Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 26 d'abril de 2006.
Comença la sessió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor President Julio de España Moya.
Sessió plenària número 80.**

 

 

**El senyor president:**

S'obri la sessió.

Bon dia, il·lustres diputats, il·lustres diputades, honorable senyor conseller.

S'obri la sessió amb el punt 1 de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió de Medi Ambient sobre el Projecte de llei de prevenció de la contaminació i qualitat ambiental.

Tiene la palabra para presentación del dictamen de la comisión.
.
.
La presentación del dictamen de la comisión la realiza.
.
.
*(Pausa)* Pues, a expensas de que venga la diputada responsable, vamos a dar por presentado el dictamen de la comisión, puesto que está publicado, y vamos a comenzar el debate del primer bloque de enmiendas, que corresponde al bloque de enmiendas número 1, que presenta la Entesa y que defiende el ilustre diputado don Carles Arnal.

 

***Dictamen de la Comissió de Medi Ambient sobre el Projecte de llei de prevenció de la contaminació i qualitat ambiental (BOCV número 180).***

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bon dia, senyores diputades, senyors diputats.

Volia començar este primer bloc d'esmenes recordant que, per a nosaltres, esta llei és una llei molt important i molt necessària.
Una bona llei adreçada a previndre i minimitzar la contaminació i preservar la qualitat ambiental és una necessitat social de primer ordre i és una exigència que deriva de directives europees i de lleis estatals, però aquest projecte de llei que debatrem avui no s'ajusta a les expectatives ni acompleix els objectius teòrics que haurien d'inspirar-la.

Este projecte de llei, tal com se presenta, no servix de manera efectiva per a preservar i millorar la qualitat ambiental.
Per això vam presentar en el seu moment una esmena a la totalitat i, després, una gran quantitat d'esmenes concretes, més de 180, al seu articulat, amb la intenció de corregir i millorar al màxim un text que considerem pobre, indefinit, insuficient i molt defectuós.

Nosaltres, vull aclarir que ens hem pres molt seriosament este projecte de llei i hem presentat tota esta quantitat d'esmenes, que si s'aprovaren almenys una bona part d'elles podrien encara revertir esta llei i fer una bona llei a partir d'un projecte molt deficient.

Hem entrat al detall, amb molt de detall, per intentar corregir deficiències grans i menudes en molts articles.
Espere escoltar per part del PP alguna cosa més que vaguetats i desqualificacions genèriques i espere escoltar raonaments i contraarguments.
En definitiva, espere que el PP es prenga tan seriosament com nosaltres esta llei i siga capaç de justificar per què no s'accepten clares millores com les que nosaltres presentem en les nostres esmenes.

En el primer bloc que immediatament passe a defensar, hem inclòs una esmena que fa referència al nom del projecte de llei.
Mosatros pretenem donar-li a esta llei un nom més concret i realista; en definitiva, un nom que s'ajuste millor, amb molta més precisió, al contingut i a l'objectiu real de la llei.
El nom que porta la llei és pretensiós i és inexacte, i plantejat en els termes en què està platejat es presta al joc, que ja és habitual, pel conseller de Territori, el senyor Blasco, a la seua estratègia de falsejament i manipulació de la realitat, de maquillatge i de publicitat enganyosa.
Això es pretén fer i segur que se farà amb esta llei, publicitat enganyosa.

La prevenció de la contaminació que inclou el projecte de llei en el seu nom, és un conjunt d'actuacions molt més ample que el que aborda esta llei, que només entra en una part --en una part!
-- de les fonts contaminants i no entra en profunditat de cap manera en els mecanismes per a evitar-la.
Per tant, de prevenció, molt poca.

I hem de recordar que gran part de la contaminació està deguda, per exemple, als vehicles de motor, que no tracta en absolut esta llei; o a activitats urbanes, que no tracta esta llei en absolut; o al model urbanístic del territori o a les activitats agrícoles, de què a penes, molt tangencialment, se parla en este projecte de llei.

Per tant, en definitiva, no és de cap manera, no se pot considerar una llei general de prevenció de la contaminació, no ho és.
Tampoc és una llei integral de qualitat ambiental, perquè també en este cas este concepte de qualitat ambiental és molt més ample del que aborda la llei.
La qualitat ambiental inclou aspectes com el paisatge, la conservació del medi natural, la biodiversitat, la seguretat alimentària i moltes coses més que esta llei ni menciona.

Per tots estos motius, nosaltres adoptem el mecanisme més clar possible.
És més realista, més exacte, més ajustat als fets, donar-li el nom que mosatros proposem: «llei reguladora de la intervenció administrativa ambiental», això és el que fa esta llei i això és just el que diu el mateix projecte de llei en el seu article primer quan diu quin és l'objecte de la llei, diu que és exactament el que acabe de dir.
Per tant, això és realment el que fa esta llei i no altra cosa.

Donar-li un altre nom, doncs, no simplement és inexacte sinó que se presta a fer eixa manipulació propagandística, falsària, que és habitual en el cas del senyor Blasco, i convertix este projecte de llei en una veritable llei trampa per molts dels motius que al llarg d'este debat aniré explicant.

Esta llei no aprofitarà adequadament per a controlar la contaminació, no ajudarà satisfactòriament a disminuir els impactes sobre el medi ambient i sobre la salut i la seguretat de les persones.
La trampa, a més, estarà que com existirà esta llei que aparentment fa tot eixe paper, però no el farà en la realitat, per les múltiples deficiències que té, se voldrà fer creure que ja estem coberts en una temàtica tan important, tan essencial com és esta, i serà novament fals.

És una mala llei, per totes les deficiències que he mencionat i que explicaré en detall després.
Jo la vaig comparar, en el seu moment, quan vam fer l'exposició a la totalitat, la vaig comparar amb un colador, perquè realment esta llei serà un colador, un colador que permetrà filtrar alguns casos i deixar passar moltíssim casos que danyaran el medi ambient i que no estaran suficientment regulats, no estaran suficientment controlats.

I per a no fer més llarga esta introducció general, posaré uns exemples més concrets: per exemple, el annexos de la llei.
Els annexos de la llei són un exemple molt concret dels enganys que esta llei fa.
Són un immens forat que intenta presentar-se baix l'aparença de màxim respecte a la legislació estatal, de la qual deriva este projecte.
Recordaré que estos annexos són d'enorme importància, perquè els annexos són la llista de les activitats industrials o d'altre tipus que estaran regulades per esta llei, és a dir, inclou les activitats que han de sotmetre's als instruments de regulació que preveu la llei.
Per tant, són un element importantíssim.

Nosaltres hem presentat una gran quantitat d'esmenes, perquè ací s'han fet, torne a dir, grans forats.
Per exemple, el primer annex que presenta el projecte de llei és totalment idèntic al de la llei estatal.
Açò se destaca en el mateix text i s'intenta presentar com si açò fóra l'estricte compliment de la legalitat i el *no va más* de la protecció ambiental.
Doncs, bé, senyores i senyors, açò és fals, açò és una trampa, perquè no n'hi ha cap necessitat, no feia cap falta que l'annex de la llei valenciana fóra idèntic al de l'estatal.
Al contrari, pot ser diferent i convindria que fóra més ampli, més extens, més detallat, més concret.

Recordaré que la llei marc estatal, de la qual deriva este annex, com també la mateixa directiva europea el que fan és marcar uns mínims, uns mínims de protecció i regulació, però animen les diferents autonomies que amplien eixos mínims i vagen més allà augmentant el nivell de control.
El que no pot fer mai una llei autonòmica és disminuir el nivell plantejat per la llei estatal, ni tampoc la llei estatal pot disminuir el de la directiva europea, però sí que poden ampliar, han d'ampliar!
, eixa és la seua funció.

Però, ací, el projecte del senyor Blasco no ho ha fet en absolut.
Se podia fer?
Clar que sí!
Altres comunitats autònomes han fet uns annexos adreçats al número 1, és a dir, el més estricte, el que té més condicionants, este primer annex, han fet un annex número 1 que té moltes més activitats i considera moltes més instal·lacions que la llei estatal.
Se pot fer, s'ha de fer, era necessari i convenient fer-ho, però el senyor Blasco no ha vullgut fer-ho i intenta justificar-se dient que així complix la llei rigorosament.
.
.
Al contrari, aixina atempta contra l'esperit de la llei, que anima a anar més enllà, a ampliar i aprofundir el nivell de protecció.

