la noción de patrimonio se ajuste perfectamente.

Etimológicamente, patrimonio es lo recibido del padre, que según el derecho romano, debía conservarse y administrarse para poder transmitirlo a los sucesores en la medida de los posible, incluso aumentándolo.

Por tanto, es un patrimonio que, según las noticias que aparecían en los medios de comunicación, se encontraba en peligro, en la ciudad de Valencia se encontraba en peligro.
Y, por tanto, es muy necesario que por fin se tramite este proyecto de ley y que podamos debatir las enmiendas, evidentemente, que desde nuestro grupo queremos que enriquezcan el texto.

Este proyecto tiene en algunas cuestiones una redacción no demasiado correcta.
Hace referencia, por ejemplo, a los valores recreativos, pero, sin embargo, queremos que se sobreentienda que son aulas de naturaleza para la educación ambiental.
Se obvia mencionar también la cultura pastoril, de tan importante tradición, su patrimonio arquitectónico y etnológico, la artesanía asociada a la trashumancia.

Pero sobre todo no pone en valor el ecosistema que conforman las vías pecuarias, que ha estado libre de roturaciones y de degradaciones artificiales durante siglos.
Su inestimable función de corredores ecológicos, de conexión entre enclaves naturales, evitando la fragmentación de los hábitats de especies amenazadas, como franjas de protección de los espacios naturales.

Parece que el Consell quiera preservar las vías pecuarias porque es obligatorio, pero no parece que se piense en que sus trazados viables contribuyen al mantenimiento de la trashumancia, de los beneficios ecológicos que se derivan de la ganadería extensiva, de la adaptación a los ecosistemas, renovación de los mismos, contribución a la biodiversidad, etcétera.

Con todo, queremos, por tanto, que se tramite este proyecto, que ya ha sufrido excesivos retrasos.
No habrá por parte del Grupo de Esquerra Unida ningún impedimento que demore la tramitación una vez más.
Solo queremos dos cosas: que las vías pecuarias se preserven y que se usen.
Están en la ley de 1995, y ese será el suelo que admitiremos, no hay más.

Hay que mejorar algunas redacciones restrictivas que no facilitan las nuevas funcionalidades y potenciar los usos compatibles.
Hay que recuperar esos años de retraso y esos tramos perdidos.
Y eso se corresponde con fijar plazos.
Hay que dar viabilidad, señalizar los trazados para los viejos y nuevos usos.
Y eso significa contacto con la naturaleza y deslindes nuevos.

Y, sobre todo, queremos que dejen de ser un dominio público relajado en sus normas y que se convierta en un dominio público de estricta observancia.
Muchas, como decíamos, vías pecuarias coinciden en Valencia con calles importantes de la ciudad, pero otras muchas aparecen ya cercenadas por edificios públicos consolidados o por promociones en marcha después de ser inscritas como propiedad privada.

El abogado experto en medio ambiente y urbanismos, José Luis Ramos, ha afirmado que mientras no se clasifiquen, el carácter de dominio público imprescriptible e inembargable será pura retórica.
Y es que la jurisprudencia en ese sentido es muy clara.
Hay antecedentes que juegan a favor de quien inscribe como propios los terrenos ocupados por una vía pecuaria antes de que esta sea clasificada.
El abogado asegura que en los últimos años se han inscrito en el registro muchas vías pecuarias con cuya superficie se han obtenido beneficios privados y que ahora son irrecuperables.

En ese sentido, en el de recuperar un patrimonio que deberíamos de considerar como bien público y enriquecer a la ciudadanía con sus usos, sus funciones compatibles y, por tanto, defenderla ante cualquier agresión externa.
Para eso es para lo que trabajaremos desde nuestro grupo parlamentario con las enmiendas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

En representació del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat Juan Ignacio Ponce té la paraula.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Buenos días a todas y a todos.

Bien.
Iniciada, por fin, la tramitación de una ley esperada, no sabemos si necesaria, porque, bueno, lo que contempla esta ley está prácticamente contemplado en la ley estatal.
Y quizás hubiera sido más operativo hacer una regulación específica sobre los aspectos que, bueno, que hay que regular por la idiosincrasia de las vías pecuarias valencianas.

En cualquier caso, desde Compromís tampoco hemos pensado que era operativo hacer una enmienda a la totalidad.
Hemos revisado el texto, como digo, muy coincidente con la normativa estatal.
Por tanto, lo que hay que hacer es afinar las cuestiones valencianas y, bueno, poner en valor precisamente ese patrimonio específico que tienen las vías pecuarias valencianas.

Pero, claro, este proyecto no llega de la nada, no es el primer proyecto de ley que se tramita en esta legislatura.
Las distintas iniciativas que se han desarrollado desde el área de medio ambiente durante esta legislatura pues tristemente han sido, bueno, tristemente negativas.
No hay más que hacer un pequeño resumen, empezando por la primera ley, la de actuaciones territoriales estratégicas, que repetía los errores de una década horrible para la Comunidad Valenciana que nos ha llevado a la ruina a la que estamos, generó el boom urbanístico y generó la explosión de esa burbuja urbanística.

Esta ley de ATE permitía repetir errores del pasado y, además, de alguna forma consolidar esos errores.
Incluso permitía nuevos usos, como la instalación de determinadas actuaciones dentro de espacios naturales protegidos.
Eso es absolutamente nefasto y no debería de autorizarse en ningún caso.

Pero se siguió con el Plan de acción territorial forestal, que intenta consolidar una explotación forestal absolutamente insostenible y que infravalora todos los valores naturales de nuestro patrimonio en general.
Pero es que se continuó con un Plan integral de residuos, que ha sido recurrido por toda la sociedad, porque incumple las directivas europeas y apuesta por la insostenible incineración de residuos.

Pero se va a completar esta legislatura con al menos tres nuevas leyes que han llegado de golpe, no entendemos muy bien la necesidad ni de la primera, incluso de esta segunda.
La primera la de puertos que primero tenía que tener ya una regulación a nivel territorial, un plan de acción territorial que no se desarrolló y que de alguna forma intentaba, creo yo, compensar a las cofradías de pescadores lo que parece que se va a intentar materializar, que es el tema de explotación petrolífera en el golfo de Valencia con la primera fase de sondeos que amenaza en muy pocos meses.

La siguiente ley es la de vías pecuarias, de la que ahora estamos hablando.
Y la que viene ahora es la Ley de ordenación del territorio, de urbanismo y paisaje y que, bueno, debería haber sido en realidad la primera.
Porque la clave de una protección ambiental adecuada es una correcta ordenación del territorio y este territorio ha sido masacrado con una ordenación territorial que permitía desregulaciones, que permitía salirse de la normativa y nos ha llevado a la situación actual.

Pero, bien, centrándonos en esta ley de vías pecuarias que, insisto, es prácticamente una transposición de la ley estatal con algunas cuestiones que se adecuan a nuestra realidad, es desde luego urgente, imprescindible, que se realice una clasificación, un deslinde y un amojonamiento de todas las vías pecuarias para, por un lado, tener claro las que todavía se conservan y, por otra parte, poder iniciar los pasos para la recuperación de todas aquellas que han sido ocupadas por distintos usos y también la recuperación sobre el papel de todas aquellas que han sido afectadas por clasificaciones urbanísticas que jamás debieron de ocupar estos suelos.
Y casos hay muchos, muchísimos.

La señora consellera ya justificó al principio de la legislatura que era necesaria esta ley, pero para poder permitir determinadas ocupaciones de estas vías pecuarias y poder permitir su desvío.
Si el desvío se realiza con todas las de la ley, entre comillas, pues no tiene que ser un impedimento para el uso puntual, justificado, de determinadas zonas que están siendo usadas como vías pecuarias siempre, por supuesto, con una modificación de trazado, que esté bien estudiada y que esté bien consensuada y que garantice el fin básico de las vías pecuarias, que en la actualidad son dos: por una lado, permitir el paso ganadero y, por otro lado, ese espacio ambiental que incluye biodiversidad y que incluye todas las opciones de ocio sostenible que pueden desarrollarse en estas vías pecuarias.

Por lo tanto, insistimos en que es urgente esa clasificación, deslinde y amojonamiento y también recuperación.
Por tanto, hay que incidir en que hay que marcar una serie de plazos y una serie de objetivos, que tienen que tender a la mayor brevedad posible poder tener delimitado este enorme patrimonio natural y cultural, porque en vías pecuarias convergen estos dos aspectos, el aspecto meramente de conservación de biodiversidad, que es fundamental, pero también el valor cultural y patrimonial de siglos y siglos de un uso sostenible ganadero de nuestro territorio.

Y también sería algo en lo que habría que intentar incidir.
Se ha hablado mucho del desuso, de que la realidad actual no necesitaría quizás tanta superficie, pero esto es falaz y, desde luego, es un argumento perverso.
Han de mantenerse hasta el último metro cuadrado de todas estas vías pecuarias y lo que hay que hacer es potenciar un uso ganadero sostenible.
Con eso conseguiríamos muchos objetivos.

Por un lado, recuperar una ganadería, que sería básicamente ecológica, que mantendría estas vías pecuarias en uso y en un nivel de vegetación aceptable, digamos convertirlas a pastos que de alguna forma es el aspecto que en muchos casos suelen tener.
Conseguiríamos, ya digo, activar un sector, el de la ganadería ecología y, al mismo tiempo, nos ayudaría a mantenerlas.
Pero también nos ayudaría a mantener todo ese patrimonio asociado de aljibes, de abrevaderos, todo el patrimonio que hemos heredado y que tenemos la obligación de conservar y que la propia ley incluye.

Eso, además, nos serviría para otra cuestión que es básica, el tema de la soberanía alimentaria y el tema de tener una alimentación que se genere lo más próxima posible al lugar de consumo.

Por lo tanto, todas nuestras alegaciones, que han sido una batería de 63, van en la misma línea que acabo de mencionar.
Intenta pulir algunos aspectos para garantizar los usos para los que están destinadas las vías pecuarias, porque consideramos que si no se regula al detalle cada uno de estos aspectos, al final una interpretación perversa de la ley puede permitir usos que no están contemplados ni en el espíritu, ni en la letra de la ley.
Pero tenemos tantos precedentes de leyes, que a priori son magníficas y que luego sus pequeñas indefiniciones permiten aberraciones, que hemos sido escrupulosos a la hora de delimitar y de afinar cada uno de los aspectos que están contemplados en el articulado.

Insisto que van siempre en la misma línea, en considerar la red de vía pecuarias como un magnífico entramado, imprescindible para la conservación de la biodiversidad.
Porque, como bien se ha dicho, derivan de una idiosincrasia climática y geográfica que está en el estado español y también en el País Valenciano.
Me refiero a la variabilidad climática y a la variabilidad, la diversidad geográfica que generaron la necesidad de crear estas vías.

Bien, esta diversidad climática y geográfica ha permitido que la biodiversidad valenciana sea riquísima, y seguro que hay muchas especies que están únicamente asociadas a estas vías pecuarias sobre las que siempre ha habido una cierta presión humana, en este caso ganadera.

Por tanto, el aspecto de la biodiversidad como objetivo básico para que las vías pecuarias cumplan su función ha de ser prioritario y ha de estar presente en todas las actuaciones.

Hemos hecho algunas correcciones garantistas respecto a que, bueno, que se contemplen también los mínimos, no solamente los máximos de anchura, en determinadas circunstancias.
Y, a fin de cuentas, de lo que se trata es de que consigamos, parece que hay una voluntad negociadora por parte del Partido Popular, bienvenida sea, consigamos una ley, una herramienta, que garantice la conservación de este rico patrimonio que hemos heredado y tenemos la obligación de conservar.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Pel Grup Parlamentari Socialista té la paraula l'il·lustre diputat Jordi Martínez.

El senyor Martínez Juan:

Buenos días.

Las vías pecuarias españolas son un patrimonio de todos.
Son muchos los países que han desarrollado prácticas ganaderas trashumantes, pero solo nuestro país se configuró un patrimonio público especialmente protegido, como son las vías pecuarias.

La vigente ley estatal del año 1995 de vías pecuarias ha hecho lo que tenía que hacer, que era dispensarle una protección a nuevo espacio natural y sobre todo reconocer su diversidad funcional, los usos que tiene, los distintos usos que pueden tener estas vías pecuarias, como son los usos agrarios, también los recreativos, los naturales y ecológicos y también los culturales y sobre todo ha revalorizado lo que son las vías pecuarias de nuestro país.

Tratamos hoy aquí el texto de una nueva ley de vías pecuarias, ley de vías pecuarias que viene arrastrándose desde el año 2006, año 2006 en que se esfumó un proyecto de ley sobre el mismo asunto y que, tras el trámite parlamentario, se convirtió, creemos, en un documento olvidado en algún cajón de la conselleria.

Desde aquí queremos reconocer las aportaciones que han hecho los distintos grupos, como asociaciones profesionales forestales y de varios ámbitos, en añadir como enmiendas a este texto de la conselleria y sobre todo por facilitarnos una opinión al Grupo Socialista en distintas cuestiones que después en el trámite parlamentario vamos a aportar.

Avanzar que el Grupo Socialista no vamos a realizar una enmienda a la totalidad de esta ley, pero sí que vamos a defender en el trámite parlamentario que las enmiendas presentadas por nuestro grupo se incluyan necesariamente en el texto que se propone.

Señorías, a pesar de no presentar esa enmienda a la totalidad, queremos desde esta tribuna trasladarle al Consell la preocupación del Grupo Socialista por un interés, diríamos, escaso tomado en la redacción de la misma.

El texto es muy similar al estatal del año 1995 y sobre todo lo que nos parece una falta de convicción en la presentación de una ley en la que los colectivos implicados, como decía antes, nos han trasladado -y son ellos lo que van a sufrir o hacer uso de ley- nos han trasladado, como decía, que no aporta nada nuevo, pero lo que más les preocupa es que no tienen ninguna dotación presupuestaria, no tienen ninguna aportación económica por lo que se ve y por lo que se ha visto en los presupuestos.
Y con esa falta de aportación económica muchos se temen y mucho nos tememos todos que esta ley no va a servir para mucho.

El texto presentado demuestra, a nuestra manera de ver las cosas, poco interés, como decía, por parte del Consell en profundizar en un texto de la ley donde en otras legislaciones, que nos facilitaron y que son de consulta de otras autonomías, sí que va más allá en la protección y en las inversiones en las vías pecuarias.

Decimos que era un texto que no difiere básicamente de la ley del año 1995, una ley del siglo pasado, hay que recordarlo, y que además no aporta ninguna serie de medidas que protejan estos espacios, que son de todos los valencianos y valencianas.

¿Qué novedades mejoran la redacción del texto a aprobar?
Consideramos que muy pocas.
¿Qué medidas adicionales a la ley estatal protegen estos espacios naturales?
Poquísimas.
Falta una coordinación, consideramos, entre las administraciones sobre las vías pecuarias.

Uno de los riesgos graves que amenazan la supervivencia de las vías pecuarias es la descoordinación de las administraciones.
Sobre todo, también, hemos echado en falta, como hablábamos antes, que los órganos con competencias sobre las vías pecuarias estén coordinados y sobre todo cuando afectan, las medidas que se toman después en determinados ayuntamientos o en consellerias, a la ordenación del territorio, a las obras públicas, a la concentración parcelaria, etcétera.
Y aquí es donde creemos que debe cuidarse, y no se ha hecho, la legislación en materia de vías pecuarias.

Las vías pecuarias, como se ha dicho ya en este debate, han cambiado su uso principal en nuestra sociedad.
Es cierto que ya no se usan principalmente como espacio de tránsito de ganado.
Es cierto, también, que la actividad ganadera en nuestra comunidad no es la que era en otras épocas.
Pero también es muy cierto, y no lo olvidemos, que las vías pecuarias han consolidado otras actividades muy importantes.
Nuestros agricultores hacen uso de las vías pecuarias para su actividad, actividad agrícola que en determinadas zonas del País Valencià es muy importante.

Otras vías pecuarias son corredores naturales entre zonas de protección, incluso entre parques naturales de nuestra comunidad, son auténticos instrumentos vertebradores de la riqueza de nuestro entorno natural.
Otras albergan un patrimonio histórico y cultural que no podemos dejar ni olvidado ni desprotegido.
Incluso -y también es un uso importante- otras vías pecuarias tienen un aspecto más de ocio, un aspecto más de diversión de los valencianos y valencianas.
Y echamos en este texto de menos el interés en proteger estos espacios, el interés en conservarlos, el interés en mantenerlos y el interés en cuidarlos.
Esta ley, a nuestro entender, se ha quedado corta en la protección de uno de los espacios naturales más importantes de todos los valencianos y valencianas.

Señorías del Partido Popular, les pedimos que en el trámite de las enmiendas acepten la totalidad de las mismas.
Creemos que mejoran mucho el texto y, sobre todo, protegen más nuestro patrimonio natural.

El proyecto de ley de vías pecuarias que se nos presenta es un texto en el que no quedan garantizadas, en ningún modo, las actuaciones a desarrollar; actuaciones que en todos estos años no se han realizado, dejando nuestras vías pecuarias abandonadas a su suerte y con un mantenimiento casi en exclusiva por parte de los ayuntamientos.

Miren, una vía pecuaria mantenida podría ser un cortafuegos natural, podría ser una zona de acceso en estos incendios que estamos teniendo en la Comunidad Valenciana y podría ser una ayuda en la lucha contra estos incendios.
El no mantenimiento de las vías pecuarias lo que implica es que sea un peligro un vía pecuaria porque, en algunos casos, esa falta de mantenimiento está convirtiéndose en verdaderos polvorines dentro de nuestros espacios naturales.

Y es necesario que en el texto de la ley estén garantizadas económicamente todas y cada una de las medidas destinadas.
Todas estas medidas tienen que proteger estas vías pecuarias y el compromiso que se realicen, por parte de la conselleria, una serie de ayudas al mantenimiento de las mismas, las cuales ahora no existen.
Tenemos queja de muchos agricultores, de muchos propietarios de terrenos circundantes de las vías pecuarias en que no existe ningún tipo de ayuda, no existe ningún tipo de subvención para que se puedan obtener esos mantenimientos que a la larga son muy interesantes para el mantenimiento integral de la red de vías pecuarias.

Por tanto, creemos que le falta mucho a esta ley.
Esperamos que en el período de enmiendas sean aceptadas, porque consideramos que mejoraran la ley y, por tanto, esperamos que sean aceptadas, sobre todo porque creemos que faltan más criterios de denominación y tipos de vías pecuarias, en el caso del proyecto de ley sólo se clasifican por su longitud.
Creemos también, como decía, que existe poco compromiso con la responsabilidad en el mantenimiento de las mismas.
Y conceptos básicos, como el catálogo o el inventario, consideramos que han pasado ustedes de puntillas.

También -y ya se ha dicho aquí- no existe ningún plazo en todo lo anterior para que sean realizadas todas estas actuaciones y no hay ningún compromiso concreto, en materia de tiempo, para que sean aplicadas.

Nos ha dado la sensación que para ustedes una ley ha sido más de trámite y un poco de campanario.
Y también mucho nos preocupa que afecte de manera laxa a las figuras de planeamiento urbano.
Ya lo decíamos anteriormente, consideramos que las vías pecuarias son un patrimonio de todos y así deben quedar.

De acuerdo con muchas intervenciones de carácter urbanístico, las vías pecuarias consideramos que deben quedar fuera de toda…, bueno, integrarse en esta legislación, pero fuera de cualquier afectación que tengan.
Y creemos que es importante que se refleje en esta ley la importancia que tienen las vías pecuarias, por encima de los planeamientos urbanísticos de las ciudades, y que pueden afectar al patrimonio natural de nuestra comunidad.

Ya lo decían la ley estatal y la consellera, las vías pecuarias son bienes de dominio público y, en consecuencia, son inalienables, imprescriptibles, inembargables, de dominio público de todos los valencianos.
Recordémoslo todos, las cosas que son de los valencianos nadie se puede apropiar, así lo ha dicho hoy la justicia en una sentencia.

Gracias, Clara; gracias, Antonio y otros compañeros socialistas, por vuestro trabajo en estos años y devolvernos a los valencianos lo que es nuestro.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada senyora Maritina Hernández.

La senyora Hernández Miñana:

Gràcies, senyor president.

Molt bon dia, senyores i senyors diputats.

Vull començar les meues paraules agraint a tots els grups el seu plantejament davant d'este projecte de llei que hui inicia la seua tramitació parlamentària; el seu plantejament quant a no presentar ninguna esmena a la totalitat.
I, en les paraules que ells mateixos han dit, veuen que és una llei necessària, una llei oportuna, una llei raonable, una llei ben plantejada i una llei que han parlat d'algunes esmenes, però ninguna dóna la impressió de no ser esmenes que puguen treballar-se i, en conjunt, millorar el text que hui ací hem plantejat.
Inclús, han parlat de compartir.
.
.
o de les seues paraules se compartix una base molt ampla de tot l'esperit i de tot el que planteja este projecte de llei.

Per tant, he de continuar felicitant la consellera, l'equip de la conselleria que ha redactat este projecte i que ha sigut capaç de replegar eixa ampla base de consens que tots vostés ací han manifestat, però també les associacions, els diferents ajuntaments amb què s'ha treballat esta llei.
Per tant, enhorabona; i tant de bo en este tràmit parlamentari sigam capaços entre tots de millorar-la i aconseguir eixa llei que s'ajusta a l'actual realitat de la Comunitat Valenciana i a l'actual situació socioeconòmica de la nostra comunitat, que crec que és un objectiu fonamental de totes les lleis que en este moment ixen d'estes Corts.

Bé, s'ha dit ací, la Comunitat Valenciana té un ample i divers patrimoni natural, especialment en matèria de vies pecuàries per la seua peculiaritat.
Catorze mil quilòmetres -ja s'ha dit, ho ha dit la consellera, ho han dit tots els grups parlamentaris-, més de l'1% del nostre territori se constituïx com a este bé de domini públic que són les vies pecuàries.
S'ha fet èmfasi en què suposa el fet que siga domini públic, però el major èmfasi l'ha fet la mateixa consellera quan planteja els objectius d'este projecte de llei i els fica i els situa en preservar precisament este patrimoni natural i, a més, en ficar-li valor, afegir valor a esta enorme superfície de titularitat pública i d'un gran valor natural i paisatgístic, com ací també se n'ha fet referència.

El fet que el pas del temps, des que se constituïxen estes vies pecuàries, estos camins reals, allà pels segles XII i XIII, en un moment en què una sèrie de circumstàncies polítiques, econòmiques, de caràcter social, fan de la transhumància una activitat notable i una activitat rendible.
.
.
I eixe és el motiu pel qual adquirixen este nivell de peculiaritat, esta singularitat, i que va canviant al llarg dels segles fins arribar a este moment, segle XX, en què eixa funció original, el pas de la ramaderia, queda relegada.
I tant de bo algun dia, com s'ha nomenat també ací, la funció relacionada en tota la ramaderia tinga altra volta eixa notabilitat i eixa rellevància; però en este moment, que no és aixina, no se poden perdre o deteriorar per este motiu, perquè, a més, la societat demana -i la realitat ja és esta- que no podem perdre o deteriorar este entramat, este patrimoni, sinó que, ben al contrari, hem de fer dels usos complementaris o dels usos actuals un verdader valor d'estos, usos com el de corredors naturals per a la fauna, un entramat de connexions ben cuidades i ben conservades entre diferents espais naturals i també, a voltes, entre diferents nuclis xicotets de poblats de l'interior.

Per tant, estem parlant d'un entramat de molta rellevància de caràcter social; un entramat que permet activitats lúdiques -s'ha dit-, activitats esportives, el senderisme, la cavalcada, el cicloturisme.
.
.
Són llocs, a més, on s'han instal·lat diferents espècies de fauna i flora i s'ha dit també que permeten l'intercanvi genètic.
Per tant, parlem de la biodiversitat.
I, naturalment, com deia, ja s'han constituït en ells nombrosos hàbitats que tenen un alt valor en sí mateix en tots estos aspectes.

Esta demanda, esta ja actual realitat social està, per altra part, en plena consonància en la política que emana de les directives comunitàries europees, que consideren el món rural com un àmbit multifuncional per a les activitats agrícoles, ramaderes, forestals, per a la conservació del medi natural, però també per a la funcionalitat sociocultural.
I dotar este patrimoni natural, en este cas -tot el patrimoni natural, però en este cas les vies pecuàries-, d'esta multifuncionalitat implica -i s'ha assenyalat ací- la gestió conjunta de totes les administracions: la local, l'autonòmica i l'estatal.
I esta llei, este projecte que hui ací discutim cobrix també eixe objectiu, jo crec que com una novetat i un avanç important, per a compatibilitzar estos usos, els tradicionals, però també els recreatius, els de gaudi, les activitats turístiques.
Perquè jo crec que hem de contemplar.
.
.
Ja ho he dit abans, és una llei que vol ser reflex de l'actual situació socioeconòmica.
Per tant, no podem deixar de costat activitats, com poden ser les turístiques vinculades a estos corredors ecològics; diríem que són especialment rellevants, a més, en les nostres terres d'interior.

Per tant, estem parlant d'un fet que fa compatible la conservació, afegir valor a eixe entramat de vies pecuàries, en l'activitat econòmica rendible, en l'activitat econòmica que dinamitze el nostre territori.
I per a aconseguir precisament estos objectius, jo crec que esta llei que completa, efectivament ja n'hi ha una llei estatal que replega molts d'estos objectius, però que completa l'actual marc jurídic en estos moments.

S'han anomenat algunes de les novetats.
No me pareix justa l'apreciació que fan vostés quan diuen que és una llei que no aporta novetats i no aporta solucions.
Tot el contrari, l'objectiu d'esta llei en superar la llei estatal, i sens dubte està al nivell de qualsevol altra llei que s'ha desenrotllat posteriorment, és precisament aportar algunes novetats i aportar solucions a determinats problemes que han vingut plantejant un entramat que va nàixer ja fa tants segles, en el medievo, com s'ha dit.

Jo crec que les dades més rellevants serien configurar estes noves pecuàries, com ho han dit, com a elements multifuncionals, permetre exactament eixe objectiu.
Adaptar-se a la tipologia i a les denominacions pròpies de la Comunitat Valenciana.
Crear eixa xarxa de vies pecuàries valencianes entre totes les ja classificades, però també totes aquelles que en el futur se puguen classificar; per tant, acabar de constituir eixa malla de corredors que verdaderament afegisquen eixe valor a este aspecte.
Repartir les competències sobre les administracions -ja ho hem dit-, permetent encomandes de gestions a les entitats locals.
Coordinació absoluta, que ací s'ha tirat en falta i jo crec que la llei sí que ho permet, este projecte, coordinació absoluta entre els diferents organismes i entitats.
I, naturalment, la creació del fons documental que permeta eixe catàleg en el futur.

Jo crec que sobre això podrem treballar i podrem avançar.
Però la llei, francament, ho contempla i ho contempla amb convicció, ho contempla amb convicció i amb la seguretat que són solucions adequades.

Però també, quan parlem d'introduir la revisió i l'actualització de la classificació de les vies pecuàries, no podem donar de costat eixa realitat.
Hem de ser capaços d'adaptar, revisar i actualitzar eixa classificació.

I, naturalment, quan se parla del planejament urbanístic i planejament territorial, jo crec que verdaderament sí que s'està avançant i sí que s'estan donant solucions reals que discutirem en les esmenes parcials, però que l'objectiu d'esta llei sí que aporta ja solucions de partida.
I com ha assenyalat amb molt d'èmfasi la consellera, jo crec que la llei concep un tractament urbanístic molt idoni per a alguns aspectes, però sobretot per a les vies pecuàries que transcorren per sòl no urbanitzable que tindran la condició, i aixina se diu, «de suelo no urbanizable de especial protección, con la anchura legal que figure en la clasificación».
Però aixina també per a compatibilitzar els diferents usos en una graduació jo crec que molt adequada a l'actual situació de les opcions que se donaran per al planejament urbanístic.

Jo crec que quan se parla d'infraccions, de sancions, quan se parla de policia, vigilància i inspecció, quan s'està parlant de totes les responsabilitats a què estaran sotmeses aquelles persones que no siguen respectuoses o que cometen infraccions, s'està avançant i s'està garantint per al futur l'ús i gaudi per a tots els valencians d'estes vies pecuàries.

Se dóna, per altra part, solució a les problemàtiques generades en vies que ja han sigut afectades d'este domini públic.
I jo crec que eixe és un dels objectius més importants.

Jo crec sincerament, senyores i senyors diputats, que estem davant una llei que no sols era necessària -s'ha dit ací-, no és un anunci, és una realitat perquè hui s'inicia el tràmit parlamentari, per tant, és una realitat que ja hui estem tots treballant.
És una llei oportuna.
És, sobretot, un projecte de llei que s'ajusta a l'actual realitat socioeconòmica de la nostra comunitat.
I és un projecte de llei que naix amb la participació de moltes entitats i de l'equip tècnic de la conselleria, com també del seu…

El senyor president:

Vaja concloent, senyora diputada.

La senyora Hernández Miñana:

…equip polític.
Jo els oferixc des de ja que treballem conjuntament eixes esmenes, que sigam capaços d'arribar a acords.
Per descomptat, eixa és la nostra voluntat.
Però.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

La senyora Hernández Miñana:

.
.
.
aixina vullc acabar per descomptat reiterant eixes felicitacions a l'equip que ha fet la llei.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Hernández Miñana:

.
.
.
perquè és una extraordinària llei.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Debatut el segon punt de l'ordre del dia, anem a passar al tercer.

Proposició de llei reguladora dels estudis d'opinió finançats amb recursos de La Generalitat, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 80.
770, BOC número 228).
Criteri del Consell (RE número 84.
910, BOC número 238)

El senyor president:

Tercer punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei reguladora d'estudis d'opinió finançats en recursos de La Generalitat, presentats pel Grup Parlamentari Compromís.
Quant al criteri del Consell, té la paraula el secretari primer.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor presidente.

El Consell, en su reunión del 28 de marzo de 2014, acordó manifestar a Les Corts su criterio contrario a la toma en consideración de la Proposición de ley reguladora de los estudios de opinión financiados con recursos de La Generalitat, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Este criterio se comunicó a las Corts Valencianes, mediante escrito registro de entrada número 84.
910, y fue publicado en el Boletín Oficial de Les Corts número 238, del 7 de mayo de 2014.

Pasaríamos así al debate de la iniciativa, si sus señorías no tienen inconveniente.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per al torn a favor, té la paraula l'il·lustre diputat Fran Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyories, anem a parlar d'enquestes, i m'agradaria començar amb un exemple.
Pregunta número u: per què creu vosté que el Partit Popular ha perdut mig milió de vots valencians en les eleccions europees del diumenge passat?

Resposta a: perquè són els responsables d'un forat de 1.
400 milions d'euros en Radiotelevisió Valenciana, que ha provocat la imputació de la secretària de comunicació de Fabra.

Resposta b: perquè la ciutadania està farta de patir retallades, mentres el Partit Popular utilitza els diners públics per a rescatar empreses d'amics, com Valmor, o per recomanar els dirigents de Nuevas Generaciones en l'Ivaj.

Resposta c: totes les anteriors.
Quina és la seua resposta?

Senyories, actualment no podem saber si una pregunta així ha format part d'un dels informes demoscòpics pagats amb diners públics.
I no ho podem saber, perquè el Consell del Partit Popular té tancats amb pany i clau els estudis d'opinió que realitza La Generalitat.
Desenes d'estudis que han pagat els valencians i valencianes amb els seus impostos, i que el Partit Popular utilitza de forma totalment partidista.
663.
000 euros des de l'any 2010, quasi un milió i mig d'euros des de l'any 2004, i vés a saber quants diners des que governen vostés, des que governa el Partit Popular.

Si el Consell del Partit Popular gasta tants diners en enquestes serà perquè creuen que són importants.
El que no els sembla tan important és que la resta de la societat valenciana conegam el contingut d'eixes enquestes que paguem entre tots i totes.

Cada vegada que hem demanat una enquesta ens diuen que són instruments auxiliars que utilitza La Generalitat per a l'elaboració de polítiques públiques.
Després, el mateix criteri del Consell davant d'esta proposició reconeix que va molt més enllà.
Reconeix el senyor Ciscar que en els estudis s'inclouen qüestions d'actualitat, de conjuntura social, econòmica i política, però ens ve a dir que a nosaltres, què ens importa això?
Ens ve a dir que a la societat, a la ciutadania, què li importa això?
Senyories del Partit Popular, ens importa, perquè ho paguem entre tots i totes.

Deia que el Partit Popular utilitza de forma partidista els estudis, i ara els diré tres formes que té el Partit Popular d'utilitzar estos estudis de forma partidista.
La primera és evident: només el Partit Popular té accés a estes enquestes, a estos resultats.
Només ells tenen accés de primera mà a les dades sobre la conjuntura social, econòmica i política.
Diuen que la informació és poder, i ací el poder només s'utilitza sempre de la mateixa manera, de forma absolutista, de forma sectària.
Això vol dir que el Partit Popular utilitza els diners públics per a obtindre un centre demoscòpic particular, del Partit Popular, d'on obtindre informació exclusiva.
És una mostra més de la utilització del Partit Popular, de les institucions per a profit partidista.
I una mostra més, l'Ivaj, proveïdor de sous per a Nuevas Generaciones.

Els estudis d'opinió són un gabinet demoscòpic, i podríem continuar amb una llarga llista de com el PP confon reiteradament les institucions amb el partit.
Però el coneixement dels resultats no és l'única manera que té el Partit Popular d'utilitzar de forma partidista estos estudis.
També utilitza les enquestes pagades per tots amb la redacció de preguntes que recullen els estudis.
N'hem conegut algunes, com la que acusa un possible govern de coalició de tots els mals que puguen haver-hi.
O la que associa el possible retorn de Radiotelevisió Valenciana a una pujada d'impostos.

Podien haver preguntat vostés pel forat de 1.
300 milions d'euros que va deixar, pel qual està imputada tota la cúpula de Radiotelevisió Valenciana, nomenada pel Partit Popular.
Li hem dit de forma reiterada al senyor Ciscar la manipulació de les preguntes per a perjudicar l'adversari.
Té un nom: són conegudes com a push poll, i és una pràctica rebutjada en tot el món pels especialistes.

Però ací la qüestió és pitjor encara.
Es fa això i es fa amb diners públics, es fa amb diners de tots i de totes.
Amb diners de tots i totes es paga un exèrcit de persones que van de casa en casa de forma presencial, fent preguntes manipulades amb arguments falsos.
Però, a banda dels resultats i de les preguntes, hi ha una tercera forma d'utilització partidista, i és l'opacitat calculada.
El Partit Popular publica el que vol quan vol, i filtra a qui vol.
Així, en els últims anys ho hem vist als diaris que han tingut accés indiscriminadament, discriminant la resta dels mitjans de comunicació.
I fa poc, ja en campanya electoral, es va publicar un estudi de forma parcial, sense donar a conéixer totes les preguntes i totes les respostes.

Per tant, partidisme en l'accés als resultats, partidisme en la redacció de preguntes i partidisme en l'opacitat calculada de les conclusions dels estudis.
Des de Compromís no ens quedem amb la queixa, no ens resignem que el Partit Popular continue fent un ús i abús partidista de les coses que paguem entre tots i totes, i per això presentem esta proposició de llei, i una proposició de llei perquè els diners de tots i totes vagen a coses profitoses, i no a finançar un gabinet de demoscòpia per al Partit Popular.

Davant del partidisme en l'accés als resultats, proposem crear un registre públic d'estudis d'opinió, un registre a l'abast de tots i de totes, a través d'Internet també.
En ell l'administració penjaria els estudis de forma completa, és a dir, amb fitxa tècnica, amb resum de resultats, amb encreuament de dades per variables sociodemogràfiques, amb microdades de fitxers, garantint sempre l'anonimat dels entrevistats.
Eixa és la política que fa el CIS i és el mínim que s'hauria d'exigir als estudis que paguem ací amb diners públics.

I què ha dit el Consell?
El Consell ha dit que de tot això el que farà públic quan vulga i com vulga, serà un resum dels resultats.
I no sabem si de tots els resultats o només dels que a ells els interessen.

La publicació i la fitxa tècnica completa és cabdal, perquè permet conéixer el calendari, el cost i el text del qüestionari, a més de publicar l'encreuament de dades i els microfitxers de dades.
Pot ser de gran ajuda per a investigadors socials i generar un impacte, no només en la generació de coneixement, també en l'estalvi econòmic per a centres d'investigació i departaments de sociologia i ciències polítiques de les universitats d'arreu de l'estat interessats en estudiar la realitat social valenciana.

En segon lloc, davant del partidisme en la redacció de les preguntes, proposem la col·laboració dels acadèmics i les universitats públiques.
No té sentit que universitats i Generalitat paguen dos voltes per a preguntar el mateix.
No té sentit que no aprofitem cada euro públic amb la màxima eficiència en pro de la investigació.
Per això, proposem la col·laboració, col·laboració amb les universitats públiques per a aconseguir que els estudis siguen profitosos tant per al Consell com per als diferents departaments de ciència política, sociologia, economia, psicologia, i així un llarg etcètera.

Senyories del Partit Popular, no tinguen por al coneixement, no tinguen por als experts, no tinguen por al talent.
Cal obrir el govern de La Generalitat a tota la societat, que participe activament en les polítiques.
I en este cas concret, nosaltres proposem fer-ho també amb les nostres universitats.
I finalment, proposem canviar el partidisme de l'opacitat calculada a la planificació transparent dels estudis a realitzar.
Això s'aconsegueix molt fàcilment: amb un pla anual d'estudis i enquestes que haurà de publicar-se al Diari Oficial de La Generalitat, i amb un calendari i una previsió dels estudis, perquè tot el món sàpiga quan i com s'estan realitzant eixos estudis.
Excepcionalment i per raons d'urgència, es permet incorporar altres estudis, però que hauran de complir els mateixos criteris de transparència, les mateixes exigències.

Creiem que és una proposta interessant.
És una proposta interessant per als mitjans de comunicació, que tindran accés als estudis d'opinió, amb preguntes imparcials i amb resultats totalment transparents, no com es fa fins ara que només es filtra, de forma parcial, i als mitjans que a vostés, a eixa bancada d'ahí els interessa.
Interessant per a les universitats i els investigadors que podran comptar amb dades i informació per a dur endavant els seus treballs.
I interessant, en definitiva, per a tota la ciutadania que estarà pagant estudis públics i profitosos i no enquestes partidistes de vostés, del Partit Popular.

Senyories, he començat la meua intervenció amb una pregunta i acabaré amb una altra.
I la pregunta és la següent: quin model d'enquestes pagades amb diners públics per a la ciutadania defensen vostés?
Tenen dos possibles respostes.
La a: un model caracteritzat pel partidisme, la manipulació i l'opacitat.
O b: un model caracteritzat per la transparència, la planificació i la col·laboració amb les universitats.
Si trien la b, ho tenen molt fàcil: voten a favor d'aquesta proposició de llei.
A diferència de les enquestes que fan vostés, que fa el Consell, sabrem el resultat amb total transparència, en uns minuts.
Nosaltres evidentment votarem a favor.
Demanem i esperem que la resta de grups parlamentaris fagen el mateix.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel torn en contra del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Eduardo Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Sí, gracias señor presidente.