Al fer açò, el senyor conseller Blasco, que no ha tocat ni una sola coma del projecte estatal, es queda en el mínim, en el mínim possible, més baix no podia anar, no podia anar ni un mil·límetre més avall, perquè això estava marcat per la llei, però no ha anat ni un mil·límetre més endavant, això no ho ha vullgut fer.
Eixa és la prova de la seua voluntat conservacionista i protectora de la qualitat ambiental.

Nosaltres, amb les nostres esmenes, hem ampliat molt este annex.
I de l'annex segon, que és íntegrament autonòmic, cal destacar com la llei valenciana, este projecte de llei, s'ha quedat també molt curta, molt breu també incomplint les possibilitats que haguera pogut fer i que han fet altres comunitats autònomes d'ampliar molt i fer un segon annex, que és una annex ­torne a dir­ que fa ja l'autonomia i que completa i desenrotlla el primer.
Este segon també és molt curt en el cas valencià i és molt ample en altres casos.

I, finalment, el tercer annex, que presenten altres lleis autonòmiques ­com per exemple la de Catalunya­, este tercer que fa referència a les activitats sotmeses a llicència ambiental, en el cas valencià senzillament no existix, no apareix, no se presenta en esta llei, se deixa per a un futur, per a un hipotètic, per a un desconegut reglament que no sabem quan apareixerà ni com serà i, per descomptat, que no passarà pel control d'esta cambra.
Per tant, s'ha baixat als mínims possibles de regulació en esta llei, als mínims possibles, molt per baix del que han fet altres comunitats autònomes.

Moltes gràcies.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula per al torn en contra en representació del Grup Parlamentari Popular l'il·lustre diputat senyor Cortes.

**El senyor Cortes Llopis:**

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Arnal i Ibáñez, es la tercera vez que tengo el honor de debatir con usted este proyecto de ley.
Lo hicimos en el debate a la totalidad, y estaba releyendo el *Diario de Sesiones* y veo que sus argumentos son los mismos.
Lo hicimos posteriormente en comisión y, realmente, su argumentación, como no puede ser de otra manera, pues, es así, porque usted es un hombre de desencuentros.
Nuestra vida política, como la vida humana, está llena de encuentros, y si son desencuentros permanentes el resultado suele ser el que tenemos, y le comprendo, porque, verdaderamente, ya le dije una cosa muy importante y se la vuelvo a repetir, con toda la cámara: en medio de esas diferencias abismales que tenemos, usted es un buen adversario y esto es de agradecer, porque el que dice lo que debe de decir, respecta lo que dice el otro y tiene el coraje de llevar sus principios hasta el fin, no es normal en la vida política, y usted, con esa forma de planteamientos, llega hasta el final.

Le he estado oyendo atentamente y aunque usted representa una opción muy legítima, está muy alejada de los planteamientos que tienen otros grupos de esta cámara, y principalmente el grupo del Gobierno que en este momento es el gobierno del Partido Popular.
Y nosotros, en esta materia, aunque usted nos lo ha dicho, creemos que es muy importante, es muy necesaria, es de primer orden socialmente, y se ajusta a las expectativas, porque realmente lo que a todos nos interesa es la sensibilidad de los ciudadanos de mejorar el medio ambiente.

Pero esta confianza que los ciudadanos nos depositan, pese a esos desencuentros que le he comentado que usted practica permanentemente, es lo que hace que el Gobierno mande un proyecto de ley a esta cámara.
A usted no le gusta, y me alegro.
Me alegro de que no le guste porque si coincidiésemos con los planteamientos de su grupo parlamentario y de su señoría, sería un fracaso anunciado del Grupo Parlamentario Popular.
Y nosotros, en este aspecto, como en otros aspectos, estamos alejados por dos cosas: por los planteamientos que tenemos ideológicos y porque la forma de gobernar es muy diferente.
Nosotros tenemos responsabilidad de gobierno y ustedes tienen la utopía que nunca gobernarán y están siempre en el límite de bajar a la segunda división.
Y esto atenaza muchas veces y hace salirse de la realidad.

También ha dicho que es pobre, indefinido e insuficiente y, por eso, al ser pobre, indefinido e insuficiente ustedes, desde el título que no le gusta hasta toda una serie de enmiendas de los anexos que ahora le comentaré, hace verdaderamente una forma de planteamiento que está muy alejada de nuestra realidad.

Vamos ya a la primera parte.
Una enmienda, que es la primera, en la cual usted dice que no le gusta el título ­proyecto de ley de prevención de la contaminación y de la calidad ambiental­, y lo dijo en la enmienda a la totalidad, y lo volvió a repetir en las enmiendas parciales que debatimos en comisión.
Y yo le dije que verdaderamente usted no se había leído el reglamento número 761 del Parlamento Europeo y del Consejo de 19 de marzo del 2001, librito número 3 que nos dieron los servicios jurídicos de la cámara y que son muy interesantes.
Y, ¡mira por dónde!
, prevención de la contaminación, Parlamento Europeo: «La utilización de procesos, prácticas, materiales o productos que permitan evitar, reducir o controlar la contaminación como, por ejemplo, el reciclado y el tratamiento de residuos, la modificación de los procesos y los mecanismos de control, la utilización suficiente de los recursos y la sustitución de materiales.
Y calidad ambiental, objetivos medioambientales, exigencia de comportamiento detallada en la medida de lo posible, cuantificada, aplicable a la organización que se deriva de los objetivos medioambientales y que es preciso establecer y cumplir para alcanzar dichos objetivos».
¡No le gusta!
Usted tiene otra idea.
Es un hombre de fijación.
No puede cambiar.
Está con la misma idea preconcebida y forma parte de su planteamiento y de su pensamiento.
¡Lo siento, ilustre diputado!
Y entonces, quiere que lo que usted dice sea lo que sea, no rectifica.
También va muy mal a veces no rectificar cuando sabemos que nos equivocamos y, entonces, le tengo que decir que el título de esta ley, le guste o no.
.
.
­proyecto de ley de prevención y contaminación y la calidad ambiental­ está perfectamente porque lo avala el reglamento del Parlamento Europeo.

Segunda parte.
Desde las enmiendas 253 a la 259, un total de 39, ya se mete usted en el mundo de los anexos.
Si lee el diario de sesiones tanto de la comisión como del.
.
.
, ya tocó en algún momento sobre todo en la comisión porque no le gustan los anexos.
No le gusta el anexo I, y usted lo ha dicho muy claramente.
Claro que, como mezcla todo y, como ya le dije en aquel momento, tiene la fijación de don Rafael Blasco, pues ya lo mete todo ahí, ¡tiene esa fijación!
, ¡esto es tremendo, eh!
Yo creo que es una cosa patológica.
Tiene una fijación y de ahí se le ocurre decir cosas que yo, pues, verdaderamente le diría que.
.
.
, que dice cosas, pues.
.
.
, un lenguaje suyo, trampa.
«Trampa» lo pronuncia el que es tramposo.
Sí, sí, sí, trampa.

Y enseguida dice que esta ley no regula.
.
.
Pues mire, la primera parte habla de manipulación, habla de falsaria, la manipulación.
.
.
Entonces, la primera parte de los anexos es la aplicación de los anexos estatales.
Y la segunda parte, la segunda parte que a usted no le gusta, porque todas sus enmiendas están planteadas.
.
.
, pues la segunda parte está muy clara, ilustre diputado.
La segunda parte está muy clara, Y de la segunda parte no le vamos a aceptar ninguna enmienda porque esta segunda parte del anexo está perfectamente planteada tanto en el fondo como en la forma.
Yo le tengo que agradecer que usted ha hecho un tremendo esfuerzo por llevar a cabo toda esa serie de enmiendas.
Y es de agradecer el trabajo que ha hecho.

Y luego, como también es un poco enemigo de los reglamentos, no le gustan los reglamentos, se refiere a que no hay un anexo tercero donde será cuando habrá que establecer el reglamento.
Y yo le puedo decir, de verdad, para finalizar, porque tampoco voy a agotar aquí los tiempos, no es cuestión de hablar.
Yo le hablaría alguna vez de la erótica del micrófono.
Aquí no hay que tener, aquí hay que ir al grano, lo concreto y lo conciso, que el tiempo es muy importante y a veces perdemos demasiado el tiempo agarrados al micro.
Las cosas claras, concretas y concisas.
Y siendo claras, concretas y concisas se llega al fondo de la cuestión, porque si hablas por hablar, hablar desvarías y no llegas al fondo.

Pues mire, todas esas enmiendas que usted ha hecho, ese bloque de 36 enmiendas majestuosas, yo le voy a contestar muy sencillamente: sin perjuicio de lo que establezca, y valoro positivamente su esfuerzo, realmente no se considera que ahora es conveniente modificarlas alterando ese consenso de los afectados.
Porque usted, le tengo que decir, ilustre diputado, y luego se lo diré, que hay un consenso mayoritario, que no nos lo hemos inventado.

Ilustre diputado, a usted que le gustan tanto los carteles ­a mí, no­ *(la senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta)*, entonces.
.
.
­luego se lo leeré, claro, es demoledor, hay aquí cerca de 50­ y entonces, no lo vamos a hacer porque en cualquier caso la disposición adicional primera permite modificar los anexos para adaptarlos a las nuevas exigencias de la normativa, de los avances de las mejores técnicas disponibles y de la experiencia adquirida.
Luego, será el reglamento el que determine en su momento todo esto.

Por esto, ilustre diputado, en nombre de mi grupo, en nombre propio, le digo que no le vamos a aceptar ninguna enmienda.
Y espero que usted con su planteamiento también rectifique y sepa valorar lo mucho y bueno que hay en el contenido de esta ley y que usted no lo ha valorado en absoluto.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Per a rèplica, em demana la paraula, en representació d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, l'il·lustre diputat senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Senyor Cortes, vosté en este tipus de debats que fa, en un estil que té tan amable i tan curiós, se fa molt difícil replicar-li perquè com replicar eixe discurs incomprensible, eteri.

Mire, vosté diu que no esgotaria el temps perquè no volia no sé quina eròtica.
A la millor és que, senzillament, no té molts arguments de pes per a dir.
Jo, de veres, no els he escoltat.
I seria important que els expressara, seria important que concretara.
Nosaltres ens hem pres seriosament esta llei, molt seriosament.
L'hem estudiada a fons, molt a fons.
I si no ens agrada és precisament perquè hem fet eixe treball rigorós a fons.
I vosté, en el temps que ha tingut de pujar ací i parlar, ha dit vaguetats de tota classe, ha expressat opinions curioses, unes acceptables, altres no tant, però no ha concretat res, i seria molt important que ho fera.

Mire, quan jo he parlat del nom, el problema no està que el nom s'ajuste a les normes estatals o europees, no.
El problema és que este projecte de llei no s'ajusta a eixe nom.
Si vosté haguera llegit ­jo sí que ho he fet­ les actes de la comissió on vam estar debatent.
.
.
I vosté me diu que no aporte de nou.
.
.
Clar, no aporte de nou perquè vostés no han modificat ni una coma la seua posició.
Coherentment, jo me mantinc en els arguments que en cap moment han segut rebatuts ni desmentits ni alterats pel seu grup.
Per tant, com que els arguments estan ahí sòlidament plantejats i no he escoltat ni en la comissió ni ací ara ningun rebatiment d'estos arguments, continuen sent vàlids.

Vosté, si vol aprofitar el temps, més que parlar de temes genèrics i opinions personals i altres coses, hauria de justificar, per exemple, en relació amb els annexos, per què s'ha adoptat eixa decisió que està ahí clarament exposada.
En l'annex número I, que inclou les activitats més importants que han d'estar sotmeses al nivell més elevat de regulació, s'ha adoptat per no avançar ni una coma respecte al que plantejava la llei estatal.
I li torne a dir que la llei estatal està pensada per a establir un mínim, i oferix a les comunitats autònomes que l'amplien.

Aleshores, vosté hauria d'explicar per què ací, este projecte de llei no ha ampliat res, podent-ho fer, havent-ho de fer i havent-ho fet altres comunitats autònomes.
Per què?
Molt clar.
La meua explicació la deixe damunt la taula.
Vosté li dirà que és mania persecutòria al senyor Blasco o el que vullga.
Senzillament és saber, ser conscient de què és el que està fent el senyor Blasco.

Vosté me diu que té el consens dels principals afectats.
Clar, com menys regulacions n'hi hagen, per als afectats, si està referint-se vosté als empresaris que el que volen és tindre el mínim nivell de control, és possible que n'hi haja alegria en eixe sentit, perquè com menys obligacions tinguen, quan menys nivells de control estiguen obligats a fer, més contents estaran.
El problema és que esta llei no està feta.
.
.
, no deuria d'haver estat feta pensant només en els empresaris, sinó deuria d'haver estat feta pensant en els ciutadans, en el conjunt dels ciutadans, perquè esta llei reguladora, el que hauria de buscar, i no fa, el que hauria de fer és garantir el màxim nivell de protecció del medi ambient, de la salut i la seguretat dels ciutadans.
Com no ho fa, com no ho fa, i una de les mostres de per què no ho fa són els annexos, com li estava dient, aleshores no pot aspirar a tindre eixe nom tan bonic de prevenció i de qualitat integral perquè no és res d'això, desgraciadament.
Hauria de ser-ho, hauria de ser-ho, però no se mereix eixe nom perquè no ho fa.

I ­torne a dir­ justifique'm vosté, justifique'm d'una manera clara per què no s'avança ni una coma en l'annex número I quan ­li repetisc­ moltes comunitats autònomes han ampliat, han ampliat eixe annex.
I explique'm vosté també per què l'annex número II és tan curt, l'annex número II, que se fa per la comunitat autònoma i que ha de completar l'altre.
Diferents comunitats autònomes l'han fet doble i triple de llarg que el nostre.
O siga, contemplen més activitats, i contemplen activitats amb nivells de producció inferior, amb la qual cosa abasten més i més empreses o instal·lacions.
De què se tracta en el cas valencià, en el projecte que ha presentat el senyor Blasco?
De reduir el control al mínim, al mínim!
Menys no pot reduir-lo, perquè li ho marca la llei estatal que, si no, estic convençut que s'haguera reduït.
Però això haguera segut ja no complir la llei estatal i això no ho podia fer Blasco.
El que podia fer el senyor Blasco, era anar més enllà, i no ha anat.

I quan al tercer, al tercer annex, que ­torne a dir­ no figura en la nostra llei, no és que jo li tinga mania al reglament, el que passa és que, senyor Cortes, vosté sap que el reglament no el fan les Corts, el fa el Govern sense cap control de l'oposició.
I ahí, aleshores entrem en una carta blanca al que vullga fer el govern que en eixe moment governe.
És preferible que estiga en la llei perquè té un nivell de concreció molt major.
Però eixe nivell de concreció no se busca en esta llei de cap de les maneres.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, el ilustre diputado del Grupo Popular, don Salvador Cortes.

 

**El senyor Cortes Llopis:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Arnal, le agradezco su tono y esos epítetos que me ha lanzado de estilo amable y etéreo; etéreo ¿sabe lo que quiere decir?
En el aire.
Y a mí me gusta aterrizar.
Quizás el que plantea muchas cosas no aterriza.
Y aterrizar en la realidad es vivir los problemas de cada día.
Y de eso no tienen ustedes la exclusiva, ni ustedes ni sus hermanos separados, sino que la adquiere todo el mundo que tenga una cierta sensibilidad.
Y esa sensibilidad nace de ser personas.
Y todos somos personas.
Es que parece que uno se atribuye ciertas cosas.
Y por eso yo le he hablado del respeto.

Pero usted, señor Arnal, sepa que está planteando las enmiendas a una ley que manda el partido del gobierno, que estamos en una democracia parlamentaria y que el partido del gobierno le ha aceptado a usted diez enmiendas.
Y que en este momento considera oportuno no aceptarle ninguna más.
Y esto es la democracia parlamentaria.
Que quizás algunos no están demasiado habituados.
Esto no es mandar, hacer, quitar.
Y serán los votos aritméticos los que decidirán si esta ley continua de una forma o continua de otra.

¿Lo hemos estudiado?
Claro que lo hemos estudiado.
Que a usted no le guste.
.
.
¿Me comprende, verdad?
Claro, no me comprende.
A usted le gustaría que de las 180, le aceptásemos 172.
Y, entonces, sería su éxito y usted iría a los medios, que es muy habitual, y usted se marcaría que es el hombre del medio ambiente.
Pues no.
Lo siento.
Este humilde diputado que sale aquí le dice a usted, que es un maestro del medio ambiente, que el partido del gobierno del Partido Popular, que sustenta el presidente Camps, no le acepta las enmiendas, simplemente porque, a través del conseller, no las considera oportunas y necesarias.
Y le he aceptado las que he considerado oportunas y necesarias.
Lo siento.
Claro, concreto y conciso.
Y no podemos permitir ni un minuto más, porque es así.