Pero, señor Ferri, usted ha salido a esta tribuna a defender que aprobemos su proyecto, o a procurar que con su soflama desistamos ni tan siquiera de dialogar, ni debatirlo.
Está usted acostumbrándose mal, y es muy joven, señor Ferri, usted aún tiene tiempo de aprender.
Cambie y deje ese papel a otros, que parecen más profesionales que ustedes, a la vista de ciertos resultados de hace tres días.
Y a pesar de sus palabras, a pesar de sus palabras sí que voy a intentar explicarle por qué nosotros no vamos a apoyarle.

Señoría, lo que usted pretende con esta proposición de ley es trasladar literalmente al plan autonómico el modelo del Centro de Investigaciones Sociológicas, que ya existe a nivel estatal.
Y ello conllevaría -y usted debería conocerlo- una duplicidad y desvalorización institucional.
Tal como se indica en el texto, implicaría la realización y elaboración de un plan anual de trabajo, que debería constar de un numeroso y prolijo índice de sondeos y estudios.

Este proyecto que usted solicita aprobemos es copia literal del modelo que se sigue en el CIS, organismo, como usted conoce, dotado de una autonomía administrativa para el estudio científico de la sociedad, de toda la sociedad española.
Su naturaleza extensa de investigación y estudio perfectamente regulada no solo contempla el acceso a su banco de datos de cualquier parlamentario, en función de sus funciones parlamentarias, sino que además establece mecanismos de seguimiento por parte de las comunidades autónomas en cuyo ámbito territorial se hayan desarrollado esas investigaciones.

En sesión plenaria del pasado 5 de marzo ya indiqué que desde el año 1984 en nuestra comunitat se vienen realizando estudios de opinión muy específicos y limitados, complementarios, para facilitar el diseño y evaluación de las políticas públicas.
Por lo tanto, diecinueve años de gobierno popular y once por el anterior ejecutivo socialista, y que ni los ejecutivos autonómicos socialistas o populares consideraron -y consideramos hasta la fecha- la creación de ese CIS valenciano, pues supondría un coste económico que no compensaría la información adicional que se podría obtener.
Por lo cual desde los inicios se decidió por la fórmula para conocer mejor algunos aspectos que la ya ofrecida por el CIS nacional en temas ad hoc de nuestra comunidad.

Lo que su grupo pretende con su planteamiento, a entender del Grupo Popular, excede con mucho la naturaleza limitada y asesora de los estudios que mediante licitación pública contrata la administración del Consell, que consideramos -le reitero-, consideramos suficientes, y anteriormente también se consideraban, para el diseño y evaluación de las políticas públicas.
Para el resto de cuestiones -le reitero- ya disponemos del banco de datos del CIS, sin coste para los valencianos, por lo que consideramos esta proposición innecesaria.
Y todavía más teniendo en cuenta el momento económico en que se encuentran las administraciones públicas.

Por lo tanto, como creemos que los índices que los actuales estudios, los del CIS y los contratados por el Consell, los cuales en pocos días, a través del portal de transparencia, se facilitará su conocimiento público a toda la ciudadanía, ambos nos ofrecen consideraciones suficientes para -reitero- que cualquier ciudadano, entidad social o grupo político conozca los indicadores sociales de calidad de vida, valores y actitudes para desarrollar su cometido.

Por lo tanto, le anuncio que vamos a desestimar este proyecto de ley.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyor Ovejero, mire que la llei és curteta i vosté ni se la llig.
.
.
-¿on està, que no el tinc detectat?
Ahí està-, perquè si vosté se l'haguera llegit…, ¿la té aquí?
, llisca-se-la ara, que li dóna temps, en els cinc minuts que em dóna a mi per a parlar li dóna temps a llegir-se-la, senyor Ovejero, li dóna temps a llegir-se-la.
(Veus)

El senyor president:

Senyors diputats,…

El senyor Ferri Fayos:

Mire, vosté ve ací diguent que hem fet un model com el del CIS, no ha dit com el del CEO català, per exemple, que seria un altre exemple que vosté podia haver posat perfectament.
Nosaltres el que proposem, si es llig vosté l'article, és un registre, un registre.

¿Em pot dir vosté la diferència entre un registre i el CIS?
Jo li la puc dir molt clarament: el CIS és un organisme autònom -com vosté molt bé ha explicat-, que té unes funcions, té una gent adscrita, té un pressupost, etcètera, etcètera, és un organisme autònom; un registre no requerix de res d'això.
¿Ho té vosté clar això o no?
¿Ho té clar?
Sembla que no.

El que volem copiar del CIS no és l'estructura, és la transparència, volem que es fagen públiques totes les dades, els microfitxers, les taules d'encreuament de dades,.
.
.
¿Això suposaria algun cost, senyor Ovejero, si ja està fet, i l'única cosa que han de fer és publicar-ho?
Quan vostés paguen les enquestes amb diners de tots i totes i les utilitzen vostés per a finalitats privades del Partit Popular, ¡ja estem pagant per això!
, l'única cosa que han de fer és publicar-ho en el registre.
¡No ho fan!
I vosté ja ho acaba de dir, només van a publicar «los indicadores sociales», no ha parlat que se vagen a publicar tota la resta de coses que jo li he dit.
¿Es publicaran els microfitxers de dades?
¡No!
Si ja ho va dir el senyor Ciscar, no vinga vosté ara, ací, diguent que se van a publicar.

Mire, vosté diu que hem d'estalviar, ¿és un estalvi no crear un registre i continuar fent les enquestes, com s'ha fet des de l'any 1984 -com vosté ha dit-?
, ¿això és un estalvi?
, l'estalvi seria no fer les enquestes, però ja que les van a fer vostés, ja que les van a fer, i que són, poden ser molt útils per a La Generalitat, poden ser molt útils per a les universitats, ¡chico!
, que es faja un registre públic, que es publique amb transparència.
¡No s'ha fet des de l'any 1984!
, senyor Ovejero, i no va a fer-se, el senyor Ciscar ja ho va dir, es publicaran les dades que a vostés els donen la gana com han fet fins ara.
¿Quan les va a fer?
, ¿quan?
, ¿quan deixen vostés de governar, que els queda ja ben poc?
, ¿quan es va a fer això?
(Veus) ¡Diga-ho!

Miren, porten més d'un milió i mig gastat des de l'any 1994, i no vullc ni pensar des de l'any 1984.
(Veus) Es van a publicar -ho diu vosté- de forma parcial, sí, el senyor Ciscar ho va dir en comissió, ¿vosté no estava en eixa comissió?
, el senyor Ciscar ho va dir, de forma parcial, no es van a publicar la resta de preguntes que es fan sobre los tripartitos, sobre la intenció de vot, sobre valoració de líders, les dades socials, vosté ha dit «dades sociològiques» però ¿on estan les econòmiques?
, ¿on estan les polítiques que el mateix senyor Ciscar diu en la seua contestació a la nostra llei?

Senyor Ovejero, vostés haurien de repensar-se molt bé com vénen ací a este parlament i debaten o tracten les proposicions que vénen des de l'oposició, perquè en estes eleccions s'ha vist ben clar que vostés ja no representen la majoria, això que vostés sempre vénen ací a dir que representen la majoria; la majoria és molt més diversa que el que vostés representen, i, per tant, haurien d'escoltar més l'oposició, haurien d'escoltar més la resta de la cambra, i arribar a acords, no eixir ací i dir un «no» rotund davant d'una proposta que l'única cosa que demana, l'única cosa que demana és que allò que ja hem pagat entre tots, que ja està fet, que es publique, l'única cosa que demana és això (veus), i, a més, que es planifique perquè tots i totes sapigam quan a fer-se, amb quins recursos, quines preguntes van a fer-se perquè les universitats, perquè els centres sociològics, perquè qualsevol valencià o valenciana amb els diners que ha pagat sàpiga què s'està fent i puguen utilitzar-les per a benefici, també, de tota la societat perquè quan es compartixen els recursos, quan entre tots i totes tenim accés a allò que paguem entre tots i totes, també la societat avança molt més que quan regna l'opacitat, el desgovern i l'absolutisme al que vostés ens tenen acostumats.

Sembla que vostés no aprenen, sembla que vostés aquest diumenge no han aprés res, i és evident, s'ha vist ací hui.

Senyor Ovejero, tenen vostés una oportunitat de tirar enrere, de repensar-se allò que fan, de canviar les seues polítiques, i així, possiblement.
.
.
, o a la millor es poden salvar de la debacle que els espera.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Senyor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor Ferri, usted ahora pide diálogo y cuando ha empezado su primera intervención nos ha dicho de todo menos bonito.
Por lo tanto, ¿cómo quiere usted que tengamos que sentarnos con usted a dialogar?
Ponga usted los medios y ponga las actuaciones para tener… No, lo acaba de decir en su réplica.

Por lo tanto, sean ustedes los que bajen un poco a nivel y, entonces, quizás, pudiéramos hablar mejor, pero están ustedes muy subiditos y -creo- no tienen motivos, sobre todo desde el domingo.

Y, además, mire, en mi primera intervención yo ya le he argumentado por qué ni el Consell ni el Grupo Popular, que le da soporte, no considera necesario en los momentos actuales una ley reguladora de estudios de opinión -que es lo que usted pide en su texto- financiados con recursos de La Generalitat, existiendo -le reitero- como existen y sin coste alguno los realizados por el Centro de Investigaciones Sociológicas estatal.

Por su réplica observo que no le he convencido, sí que ha bajado su nivel porque, si no, le esperaba a usted una buena respuesta, pero como usted la ha bajado en su segunda intervención no quiero ser, en este caso, más cruel con usted y con su grupo.
Por su réplica observo que no le he convencido y mantiene su proyecto con convicción, aunque no la comparto.

Espero que usted respete, hasta incluso con sus gestos y sus palabras, también mi convicción, como yo he respetado la suya.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ovejero.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida té la paraula l'il·lustre diputat senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Diuen que en estes eleccions han fallat totes les enquestes, potser no, potser les enquestes del Consell ja digueren que anaven a desplomar-se, potser el senyor Fabra i el senyor Ciscar ja podien preparar eixe diumenge negre, potser la senyora Rita Barberá ja ho sabia i per això no va assistir a la nit electoral.
No ho sabrem mai perquè no ens donen els resultats d'eixes enquestes que paguem tots i totes.

Anuncien un portal de transparència per a no se sap quan, el senyor Fabra solemnement ací, en una sessió de control va dir que per al mes d'abril, no va dir de quin any, jo pense que estarà en juny, en juny de 2015, quan estiguen arreplegant els trastos, quan se'n vagen a l'oposició, quan estiguen en funcions preparant el relleu.

Eixa situació, la d'unes enquestes pagades amb diners públics, més d'un milió i mig d'euros en deu anys per a ús i gaudi exclusivament del Partit Popular, és una situació impròpia d'un país democràtic, és una situació -crec- absolutament incomparable, fins i tot, per a l'estat espanyol.
Ho hem dit mil i una vegades, no es tracta solament del CIS, ni del CEO, també CAPDEA a Andalusia, ¡tant que parlen d'Andalusia!
, ¿no?
, la sessió de control de demà no sé si tornarà a ser sobre Andalusia.
¿Per què no parla el senyor Ovejero ara de l'institut que fa els estudis d'opinió a Andalusia amb col·laboració amb la Universitat de Granada i que publica de manera regular tota eixa informació a la que tenen dret els ciutadans i les ciutadanes perquè l'han pagat ells i elles?

Esta situació ha motivat, entre altres coses, un fum de recursos judicials, set estan interposats pel Grup d'Esquerra Unida davant el TSJ, estan a punt de ser fallats, en breu tindrem set sentències condemnatòries més per al Consell, però vostés ¡tant panxos!
, els condemna la justícia per vulnerar la llei, però vostés ¡tan panxos!
, a pujar ací i a dir no sé quines ximpleries, no sé quines xorrades.

Esta proposició de llei entenem que és oportuna i és necessària, tot el contrari del que diu el dictamen d'un Consell que ja no sap ni per on li vénen.
Diu el Consell que les seues enquestes tenen caràcter limitat i modest, això, la veritat és que no ho sabem perquè no les hem vistes, quant a la modèstia i la limitació, però sí que tenen caràcter surrealista perquè hem conegut algunes de les preguntes i són surrealistes però, sobretot, el que tenen és un caràcter opac i partidista.

Per això, nosaltres hem presentat diverses iniciatives parlamentàries, concretament una proposició no de llei que va ser rebutjada pel Grup Popular amb els mateixos arguments que dic, amb la mateixa falta d'arguments que ha demostrat ací el senyor Ovejero.

¿Es pot fer un ús legítim de les enquestes?
Naturalment, també s'hauria de fer un ús auster de les enquestes i, sobretot, un ús racional, però el que estem veient ací és un ús absolutament il·legítim al llarg del temps amb unes excuses que no se sostenen.
Diu el dictamen del Consell que ¿es generaria duplicitat?
, ¿quina duplicitat?
, que és que obligaria l'elaboració d'un pla anual ¿de treball?
, és que ¿com treballa el Consell?
, ¿sense cap tipus de pla?
, ¡és evident!
, i un registre públic, ¡oh!
, ¿què es proposa, un registre públic?
, ¡por favor!
, no, no, millor esperar a eixe portal de transparència que ningú ha vist i no sabem quan vorem.

En definitiva, és una desvergonya que el Consell continue amagant les enquestes i que el Grup Popular continue defensant eixa posició i negant-se a acceptar les iniciatives de l'oposició.

Tinc ganes de vore què fan vostés, senyor Ovejero, supose que ja no li tocarà, però alguns dels seus representants en la propera legislatura, i què diuen de les enquestes, què diuen de les enquestes (rient), que seran els primers en presentar iniciatives, però també li dic que Esquerra Unida s'avançarà, i des d'una posició en què esperem contribuir a una nova majoria en estes Corts per a regenerar la democràcia serem els primers en presentar una proposta perquè sigam un país normal com no ho hem pogut ser des de fa temps, perquè els recursos públics han de ser de la societat, de tota la societat…

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Blanco Giner:

…i no solament del govern.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Pel Grup Parlamentari Socialista té la paraula l'il·lustre diputat senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

He escuchado atentamente la contestación del señor Ovejero a la propuesta del partido Compromís y, realmente, me ha decepcionado mucho esa respuesta porque, entre otras cosas, ha demostrado que no se ha leído un solo artículo de la ley.

La propuesta que ha planteado el señor Ferri no tiene coste económico para la Generalitat valenciana, el coste es cero porque habla de las encuestas que se puedan contratar por parte de La Generalitat o las que pudiera hacer la propia Generalitat, coste cero.

Ustedes, en estos dos últimos años, han contratado ocho encuestas; ocho encuestas para hacerlas trimestralmente, el coste de esas encuestas son 338.
000 euros, y lo que plantea la proposición de Compromís no es más que esas encuestas figuren en un registro público; registro público que lleva un único funcionario y que no habría ningún otro coste económico.
Por tanto, no hay coste económico en esta propuesta.

Ustedes plantean aquí que si quieren hacer un CIS, que si quieren hacer otro tipo de organismo.
.
.
, no, no, no hay nada, la única cuestión que se plantea es que en el registro se coloquen esas encuestas, pero les da igual, ustedes consideran que el dinero público, en este caso, es un dinero solo para su uso; hoy vemos la primera sentencia -de las muchas que vendrán- donde por manipular y por dedicar el dinero público a lo que no tenía que ser, el síndic de su grupo parlamentario, ex síndic, el senyor Blasco, tiene una condena hoy de siete años gracias a que la labor de la oposición lo llevó a los tribunales.
(Aplaudiments) Y espero, y espero y deseo que tengan ustedes la decencia política de subir aquí y pedir perdón a las diputadas que en aquel momento les dijeron, prácticamente, del mal que tenían que morir.
Dicho eso, el asunto que nos trae aquí es que ustedes no quieren, no quieren de ningún modo que esto se sepa.

Mire, si a ustedes les dan dos resultados, cuando llega la empresa les da el resultado equis, el que tiene que decir a la prensa, que, incluso, después de haberlo dicho a la prensa son incapaces de haberlo registrado en las Cortes Valencianas y el resultado hoy, que es la encuesta electoral que ustedes no quieren dar a conocer.
¿Lo tienen?
Les llegan dos sobres.
Les llegan dos sobres y los dan.
Y lo digo aquí públicamente.
Y, además, el que les dieron, el último, se equivocaron bastante, porque creían que el resultado iba a ser mejor del que luego ustedes han obtenido.
Lo hicieron demasiado pronto, el estudio de campo, y los resultados electorales, desde luego, no acompañaron.

Por tanto, desde ese punto de vista, ustedes, con los fondos públicos, tienen una información que el resto de ciudadanos y el resto de grupos parlamentarios no tenemos.

¿Por qué se siguen empecinando en ese tema?
A mí no me ha sorprendido lo que iban a decir, porque ustedes han dicho lo mismo que hace un año y medio ya discutimos este asunto en la comisión de coordinación y, entonces, nos decía el señor Ibáñez, que ya no está hoy aquí, nos decía que solamente son documentos meramente instrumentales, una herramienta de trabajo como apoyo técnico.

Oiga, si la herramienta de trabajo nos cuesta 338.
000 euros -las ocho herramientas de trabajo-, todos los valencianos tenemos derecho a conocer esas herramientas de trabajo.
¿Por qué solo el Partido Popular?
¿Por qué solo el Partido Popular puede tener ese derecho?
Esa es la realidad.
Ustedes no quieren otra cosa.

Y, luego, dan a la prensa un resumen de lo que consideran oportuno, diciendo: «Esto es el barómetro que hemos estudiado.
» Barómetro, barómetro que, por otro lado, sitúa el problema de la corrupción como el segundo de los ciudadanos, después de la situación de desempleo, que es lo que afecta individualmente a las familias o a los ciudadanos tomados por sí, la corrupción, en el segundo y, encima, intentan ustedes amañar los resultados y que aparezca la corrupción como un problema que es menor en la Comunidad Valenciana que en el resto de España.
Se equivoca y sitúa la educación como el tercer problema, y la sanidad como el tercer problema, porque ese sí que afecta a los valencianos.

Ustedes quieren instrumentalizar de alguna manera la opinión pública, pero ese no es el camino.
Están equivocados.
Lo dijeron el otro día.
Nosotros hemos tomado nota de lo que pasó, evidentemente, el domingo pasado.
Pero ustedes tienen que tomar nota de lo que pasó el domingo pasado y de lo que ha pasado hoy por la mañana.

Hoy por la mañana, lo que ha pasado, que sí que demuestra claramente que el tema de la corrupción preocupa mucho a los ciudadanos.
A no ser que el presidente Fabra siga siendo como el rey desnudo y ustedes sean incapaces de decirle al presidente Fabra realmente por dónde van los problemas de la sociedad y por dónde van los problemas que en este momento padecemos todos los valencianos.

No se han querido dar cuenta lo que pasó el domingo.
Y, evidentemente, no se quieren dar cuenta de lo mucho más grave que ha pasado hoy, que un conseller, que ha estado en cinco consellerias con ustedes, haya sido condenado a nada más y nada menos que ocho años de prisión y veinte, de inhabilitación.

Espero que el próximo que suba aquí pida perdón a la bancada de la oposición, porque cumplió y cumplió perfectamente su deber.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Rubio.

Acabat el debat del tercer punt de l'ordre del dia, anem a passar a la seua votació.
Comença la votació.
41 vots a favor, 47 vots en contra.

Proposta de reforma de l'article 168 del Reglament de Les Corts, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 85.
437, BOC número 240)

El senyor president:

Quart punt de l'ordre del dia: proposta de reforma de l'article 168 del Reglament de Les Corts, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a defensa de la proposta de la reforma del reglament té la paraula la il·lustre diputada senyora Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Bon dia, senyories.

La proposta que duguem hui ací té molt a vore amb la situació que patim els valencians i valencianes.
Té molt a vore amb l'anterior punt.
Té molt a vore amb la corrupció.
Té molt a vore amb l'abús de poder.
Té molt a vore amb els huit anys de presó i vint anys d'inhabilitació als que acaben de condemnar al senyor Blasco.
Perquè estem parlant del pas previ, del brou de cultiu que permet la corrupció generalitzada que s'ha donat en les institucions allà on vostés han abusat del seu poder.

Per això, l'objectiu d'aquesta reforma és garantir la tasca de control del govern que correspon a les Corts Valencianes i frenar els abusos que des de l'ús de la majoria partidista del Partit Popular es realitzen tots els dies.

I la realitzen des d'eixe ús partidista de la cambra, vetant les compareixences dels alts càrrecs del govern del PP, retardant sis mesos o fins a un any les compareixences dels consellers, acceptant contínuament que en lloc de comparéixer el conseller, acudisquen secretaris autonòmics que obertament diuen que no contesten al plantejament perquè no són responsables d'eixa matèria i la desconeixen, perquè el responsable és el conseller.
És a dir, un cercle viciós en el qual s'envia al secretari autonòmic i el secretari autonòmic diu que com no és el conseller, no pot contestar.

D'igual manera, aquesta proposta de reforma pretén regular un buit existent com són les compareixences dels membres dels òrgans estatutaris: les possibles compareixences de Sindicatura de Comptes, sindicatura de greuges, Consell Valencià de Cultura, Acadèmia Valenciana de la Llengua, Consell Jurídic Consultiu i Comité Econòmic i Social.

La falta de regulació de la compareixença en Les Corts d'aquestes institucions ha sigut enarborada pel Partit Popular, precisament, per a impedir les seues compareixences, probablement perquè en algunes no els agrada el que s'hauria de dir.

Com a mínim, entenem que s'haurien de donar anualment i, especialment, s'haurien de donar a petició dels representants de la sobirania del poble valencià, que són els diputats i diputades d'esta cambra.

S'ha de tindre en compte que, mitjançant la votació d'aquesta proposició de reforma del reglament d'avui, s'estaria, com bé saben, facilitant la tramitació ordinària, permetent la millora del text en la mateixa dita tramitació.

No volem imposar res a ningú.
És una proposta millorable amb esmenes de les seues senyories.
Per això volem que se prenga en consideració.

I tinguen també en compte les seues senyories, aquells que hui estan.
.
.
sobretot, aquells que hui estan recolzant el govern, que en un altre moment i, si veiem els resultats del diumenge, un moment no molt llunyà, poden trobar-se ocupant els escons de l'oposició i, a la millor, aleshores, els fa pena a vostés no haver votat esta proposta.

Per això, els convide a fer seues les propostes de reforma que tenen com a finalitat millorar la tasca de control de qualsevol govern i, de fet, a l'article 168, seguint el consell que em va donar fa uns mesos el senyor Maluenda, quan em va dir que les compareixences havien de regular-se en l'article correcte.

Com veu, senyor Maluenda, sóc una alumna avantatjada i ara duc ací.
.
.
, perquè supose que no tindran vostés problemes de votar esta proposta, ara, que està en el lloc adient.

Senyories, la gent està reivindicant més democràcia, una democràcia sense enganys, més transparència, més diàleg.
Amb això és el que té a vore les propostes que este matí estem defensant.

Nosaltres proposem un mecanisme de transparència i de control lògic, la manca del qual en el reglament ha de ser resolta per a impedir que una majoria, amb manques democràtiques, obstaculitze que els representants de les institucions de control del Consell, institucions que complixen tasques fonamentals per a la democràcia, tasques constitucionals, institucions com l'alt comissionat d'aquesta casa que ha de vetlar pels drets dels valencians, institucions consultives i normatives de La Generalitat compareguen de manera ordinària en aquesta cambra per a explicar tant qüestions puntuals que sorgisquen, com els seus informes anuals.

D'igual manera, qualsevol compareixent ha de complir amb l'obligació democràtica i constitucional de contestar al que se li planteja i explicar tot el que sàpiga, perquè el control al govern és una de les tasques que dóna sentit a aquest parlament.
Del bloc constitucional, és la segona tasca després de la proposta.

Els obstacles que des de la mesa posen a aquesta tasca és un dels motius del seu elevat desprestigi.

Contestar, a banda de ser el correcte, ha de ser l'obligatori.
I en cas de no complir amb aquesta obligació constitucional, la mesa hauria de protegir eixe dret vulnerat.

Com ahir, en una compareixença del conseller de Sanitat, quan se li va preguntar què li pareixia que s'haguera tirat als representants sindicals d'una reunió de l'àrea de l'hospital Arnau, diguera que ell no entenia la pregunta.

O quan se li pregunta sobre la pobresa al senyor Buch, se n'isca de peteneres parlant de qualsevol cosa menys de la pobresa.
Estes coses no passen en els països democràtics civilitzats.
Per això els països democràtics civilitzats no tenen el problema de corrupció que tenim nosaltres.

L'objectiu d'aquesta proposta és no deixar la democràcia a decisions partidistes i arbitràries de la mesa, sinó pactar unes normes bàsiques com és que si es demana la compareixença del conseller, siga aquest el que acudisca al parlament a donar explicacions i no abuse de les delegacions en secretaris autonòmics o retarde tant la compareixença, transcorreguent, fins i tot, més d'un any, amb la finalitat d'evitar tractar un tema que li resulta incòmode.

Quan una decisió ha segut presa per un conseller, aquest ha de donar explicacions i no amagar-se.
I quan siga el secretari autonòmic el responsable, aquest ha de ser el que comparega i explique.
Per això, vindrà definit per la pròpia petició dels grups parlamentaris; no, per les delegacions del conseller.

¿Veritat que açò sona lògic?
¿Veritat que seria el més normal?
Doncs com que sona lògic i seria el més normal, els convidem a pactar les normes bàsiques de la democràcia, per a protegir-la, per a garantir-la.

¿Volem tornar a la normalitat democràtica el funcionament d'estes Corts?
Esta és la pregunta, senyories.
¿Volem tornar a la normalitat democràtica, propi d'un estat de dret avançat, estes Corts Valencianes?

Els convidem a debatre en comissió.
Els convidem a millorar el text que presentem amb els instruments legals de control de govern.
Els convidem a reflexionar com millorem la transparència de l'administració pública i com intensifiquem les relacions entre les institucions estatutàries i aquestes Corts, amb la finalitat d'incrementar la seua utilitat i garantir el seu bon funcionament, a més d'amb la finalitat d'acostar-los també a la ciutadania.

Transparència, diàleg i democràcia són les claus d'aquesta proposta de reforma.
I per això, senyories, els demanem el seu suport.

Gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Per al torn en contra, i en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Rafael Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Segons l'exposició de motius de la iniciativa de reforma del reglament que ha defensat la senyora Oltra, el que pretén el Grup Parlamentari Compromís, mitjançant esta proposta, és «legislar sobre una llacuna existent -diu- en el reglament de la cambra respecte a la necessitat democràtica que els responsables de les institucions de La Generalitat compareguen a petició dels diputades i les diputades per a complir amb la petició de compareixença formulada», estic llegint el seu text.

«D'altra banda, el reglament no preveu la regulació per a la sol·licitud de compareixença de les institucions estatutàries com Sindicatura de Comptes, Síndic de Greuges, el Consell Valencià de Cultura, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua», les altres institucions de La Generalitat que consten en l'article 20.
3 de l'Estatut d'autonomia.

Però bé, això és el que diu que pretén, però, després, quan desenrotlla la proposta, no s'ajusta a eixa qüestió.
Ahí ja fa un total desgavell, perquè confon xurres amb merines, senyora Oltra, i és el que vaig a explicar-li.

És veritat que vosté ara sí que a l'article 168 se referix a les compareixences del Consell, però, també, a altre tipus de compareixences que res tenen a vore i que estan regulades per la pròpia llei.

Mire, vosté respecta.
.
.
, del punt 1 de l'actual reglament, respecta el text que ara figura com a 1 i 2 de la seua proposta, però amb un afegit que diu: «L'obligació de compareixença no es podrà delegar en un altre càrrec institucional.
» ¿Què vol dir això?
Que vosté està vulnerant en eixa proposta l'article 52 de la Llei 5/1983 del Consell, que diu que el Consell respon de forma solidària davant de Les Corts.

Jo sé que vosté no vol referir-se a això, que vosté vol referir-se que no puguen ser substituïts per alts càrrecs, com són els secretaris autonòmics, però no ho ha sabut expressar, senyora Oltra.
Si vosté llig detingudament la redacció que proposa, s'adonarà que és conforme jo li estic diguent.

Després, respecta el punt 3 i respecta el.
.
.
, perdó, el punt 2 i el punt 3, que figuren en el seu text com a 3 i 4, i quant al 5, que és el 4 del reglament actual, quan diu: «Quan la presidència haja decidit agrupar diverses compareixences, concedirà a cadascun dels grups parlamentaris sol·licitants una intervenció de deu minuts.
» I afig: «Les compareixences a iniciativa pròpia del Consell no es podran acumular a les peticions parlamentàries de compareixença quan les primeres siguen posteriors.
.
.
» ¿Què vol dir astò?
Que si el grup parlamentari determinat ha demanat una compareixença d'un membre del Consell, el Consell no pot demanar una agrupació a eixa mateixa compareixença, una petició pròpia i, si ho fa, que la mesa de la comissió o la mesa de Les Corts que no ho agrupara.

Jo pense que això és un sense sentit perquè torna a vulnerar eixe dret que regula la llei del Consell perquè sí que puguen substituir-se uns consellers.
.
.
inclús per agrupar.
Perquè si el que pretén és evitar que s'agrupen en les compareixences dels secretaris autonòmics, jo crec que és això al que vosté vol referir-se, hauria d'haver modificat altres preceptes d'eixe article, per exemple el 5, en eixe sentit, especificant-ho clarament, no afegint una redacció annexa conforme fa vosté, que només se referix que si hi ha una anterior, la posterior del Consell que no se puga agrupar a eixa anterior.

Diu: «La persona compareixent té l'obligació.
.
.
».
Ah!
per cert, quan se referix a les compareixences diu si ho ha demanat un grup.
No obstant, deixa sense regular el que ja diu el mateix reglament, quan ho demanen la dècima part dels diputats de la cambra.
Quan ho demana la dècima part dels diputats de la cambra, si després el conseller demana una compareixença per al mateix, o el secretari autonòmic, sí que se poden agrupar.
Només s'impedix si és a petició dels grups parlamentaris.
Ahí li ha faltat un poquet i penja un fil, ahí li penja un fil.

Diu: «La persona compareixent té l'obligació d'oferir la informació més exacta i completa possible davant les qüestions plantejades, de manera que resulte cognitivament congruent, tant amb la petició formulada en la sol·licitud, com amb les qüestions que al llarg del debat parlamentari s'hi puguen haver suscitat.
»

Vosté no té en compte que quan ve una persona, com un conseller o un secretari autonòmic, si és el cas de comissió, a comparèixer, ha de ser sobre una qüestió determinada, perquè si vosté el que vol és tindre coneixement del que ha fet el Consell, el que pensa fer o quina és la seua actuació, haurà de determinar.
.
.
No, no, aquí diu que allò que isca sobre el debat.
No sé si haurà de vindre a la millor el conseller d'ara endavant amb el suport d'algun funcionari, amb un ordinador, perquè qualsevol cosa que vosté plantege li la puguen contestar.
És això al que se referix?
Jo pense que si és això seria un desgavell.
S'ha de concretar la compareixença per a què és.
I vosté sí que pot exigir que se referisquen a la qüestió que vosté ha sol·licitat, però no a altres que durant el debat, vosté té llibertat, com qualsevol diputat, de dir en el debat el que crega convenient i suscitar altres temes, que és el que ve a dir aquí, haurien de contestar-ho de forma exacta, i això no pot ser.

Després el punt 7, respecten el punt 4 del reglament.

I el punt 8, que és el 5, diu: «Els secretaris autonòmics, en els termes assenyalats en l'apartat 1, podran comparéixer davant de les comissions -diu- quan la sol·licitud parlamentària així ho requerisca.
.
.
».
Clar, és que és aixina!
Els secretaris autonòmics només compareixen.
.
.
, només intervenen en compareixença en comissió quan la sol·licitud aixina ho requerisca.
No se confonga vosté amb les preguntes.
En les preguntes orals en comissió sí que, sense necessitat que ho requerisca la petició, pot comparéixer un secretari autonòmic per a contestar la pregunta.
Però en el cas concret, en el cas concret de les compareixences, només és quan hi ha una petició expressa, bé de part o bé del propi interessat en este cas, un secretari autonòmic.

El punt 9, això és una novetat, molt bona, diu: «A la sol·licitud de compareixença dels i les membres de la Sindicatura de Comptes, la Sindicatura de Greuges, del Consell Valencià de Cultura, de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, del Consell Jurídic Consultiu i del Comité Econòmic i Social, s'hi aplicarà el mateix procediment que assenyalen els apartats 2, 3, 4, 5 i 6 d'aquest article.
» El que vosté planteja.
Bé, sap això el que significa?
Vosté se dóna compte de l'abast que té eixa proposta que vosté fa?
Vosté sap que Les Corts són invulnerables?
Veritat que ho sap?

Bé, vostés està obrint que en el Ple de Les Corts puga comparéixer qualsevol persona.
Perquè no se conforma en això, també diu: «i també els representants dels màxims òrgans de direcció o administració de les institucions o entitats».
Vosté diu que s'aplique els criteris dels punts 2, 3, 4, 5 i 6, sense donar-se compte que el 2 està referint-se a la compareixença en el ple també, igual que ho diu l'1.
Això és el que vol vosté?
Això?
Vosté vol que açò siga una assemblea oberta en la qual en el Ple de Les Corts puga comparéixer el representant de qualsevol col·lectiu?
Aleshores què fem ací els representants del poble valencià?

Jo entendria que vosté vullga crear una comissió de participació de la societat civil.
Me pareix perfecte, és un criteri respectable i que seria motiu d'estudiar-ho.
Per què no?
Però que vosté plantege que estes persones compareguen en el Ple de Les Corts me pareix que és un desconeixement total del que és el parlament.

I li dic a més, senyora Oltra, i li ho dic amb la màxima consideració, que vosté ignora que les compareixences d'eixos representants d'institucions, de les institucions que també ho són de La Generalitat, segons l'article 20.
3 de l'Estatut d'autonomia, estan totes regulades per llei, sense perjuí que per la via de l'article 44 se puga adoptar qualsevol acord perquè compareguen en comissió quan se crega convenient, si aixina ho estima la comissió.
Però que compareguen en el ple!
Vosté ho ha meditat?
Ha sigut un lapsus?
A mi m'agradaria que vinguera ací, a la trona, i me diguera, «mira, ha sigut un lapsus.
Jo, com he modificat el paràgraf 1 i el paràgraf 2, no m'he adonat que en el 2 també se diu que a petició de la dècima part dels diputats de la cambra se compareix en el ple.
» I vosté això ho manté, no sé si serà algun lapsus o què, o ho ha fet a consciència, ho manté també per als representants d'eixes institucions.

I a més a més, és que després en el punt 10 que proposa diu que també els representants dels màxims òrgans de direcció o administració de les institucions, entitats o empreses públiques baix règims mercantils públics o privats, se'ls aplicarà el mateix procediment assenyalat en els apartats 2, 3, 4, 5 i 6.
O siga, que podran, si la dècima part dels diputats ho demana, podrà comparéixer qualsevol representant d'una entitat, encara que siga de caràcter privat, podrà comparéixer davant del ple.
Això és el que vosté vol, senyora Oltra?

Jo crec que és que ho ha fet massa de pressa.
Vosté no ha meditat el que ha proposat.
Perquè jo no crec que la seua senyoria vullga això.
Jo pense que en el parlament, en el parlament, per no trencar eixa inviolabilitat de Les Corts, en el ple només pot intervindre el rei, perquè també és rei d'ací, del nostre territori, els membres del Consell i els diputats, i ningú més.

Ara, en comissió, en comissió se pot regular el que es vullga, però en el ple no.
El ple s'ha de preservar precisament perquè eixa invulnerabilitat del parlament se mantinga.

Per tant, mire, ho lamente enormement, no porta res nou i el que aporta de nou és, li ho dic amb el màxim respecte, un autèntic desgavell.

Per tant, anem a votar en contra.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Maluenda.

Per a torn de rèplica, senyora Oltra, té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor Maluenda, anem a vore, veu per què hem de tramitar açò?
Perquè vosté puga fer les esmenes i les parlem.
Veu?
Vosté ha fet algun suggeriment que pot estar bé.
Per què se neguen a tramitar una cosa que vosté reconeix que n'hi ha una llacuna i que s'ha d'omplir eixa llacuna?

Mire, si vosté creu que no s'ha sabut expressar en l'esmena la substitució dels secretaris autonòmics per la solidaritat del Consell, faça una esmena.
Jo crec que queda clar, perquè parla de les persones membres del Consell «no podran delegar en altre càrrec institucional».
Les persones membres del Consell són el Consell.
He ficat «persones» precisament per al llenguatge no sexista, però les «persones membres del Consell» no podran delegar en altre càrrec.

Però, en qualsevol cas, si vosté creu que això no queda ben explicat, però vosté sap el que volem dir, esmene-ho.

El problema ve quan acaba vosté la intervenció i comencem a contraposar, efectivament, models diferents.
Perquè vosté considera la transparència, la democràcia i que a este ple puguen vindre els representants dels òrgans estatutaris o els representants de les empreses públiques o fundacions públiques, vosté ho considera això una violació de Les Corts.
I jo no ho considere una violació de Les Corts.
Jo ho considere acostar a la ciutadania el treball parlamentari.

Per què no pot vindre a estes Corts la fundació del papa a donar explicacions sobre els diners, a este ple?
Per què no pot vindre a este ple?

Clar que tenim models molt diferents!
Perquè vosté a la democràcia li diu «desgavell».
I vostés efectivament no entenen res.
Perquè estes Corts estan devaluades entre altres coses perquè no poden ni complir la seua funció primigènia, que és controlar el govern.
Perquè vostés constantment obstaculitzen això.

La petició pròpia!
Clar que volem regular la petició pròpia!
És que no és una petició pròpia quan un secretari autonòmic demana una compareixença precisament per a evitar que vinga el conseller!
Això no és una petició pròpia, això és una trampa per a evitar que haja de comparéixer el conseller!
I això és el nosaltres volem evitar: la trampa.
No la petició pròpia.

I aleshores diguem, oiga!
, si el conseller fa una petició pròpia o un secretari autonòmic fa una petició pròpia, que vinga.
Però si eixa petició se produïx després que ho hagen demanat els grups parlamentaris, òbviament no és una petició pròpia, és una manera de fer trampes polítiques i parlamentàries, que és el que fan vostés constantment.

Me diu que penja el fil en allò de la desena part que poden tindre el mateix tractament en els grups parlamentaris.
Bé, incloguem-ho, incloguem-ho.
En eixa té vosté raó, veu?
En eixa té vosté raó.
No, en les altres no, des del meu punt de vista, òbviament.

Què tenen vostés contra la congruència?
Què hi ha de mal que un conseller haja de contestar a allò que se li pregunta?
Òbviament estem parlant del tema de la compareixença, senyor Maluenda!
No estem parlant, com fan els consellers, que se pregunta per pobresa i contesten per peteneres.
Perquè per a d'això hi ha altres articles del reglament que ja diuen que en un debat s'ha d'estar al tema del que és el debat.
Veritat que hi ha altres articles que ho diuen?
Que no hem modificat, i per això és una norma general.
Quan un ve ací a parlar de pobresa, parla de pobresa, no d'electricistes, parla de pobresa, val?

Que nosaltres demanem congruència entre allò plantejat i les qüestions que se puguen suscitar en un debat, perquè vosté sap que el text de la sol·licitud d'una compareixença és merament enunciatiu i que darrere d'això n'hi han moltíssimes qüestions concretes que el mateix reglament a més preveu, i diu que, el vigent, el reglament vigent, que els parlamentaris tindran un torn per a fer qüestions i preguntar qüestions concretes!
No necessita dur-se la cort d'assessors.
I en tot cas si desconeix el tema n'hi ha una contestació congruent, que és dir, senyoria, en este moment eixe tema el desconec, m'informaré i ja en una pròxima ocasió li donaré la informació.
Això és congruent.
El que no és congruent és preguntar sobre una cosa i que te n'isquen per una altra, eh?

El «no ho sé en este moment» també és congruent.
Però el que no pot ser és que passen les coses que ací passen tots els dies i que no hi haja manera que un conseller pregunta allò que se li ha.
.
.
que se li ha plantejat des dels grups parlamentaris.

I això és el que passa tots els dies.
Vostés volen seguir en eixe estat de coses?
Ja se penediran!
Senyor Maluenda, vosté, d'ací deu mesos estarà preguntant-se per què no va votar estes propostes, perquè d'ací deu mesos vostés tiraran de menys estes propostes.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Senyor Maluenda, té la paraula.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Senyora Oltra, jo li recomane que se lligga vosté la seua proposta, perquè vosté aquí defensa una cosa que no coincidix en el text que diu.

Fixe's el que diu.
Diu: el punt 1 està clar que estem referint-mos als membres del Consell.
Efectivament, però el que vosté afegix a eixe punt 1 és «l'obligació de comparéixer no es podrà delegar en altre càrrec institucional».
O siga, que no se podrà aplicar l'article 52 de la Llei del Consell, perquè altre conseller també és un càrrec institucional.
O no ho és?
Jo sé que vosté el que vol dir és que puga ser substituït per un secretari autonòmic, però no ho diu aixina, senyora Oltra!
Què vol que faça jo?
Jo he de limitar-me al que vosté proposa.

O siga, que vosté està impedint, està intentant que el reglament estiga en contradicció amb l'article 52 de la Llei 5/1983, de 30 de desembre, del Consell de La Generalitat.
Eixa és la realitat.

I, mire vosté, i quan vosté planteja que puguen comparéixer els representants de la societat civil ací, en Les Corts, estem totalment d'acord.
Si mosatros som partidaris que la societat civil puga pronunciar-se davant d'estes Corts, però no necessàriament en el ple; ha de fer-ho en una comissió, ha de fer-ho en una comissió.

En el ple, senyoria, ja li ho he dit abans, que només pot comparéixer el rei, els membres del Consell i els diputats.
I ningú més!
Per importants que siguen i per moltes coses que tinguen que aportar.
El reglament preveu la via perquè puguen comparéixer eixos representants de la societat civil.
I estem dispostos, estem dispostos inclús a ampliar eixa regulació i fer-la més extensiva i més participativa.
¡Clar que estem dispostos!
No en la forma que vosté diu, que és un error.
En la forma que este grup parlamentari sempre ha compartit, i és facilitar que puga vindre la societat civil a pronunciar-se a la cambra, a través d'una comissió, que pot ser una comissió legislativa, o una comissió creada a l'efecte, una comissió de qualsevol tipus.
¡Clar que volem!

Però al Ple de Les Corts, senyoria, no.
El Ple de Les Corts és perquè intervinguen els representants elegits pel poble valencià, els membres del Consell, ja li dic, i el rei, si és el cas, que ve en algun…, perquè és rei del Regne de València, de l'històric Regne de València, és rei.
Per tant, pot comparéixer.
Té el títol de rei, té el títol de rei de València, té el títol de rei de València.
Per tant, podria comparéixer perfectament.
(Veus)

Però, mire, que compareguen aquí representants, representants d'institucions o entitats o empreses públiques creades baix el règim mercantil públic o privat, en el ple, això és convertir el parlament en una assemblea de la incipient democràcia grega, que es reunien tots en assemblea i pre… No hi havia representants del poble elegits, però ara sí, afortunadament.
Tenim una Constitució, tenim una llei orgànica de règim electoral i tenim la pròpia llei valenciana i el nostre Estatut d'autonomia, sobretot, que dóna cobertura, que diu perfectament quines són les persones que componen o que configuren el Ple de Les Corts, que són els membres del Consell i els diputats.

Sí a la participació de la societat civil.
¡Faltaria més!
¡Clar que sí!
Volem conéixer què és el que pensa la societat civil de les iniciatives que aquí se puguen posar a debat.
Però cal fer-ho en una comissió a l'efecte o en qualsevol de les comissions legislatives.

A més, és que l'article 44.
1 del Reglament de Les Corts, el 44, establix que qualsevol ciutadà pot comparéixer, qualsevol ciutadà, no cal que siga representant d'un col·lectiu o d'alguna associació.
Inclús això ho regula l'article 44 del reglament, senyora Oltra.
¿De què ve vosté aquí?
¿Vosté ara què vol, agarrar la bandera aquí de la participació dels ciutadans al parlament?
Vol agarrar la bandera, vol agarrar la bandera.
Mire vosté, mosatros estem interessats que això siga possible.

Es més, el president de La Generalitat, que és a la volta president del Partit Popular, Alberto Fabra, ja ho ha anunciat en diversos fòrums, que és partidari que s'òbriga el parlament a la societat.
No ara, ja fa temps que ho ha anunciat.
I en això estem.
Però, li repetisc, no davant el Ple de Les Corts, sinó en la comissió creada a l'efecte o en qualsevol de les comissions que ja estan constituïdes en este parlament.

Per tant, senyoria, reitere -i li demane perdó, però el reitere- el qualificatiu de desgavell.
La seua proposta és una desgavell que no aporta res nou, perquè el que aporta nou és el que té qualificatiu de desgavell i el que tracta de regular s'equivoca i suprimix el dret que deu diputats d'estes Corts puguen sol·licitar una compareixença determinada.
Vosté això vol que siga només els grups parlamentaris, el ordeno y mando, el jefe, que ho decidisca el jefe.
No.
Mire, deu diputats de la cambra, deu diputats de la cambra també poden demanar-ho, i mosatros això ho mantenim.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Maluenda.

Per a fixar la posició de la resta de grups parlamentaris, en primer lloc, la representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada Marina Albiol té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

El Reglament de les Corts Valencianes és l'instrument que en compte de servir per a garantir la democràcia i la participació en aquesta cambra és utilitzat, el reglament, per part del Partit Popular per a tot el contrari: per a impedir compareixences, per a dificultar la tasca de control al govern per part de l'oposició, per a negar-nos contractes, per a negar-se a contestar preguntes o per a expulsar convidats i convidades d'aquesta sala.

És a dir, el Partit Popular utilitza el Reglament de Les Corts per a cercenar la nostra democràcia, cosa que, evidentment, aprofundix en la desafecció de la ciutadania pels assumptes públics.
I pot ser que a alguns els agrade.
Pot ser que hi haja ací algun partit que pense que està molt bé això que la ciutadania no es clave en política, que això ja ho fan ells.

Però nosaltres, no.
Nosaltres som dels que continuem creient en això de la democràcia, en això del poder del poble.
I per això, tot allò que allunye la ciutadania dels assumptes públics, és a dir, la corrupció, la falta de transparència, la falta de mecanismes de control, tot això ho anem a continuar denunciant totes les voltes que faça falta.
I aquest reglament forma part de tot això.
Aquest reglament és un element necessari que utilitza el Partit Popular per a la falta de democràcia en aquesta cambra.

Per tant, cal admetre que aquest reglament no dóna resposta, en absolut, a les necessitats democràtiques de les Corts Valencianes, no dóna resposta a les necessitats democràtiques d'aquesta societat i és un reglament que necessita canvis profunds.

És un reglament que el Partit Popular utilitza per a reduir a la mínima expressió possible la transparència, la dació de comptes i és un reglament que utilitza el Partit Popular per a impossibilitar la necessària compareixença de determinats càrrecs polítics.

Perquè Maluenda, el senyor Maluenda, s'ha fet un embolic amb la proposta, però no estàvem parlant de la societat civil ni de res d'això, que això és un altre debat molt interessant i que caldrà tindre, però s'ha fet vosté un embolic.
Ací del que estem parlant, entenc jo, és de la compareixença de determinats càrrecs polítics.

I cal destacar, cal destacar la contínua delegació dels consellers i les conselleres en els seus secretaris autonòmics o directors generals per a evitar comparéixer en les comissions.
Això és el pa de cada dia en aquesta cambra.
I és una forma més de no donar la cara, és una forma més de no donar compte de la seua gestió i de no donar compte de les seues decisions.

Que al final sembla que per als consellers açò de vindre a Les Corts és com una molèstia, és que és una molèstia vindre ací, quan resulta que forma part de la democràcia que vinguen, que donen explicacions, que nosaltres oposició pugam fer preguntes, que els demanem contractes… Tot això forma part de la democràcia, però els conseller contínuament deleguen.
I de fet, n'hi ha voltes que ens hem passat mesos i mesos i mesos sense que el conseller o la consellera vinguen a la seua comissió.

I per això, evidentment, cal posar en el reglament la impossibilitat que deleguen en els secretaris autonòmics per a donar explicacions.
I per això anem a votar a favor la proposta.

Ara bé, el que clama al cel és la negativa constant del Partit Popular, amb la seua majoria, perquè compareguen diferents membres d'institucions de la Generalitat valenciana, com la síndic de Greuges, com el síndic de Comptes, que es neguen contínuament a vindre.
Bé, no és que es neguen ells, ells estarien encantats de vindre.
Es nega el Partit Popular que vinguen.

Dramàtic i vergonyós, per exemple, va ser també les més de vint voltes que es va negar la compareixença de la senyora Marisa Gracia en l'època en què era gerent de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, l'època de l'accident de metro més greu de la nostra història.
I la senyora Marisa Gracia, gerent de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, no va arribar a comparéixer en aquesta cambra a petició dels grups de l'oposició.
No va arribar a comparéixer perquè es va negar el Partit Popular en totes les ocasions.

Per això fa falta un canvi del reglament, perquè la gerent de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana en el seu moment, perquè el director general de VAERSA, perquè el director general de l'Ivaj, perquè tots aquests càrrecs polítics que han segut posat a dit pel Consell vinguen ací a donar la cara i a donar explicacions.

Es més, és que quan parlem de corrupció, ja la negativa ja no és directament que voten en contra, és que directament impedixen el debat.
És que es va impedir que es debatera si el senyor Francisco Camps i el senyor Gerardo Camps podien vindre a la cambra a donar explicacions.
Es va negar el debat.
Ara bé, després ho vam guanyar en el Tribunal Constitucional, que ens van donar la raó i ens va dir que s'havien vulnerat els nostres drets fonamentals.
És a dir, que el Partit Popular està negant-nos drets que tenim els diputats i diputades a fer el control al govern.

Per tant, anem a votar a favor de la petició de canvi de reglament, de la proposta de canvi, perquè entenem que és necessari per a la democràcia en aquesta cambra.

Està clar que perquè l'obscurantisme i la falta de transparència s'acaben fa falta un poc més que un canvi de reglament, però, evidentment…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

La senyora Albiol Guzmán:

…això serà d'ací uns mesos.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.
(Aplaudiments)

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat Miguel Ángel Guillén.

El senyor Guillén Galindo:

Gracias, señor presidente.

Bien.
Ya les anuncio que el Grupo Socialista va a votar a favor de la toma en consideración de esta iniciativa de reforma reglamentaria.
Y lo hacemos porque compartimos en la mayor parte la reforma que se plantea, aunque no en su totalidad.

Y, por tanto, con este voto positivo lo que queremos y pretendemos es que se tramite y, por tanto, tener la oportunidad de realizar nuestras aportaciones.

Por tanto, le invito yo al señor Maluenda que hagan ustedes lo mismo y entonces podremos en el debate discutir y consensuar sus aportaciones y sus observaciones.

Miren, es cierto que en la exposición de motivos dice que es consecuencia de una laguna existente.
Bien.
Sí que existe esa laguna, ese vacío en lo que se refiere a la comparecencia de otras instituciones estatutarias, como aquí ya se ha dicho, para que comparezcan directamente, sin ningún tipo de filtro.
Y sobre todo, sobre todo donde más existe ese vacío es en el caso de los órganos de gobierno de otras entidades o de empresas públicas.

Sí que creemos que no existe la laguna en lo que se refiere a los miembros del Consell y de los secretarios autonómicos.
Y ¿por qué digo esto?
Porque la regulación actual es suficiente.
No es un problema de regulación, de contemplación normativa.
Es un problema de inobservancia de la finalidad para la cual está prevista la comparecencia y, sobre todo también, del abuso que se hace de la posibilidad de sustitución.

Miren, el artículo (inintel·ligible) … vigente ya dice que se comparece para informar sobre un asunto determinado.
Luego, todo lo que sea comparecer, pero no informar, desde luego, es decir, aportar datos, contestar a lo que se pregunta, para nada será cumplir con el reglamento.
Luego, no es tanto un problema de regulación legislativa, sino que lo es, evidentemente, de talante democrático y de responsabilidad política.

Es una cuestión de creerse el sistema parlamentario.
Y el sistema parlamentario no consiste en parlar, en parlamentar, en hablar sin decir nada.
Consiste en explicar, en informar, en justificar, en dar razones.
Si nos vamos al diccionario de la Real Academia de la Lengua Española, dice que comparecencia parlamentaria consiste en presentación del gobierno, de sus miembros, así como de otros cargos ante los órganos parlamentarios a efectos de informe y debate, de informe.

Por tanto, no debería ser necesario introducir ese apartado 6, el que habla de la información exacta, completa y congruente.
Evidentemente que tiene que ser así.
Casi que produce cierto sonrojo político tener que recordar de una manera detallada la obligación que tiene todo compareciente de hacerlo en ese sentido.

Respecto a la prohibición absoluta de la sustitución, que aquí se ha hablado, de los secretarios…, de los consellers por parte de los secretarios autonómicos, creemos sinceramente que es una redacción posiblemente excesiva al abuso excesivo que se hace actualmente de la sustitución.
Hay tenemos un vicepresidente del Consell que creo que ha olvidado que en el decreto de nombramiento también era conseller de agricultura, por citar un solo ejemplo.
(Aplaudiments)

Creemos… Ayer mismo lo vimos en comisión.
Pensamos que sería bueno mantener esa posibilidad, aunque, eso sí, muy limitada, muy controlada, porque en ocasiones puede ser conveniente a lo mejor una sustitución excepcional para evitar demoras en virtud de la cuestión de que se trate.

Por tanto, por ejemplo, la manera de limitarlo podría ser de alguna manera que sea con el parecer favorable del diputado, por ejemplo, que ha pedido la comparecencia, que en algún momento sería conveniente, e incluso él lo desearía.

Compartimos totalmente la imposibilidad de acumular comparecencias, es decir, que a posteriori el conseller pida comparecer, totalmente de acuerdo en ello, porque consideramos que, desde luego, es una perversión del sistema, no estaba previsto para eso.

Y también compartimos plenamente, como ya hemos dicho, la comparecencia de otros miembros de otras instituciones.
Claro que nos estamos refiriendo a esas seis instituciones que contempla el Estatuto.
Y también en los órganos de dirección de las entidades o empresas públicas, que es a lo que entendemos que se refiere la propuesta de modificación, no a otras entidades.

Ahí sí que estaríamos por la labor de introducir alguna matización, que sería, por ejemplo, la siguiente: que los presidentes, los presidentes pudiesen comparecer o bien en pleno o en comisión y que la comparecencia del resto de los miembros de esas instituciones o de esos órganos fuera siempre en comisión.
Eso sería una matización que creo que sería conveniente.

El tema del plazo de un mes para comparecer, perfectamente de acuerdo.
El único problema será que se respete, pero por nuestra parte, totalmente de acuerdo y que se cumpla.

En definitiva, es una iniciativa que vamos a apoyar.
Nos gustaría tener la oportunidad, y se la ofrecemos al Partido Popular, de mejorarla en tramitación.
Y realmente no haría falta en su mayor parte si se cumpliera con talante democrático y sentido común la actual regulación.

En todo caso, para el caso que no se admita, pedimos que se cumpla escrupulosamente el vigente reglamento en lo que a las comparecencias se refiere que significa que se cumpla con el sentido de sus palabras y que no se digan palabras sin sentido en las comparecencias.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Guillén.

Senyories, finalitzat el debat, passarem a la votació d'este punt.

Senyories, comença la votació.
46 vots en contra, 39 a favor.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la cogeneració en la indústria de taulells i rajoles ceràmiques de la comunitat, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 85.
648, BOC número 243)

El senyor vicepresident primer:

Passem al debat del següent punt: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la cogeneració en la indústria de taulells i rajoles ceràmiques de la comunitat, que presenta el Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua presentació i defensa, en representació de l'esmentat grup, té la paraula l'il·lustre diputat Vicente Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Amb el permís de la presidència voldria mamprendre la meua intervenció felicitant el químic valencià Avel·lí Corma, perquè ha sigut guardonat amb el premi Príncep d'Astúries d'Investigació Científica i Tècnica per a este any 2014.
(Aplaudiments) Per tant, volguera fer un reconeixement públic a la figura d'este investigador valencià.

Dit açò i anant ja al que mos du ací, el Govern d'Espanya està portant a terme una important reforma del sector elèctric que té com a objectius reduir el dèficit de tarifa, donat que era necessari frenar l'escalada que des de 2005 i fins a maig de 2013 ha acumulat unes quantitats en el dèficit, en l'anomenat dèficit, de més de vint-i-sis mil milions d'euros.

Algunes d'estes mesures van en la direcció d'ajustar els gastos del sistema a les possibilitats actuals i a la contenció del dèficit, ajustar rendibilitats de les instal·lacions d'energies renovables i establir la regulació perquè estes instal·lacions estiguen orientades a l'autoconsum.

Les mesures de contenció avancen cap a un model energètic més net i més eficient i la reforma del sector elèctric ha de ser contemplada des dels efectes a llarg termini i en termes de sostenibilitat del sistema.
I hem de recordar que s'emmarca en l'àmbit de les recomanacions del mateix Consell Europeu.

Dit açò, hem de posar de manifest que els sistemes de cogeneració tenen una gran importància estratègica per a la nostra comunitat i des de sempre La Generalitat ha fomentat la seua utilització per ser sistemes d'alta eficiència amb importants estalvis d'energia, reducció de costos per a l'usuari i millores en la competitivitat de les nostres empreses.

La Generalitat valenciana ha donat suport a la introducció d'estes tecnologies en tots els fòrums amb incidència normativa, especialment en els sectors tradicionals de la comunitat, sobretot en el sector ceràmic pel paper que juga la cogeneració en l'economia industrial de la Comunitat Valenciana.
I així ho defenguérem en la conferència sectorial de 11 de març de 2014.

Ara, no és possible valorar l'impacte de les reformes donat que després de la llei estan en tramitació dos projectes de reial decret i una ordre ministerial, que establirà els paràmetres concrets de càlcul per a cada font d'energia, tecnologia, ubicació i altres característiques dels projectes.

En les al·legacions, tant a la llei com als esborranys del reial decret, el Consell ha traslladat la defensa dels interessos de la comunitat i dels seus sectors econòmics.
D'esta manera, les al·legacions del Consell en la tramitació de la Llei 24/2013, del sector elèctric, permeteren que es contemplara de manera excepcional un règim retributiu específic per a projectes de cogeneració que afectats per la reforma es trobaren en fase molt avançada de construcció.
Concretament es parla d'açò en la disposició addicional catorzena de la llei.

Per a l'esborrany de l'ordre ministerial, la Generalitat valenciana també ha presentat al·legacions per tal de minimitzar l'impacte econòmic en el sector de la cogeneració i per a defendre els interessos del sector de la ceràmica i del taulell, unes al·legacions presentades en data 21 de febrer de 2014.

De la mateixa manera, en allò referit a l'esborrany del reial decret pel que es regula la producció d'energia renovable, la Generalitat valenciana ha presentat també al·legacions a favor de la generació, en data 9 de desembre de 2013.

Respecte a l'esborrany del reial decret pel qual es regulen les condicions de les modalitats de subministrament d'energia per la modalitat d'autoabastiment i de producció d'autoabastiment, s'han presentat propostes per a reduir el que s'ha anomenat el PH de respaldo o eliminar-lo per a algunes tecnologies, de forma que resulte compatible amb la posada en servici de les instal·lacions orientades a l'autoabastiment, al·legacions estes de data 29 de juliol de 2013.

En esta mateixa línia, el Consell ha mantingut un suport constant al desenrotllament de les instal·lacions de cogeneració en el sector del taulell.
Este suport ha fet possible l'existència de més de setanta plantes de cogeneració en este sector que els acabe de referir.

Fins a 2013 el Consell ha mantingut un programa d'estalvi i eficiència energètica en el sector de la transformació de l'energia, donant suport a inversions en instal·lacions de cogeneració, en la construcció de plantes en la indústria o en la renovació d'equips o realització d'auditories o estudis.

Per a finalitzar, comentar-los que esta proposició no de llei que duem a debat en estes Corts Valencianes és una còpia literal de les mocions que es presentaren en el Ple de l'Ajuntament d'Onda i en la Diputació de Castelló i que van ser aprovades per unanimitat de tots els grups en representació en estes dos institucions.

Per tant, per a finalitzar ja, demanar-los que donen suport a esta proposició no de llei, perquè del que es tracta és de defendre els interessos dels empresaris i els interessos en definitiva de la nostra terra.

Moltes gràcies.
Res més.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Betoret.

Hi ha una esmena, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat Francisco Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Señor Betoret, me uno a la felicitación al profesor Avelino Corma en nombre de nuestro grupo, yo creo que en nombre de todas Las Cortes.
Yo tuve el honor de investirle doctor honoris causa en la Universidad Jaume I, es un excelente investigador y además una excelente persona.
Y, como yo le dije una vez, si hubiera optado por quedarse en Estados Unidos seguramente sería ya premio Nobel y espero que igual lo sea estando en nuestra tierra, porque nos colocará donde tenemos que estar y no por lo que nos conocen ahora.
(Aplaudiments) De verdad que es un motivo de orgullo y de satisfacción.

También he de decir que los investigadores, además de reconocimientos, necesitan dinero para hacer investigaciones.
Y eso en los últimos tiempos los gobiernos populares se lo recortan de manera absolutamente inasumible.
(Aplaudiments) Lea los manifiestos por la ciencia.

Bueno, a lo que vamos.
Hay que apoyar la cogeneración, hay que apoyarla.
Fíjese qué idea más bonita.
El transformar el excedente de calor de un proceso de fabricación en energía eléctrica.
¡Qué idea más bonita!
Sin necesidad de emitir CO2, sin necesidad de consumir combustibles fósiles, sin perder divisas.
Es algo que hay que apoyar.
Y es algo que hay que apoyar, lo tiene tan claro la Unión Europea que tiene todo un manifiesto en favor de la cogeneración y una serie de recomendaciones a los estados miembros para promocionar la cogeneración.

Sin embargo, lo que está haciendo el gobierno del señor Rajoy en este país es todo lo contrario.
Usted ya sabe la voracidad contra las renovables que caracteriza al gobierno del señor Rajoy y que solo se explica por el interés desmesurado en favorecer a las grandes eléctricas.

Mire, la cantidad de reales decretos y leyes que ha hecho el gobierno del señor Rajoy contra las renovables y en especial contra la cogeneración, el Real decreto ley 2/2013, el 9/2013, el 1/2012, el 29/2012 y la Ley 15/2012, ha tenido consecuencias, graves consecuencias.
Primero, la presentación de recursos de inconstitucionalidad, lo ha presentado el PSOE, lo ha presentado también algún gobierno popular, como el de Extremadura.
Ustedes no quisieron presentarlo en estas Cortes, porque siempre que hay que elegir entre Rajoy y la Comunidad Valenciana ustedes eligen Rajoy, siempre, eso es sistemático.

Ha tenido como consecuencia la impregnación de las disposiciones generales con cuestiones de constitucionalidad, la impugnación de liquidación, la impugnación de autoliquidaciones tributarias, la reclamación de responsabilidad patrimonial.
Y, en este momento, hay arbitrajes internacionales de inversión, hay ocho denuncias internacionales al Gobierno de España, cuatro en Washington, 1 en Nueva York y 3 en Estocolmo.

Y además de todo esto, la incertidumbre que ha generado sobre nuevas decisiones empresariales que se han colapsado, han desaparecido en todas las renovables.
Y sobre la cogeneración ha tenido un efecto clarísimo.

Mire, en este momento en toda España hay 40 plantas de cogeneración que están paradas, están paradas, porque la ley del sector eléctrico no solo anuncia un recorte inasumible para las plantas, que usted conoce bien, sino que lo anuncia con efectos retroactivo cuando se apruebe la orden ministerial que aquí hace referencia tendrá efecto retroactivos.
Y tendrá efecto retroactivo de montones de millones de euros para muchas empresas.
Y, por lo tanto, eso es inasumible.
Y hay empresarios, 40, que ya han decidido parar la cogeneración hace meses, pararla, porque no saben cuánto les va a cargar ese recorte.

Y, miren, lo que le decía, hay que apoyar la cogeneración, pero si el empresario dice: hombre, si yo por energía eléctrica me cuesta dinero en mi cuenta de resultados, pues que la regenere Rita la Cantaora.
Y entiéndalo que es así, entiéndalo.

Por tanto, la enmienda que ustedes plantean a nosotros nos parece insuficiente.
Y le voy a decir por qué nosotros no la vamos a apoyar.
Y por eso sí que le haría una llamada que lleguemos a un acuerdo, porque me parece importante que lleguemos.
Pero tiene que ser algo más, algo más que lo que ustedes plantean.

No es de recibo decir en este momento, en este momento, que las Cortes instan al Consell a que se dirija al Ministerio de Industria, Energía y Turismo para que modifique, en defensa de la cogeneración, la propuesta de orden ministerial.
¿Pero esto qué es en este momento cuando ya está todo pasado?

Mire, le voy a decir lo que me han dicho los empresarios del sector.
La postura más dura de esta PNL me ha dicho que es una tomadura de pelo al sector.
La más light es que es cosmética, que es cosmética, porque ya está todo el pescado vendido.
Se lo digo textualmente.

Según las noticias que tenemos esta orden ministerial es algo más que una propuesta, está ya en el Consejo de Estado, usted lo sabrá, y está por procedimiento de urgencia, además, y tienen prevista publicarla la semana que viene o la siguiente.
No sé si será por eso que la semana pasada ustedes anunciaron que la PNL de hoy sería sobre la plataforma Castor y luego ha resultado que no ha sido, ha resultado que ha sido esta, porque a lo mejor si la dejan para la semana que viene ya se encuentran la orden ministerial publicada.
No sé si será por eso.

El caso es que esta propuesta, tal y conforme se plantea en este momento, es absolutamente inasumible.
Las Cortes tienen que decir algo más, algo más que se modifique en defensa de la cogeneración.
¿Eso qué quiere decir?
Nosotros tenemos que plantear nuestra posición, hay que dejar de ser ambivalente en todos estos casos.
Hacen alegaciones, propician reuniones, pero luego, a la hora de la verdad, lo público… no plantean al señor Rajoy las reivindicaciones, no se las plantean.
Le remito a la respuesta del señor Buch en la pregunta parlamentaria que yo le hice aquí el 9 de abril de 2014.

Mire, son 28 millones los que el borrador ese de la orden ministerial carga al sector cerámico, 28 millones.
Posiblemente lo hayan dulcificado algo, me dicen los empresarios, no lo saben, pero posiblemente hayan puesto algún aspecto cosmético que ahora lo disimulan con esto de que se modifique en defensa de la cogeneración.
Posiblemente hayan introducido algo, pero no de suficiente envergadura.

Hace falta un último esfuerzo, señor Betoret, hace falta un último esfuerzo.
Hace falta que estas Cortes tomen medidas.
Hace falta que dejen esa ambivalencia, que dicen una cosa por un lado y otra por otro.

Miren, miren, señor Rafael Blasco, Twitter oficial suyo, en este momento, este es el suyo, lo que ven todos los ciudadanos del mundo en este momento: «Diputado del Grupo Parlamentario Popular en Les Corts.
Director del programa electoral del PP.
» El oficial, no es ningún troll, aquí lo tienen, aquí lo tienen.
(Remors) Che, por favor, por favor, por favor, dejen de decir una cosa por un lado y otra por otro.
(Aplaudiments) Sean coherentes.
Recuperen la coherencia que tuvieron hace muchos años, recupérenla!
, recupérenla, recupérenla.
Y aquí, en el tema de la cogeneración, hagan lo que hay que hacer.

Miren, nosotros planteamos, en primer lugar, como primer punto, hacer una manifestación clara de lo que (inintel·ligible) … estas Cortes, porque lo que va a ir fuera es la propuesta de resolución, eso es lo que va a ir fuera de estas Cortes.

Y nuestra propuesta de resolución tiene, como punto 1, que las Cortes Valencianas manifiestan su apoyo al manifiesto por la cogeneración, herramienta para reindustrializar España, firmado por diversos representantes de industrias, de diversos sectores, y que tiene ahí, supongo que lo conoce.
Es un manifiesto donde clarísimamente dice que la cogeneración es clave para las industrias intensivas en consumo energético; destaca sus virtudes.
Y dice, y dice, que la reforma eléctrica maltrata la cogeneración, penalizando precisamente a las industrias y actividades que contribuyen a la eficiencia energética.
Y dice que la última normativa -la orden ministerial que usted hace efecto, ese borrador- hará que muchas plantas entren en pérdidas operativas y tengan que cerrar; y si esto sucede, las industrias asociadas verán dispararse sus costes energéticos, poniendo en riesgo su capacidad de producir, competir, exportar, mantener la actividad y el empleo.
Y dice cuáles son las consecuencias del cierre de esas plantas de cogeneración.
Y dice que esa norma pone en peligro la consecución de importantes objetivos de política energética nacional.

Y suponemos que este manifiesto de todos los empresarios, que va más allá del sector azulejero, ustedes están de acuerdo, suponemos que están de acuerdo.
Y si están de acuerdo, díganlo.
Nosotros queremos que en estas Cortes se diga que apoyamos este manifiesto y que se tramita urgentemente al Gobierno de España para que todo el pescado que está vendido, si puede ser, no se venda; si puede ser, se modifique in extremis, que aún estamos a tiempo.
Háganlo.
Porque, si sólo le decimos que modifique en defensa de la cogeneración, no le estamos diciendo nada.
Digámosle lo que nos parece.
Nos parece lo que dicen los empresarios de estos sectores, porque tienen toda la razón, tienen toda la razón.
Por tanto, que se modifique en consecuencia de esto.
Y que se modifique, ¿para qué?
Para garantizar la viabilidad de la cogeneración como una herramienta que aumenta la competitividad de las empresas.
Eso es lo que hay que hacer, eso, no que pongan alguna coma cosmética.

Por tanto, la segunda parte yo creo que también es asumible por ustedes.

La tercera dice, «impulsar la evaluación completa del potencial de uso de la cogeneración de alta eficiencia en la Comunidad Valenciana», porque eso hay una directiva europea que lo exige.
Pues, decimos al gobierno valenciano que lo impulse, no que lo haga el gobierno, puede hacerlo en colaboración con el Gobierno de España, pero que lo impulse.
Es necesario, es necesario hacerlo, pues pidámoselo.

Y, por último, pues, un refrito de la que ustedes han puesto.

Por tanto, no estamos tan lejos, pero sí que estamos lejos si lo que pretenden es que estas Cortes no digan lo que piensan.
Nosotros creemos que deben decir lo que piensan de este tema importante.
No deben de estar maniatadas, no deben de estar calladas.
Deben levantar la voz.
No creo que a nadie le moleste que nosotros defendamos la cogeneración y defendamos al sector cerámico.
Desde luego, nosotros estamos muy orgullosos de hacerlo, con la cara bien alta, y les pedimos a ustedes que también lo hagan, que lleguemos a un acuerdo, que si no apoyan la nuestra tal cual hagamos un receso y pactemos cuál es.
Y, si no, quedará muy claro que ustedes no apoyan lo que los empresarios piden y que están haciendo un doble juego, similar al que el señor Blasco les somete con su web.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias.
Gracias, señor Toledo.

Per a l'acceptació o no de l'esmena, té la paraula l'il·lustre diputat Vicente Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Toledo, si vosté ha estat atent -i me consta que sí, que aixina ha sigut-, vosté haurà sentit que jo he parlat de quina era la causa d'haver hagut de fer una reforma del sector elèctric.
Eixa causa té cinc xifres.
.
.
, bé, cinc xifres, cinc xifres, ne té més, té més de cinc xifres, vint-i-huit mil milions d'euros de dèficit de tarifa, generat en els anys de govern d'un company de partit de vosté, del senyor Rodríguez Zapatero.
Vint-i-huit mil milions d'euros de dèficit de tarifa.
Això significa que durant eixos huit anys vostés han estirat més el braç que la manega i han començat a donar el que no teníem.
I d'eixos excessos, doncs, ara toca posar ordre.
És evident que l'impopular és haver de posar ordre, però algú ha de posar ordre.
I quan un governa ha de dedicar-se a prendre decisions responsables.
A tots mos agrada donar i donar i donar i donar, però la seua faena és prendre decisions responsables.
Del desordre que vostés causaren mos toca ara a mosatros posar l'ordre i fer de malos.
Però no passa res, per a això mos han triat els ciutadans, per a posar ordre.

En relació amb l'esmena que vosté fa, li ho vaig a dir alt i clar, el Grup Popular en les Corts Valencianes -que és a qui jo represente hui ací i és el grup que dóna suport al govern- subscriu, des de dalt fins baix o des de baix fins dalt, com vosté vullga, el manifest dels empresaris de la cogeneració i d'altres sectors, del taulell, d'agroalimentari i de.
.
.
, tots els qui han firmat; el subscriu de dalt a baix.
És més, li dic, coincidix substancialment en les al·legacions que el Consell ha fet als reials decrets.
No és exactament aixina, perquè les al·legacions són més amples, parlen de moltíssimes més coses de què parla el sector en el manifest.
I, per tant, perquè a ningú li quede ningun dubte, el Grup Popular subscriu literalment el manifest de les empreses de cogeneració.

Però, bé, haguera estat bé que eixe manifest s'haguera.
.
.
, si vosté tenia la intenció que figurara tal qual, constara en la proposta de resolució.
Perquè d'esta manera, doncs, bé, consta que se li dóna suport, però de la mateixa manera que consta el que jo estic fent ací, diguent que donem suport i que el recolzem de dalt a baix.
Però no ha sigut aixina.

En relació al punt 2, bàsicament ve a dir el que estem diguent mosatros, bàsicament.
En l'apartat a, l'únic canvi respecte a la nostra primera part de la proposta de resolució és que l'ordre ministerial resultant garantisca la viabilitat de la cogeneració com a tecnologia que augmenta la competitivitat.
Això és una cosa que ja.
.
.
, vamos!
, si se fa açò és en eixa vocació, no és única i exclusivament per mantindre les empreses de cogeneració, és per donar-li competitivitat a les empreses.
Si estem parlant de la cogeneració vinculada a les empreses, estem parlant de competitivitat.
Per tant, estem parlant del mateix.

I n'hi ha una novetat, quan en l'apartat b vosté parla d'impulsar l'avaluació completa del potencial de l'ús de la cogeneració, segons diu la directiva.
Eixa directiva encara no s'ha transposat a la normativa espanyola.
N'hi havia un projecte de reial decret de transposició, però encara no s'ha transposat.
I, per tant, doncs, no se sap, no se sap exactament com s'ha de fer eixa transposició.
Això de l'avaluació està molt bé, però si no sabem com fer-la encara exactament o com s'ha de fer, doncs, és un poc complicat.
Per tant, ahí sí que jo pense que vosté s'ha avançat; però no passa res, açò ho haurem de fer.
I, a més, açò és un mandat legal.
O siga, açò no serà perquè ho digam ací en les Corts o perquè mos posem d'acord els grups parlamentaris.
Açò és un mandat legal que ve des de la Comissió Europea, ho mana una directiva, se transposarà a la legislació espanyola i ja està.

I, per últim, intensificar el recolzament, doncs, bé, que això és al final el que estem fent presentant esta proposició no de llei, posar de manifest que el Grup Popular -que dóna suport al govern-, i jo entenc que vostés també i la resta de grups, que després mos ho diran, per congruència amb el que han fet en altres institucions, com li deia abans, Diputació de Castelló i Ajuntament d'Onda, entre altres, se dóna suport a tot el que és la cogeneració.
I per això, al revés del que han fet vostés en moltíssimes ocasions, mosatros sí que li esmenem la plana a un govern del nostre mateix signe polític, perquè abans som valencians que del Partit Popular.
(Aplaudiments) I, per tant, açò marca un precedent, un precedent que jo els invite a que vostés compartisquen i que se sumen a esta proposta que entenem que és bona per al sector i que és bona per a tots i que pense que, al final, és el que tots volem.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Betoret, perquè concrete vosté si hi ha acceptació o no de l'esmena.

El senyor Betoret Coll:

Efectivament, creguem que l'esmena presentada pel Grup Socialista, en definitiva, és pràcticament el mateix que diguem mosatros.
I, per tant, entenem que no cal substituir el text.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

El senyor Betoret Coll:

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Toledo, per a rèplica.
Té vosté la paraula.

El senyor Toledo Lobo:

Mire, señor Betoret, no es lo mismo, no es lo mismo.
No es lo mismo decir simplemente que se modifique en defensa de la cogeneración que decir: «Como primer punto, apoyamos ese manifiesto», que sí que está recogido en el texto, fíjese lo que dice: «Les Corts Valencianes manifiestan su apoyo al manifiesto por la cogeneración, herramienta para reindustrializar España, firmado por representantes de industria de diversos sectores, manifiesto que se adjunta a la presente resolución como anexo.
» Eso, lo pone claro.
O sea, nuestra idea es que al Gobierno de España, que a los ministerios, que al Senado y que al Congreso vaya esta resolución, vaya el apoyo a este manifiesto con el manifiesto, con el manifiesto tal cual, sin modificar ni una coma, con las firmas, con los logos de las industrias.
Ésa es nuestra posición.

Y no vale que aquí digan que lo apoyan -lo dicen ahora-, que lo digan, pero que se nieguen a que eso lo tomen estas Cortes.
¿Por qué se niegan?
¿Por qué se niegan?
Mire, si se niegan, está claro que no lo apoyan, está claro que dicen una cosa y hacen otra.

Por lo tanto, yo les digo, si quieren que… Nosotros no vamos a apoyar su propuesta tal y conforme está porque a los empresarios del sector les parece inaceptable, en este momento es inaceptable.
Esto hace dos meses tendría sentido, pero en este momento que ya está en el Consejo de Estado, en este momento que ya está el pescado vendido, ¿vamos a decir que se modifique?
Pero si ya habrán modificado alguna coma o alguna cosa, si ya lo habrán hecho.
No es eso lo que tenemos que decir.
Lo que tenemos que tomar es un acuerdo claro de lo que pensamos sobre la cogeneración y lo que pensamos los socialistas y lo que piensan los empresarios.
Y ese es el acuerdo que pensamos que tiene que salir de estas Cortes.
Y si ustedes se niegan a tomarlo es porque no quieren tomarlo, es porque no quieren que estas Cortes manifiesten el apoyo a este manifiesto.
No quieren, no quieren.
Pues, no veo por qué.

Si usted está de acuerdo, pongámoslo.
Si es una cuestión de redacción, que quiere que figure de otra manera, pues, paremos cinco minutos y cambiemos la redacción, si es esa la cuestión.
Pero vayamos al fondo de la cuestión, no a la letra, ¿vale?
Nosotros estamos dispuestos a cambiar el texto que si aquí…, pero recogiendo el fondo, y es que estas Cortes acuerden el apoyo a ese manifiesto.