Segunda parte.
Usted habla de la coherencia.
Ser coherente ¿sabe lo que es, verdad?
No ¿No sabe lo que es?
¿No sabe usted lo que es coherente?
Pues es una desgracia que no lo sepa, porque en la vida hay que ser coherente, lo malo es que somos muy incoherentes en muchas cosas con los principios que tenemos y así nos va.
Ser coherente es plantear con toda seriedad lo que uno defiende.
Y aquí sabemos lo que defendemos.

Yo no he estudiado, como usted, biología.
Pero me he quemado para estudiar todo eso, no crea que he venido aquí como un párvulo y he leído y he procurado ponerme al día y no soy especialista en esto.
Pero, sin embargo, sin embargo, usted no tiene que reconocer que si esos anexos 1 y esos anexos 2 ­y le he reconocido lo que usted ha trabajado­ pero estos no son necesarios porque el espíritu de la ley que presenta ­repito, por tercera vez­ el partido del gobierno que gobierna, no los considera oportunos.

Y usted.
.
.
Los reglamentos.
¡Qué manía les tiene a los reglamentos!
¿Pero qué reglamento no se basa en la ley?
Imagínese usted que aquí viniesen todos los reglamentos, pues esto sería.
.
.
¿Pero qué reglamentos no se basan en la ley?
Y todos los reglamentos los realiza el gobierno, el que gobierna.
Por eso cuando gobiernan otros, lo cambian.
¿Verdad que sí?
Claro que sí, hombre, no me diga que no, que eso es de sentido común.
Luego, el reglamento es fundamental, aunque a usted no le guste.
Y no nos diga que otras comunidades autónomas, porque por eso estamos en la España de las autonomías, cada una tiene una forma de ver las cosas.
Esto se llama la libertad dentro de la gran nación, que son las autonomías, y estamos viendo lo que está ocurriendo.
Y hay que tener un respeto, precisamente, cuando ese reglamento llega.

Por eso, de verdad, yo he leído los anexos.
Y, claro, usted ha desmenuzado y usted ha tratado de desmontar todo lo que aquí hay, creyendo que por una noche de iluminación pues le íbamos, a lo mejor, 15, 20, 30.
Y no le vamos a aprobar, con todo el respeto a su persona, a su trabajo, a su forma de pensar, a su coherencia.
Y le estoy diciendo cosas muy importantes.
Pero tenga usted el respeto, la forma de pensar y la coherencia de los demás.
Muy importante.
Porque si no hay puntos de encuentro, le repito, no va bien y se vuelven contra uno.
Esto es una experiencia de muchos años y que además está en la vida real.

Por eso, señor Arnal, con todo el afecto que me une, de verdad, porque es una persona que personalmente me cae muy bien, no le podemos aprobar ni una sola enmienda.

Es todo lo que tengo el honor de contestarle.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, don Salvador.

Concluido el debate, vamos a proceder a la votación del bloque de enmiendas, si no hay indicaciones, que las hay,.
.
.

Señor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Queríamos hacer tres bloques de votación en este bloque defendido.
Uno con la 299.
Otro con la 291, 293, 95 y 96.
Y el resto en un tercer bloque.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

A usted, señor presidente.

 

**El senyor president:**

 

Pues procedemos.
.
.

Señor Tomás.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Gracias, presidente.

Era para pedir otro bloque con la 253, 254, 255, 56, 57, 268 y 269.

 

**El senyor president:**

 

Entiendo todas las que ha dicho juntas.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Correcto.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias.

Procedemos a votar primero la 299.
Comienza la votación.
El resultado de la votación: 6 votos a favor, 43 en contra, 33 abstenciones.

A continuación vamos a votar la 91, 93, 95 y 96, lógicamente 200.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 6 votos a favor, 77 votos en contra.

Ahora votamos las enmiendas 253, 54, 55, 56, 57, 68 y 69.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 38 a favor, 45 en contra.

Y ahora el resto de las enmiendas.
Comienza la votación.
39 a favor, 43 en contra.

Quedan rechazadas todas las enmiendas.

Vamos a votar ahora los artículos 1 y 2.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 76 votos a favor y 6 abstenciones.

A continuación, vamos a entrar en el segundo bloque de enmiendas, que presenta el Grupo Socialista, que van de la 41 a 44, la 48, de la 58 a la 61, la 67, la 70, la 81, 82, 86, 87 y 106.
Tiene la palabra, para su defensa, el ilustre diputado señor Sanmartín.

No vamos a realizar la interrupción del Pleno.
Lo digo para que cada uno de ustedes se programen su tiempo.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyor president.

Tenim la Llei de prevenció de la contaminació i qualitat ambiental i, en conseqüència, abans que res, assenyalar que hem avançat prou des dels debats en comissió, sobretot en esmenes que creem que són importants i que, aprovades en la darrera comissió, s'han pogut introduir en el que serà la futura llei.
Sobretot jo en destacaria algunes.
El fet que l'informe previ, per part de l'autoritat municipal, passarà a ser vinculant, quan abans era potestatiu.
El tema reglamentari és important; s'introduïx un període de sis meses per a desenvolupar el reglament.
Important també és la introducció del concepte d'acords voluntaris entre les parts.
També és important l'especificació necessària del període de durada d'excepcionalitats, li posem un tope.
També l'accés a la informació medi ambiental per part dels ciutadans.
Però, sobretot, sobretot, la correcció de què si transcorreguts dos meses des de la data en la qual s'inicia un procediment sancionador no s'hagués practicat la notificació a l'interessat, a partir d'ara se li posa una data tope.
En definitiva, tota una sèrie d'aportacions que, des del Grup Parlamentari Socialista, vam introduir en la primera part d'aquest debat, en la comissió.

Malgrat tot, insistisc, perquè pense enriquix la futura llei aquestes aportacions, malgrat tot queden algunes esmenes que considerem importants i bàsiques per a enriquir aquesta llei.

La primera qüestió a discutir aquí, a debatre, seria la necessitat que pensem, des del Grup Parlamentari Socialista, la necessitat de precisar més i millor el tema de la intervenció administrativa que regula la present llei, en tant i en quan m'estic referint en obres d'interés general, que són competència de l'estat.
No hem d'oblidar que la declaració d'impacte ambiental li correspon a aquesta administració estatal i no li correspon a la Generalitat.
I, en conseqüència, l'autorització ambiental íntegra no es pot dur a terme sense aquesta declaració d'impacte que ve del ministeri.
Pense que ho haurien de precisar millor per evitar futurs o futures interpretacions errònies.
Perquè, de fet, el propi article 28 de la llei estatal de prevenció de la contaminació i control de la contaminació ho diu clarament.
I, en conseqüència, insistisc de nou que s'haurien de concretar millor aquestes competències.

Important també és, important també és el que jo pense que hem perdut una oportunitat, una oportunitat molt important perquè quan parlem de qualitat ambiental parlem també de prevenció de la contaminació.
Jo els ho vaig dir en comissió, vaig intentar introduir tota una sèrie de conceptes en la llei, concretament totes les qüestions relatives a la contaminació o els contaminants atmosfèrics, perquè pense que és una part substancial d'aquesta llei.
De fet, de fet, en el propi projecte de llei que han fet vostés la primera finalitat, tant de l'autorització ambiental integrada, com de la llicència ambiental, és previndre i reduir les emissions a l'atmosfera.
És la primera finalitat, d'acord amb el que vostés estipulen.
Però, per contra, no m'aproven incloure en aquest projecte de llei termes bàsics con «contaminant» o «contaminació atmosfèrica».

En conseqüència, pense que és una pena que s'haja legislat una normativa de qualitat ambiental, però no de prevenció de la contaminació.
És dir, falta una part que haguera enriquit tremendament la llei; s'hagués pogut seguir el model, l'exemple de la llei estatal, de la Llei de prevenció i control integrat de la contaminació; i sobretot, i sobretot, ens haguera evitat que en un futur pròxim haguérem de fer, mitjançant decret o el que siga, intentar omplir aquest buit.