Y lo segundo, lo segundo es cuestión de matices, si quieren, pero es fundamental decir por qué queremos que se modifique.
Queremos que se modifique para que se garantice la viabilidad de la cogeneración como un instrumento de competitividad de las empresas.
Ese es el objetivo.
No nos vale que se haga algún matiz cosmético.
Ese matiz tiene que tener números detrás.

Mire, si quiere que lleguemos a acuerdo, estamos dispuestos, se lo vuelvo a decir, estamos dispuestos.
Si no, no vamos a apoyar su propuesta; y no sólo no la vamos a apoyar, vamos a hacer saber cuál es su posición y vamos a destapar ese doble lenguaje que tienen, públicamente, sin parar, sin parar, se lo digo.
Porque estamos jugando con algo muy importante, que es el futuro de un sector económico fundamental para Castellón, como es el sector cerámico, y en eso nosotros no vamos a transigir ni un ápice, ni un ápice.

Por tanto, sean consecuentes con lo que van a votar y sean consecuentes con lo que van a hacer.

Y lo de las cinco cifras que me dice, mire, los culpables de esas cinco cifras no son el sector de la cogeneración, se lo aseguro.
Ni tan siquiera es el gobierno de mi compañero de partido, el señor Zapatero, ni tan siquiera eso.
Lo único que hizo es aplicar las leyes del señor Aznar.
Quizá su error fue ese, fue ese, el no derogarlas; ese fue su error.
Porque tanto la privatización del sector eléctrico fue una decisión del señor Aznar, que no han hecho en otros países como Alemania, como Francia, como Italia, donde tienen un sector eléctrico potente público.
Aquí nos hemos quedado sin nada por decisión de su compañero de partido, el señor Aznar.

El invento del déficit de tarifa, ese de las cinco cifras, es del señor Aznar, lo hizo él, lo aprobó él, lo aprobó su compañero de partido, el señor Aznar.

Las primas a las renovables, lo aprobó su compañero de partido, el señor Aznar, lo aprobó.
Dice: «No, es que preveían que sólo era equis y luego el gobierno de Zapatero ha hecho cuatro veces equis.
» No, no.
Si hubieran previsto que fuera equis lo pondría ese decreto de Aznar.
No previeron nada, no previeron nada.

Y, por tanto, lo único que hizo el señor Zapatero es ejecutar esas cosas.
Y ese error no le quepa duda que ya el Partido Socialista ha cogido nota.
Y, por lo tanto, cuando entremos a gobernar mucho de lo que han hecho ustedes será reformado radicalmente, no se preocupe.

Bueno, y retomando el tono de concordia, mire, a mí me gustaría conocer todas las alegaciones que ha hecho el gobierno valenciano.
Lo he pedido por escrito, pero lamentablemente no me han llegado todavía, lamentablemente no han llegado.
Supongo que me llegarán algún día y podremos saberlas.

Pero le vuelvo a decir lo que le he dicho, lleguemos a un acuerdo, no estamos tan lejos.
Sólo queremos que estas Cortes manifiesten lo que piensan del sector de la cogeneración.
Si eso lo adjuntan dentro de la proposición y, por tanto, cuando sale de estas Cortes va, nosotros estamos dispuestos a llegar a un acuerdo.
Si no, nuestro voto no va a ser afirmativo.
Lo hubiera podido ser hace unos meses, pero en este momento, cuando ya está todo el pescado vendido, es una cuestión cosmética que es absolutamente inaceptable.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Toledo.
(Aplaudiments)

Señor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies.

Senyor Toledo, mire, mosatros estem disposats a fer una transaccional exclusivament perquè el manifest s'incloga.
Per què?
Perquè li dic una cosa: els documents annexos no formen part de la proposta de resolució.
Per tant, quedaria en un brindis al sol.
Jo no tinc cap inconvenient, i el meu grup no té cap inconvenient que el text del que és el manifest, com jo ja li he dit ací verbalment que mosatros estem d'acord, i que coincidix en el que mosatros… No tenim cap problema que arribem a una proposta transaccional, en el sentit que s'incloga eixe text del manifest, val?
En eixe sentit estem d'acord i li ho anem a acceptar.
Però he de dir-li que açò és una PNL que presentem mosatros.
Jo entenc que vosté té tot el seu dret evidentment d'esmenar-la, però és una proposta nostra i ja li dic que, llevat d'això que jo entenc que és l'única diferència que té respecte del que mosatros ham presentat, la resta entenc que és substancialment el mateix.
Si vol, li canvia la manera de dir-ho, ho fa més extens, més curt, afegix més dades, però ve a dir el mateix.
I al final del que es tracta és d'anar a allò mollar, a l'important, que és la defensa del sector de la cogeneració per tot el que comporta a nivell de competitivitat, a nivell de llocs de treball i a nivell de l'economia de la nostra comunitat.
I res més.

Jo podria entrar a discutir-li sobre el tema de les cinc xifres, del tema del dèficit de tarifa.
El dèficit de tarifa al final és una pòlissa de crèdit que se deixa ahí, que arreplega el senyor Zapatero i no sols no la paga, sinó que l'amplia i deixa un forat de 28.
000.
En la renovable, el mateix.
Se li deixa un instrument, i un instrument que no s'utilitza com és adequat i s'excedix.

Però no és l'objecte de la PNL, no és la meua intenció que acabem parlant d'una altra cosa, perquè el tema és suficientment important com perquè, si vostés ho estimen convenient, mos posem tots d'acord i pugam arribar a una solució de consens.
Perquè, al final, l'important és la defensa dels empresaris i de les persones de la nostra comunitat.
I ahí jo pense que hem d'estar tots més units que mai.
I perquè vosté veja que mosatros tenim voluntat que això siga aixina, li pose sobre la taula una transaccional que el que faria seria incloure literalment el que diu el manifest dels empresaris de la cogeneració, perquè no tenim cap problema.
Sense més, doncs res.
Res més.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Betoret.

Si hi ha voluntat del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula senyor Toledo.
(Aplaudiments)

El senyor Toledo Lobo:

Me alegra, señor Betoret, me alegra que al final lo reconsidere.
Estamos de acuerdo.
Estamos de acuerdo en coger eso y me alegra.
Si esto supone un cambio en muchas cosas del Grupo Popular, estas Cortes van a salir ganando.

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Suspendemos el pleno por cinco minutos hasta llegar a un texto pactado.

Gracias.

(Se suspén la sessió durant uns minuts)

El senyor vicepresident primer:

(Inoïble) .
.
.
segons la informació que disposa esta presidència, tots els grups parlamentaris coneixen el contingut del document que s'ha transaccionat.

Per tant, sí és oportú fer la fixació de posició de la resta de grups que no han intervingut en el debat.

En primer lloc, Esquerra Unida, l'il·lustre senyor Torró té la paraula.

El senyor Torró Gil:

Bé, gràcies, senyor president.

Jo el primer que he pensat quan he llegit esta proposició no de llei és preguntar-li al Partit Popular si realment està a favor de la cogeneració o esta proposició no de llei ve ací perquè una part de la seua clientela política està reclamant-los que es posicionen enfront d'un determinat problema.

Perquè, clar, el que no es pot fer.
.
.
, o el que no es pot fer no, sí que es pot fer perquè està fet, de fet, ¿val?
, és la hipocresia que vostés destil·len en l'exposició de motius d'esta proposició no de llei, perquè ja no és que siguen capaços de dir una cosa i fer-ne una altra, ¿no?
, és que en el mateix text diuen una cosa i la contrària -vullc dir-; lloen la política energètica del Partit Popular a Madrid i, al mateix temps, la critiquen pel tema de la cogeneració, específicament per la qüestió de Castelló que jo, de deveres, a voltes, al·lucine i no m'estranye gens que la gent estiga tan farta de la política i dels polítics, ¿no?

Però, clar, aquí es veu, també, l'altra qüestió, i és que vostés tenen una política energètica que és necessari que acabe de la forma que està acabant, ¿val?
, perquè sempre, sempre, sempre, sempre, es posen al costat dels poderosos, sempre al costat dels poderosos, sempre al costat de l'empresa més gran, sempre al costat del que més diners té, i no és d'estranyar, ¿no?
, n'hi ha 43 polítics que estan en els consells d'administració de les elèctriques, 43, del Partit Socialista, ¿eh?
, com González, com Salgado, com Solbes, però del Partit Popular la nòmina és il·lustre i llarga: Tocino, Hernández Mancha, Aznar, Acebes,… I ho podem fer més llarg, ¿val?
¡Clar!
, en realitat, ací no governen els polítics, governa l'oligarquia i els interessos dels poderosos.

Ací s'ha tractat de justificar el tema de la cogeneració, que depén de com es faça té les seues parts positives i les seues parts negatives.
En termes globals la cogeneració, en relació a com es produïx l'energia o com es produïa abans de l'aparició d'esta forma de cogeneració és millor perquè, lògicament, el que fa és incrementar l'eficiència energètica, ¿val?
, perquè no sé si vostés ho saben però produir en centrals termoelèctriques l'energia que es consumix respecte a l'energia elèctrica que finalment s'obté doncs es perd pràcticament el 65% d'eixa energia, i si a més eixa energia la traslladem a llarga distància doncs encara perdem entre un 25 i un 30% més.
És a dir, no sols és que estem cremant una energia fòssil que està acabant-se, sinó que a més utilitzem, quan això es transforma en energia elèctrica, a penes un 15, un 20% del potencial energètic d'això.

Per tant, l'energia en cogeneració és bona, el problema que té la cogeneració és que no sempre és la més adequada, fonamentalment perquè no sempre és neta, pràcticament mai utilitza fonts renovables i, per tant, cogenerar i enxufar -diguérem- energia elèctrica, de nou, a la xarxa produïda amb fonts no renovables és un tema que, com a mínim, caldria d'estudiar.

Però el que no podem fer és recolzar les grans distribuïdores elèctriques, ¿no?
Ací s'ha parlat el dèficit tarifari com la justificació de tota esta política absurda de carregar-se les renovables i carregar-se coses que ni tan sols són renovables sinó, simplement, eficiència energètica com la cogeneració.

El dèficit tarifari és una ¡estafa!
en majúscules, una estafa perquè consistix en una subhasta en la qual els productors i els compradors, els oferents i els demandants, ¡són els mateixos!
, ¡és de bojos!
, ¡són els mateixos!
, i són tres empreses que dominen el 90% del mercat elèctric: Iberdrola, Endesa i Gas Natural, tres empreses que es compren i es venen ells mateixos l'energia.
Tenim l'energia més cara d'Europa, la més cara d'Europa, i la culpa la tenen vostés, ¿eh?
, ningú més.
Només es preocupen de baixar els salaris als treballadors per a competir, però no es preocupen per a res de baixar els costos de l'energia quan és molt fàcil, és tancar les portes a l'oligopoli elèctric.

Les elèctriques han augmentat la seua xifra de negoci entre l'època de les vaques grosses i les vaques flaques, de quasi 16.
000 milions a 21.
000 milions; el benefici brut l'han augmentat de 6.
500 milions a 9.
400 milions -estic parlant de mitjanes anuals-; i el benefici net de 2.
700 a 3.
800 milions d'euros.
Guanyen 3.
800 milions d'euros nets al mes i s'atreveixen a dir que encara anem devent 30.
000 milions per un dèficit tarifari que és una estafa.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

És impossible, impossible vindre ací seriosament a recolzar qualsevol proposta des del punt de vista energètic i, sobretot, que tinga a vore amb les elèctriques que proposen vostés.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Compromís té la paraula l'il·lustre diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyor Betoret, la primera pregunta és ¿qui va a portar este acord a Madrid?
, perquè açò no és per a enviar només un paper, caldrà portar-lo, no sé si serà vosté, serà algú del Consell, jo li aconselle que es pose la chichonera per a quan entre allí, i li ho dic i li ho base, li ho base perquè este dilluns va haver-hi una reunió secreta -i, avui, com tots sabem, no n'hi ha reunions possibles secretes- en la qual el secretari d'estat, Alberto Nadal, es va reunir precisament amb els representants del sector de la cogeneració i els crits no se sentien pels passadissos, sinó que els crits se sentien fora del ministeri, els crits que van haver-hi allí.

Per tant, jo l'avise que, primer, es pose la chichonera perquè si amb els empresaris els va tirar en cara que estaven posant tot el sector empresarial en contra del mateix ministeri, el que pot passar ara quan vagen els dels mateix partit, els d'un govern del mateix símbol, no li encomane jo a vosté el que els puga passar.

No obstant això, dit això, dit això, i és real, és eixa situació la que n'hi ha, vostés tenen una feina en este moment -dia el senyor Torró-, tenen una feina que és prendre unes decisions ací, prendre uns acords ací mateix que, després, van en contra del que estan decidint en el govern de Madrid, que és on cal decidir-ho.
A això li diuen que és «representar», no, no, vostés tenen un problema dins del partit que han d'aclarir, han d'aclarir-se moltíssim.

I vaja per endavant que, malgrat això que li he dit, nosaltres li anem a donar el vot favorable perquè, bé, el que diuen.
.
.
, els estem posant el problema que anem a tindre ací, però jo vullc demanar-los responsabilitats d'allò que han aconseguit després, vullc demanar-los responsabilitats d'allò que han aconseguit, de les mesures que vostés van a aconseguir en base, ¿per què?
, perquè -com he dit- no puc parlar en contra de la cogeneració, no puc parlar, i, sobretot, venint de Castelló amb la importància del sector ceràmic, amb la importància que té la cogeneració en el conjunt del sector ceràmic.

En este moment, vostés havien anul·lat, havien llevat -i per això els donem el vot favorable, si no, no l'haguera tingut- tota la part de crítica que té el manifest per a la cogeneració com a eina per a reindustrialitzar Espanya, que és el que vostés han posat ací.
I li recorde que allí mateix estava parlant que l'ordre ministerial que desenvolupe la llei del sector elèctric fa inviable la cogeneració -dien ells mateixos-, i ho diu, i ho haurà de posar en els nostres acords perquè així ho hem decidit, «que la proposta de l'ordre no té en compte les circumstàncies particulars i necessitats de les indústries cogeneradores establint uns límits als horaris -que, per exemple, ells repliquen i és el que li portaven al senyor Nadal des de Madrid-, que això impediria la valoració de productes i subproductes energètics», i en els termes que ací es diuen estem d'acord perquè parla dels exemples de l'oli d'oliva, del licor negre, i no estaríem d'acord si parlàrem d'altres productes com els purins que -pense- no estan entrats en el concepte que aquí parla de «residus industrials», i, per tant, els anem a donar la confiança en eixa situació.

Pense que la ceràmica té, en este moment, una situació molt difícil derivada des de la crisi on va perdre una cinquena part de les empreses que n'hi havia i ja van prendre més de 12.
000 llocs de treball.
Això, a vostés els cauen ara la responsabilitat d'aclarir què van a fer, ¿per què?
, ¿per què les mesures que vostés proposen porten una pèrdua d'eficiència energètica, a més que està quantificada en un 2%?
, ¿estan dient-nos ja que hem perdut en este moment, en el que porta d'any, més de 3.
500 gigawatts-hora?
Estem parlant que hem perdut 400 milions d'euros en este moment i que això d'ací a final d'any es duplicarà.

Podem perdre molts llocs de treball, molts llocs de treball, i, per tant, té un impacte econòmic -ho citen aquí- molt gran de l'1% en tot, i en este moment això no ho podem tindre, amenaça llocs de treball en este moment, amenaça uns llocs de treball determinats, amenaça un sector que està vivint gràcies, gràcies a haver reduït al mínim els guanys perquè ha d'anar a l'exportació, ja que el mercat nacional està barrat en este moment, i ha d'anar a l'exportació en llocs de poder adquisitiu molt baix.
He de citar que l'augment que diuen de l'exportació és pràcticament l'augment més gran, està en el 38%, està en els països del Magreb, que és on se dirigix, de nou, en este moment, una gran quantitat de les exportacions.
Estan treballant a preus mínims.

Qualsevol incidència, com la que ha provocat en este moment, pot originar més tancaments, qualsevol incidència.
.
.
, i això ho passem en este moment com a responsabilitat al govern del senyor Rajoy i li ho passem a vostés per a cridar, precisament els donem el vot favorable perquè vostés aconseguisquen allò que estem obligats, a tindre en compte les nostres empreses, a tindre en compte tots els nostres treballadors amb les disposicions que es prenguen i que va a afectar-los profundament a ells.

Per tant, este és el nostre plantejament, els donem un vot favorable, i amb eixe vot favorable els demanarem.
.
.
, gràcies a ell els podrem demanar després responsabilitats d'aquelles accions que vostés porten a terme…

El senyor president:

Moltes gràcies, vaja concloent.

El senyor Pañella Alcàcer:

…amb el ministeri a Madrid.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Anem a passar a la votació del text transaccional que és conegut per tots els portaveus.
Com saben vostés, este text està firmat pels quatre portaveus; tres que l'han acceptat i un que el dóna per conegut.
Anem a passar a la votació corresponent.
¿Comença la votació?
79 vots a favor, 1 vot en contra, 3 abstencions.

Se suspén la sessió que es reprendrà a les quatre i quart de la vesprada.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 35 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 18 minuts)

El senyor president:

Bona vesprada.

Es reprén la sessió.
(El senyor president colpeja amb la maceta)

Preguntes

El senyor president:

Pregunta número 1.
764, formulada per la diputada Elena Bonet, del Grup Parlamentari Popular, a la consellera d'Educació, Cultura i Esport sobre el model de formació professional dual.

Senyora Bonet, si és tan amable.

La senyora Bonet Mancheño:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera, buenas tardes, bienvenida.

La Comunidad Valenciana está siendo una de las primeras comunidades en implantar el modelo de la formación profesional dual.

Los ejes sobre los que sustentan las políticas del Consell destinada a los jóvenes consisten en dotar de mayor formación a los jóvenes, promocionar el empleo y la cultura emprendedora, y todos sabemos que nuestra sociedad no solo reclama títulos universitarios, sino, también, y en mayor medida si cabe, profesionales cualificados con las capacidades adecuadas a la oferta de empleo.

También somos conocedores de que el modelo de la formación profesional dual se viene aplicando desde hace ya tiempo en algunos países europeos, como es el caso de Alemania y otros.

La formación profesional dual mejora la formación de los alumnos y su adaptación a la empresa, mejora la inserción profesional de los jóvenes y facilita a las empresas la selección de personal.

Es por ello, señora consellera, que desde mi grupo le trasladamos la siguiente pregunta de interés para todos.
¿Cómo están respondiendo, señora consellera, las empresas valencianas a esta colaboración?
Y, ¿cuáles son las próximas iniciativas que va a poner en marcha la Conselleria de Educación, Cultura y Deporte en esta materia?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Muchísimas gracias, señor presidente.

Querida diputada, señora Bonet.

Muy buenas tardes a todos.

Y decirles que, evidentemente, es una pregunta de especial interés para la Comunidad Valenciana y más concretamente para la comunidad educativa.

Miren, España se plantea en este momento que hay que dignificar la formación profesional, dignificarla como una vía de empleabilidad válida para todos nuestros jóvenes, dignificarla porque es una verdadera opción de futuro para todas las personas que quieran hacer ese tipo de formación.

Por eso mismo, hemos optado por dignificar la formación profesional, ubicarla en el centro de nuestra política educativa y, sobre todo, darle el valor que tiene.

Para darle el valor que tiene en el contexto en el que nos encontramos, hemos tenido la oportunidad de adaptarnos a un sistema.
Somos la primera comunidad que ha hecho un decreto de formación profesional dual, que, como todos ustedes saben, es un mecanismo a través del cual…, un modelo de formación a través del cual se incrementa la estancia de los estudiantes en la empresa, en el lugar de trabajo.

Cien empresas erradicadas en la Comunidad Valenciana han firmado ya 325 convenios para que sus locales sean los centros de formación práctica de los alumnos que cursan formación profesional dual.

Empresas, como por ejemplo, Media Markt, empresas como Vossloh España, empresas como la ONCE u otro tipo de empresas vinculadas al comercio internacional han respaldado este modelo de futuro de formación de nuestro sistema educativo.

Decirles que la formación profesional se ha incrementado un 83% en los últimos diez años en la Comunidad Valenciana, dado que en el año 2003 contábamos con 45.
937 alumnos matriculados y ahora contamos con 84.
409 alumnos en formación profesional, un incremento respecto del curso pasado de un 8%.

Desde la Generalitat valenciana siempre hemos creído que debemos seguir mejorando y por eso, desde hace unos años, hemos hecho esta apuesta por la FP dual, que actualmente destaca especialmente a nivel nacional en Castilla-La Mancha, País Vasco, Cataluña y Comunidad Valenciana, donde contamos con 57 centros este curso, mientras que el curso anterior contábamos con 13 centros.

Por lo que respecta a los alumnos que están haciendo formación profesional dual, hemos incrementado en 368%, pasando de 160 alumnos en el curso pasado a los 750 alumnos actualmente.

Decirles que, evidentemente, es un modelo que está comenzando.
Es un modelo que precisa que reforcemos y que, evidentemente, es un modelo de futuro que está poco a poco arrancando en nuestra comunidad y destacando con los datos importantes de la colaboración de las empresas.

Por lo tanto, decirles que, evidentemente, contamos con este modelo, contamos con el sector productivo valenciano, que está respaldando totalmente este modelo de futuro y tenemos colaboraciones en este sentido con empresas y los centros educativos a través de cámaras de comercio, que están programando jornadas informativas para dar a conocer al empresariado el modelo de formación profesional dual, que incluso incluyen visitas a los propios centros para que conozcan cómo se trabaja en los mismos la oferta informativa que se imparte y la calidad de la enseñanza y, por lo tanto, decidan impulsarse y sumarse a esta, de formación.

Y es tal el grado de colaboración con los empresarios que hemos firmado un convenio con la Confederación Empresarial Valenciana para, también, organizar sesiones formativas, colaboraciones con empresas, centros docentes y con todas las confederaciones y federaciones de empresarios de la Comunidad Valenciana.

No quiero terminar esta intervención sin hacer alusión, también, al apoyo que nos ha prestado una entidad bancaria, Bankia, con becas formativas para 450 alumnos de 350 euros al mes, con una duración que podrá extenderse durante un periodo de cinco meses a lo largo de ese ciclo formativo y que, evidentemente, está dando oportunidades también a nuestros jóvenes dentro de las empresas valencianas.

Finalmente, destacar…, no sé si a las señoras diputadas no les parece importante los convenios con empresas privadas, (veus) pero bueno, a mí me parece fantástico que una empresa privada, una entidad bancaria apoye a nuestros jóvenes y les dé becas de 350 euros.
(Veus; aplaudiments) Igual a ustedes no les parece bien, pero.
.
.
en cualquier caso, decirles que para nosotros todo aquello que vaya destinado a nuestros jóvenes es importante, y más, si son becas.
Igual, después, ustedes tienen la oportunidad de decirme que no hay suficientes becas en educación.
Ahora, yo les digo que hay y, evidentemente, ustedes se lo toman a cachondeo.

Mire, para cachondeos no estamos, y menos en educación, (aplaudiments) tómeselo usted en serio, menos en educación.
Así que, por lo tanto, señora diputada, señores diputados, no se tomen a cachondeo la educación que es un tema muy serio.

Y, finalmente, señalar que los convenios de colaboración no se van a quedar solo en el ámbito de la empresa privada, puesto que estamos ultimando un convenio de colaboración con la Federación Valenciana de Municipios y Provincias para que los alumnos puedan realizar prácticas formativas en el ámbito de la administración local.

Señorías, el trabajo conjunto y la apuesta de todos…

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
por la FP dual es fundamental y es el futuro…

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
de nuestros jóvenes.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Pregunta número 1.
765, formulada por la ilustre diputada doña Trinidad Miró, del Grupo Parlamentario Popular, a la consellera de Educación, Cultura y Deporte sobre la recuperación del circuito teatral.

Señora Miró.

La senyora Miró Mira:

Moltes gràcies, president.

Honorable, consellera.

El Circuit Teatral Valencià es va crear com a instrument de coordinació i col·laboració entre Teatres de la Generalitat i els municipis o entitats públiques i privades que s'integraren en el mateix, amb la finalitat d'optimitzar els recursos disponibles i procurar una programació estable, diversificada i de qualitat en el sector de les arts escèniques en els diferents municipis de la nostra comunitat.

Donat que hui la gestió del circuit ha passat a mans de Culturarts i que, a més, gràcies a les polítiques posades en marxa pels diferents governs del Partit Popular, en els que s'ha construït al llarg i ample de la nostre comunitat més de cinc-centes infraestructures culturals de tot tipus per tal de complir amb la demanda dels ciutadans, mos agradaria que mos explicara quin és l'impuls que està donant-se-li al circuit, en què consistix el projecte, quants municipis formen part d'ell i quina és la seua aportació i, en definitiva, consellera, mos agradaria saber les novetats que s'hagen pogut incloure des que està en mans de l'ens Culturarts.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyoria, acostar el món de la cultura als nostres ciutadans i donar suport als professionals i empresaris valencians en este àmbit és un dels objectius de la conselleria que dirigisc, així com de Culturarts.

És per eixe motiu que hem decidit recuperar el circuit teatral i, actualment, més de quaranta ajuntaments de la Comunitat Valenciana tenen convenis de cogestió amb Culturarts i més d'una dotzena ja han fet la seua adscripció al projecte i estan en tràmit de preparar les corresponents programacions.

És per això que Culturarts ha pres allò positiu d'anteriors experiències, com ara el Circuit Teatral Valencià, però amplia considerablement les modalitats respecte de l'anterior circuit, creant un circuit el qual facilite la programació regular tant de teatre, de dansa i de circ, com, ara, també, de música, lírica i cinema o audiovisual.

Culturarts Generalitat disposa d'espais propis de creació i exhibició escènica, musical, lírica i audiovisual en les ciutats de València, Alacant, Sagunt, Peníscola i, per altra banda, la conselleria d'educació ha col·laborat econòmicament en la construcció i rehabilitació o millora d'infraestructures de teatres i auditoris municipals en moltes ciutats, com vosté be sap.

Per tant, hem considerat que era el moment d'aprofitar eixes sinergies, eixes infraestructures; de sumar i de fer coincidir els pressupostos i els objectius compartits amb les disponibilitats tècniques i humanes de les diferents institucions públiques.

El circuit Culturarts, per tant, naix com a projecte que impulsa Culturarts Generalitat en col·laboració amb ajuntaments valencians, com un projecte interinstitucional al servici del ciutadà i per a potenciar l'activitat cultural que emana dels professionals valencians de teatre, dansa, circ, música, lírica i audiovisual.

El fet de sumar les propostes i el pressupost públic que aporta directament Culturarts Generalitat, que són 500.
000 euros en l'any 2014, amb els pressupostos públics que aporta el conjunt dels ajuntaments que s'han adscrit al projecte, fan que el circuit Culturarts puga assegurar regularitat i qualitat en tots els escenaris.

S'estan programant espectacles, concerts i projeccions audiovisuals.
S'estan programant les diferents sensibilitats artístiques.
S'estan programant espectacles en diferents formats, en funció de la disponibilitat d'espais, i la regularitat està present i contemplada, també, des del primer moment.

La qualitat de les programacions culturals oferides als ciutadans està present i prevista des del primer moment i, evidentment, tenim una programació viva en els ajuntaments.
Açò consistix en una col·laboració, en un conveni de cogestió entre La Generalitat i els ajuntaments que volen adherir-se, per tal de fer una oferta cultural que, cofinançada al 50% per part de Culturarts i per part dels ajuntaments, puga contractar al sector cultural valencià -a entitats, a companyies de dansa, de circ, de teatre, de lírica, de música- i que siguen contractats.
Per un costat, La Generalitat impulsa la contractació de professionals del sector i, per altre costat, els ajuntaments tenen programació cultural en les seues infraestructures cogestionada i, sobretot, cofinançada per La Generalitat.

He de destacar que al circuit Culturarts ja s'han adherit les ciutats més grans, ciutats mitjanes i ciutats més xicotetes, i que estem treballant amb ells per continuar.

Es van firmar un total de 27 convenis amb 27 municipis de la comunitat, que suposaren 46 funcions de companyies professionals valencianes i una inversió important.

Dir-los, evidentment, que és un circuit que és tremendament important per al sector cultural valencià, que estem col·laborant amb els ajuntaments, que estem aconseguint que tinguen programació estable i regular en les seues infraestructures culturals, que estem ajudant-los a cofinançar eixa programació.

I, evidentment, dir-los, per a acabar, que esta sí és una aposta clara per la cultura i pels sectors culturals valencians, que és una aposta real i que és una aposta clara per recolzar als ajuntaments.

Pareix moltes voltes que només l'esquerra vol apoderar-se del món de la cultura, però el ben cert, i els diré, és que al 2012, per exemple, el govern d'Andalusia va suprimir el seu anterior circuit d'espais escènics andalusos, per tal de crear un altre que es diu «Enrédate», que dos anys després solament ha pogut il·lusionar 28 teatres de la comunitat autònoma andalusa.
El circuit Culturarts ja té 53 ciutats adherides, amb cinc mesos de vida, senyories, amb cinc mesos de vida.
(Aplaudiments)

Per tant, hechos son amores, y no buenas razones, i la cultura, evidentment la política cultural de La Generalitat és una política cultural efectiva i que està ajudant al sector i, també, als ajuntaments.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Pregunta número 1.
766, formulada per la il·lustre diputada senyora Soledad Linares, del Grup Parlamentari Popular, a la consellera d'Educació, Cultura i Esport sobre els pressupostos destinats a educació.

Senyora Linares.

La senyora Linares Rodríguez:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera.

Buenas tardes.

La educación, nuestro grupo del Partido Popular entiende que es una de las prioridades del Consell de Alberto Fabra.

Porque, señorías, invertir en educación es invertir en futuro, en progreso, en una sociedad más preparada y, en definitiva, en una sociedad de bienestar.

Para ello, debemos y estamos apostando por políticas educativas de calidad, porque nuestros niños y jóvenes de hoy son el futuro de la sociedad del mañana.

Una sociedad que debe estar preparada y especializada y adaptada a las exigencias del momento sociológico que nos ha tocado vivir.

Por eso, el compromiso del gobierno de La Generalitat es garantizar la igualdad de oportunidades de todos los alumnos.
Y, por lo tanto, uno de los objetivos del gobierno del Partido Popular en esa comunidad es ayudar a los alumnos a mejorar su preparación académica ya que un buen expediente es la mejor garantía para acceder al mercado laboral y a un puesto de trabajo el día de mañana.

El aumento de la calidad en las políticas educativas, así como incrementar la reducción del fracaso escolar, es el doble objetivo que el presidente Fabra marcó en el inicio del presente curso escolar, coincidiendo con la presentación de los presupuestos de La Generalitat para el ejercicio de 2014.
Unos presupuestos, consellera, realistas, responsables y sociales, elaborados para responder a las necesidades de la Comunidad Valenciana, fortaleciendo la política de racionalización, optimización y eficiencia del gasto de La Generalitat.

Unos presupuestos que experimentan un ligero aumento con respecto al año anterior, a pesar de la dificultad económica que vivimos, pero siempre pensando que los primero son las personas y las políticas sociales.

Los presupuestos del gobierno de Alberto Fabra muestran la importancia de las políticas sociales, ya que el 84% del total va dirigido a sanidad, educación y bienestar social.

Y por lo que respecta a educación, señora consellera, quiero preguntarle: ¿qué cantidad destina la Generalitat valenciana a este fin y con qué objetivos?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Señora diputada.

Señoría, comenzaré mi respuesta atendiendo a su última pregunta: ¿cuál es el objetivo?
Pues mire, el objetivo es bien claro.
El objetivo es que ningún alumno de la Comunidad Valenciana se quede sin una sola oportunidad en su formación porque no dispone de los recursos económicos necesarios para poder hacer frente a la misma.
Ese es el objetivo prioritario de las ayudas sociales previstas desde educación.

En educación nos hemos previsto una serie de objetivos, de los cuales hemos hablado hoy de alguno de ellos: la formación profesional dual, el plurilingüismo, la eliminación de las aulas prefabricadas y las ayudas sociales en ámbito de la educación.

Para el gobierno de Alberto Fabra ésta es una de sus prioridades, y por eso mantenemos nuestro presupuesto con más de 228 millones de euros en educación obligatoria y 16,7 millones de euros en becas universitarias.

Para nuestro gobierno, señoría, las ayudas son una de las partidas más importantes desde que ha pasado…, desde los últimos años, y además es que ha ido creciendo conforme han evolucionado los ejercicios, pasando de 71 millones de euros en ayudas sociales hace diez años, a los 200, a los más de doscientos millones de euros que tenemos previstos en este presupuesto.

Le voy a hablar de alguno de ellos: el transporte escolar.
Tenemos autorizadas 661 rutas de transporte escolar.
50.
000 alumnos transportados.
60 millones de euros al año.
Y son líneas de transporte totalmente gratuitas para los alumnos, en el que el criterio que se establece es la distancia entre el centro y el domicilio.

Le daría unos datos comparativos para que todo el mundo entienda la importancia de estas ayudas.
Estoy hablando de 60 millones de euros al año.
Andalucía destina 40.
Cantabria (veus) … Bueno, ustedes están muy orgullosos de Andalucía, no digan ahora que no.
(Remors) Cantabria, 4,1 millones de euros.
Extremadura, 1 millón de euros para primaria y secundaria.
Castilla-La Mancha, 350.
000 euros.
Murcia, 150.
000 euros a transporte.
País Vasco, 1,2 millones de euros.
Y Cataluña no tiene líneas de transporte, tiene ayudas individuales y paga a los alumnos parte del transporte.
Y Madrid tampoco tiene líneas de transporte.
Y nosotros aportamos 60 millones de euros al año, al año.

En comedor concedemos ayuda a 88.
234 alumnos, es decir, 7.
000 alumnos beneficiarios más este curso que el año anterior, lo que supone que hemos incrementado las ayudas en un 8,7%.

Se han beneficiado un 3,75% más de alumnos respecto del curso pasado.
Miren, sí, sí, hemos ayudado y hemos dado becas de comedor también a los alumnos de la educación concertada, porque merecen que su gobierno también les atienda cuando pueden demostrar sus familias una situación económica desfavorable.

Por lo tanto, sí, hemos ayudado también con becas de comedor a los alumnos por primera vez de la educación concertada.

Quiero aprovechar para recordar que el precio del menú de comedor se ha mantenido en un precio máximo de 4,25 euros, que es la sexta comunidad más barata de España.
Que hemos costeado los gastos de funcionamiento de todo el servicio complementario, de 160.
000 alumnos en toda la comunidad.
En concreto les diré que la conselleria destina 200 euros anuales por cada uno de los 160.
000 escolares que hace uso del transporte, más aparte, aparte la beca de comedor.
Es decir, esto solo para los 160.
000 alumnos, 200 euros al año, que acceden al comedor.

No quiero olvidarme de los alumnos de educación especial.
También tienen ayudas, y además tienen ayudas directas para todos los alumnos de CAES, de educación especial.

Si miramos las cifras de otras comunidades vemos que en algunos casos destinamos hasta cinco veces más que la Comunidad de Madrid y 25 veces más que la comunidad de Aragón.
Seguimos ayudando a la educación de cero a tres años.
Seguimos ayudando a 34.
000 alumnos, sin ningún tipo de criterio, el cien por cien de los centros que cumplen los requisitos tienen ayudas para la escolarización de cero a tres años.

Y en becas universitarias hemos destinado 16,97 millones de euros.
Es decir, que desde hace dos años, de dos años a esta parte, hemos multiplicado por 431 la partida destinada a becas, pasando de 2,9 a 16,9.

Exención de tasas, 12,5 millones de euros.
2,1 la exención de precios públicos, viéndose beneficiados 38.
000 alumnos.

Por lo que respecta a la excelencia académica hemos establecido una nueva línea de ayuda: 136 becas por medio millón de euros.
Y también hemos incorporado becas por situaciones sobrevenidas.

14.
000 universitarios de 200 municipios se benefician del transporte universitario, con 520.
000 euros.
Y hemos ayudado al programa Erasmus con 308.
000 euros.

Y además les diré una cosa: es verdad que hemos tenido retrasos en los pagos de las ayudas.
Pero les diré que la semana pasada se pagaron 28,7 millones de euros, que han llegado a 257.
000 beneficiarios con ayudas de libros pendientes…

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

…de secundaria y de universidad.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Pregunta número 1.
653, formulada por el ilustre diputado don José Benlloch, del Grupo Parlamentario Socialista, al conseller de Presidencia, Agricultura, Pesca, Alimentación y Agua sobre convenios de colaboración entre la administración autonómica y local.

El senyor Benlloch Fernández:

Moltes gràcies, senyor president.

Fa uns mesos que el Consell unilateralment està modificant els convenis de pagament en alguns ajuntaments: quins criteris utilitza el Consell per a procedir a la modificació unilateral dels convenis seguits i signats pels ajuntaments procedint al seu refinançament?

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Benlloch.

Senyories.

En primer lloc, assenyalar-li que qualsevol modificació de convenis s'empara, o bé en el mutu acord de les parts que el subscriuen, o bé en la possibilitat de modificació unilateral arreplegada en les clàusules del mateix conveni.
Per tant, les modificacions són perfectament possibles, legals i habituals des d'un punt de vista jurídic.

Sí que li diré que en una situació de finançament absolutament insuficient com la que patix la Comunitat Valenciana és necessari i convenient adequar els termes, imports o terminis dels diferents instruments i mecanismes de col·laboració, signats entre administracions, sempre partint d'una premissa essencial, prioritzant les actuacions que el Consell considera irrenunciables i, per dir-ho així, de primera línia, la prestació dels servicis educatius, de salut i de servicis socials.

Normalment es tracta de convenis que contemplen inversions a mitjà o llarg termini, i per eixa raó s'arrepleguen en els mateixos la possibilitat d'ajustar el pagament a un escenari econòmic i financer que, com sap la seua senyoria, és variable al llarg del període d'execució.

Esta és la raó essencial i els criteris particulars que porten a plantejar la modificació de convenis subscrits amb ajuntaments.
En qualsevol cas, li diré que la unilateralitat a què vosté es referix no pot considerar-se com una arbitrarietat perquè, com bé sap, la modificació és fruit d'un acord entre les parts firmants o bé perquè el mateix conveni contempla tal possibilitat, comunicant-ho sempre a l'altra administració.
En un o altre cas es tracta d'una circumstància pactada.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Senyor diputat.

El senyor Benlloch Fernández:

Crec que en la seua resposta ha deixat molt clar que el govern valencià ni está ni se le espera i que vosté no està dedicat realment a les qüestions que hauria d'estar dedicat en pro dels interessos dels valencians i de les valencianes.

Senyor conseller de presidència, pareix ser que per poc de temps, tal com anunciaven hui els mitjans de comunicació, no sabem si perquè vosté no és massa hàbil en la comunicació -això que ara la senyora Cospedal diu «conexión con los ciudadanos»- o perquè eixa sentència del todopoderoso, el seu gurú, que feia els programes electorals i que ha estat el seu altaveu durant molt de temps, el seu portaveu, que ha estat condemnat a vuit anys de presó pel més greu que es pot condemnar a un polític, i en este cas encara més, que és per retraure els diners d'aquells que menys tenen, dels més pobres; o que vosté ha fracassat com a caçador de talps.
No sabem si algun d'estos motius són els qui li duran a que prompte, d'acord com dien els mitjans de comunicació, deixe de ser el conseller de presidència que hauria d'exercir per a poder ajudar un poquet més els valencians.
No sabem si eixa línia roja, que per a molta gent és invisible, del senyor Fabra, és real o no és real.

És vosté, encara que vicepresident o conseller de procedència d'un Consell que passarà a la història, senyor Ciscar, per arruïnar les caixes, per la sanitat pública, per arruïnar la xarxa de solidaritat i serveis socials, per arruïnar l'economia valenciana i la imatge del nostre país, per arruïnar l'educació pública, inclús la privada-concertada, per arruïnar la televisió pública -Canal 9- i per ficar en jaque els ajuntaments concretament.

La seua tasca, senyor Ciscar, no és dedicar-se a tapar les tropelies del Partit Popular i caçar talps.
Comprenem que el senyor Fabra estiga massa ocupat per controlar un partit que es desmorona i que alguns ja consideren, com hui la senyora Rita Barberá, que s'enfonsa, però que ella del barco no saltará.

Prou té en defendre's dels seus, que són els qui li van donar el càrrec que hui ostenta el senyor Fabra.
Però si haguérem de ficar-li un nom al vaixell que vostés dirigixen en estos moments el nom seria el d'Alí Babà, perquè han convertit la Comunitat Valenciana en la cova d'Alí Babà.

Els ajuntaments, senyor Ciscar, estem agredits, en una intervenció històrica com en la vida per part del Govern d'Espanya, del Partit Popular i del senyor Rajoy en la llei d'estabilitat, en la llei de reforma local, assumint responsabilitats que vostés no assumixen, responsabilitats com els serveis socials, les inversions educatives, tasques de seguretat i policia local, foment de l'educació, malgrat que inclús quan intentem fer alguna cosa en l'educació, després del seu fracàs d'eixe pla d'ocupació conjunt que tant van vendre, el Consell Jurídic Consultiu, on per exemple per unanimitat vota el senyor Francisco Camps, que tinc ací, li diu a l'Ajuntament de Benicàssim que «el Ayuntamiento de Benicàssim carece de competencia para llevar a cabo planes de empleo».

Mos tenen de mans lligats.
No ens deixen fer res.
Però a més de tot açò el més greu és que no consideren suficient i al que es dediquen és a no pagar, en el mal que açò fa.
I no és que no paguen quasi els mil milions d'euros que se considera que tenen de deute amb els ajuntaments valencians, sinó que a més ni paguen ni contesten.

Vosté m'ha contestat que els convenis se modifiquen, o bé perquè hi ha mutu acord o bé perquè hi ha possibilitats unilaterals de modificar-los d'acord amb les clàusules.
Doncs, li he de dir que açò no és aixina.

Els ajuntaments no poden més, senyor Ciscar.
No cobrem.
Tenim un govern que no ens fa costat, que no paga i que no contesta ni dialoga.
I li vaig a ficar dos exemples molt ràpids.

L'Ajuntament de Benidorm tenia un conveni per això que vostés tan important creuen que és, com és el turisme, i per a nosaltres, per al Grup Socialista, també, que rebrien 850.
000 euros en 2012.
El van anul·lar unilateralment sense diàleg i sense ningun tipus d'acord amb l'ajuntament.
Seran 2,5 milions d'euros que deixaran de rebre els ciutadans de Benidorm durant dos anys.

Però li parle específicament del poble del qual jo sóc alcalde, de Vila-real.
Dos convenis: el primer, de policies rurals, derogat unilateralment i sense possibilitat de poder dialogar amb vostés; i el més greu, una biblioteca, eixa biblioteca sense llibres que van inaugurar en plenes eleccions i que havien de pagar del 2007 a 2012 un total de 2,5 milions d'euros, i que en el 2012 no tenien més que pagat 335.
000 euros, senyor Ciscar.
Este conveni no estava en vigor, és a dir, ja havien incomplit el conveni fins a 2012.
Per tant, la clàusula de viabilitat no se pot utilitzar.
I de mutu acord vosté no ho ha aplicat, perquè en ningun moment mos han cridat a l'ajuntament.
Teníem dret a anar als tribunals o plantejar-los una reclamació prèvia.
Els hem plantejat una reclamació prèvia, avalada per la intervenció municipal.
Però vosté, que estava més dedicat a intentar caçar eixe talp que fa mal, no ha fet absolutament res.
Per tant, explique els criteris que utilitzen per a poder modificar estos convenis unilateralment.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Benlloch.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Gràcies.

Els criteris ja li'ls he dit en la primera meua intervenció.

Si vosté es llig els seus convenis, en concret el que té amb la biblioteca, en la clàusula tercera, apartat quart, s'establix la possibilitat de reprogramar unilateralment la quantitat i l'import de les anualitats indicades per ajustar-ho als crèdits disponibles o al volum d'inversió executada.
I açò és en tots els convenis.
A la qual cosa vosté diu, «és que això ja està.
.
.
, este conveni ja està derogat».

Vosté ja ha denunciat la vigència del conveni?
Vosté li ha dit a La Generalitat per escrit amb l'acord corresponent de l'òrgan de govern de l'Ajuntament de Vila-real «este conveni ja no està en vigor»?
No, vosté no.
.
.
, (remors) vosté no li ha dit a La Generalitat que este conveni.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Benlloch.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
ja no està vigor.
No li ho ha dit en cap cas.

Mire, vosté ha fet aquí un repàs de moltes coses, vosté no està per a donar lliçons en l'Ajuntament de Vila-real.
(Veus) I qui està treballant per a l'Ajuntament de Vila-real és La Generalitat -està fent-ho, i vosté ho sap-, en eixa biblioteca, en un col·lege que s'ha inaugurat esta mateixa legislatura… (veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyoria….

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

…en uns nous jutjats i en una sèrie d'altres convenis que s'han subscrit amb el seu ajuntament, com pot ser per a aquelles persones que hagen perdut la seua vivenda habitual com a conseqüència d'un desnonament hipotecari, o també s'ha autoritzat un conveni entre l'Institut Valencià de Conservació de Béns Culturals i la Fundació Caixa Vila-real per a la restauració de les pintures murals de la capella de la Coveta de nostra senyora de Gràcia.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyoria…

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Mire, només una cosa.
Com vosté no ha entrat al tema -jo ja li he donat tota l'explicació, està recollit en els mateixos convenis-, no n'hi ha una decisió unilateral, quan prèviament s'ha pactat eixa possibilitat.

Però, un consell: menys desdejunis, canyes i tapes i més destinar els recursos del seu ajuntament a allò essencial.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments i protestes)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.
Senyoria…

Passem a la pregunta 1.
724, que formula la diputada Vicenta Crespo del Grup Parlamentari Socialista al conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua sobre distribució territorial dels diners de la PAC.

Il·lustre diputada, té la paraula.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Bona vesprada, senyor conseller.

En la reunió sectorial del passat 20-21 de gener sobre distribució territorial dels diners de la PAC per al període 2014-2020, a la Comunitat Valenciana ens han assignat des de la Unió Europea 204 milions i uns 50 des del govern central fins al 2020 en concepte de fons per al desenvolupament rural.

¿Té intenció la conselleria de demanar fons compensatoris per al camp valencià i el món rural per a arribar, com a mínim, a la mateixa quantitat que teníem assignada per a tal finalitat en el període anterior?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Crespo.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Crespo, efectivament, en la conferència que vosté cita, que es va celebrar el passat mes de gener, ens varen assignar a la Comunitat Valenciana de fons Feader 204 milions d'euros.

Vosté pregunta si anem a demanar més fons.
Jo li diré, mire, sobre si demanarem més fons o no, li diré que el Consell treballa tots els dies en demanar més fons i millor finançament en totes les àrees de govern.
I, per suposat també, el sector agroalimentari no va a ser una excepció.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, amb la defensa que vosté fa en les negociacions de la reforma de la PAC per a la Comunitat Valenciana, els agricultors, ramaders i el món rural ixen estafats.

Perquè, senyor conseller, vosté porta massa temps preocupat pel que puga dir la fiscalia, que ja l'investiga en el cas Valmor.
Vosté està preocupat perquè l'OLAF ha decidit obrir una investigació sobre el mal ús de diners públics que ha fet la seua conselleria a través del Feader.
I hui vosté està preocupat perquè el senyor Fabra ja ha anunciat que no li servix com a portaveu.
Mire el seient de la vergonya, s'ha quedat buit.
Espere que no siga per a vosté.

Un repartiment de fons molt poc equitatiu, senyor Ciscar, i vosté mut.
Mire, primer pilar de la PAC, pagaments directes.
Vostés no ha sabut negociar, un 2,5% menys de diners.
Però ja enguany els agricultors rebran un 10% menys en concepte de pagament únic.
I a partir del 2015, 33.
000 agricultors valencians no van a cobrar res, perquè vosté va acceptar la proposta de l'exministre Arias Cañete de començar a pagar…, de no pagar a partir de 300 euros.

Tenim un conseller d'agricultura que mai ha apostat pel sector.
Però on més visible és eixe despreci seu és en l'aportació que farà el ministeri al PDR 2014-2020.
Tan sols 42 milions, una retallada de 162 milions per part del govern del PP de Madrid al que són fons cofinançats Feader.

Vosté a soles ha parlar del que dóna la Unió Europea, parle també del que mos té de donar el senyor Rajoy.

Repetisc, ¿va vosté, senyor Ciscar, a permetre que deixen d'invertir 162 milions perquè dos senyors que no pensen en valencià, per moltes taronges que es vullguen emportar a Europa, no els importa esta comunitat?
¿Va vosté a callar davant eixa retallada brutal que farà un mal irreparable als nostres pobles, més tancament d'escoles, de centres sanitaris, d'oficines bancàries, de serveis, de transport, de despoblament?

I tot perquè el vassallisme que practica el seu govern, el PP, li impedix reclamar a Madrid que mantinga la mateixa aportació que feia el govern socialista del 50% en el cofinançament de fons Feader, que mantinga els 210 milions d'euros d'inversió que aportà el senyor Rodríguez Zapatero.

El que ha passat en eixe repartiment és un frau a la Comunitat Valenciana, que es queda òrfena de suport de govern central, perquè si manté eixa xifra de 42 milions enfront dels 210 que estàvem rebent, demostra clarament que no vol ajudar els valencians a resoldre els nombrosos problemes de debilitat que pateix el món rural.

El senyor Rajoy, des que arribà a la Moncloa, es dedica a desmantellar una darrere de l'altra, totes les polítiques de suport al sector agrari que s'havien consolidat en els anys de govern socialista.
I vosté va pel mateix camí, perquè sí sap…, o no sé si sap o és que no vol ocupar-se i preocupar-se dels nombrosos problemes que tenen els agricultors, ramaders i pescadors i, sobretot, el món rural.

Mire, senyor Ciscar, no s'oblide que a banda de ser vicepresident i portaveu, també el senyor Fabra li va penjar el sambenito de conseller d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua.
Sé que és un autèntic martiri per a vosté, que no entén absolutament res ni s'ha preocupat d'entendre en este temps que porta (aplaudiments) d'agricultura, però una de les seues obligacions és demanar al govern del senyor Rajoy que aporte, com a mínim, els mateixos diners per al PDR 2014-2020 que va posar el govern socialista en l'anterior PDR 2007-2013, que són 210 milions d'euros.

I si no és capaç d'alçar la veu, si no és capaç d'acabar amb eixe vassallisme que els caracteritza a tots els consellers del Partit Popular en estos moments en defensa dels agricultors, ramaders i el món rural, per dignitat, senyor conseller, hauria de dimitir.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Crespo.

Senyor vicepresident, té la paraula.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Crespo, vosté sí que no s'adona.
Vosté està diguent que ací les ajudes menors a 300 euros, a partir de l'any 2015, no van a cobrar-se, i això és el que s'ha negociat en la nova PAC.
Això no és cert.
Estem parlant de l'any 2017, no 2015.
Però és que, a més, van a haver fórmules associatives perquè es puguen cobrar eixos diners.
Vosté és que no s'adona.

Mire, (aplaudiments) el de vosté és un exercici de demagògia total, total.
Mire, recordem d'on partim.
En l'any 2007, el seu govern, el seu govern mos va llevar el 64% dels fons europeus que rebíem en l'anterior període, en el període 2000-2006.
En l'any 2007 s'ha incrementat un 24% el que estàvem rebent.

Però tenim de saber d'on partim.
O siga, a la Comunitat Valenciana se li va assignar en l'any 2006 161,7 milions d'euros dels fons europeus.
En el període anterior disposàvem de fons europeus de 450 milions d'euros.
Un retall del senyor Zapatero del 64%.
I ¿on estava vosté fent preguntes, o interpel·lacions, o mocions o reclamant per este tema?
¿On estava vosté, perquè no la sentíem?

I és veritat que ara el que és…, hem incrementat el que és l'aportació europea.
I és veritat que s'ha rebaixat l'aportació estatal, però proporcionalment a totes les comunitats autònomes.
Perquè quan governava el seu partit, també el repartiment que es va fer de l'aportació estatal va discriminar a la Comunitat Valenciana i va primar comunitats com Andalusia o com Extremadura, casualment governades pel seu partit.

I li diré una altra cosa.
És que l'aportació que s'ha pactat per part de l'estat és una aportació inicial, que es vorà en funció dels pressupostos dels anys vinents possibles ampliacions.
¿Per què s'ha fet aixina?
Perquè la disponibilitat econòmica de l'estat en estos moments no ho permet.

Per tant, jo abans de fer eixe tipus d'afirmació, m'assessoraria molt bé i preguntaria molt bé.

És veritat, com vosté diu, que el govern anterior va fer una assignació de 210,7 milions d'euros, però és que mos havia abaixat un 64% a l'hora de repartir els fons de la Unió Europea, que rebíem 450 milions i mos varen baixar a 167 milions.
I ara han pujat un 24%, més l'aportació estatal, més la que farà La Generalitat.

I el que puc dir-li, per acabar, és que quan es concrete l'aportació de fons propis, de fons de La Generalitat, serà un solució més que satisfactòria per als agricultors i ramaders valencians.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Pregunta número 1.
855, que formula el diputat Jordi Martínez del Grup Parlamentari Socialista a la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient sobre el tancament de l'abocador de la Murada i Abanilla.

Si vol polsar, senyor Martínez, té la paraula.

El senyor Martínez Juan:

Gràcies, senyor president.

Señora consellera, ¿qué medidas va a tomar la Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente ante la advertencia de la Comisión Europea sobre el cierre del vertedero entre La Murada y Abanilla?

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Martínez.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Senyores i senyors diputats.

En primer lloc, he de destacar que la conselleria no ha rebut cap advertència de la Unió Europea al voltant del tancament de l'abocador situat en Abanilla, en Múrcia.

No obstant això, en relació a este assumpte, i com ja vaig informar davant esta cambra des de l'inici de les denúncies formulades en l'any 2011, pel soterrament i existència de residus en finques agrícoles de la Murada, en Orihuela, la conselleria va iniciar diverses actuacions.

En este sentit, s'han realitzat visites d'inspecció, tant per la policia autonòmica com per tècnics de la conselleria, amb l'alçament d'actes.
S'ha obert i estan tramitant-se diversos expedients sancionadors, alguns dels quals estan suspesos, ja que existeix un procediment penal sobre això en el jutjat de primera instància número 3 d'Oriola.
A més, la conselleria s'ha personat com a acusació particular en este procediment penal.

D'altra banda, i com es va detectar que l'empresa que gestionava l'abocador d'Abanilla havia dipositat residus en terrenys dins la Comunitat Valenciana, se li va requerir per tal que presentara un projecte de clausura i segellat dels dipòsits.

El projecte es va presentar i en estos moments està sent modificant per l'empresa a instàncies de la conselleria, a l'objecte de corregir les deficiències detectades pels tècnics de la conselleria en el projecte inicial.

De moment, res més.
Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Senyor Martínez.
Quan vullga.

El senyor Martínez Juan:

Gracias, presidente.

Bueno, señora consellera, parece ser que usted, por lo que nos ha comentado, no sabía que la Comisión Europea había advertido sobre el cierre del vertedero de La Murada y Abanilla.

Pero yo creo que usted no ha contestado a mi pregunta y me gustaría que les contestara a los municipios de la Vega Baja, que les contestara a los municipios que sufren desde hace más de diez años tanto el caso Brugal como los desmanes del vertedero, qué va a hacer la conselleria para cerrar este vertedero.

En este vertedero se han enterrado basuras en campos descontroladamente, se han realizado enterramientos de basuras sin tratar en campos colindantes a los terrenos del vertedero.
Diez años en que se están cometiendo graves irregularidades que están poniendo en riesgo a la población, que están poniendo en riesgo el medio ambiente y, sobre todo, las economías de estas localidades valencianas.

Dígales a las poblaciones de la comarca qué va a hacer con el vertedero de La Murada, dígales que está con ellos, dígales al menos que no va a permitir ampliaciones de este vertedero.
Que no podemos permitir las ampliaciones de un vertedero aunque sean en la región de Murcia.
Luche por ello, y más si cabe, cuando existen investigaciones judiciales sobre vertidos ilegales.
Y no nos cuente después que ha cerrado la puerta de la provincia de Alicante.
No me diga que esa es responsabilidad de la región de Murcia.
Eso ya lo sabemos.
Pero también los vecinos de la zona esperan que usted haga algo, porque también es su responsabilidad.

Díganos qué gestiones va a hacer con la advertencia de la Comisión Europea, que sabe el Gobierno de España y, por tanto, debe saber la Comunidad Valenciana.
No tiene sentido que si se ha advertido por parte de la Comisión Europea y se ha seguido el cierre, se quiera ahora abrir un tercer vaso en dicho vertedero.
Nos parece una locura.

Usted lo sabe, o debería saberlo, que la Comisión Europea ha exigido -y digo exigido- el cierre urgente de los vertederos ilegales y, sobre todo, el cierre urgente del vertedero entre La Murada y Abanilla, La Murada, provincia de Alicante, y Abanilla, provincia de Murcia.

El comisario europeo de Medio Ambiente ya le ha advertido al Gobierno de España, y le vuelvo a reiterar que me imagino que el Gobierno de España se lo habrá…, habrá informado a los gobiernos regionales.

Ustedes deben ser conocedores de estos hechos y deben actuar cuanto antes.
No se puede más dilatar el cierre de un vertedero, que incluso ha sido denunciado -y eso sí que lo sabrán- por depositarse incluso residuos sanitarios ilegalmente.

Ni a mí ni creo que a las poblaciones de la comarca les vale decir que están en la comunidad de Murcia.
Usted debe asumir que es responsable de este vertedero también.
Los lixiviados no entienden de fronteras, los lixiviados no entienden de comunidades autónomas; los acuíferos no entienden de fronteras, los acuíferos no entienden de comunidades autónomas.
Y mucho nos tememos que estos lixiviados puedan estar contaminando estos acuíferos.

El problema del vertedero de Abanilla es el problema del vertedero de La Murada.
Los problemas de la comarca de la zona norte de la Vega Baja son los problemas de la comarca… Perdón.
Los problemas de las comarcas de la zona norte de Murcia son los problemas de la comarca de la Vega Baja.
Los problemas de la región de Murcia, en este caso, también son los problemas de la Comunidad Valenciana; son sus problemas, señora consellera, y son nuestros problemas, los problemas de todos los valencianos.

Yo creo que en este caso no puede usted seguir mirando hacia otro lado y diciendo que es una responsabilidad de otra región.

Señora consellera, dígales a los vecinos de la Vega Baja qué actuaciones van a realizar para cumplir la advertencia de Europa, porque no podemos creer que usted no sepa que la Comisión Europea ha advertido, mediante una denuncia que rezó un diputado, un eurodiputado socialista, Andrés Perelló, sobre el cierre de los vertederos ilegales de España y, en particular, sobre el cierre del vertedero de la Abanilla y de La Murada.

Hace mucho tiempo que la zona de la Vega Baja está sufriendo las políticas de este Consell en materia de residuos.
Y ahora, una vez más, estamos delante de otra responsabilidad del gobierno valenciano.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Martínez.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Voy a ver si puedo aclararme.
Abanilla, vertedero, fincas.
A ver, señor diputado, en primer lugar, aclárese.
Yo durante tres años he escuchado aquí en estas Cortes todos los miércoles la pretendida superioridad moral, intelectual de la izquierda.
Pero, vamos, sorprende sobremanera su desconocimiento y su tozudez.

Mire usted, no existe en La Murada, no existe ningún vertedero, la séptima vez que se lo digo, a ver cuándo lo entiende.
El vertedero está en Abanilla, Murcia, y los competentes para dar autorización sobre ampliación es la Comunidad Autónoma de Murcia, según la Constitución.
(Aplaudiments)

En segundo lugar, señor diputado, no hay ninguna comunicación de la Unión Europea a la Comunidad Valenciana sobre denuncias de Abanilla, puesto que es competencia de Murcia lo habrán remitido a la Comunidad de Murcia.
Esto es uno más uno dos, ¿lo va entendiendo usted?

Porque, en segundo lugar, Izquierda Unida… (Remors) No, claro, es que al final esto es Barrio Sésamo.
Izquierda Unida denunció ante la Unión Europea, que es lo único que saben hacer ustedes.
La izquierda solo sabe ponerse detrás de la pancarta y acudir a los tribunales y denunciar.
A la hora de trabajar no hacen nada.
(Remors)

Le voy a decir una cosa.
Izquierda Unida se fue… (Remors)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor, ruego silencio.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Por favor, me dejan ustedes hablar que yo les he dejado a ustedes.
Son maleducados, un poco de educación, un poco de educación… (Remors)

El senyor vicepresident primer:

Senyora consellera…

Senyor Moreno, por favor.

Señora consellera, continúe por favor, continúe por favor.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Un poco de educación parlamentaria y cortesía.

Izquierda unida denunció el vertedero de Elda y salió a toda página que estábamos incumpliendo.
Bien, aquí tengo del Ministerio de Asuntos Exteriores y de Cooperación, directamente sobre la Comisión Europea, que llega a la conclusión de que las autoridades competentes españolas, en este caso las valencianas, han adoptado todas las medidas correctivas apropiadas.
Espero también su desmentido en prensa, espero su desmentido, porque la Unión Europea ha dicho que hemos cumplido.

Mire usted, no puede decir que no estamos haciendo nada.
Se lo he explicado en comisión, por escrito, se lo vuelvo a explicar.
Usted tiene un problema de comprensión y eso a mí me preocupa mucho.

Mire usted, cuando empezó… (Remors) ¡Cómo que respeto!

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Hemos ido a inspecciones, hemos hecho todas las inspecciones, ha ido el Seprona, la policía autonómica, hemos abierto expedientes sancionadores, no los únicos.
Por cierto, comunicamos a la Confederación Hidrográfica del Segura las posibles repercusiones y la confederación abrió expediente y lo dejó sobre la mesa, porque hay un procedimiento penal.
Por lo tanto, no diga que no se ha hecho absolutamente nada.

Además desde abril de este año estamos personados como acusación particular en este tema.
Dejen trabajar a los tribunales.

Y, en tercer lugar, hemos pedido autorización al tribunal para retirar los lixiviados… (remors)

El senyor vicepresident primer:

Señorías….

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

…para retirar los lixiviados nos han dado autorización.
Los lixiviados no estaban y hemos contratado a una empresa para que determine de dónde proceden esos lixiviados, que vienen de presuntos enterramientos ilegales que estamos averiguando, pero no de vertederos que están en Murcia.
Y a Proambiente, en los vasos que entran dentro de la Comunidad Valenciana y que ya están sellados y cerrados, les hemos pedido un proyecto de sellado y clausurado de ese vertedero de acuerdo, como marca ley, y estamos en plazo.

Por lo tanto, no puede usted decir que no hacemos nada.
Claro que hacemos algo, claro que estamos actuando y claro que estamos resolviendo.
Pregúntense ustedes por qué no han hecho absolutamente nada y lo único que hace es… (Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

Pregunta número 1.
896, que formula el diputado Juan Ignacio Ponce, del Grupo Parlamentario Compromís, al Consell, sobre medidas de prevención y extinción de incendios.

El ilustre diputado, Juan Ignacio Ponce, tiene la palabra.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Señor Castellano, como bien sabe, el año 2012 tuvimos el peor año a nivel de incendios del siglo.
En 2013 las condiciones ambientales fueron favorables y afortunadamente no hubo grandísimos incendios, sí algún gran incendio, como el de Ayora que se llevó cerca de 1.
000 hectáreas.
En 2014, el año pluviométrico, estamos sufriendo la peor sequía de la historia, por lo menos en registros históricos, al menos en 150 años.
Y el registro de incendios ya está siendo alarmante.

Desde aquí se ha solicitado reiteradas veces en los últimos años que se ampliara y mejoraran las medidas de prevención y de extinción de incendios y que se coordinaran mejor los medios de prevención y de extinción de incendios.

Y la pregunta era: ¿cómo valora usted esta coordinación respecto a las medidas de prevención y extinción de incendios?

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ponce.

Honorable conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gracias, presidente.

En emergencias, la coordinación y colaboración entre las administraciones públicas es fundamental, como además así lo establece la ley de emergencias.
Y mi valoración, como no puede ser de otra manera, entre la coordinación y colaboración de las dependencias del Consell es muy positiva y eficaz.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Señor Castellano, si lo que acaba de decir lo oyeran en los lugares donde ha habido incendios, me parece que la gente se enfadaría bastante.
Porque no ha sido precisamente, en algunos de los incendios, no ha sido precisamente la coordinación la característica en cuanto a la extinción de los incendios.

También he de reconocer que sí que se está mejorando la efectividad en los últimos tiempos en cuanto a respuesta rápida para impedir que los incendios tomen envergadura.
Hay que reconocerlo todo.
Pero usted sabe que sigue teniendo muchísimas deficiencias en coordinación.
Lo dijo el comité de expertos, aquel que usted creo, que era un comité de coordinación interdepartamental y que reconocía que esa coordinación era deficiente en muchos aspectos.
Pero respecto a eso no ha comentado nada, por favor, responda a la pregunta y respete lo que es el espíritu de esta cámara.

Yo le tengo que decir que después de los incendios de 2012 le hicimos propuestas.
Usted seguía sacando pecho, que aquello había sido unas condiciones extremadamente desfavorables y que, bueno, que todo estaba bien.
Este año usted ha reconocido con los hechos que aquello no estaba bien.
Ha tenido que doblar el número de efectivos en las brigadas de refuerzo, pasando de 100 a 200 efectivos.
Pero todavía estamos muy lejos de los 500 que teníamos en 2010.
Era una de las medidas que le exigíamos y que usted ha empezado a cumplir.

Este año, hace dos, tres semanas, un mes, exigíamos medidas extraordinarias dada la extrema sequedad.
Por ejemplo, que las alertas 1 o 2 pudieran pasar a 3 si había previsión de fuertes vientos, por ejemplo, o que avanzara la prohibición de quemas.
Su secretaria autonómica dijo que eso era imposible, que la alerta era una cuestión objetiva y que no se podía modificar.
Menos de un mes más tarde usted le quitó la razón a la secretaria autonómica y dijeron que los días de alerta 2 en fines de semana y festivos pasarían a alerta 3.
¿O es mentira?
Pues no ponga usted esa cara, por favor.
Reconozca lo que hay.

Yo le acabo de reconocer que está mejorando un poquito, un poquito, pero que le falta mucho.
Insisto, de los 200 efectivos que tienen en brigadas de refuerzo hemos de llegar a los 500 que había en 2010.

Las unidades de vigilancia y los observatorios de vigilancia tienen que estar trabajando todo el año, como bien se ha visto este invierno y este otoño que ha habido incendios durante todo el año.
No tiene sentido que estemos cuatro meses sin unidades de vigilancia y sin observatorios forestales las veinticuatro horas del día, no tiene sentido.
¿Piensa usted tomar medidas al respecto?

Y otras cuestiones.
Por ejemplo, el voluntariado ambiental.
¿Ha sacado ya la resolución del voluntariado de este año?
Porque si no cómo se van a poner a trabajar los grupos de voluntarios, esos cuatro o cinco mil pares de ojos que todos los años voluntariamente están haciendo un servicio a toda la sociedad y que ustedes han maltratado no pagando las ayudas en 2011, no sacando la resolución en 2012.
¿Ha mejorado eso?
¿Piensa solventarlo?
Reconózcalo y diga que sí y todos ganaremos.

¿Va a construir ya esos 200 depósitos de extinción de incendios que estaban pendientes desde hace un montón de años?
El año pasado reconoció que iba a construir 6 o 7, menos mal, solo nos faltan 193.
¿Piensa construirlos este año o piensa seguir derrochando esos 5 millones que tiene previstos básicamente en cortafuegos, como los 7 que se gastó el año pasado que, como bien sabe, no han servido prácticamente para nada.

Y, por último, usted piensa dotar adecuadamente las unidades de vigilancia forestal que no tienen equipos suficientes, que están poco valorados y sin embargo sus jefes cobran el triple y tienen todas las prebendas.
¿Piensa mejorar las condiciones laborales a las unidades de vigilancia forestal?
¿Piensa mejorar las condiciones del voluntariado ambiental?
¿Piensa mejorar las condiciones de protección civil?
¿Piensa mejorar las condiciones de los bomberos forestales?

Y pregúntele a la consellera de medio ambiente, que la tiene ahí al lado, si piensa mejorar las condiciones de los agentes medioambientales que están absolutamente abandonados.

¿Piensa hacer algo de todo esto?
Porque de lo contrario solamente podemos ponernos a rezar y que siga lloviendo, como ha empezado a llover hoy que afortunadamente nos puede dar quizá un ligero respiro.
¿Piensa hacer algo de todo esto, señor Castellano?

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ponce.

Señor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gracias, señor presidente.

Señoría, le agradezco que reconozca que hemos tomados medidas especiales, hemos aumentado los recursos en 19 brigadas de emergencia más, hemos aumentado los medios aéreos, hemos aumentado las medidas de prevención, como hemos explicado, y hemos adelantado la campaña de prevención y extinción de incendios al día 15 de mayo.

Y no confunda usted lo de los niveles 2 a 3 en los fines de semana y en determinados días está ahora hace un año, dos años, tres años, cuatro años y diez años exactamente igual.
Lo que hemos adelantado este año es la prohibición de quemas no al 1 de junio, que san Antonio ha pasado, sino al 15 de mayo.
Y, por tanto, no hay ninguna contradicción sino toda la coherencia del mundo.

Mire usted, la planificación es la que marca la coordinación y colaboración de todas las administraciones públicas.
Porque la planificación del Plan especial de incendios es la que dice, y a través del sistema de emergencias, el 112 Comunidad Valenciana, cómo se integran, cómo funcionan, cómo se movilizan los recursos y cómo son los protocolos de actuación de los recursos.
Y, por tanto, tenemos una planificación absolutamente actualizada, se lo puede asegurar.

En segundo lugar, decir que el que dependan o no orgánicamente de la Conselleria de Gobernación algunos elementos que también trabajan en la extinción de incendios, no es óbice para que la coordinación y colaboración tengan que ser, porque los agentes medioambientales están en medio ambiente, como la UME en la administración del estado o como los consorcios provinciales están en la diputación.
Y eso no tiene absolutamente nada que ver, porque la ley de emergencias les establece un mando único y es así como se funciona y como se funciona en perfecta coordinación.

Y precisamente porque hemos hecho novedades y estamos haciendo novedades y hemos aumentado la prevención y hemos aprobado ya diversos planes de prevención en las distintas demarcaciones, estamos realizando las infraestructuras de prevención de incendios, que no solamente son áreas cortafuego, son áreas cortafuego, son depósitos de agua, son pistas forestales, son caminos forestales y también trabajos de silvicultura que están haciendo.

Yo le invitaré para que usted venga, y se canse un poquito trabajando conmigo, a visitar todas las obras que estamos haciendo.
No se preocupe que así lo haré.

Por tanto, por tanto, decirle que con la conselleria de medio ambiente no tengo que hablar porque hablo todos los días, no porque la tengo ahora al lado.
Hablamos todos los días, estamos perfectamente coordinados y trabajamos en la misma dirección.
Y por eso aumentamos las medidas de prevención con todos los recursos que tenemos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Pasamos a la siguiente pregunta, número 1.
859, que formula el diputat Josep Maria Pañella, del Grup Parlamentari Compromís, a la consellera d'Educació, Cultura i Esport sobre el fons documental de Radiotelevisió Valenciana.

Senyor Pañella, té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora consellera, en el debat de la Comissió d'Educació i Cultura, celebrada el 8 d'abril de 2014, en el punt 4e, que era presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la declaració del patrimoni documental i audiovisual de Radiotelevisió Valenciana com a BIC, es va indicar, per part de la portaveu del Partit Popular, que el fons documental audiovisual de Radiotelevisió Valenciana s'incorporaria al de la biblioteca.

Aleshores, la pregunta és la següent: ¿de quina manera es va a realitzar eixa incorporació del fons documental de Radiotelevisió Valenciana a l'espai o a la filmoteca valenciana?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, en primer lloc dir-li el següent sobre el que vosté jo crec que ja té coneixement.
En primer lloc, dir-li que en l'actualitat RTVV és una mercantil en liquidació que manté la seua personalitat jurídica fins a la seua total extinció.
En eixe sentit, fins que no s'haja produït la liquidació de RTVV, no procedix que se dicte la resolució per al depòsit de l'arxiu.
No pot realitzar-se mentres no s'extingisca la personalitat jurídica de l'ens.

I, no obstant, nosaltres ja estem treballant perquè en el moment en què se faça eixa extinció de la personalitat jurídica l'arxiu, efectivament, passe en primer lloc a la filmoteca, que és el més lògic, respecte de l'arxiu audiovisual, i, respecte de l'arxiu històric de la documentació administrativa de RTVV, passaria a l'arxiu històric de la Comunitat Valenciana, evidentment amb recursos materials que ja s'estan planificant i, evidentment, amb una planificació que s'està fent actualment des de l'arxiu històric i des de la filmoteca respecte dels espais.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyora consellera, poca qualitat en la contestació perquè és excessivament generalista i, per tant, dóna poca informació, la qual cosa ens va a deixar no només a nosaltres, sinó als mateixos treballadors, amb la incertesa més absoluta i deixem, sobretot, amb la incertesa més absoluta què passarà amb el fons documental.
I ho dic perquè la negativa a reconéixer com a bé d'interés cultural ja deixa clara alguna de les seues intencions.

Però, mire, entrem ahí, ben clar.
És molt important.
I jo li preguntaria, vosté ha dit al principi una cosa que és òbvia, que mentrestant.
.
.
Però és que la pregunta anava molt clara, què van a fer i com ho van a fer.
Me diu: «Estem començant.
.
.
», que ja ho tenen planificat.

Mire, preguntes concretes.
Tenen un projecte ja?
¿Pot explicar-lo o resumir el projecte que tenen de trasllat, de traspàs?
Quina utilitat se li donarà a l'arxiu?
¿Eixe arxiu serà accessible per a tot el món?
¿Es difondrà el seu contingut, es podrà difondre com, per exemple, l'arxiu del No-Do; o simplement van a deixar-lo, com han dit, com una oferta a les productores?
A quines?
¿Estarà obert a tota la gent o només a les productores, perquè això ha costat molts diners?

Mire, és molt important l'arxiu.
Dos-centes cinquanta mil cintes.
Però no només això; materials sonors, materials d'hemeroteca, bases de dades que descriuen tots els materials, arxius digitals de ràdio i televisió i maquinàries, a més, necessàries per a gestionar-los de manera informàtica.
Per tant, què va a passar amb tot això?
Quina planificació hi ha al respecte?

Clar, perquè avui ha donat una.
.
.
Diu: «Estem projectant.
» No, no, però és que a mi em digueren ja el mateix dia de la comissió, perquè per sort estem connectats, quan van dir: «Els traslladarem a la filmoteca».
«Impossible -me contesten des de la mateixa filmoteca-, no hi ha ni espai ni personal per a ubicar ni gestionar una quantitat de materials que multipliquen per deu els actuals que té la filmoteca.
» Tenim, en estos moments, en la filmoteca al voltant de vint-i-cinc mil cintes.
Ne van dos-centes seixanta mil més, des de l'arxiu de Radiotelevisió Valenciana.
On se van a ubicar?
, i ara parle que «on» és físicament, en quin lloc, amb quin personal es compta per a fer això?
Perquè, clar, és molt fàcil dir «el passarem», però des de la mateixa filmoteca me diuen que no, impossible, impossible, eh?
, entre altres coses perquè en l'arxiu de la filmoteca ja no tenen espai per a afegir els seus propis fons.
Per tant, ahí què va a passar?

I què va a passar?
Entrem en l'última fase de la pregunta, consellera.
Ben clar, ¿van vostés a privatitzar d'alguna manera la gestió de l'arxiu dels fons documentals de Radiotelevisió Valenciana?
Una pregunta que es contesta amb un monosíl·lab, però no me vinga després a dir: «No, no el privatitzem, però hi ha altres paraules que el definiran millor que és ”l'externalitzarem”», no em vinga amb jocs de paraules.
¿Van a privatitzar-lo, no van a privatitzar-lo?
Perquè de les paraules que se desprenen del senyor Castellano que va dir fa uns dies es desprén que sí, es desprén que sí.
Els professionals del sector estan diguent-mos que d'ahí han entés que van a privatitzar vostés la gestió dels arxius documentals de Radiotelevisió Valenciana.

He de dir que això és patrimoni públic.
Mire, l'arxiu de Radiotelevisió Valenciana és l'arxiu de la memòria del poble valencià.
I eixe riquíssim bagatge informatiu ha de seguir existint i s'ha de fomentar i ha de seguir en mans de la gestió pública, tot això perquè el poble, tot el poble, puga utilitzar-lo.
Eixes paraules, consellera, no són meues; informe del Consell Valencià de Cultura que van fer a l'efecte i que li han passat a vosté i que vosté ha de conéixer obligatòriament.

Per tant, la recomanació sobre la salvaguarda i conservació de les imatges en moviment que fa la UNESCO diu que les imatges en moviment són una expressió de la personalitat cultural dels pobles a causa del valor educatiu, cultural, artístic, científic i històric.
.
.
(so d'un timbre; inoïble) patrimoni cultural d'una nació.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella, gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
Per tant.
.
.
(El vicepresident primer desconnecta el micròfon del diputat)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, gràcies.
(El senyor Pañella continua parlant amb el micròfon desconnectat) Ha conclòs el seu temps.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Senyora consellera, té la paraula.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies.

Mire, senyor Pañella, vaig a intentar respondre ràpidament a moltes de les qüestions que vosté m'ha plantejat.
Però jo crec que vosté és conscient, i jo també, que en cinc minuts seus i cinc minuts meus és difícil que li done tota la informació i la documentació que vosté demana.
Però, bé, a pesar d'això, crec que li puc explicar alguna que altra coseta que tinc la sensació que vosté ja sap.

Primera, com vosté sap, l'arxiu de RTVV està completament protegit, d'acord amb el disposat a la Llei 3/2005, de 15 de juny, de La Generalitat, d'arxiu, conforme a la qual cosa se considera arxiu públic, se consideren públics tots els documents produïts o rebuts per l'entitat pública RTVV.
I, com a tal, estan protegits, són inalienables, inembargables i imprescriptibles, val?

Per dir-li el primer, ¿per què no se declara BIC?
No se declara BIC perquè ja té una protecció conforme a la llei d'arxiu, una protecció de la qual jo ja li he parlat.
Primera.