També crec que hauríem de replantejar, ho dic totalment de forma constructiva, hauríem de replantejar el tema de les obligacions dels titulars de les instal·lacions.
L'esmena era l'esmena 44, a l'article 5.
Replantejar les obligacions dels titulars de les instal·lacions en el sentit que vostés estipulaven que s'haurà.
.
.
, aquests titulars hauran d'informar a l'òrgan competent que haja dictat el corresponent instrument d'intervenció.
Que l'únic que dic jo és que ho posem en plural «els òrgans competents».
Perquè, done's compte vosté, si és una obra d'interés general hi ha dos òrgans competents, la declaració d'impacte ambiental l'ha d'emetre el ministeri, mentre que l'autorització ambiental integrada que ha d'incloure el condicionant que ve del ministeri ho ha de fer la Conselleria de Territori i Habitatge.
Per tant, l'únic que intente jo és clarificar millor les obligacions dels titulars de les instal·lacions a l'hora d'informar els òrgans competents i no l'òrgan competent, com, per exemple, li he dit aquesta.

També insistir, molt breument, en la determinació dels valors límits d'emissió.
Done's compte que són tremendament constructives, que no.
.
.
És a dir, assenyalen vostés que les normes addicionals de protecció a establir per l'administració autonòmica mai hauran d'afectar l'exclusivitat competencial, que és Obres Públiques, tal.
Insistir sobre el mateix, hi ha tota una sèrie d'articles que pense que li falta un millor redactat.
Jo estic segur que no volen vulnerar les competències que al respecte té l'estat; i també sé que estan clarament definides des de l'Estatut d'Autonomia quines són les competències de la Conselleria de Territori i Habitatge.
Però pense que el redactat induïx, induïx, o almenys a mi m'ha succeït, a una determinada, a una determinada confusió.

Després està també el tema de les ordenances municipals.
Si aquest grup parlamentari ha inclós el tema d'ordenances municipals, elaborades ja per ajuntaments, publicades als butlletins oficials de la província.
Des de conselleria se'ls va contestar ­estic pensant, per exemple, en municipis com podria ser Alcora­, se'ls va contestar «anem a fer una llei de prevenció de la contaminació i de qualitat ambiental, i per tant ja ho rectificarem i ho introduirem aleshores».
L'únic que pose jo aquí és que es tinguen en compte aquestes ordenances municipals, ja publicades als butlletins oficials de la província, més que res perquè, perquè estiguen en conformitat, en conformitat amb el que és esta llei, que després ho plantege en una disposició, en una disposició addicional.

Insistisc, per últim, i finalitze ja, insistisc en el termini de resolució, el període que se li dóna a l'administració autonòmica per a resoldre l'autorització ambiental integrada.
Jo pense que, tal com han posat vostés en el projecte de llei, un termini de deu mesos per a resoldre i notificar l'autorització ambiental integrada, pense que en les activitats incloses en l'annex I, mentre que ho rebaixaven a vuit mesos en les activitats incloses en l'annex II.
Jo el que proposava era rebaixar, rebaixar a vuit i sis mesos, respectivament, perquè pense que l'administració autonòmica tindrà possibilitat, perquè ara sols hi ha tres persones treballant al respecte, en són un cap d'àrea i altres dos, podrà posar més gent per a fer-ho possible.

I, per últim, el que no puc entendre, pense, estic segur, estic segur que ho aprovaran ara al llarg del plenari, allò de les activitats sotmeses a llicència ambiental.
Vostés especifiquen que les activitats que s'acollisquen a la llicència ambiental fins que no s'aprove reglamentàriament, fins que no s'aprove reglamentàriament, el més lògic és tenir un Nomenclàtor ja existent aquí, a la Comunitat Valenciana, aprovat l'any 1990, i que el més lògic seria aplicar el Nomenclàtor d'activitats nocives, perilloses, etcètera, que actualment tenim fins que reglamentàriament no s'aprove una relació d'activitats o instal·lacions.
Però de moment que seguisca el propi Nomenclàtor.

En definitiva, ja seguirem debatent en el bloc segon i en el bloc tercer.
Però el que voldria assenyalar és que han aprovat, a través de comissió, aspectes que jo considero bàsics en la llei, però que en queden uns altres que pense que al llarg del plenari es podrien aprovar.

Moltes gràcies.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular i per a exercir el torn en contra, té la paraula l'il·lustre diputat, se-nyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Hoy es otro día más trascendente en nuestra comunidad desde el punto de vista de la protección del medio ambiente, de la protección de la salud de los ciudadanos, y en esa línea que ha marcado el Partido Popular de adecuar todas nuestras normativas en la línea de la sostenibilidad.

La ley que hoy se va a aprobar es una ley muy importante, es una ley que va a regular, que va a controlar, que va a prevenir, que va a hacer que nuestras industrias tengan la máxima calidad ambiental, que se evite la contaminación, que se administren adecuadamente todos los recursos y que, desde luego, tengamos la garantía que están protegidos esos valores tan importantes para nosotros.
Es una ley que traspone la directiva europea.

Tengo que recordar que las directivas europeas son, la normativa europea en general, es la normativa más avanzada mundialmente en materia de protección de la salud y en materia de protección del medio ambiente.
Con esta ley la trasponemos totalmente, avanzando en muchos aspectos la protección de lo que marca precisamente esta ley.
Esta ley va a suponer, fundamentalmente, que todas las actividades potencialmente contaminantes de nuestra comunidad va a tener un control exhaustivo por parte de la administración pública en un procedimiento con todas las garantías, tanto para los promotores de las actividades como para todos los ciudadanos y colectivos interesados, precisamente, en ese expediente.
Y eso lo va a hacer con un criterio de eficiencia administrativa, de rapidez, de transparencia, de garantía porque están todos los informes dentro de este expediente.

Para traer aquí esta ley, por parte del gobierno valenciano, se ha trabajado fundamentalmente en el consenso, se ha tenido en cuenta todos los informes de organizaciones empresariales, de administraciones, como la del estado, locales o las propias autonómicas, de colectivos sociales, de sindicatos, del Consejo de Medio Ambiente, etcétera, etcétera, etcétera.
Y es una ley que viene a esta cámara con un consenso muy importante.

Por lo tanto, yo creo que una ley tan importante a los ciudadanos, aunque aparentemente sea difícil ver por su carácter fundamentalmente administrativo, yo le digo que, por su importancia, es una oportunidad única para que una ley de este tipo, que tiene que garantizar estas condiciones de protección durante muchos años, yo creo que con ese consenso que viene a esta cámara y con el esfuerzo que ha hecho el Partido Popular de incorporar enmiendas, entendiendo todas aquellas que pueden mejorar y no desvirtuar el texto a todos los grupos, tanto al Partido Socialista como el de Izquierda Unida, yo creo que es un momento oportuno para tener el apoyo de toda esta cámara.

Por eso, ya he dicho, se ha hecho un esfuerzo muy importante en comisión ­como ya ha señalado aquí el señor Sanmartín­ para mejorar aspectos que en ningún caso eran fundamentales; pero sí que podíamos entender que clarificaba o que, en todo caso, si suponía que eso podía ayudar a que esta ley tuviese más apoyo dentro de esta cámara, hemos entendido que tendríamos que aceptar.

Ya digo que en comisión, en concreto sobre este bloque, se aceptaron siete enmiendas, de un total de veinte enmiendas del Partido Socialista que se aceptaron en toda la ley.
Ese número es importante.
Hay que tener en cuenta que en este primer bloque estamos tratando las enmiendas sobre 65 artículos.
De esos 65 artículos, ya digo, que en este momento quedan 16 enmiendas.
Únicamente 16, de 65, merecen alguna corrección.

Y ahora ya voy a entrar más directamente en lo que es el análisis de estas enmiendas.
Porque, aunque sean 16 enmiendas, señorías, nada menos que ocho ­el señor Sanmartín decía que era para mejorar la redacción, que se entendía que estaban las competencias del estado salvaguardadas­, pero que nada menos que ocho enmiendas todavía insisten en distintos artículos, en poner una coletilla, algo así como «a salvo de las competencias del estado».
Tengo que decirle, señor Sanmartín, que parece que usted, en este caso, no haya ejercido de diputado de estas Cortes Valencianas, sino de subdelegado del Gobierno, preocupado de que haya alguna mínima corrección.

Yo creo que la ley, clarísimamente, actúa sobre lo que nosotros tenemos que decir, sobre nuestras competencias, y así las regula.
Y, evidentemente, respeta totalmente lo que son las competencias del estado, como no puede ser de otra manera.
Y yo, pues, quiero leerle puntualmente el artículo 19, porque yo creo que quedan clarísimamente en un artículo salvaguardadas dichas competencias del estado, que a ustedes les merecen, nada menos, que 8 de 16 enmiendas de este grupo uno.