Segon, no és necessària la declaració de BIC perquè, al considerar-se un arxiu públic, ja està protegit.
Fins la data, a més, no s'ha declarat BIC ningun fons documental ni béns mobles, ni un fons documental ni béns mobles.

Tercera, el procés de declarar-ho BIC seria prou complex, donat que tots els qui són autors vius haurien de signar, cadascú dels autors vius que integren eixos fons.

Donat que té una protecció de la llei d'arxius, una protecció de la qual jo ja li he parlat, és evidentment innecessària la declaració de BIC de l'arxiu de RTVV perquè té una protecció completa.
Primer punt.

Segon punt, com a arxiu públic, és de tots els valencians, estarà a l'abast de tots els valencians.
Està protegit, està custodiat pel govern valencià, però és de tots els valencians.
Per tant, no cap plantejar-se ni qüestionar-se ninguna limitació d'accés dels valencians a allò que és dels valencians.
Ho he dit clar, o no li ha quedat clar?
Val.

Segon, vosté m'ha parlat dels treballadors de RTVV.
Jo.
.
.
, estem parlant de l'arxiu, encara que entenc que vosté mescla els dos conceptes, doncs, una cosa que coneix, i és que n'hi ha un apartat de mesures socials d'acompanyament en l'acte de període de consultes de l'acord de l'acomiadament de personal de RTVV que contempla la recol·locació i la subrogació d'un mínim de vint-i-tres treballadors de la unitat de documentació en el sector públic autonòmic per a realitzar les funcions del departament de documentació.
És a dir, anem a reforçar la plantilla de la filmoteca per eixa vinguda de l'arxiu públic de què estem parlant.

Segon, no me diga vosté que el problema va a estar en l'espai perquè, mire, jo.
.
.
(veus) la veritat és que és d'agrair que la Generalitat valenciana.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Pañella.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
haja fet una reconfiguració, una redistribució del sector públic empresarial i tenim béns mobles de La Generalitat en espai suficient per a poder albergar l'arxiu de RTVV.
Vol dir, vosté no se preocupe que d'això ja me preocuparé jo, de l'espai; que eixe no siga el problema, senyor Pañella.
Entenc que vosté sap que eixe el problema no és, això dels treballadors tampoc, i allò del BIC tampoc.

Per tant, donat que vosté coneixia estes tres circumstàncies, jo he de dir-li que no entenc massa la seua pregunta.
Però que si és per a poder col·laborar, com vosté sol fer, en la gestió de la conselleria de cultura perquè està molt preocupat i perquè realment se creu que la cultura valenciana i l'arxiu de RTVV és el tresor dels valencians, li dic, vosté estiga tranquil que jo me preocuparé i m'ho ocuparé perquè l'arxiu estiga protegit, conservat i a l'abast de tots els valencians.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Pregunta número 1.
832 que formula el diputat Fran Ferri, del Grup Parlamentari Compromís, a la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient sobre pròrrogues de subsidiació dels préstecs de VPO.

Senyor Ferri, té vosté la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Senyora Bonig, ¿pensa el Consell fer cas del criteri de la Defensora del Poble i dels tribunals i revocar les resolucions d'inadmissió o de negació de pròrrogues de subsidiació de préstecs de VPO?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

He tingut ocasió de pronunciar-me sobre la problemàtica a què fa referència la pregunta, arran d'algunes iniciatives parlamentàries.

En tot cas, és un tema regulat en una norma estatal, dictada a l'empara d'una competència de l'estat, com són les bases, la coordinació, la planificació general de l'activitat econòmica, i que afecta a fons pressupostaris del ministeri de foment.

La Generalitat, en este assumpte, actua com a òrgan gestor, tramitant i aplicant la normativa i seguint els criteris interpretatius del ministeri.

Per tant, a hores d'ara no resultaria adequat, des del punt de vista jurídic, revocar unes resolucions obviant la posició de l'estat.
Ara bé, estem fent gestions amb l'estat, al ministeri, de cara a solucionar esta problemàtica.
I en el moment en què el ministeri dicte uns criteris interpretatius diferents, La Generalitat actuarà en conseqüència.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyora Bonig, com sabrà estem parlant de les ajudes de subsidiació de compradors de vivendes de protecció oficial per a pagar la hipoteca, ajudes que es donen per a cinc anys i que es renoven als cinc anys si continuen complint els requisits que s'estableixen.

Un dia el govern de Rajoy va decidir suprimir estes ajudes del pla d'habitatges 2009-2012.
I un altre dia va decidir que eixa derogació també afectava les ajudes anteriors, i ho va comunicar a les comunitats autònomes amb una circular, com vosté bé ha dit.
Però són les comunitats autònomes les que accepten o deneguen les peticions.
I vostés, que davant de Madrid només saben que dir que «sí, bwana», ho van aplicar sense miraments.
Amb quins resultats?
Van denegar 4.
021 ajudes, segons el que vosté mateix m'ha reconegut en una resposta escrita.
Vosté ha fet que 4.
021 famílies hagen de pagar dos-cents o tres-cents euros més al mes d'hipoteca.
¿Vosté sap que vol dir això per a qualsevol família?
¿Sap vosté que vol dir que una quota d'hipoteca puge cent euros, dos-cents euros, tres-cents euros?
Ho sap vosté, senyora Bonig?

D'estes 4.
021 ajudes que han denegat vostés, només 68 són del pla d'habitatges 2009-2012 que ha sigut derogat.
És a dir, només un 1,7 de les ajudes que han denegat són del pla derogat; la resta és una anul·lació que no té cap fonament de dret.
I per això la Defensora del Poble ha exigit a les comunitats autònomes que no deneguen més ajudes, perquè no és legal.
I per això els tribunals, que ja estan fent la seua tasca i estan eixint sentències que obliguen La Generalitat a admetre les renovacions i no aplicar el criteri del ministeri, perquè no té cap fonament legal i va contra els drets dels adquirits.

Ací mateixa tinc una sentència del Tribunal Contenciós Administratiu de Castelló, que diu, textualment, que s'ha d'anul·lar la resolució de la seua conselleria.

La Generalitat té dos opcions: posar-se del costat dels drets de les persones, dels tribunals, del que diu la Defensora del Poble, o posar-se al costat de Rajoy.
I vostés, entre els valencians i les valencianes o Rajoy, ho tenen ben clar, han triat Rajoy, evidentment.

¿Què pensen fer quan el 98,3% de les ajudes que han denegat sense cap fonament legal acaben en sentències?
¿Per què obliguen la gent a haver de pagar advocats i anar als tribunals per a defensar els seus drets?
¿Per què posen per davant les ordres de Madrid i no els drets de les persones?

Esta última pregunta potser no cal que la conteste, perquè ja sé la resposta.
La seua conselleria és experta en anar en contra dels drets de les persones, ho han demostrat en els impagaments del xec habitatge, ho han demostrat en els .
.
.
dels informes de l'advocacia de La Generalitat.

Vosté ha vingut ací i han aprovat una esmena a la llei de ports per a dir que les ajudes estan concedides, quan la gent fa anys que té una concessió en la seua mà.
Amb això ja queda clar el destrellat que regna al seu govern i la seua conselleria recentment.

Com que tinc clar que vostés posen per davant l'obediència a les polítiques antipersones de Rajoy a qualsevol cosa, ho deixaré en una pregunta molt senzilla i que considere que és de trellat, senyora consellera.
¿Pensa vosté aplicar el criteri dels tribunals sense forçar a que la gent es gaste els seus diners, que en té ben pocs, en pagar advocats i tribunals?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Señor Ferri, desde luego la demagogia es total y absoluta.
Así que lecciones de gestión, de generar riqueza y empleo y prosperidad de la izquierda, como les he dicho tantas veces, ni una, porque yo no les vi a ustedes proclamar y no les vi protestar cuando un gobierno de izquierdas, progresista y socialista arruinaba esta nación y concedía dinero a espuertas (aplaudiments) sin tener clara la financiación.
¡Claro que es el tema, claro que es el tema!

Ustedes arruinan, ustedes arruinan y luego echan el muerto a los demás, y son incapaces de pedir perdón por la ruina a la que llevan a los países.
(Protestes) Claro que voy al tema, claro que voy.
Yo siempre voy al tema.

Reconozco que el señor Ferri -me alegra- haya dicho definitivamente… Cuando ustedes no tienen argumentos, chillan y ladran, eso es lo único que saben hacer, chillar (remors) cuando no tienen argumentos.

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Mire usted, cuando ustedes reconocían… Sabe perfectamente señor Ferri -y agradezco que reconozca que se le da la información, porque luego dicen que no se les da información, que no somos transparentes, pero en este tema de la vivienda, como tantos y tantos temas- que tienen absolutamente toda la información.
Usted sabe que no podemos adoptar esas resoluciones, lo sabe perfectamente, porque aquí no es competencia de la Generalitat valenciana, la comunidad.
Hacemos como meros gestores.
Es más, el dinero no lo damos nosotros, lo da directamente el Ministerio de Fomento a las entidades bancarias.

Y, aunque es verdad que la Defensora del Pueblo dijo eso en septiembre de 2012, también reconoce que aquellas comunidades que han dictado resoluciones concediendo la subsidiación no han sido atendidas por el Ministerio de Fomento, y no han sido pagadas, y está también la gente yendo a los tribunales.

Mire usted, nosotros hemos solucionado, o estamos intentando solucionar con el ministerio, en el cambio de la Dirección General de Vivienda son sabedores de este problema.
En primer lugar, estamos remitiendo todas las sentencias condenatorias al Ministerio de Fomento.
¿Y sabe usted?
No lo estamos anunciando.
Porque el Ministerio de Fomento está pagando, cosa que los gobiernos socialistas no hicieron.
(Aplaudiments) Esa es la realidad.
Lo que pasa que tienen ustedes razón: tendríamos que estar todos los días, por activa y por pasiva, por tierra, mar y aire, diciéndole a la gente que estamos cumpliendo las sentencias y estamos pagando a la gente.
Esa es la realidad.

Por lo tanto, señor Ferri, sabe usted perfectamente que hemos remitido una carta al Ministerio de Fomento, que ha habido múltiples reuniones, que a pesar que adoptásemos el criterio, es un criterio del estado, porque es una normativa estatal, son fondos del estado y tiene que cambiar interpretación el estado, que algunas comunidades autónomas que han reconocido esas resoluciones, incluidas las suyas, donde gobiernan, no han hecho absolutamente nada y en el ministerio no están reconociendo y no están pagando, pero nosotros sí que estamos remitiendo las sentencias, y a fecha de hoy las sentencias se están pagando.

Vamos a continuar efectivamente, porque creemos que es un problema, porque ustedes no nos pueden dar lecciones de que no estamos al lado de las personas, y que no hacemos políticas para las personas.
Abandonen ese discurso de esa izquierda rancia y sectaria.
Trabajen, trabajen (aplaudiments), apoyen en lugar de algaradas en la calle.
Trabajen, trabajen, y reconozcan igual que nosotros hemos reconocido sus equivocaciones.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

Muchas gracias, muchas gracias.

Señorías, por favor, vamos a retomar el turno de preguntas, si son tan amables, porque ya corresponde a la señora Esther López, ilustre diputada, la pregunta número 1.
890 a la consellera de Bienestar Social sobre las resoluciones judiciales de revisión de grado de dependencia.

Señora López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera, ¿piensa abrir una investigación interna a raíz de las sentencias números 35/2014 y 36/2014 de la sección cuarta de la sala contenciosa administrativa del Tribunal Superior de Justicia de la comunidad, que anulan dos resoluciones de revisión de grado de la dependencia, efectuadas por la conselleria, por ser contrarias a derecho?

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Honorable consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Sí, muchas gracias presidente.

Señorías, señora López, la conselleria acata y acatará todas las sentencias dictadas, y en este caso las cumple y cumplirá en los términos establecidos, como evidentemente no podía ser de otra manera.
La conselleria no va a abrir una investigación interna sobre los casos particulares que usted ha mencionado.
¿Y por qué?
Porque mire, señora López, en la Comunidad Valenciana el proceso de valoración de la situación de la dependencia, ya sea de reconocimiento inicial o de la revisión de grado, se rige por criterios estrictamente objetivos y técnicos y están recogidos en normativa estatal y autonómica.

El baremo que estamos aplicando en la Comunidad Valenciana es el mismo -repito-, el mismo que se aplica en el resto de comunidades autónomas.
Actualmente se utiliza el baremo que se aprobó por el Real decreto 174/2011, que vino a derogar el anterior, aprobado por Real decreto 504/2007.
En el procedimiento de valoración de grado interviene primero un equipo de valoradores compuesto por profesionales técnicamente cualificados, con amplia formación tanto en el conocimiento de patologías, como en la aplicación de dicho baremo.
Y posteriormente las comisiones de valoración que emiten el grado de dependencia están compuestas por funcionarios de carrera adscritos a la Dirección General de Dependencia y Mayores, con titulación superior del ámbito sociosanitario.

Los datos de gestión nos confirman que todas las personas con resolución de grado permanente que solicitaron revisión de su situación mantuvieron o elevaron su grado de dependencia.
Las revisiones de dependencia que concluyen con una rebaja de grado han sido muy poco frecuentes, no llega al 7%, un 6,8 para ser exactos, aunque ello no quiere decir que sean incorrectas.
En todas las valoraciones iniciales constaba una temporalidad.
Y cuando se establece dicha temporalidad, un grado de dependencia se hace en previsión de que la situación que provocó la dependencia pueda revertir o minimizar su impacto.
Las causas de temporalidad y los plazos de revisión están recogidos en el real decreto vigente en este momento.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Señora López, tiene la palabra.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera, mi pregunta no era si acataban o no las sentencias.
Evidentemente las tenían que acatar.
Esa no era ni siquiera una respuesta aceptable.
Usted debería, o yo creo que una responsable política lo que debería de haber hecho en este caso ante esas sentencias, que no son solamente estas dos, ya conocemos que hay dos más, por lo menos debería haber pedido excusas.
Porque las resoluciones de dependencia están firmadas por los secretarios autonómicos, señora consellera.
Hay ahí una responsabilidad política y se tiene que rendir cuentas ante la ciudadanía y ante estas familias que han tenido que acudir a la justicia para que se les reconozca que desde la conselleria se habían aprobado resoluciones que iban contra derecho.

Señora consellera, ¿ha leído usted los fallos?
Uno dice: «Del examen de la documentación no se comprende cómo ha podido valorarse la dependencia tres años después como mejoría, cuando es evidente que la situación del menor ha empeorado.
» Sentencia número dos: «No se comprende cómo ha podido valorarse la dependencia tres años después en sesenta puntos menos, cuando es evidente que la situación es irreversible.
»

Señora consellera, no son casos particulares.
Usted, a raíz de estos casos, lo que debería de haber hecho es abrir una investigación para conocer si ha habido más casos o pudiera haber más.
¿No le preocupa, señora consellera, que muchísimas familias no puedan pagar los costes que cuesta ir a un contencioso administrativo para poder defender sus derechos?
¿No le preocupa que, habiendo más de veinte mil personas que están esperando las resoluciones de dependencia, no pueda haber también casos de este tipo?
¿No le preocupa en general la aplicación de la ley de dependencia en la comunidad, que nos lleva a que seamos la peor valorada de todas las comunidades del estado en una cuestión que es la defensa de un derecho subjetivo, que debería de garantizar los derechos a las personas que más necesitan de la garantía de la administración?

Señora consellera, hay otras sentencias.
El TSJ condena al Consell a pagar la dependencia de un niño reconocida y no abonada hace tres años.
Dice: «Cuatro años después de haber solicitado a la conselleria de bienestar la ayuda de dependencia para un niño autista hiperactivo de doce años de edad, y tres años después de que no se le hubiera contestado, ha resuelto el TSJ que tenían razón.
» En la sentencia, los miembros de la sala señalan que La Generalitat retrasó el proceso sin que hubiera circunstancias excepcionales que sirvan para justificar esta demora, pese a que el plazo para aprobar y notificar las ayudas es de tres meses desde que se reconoce la situación de dependencia.
«Es más -dice la sentencia- el pequeño fue abandonado a su suerte durante un procedimiento injustificadamente lento y falto de impulso.
»

Señora consellera, ni hemos cuestionado el baremo, hemos cuestionado que usted, después de conocer que existen estas sentencias tan graves y que hablan de una vulneración de derechos, muy consciente por parte de la conselleria, usted ahora mismo no asuma responsabilidades políticas y diga que va a abrir una investigación interna para no solamente que nos quedemos tranquilos todos y todas, para que usted se quede tranquila.
¿O estaba usted tranquila después de estos datos, después de estos fallos, después de estas sentencias de la justicia, señora consellera?
Le voy a leer otra.
En este caso dice la sentencia: «Transcurrieron dos años desde la solicitud de reconocimiento de la situación de dependencia, hasta la presentación del recurso.
» Dos años, cuando en la ley está prevista tres meses desde la fecha de notificación de la resolución.
Dice: «Sin que la administración evidenciara ni pusiera de manifiesto la concurrencia de circunstancia que sirvan a justificar dicha demora.
» «En conclusión, también esta persona -dice la sentencia- fue abandonada a su suerte durante todo el tiempo de tramitación del procedimiento.
»

Otra sentencia, señora consellera.
Dice: «Del examen de la documentación obrante de los autos no se comprende cómo ha podido valorarse la dependencia tres años después en grados inferiores, cuando se aprecia una mejora evidente.
»

Señora consellera, ¿usted de verdad se queda tranquila después de estos casos, se queda tranquila después de saber que la justicia está hablando de que la administración está vulnerando constantemente los plazos, que eso ya es una vulneración del derecho?

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

La senyora López Barceló:

¿No va usted ni siquiera a pedir perdón, señora … (El president desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Señora consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Sí, muchas gracias, señor presidente.

Mire, señora López, si alguien la escucha usted, pensará que todas las revisiones que se han hecho en la Comunidad Valenciana se han hecho a la baja.
Pero vamos a hablar de qué revisiones se han hecho en la Comunidad Valenciana.
Vamos a hablar de cuántas revisiones se han hecho en la Comunidad Valenciana.
Se ve que estos datos que le voy a dar no le interesan.
Pero bueno, yo se los tengo que dar…

El senyor vicepresident primer:

Señora López.

La senyora consellera de Benestar Social:

…porque estamos efectivamente para ser responsables de nuestra gestión y responsables políticos de nuestra gestión.
¿Cuántas revisiones se han hecho en la Comunidad Valenciana?
13.
974.
¿Cuántas han aumentado de grado?
7.
500.
¿Cuántas han mantenido su grado?
5.
551.
¿Cuántas de esas casi catorce mil revisiones de expediente han bajado de grado?
El 6%.
923.

Pero, es más: ¿por qué se hacen las revisiones de los expedientes?
Los expedientes se revisan cuando tienen temporalidad.
Y la temporalidad no es un criterio discrecional.
Es un criterio que está establecido cuando se adjudica el grado de dependencia, en su caso, nivel y grado de dependencia, a las personas que lo han solicitado.
La temporalidad se revisa de oficio.
La temporalidad se revisa para ver si ha variado la situación de la persona dependiente.
Como le hemos dicho anteriormente, no ha habido ninguna revisión de grado de dependencia con una resolución inicial de carácter permanente, ninguna, que se haya modificado a la baja.
Todas han mantenido el grado previo o han subido, excepto en aquellos casos de revisión de oficio por denuncia o por sospecha de fraude.
Si se hubiera dado algún caso de bajada de grado en una valoración con carácter permanente por error, se procede a la oportuna corrección.

Yo ya sé que estos datos no le gustan, porque hablar de un 6%, de 923 expedientes (remors) respecto… -yo la he escuchado con atención-.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señora López, por favor.

La senyora consellera de Benestar Social:

…con respecto a los 14.
000 expedientes revisados, con los 14.
000 expedientes revisados, por lo visto no le parece correcto.
Usted ha dicho «responsabilidad política», que los secretarios autonómicos firman o han firmado las resoluciones, resoluciones que firman sin apartarse del criterio técnico.
Técnicos que intervienen desde el principio del proceso, los equipos que valoran el entorno, los SMAD, los equipos municipales de atención a la dependencia, el equipo profesional, anteriormente era Avapsa, ahora ya integrados en el IVAS, equipo de profesionales que hacen la valoración en el entorno familiar.

Pero es que además esta comunidad tiene un doble filtro.
Hay un órgano colegiado de valoración de la dependencia -como le he dicho-, formado por técnicos cualificados.
Al principio -está usted hablando de sentencias, de casos que son del año 2008, 2009- la dependencia se aplicó, fue una ley que entró en vigor al día siguiente, con lo cual los equipos han tenido que ir preparándose, las valoraciones se han ido haciendo, y el real decreto -como le he dicho en mi respuesta anterior- hubo que cambiarlo, señora López.
Lo cambió el propio Partido Socialista en 2011, porque las previsiones de la dependencia desbordaron a todas las comunidades autónomas.
Y el escenario que usted está pintando no es diferente en ninguna de las comunidades autónomas.
Casi catorce mil expedientes, un 6% revisados a la baja.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Pasamos a la pregunta 1.
886, que formula la diputada también doña Esther López, del Grupo Parlamentario Esquerra Unida, al conseller de Sanidad… Perdón, perdón, perdón, he traspapelado las preguntas.
Señor Blanco, perdóneme.
Pregunta 1.
862, que formula el diputado señor Blanco, del Grupo Parlamentario Esquerra Unida, al conseller de Presidencia y Agricultura, Pesca, Alimentación y Agua sobre la red de repetidores de RTVV.

Señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies.

Mire, senyor Ciscar, les preguntes sempre se formulen amb l'objectiu d'aconseguir una resposta.
No és que els precedents m'animen molt en el seu cas…, però vaig a intentar-ho.

¿Què pensa fer el Consell amb la xarxa de repetidors de Radiotelevisió Valenciana després del tancament?
Li recorde que han passat més de sis mesos.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Honorable vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Blanco, però si jo sempre li conteste al que vosté em pregunta!

Mire, la xarxa de repetidors per la qual vosté s'interessa, el primer que cal saber és que és propietat de Radiotelevisió Valenciana, que es troba -com també sap- en un procés de liquidació; liquidació que com a qualsevol procés de liquidació és molt, molt complex.

Jo el que li puc dir -contestant a la seua pregunta- és que quan concloga el procediment de liquidació, La Generalitat assumirà la propietat d'eixa infraestructura per la qual vosté pregunta.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ciscar, vosté sempre em contesta però mai al que pregunte.
Jo, de tant en tant, somie que ho fa, i, ara, vosté té una última intervenció per a demostrar-ho i callar-me la boca.

Perquè vosté em diu que, ara per ara, estan concloent o desenvolupant el procés de liquidació; perfecte, això ja ho sé, no cal preguntar-ho, diu que quan acabe el procés de liquidació, que deixarà d'existir l'empresa pública RTVV, SAU, els repetidors passaran a ser propietat de la Generalitat valenciana; evidentment, i, després, ¿què pensa fer la Generalitat valenciana amb ells?
És que eixa és la pregunta.
Vosté tindrà quatre minuts i mig per a respondre-la.
¡Alguna cosa hauran pensat!
Li vaig a donar algunes pistes de què poden fer.

Podrien mantindre'ls, podrien vendre'ls, podrien donar-los en concessió.
Qualsevol de les dues opcions darreres serien molt negatives per a la societat i, fins i tot, m'atrevisc a dir que serien actuacions prevaricadores.

Vostés, si desmantellaren la xarxa de repetidors pròpia, de titularitat pública, estarien fent una política de terra cremada amb l'intent, una vegada tancat l'ens públic, una vegada tancada Radiotelevisió Valenciana, d'impedir la seua reobertura.

Perquè vostés, en estos sis mesos, el primer que van tancar va ser el senyal, era el que més els molestava, que la ciutadania valenciana poguera conéixer els seus excessos i poguera vore les crítiques i les denúncies a la seua manipulació i la seua censura; sacrificaren, fins i tot, adduint com adduïen causa econòmica, sacrificaren tota la publicitat contractada ja per al període nadalenc, volien tancar immediatament; després, han posat ja el procés d'acomiadaments i la liquidació de l'empresa, per a això, evidentment, han fet un inventari on el patrimoni més valuós econòmicament és la xarxa de difusió del senyal.
Però és que no sols ho és econòmicament, és que té un valor social, pot tindre un valor de 20 milions d'euros comptablement, però el valor d'ús és encara més alt, i vosté sap per què, perquè és fonamental per a recuperar el servei públic que vostés, que el Partit Popular ha tancat.

Han demostrat que no són capaços de gestionar adequadament el servei de radiotelevisió pública i, després, l'han tancat, però sap que n'hi ha un compromís de les forces polítiques que poden ser majoria en estes Corts d'ací un any -i aquí té el resultat de les eleccions europees- per a reobrir Radiotelevisió Valenciana, i per això serà un problema la pèrdua d'una empresa que tenia vint-i-nou anys i que constituïa una eina fonamental, és encara un problema major la pèrdua d'una plantilla que ha treballat durant vint-i-quatre anys emetent una programació… el millor possible, dins de les directrius i la censura política, però una plantilla de bons professionals que se n'han anat al carrer, però encara és un problema major que vostés vullguen desmantellar tota la infraestructura tècnica, el cor tècnic de Radiotelevisió Valenciana.
I si vosté no em respon de manera clara no dissiparà els dubtes que la seua actuació està alimentant.

Jo li dia que vostés tenen tres opcions: vendre la xarxa de repetidors, donar-la en concessió, o la primera, l'única admissible, la que li exigim des d'Esquerra Unida, que és mantindre eixa xarxa que, a més a més, pot ser rendible perquè sap vosté que està prestant serveis a altres empreses, perquè també operen canals de TDT que, per cert, no paguen, xarxa de comunicació de bombers, d'emergències, de policies locals, fins i tot el servei Wi-Fi gratuït de la Diputació de València.

Tenim una xarxa que cobrix el 99% del territori, li exigim un compromís explícit de mantindre-la, lliure de càrregues, lliure de concessions que hipotequen el futur fins al 2015.

M'agradaria que responguera i, per una vegada, jo no tinguera raó.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, anant per parts, el primer que s'ha de fer és articular jurídicament un mecanisme per a integrar en La Generalitat tota eixa xarxa de repetidors que -insistisc- hui és propietat de Radiotelevisió Valenciana, es tracta d'un assumpte complex parlant en termes jurídics, parlant en termes jurídics, està estudiant-se la forma de portar a la pràctica eixa decisió que passe a ser propietat de La Generalitat.
Però tot això ha de ser perquè ho ordena la llei en el marc del procés de liquidació i d'extinció de la societat Radiotelevisió Valenciana.

Mosatros som conscients que és un actiu molt important, molt valuós, ¿eh?
Hui, formen part de la massa patrimonial de Radiotelevisió Valenciana que -com li he dit en la meua primera intervenció- va a passar a ser propietat de La Generalitat.
En això és en el que estem treballant.
A partir d'aquí, de quan siga propietat de La Generalitat, la veritat és que encara no n'hi ha cap decisió presa al respecte però -com vosté bé ha dit- aquí estan prestant-se a través d'eixa xarxa uns altres servicis que han de continuar, han de continuar.

I com vosté també ha apuntat, aquí n'hi ha unes televisions privades que, en virtut de compromisos contractuals que estan assumits, doncs inicialment s'han de respectar (rient), però això són altres qüestions, però el compromís contractual està aquí i s'ha d'acceptar.

Per tant, sense que hi haja cap decisió presa al respecte, jo el que li puc avançar és que no n'hi ha cap intenció de vendre eixa xarxa de repetidors, entre altres qüestions perquè -com li he dit- estan prestant-se uns servicis que són fonamentals per a la població.
Naturalment, tampoc n'hi ha cap intenció de desmantellar-los; de segur que, a més de les utilitats que tenen actualment, se'ls podran donar altres utilitats en el futur, més que donar, complementar amb altres utilitats en el futur.

La Generalitat, el Consell, com sempre, tractarà d'optimitzar al màxim els recursos, però per a la seua tranquil·litat -insistisc- ni van a desmantellar-se ni van a vendre's.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Passem a la pregunta número 1.
886, que formula la diputada Esther López, del Grupo Parlamentario de Esquera Unida, al conseller de Sanidad sobre el establecimiento de protocolos para enfermos de fibromialgia.

La señora López tiene la palabra.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor conseller, le pregunto acerca de las gestiones que ha realizado la Conselleria de Sanidad para dar cumplimiento a la Resolución 191/VIII sobre el establecimiento en cada departamento de salud de circuitos protocolizados multidisciplinarios de atención para los enfermos y enfermas que padecen fibromialgia, fue aprobada en la comisión de sanidad en la reunión del 27 de noviembre de 2012.
Y para que sepamos de lo que estamos hablando le voy a leer parte de esa resolución.

En esta resolución hablábamos de lo importante que era establecer circuitos protocolizados de atención multidisciplinar para los enfermos que padecen fibromialgia en cada departamento, siguiendo los criterios del grupo de expertos creado al efecto y cumpliendo los objetivos del Plan de salud 2010-2013 y las recomendaciones del documento consensuado por el ministerio de sanidad; incluir en los grupos de expertos representantes de los órganos encargados de valoraciones de incapacidades y minusvalías, conforme se estaba haciendo; potenciar la formación y la investigación en fibromialgia; llevar a cabo campañas de sensibilización e información a la sociedad con la colaboración de asociaciones de enfermos y de las sociedades científicas implicadas; e impulsar el conocimiento entre los profesionales del documento de consenso para enfermos y enfermas de fibromialgia promovido por el ministerio de sanidad para así facilitar las decisiones respecto al diagnóstico, tratamiento y otros aspectos relacionados con ella.

Esto se aprobó en 2012, señor conseller, ¿qué se ha hecho para darle cumplimiento?

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, señora López.

Honorable conseller.

Señor presidente.

Señora López.

La atención a los pacientes que sufren fibromialgia ha sido abordada, estudiada y atendida por parte de la Conselleria de Sanidad, no solo para dar cumplimiento de la citada resolución -que usted acaba de leer-, la 191/VIII, aprobada -como ha dicho- por la Comisión de Sanidad y Consumo, sino porque es nuestra obligación y responsabilidad ofrecer la mejor atención posible a todos los pacientes de la Comunidad Valenciana.

Esta resolución -como usted bien acaba de citar- contempla seis puntos que hemos abordado de la siguiente forma, y le voy a dar respuesta.

En primer lugar, respecto al primer punto, con el fin de desarrollar los objetivos contemplados en el Plan de salud de la Comunidad Valenciana 2010-2013, la Conselleria de Sanidad puso en marcha un grupo de trabajo al que se encargó la elaboración de un documento que permitiese mejorar la atención de las personas que padecen este trastorno en los distintos niveles asistenciales.
El documento recoge un nuevo circuito asistencial adaptado a la práctica clínica de nuestros departamos de salud, tomando como referencia el documento elaborado -como bien ha citado usted- por el ministerio y consensuado por las comunidades autónomas en esta materia.

El fruto de este trabajo ha sido un borrador que fue remitido tanto a los profesionales de la sanidad pública, a las asociaciones de pacientes y a las sociedades científicas de nuestra comunidad con el fin de que realizaran una revisión externa del mismo.
Con las aportaciones y sugerencias que estas personas y colectivos han realizado, la Conselleria de Sanidad ha procedido a su redacción final que -ya le adelanto- será publicado antes del verano.

En lo relativo al punto 2 de la resolución, al mencionado documento se le dará una máxima difusión y se entregará a todas las direcciones generales de la Conselleria de Sanidad, a los departamentos de salud, a las sociedades científicas, a los colegios profesionales, así como a la ciudadanía a través de la página web de la Conselleria de Sanitat.

Hemos dado cumplimiento, también, al punto número 3, ya que del grupo de expertos encargado de elaborar este documento formaba parte don Ángel Martín Rillo, médico inspector de la Delegación Provincial de Valencia del INSS, encargado de valoraciones de incapacidad y minusvalías.

Sobre el apartado número 4 y la potenciación de la formación y la investigación en fibromialgia, debo decir que en los planes de formación de la EVES se convocaron en 2013 tres cursos, y, en 2014, once cursos relacionados con el dolor crónico en la práctica clínica, la adaptación a la situación de cronicidad y el malestar emocional y la promoción de la actividad física.
A partir de 2014, y dentro del Plan estratégico de eficiencia, calidad asistencial y seguridad del paciente 2014-2017, se prevé implantar un programa de paciente experto y de formación en autocuidado de pacientes con enfermedades crónicas, como lo es la fibromialgia.

En cuanto al punto cinco, respecto a las campañas de sensibilización e información a la sociedad, debo indicar que la Conselleria de Sanitat colabora con la Asociación Valenciana de Afectados de Fibromialgia, Avafi, para la financiación de programas de ayuda mutua y autoayuda.

Y, por último, y en cuestión al impulso del documento de consenso entre los profesionales, en abril de 2012 -como bien ha indicado usted en su primera intervención- se realizó una distribución de ejemplares del CD elaborado por el ministerio de sanidad y que se remitió a todos los departamentos de la Conselleria de Sanitat, hospitales, a las universidades con formación de titulaciones sanitarias, a todos los colegios profesionales implicados y a las sociedades científicas de la Comunidad Valenciana.
Este documento sirvió como base para establecer el borrador de los circuitos protocolizados, que ya le he mencionado en el primer punto y que le he dicho que anticipadamente se publicará antes del verano.

Señoría, como verá, hemos dado cumplimiento a todos y cada uno de los apartados que aparecen en la Resolución 191/VIII.
Tenga por seguro que los afectados por la fibromialgia seguirán recibiendo una atención de calidad como el resto de valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Señora López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Bueno, usted no ha dado cumplimiento a esa resolución, usted ha interpretado cada punto como le ha venido en gana y nos ha dicho que se ha llevado a efecto.

Ahora mismo, no están recibiendo una atención de calidad porque usted está recortando en lo que de verdad podía ayudar, a lo que ustedes se negaron en 2010 en una proposición no de ley y que, luego, hicieron una enmienda, que en la nuestra venía lo de la creación de unidades de fibromialgia en todo el País Valenciano, y ustedes con esa enmienda convirtieron esta resolución en lo que es.

Y, además, es que encima de haberla, con su enmienda, modificado nuestra intención, que era de la crear unidades de fibromialgia con un tratamiento multidisciplinar, ustedes lo que hacen, encima, es interpretar esta resolución de una forma torticera.

¿Cómo me puede decir que impulsar el conocimiento entre los profesionales del documento de consenso para enfermos de fibromialgia del ministerio de sanidad es enviar un CD?
¿Enviar un CD a todos los departamentos de salud?
Pero si el documento está en la web.
Eso no es dar conocimiento a los profesionales de la sanidad y a los departamentos de salud de un informe que habla de un protocolo a seguir con los enfermos y enfermas de fibromialgia.

Y, ¿cómo me puede usted decir que da cumplimiento al punto número 1, de establecer circuitos protocolizados de atención multidisciplinar para los enfermos, cuando usted me dice que lo que han hecho para eso es hacer un documento que ahora mismo todavía es un borrador, cuando esta resolución se aprobó en 2012?

Señor conseller, ¿y cómo me dice que una campaña de sensibilización e información a la sociedad es participar con una asociación, no con todas las asociaciones y la federación de asociaciones de fibromialgia del País Valencià?

No, informar y concienciar es dar visibilidad a una enfermedad que está llevando a una situación de desesperación a muchísimas mujeres en su gran mayoría y hombres en todo el País Valencià.

¿Usted sabe lo que significa la fibromialgia?
Significa necesitar incapacidades.
Significa tener, al final, una situación en tu ámbito social…, en tu ámbito social, una situación bastante desesperante, porque hay personas que todavía no comprenden lo que significa la fibromialgia, que no la conocen y que, por tanto, lleva a situaciones, como por ejemplo, a bajas por enfermedad que no son comprendidas y que después llevan a despidos y, por cierto, también, por parte de facultativos que todavía no conocen bien lo que significa la fibromialgia, a no diagnosticarla correctamente y a llevar a muchísimas personas a una situación de una depresión tal que, incluso, algunas han tenido que llegar a la desesperación del suicidio, y lo digo tal y crudo como es, señor conseller.

Porque hablamos de una enfermedad que no es nada baladí, señor conseller.
Es muy dura.
La fibromialgia es una enfermedad muy desconocida para todos, una enfermedad crónica.

Y, señor conseller, usted me contesta en una pregunta en la que le pregunto: ¿cuántas personas son atendidas en la unidad multidisciplinar de atención a la fibromialgia de San Vicente?
¿Cuántas personas son atendidas en 2010, 2011, 2012, 2013 y 2014?
No me contesta y, además, me dice que van a cambiar de estrategia, que la unidad de fibromialgia tiene que ser el último lugar al que vaya una enferma, cuando es el lugar en el que, de una forma totalmente transversal, son tratadas de todos los síntomas que se padecen.

Hace unos años…, se trataron, porque yo tengo las cifras, a 1.
500 pacientes el año pasado; este año, solamente a 1.
000.
Acabarán ustedes con esa unidad que ahora mismo es…

El senyor vicepresident primer:

Gracias…

La senyora López Barceló:

…una de las mejores, y ya prácticamente la única que tenemos en el País Valenciano, y tendrán que abocar…

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

La senyora López Barceló:

…a las enfermas -gracias, señor presidente- a una situación de desesperación.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Señor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, señor presidente.

Señora López, mire, nosotros lo que hemos hecho es, como le he dicho, en ese documento consensuado con las asociaciones de pacientes, con las sociedades científicas, con los profesionales de la Conselleria de Sanidad y siguiendo las directrices marcadas por el ministerio, buscar la mejor estrategia para la atención sanitaria a los pacientes que sufren fibromialgia en la Comunidad Valenciana.

Y esa estrategia pasa por, como suele ocurrir con todas las enfermedades crónicas, el tratamiento a través de la estructura de atención primaria, que es lo que nosotros hacemos con los pacientes que, como le he dicho, sufren esta enfermedad.
Es el primer paso que tienen.

Y, por supuesto, la estructura de atención primaria está coordinada e integrada con cualquier especialista que requiera el enfermo, ya sea psiquiatra, psicólogo, traumatólogo, reumatólogo o unidades de dolor que están, por supuesto, a disposición.
Y esa es la forma de tener un tratamiento integral y adecuado y, sobre todo, cercano, que es lo que necesita el paciente crónico, de los pacientes que en la Comunidad Valenciana sufren esta enfermedad.

Ya le digo, es una estrategia que tenemos y hemos consensuado con los afectados, con las sociedades científicas y se ha hecho siguiendo las directrices del ministerio de sanidad y, además, siguiendo lo que se hace en todas las sociedades donde se tiene un sistema sanitario avanzado y una estructura de atención primaria que así lo permite.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Antes de pasar al bloque de interpelaciones, me dicen que hay un texto relativo a esta cuestión.
Pues cuando se disponga, en todo caso… se haga llegar a esta mesa.

Interpel·lació a la consellera de Benestar Social, senyora Asunción Sánchez Zaplana, sobre la política general de la conselleria en matèria d'accions desenvolupades per l'Ivaj per tal de facilitar la incorporació dels joves al mercat laboral, que formula el diputat senyor Jordi Serra Ferrer (GP Socialista) (RE número 80.
115, BOC número 224)

El senyor vicepresident primer:

Pasamos al punto 12 del orden del día: interpelación a la consellera de Bienestar Social sobre la política general de la conselleria en materia de acciones desarrolladas por el Ivaj para facilitar la incorporación de jóvenes al mercado laboral, que formula el diputado Jordi Serra, del Grup Parlamentari Socialista.