Dice el artículo 19: «Cuando corresponda al órgano ambiental de la administración general del estado la formulación de la declaración de impacto ambiental, de acuerdo con lo establecido en la normativa estatal en la materia, no podrá otorgarse la autorización ambiental integrada, ni, en su caso las autorizaciones sustantivas a las que se refiere el artículo 10.
1 de la presente ley, sin que previamente se haya dictado dicha declaración».
Yo creo que más corto y más claro no puede ser.

Pero, seguimos.
Dice a continuación el artículo: «El condicionado de esta declaración de impacto ambiental será vinculante para el órgano autonómico en cuanto a los niveles mínimos de protección del medio ambiente y los recursos naturales, sin perjuicio de las facultades del órgano autonómico competente para fijar en la autorización ambiental integrada condiciones más rigurosas de protección».

Señorías, yo creo que no hace falta decir nada más.
Está clarísimamente y de acuerdo a la legislación básica estatal y de acuerdo a la Constitución reguladas clarísimamente las competencias.
Por lo tanto, señorías, lo que yo pienso es que usted tendría que haber retirado estas ocho enmiendas, porque pienso que no aportan nada.

Si analizamos brevemente las otras ocho enmiendas o nueve enmiendas que quedan, pues en dos de ellas ustedes solicitan que en el texto de la ley, no en una adicional, en el texto de la ley se incluya la referencia expresa al Nomenclátor de actividades calificadas.
Yo tengo que decir que la ley, que en su momento elaboró el Partido Socialista, de actividades calificadas era una buena ley, hizo un papel muy importante, y el Nomenclátor también era un elemento importante.
Pero eso está claramente superado con esta ley.
Lo que no tiene sentido es que ahora aprobemos una ley que habla de una relación de actividades y que dentro del texto de la ley citemos el Nomenclátor.
Cuando dentro de tres o cuatro meses se apruebe esa relación el Nomenclátor estará derogado.
¿Para qué vamos a tener una ley con una referencia a algo que ha quedado derogado?
En todo caso, yo entendería que usted hubiese puesto esta misma.
.
.
, esta misma.
.
.
enmienda, evidentemente, en una transitoria, que es algo que quedaría perdido en cuanto sea ejecutada.

Por lo tanto, yo creo que, desde el punto de vista de las garantías, no hay ninguna, porque el Nomenclátor está en vigor hasta que se apruebe esa relación.
Y, en todo caso, es una técnica jurídica que yo creo que, en todo caso, es bastante mala.

Cuando usted habla de «¡oiga!
, podíamos haber incidido más en la prevención porque no definimos con contaminantes atmosféricos».
Vamos a ver, esta ley lo que recoge es la Ley básica estatal y la definición de «contaminación».
Esa definición de «contaminación» es de todas las contaminaciones, es de todas las contaminaciones, todo aquello que pueda afectar al medio ambiente, al medio natural.
Evidentemente, si definimos la «contaminación atmosférica», yo creo que usted tendría que haber hecho un esfuerzo y trabajar un poquito más, tal vez, y no solamente la «atmosférica» porque le interese a usted; tendría que haber de las aguas marinas, de los cursos superficiales, del terreno, etcétera, etcétera, y definirlas.
Yo creo que eso es algo que tiene que venir definido después en el desarrollo de esta ley.
Porque la mayor, que es la contaminación, ya está definida, y con arreglo a la contaminación estatal.

Por lo tanto, creo que esas dos enmiendas que usted plantea, en concreto la 42 y la 43, tampoco tienen mucho sentido.

O cuando usted hablaba de que en determinados aspectos, por ejemplo, que no estaban bien reguladas las obligaciones de los administrados.
Yo creo que está clarísimamente, y con un criterio de eficiencia y de garantía para todos los ciudadanos.
Lo que no es lógico es que si ocho administraciones tienen que informar dentro de un expediente, usted obligue al señor que ha solicitado una autorización a ir informando a las ocho administraciones.
Oiga, no.
Usted informa a la administración ambiental, que es la responsable, y esa administración ya pedirá los informes y la gestión al ciudadano.
Si no, usted lo vuelve loco.
Si usted tiene que pedir un expediente y en cada subsanación de deficiencias, independientemente además del órgano que tiene que dictar la resolución, usted va informando, desde luego yo pienso que usted tampoco se ha pensado realmente lo que quiere decir con esta enmienda.

O cuando usted habla de las ordenanzas municipales.
Oiga, mire, yo creo que eso es algo que se cae por su peso.
Cuando hay una ley, evidentemente se tienen que adaptar ordenanzas, planes, etcétera, etcétera, todo aquello que tenga un rango administrativo menor.

O cuando usted dice.
.
.
También hay una cierta contradicción, porque usted en un momento determinado dice: «Oiga, a los ayuntamientos les aumentamos el plazo de 30 a 60 días, pero para la resolución total del expediente lo reducimos de 10 a 8 meses».
Tampoco tiene mucho sentido.
Si lo que falta es plazo, los aumentamos todos.
Yo creo que la ley, también en coherencia con la ley estatal, está perfectamente concreta.

Podíamos tocar puntualmente algunas de las otras enmiendas, pero lo que yo quiero señalar, desde luego, es que las enmiendas que estamos debatiendo hoy aquí, desde luego, lo que no deben hacer es aprobarse, porque perjudicarían a la ley.
Y que realmente, desde luego, desde la posición del Partido Socialista, yo entiendo que ya que solo hay 16 enmiendas en 65 artículos y, como le he dicho, prácticamente ninguna tiene un valor sustantivo importante, yo creo que lo que tenemos es un acuerdo muy importante, y espero que se refleje sucesivamente a lo largo de este debate.

Gracias, señora presidenta.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula per a rèplica, en representació del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

A vore.
Senyor Modrego, tres qüestions.

Jo pense que més col·laborador i més amb crítiques constructives.
.
.
, no pot criticar-ho això.
És a dir, ho hem parlat, ho hem reparlat personalment inclús, telònicament inclús, vosté i jo algunes de les esmenes per a intentar arribar a un acord.
Vull dir jo que per aquí no pot anar.
Per tant, l'únic que li demano jo en aquest bloc són tres coses molt senzilletes.
Però jo estic segur que vosté està persuadit i convençut que és el millor per a la futura llei.

La primera, la primera és: intentem redactar millor i de forma més aclaridora determinades competències que s'estipulen en una llei autonòmica.
No vull ser subdelegat del govern, com vosté diu, en absolut.
És a dir, no estic vigilant els interessos del govern central aquí a la Comunitat Valenciana.
El que dic és: per a evitar confusions futures, males interpretacions, inclús jurídiques, però també inclús malintencionades, concretem i definim més i millor determinats aspectes, perquè és que si no, hi ha trampa.
Vosté aquí juga amb dos baralles i jo amb una a soles.

Mire ­done's compte­, quan una obra és d'interés general, la declaració d'impacte ambiental correspon al Ministeri de Medi Ambient, i este Ministeri de Medi Ambient.
.
.
, a través d'un condicionat ambiental que vostés des de la conselleria hauran d'introduir en l'autorització ambiental integrada.
És veritat que ho diu el projecte de llei.
L'únic que jo li dic és: afegir que el condicionat formulat pel ministeri siga per a l'òrgan autonòmic vinculant en qualsevol aspecte, en qualsevol aspecte.
Perquè resulta que després vostés diuen: «Sí, serà vinculant, però a continuació afegixen en el projecte: respecte als nivells mínims, però sense perjudicis de les facultats de la Generalitat Valenciana a l'hora de fixar condicions més rigoroses».
Xe!
, doncs no cal concretar-ho això.
Ja ho sabem.
Però sense concretar-ho.
Per tant, primer aspecte.

El segon aspecte respecte a contaminació o contaminants atmosfèrics ­li cito perquè he tingut temps de buscar-ho.
L'article 21 del projecte de llei i l'article 44 diuen que la primera finalitat, tant d'una autorització ambiental integrada com d'una llicència ambiental, és previndre i reduir les emissions a l'atmosfera.
I jo li introduïsc unes definicions de contaminació atmosfèrica i contaminant atmosfèric i no me les volen incloure.
Per tant, jo suposo, de forma lògica, que pot ser una bona llei de qualitat ambiental, però per a res ens parla de prevenció de la contaminació, i considero que és una llàstima.

I després, per últim, em parla de les directives.
Evidentment.
Però jo li he de recordar una altra cosa, se-nyor Modrego, i vosté aleshores era conseller de Medi Ambient i tenia la responsabilitat aquí a la Comunitat Valenciana.
Vosté sap que la directiva 96/61, que vosté ha citat, de prevenció i control integrats de la contaminació va entrar en vigor l'octubre de 1996, octubre de 1996, i donava un termini de tres anys per a ser transposada a l'ordenament intern dels estats.
I, efectivament, el Partit Popular estatal, el del senyor Aznar, el Partit Popular estatal va tardar quasi sis anys en aprovar la Llei 16/2002, de transposició.
Tres anys, per tant, de retard.

Però encara més, aquesta llei estatal diu en la seua disposició transitòria primera ­i això va per a vosté­, diu el següent.
.
.
, dóna a les comunitats autònomes un termini de deu anys perquè totes les instal·lacions existents compten amb la pertinent autoritzacions ambiental integrada.
És a dir, que el termini, si llig bé, el termini acaba el 30 d'octubre, 30 d'octubre de 2007.
És a dir, si pensem que es posarà en vigor aquesta llei d'ací sis mesos, obligarà als titulars de les instal·lacions a reunir en a penes un any, en a penes un any, la documentació i presentar la sol·licitud, comptant, ja li dic, que aquest projecte de llei entre en vigor als sis mesos de la seua publicació.
I vosté, senyor Modrego, també sap que actualment el servei d'IPPC de la conselleria, que és el que ha de tramitar les autoritzacions ambientals integrades, solament compta a hores d'ara amb un funcionari, amb un a soles, que és el cap de servei.
La resta són assistències tècniques contractades amb Vaersa.

Per tant, jo pense que és preocupant per això.
El meu és un plantejament constructiu respecte de dir: afegisquen això perquè jo pense que serà millor per a la futura llei.
I ja està.
No li demano la lluna.
Simplement li demano aquells aspectes concrets i ­insistisc­ amb un esperit constructiu tremend.
Això no pot criticar-ho.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, el senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Sanmartín, evidentemente no le critico el espíritu constructivo.
Tal vez me hubiese gustado un poquito más de rigor, entiendo yo.
Se lo planteo así.

Yo he argumentado que las enmiendas que quedan en este bloque realmente aportan muy poco.
Que todas las enmiendas yo creo con una importancia clarificadora más importante, porque las ha citado algunas de ellas ustedes antes.
.
.
Por ejemplo, el tema de los dos meses para iniciar el proceso sancionador, el.
.
.
.
En fin, todos los temas que puntualmente aclaraban algo que ya estaba en la ley, han sido aceptados.
Tengo que decirle que se aceptaron en este bloque nada menos que siete enmiendas específicas planteadas por ustedes.

Entonces, yo estimo que se ha hecho un buen trabajo en comisión, pero creo que este trabajo es insuficiente en el sentido de que el debate que hoy estamos planteando es justificar algunas enmiendas que realmente ustedes las han presentado y las tienen que defender, pero que, desde nuestro punto de vista, ya le he dicho, no tienen sentido, empeorarían el proyecto de ley.

Porque, claro, yo creo que los argumentos fundamentales los ha dado en la primera intervención, pero algún matiz que ha hecho usted aquí.
Cuando hemos hablado de la legislación, de las declaraciones de impacto, evidentemente hay que incorporar.
.
.
evidentemente en aquellas de competencia estatal, las de interés general.
¿Qué tiene que pasar?
Que haya una declaración de impacto ambiental, que no pueda haber la autorización ambiental integrada hasta que se haya producido ­la ley lo dice claramente.
Y luego lo que dice la ley es algo que también se está demandando por los grupos de la oposición en todo momento, que podamos ejercer más competencias ambientales que las mínimas que nos fija el Estado.
Y eso es lo que dice este artículo: tendrá que cumplir, como mínimo, todas las condiciones que marca la declaración de impacto ambiental del Estado, del Ministerio de Medio Ambiente, en el ejercicio de sus competencias, sin perjuicio de que puede haber condiciones más restrictivas en algunos de los aspectos competencia autonómica, cosa que no puede ser de otra manera.
Aunque no estuviese puesto, sería así.
Evidentemente, la autorización ambiental integrada es resolución de la autonomía, que ejerce sus competencias.

Entonces, esto es simplemente reconocerlo.
Y usted lo que no puede plantear aquí es que digamos que la Generalitat Valenciana no puede poner alguna condición para mejorar nuestro medio ambiente o la seguridad de los ciudadanos, en el ejercicio de sus competencias, porque se haya producido una declaración de impacto del ministerio.
Yo creo que el ministerio la declaración de impacto la ejerce en función de sus competencias, y la declaración ambiental integrada se ejerce por la autonomía también en función de sus competencias.

Por lo tanto, yo creo que eso está clarísimo.

O cuando usted habla de contaminación, cuando usted habla de contaminación y habla: «Oiga, es que ustedes lo citan en el artículo 21», claro, si es lo que le he dicho yo.
En el artículo 21 se cita la contaminación a la atmósfera, al agua i al suelo.
Si usted en otro apartado desarrolla el tema del agua, evidentemente tendría que haber desarrollado, tendría que haber presentado enmiendas para ver la contaminación en el agua y en el suelo.
Y si no, todo eso se tiene que desarrollar en una normativa de desarrollo, con arreglo también a una normativa básica estatal, que es distinta en cada uno de estos casos.

Por eso, insistir que en este bloque de enmiendas, desde luego, no podemos aceptarle ninguna, aunque tengamos ese.
.
.
haya habido esa colaboración a lo largo de todo el proceso de esta ley.

Muchas gracias.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Vamos a proceder a la votación del bloque segundo de enmiendas.
Yo ruego al señor Arnal que me ilustre.
.
.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Un momentet, que ara li donaré la meua agrupació, si trobe, entremig dels papers, els papers estos.
*(Pausa)*

Anem a vore.
Separaríem les esmenes 48, 58, 61, 67 i 70 en un bloc, i en altre la 101.
Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

La 106.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

101.

 

**El senyor president:**

 

Yo le rogaría que me dijera dónde está la 101.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Va ser aprovada en comissió.
Perdó.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies.

Señor Tomás.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Gracias, presidente.

Para separar la.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Yo les ruego a los señores diputados que por respeto a la cámara, cuando se haga uso de la palabra, se levanten ustedes.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Para separar la 41, 42, 43, 44 y 82.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señores diputados.

Ahora vamos a votar, en primer lugar, las enmiendas de la 41 a la 44.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: a favor, 41; en contra, 42.

Y ahora vamos a votar la 48, la 58, la 61, la 67, la 70.
Y la 82 la hemos votado en el anterior bloque, ¿eh?
Comienza la votación.
34 votos a favor, 49 votos en contra.

A continuación, vamos a votar el resto de las enmiendas.
Comienza la votación: 40 votos a favor y 43 votos en contra.

Ahora vamos a votar los artículos 3 y 4, si no me dicen ustedes que los separemos.
Pues, comienza la votación: 42 votos a favor, 34 votos en contra y 7 abstenciones.

A continuación entramos en el debate del siguiente bloque de enmiendas, que son las 46, 47, 55, de la 74 a la 80, 83, 90, 92, 99, 100, 102, 103, 105, 108, 109, 111, 114 a 117, 119, de la 123 a la 128, 139, 143, 153 y 230.
Las presenta el Grupo Entesa.
El ilustre diputado señor don Carles Arnal tiene el uso de la palabra.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

En este segon bloc que presentem l'Entesa hem agrupat una quantitat també important d'esmenes l'objectiu de les quals és millorar i ampliar els mecanismes de participació ciutadana que en la llei pensem que són insuficients.
Per a nosaltres, la participació dels ciutadans, bé siga de manera individual o de forma col·lectiva mitjançant organitzacions i entitats cíviques, ens sembla i la defensarem sempre com un valor fonamental i un dret democràtic que sempre cal defensar i ampliar al màxim.

Per contra, la tònica general que trobem en les lleis del senyor Blasco i en la pràctica real de l'administració del seu partit és la de rebaixar i retallar la participació ciutadana i disminuir les vies perquè puguen intervindre en assumptes que els importen als ciutadans.
Es fa poc, es retalla la participació, la transparència i la difusió de la informació.