Señor Serra.

El senyor Serra Ferrer:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera.

Hui, som coneixedors que la fiscalia ja té oberta una investigació al voltant del suposat enxufisme a l'Institut Valencià de la Joventut.

La primera pregunta que els socialistes li fem avui és: ¿pensa prendre el Consell alguna decisió al respecte?
Si vol, li la repetiré.
¿El Consell del qual vosté forma part pensa continuar sense fer res?

No hem escoltat cap paraula al voltant d'aquest tema, al voltant d'aquesta investigació, de l'obertura d'investigacions per part de la fiscalia.

Hui, volem saber i volem que diga en aquesta cambra si considera que l'externalització d'aquest servei de l'Ivaj ha resultat positiu.

Si ho considera, li podrem fer una reflexió, una primera reflexió.
Quan el ja hui condemnat Rafael Blasco va començar a ser investigat, ell ni va fer cas i va dir que tot allò era fals.
El resultat de tot això són huit anys de presó i vint d'inhabilitació.
(Aplaudiments) Senyora consellera, ¿vol seguir eixe camí?
¿Vol seguir eixe camí?

A partir de hui, i a eixe suposat enxufisme, ja no és sols una ocurrència de diputats o diputades de l'oposició d'aquesta cambra -ja sabem, els «pancarteros», «bolivarianos», «tripartitos», «pancatalanistes».
.
.
a saber què, «frikis» també-.
Ara, ja és un òrgan com la fiscalia qui considera que deu realitzar eixa investigació.
Vosté ja considerarà i farà el que.
.
.
el que crega, ¿eh?
Però, des d'aquesta cambra, ja està advertida o, com a mínim, avisada.

Si vol, per a agafar consciència, quan vosté considere, pot girar-se i mirar eixe escó de la vergonya, que hui ja és, i en el qual, possiblement, també, ha acabat convertint l'Institut Valencià de la Joventut, no sols des de la seua gestió, sinó que la gestió del Partit Popular al capdavant d'aquest organisme ja deixa que desitjar des de fa molt de temps.

Tal vegada, per a una immensa majoria de joves valencians, l'Ivaj ja fa temps que va deixar de ser una ferramenta útil.
Ja, a l'any 2010, la meua companya del Grup Parlamentari Socialista, la diputada Clara Tirado acusava de desmantellar de funcions i de pressupost l'Ivaj, aquell Consell presidit per Francesc Camps, eixe que hui mateix també ha dit que mai va desconfiar de Blasco i que creu en la innocència de tot el món.

Al llarg d'aquell any 2010 es va produir, també, en aquesta cambra el debat del projecte de llei de joventut.
Una llei que ja en aquell moment els socialistes advertírem que era una proposta buida, sense aplicació efectiva i sense un pressupost para desenvolupar totes i cadascuna de les actuacions que es contemplaven.

A més, en aquell debat, els socialistes presentàrem distints plans d'actuació, i un d'ells era el pla d'ocupació; distintes mesures per a l'ocupació jove, que van ser descartades, i que ha segut, també, una llei que ha tardat anys en començar a ficar-se en marxa els distints plans que contemplava, on el consell rector, durant molt de temps, ha estat paralitzat i on s'ha demostrat una nul·la voluntat de dur endavant eixa pròpia llei.

Potser per això, perquè sabíem com anava a ser la seua gestió, en aquell moment, ja els socialistes votàrem en contra d'eixa llei.
Més que res, perquè ja li ho comentava, perquè en aquell debat ja plantejàvem actuacions sectorials, actuacions concretes i, en matèria d'ocupació, plantejàvem molt més del que mai seran capaços de dur endavant.

Des d'aleshores, des del moment d'eixa aprovació, el pressupost de l'Ivaj s'ha reduït, moltes de les ajudes que en aquell moment existien, no única i exclusivament per a l'ocupació jove, per a l'emprenedoria jove, sinó ajudes també en matèria de vivenda i en altres, han desaparegut i s'han externalitzat molts dels serveis que es presten, entre ells, aquell que la fiscalia ja investiga.

Estes polítiques de joventut en aquell moment eren un aparador per al mateix Partit Popular, però hi va haver un moment que eixes polítiques el Consell van deixar de lluir-les, perquè havia convertit l'Ivaj en un contenidor sense idees, sense pressupost i sense contingut.

Pel que plantegem, la política d'ocupació deuria ser transversal.
Efectivament, és un concepte que possiblement la teoria se la coneguen a la perfecció, més que res perquè tots i cadascun dels membres del Consell l'apliquen en els seus discursos.
Però, ¿què passa?
Que, després, la coordinació, ¿de qui depén?

Vosté és coneixedora, també, que n'hi han iniciatives vinculades a l'ocupació juvenil amb els fons europeus, eixes iniciatives que les experiències pilot estan duent endavant distintes comunitats i distints municipis espanyols, que l'Ivaj està duent endavant un projecte pilot també, però passa que després no sabem com es coordina això.
Perquè quan els diputats del Grup Parlamentari Socialista tramitem iniciatives per tal de preguntar, resulta que el que respon és el conseller Moragues, perquè assumix que com són els fons europeus, la contestació li correspon al conseller Moragues.

Quan parlem única i exclusivament d'eixa experiència, la resposta prové dels responsables de la seua conselleria, que diuen que caldrà esperar-se al mes d'octubre, una vegada ja haja finalitzat l'experiència pilot, per a vore després l'aplicació.

Però és que eixa transversalitat.
.
.
, el que vull deixar-li hui en evidència és que eixa transversalitat i eixes polítiques d'ocupació ja existixen en aquesta comunitat i ja existix.
Perquè, ¿qui millor per a dur endavant les polítiques d'ocupació i qui millor per a poder parlar i aplicar que els serveis públics d'ocupació?
Si tenim una xarxa de serveis públics d'ocupació molt més àmplia que qualsevol altre dels òrgans.

¿Per a què limitar les polítiques d'ocupació jove a tres espais testimonials on es desenvolupa eixe servei d'autoocupació jove?
Si tenim una xarxa molt més àmplia.
Si, a més, tenim altra ferramenta.
Tenim el treball que en els propis municipis i mancomunitats desenvolupen els ADL, uns agents de desenvolupament local que poden desenvolupar algunes de les accions concretes.

Aleshores, eixa qüestió que es planteja, eixe servei externalitzat que du a terme l'Ivaj, possiblement, si parlàrem de matèria quantitativa, és escassa, a penes un milió d'euros de més de 12.
000 milions que té tot el pressupost global de La Generalitat.

Però, ¿què passa?
Que en un moment en el qual un consell utilitza de la manera més eficient els recursos, segons han dit els distints membres del Consell, i eixa és la justificació per la qual els mestres, els infermers, els professionals de la sanitat no es reposen moltes vegades, eixa és la justificació per la qual moltes ajudes han desaparegut, doncs, possiblement, com a mínim, en matèria d'ocupació, amb eixe milió d'euros del servei d'Emprenjove externalitzat i no desenvolupat per cap membre de l'administració pública valenciana, amb eixe milió d'euros, com a mínim, més de 60 ajudes de l'ocupació podrien ser efectives.

És veritat que estem en el moment dels xicotets gestos, en el moment de no fer grans polítiques.
Però, clar, si jo li fique damunt de la taula eixa qüestió de per a què servix i de què em servix un servei que pot desenvolupar-se en altres llocs, és més bé perquè moltes de les accions que desenvolupa les desenvolupen en altres llocs.
Per exemple, com a últim exemple, la formació que es du a terme des de les oficines o des del conjunt de l'Emprenjove, un cursos bàsics d'assessorament i de motivació empresarial, possiblement allò que molts consorcis, consorcis comarcals, vinculats a l'ocupació, o inclús els mateixos CEI, una altra ferramenta vinculada a l'ocupació que ja disposa el Consell, doncs bé, tant els distints consorcis comarcals com els mateixos CEI ja fan ús d'aquestes ferramentes i ja desenvolupen aquest tipus d'accions.

Per això jo no sé si vosté convindrà amb mi que cada vegada és més evident que això era únicament i exclusivament un xiringuito.
Tal vegada vullguen continuar amb eixe xiringuito, però qui va muntar un xiringuito hui té huit anys de presó.
No seguisca el mateix camí, senyora consellera.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Serra.

Honorable consellera, té la paraula.

La senyora consellera de Benestar Social:

Sí.
Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Serra, voy a empezar diciéndole que estamos de acuerdo, que estamos de acuerdo en tres palabras: la coordinación, la transversalidad y el remar todos juntos para conseguir que nuestros jóvenes consigan un empleo.

Pero quisiera comenzar mi intervención definiendo, porque yo creo que ha quedado un poco confuso en la suya, cuáles son las funciones del Servicio Valenciano de Empleo, del Servef, y las que corresponden al Ivaj.

Porque al Servef, según su ley de creación, le corresponde el impulso y ejecución de la política de la Generalitat valenciana en materia de intermediación en el mercado de trabajo y orientación laboral, así como también las políticas activas de empleo y la formación profesional, tanto ocupacional como continua que sean de su competencia.

Además, en el ámbito de las políticas activas de empleo le corresponde impulsar, desarrollar y ejecutar los programas de creación de empleo estable entre los colectivos de desempleados, especialmente para los más desfavorecidos, entre ellos como podrían los jóvenes.

El marco, en cambio, en el que se encuadra la actividad del Ivaj viene también establecido por su ley de creación que le atribuye entre sus funciones la de favorecer la autonomía personal, inserción social de la juventud, incidiendo especialmente en el ámbito laboral, de sanidad y vivienda.

Y espero, ya que usted me ha hecho esta interpelación, poder aclararle alguna de sus dudas.

Dentro de este marco legal en el que usted habla de que falta coordinación, transversalidad, etcétera, y además recordándole también el modelo de formación profesional dual, que yo creo que es un modelo pionero en toda España, las políticas de juventud del Consell siempre han contemplado la perspectiva del empleo juvenil, pero además yo creo que en los últimos años sí se puede demostrar, con los datos que tenemos en este momento, se está incidiendo con mayor intensidad.

Es evidente que en el contexto en el que nos encontramos, aunque ya se puede hablar de un cambio de tendencia, la problemática del desempleo juvenil adquiere una mayor dimensión por el elevado porcentaje de jóvenes que necesitan, que quieren encontrar un empleo.
Y facilitar ese acceso al empleo es uno de los retos más importantes para todos.
Es uno de los retos más importantes que tenemos, y así lo planteamos desde el Consell.

El objetivo principal es proporcionar a nuestros jóvenes el apoyo y las herramientas necesarias para que se puedan incorporar al mercado laboral.
Y el Ivaj sí que desempeña un papel en ese camino de los jóvenes que tienen por delante antes de acceder a un empleo, trabajando por un concepto, que es el que antes he mencionado, el concepto de empleabilidad.

La situación de desempleo juvenil no es coyuntural en la Comunidad Valenciana, es estructural del territorio español, y yo le diría más, es algo a nivel de comunidad europea, ya que la Unión Europea se sitúa casi en el 24% en la tasa de desempleo entre la población juvenil.
Y la lucha contra ese desempleo juvenil tiene que implicarnos a todos, y además a todas las instituciones nacionales y europeas.

Y, efectivamente, usted han mencionado que es una prioridad para Europa, y así se recoge en la Estrategia europea 2020, porque se quiere garantizar que todos los jóvenes entre dieciocho y veinticuatro años reciban una oferta concreta en un plazo de cuatro meses tras su formación o el inicio de un período de desempleo, que no tiene que ser necesariamente un puesto de trabajo, no, sino que puede consistir, según se ha planteado, en la relación de prácticas laborales, formación en empresa, cursos.
Y todo ello siempre adaptado a la situación de cada joven, a sus necesidades, a su situación.
Y es en ese marco de las políticas europeas en materia de empleo juvenil en el que el Ivaj se ocupa de cuestiones, que usted algunas las ha mencionado y otras no.

Por una parte, la formación como herramienta para impulsar y mejorar las capacidades de nuestros jóvenes, tanto en la búsqueda del empleo como en la obtención de un puesto de trabajo que sea acorde con su formación.

Por otra parte, efectivamente, estamos trabajando dentro de una iniciativa europea, que es Avant Jove, que está basada en el autoempleo como un medio para crear nuevas pymes en la Comunidad Valenciana.

Y finalmente también el apoyo a la iniciativa empresarial y juvenil y al autoempleo, a través de programas que ya están consolidados dentro del Ivaj.

En el aspecto formativo, el Ivaj financia, por ejemplo, y usted lo conoce, el estudio de becas, por ejemplo la convocatoria de becas para la realización de cursos de idiomas, fundamentalmente en inglés, que están destinados a los jóvenes que residen en la Comunidad Valenciana.
Y con ello, además de permitir a los jóvenes el aprendizaje de idiomas, se les facilita la movilidad dentro del ámbito europeo, ampliando sus posibilidades en la búsqueda de empleo.

Me pedía datos, y se los voy a dar.
En 2013 se convocaron 75 becas, 75, con una dotación global de 60.
000 euros.
En 2014 hemos incrementado hasta 125 becas, con un total de 100.
000 euros.

Y complementariamente, a través de la red de oficinas del Ivaj, que usted ha mencionado, y la página web, se facilita información a los jóvenes sobre recursos para la búsqueda de empleo, sobre formación reglada y no reglada, fuentes de acceso al empleo, así como la forma de elaborar su currículum.

Asimismo, se les proporciona información relativa a las ayudas a que pueden acceder: ayudas financieras, los microcréditos, sobre los que estamos trabajando también; y también apoyo y servicio, los viveros de empresas.

El programa que le he mencionado, Avant Jove, se trata de una nueva metodología de acceso al mercado de trabajo.
En este momento es un proyecto piloto, financiado por el Programa comunitario para el empleo y la solidaridad, Progress, en el que se ha creado un consorcio para establecer un esquema de garantía juvenil en la Comunidad Valenciana.
Participa el Ivaj, participan los jóvenes empresarios, participan diferentes asociaciones, participa el Consell de la Juventud.
Y siguiendo la Estrategia europea 2020, el objetivo general es establecer y reforzar alianza entre todos los actores.
Usted lo ha mencionado: coordinación y transversalidad.
Aquí está presente.
Todos los actores que intervienen en el sector de empleo juvenil para impulsar las oportunidades de empleo para nuestros jóvenes.
El presupuesto para ésta, para la comunitat, es de 166.
000 euros.
Y la Unión Europea nos financia hasta el 95% de los gastos que se pueden subvencionar.
Y la duración de octubre de 2013 a octubre de 2014.

Con este proyecto se quiere fomentar el autoempleo para jóvenes de dieciocho a veinticuatro años en situación de desempleo o que estén finalizando sus estudios y explorando posibilidades de inclusión en el mercado laboral.

Se ha centrado y se centra en la participación de población inmigrante, mujeres, población de etnia gitana y jóvenes en situación de riesgo de exclusión social.

Se seleccionaron 35 candidatos para formar parte del proyecto.
Y de ellos, de estos 35, los jóvenes que han finalizado el período de formación están realizando prácticas en empresas de la Comunidad Valenciana seleccionadas según el perfil de cada uno de los jóvenes.

Habrá otras fases del proyecto en las siguientes fases, estarán tutelados por personal del Ivaj y se llevará a cabo la planificación e implementación de un plan de negocios dirigido efectivamente a la creación de empresas.
Todos los participantes que opten por crear su propia empresa tendrán a su disposición, desde el 1 de junio hasta el 30 de septiembre, un vivero de empresas en el entorno de la Universidad Politécnica, con todas las infraestructuras necesarias para iniciar su negocio.

Además, habrá un programa de mentoring, de mentorización, a través de que los jóvenes empresarios que tiene acreditada experiencia van a tutelar a los nuevos empresarios en la fase de puesta en marcha de la empresa, realizándose reuniones de networking entre los participantes y los tutores.

Y una vez que finalice la ejecución del proyecto, dado el carácter piloto, se procederá a la evaluación con el objetivo de conocer la eficacia, la eficiencia de la implementación de este proyecto y valorar su funcionamiento dentro del consorcio.

Los resultados obtenidos van a servir para hacer recomendaciones a la Comisión Europea sobre ese programa de garantía juvenil que consideramos fundamental.

Por último, ha mencionado usted si funciona o no funciona el servicio de programa Emprenjove, que, como sabe, es un servicio gratuito que se pone a disposición de jóvenes entre dieciocho y treinta y cinco años para asesoramiento y formación en gestión empresarial, es decir, para que puedan crear una empresa.
El asesoramiento está dirigido a cuatro áreas fundamentales: márquetin, jurídico, laboral y económico.
Y tampoco acaba con la creación de la empresa, puesto que durante el primer año de actividad de los jóvenes, aquellos que han decidido crear su propia empresa, siguen disponiendo de asesoramiento.
Y me pedía datos.

Durante el año 2013 y el primer trimestre de 2014 casi 8.
000 jóvenes, 7.
841 jóvenes, han consultado cuestiones relativas al programa a través de las oficinas de emprendedores ubicadas en Alicante, Castellón y Valencia.

Durante el año 2013 Emprenjove llevó a cabo 51 actividades, mientras que durante el primer trimestre de 2014 se han hecho 19.

El número de jóvenes que ha participado en actividades formativas de Emprenjove ha sido 2.
846 en el año 2013 y 1.
130 en el primer trimestre de este año.

El resultado que me pedía es la creación de 339 empresas durante el año 2013 y de 129 empresas durante el primer trimestre de 2014.

Según los datos, como puede comprobar, se ha dado de alta una empresa por día.

Y para finalizar, en el tiempo que me queda, antes de la siguiente intervención, decirle que para nosotros también aspectos fundamentales que se están trabajando dentro del Instituto Valenciano de la Juventud son los microcréditos, que creo que también conoce, y los premios Emprenjove.
Sabe que los créditos se destinan también, podemos hablar de jóvenes empresarios, seguimos fomentado la creación de las pymes, de los negocios que nuestros jóvenes quieran, bueno, pues en este caso montar o que soliciten la colaboración.
Y de las solicitudes de información recibidas en 2013 se han tramitado 30 planes de empresa con el certificado de viabilidad para solicitar el microcrédito, que ya sabe que la decisión de ello corresponde al Microbank de La Caixa.

Y la convocatoria de los premios Emprenjove, con 120 candidaturas y 20 premios.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Per a rèplica, senyor Serra, té la paraula.

El senyor Serra Ferrer:

Gràcies, president.

Senyora consellera, espere que, encara que no haja fet al·lusió a la primera qüestió, que era més bé una reflexió, perquè a ningú li agrada que l'advertisquen i que després moltes vegades a la millor tinguen raó.
Però esperem que com a mínim tinga en compte eixa consideració respecte a eixa investigació que la fiscalia està duent endavant, va a dur endavant per eixe presumpte enxufisme.

Vosté ha fet al·lusió en la seua primera intervenció a eixa transversalitat.
Lamente que just en estos moments, quan també anava a citar-la, la consellera d'educació, perquè volia fer un paral·lelisme.
.
.
No, no, no, no es preocupe, el podem fer encara que estiga absenta la senyora consellera.

Este projecte pilot del qual vosté ha fet menció, el projecte Avant Jove, resulta que només té com a objectiu l'autocupació.

Vosté és coneixedora i és responsable, des de l'Ivaj són coneixedors que hi ha projectes pilot que són molt més ambiciosos perquè contemplen tal vegada les tres branques de joves als quals anaven dirigits.
Perquè la iniciativa europea de garantia juvenil va dirigida a tres, bàsicament a tres fenòmens o a tres grups identificats de joves.
Els que vostés deixen de banda són els joves amb baixa qualificació, que ja estan fora del mercat laboral, que mai han pogut accedir i que esta iniciativa ha de resultar-los més útil.
Això és, el paral·lelisme que volia fer és si per a la conselleria d'educació una de les prioritats és la reducció de la taxa de rendiment escolar, l'abandonament escolar, la millora d'eixos paràmetres; vostés, en la seua experiència pilot, deixen de banda a eixa part de la joventut.

La transversalitat queda en evidència també quan les preguntes s'adrecen a la conselleria d'ocupació i als responsables de la conselleria d'ocupació.
.
.
Mire, jo vaig a dir una cosa: desconeixen inclús que existira un programa que es dia Avant Jove.
Li ho dic, eh, i està en el Diari de Sessions.
El Diari de Sessions de la Comissió de Política Social i Ocupació i Polítiques d'Igualtat, el senyor secretari autonòmic va dir que no estava duent-se a terme res.
I vosté mateixa ha dit que els responsables de la conselleria formen part d'eixe projecte pilot, perquè, a més, estan encarregats d'una de les parts de formació.
¿Veritat?
Dins del projecte Avant Jove, la mateixa conselleria d'ocupació realitza una part.
Mire, fa uns mesos ni la coneixien.
O siga, que la transversalitat i el traspàs de coneixement…, poquet.

A mi també m'ha deixat en sospita les dades que ha transmés, perquè, per escrit, a mi m'ha donat, a mi, la seua conselleria, o vosté, m'ha donat altres dades.
No n'hi han 35 candidats.
Segons les seus respostes escrites, n'hi han 40, que estaven iniciant.
Jo no sé d'on vindrà eixe desfasament, tampoc és la qüestió més rellevant.

Però realment una experiència pilot que estava adreçada, i segons consta també en la pàgina web pròpia de la iniciativa Avant Jove, anava adreçada a cinquanta joves, una de les experiències pilot adreçades a menor nombre de joves.
Les altres experiències pilot a desenvolupar en altres comunitats autònomes o en altres municipis van adreçades a nombre més elevat de joves.
I tenim en compte l'elevadíssima taxa d'atur jove d'aquesta comunitat, doncs, no sé, tal vegada el que desitgen és vostés moltes vegades cobrir l'expedient i centrar-ho únicament i exclusivament en allò que a vostés els interessa.

I l'experiència d'Avant Jove, allò que va desenvolupant-se, i el concepte d'Emprenjove, quan ens parem a reflexionar esta investigació que la mateixa fiscalia…, resulta que en el moment de la seua adjudicació, este debat que està tenint-se, que s'ha tingut en aquesta cambra sobre si l'enxufisme, sobre si eren els més adequats o no, resulta que el projecte Emprenjove és adjudicat a l'empresa Atlas únicament i exclusivament per ser l'oferta que menor preu dóna, perquè ni en l'apartat del mateix projecte ni en l'apartat de millores és l'empresa millor valorada.
Tres empreses es van presentar.
Les altres dos empreses van obtindre una millor valoració de projecte, una millor valoració de les propostes de millora i l'únic condicionant que va fer que Atlas fóra l'adjudicatària del projecte Emprenjove és que era la que menor cost presentava.

Tal vegada algú tenia…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Serra Ferrer:

…informació privilegiada, tal vegada per això la fiscalia…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Serra Ferrer:

…obri la investigació, tal vegada vosté mai tinga d'anar a eixe escó de la vergonya.
Espere que no.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Serra.

Honorable consellera.
(Aplaudiments)

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Mire, se lo voy a decir alto y claro, colaboración total con la justicia; información y transparencia; respeto a las decisiones judiciales.
Y se lo digo porque también lo he dicho esta mañana.

No le voy a hablar a usted en esta interpelación sobre otras cuestiones que usted ha mencionado, pero cuando quiera, aquí o donde quiera, hablamos de cualquiera de las otras cuestiones que no son materia de esta interpelación.

Mire, inversión en empleo.
Yo creo que la inversión en el empleo juvenil es algo que nos preocupa absolutamente a todos.
A usted le preocupa y a mí me preocupa, por supuesto.
Y nos debería unir en lugar de separar.
¿Que evidentemente hay muchas cuestiones que se pueden mejorar?
Evidentemente.
¿Que la comunicación entre las consellerias, las diferentes administraciones y los agentes económicos y sociales hay que trabajarla y hay que…, bueno, pues en este caso, que sea más fluida y que pueda hacer efectiva esa transversalidad que usted desea y yo también?
De acuerdo, totalmente de acuerdo.

Hay que trabajar en esa línea, con mi compañera que se acaba de incorporar, con el ámbito educativo, con el ámbito de empleo y también con los que ha mencionado usted, con los agentes de desarrollo local, con las agencias de desarrollo local que muchos municipios tienen y que también están trabajando en políticas activas de empleo.

Pero yo le voy a dar algunos datos, para que no nos perdamos en este debate.
En abril, el paro bajó en 112.
000 personas, 9 meses seguidos de descenso.
La caída del paro refuerza mes a mes una tendencia positiva estable.
Uno de cada dos empleos creados en Europa se crea en España.
Cada día se crean 7.
000 nuevos puestos de trabajo.
Somos el país líder en reducción del paro en la Unión Europea.
6.
000 nuevos contratos indefinidos al día.
Crece el empleo estable.
De los 122.
000 contratos indefinidos firmados en abril, suponen un incremento del 25% respecto al año pasado.
200.
000 afiliados a la seguridad social más que el año pasado.

Pero me centro en el tema de la Comunidad Valenciana.
El 83% de los municipios han logrado reducir la cifra de parados durante el último año.
Según datos oficiales, oficiales, del Ministerio de Empleo, al cierre del mes de abril un total de 450, de las 547 localidades de la comunitat, tienen a día de hoy menos personas inscritas en las listas del Inem que en el mismo período de 2013.
El descenso del paro no obedece a factores coyunturales como las campañas de verano, Semana Santa y consolida un cambio de tendencia en el ciclo económico.
El desempleo ha bajado en 33 de las 34 comarcas valencianas.
El paro acumula un descenso interanual de 46.
520 personas, un 7,8%, lo que convierte a la Comunidad Valenciana en la segunda región española donde más ha bajado el paro en el último año en términos absolutos.

Yo creo que nadie duda que estamos ante una nueva etapa de crecimiento, que se empieza una etapa después de la crisis que estamos dejando atrás y yo creo que todos lo deseamos, los de un lado y los del otro lado.
Todos deseamos que España salga de la crisis, que la Unión Europea pueda trabajar por sus jóvenes para que consigan un empleo.
Y tenemos claro, no tenga duda, los intereses de los ciudadanos, en este caso, de los más jóvenes y estamos trabajando por ello.
Pese a todo, aún queda mucho por hacer, pero yo estoy convencida de que vamos a conseguir, porque lo estamos haciendo bien, sacar a España de la crisis.

Mire, habla usted de las inversiones de la Unión Europea.
163,5 millones de euros, de los 1.
887 para toda España, van a ir destinados para políticas para jóvenes sin empleo que no estén cursando estudios.
Ese colectivo que usted decía que le preocupaba.
¿Con qué objetivo?
Para mejorar su situación laboral, para además colaborar entre todos -se lo he dicho desde el principio de la intervención-, las administraciones públicas -sean autonómicas, sean estatales o sean locales-, también las universidades, también la política educativa.

Tenemos que estar todos unidos y trabajando juntos, porque la única forma…, aunque usted me diga que no, yo le he mencionado antes la formación profesional dual y le he dicho que esta comunidad es pionera en esa materia -y lo ha dicho muchas veces mi compañera de educación.
Ustedes piensan que nosotros no hablamos, que no sabemos hacer las cosas, que no sabemos coordinarnos.

Pero, mire, la realidad es tozuda y los datos son los que yo le estoy mencionando.
En seis años 47.
000 jóvenes han encontrado un empleo, 6.
000 han creado un negocio o empresa.
En el último año, 9.
300 jóvenes han dejado de estar en el paro.
La comunidad donde más ha bajado el paro en doce meses, el 17,7%.
Y en los cuatro primeros meses de 2014, la contratación juvenil en la Comunidad Valenciana ha crecido un 11%.
Esos son datos hechos y realidades.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Interpel·lació a la consellera d'Educació, Cultura i Esport, senyora María José Catalá Verdet, sobre la política general de la conselleria al voltant de la implantació d'universitats privades al territori valencià, que formula la diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP Compromís) (RE número 79.
531, BOC número 224)

El senyor vicepresident primer:

Passem al punt 13 de l'ordre del dia: interpel·lació a la consellera d'Educació, Cultura i Esport sobre la política general de la conselleria al voltant de la implantació d'universitats privades al territori valencià, que formula la diputada Mireia Mollà del Grup Parlamentari Compromís.

Té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyories, esta diputada vol prendre's algunes llicències, malgrat que sé que darrere tinc un vicepresident que té costum a cridar-me a l'ordre quan no li agrada les coses que tinc de dir en esta trona.

I vull prendre'm una llicència per a dir que hui hem sabut que l'exconseller, exsíndic del Grup Parlamentari Popular, el senyor Rafael Blasco, el totpoderós membre del Partit Popular, l'estratega per excel·lència de Francisco Camps i de tots vostés, quan, efectivament, l'ombra de la corrupció els arrossegava, aquell que van aplaudir, van protegir durant anys, aquell al qual li van avalar els pressupostos de La Generalitat…

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà, li recorde…

La senyora Mollà Herrera:

…que incloïen el desviament dels fons… (El vicepresident primer desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà, li recorde el contingut de l'article 102, que és que ha d'atendre's a la qüestió de l'ordre del dia.
Si no ho fa, la continuaré avisant i a la tercera vegada tindrà d'abandonar la tribuna.

Continue la intervenció que està en el punt de l'ordre del dia.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Doncs bé, esta persona ha sigut condemnada a huit anys de presó i a vint d'inhabilitació absoluta.
Jo només vull agrair a les persones que ho han fet possible, als mitjans que no han cedit a la pressió de l'advocacia de La Generalitat, pagada amb diners públics que vostés van dedicar…

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, per favor…

La senyora Mollà Herrera:

…a perseguir als mitjans, a les persones…

El senyor vicepresident primer:

Per favor, senyoria,…

La senyora Mollà Herrera:

…que molt valentament ens van fer arribar la documentació, a Clara Tirado, una gran diputada… (El vicepresident primer desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor vicepresident primer:

.
.
.
per segona vegada, per segona vegada la cride a la qüestió i li advertisc que a la tercera vegada tindrà d'abandonar la tribuna.

Senyoria, per favor, respectem el reglament, però si no, és impossible (la senyora Mollà parla amb el micròfon desconnectat) mantindre.
Sí, senyoria, tot, les lleis i el reglament, però ací el reglament és llei.
I tots tenim l'obligació (la senyora Mollà parla amb el micròfon desconnectat) de fer-lo complir.

Senyoria, per favor, li pregue per favor que per a un bon desenrotllament de la sessió (la senyora Mollà parla amb el micròfon desconnectat), pose vosté.
.
.
al temps.
(La senyora Mollà parla amb el micròfon desconnectat) Moltíssimes gràcies, senyoria, moltíssimes gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies.
Entés que per a vostés el reglament és llei i el Codi penal no ho és.

Però, bé, anem a parlar de les universitats privades, perquè de fet fa un any, un any, jo li vaig fer esta mateixa interpel·lació.
Vosté me va mentir en eixa interpel·lació, senyora Catalá.
El dia 15 de maig de 2013 jo li vaig preguntar sobre els projectes de l'UCAM en Sant Joan i del Mare Nostrum University i vosté me va dir que no hi havia res.
Als quatre dies, el director general d'Universitats anava a posar la primera pedra del projecte de l'UCAM en Sant Joan.
Me va mentir.

Igual que també me nega la documentació que li he demanat reiterades vegades respecte al projecte de Mare Nostrum University, dient-me que és que està en fase d'aportació de documentació.
Això no és excusa perquè esta diputada conega el contingut del projecte inicial que li han presentat en la seua conselleria.

Jo li dic, senyora consellera, que si no vol estar vosté també darrere de l'opacitat, la manca de transparència i de les irregularitats que han de regir un bon govern, que faça el favor de ser transparent i donar-nos la documentació perquè pugam fer, per reglament, conforme tenim obligació, la tasca de fiscalització estes diputades i estos diputats.
Li ho pregaria.

I, per tant, vinc a vore si avui me diu alguna cosa més que tapar les veritats, tapar la realitat.
I és que hi han dos projectes en la província d'Alacant, en menys de sis quilòmetres de diferència, compartint quasi, en un cas concret, municipi amb una altra universitat i que van a convertir-se en cinc les universitats que hi hagen en esta circumscripció, tres d'elles d'àmbit privat i dos d'àmbit públic.

I vull saber què hi ha darrere d'estos projectes, si vostés considera que tenen raó els rectors quan l'alerten a vostés que no solament crea una competència respecte les universitats públiques, sinó que vostés no estan seguint les recomanacions que fa fins i tot el mateix ministeri i els organismes europeus sobre una regulació molt més concreta, molt més ordenada, sense duplicitats, de les titulacions que impartixen les universitats.

Si vostés aproven estes universitats, faran que sumem i ens convertim l'estat espanyol en l'estat que més universitats tinga respecte a les universitats del nostre entorn europeu, quan la tendència és a l'inrevés, a una bona ordenació, a una aposta decidida per les universitats públiques, amb el suport polític i econòmic.
.
.
Per cert, que m'agradaria saber exactament què li deu la conselleria a les universitats públiques valencianes.

Doncs bé, la tendència és a l'inrevés, i vosté s'ha entestat en dur a terme dos projectes molt irregulars, molt.
Molt, perquè només que tinc les dades a què hem pogut tindre accés mitjançant les nostres investigacions, que no sé per què, al final resulta que donen els seus fruits.
Investigacions com, per exemple, la que hem dut a terme respecte a la universitat Mare Nostrum University, una universitat que, efectivament, té darrere uns empresaris que vostés no han vullgut donar-nos els noms, però que estan vinculats i molt amb al Partit Popular.

De fet, alguns d'ells fins i tot li han treballat la campanya electoral al Partit Popular en el municipi del Campello, que és casualment on vostés projecten esta universitat.
Mire, estes coses que passen, ¿sap?
, que diu: «¡Ah!
, el govern del Partit Popular els està tramitant un projecte d'una universitat privada a uns empresaris que treballen, alguna part d'ells, en fer-li la campanya al Partit Popular del municipi on volen instal·lar esta universitat.
» Estes coses que dius: «¡Hombre!
, si lo quieres hacer mejor, no lo consigues.
» Si vols fer les vinculacions millor, no s'aconseguixen.

Vullc saber què hi ha darrere del projecte Mare Nostrum University, què hi ha darrere?
, quin suport?
, quina viabilitat té este projecte?
, quins avals concrets li han demanat?
, quines titulacions van a permetre que tinga esta universitat, en el cas que vostés, encabotats, i amb la seua majoria absoluta, vullguen dur-la endavant?
Si no pensa que entrarà en conflicte, no solament amb la universitat pública que tenim a Sant Joan, sinó amb la mateixa universitat privada que també vostés volen promoure en Sant Joan, que és l'UCAM de Múrcia.

Per tant, quines titulacions?
Basant-se en què?
Basant-se en quina viabilitat?
Qui hi ha darrere?
Quin suport econòmic tenen?
Quins avals li han demanat per si la seua activitat, efectivament, se desbarata en esta bombolla… Vostés han passat de la bombolla immobiliària a la bombolla universitària.
Doncs, bé, totes estes coses m'agradaria que vosté les aclarira.

I els terrenys?
Vosté sap que els terrenys són propietat de Profusa, que està tramitant al costat d'esta universitat un centre comercial?
Estos grans projectes que vostés promouen, fixe's, Ikea al costat centre comercial; Mare Nostrum University, al costat centre comercial.
No serà, efectivament, l'excusa per a fer, efectivament, el negoci de les seues amistats?

M'agradaria saber si vosté coneix esta qüestió i que Profusa és filial del holding murcià Grupo Fuertes propietari de l'empresa càrnica El Pocero.
Coneix estes dades?
Té alguna cosa a dir?
No li pareixen qüestions sospitoses?

I després tenim la universitat catòlica de Sant Antoni, de Sant Joan.
Efectivament, vostés posaren la primera pedra, cinc dies després, quatre en realitat, de dir-me que «no había nada».
El director general d'Universitats, que jo vaig poder assistir amb un discurs vergonyós, que el tinc gravat, vergonyós, bé, va anar a posar la primera pedra.
Però què hi ha d'este projecte?
De moment sabem que patrimoni públic se li va a regalar a esta universitat privada a costa de l'erari públic, perquè sí, és de veres, que ha entrat en mig l'ajuntament comprant-los a vostés la llar de temps lliure.

Però ara li demanen que efectivament en eixe conveni que vostés han passat a l'ajuntament i que han d'abonar eixos 4,5 milions d'euros, doncs que puguen arribar a un acord per a no haver de pagar-lo.
Però ells sí que han cedit en eixa compra d'eixe edifici, ja li l'han cedit a l'UCAM.
És a dir, si vostés arriben a un acord amb l'ajuntament, vostés… no se pagaran, però obtindrà un edifici totalment gratis, l'UCAM de Múrcia, un edifici que vostés van valorar en 4,5 milions d'euros, que podem perdre sumant-li els terrenys que també els han regalat a esta universitat.

No entra en conflicte amb la resta d'universitats, amb la Mare Nostrum University i amb la de Sant Joan, no entra?
Quines titulacions li van a permetre que done esta universitat?
Quins avals li han exigit per a que puga desenvolupar amb garanties per als estudiants les seues carreres?
Voldrem la concreció, ja que vosté en les preguntes per escrit, que mire que li costa poc demanar que les responga, ha volgut centrar-se en l'opacitat i amagar-se d'estos projectes, doncs, avui entenc jo que vindrà amb totes les dades perquè haurà tingut temps de preparar-se esta interpel·lació.

Espere, a més, que si no se cenyix a la qüestió, este president, que bé mos cenyix a la qüestió als altres, tinga la mateixa justícia per als membres del govern i no siga una aplicació del reglament i d'estes Corts de manera partidista i arbitrària com la que mos té acostumats.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyora consellera, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies, senyor president.

Señora diputada, señoría, hace un año efectivamente presentó exactamente la misma interpelación, la misma.
Y le comunico que la verdad es que la política general de la conselleria sobre la implantación de universidades privadas en la Comunidad Valenciana no ha variado desde entonces.
Por lo tanto, no voy a tener más que recordársela.
Yo lamento mucho las reiteraciones, sobre todo porque creo que tenemos temas muy importantes que tratar en estas Cortes.
Pero, no obstante, si algo no quedó claro, desde luego siempre a su disposición para aclarárselo.

En la Comunidad Valenciana existen cinco universidades públicas, usted las conoce bien, tienen 135.
000 alumnos y cuatro universidades privadas, que tienen 20.
200 alumnos.
El sistema universitario público ofrece 187 títulos de grado, el privado 58; 323 masters en el sistema público, 98 el sistema privado.

Por tanto, señoría, la verdad no acabo de entender el recelo, porque desde mi punto de vista las universidades, y a la vista de los datos, las universidades privadas no son una competencia para las universidades públicas valencianas, no lo son.
Ustedes quieren entrar en la confrontación y confrontar el sistema público con el sistema privado.
Mire, no son una competencia para nuestras universidades.

En España conviven ambos modelos y en la Comunidad Valenciana no podemos ser ajenos a esa realidad.
Si realmente hay universidades privadas que quieren implantarse en nuestro territorio y cumplen los requisitos legales establecidos, ya que usted ha hablado tanto de la ley, no podemos darle la espalda, es que no podemos darles la espalda.
En fin, usted a lo mejor si tuviera mi responsabilidad, bueno no lo creo, lo dice pero no creo que lo hiciera, pues se saltaría las normas.
Pero, mire, yo no pienso saltármelas, yo no pienso saltármelas, igual usted se las saltaba pero yo no.

¿Por qué debemos dar la espalda a la universidad privada?
¿Por qué debemos dar la espalda, porque genera puestos de trabajo, por la inversión directa e indirecta en nuestra comunidad?
¿Debemos dejar de pasar en el Consell alguna oportunidad en nuestra tierra para generar inversión y puestos de trabajo; puestos de trabajo que van desde el profesorado encargado de impartir docencia hasta el personal de administración y servicios?

Mire, en el año 1999 se autorizó en la Comunidad Valenciana el CEU San Pablo, que genera 877 puestos de trabajo directos.
En 2003, la Universidad Católica de Valencia, que emplea 803 trabajadores.
Y a finales del año pasado la Universidad Europea de Valencia.

Le he de recordar el proceso de reconocimiento de una universidad privada, porque aquí lo fundamental ¿sabe lo que es?
Que cuando se cumple la normativa y cuando el procedimiento es el adecuado, la voluntad política, si impidiera un procedimiento y si impidiera el establecimiento de una iniciativa, que cumple reglamentariamente todos los requisitos establecidos en la norma, primero, no estaría haciendo bien su responsabilidad y, segundo, yo pienso que estaríamos haciendo algo que no debemos.
Y usted lo sabe.

La norma de la que usted me habla es la Ley orgánica 6/2001, de 21 de diciembre, de universidades, por Real decreto 557/1991, de 12 de abril, sobre reconocimiento y creación de universidades y centros universitarios y la Ley 4/2007, de 9 de febrero, de La Generalitat, de coordinación del sistema universitario valenciano.
Tiene usted tres normas que puede ir estudiando y en todas pone lo mismo, procedimientos, protocolos, requisitos de la inversión y proyectos.
En todas pone lo mismo, señora Mollà.

El proceso de reconocimiento de la universidad no es inmediato, es lo que le dije en la interpelación de hace un año.
Le dije: no es inmediato, estamos trabajando y hay una serie de requisitos que se tienen que cumplir.
Requiere de tiempo, dado que asegura el procedimiento la calidad de las enseñanzas.
Además, después del reconocimiento como universidad privada, después del reconocimiento como universidad privada, insisto, la administración debe autorizar las enseñanzas.
Es decir, distinga usted dos fases: fase 1, reconocimiento de la universidad, fase en la que estamos; fase 2, reconocimiento de las titulaciones a impartir, segunda fase en la que todavía no estamos, señora Mollà.
Dos momentos absolutamente distintos.

Por lo que respecta a la universidad católica de Alicante y Mare Nostrum University, le indico que ambas universidades se encuentran actualmente en el primer proceso, en el de reconocimiento de la universidad, no el de reconocimiento de las titulaciones a impartir.

¿Y cuál es el proceso?
Mire, en la Universidad Católica de Alicante se han cumplimentado una serie de trámites de informes, el inicio del expediente mediante resolución, el informe favorable de la abogacía de 13 de noviembre, el informe favorable de la Dirección General de Presupuestos, la puesta en conocimiento del Consejo Valenciano de Universidades y de Formación Superior, el informe favorable del servicio de infraestructuras, en cuanto a la adecuación de instalaciones.
Y ahora tenemos que aportar, tiene que aportar la redacción de las normas de organización y funcionamiento, la constitución del aval o la ampliación del capital social de la sociedad titular, como garantía financiera que avale el proceso de la universidad, y la justificación de la disponibilidad y titularidad de las instalaciones.
Esto con respecto a la Universidad Católica de Alicante.

Con respecto a la universidad Mare Nostrum, se han cumplimentado una serie de trámites, no me da tiempo a decírselos todos, si quiere, luego, se los digo, no tengo ningún inconveniente.
Y se ha de aportar una serie de … No, se los digo, mire no se ría, no tengo ningún inconveniente.
No le voy a dar pie a que usted venga aquí a hacer el espectáculo.

Mire, inicio del expediente mediante resolución de la conselleria; informe de la abogacía, de 10 de septiembre de 2013; informe favorable de la Dirección General de Presupuestos, de 7 de noviembre de 2013; informe de la Conferencia General de Política Universitaria, de 11 de noviembre de 2013; la puesta en conocimiento del Consejo Valenciano de Universidades de Formación Superior; el acuerdo del Consell de 15 de noviembre de 2013; el informe favorable del servicio de infraestructuras de fecha 17 de febrero de 2014.
¿Y qué falta?
La escritura de constitución de la sociedad que justifique la personalidad jurídica propia de la universidad Mare Nostrum University y la aportación de las garantías financieras, constitución de aval o ampliación de capital social de la sociedad titular, como garantía financiera que avale el proyecto de la universidad.
No sé si he contestado…

¿Cuánto?
Me dije usted que de cuánto es el aval.
Pues, mire, no tengo ningún inconveniente de decírselo.
Constitución de un aval y ampliación de capital social de la sociedad titular por valor de 3 millones de euros, como garantía financiera que avale el proyecto de la universidad.
¿Necesitaba usted datos?
Se los doy, no tengo ningún inconveniente…

El senyor vicepresident primer:

Señoría, le ruego no entablen diálogos sino que tienen turnos sucesivos, por favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Mire, nosotros creemos en la libertad de elección, nosotros creemos en la inversión de proyectos privados.
Pero, además, creemos en que nuestras universidades tienen muchísimo reconocimiento.
Todas las universidades privadas, todas, han aparecido en el ranquin URAP, la University Ranking by Academic Performance, todas.
Los números son claros.
El 85% de los alumnos de la Comunidad Valenciana optan por la universidad pública.
La especialización de las universidades, tanto públicas como privadas, es una de las posibilidades para el futuro a medio plazo del sistema universitario valenciano.

Y, mire, le voy a decir una cosa, ¿usted cree, de verdad cree, yo me lo planteo, yo lo he pensado preparando esta interpelación, que en el parlamento de Reino Unido se debatiría la autorización de un nuevo campus de la Universidad de Cambridge, la cual genera puestos de trabajo?
¿Y usted se cree que una diputada, por ejemplo del partido nacionalista escocés o del partido de Gales, que forman parte, junto con el Bloc de la Alianza Libre Europea, usted cree que lo plantearían en el parlamento del Reino Unido?
¿Usted lo cree de verdad?
¿Cree usted que sus diputados compañeros a nivel internacional plantearían estas cosas en sus parlamentos?
Mire, yo no, yo creo que no, yo creo que no.

De verdad creo que usted tiene que ir más allá, más allá, señora Mollà.
Mire, debe ir más allà.
Debe pensar sobre todo en el proyecto, en la inversión, en el sistema internacional universitario, en cómo están los sistemas internacionales.
Usted me ha hablado de los sistemas internacionales que ahí sería España el país con mayor presencia en universidades privadas.
¿Conoce usted el sistema universitario de Reino Unido?
¿De verdad lo conoce?
¿Cree usted que España sería el sistema universitario con mayor presencia de universidades privadas?
¿Lo conoce de verdad?
¿Podemos discutir sobre eso?

Mire, de verdad, yo creo que usted tiene información sobre todo.
Ha empezado a enmarañar el proyecto y tal.
Y me extraña, me extraña, porque usted tiene compañeros en los dos ayuntamientos, en San Juan y en El Campello.
Tiene representantes en los ayuntamientos y sabe perfectamente cuál está siendo la tramitación municipal de estos proyectos, sabe los acuerdos, conoce los acuerdos con La Generalitat y viene aquí a preguntarme como si la opacidad fuera la palabra clave de esta interpelación.
Pues, mire, una de dos, o usted no se habla con sus compañeros de esos ayuntamientos, cosa que no dudo, opción A, u opción B, usted viene aquí a hacer retórica, retórica sobre cosas que conoce y sobre cosas que evidentemente no tiene ninguna discusión.

Es que, mire, la ley, los procedimientos, los protocolos y los proyectos no tienen ideologías, señora Mollà, no tienen ideología, se cumplen o no se cumple, se hacen o no se hacen.
Y a partir de ahí, mire, no sé si le he contestado a todas sus preguntas, pero vuelvo a quedar a su disposición para reiterarme o para intentar explicarle cuantas cosas no le hayan quedado claras.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora consellera.

Per al torn de rèplica, senyora Mollà té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Mire, senyora consellera, que darrere de la universitat Mare Nostrum University en el Campello està Avance Estudios Superiores ho sé pels meus companys del Campello.
Que darrere d'Avance Estudios Superiores està Manuel Peláez Robles, consejero delegado de la constructora Ecisa, ho sé pels meus companys.
També Abel Rubén Baeza Forner, vinculado al negocio de la construcción en Campello.
También Carlos Pastor Antón, director del Instituto de Contaminación Atmosférica de la Universidad Miguel Hernández, ex candidato a rector, y su pareja Brigitta Marton, ambos que elaboran informes, incluida alguna petición del Ayuntamiento de El Campello sobre la planta de basuras de la localidad, envuelta en la polémica desde su puesta en marcha.

També Pedro Picatoste, profesor de Historia Medieval de la Universidad de Alicante y muy conocido por su actividad publicitaria con la empresa Gente, que su esposa Elena Gomis y él, efectivamente, treballen de forma habitual amb l'Ajuntament del Campello, y organizó la campaña electoral de 2011 a Juanjo Berenguer, que es el actual alcalde y entonces candidato del Partido Popular de El Campello.

Tot açò ho sé pels meus companys del Campello, i no per vosté, que m'ha negat l'accés a la documentació sobre el projecte d'universitat privada en el Campello.
I ahí tenim les contestacions que vosté mos ha donat.

I ara me ve ací a dir: «¿Quiere datos?
».
No, jo li demane les dades perquè vosté me responga per escrit o me deixe accedir a eixa informació, i m'ho ha negat reiterades ocasions.
I diu: «¿Sus compañeros del ALE llevarían esto al parlamento?
».
Segurament eixos països no tindrien i no tenen membres en el govern de la talla que té vosté, senyora consellera.
Perquè a una consellera que se dedica a estar sentenciada per negar la documentació als diputats i diputades l'haurien fet fora del govern, un govern respectuós amb la ciutadania, un govern respectuós amb les regles democràtiques, un govern que de veritat se creu la transparència.

I jo li vaig portar esta interpel·lació el dia 15 i vosté, literalment, me va dir que no hi havia res.
I als quatre dies va enviar el director general d'Universitats a posar la primera pedra en un terreny cedit gratuïtament a l'UCAM de Múrcia, a la catòlica de Múrcia, en Sant Joan, per a fer una universitat.
I vostés li volen regalar un edifici que suposadament havia comprat l'ajuntament per 4,5 milions d'euros a canvi d'unes obres que anava a fer esta universitat en els instituts de la zona, i ara, este ajuntament, en volta de pagar-li els 4,5 milions d'euros, els demanen a vostés que condonen el deute.
¿És de veres o és mentira?
¿L'ajuntament de Sant Joan li ha demanat a La Generalitat que li condone els 4,5 milions d'euros de la compra de la llar de temps lliure que li ha donat, regalat, a l'UCAM per a fer la universitat privada allí?
És una pregunta molt senzilla, l'han sentit?
, senzillíssima, és de sí o no.
¿O és que vosté no se parla amb els companys seus del govern de Sant Joan, que són del seu partit?
No ho sé, perquè ho han demanat i ho han dit públicament, senyora consellera.
¿Pot dir-ho ací, si mos va a costar?

Perquè diu: «Trabajo a cualquier precio.
» Doncs, no, aixina no se crea treball.
A qualsevol preu és com vostés han creat treball i obrint les portes als saquejadors i als corruptes i creant treball inestable i creant una bombolla que ha esclatat, i ara passen d'una bombolla immobiliària a una bombolla universitària on darrere, efectivament, hi ha personatges molt misteriosos i prou irregulars, perquè no volen vostés traure'ls a la llum, perquè ho neguen quan li demanem eixa documentació i, damunt, que s'aprofiten perquè tenen un govern que efectivament està al millor postor, porque «el trabajo a cualquier precio».
I clar, un diu, bé, ¿mos compensa el treball que van a fer estes universitats en el mal que van a fer a les universitats públiques?

És que vosté no ha parlat que en la Conferència de Rectors de les Universitats Públiques Valencianes van dubtar de la qualitat d'estes propostes, van dubtar que foren profitoses per a la Comunitat Valenciana.
I, fins i tot, el Fòrum de la Professió Mèdica ha exigit la paralització d'estes facultats, d'estes universitats, perquè totes dues planegen donar Medicina fins i tot en el mateix municipi on ja hi ha Medicina com a oferta en la universitat pública.
Això no serà un dany, no, què va!
; libre elección.

Doncs, bé, a qualsevol preu, no, regalant terrenys, no, regalant edificis públics, no, regalant els diners dels valencians i valencianes, no.
Així el que fan vostés no és crear competència i llibertat, és negoci, negoci del que tenim, del patrimoni dels valencians i valencianes i, damunt, creant un perjuí a les nostres universitats públiques.

Jo, ja dic, li he dit moltes coses i espere contestació.
I, sobretot, m'agradaria eixa concreta pregunta que li he formulat i que, sense cap dubte,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
com vosté avui ve a donar-me respostes, que no les fa per escrit, avui no tindrà cap problema en contestar-me.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Mollà.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, senyora Mollà, la veritat és que és difícil entendre el seu plantejament.
Perquè, clar, vosté diu que se porta bé amb els seus companys; però jo, el meu dubte és, ¿quin tipus d'informació li donen els seus companys?

Perquè, mire, anem a vore, el tema de Sant Joan, que a més és conegut per tota la corporació municipal, és un tema clar.
És a dir, (veus) l'ajuntament ha donat.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà, per favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
Deixe'm parlar, deixe'm parlar, per favor, deixe'm parlar.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Li pregue silenci.
Escolte la resposta i, després, ja plantejarà.
.
.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
Segur que després vosté se queda molt més tranquil·la.
Deixe'm parlar.

Mire, quatre milions d'euros li costa a l'Ajuntament de Sant Joan la instal·lació a què vosté ha fet referència.
És una compra, compra, compravenda, compravenda, regulada en el Codi civil.
La compravenda se paga.
Eixos quatre milions d'euros se li deuen a la Generalitat valenciana.

Evidentment, si ha demanat alguna cosa l'Ajuntament de Sant Joan lícitament, és un altre procediment jurídic també, lícitament regulat, que és la condonació de deutes.
Per què?
Perquè La Generalitat té una sèrie de deutes amb l'Ajuntament de Sant Joan.
¿Això vol dir que li hem regalat la instal·lació?
No.
Això vol dir: l'ajuntament mos deu quatre milions d'euros i nosaltres si li deguem diners a l'Ajuntament de Sant Joan i l'Ajuntament de Sant Joan demana voluntàriament la compensació de deutes, se compensen els deutes.
També, per a la seua tranquil·litat, és un procediment reglat, regulat i amb un protocol molt clar.
No és necessari, no és necessari que vosté tinga sospites.
Açò se dóna entre totes les administracions, no se preocupe, no és res rar.
Val?
Primer punt.

No li vaig a parlar sobre la seua al·lusió directa a la meua persona, perquè la veritat és que jo tinc molt bona consideració de la seua persona.
Per tant, no vaig a entrar en una cosa en què vosté sempre, sempre entra, sobretot jo crec que per una qüestió molt clara, perquè jo me crec estes Corts i, de veres, me les crec i me crec.
.
.
A més, si vosté no se les creu és un problema, (remors) perquè vol dir que el seu grup utilitza la democràcia.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
per a accedir a este parlament i trencar-lo des de dins perquè no se'l creu (veus).
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
Sí, (aplaudiments) sí, senyora Mollà, sí, sí, el que vosté vullga.

Mire, el mateix que vosté ha intentat, no sé si estava un poquet gelosa, ha intentat fins la tercera vegada a vore si la tiraven a vosté també hui.
Però no ha pogut ser, no ha pogut ser perquè, per sort, tenim un bon president que està exercint actualment (protestes) de president de Les Corts.
(Aplaudiments.
Protestes) No se preocupe.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor, anem a.
.
.
(Protestes)

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Quan li parlava, a més.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, pregue silenci.
Anem a la qüestió.
(Veus)

Senyories, per favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Quan li parle, a més, de la comunicació que té vosté.
.
.
(veus) amb el seu grup.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Moreno, no m'obligue vosté a cridar-lo a l'ordre.
(Veus)

Continue, senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Quan vosté parla i me diu que sí, que se porta molt bé amb els seus companys -açò sobre el segon tema que mos ocupa, la universitat de Campello-, jo pregunte, ¿i quina informació li hauran donat a esta xica els seus companys del Campello?
I sap per què?
Sap per què?
Perquè els seus companys del Campello han votat a favor.
(Veus)

Mire, acuerdo marco entre el Ayuntamiento de El Campello y Avance Estudios Superiores, SA, sociedad promotora de la universidad internacional Mare Nostrum (veus) .
.
.
No, no, no, li vaig a llegir l'acord.
Mire, mire, mire: «Sometida propuesta a votación -li la dic, eh?
- se aprueba con.
.
.
» (Veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, silenci, per favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
No, no, no, no li agarre sufocació, no li agarre sufocació.
Mire, li ho llisc: «Se aprueba con 16 votos a favor, 9 del Partido Popular y 2 del Bloc Nacionalista Valencià», eixos són vostés, no?
(Veus i aplaudiments)

Clar, de veres que me costa pensar.
.
.
, que me pareix molt bé que se porte vosté amb els seus companys i que li transmeten informació, però que li donen la bona, senyora Mollà, que li donen la bona.
Perquè ací no se pot defendre una cosa, en l'Ajuntament del Campello una altra, i vindre ací a fer demagògia barata amb una cosa tan seriosa com és el sistema universitari valencià.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Passem al punt 14 de l'ordre del dia.
.
.
(Veus)

Moltes gràcies.

Interpel·lació al conseller de Sanitat, senyor Manuel Llombart Fuertes, sobre la política general del Consell en relació amb l'assistència sanitària de les persones immigrants, que formula la diputada senyora Marina Albiol Guzmán (GP Esquerra Unida) (RE número 83.
498 i 83.
757, BOC número 230)

El senyor vicepresident primer:

Passem a l'últim punt de l'ordre del dia: interpel·lació al conseller de Sanitat sobre la política general del Consell amb relació a l'assistència sanitària de les persones immigrants, que formula la diputada Marina Albiol, del Grup Parlamentari Esquerra Unida, que té la paraula.

Gràcies.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bona vesprada.

Senyor conseller, fa un parell de setmanes vaig presentar una pregunta oral en aquesta cambra sobre l'assistència sanitària a les persones immigrants en situació irregular i sobre el programa valencià de protecció per a la salut.
I, com que en eixa pregunta oral no vaig rebre una resposta oral, per part del conseller, satisfactòria, com que no es van resoldre els nostres dubtes, com que es van quedar moltes preguntes sense contestar i també molta preocupació, vam decidir que avui substanciaríem la interpel·lació referent al mateix tema que aquella pregunta oral per a poder tindre més temps per a abordar el tema, amb el temps necessari per a una qüestió de tanta importància com és l'assistència sanitària per a les persones immigrants en situació irregular.

Jo vull començar pel principi.
Perquè és cert que el Reial decret 16/2012 que deixa sense assistència sanitària el col·lectiu de persones immigrants en situació irregular, no ho podem deslligar -l'aparició d'eixe reial decret- del que són les polítiques d'immigració d'Europa i de l'estat espanyol i, evidentment, del País Valencià.

El reial decret també és conseqüència d'un sistema econòmic absolutament injust que patim en aquest món, on un 1% de la població acumula la mitat de la riquesa mundial.
Un sistema econòmic que empobrix els països del sud, que no són països pobres, en realitat són països rics que han sigut empobrits per occident, pels països del nord.
Han sigut els països del nord, ha sigut Europa, ha sigut també Estats Units els qui han permés que les multinacionals anaren a aquestos països a espoliar, a saquejar els seus recursos naturals, a saquejar els seus recursos humans.
És occident, és el nord qui ha fomentat guerres en eixos països, qui ha venut armes a països en conflicte.
Ha sigut occident qui ha recolzat dictadors, criminals i corruptes en els països del continent africà o d'América llatina.
I, per tant, els nostres governs són responsables de la situació que estan patint en aquests moments eixos països del sud: la guerra, la pobresa, la mort de xiquets per malalties que podrien ser perfectament curables.

I, per tant, tenim una doble responsabilitat.
Tenim una responsabilitat en eixe sentit, perquè els nostres governs són responsables de la situació de fam, pobresa i guerres que es viuen en eixos països.
I n'hi ha una altra responsabilitat -i ací, al País Valencià, La Generalitat té molt a dir-, n'hi ha una responsabilitat també per no haver fet la cooperació internacional que ens correspon com a responsables que som de la situació.
De fet, ací, al País Valencià, no s'ha aplicat el 0,7% que marca la llei de cooperació internacional.
I, és més, els diners de la cooperació se n'han anat a les butxaques de quatre, tal com s'ha demostrat avui amb eixa sentència de vuit anys de presó per a l'exconseller Blasco.

I, per tant, nosaltres som responsables d'eixa situació.
Però quan aquestes persones arriben ací se troben amb l'Europa fortalesa, amb l'Europa dels murs, dels filats amb ganivetes, dels centres d'internament per a estrangers i es troben amb una Europa en què els diners poden circular lliurement, però les persones no poden circular lliurement, arriben a una Europa en què n'hi ha persones legals i persones il·legals.
Persones amb drets i persones sense drets.
Una Europa de repressió de la immigració, gràcies a eixes lleis d'estrangeria, on l'estat espanyol és alumne avantatjat.
I són eixes lleis d'estrangeria que permeten que aparega un reial decret que diu, per tant, que a les persones il·legals se'ls nega el dret a la sanitat.

I per tant, un reial decret que el que fa és donar més valor a unes vides que a altres.
Aquells que som legals la nostra vida té molt més valor que els que són il·legals.
I és un reial decret que evidentment no té una finalitat d'estalvi econòmic.

És més, jo li pregunte: senyor conseller, s'ha valorat l'estalvi econòmic d'eixe reial decret?
Deixar fora les persones immigrants de la sanitat, quants diners ens ha estalviat?
És una pregunta.
Una xifra necessite saber.
Doncs, sí, deixar fora estos immigrants ens ha estalviat ics.
Vull saber eixa ics a quant ascendix.
Perquè evidentment és ridícul l'estalvi econòmic que ha suposat eixa mesura.
És ridícul, perquè no era una mesura econòmica, era una mesura ideològica, una mesura perquè alguns estigueren contents, alguns de les files del Partit Popular.
I encara que n'hi hasca estalvi, perquè està clar que ningun estalvi compensaria mai aquesta falta d'humanitat d'aquest reial decret, un reial decret que, segons Ceimigra, ha deixat sense sanitat 200.
000 persones en el País Valencià.
Ceimigra -ho recorde- és el Centre d'Estudis per a la Integració Social i Formació d'Immigrants.
I en el seu informe anual sobre migracions i integració de l'any 2013 diu clarament -i vaig a llegir-lo: «200.
000 persones estrangeres en la Comunitat Valenciana han quedat sense assistència sanitària pública».
I, segons les dades de la fundació fins a 2012, prop de 135.
000 persones no tenien ja la cobertura sanitària, i se n'han sumat 65.
000.
En total, estem parlant de 200.
000 persones sense cobertura sanitària.

És una mesura evidentment cruel, que aquestes persones no tinguen assistència sanitària, però és que és encara més: no sols és que no tinguen l'assistència sanitària, és que a més tampoc tenen coberta la prestació farmacèutica, per tant han de pagar el 100% del cost dels seus fàrmacs.
Cal dir que quan es va aprovar aquest reial decret van ser mesos de molta confusió per part de la conselleria.
La conselleria va generar una confusió brutal.
Primer va ser que sí que ho anaven a aplicar, després que no ho anaven a aplicar, després que no s'anava a pagar, després que es pagava, però no es cobrava, després que es facturava, però no es cobrava, després es facturava, però no es pagava.
I ahí es va generar un embolic d'unes dimensions majúscules.
És més, se va arribar a dir que serien les ONG les que prestarien el servei, i després van haver d'eixir les ONG a desmentir eixe comunicat de la conselleria.
És a dir, van generar tota una sèrie de por i de desconcert en les persones migrants.
La conseqüència: doncs, la majoria d'estes persones van deixar d'anar al metge, van deixar d'acudir al seu centre de salut, perquè evidentment tenien por.
Tenien por a una factura, a un compromís de pagament que se'ls anava a donar si acudien al metge.

I evidentment ha segut així, ha segut tan així, que en el diari oficial de la generalitat valenciana del 5 de febrer van aparéixer 19 llistats amb milers de persones que són deutores, que són moroses amb la Generalitat valenciana, perquè van signar un compromís de pagament, van signar una factura que no han pogut pagar per anar al metge.
I per tant, ara eixes persones tenen un problema damunt, i és que se'ls complica molt la seua regularització, se'ls complica molt si volen realment poder regularitzar la seua situació administrativa.

Per tant, tenim un gran problema, i és que les persones immigrants han deixat d'anar al metge.
És que vostés estan posant en perill vides humanes.

Han deixat d'anar al metge, perquè se'ls fa signar un compromís de pagament que després els pot suposar un problema per a la seua residència legal.
Cal dir que van ser mesos de molts titulars.
Vam poder conéixer, gràcies a les denúncies de les persones migrants, com malalts de càncer, d'hepatitis, es quedaven sense els seus tractaments, com no s'atenia aquestes persones en els centres de salut, o d'Odusalud, una entitat que agrupa seixanta associacions, com Médicos del Mundo, com Càritas o com la Societat Valenciana de Medicina Familiar, que han denunciat tots els casos de persones que tenen traves a l'hora d'accedir a les prestacions sanitàries.
Han detectat 661 casos de persones a què se'ls han posat traves, i estem parlant només de la punta de l'iceberg.
661 són les que han anat al metge i després han denunciat que no se les ha atés.
El problema és totes les persones que no han acudit al metge perquè directament tenen por a anar al metge.

La conselleria va anunciar un programa valencià de protecció de la salut, com si això anara a suposar la fi d'aquest apartheid sanitari.
Però eixe Programa valencià de protecció de la salut s'ha quedat en propaganda, perquè no se li ha donat difusió, perquè no ha arribat la informació on havia d'arribar.
Jo li faig una pregunta, conseller: com s'ha informat a aquestes persones que es van quedar sense sanitat, com s'ha informat que poden acollir-se a eixe programa?
Com s'ha fet?
Perquè el problema és que de les 200.
000 que s'han quedat sense sanitat, només hi ha hagut 3.
000 sol·licituds.
Per tant, ahí tenim centenars de milers de persones que no ni tan sols han presentat la sol·licitud.
És més, sembla que de totes les sol·licituds presentades, només el 43% han tingut una resposta positiva.
Què passa amb la resta?
Perquè s'està denegant eixe Programa valencià de protecció de la salut?
Volem xifres.

Aquesta interpel·lació té l'objectiu de tindre les xifres.
Quantes persones ho han sol·licitat?
A quantes persones se'ls ha contestat positivament?
A quantes persones se'ls ha denegat?
Quantes persones continuen en aquests moments sense assistència sanitària?
Conseller, volem les xifres i volem tindre tota la informació.

Gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Molt honorable conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Señor presidente.

Señora Albiol, en primer lugar, permítame que le felicite -ya lo hice ayer en la comisión- por su reciente elección como eurodiputada… ¿Se oye?
No, le estaba felicitando por su reciente elección -lo hice ayer en comisión y lo hago hoy en pleno- como eurodiputada el pasado domingo.

Bien, ha dicho usted que ya se ha debatido este tema en una pregunta oral en este pleno.
Pero no solamente eso, también se ha debatido en el último mes y medio en comisión en otra pregunta oral que respondió el secretario autonómico.
Y volvemos a debatirlo hoy en la interpelación que usted hace.
Eso para mí solo tiene dos explicaciones: usted no ha entendido nuestras explicaciones, y por tanto voy a intentar aclarárselas una vez más, o bien a usted le importa bien poco lo que yo le tenga que decir y aprovecha su tiempo en esta tribuna para lanzar mensajes políticos interesados.

Voy a pensar que es la primera opción, y le reiteraré el criterio de la Conselleria de Sanidad respecto a la asistencia sanitaria de las personas inmigrantes.
Como ya le he dicho en reiteradas ocasiones, la política general del Consell relativa a la asistencia sanitaria de las personas inmigrantes viene marcada por la obligación de respetar la legislación estatal, pues según nuestra Constitución es el estado el competente a la hora de establecer las bases legislativas del sistema nacional de salud y de velar por su cohesión y por el respeto a sus principios rectores.

En primer lugar, repito por si no le ha quedado claro en las anteriores intervenciones, si hablamos de las personas inmigrantes, cabría distinguir entre aquellos que están en España en situación regular y los que no.
Respecto al primero de los casos, es decir, aquellos que tienen residencia legal en nuestro territorio y cumplen los requisitos que establece el estado en el artículo 1 del real decreto que usted ha mencionado, el 16/2012, el acceso a nuestra sanidad con cargo a los fondos públicos se realiza en condiciones de plena igualdad respecto a cualquier asegurado español, independientemente de cuál sea su situación económica.
(Tus) Perdón.

En cuanto al inmigrante irregular, es decir, al no acreditado por el Instituto Nacional de Seguridad Social, el INSS, como asegurado o beneficiario, la legislación estatal establece una serie de prerrogativas que garantizan su atención sanitaria en determinados casos.
En este sentido, el estado les garantiza la atención urgente hasta el alta hospitalaria y una cobertura del 100% de la atención médica a los menores y a las mujeres embarazadas durante el embarazo, el parto y el postparto.
(Tus) A mayo de 2014 hay 19.
193 extranjeros menores y 604 embarazadas extranjeras con el derecho a asistencia sanitaria reconocido en la Comunitat Valenciana.
Además, dentro del nuevo marco legislativo estatal, cualquier inmigrante puede acceder a las prestaciones que oferta nuestro sistema sanitario público, bien sea por haber exportado el derecho a la asistencia sanitaria desde su país de origen, o bien por haber suscrito el convenio especial que para personas que no ostentan la condición de asegurado o beneficiario regula el Real decreto 576/2013.

Como complemento a estas iniciativas del estado y siempre desde el respeto a su legislación, La Generalitat ha puesto en marcha dos medidas orientadas también a satisfacer las necesidades de este colectivo.
Y me refiero al Decreto 190/2013, de 20 de diciembre, del Consell, por el que se regula el convenio especial de prestación de asistencia sanitaria en el ámbito de la Comunidad Valenciana a personas que no tengan la condición de asegurado, ni beneficiario del sistema valenciano de salud, y el que usted ha mencionado, el Programa valenciano de protección de la salud.

Respecto a esta última iniciativa, debo recordarle que se puso en marcha el 1 de agosto de 2013, con el objetivo fundamental de llevar a cabo una serie de actuaciones en materia de promoción de la salud, prevención de la enfermedad y prestación de asistencia sanitaria, así como prevención y tratamiento de enfermedades de declaración obligatoria, enfermedades infectocontagiosas y salud mental.

Señora Albiol, desde la puesta en marcha -pedía datos- del mencionado programa se han presentado un total de 4.
200 solicitudes, de las cuales se han autorizado 3.
114.
Por provincias también se lo puedo decir: 660 personas en Alicante, 161 en Castellón y 2.
293 en Valencia.
Otras 332 se encuentran en proceso de tramitación.
Dados los beneficios que está generando su implantación para este colectivo de personas, nuestra intención es seguir extendiéndolo al mayor número de personas posibles.
Esta es una muestra más del interés de este Consell por extender la atención sanitaria.

Por otro lado, he de recordar una vez más que los programas como el de vacunaciones o el tratamiento de enfermedades transmisibles no está ligado a la tarjeta sanitaria, sino que son de carácter poblacional.

Por tanto, hay una obligación legal de atender estas contingencias.
Por tanto, señorías, nadie que lo necesite va a quedar fuera de dichos problemas sanitarios.
El Consell está satisfecho con la respuesta que la sociedad ha dado a estas iniciativas que ya están beneficiando a miles de personas, pero no le quepa la más mínima duda de que una de nuestras líneas de actuación va a ser extender estas medidas a un mayor número de ciudadanos irregulares.
(Tus) Pero eso sí, señoría, y se lo repito porque en esto sí que nos diferenciamos ustedes y nosotros, dentro del marco que establece el estado de derecho, porque para este Consell la labor del gobierno siempre debe desarrollarse dentro de los límites que marca la Constitución española y la legislación vigente.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Conseller, gràcies per la felicitació.

Vosté mateix diu que en les últimes setmanes hem parlat tres voltes d'aquest tema, ací en el ple i en la Comissió de Sanitat.
Però és que em sembla que ens tocarà parlar tres voltes més, perquè, clar, és que si no dóna resposta a les preguntes que fem, continuarem presentant la mateixa sol·licitud d'interpel·lació, de compareixença o de pregunta oral, o de pregunta escrita, perquè necessitem tindre respostes, i jo també entenc que la seua feina és contestar-nos quan li preguntem.

Clar, és que n'hi ha una pregunta molt clara: quants immigrants en situació irregular es van quedar sense assistència sanitària en aplicació del Reial decret 16/2012?
Una xifra.
I, si vosté no em dóna la xifra, jo m'agafe a l'única xifra que tinc, i és la de Ceimigra, que me parla de 200.
000 persones.
Clar, o vosté me'n diu una altra, o jo la que tinc és la de 200.
000 persones.
Clar, i vosté me diu: «S'han presentat al Programa valencià de protecció de la salut 4.
200 peticions i se n'han acceptat 3.
114.
» Per tant, 200.
000 menys 3.
114, a mi m'ix 196.
886 persones que encara no tenen cobertura sanitària, que no tenen dret a l'assistència sanitària en el nostre país.
És certa eixa xifra?
I, si no és certa, done'm vosté la que corresponga.
Quantes persones en estos moments no tenen eixa cobertura?

Li he fet una altra pregunta: ¿com s'ha informat a les persones que es van quedar fora per aplicació del reial decret, com s'ha informat a eixes persones que ara n'hi ha un programa i que poden adherir-se a eixe programa?
, ¿com se'ls ha informat?
Vullc saber-ho.
És importantíssim perquè si n'hi ha un programa que va destinat a unes persones i eixes persones no s'assabenten que existix el programa, doncs estem en les mateixes.

Una altra pregunta: ¿què passa amb totes eixes persones que han aparegut en eixe diari oficial de la Generalitat valenciana com a moroses perquè no han pogut fer front a eixe compromís de pagament?
, ¿en quina situació estan?
, ¿què passa amb eixes persones?
, ¿van a tindre problemes després per a regularitzar la seua situació?
, ¿això suposarà una trava per a poder obtindre els papers i la residència legal al nostre país?
És importantíssim perquè, si això suposa una trava, el que estem dient-los a les persones immigrants és «no vagen vostés al metge perquè, després, no van a poder regularitzar la seua situació».
Per tant, aquí necessitem, també, una resposta.

I, després, vosté ha dit, ho ha dit des d'ací, ha dit, «nadie se queda fuera de la asistencia sanitaria, nadie que lo necesite se va a quedar fuera».
¡Clar!
, aleshores, vosté ¿quina valoració fa d'eixe informe d'Odusalud que diu que n'hi ha hagut 661 casos, des de novembre de 2012, que se'ls han posat traves a l'hora d'accedir a l'assistència sanitària, que han anat al centre de salut o a l'hospital i se'ls ha dit que no, que no poden atendre'ls, que no van a atendre'ls?
, ¿quina valoració fa vosté, senyor conseller, d'eixa situació?
, ¿què passa amb eixes persones immigrants que no tenen diners per a pagar-se la sanitat i que van al centre de salut i se'ls nega?
, ¿què anem a fer?
, ¿eixes vides no tenen valor?

I, evidentment -acabe-, la solució no és eixe programa valencià de protecció per a la salut, la solució és la sanitat universal, la solució és que no existisca eixe Reial decret 16/2012 que nega la sanitat a les persones immigrants, i més enllà, la solució és que al País Valencià, que a l'estat espanyol, que a Europa, deixen d'haver persones que són considerades il·legals.
Eixa és la solució.

I amb permís del president, vaig a dedicar un minut a acomiadar-me, si els sembla bé.
He estat set anys en aquestes Corts Valencianes i ha arribat el moment d'acomiadar-me, i per això volia agrair als meus companys i companyes, volia agrair al personal de la cambra, als periodistes, i a totes aquelles persones que m'han acompanyat durant tots aquests anys de lluita, una lluita que no abandone, una lluita que continuaré en altres espais, i m'acomiade també amb un desig, i el desig és que algun dia en aquesta cambra no es torne a parlar de corrupció, d'atur o de pobresa perquè ja no existisquen en el nostre país.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Molt honorable conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Señor presidente.

Señora Albiol, usted podrá preguntar, o su grupo, porque usted se va, tres veces más o las veces que quiera pero yo le tendré que dar los mismos argumentos que le he dado en las tres preguntas que ha realizado porque son los argumentos que se dan desde la seriedad y desde la conselleria, como no puede ser de otra forma.
Y le repito, y voy a hacer un resumen de lo dicho en mi primera intervención porque no se puede decir mucho más.

Es decir, la atención sanitaria no es un tema de inmigrantes o nacidos en España, ni es un tema de tener más o menos recursos económicos, es un tema de legalidad.
Por lo tanto, aquellas personas que se encuentran en situación legal en España, sean inmigrantes o sean nacidos en España, tienen derecho a todas las prestaciones sanitarias que nuestro sistema sanitario público ofrece.
Aquellas personas que viven en España y que tienen una situación irregular tienen múltiples coberturas sanitarias reconocidas en nuestro sistema sanitario público, ya sea por legislación estatal, el famoso Real decreto 16/2012 y el 1192/2012, urgencias, embarazos, partos y menores, cubiertas absolutamente por nuestro sistema sanitario público, y desde el gobierno valenciano hemos querido incrementar esas prestaciones y hemos creado el conocido programa de protección a la salud en el que se incorpora lo que es la promoción a la salud, la prevención, las enfermedades contagiosas y la salud mental.

Todo esto son prestaciones que cualquier persona, independientemente de cuál sea su situación legal, tiene si reside en nuestra comunidad, sea regular o irregular.

Y le puedo asegurar, señora Albiol, que tenemos el mayor programa de cobertura hacia el inmigrante irregular que existe en Europa; además, usted lo va a comprobar ahora cuando se vaya a la eurocámara, y se lo dirán sus compañeros, es decir, no existe un sistema sanitario en Europa que proteja al inmigrante irregular como lo hace el sistema sanitario español.
Lo digo yo y lo dicen los ministros de sanidad de la Unión Europea.
En la última reunión que realizaron en Grecia, los señores ministros de sanidad de los países miembros de la Unión Europea reconocieron que el sistema sanitario español era el que mayor beneficio daba a los inmigrantes irregulares, y tomaron como ejemplo la actividad que nosotros realizamos en nuestro país para la cobertura del citado colectivo.

Usted, luego, habla de personas que han solicitado atención sanitaria y no la han recibido.
Y yo le digo que todas las personas que cumplan los requisitos que yo le he dicho tienen absoluto derecho y legitimado para ser atendidas en nuestro sistema sanitario, ya sea en atención especializada o en atención hospitalaria.

Por lo tanto, nada más que decirle, le repito lo que ya le he dicho en tres ocasiones en esta sala o en la sala de comisiones, y si me vuelve usted a preguntar o a interpelar por el mismo tema pues no me queda más remedio que, disculpándome el resto de señorías, tenerle que volverle a contestar con los mismos criterios.

Buenas tardes.
Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Se supén la sessió que es reprendrà demà dijous a les deu del matí.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 40 minuts)