Nosaltres estem convençuts que la participació no és únicament un valor democràtic que s'ha de salvaguardar, que s'ha de protegir i ampliar al màxim, sinó que també és una via extremadament útil, en este cas en particular, a més, molt útil per a ajudar que se complixquen les lleis, donat que la col·laboració ciutadana moltes voltes és essencial per a combatre les infraccions que afecten el medi ambient, la salut, la seguretat de les persones i ajuden, per tant, a fer complir la legalitat.

Per tot açò, hem presentat un gran conjunt d'esmenes que busquen fomentar i ampliar esta participació.
Citaré uns quants exemple.
Per exemple, proposem que s'incloga la presència de representants sindicals i grups conservacionistes en els grups de treball que poden establir-se en el centre de tecnologies netes, uns grups de treball que la llei preveu que puguen elaborar-se, hauria de ser més taxativa i establir-los com a tal, però que no especifica el nivell de participació d'estes entitats que, per a nosaltres, seria important.

Altres esmenes tenen a vore amb un aspecte molt delicat d'estos projectes com és el període d'exposició pública, i aportem mesures perquè este tràmit siga més eficient i més democràtic.
Així, en una esmena proposem ampliar a trenta dies, no els vint que marca el projecte, l'exposició pública en el cas de les llicència ambientals; i a sixanta dies en el cas de les autoritzacions ambientals integrades.

Cal recordar que ara, este instrument de les autoritzacions ambientals integrades, van a ser documents extremadament extensos i complexos, que van a reunir una sèrie d'informes i de documents que abans podien haver-se presentat de manera separada, ara es presentaran tots conjuntament en un mateix acte, i que hauria de tindre un període perquè els ciutadans puguen, de manera eficient i pragmàtica, poder-los analitzar, estudiar a fons, perquè els influïx molt, els importa molt als seus interessos de tots els ciutadans.

També demanem que quede clarament indicat en la llei i explicitat clarament que només computen els dies hàbils per a esta exposició pública, i que no s'incloga com a període hàbil el mes d'agost, un període, el de les vacances, en què estem acostumats que es presenten una gran quantitat de documents importants a exposició pública, aprofitant que els ciutadans no sempre disposen en eixe moment de la possibilitat de consultar els documents.

Reclamem també que se comuniquen sempre les resolucions d'estes al·legacions a les persones i a les entitats que han fet les al·legacions, cosa que no està explicitada clarament en la llei, i que s'incloga també la comunicació mitjançant les noves tecnologies.

També pensem que el tràmit d'exposició pública de les llicències ambientals s'han de publicar sempre ­no en algunes ocasions com marca este projecte, sinó sempre­ en el BOC, en el butlletí oficial de la província.

Un grup específic d'esmenes s'ocupen també de fomentar la participació ciutadana mitjançant la possibilitat de fer denúncies a l'administració sobre l'incompliment de la llei, col·laborant d'esta manera, de manera activa, de manera positiva, amb l'administració en la correcta aplicació de la llei, una cosa que deuria buscar-se per part de les institucions públiques i fomentar-se d'una manera més clara, en compte d'estar defugint-se.
Nosaltres hem presentat una esmena, que és tot un nou article específic, per a destacar, per a detallar, per a explicar esta possibilitat d'efectuar denúncies ciutadanes.

Altres esmenes també aclarixen amb detall que qualsevol entitat o ciutadà pot fer denúncies i que estes, sempre que estiguen ben fonamentades ­clar!
, i aixina ho diem­, han d'implicar inspeccions extraordinàries i urgents per part de l'administració.

I vull deixar ara, per al final, un tema que ens pareix molt important, com és el del silenci administratiu positiu.
La llei fa un ús continu d'este silenci administratiu, un ús abusiu, un ús que perjudica els ciutadans.
Nosaltres pensem que esta tendència al silenci administratiu positiu cal corregir-la, cal invertir-la, per això hem esmenat sistemàticament totes les ocasions en què se fea esment a este silenci administratiu per a evitar que puga aplicar-se este principi, que és totalment inadequat, repetixc, en el cas d'esta llei i de les consideracions i dels temes de què s'ocupa esta llei.
Pensem que no s'ha de tolerar, que no se pot fomentar ni tolerar que l'administració no complixca les seues obligacions a l'hora de preparar i presentar documents que se consideren essencials.
Si acceptem la situació tal com es presenta en l'avantprojecte de llei resultaria que en la pràctica se podrien aprovar projectes, se podrien concedir instruments de regulació ambiental fins i tot que no tingueren alguns documents, informes molt importants, molt necessaris, que la llei mateixa considera que són necessaris, que considera que són importants, perquè puga establir-se amb justesa, amb claredat l'impacte que poden tindre estes activitats sobre el medi ambient i la salut de les persones.

Llavors, tal com està feta la llei permet que si l'administració, per desídia, per ineficàcia, per desinterés, pel motiu que siga, no ha pogut o no ha vullgut presentar estos documents, encara aixina, si ha transcorregut el terme per a fer-los, l'administració ambiental donaria llum verd als projectes sense que estigueren estos requisits tan importants.

Mosatros pensem que si eixos documents la mateixa llei considera que són bàsics, perquè són realment molts dels informes importantíssims sobre els impactes ambientals que ha de tindre una activitat, llavors, si no se disposa d'eixos documents, no se tenen garanties suficients, no se tenen condicions per a donar llum verd a l'activitat i, per tant, no hauria de donar-se l'autorització mentre no estiguen tots els documents que la legislació preveu que són importants.

Sense eixos documents, torne a dir, se podrà arribar a donar autorització a entitats de les quals no es tindrà garantia completa suficient del seu impacte.
Açò ens sembla molt greu i s'ha de corregir.
Nosaltres hem plantejat les nostres esmenes per a corregir taxativament açò.
Si no, esta llei torna a convertir-se en paper mullat, una volta més, a part de pels altres motius que estic dient.

Pensem que la llei, sobretot, el que ha de preservar són eixos objectius que se marca en la seua exposició de motius, i eixos objectius són realment, torne a dir, protegir la qualitat ambiental i protegir el conjunt del ciutadans, la seua salut i la seua seguretat.
Això és el més important que ha de garantir la llei.
I els documents de què estem parlant, estos informes previs i vinculants que han de fer diferents entitats de l'administració són les peces necessàries per a poder valorar si realment s'estan complint o no els requisits estos de protegir la seguretat de les persones i el medi ambient.
No es poden posar per davant els interessos privats, per més respectables que siguen, però mai han d'estar per davant uns interessos particulars d'unes empreses per damunt dels drets del medi ambient, de la salut de totes les persones.

Per tant, en les nostres esmenes defensem que no es puga concedir autorització ambiental integrada sense resolució positiva expressa de tots els informes requerits, i que són sempre inexcusables.
I tampoc se poden concedir pròrrogues d'activitats sense notificació explícita ni tampoc modificacions d'activitats.

I, finalment, l'article 64 de la llei, que consagra de manera inadequada el silenci administratiu positiu en el cas de les autoritzacions d'obertura i d'inici d'activitat, no el considerem acceptable.
S'ha de demanar sempre document exprés d'autorització d'obertura i d'inici d'activitat.
I el mateix en les activitats sotmeses a comunicació ambiental: sempre, sempre ha de constar el certificat municipal de compatibilitat urbanística.
Considerem que són casos molt greus en els quals cal estar amb tots els documents presents.

I, bé, tenint en compte que m'he passat del temps, acabe ara, en este moment.

Gràcies.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula en representació del Grup Parlamentari Popular l'il·lustre diputat senyor Cortes.

 

**El senyor Cortes Llopis:**

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Arnal, en esta segunda parte del debate que tengo ocasión ­y el honor­ de hacerlo con usted, se me ocurre lo que me ocurrió la semana pasada en un país del Extremo Oriente.
Un profesor que hablaba once idiomas, un sabio, estaba explicando una cosa de historia y, entonces, cuando había personas que no lo entendían, contestó, textualmente: «Es que tengo que bajar a la realidad y explicarles punto con punto».
*(La senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta)* Usted que es profesor, podrá comprender que si uno no tiene que quedarse en esa situación etérea que usted en el anterior momento me ha dicho, yo ahora voy a bajar a la realidad y le voy, no a explicar, porque usted ha estado con cosas muy interesantes, que yo estoy de acuerdo en alguna de ellas y se lo voy a comentar, pero.
.
.
, enmienda por enmienda, para que sepa cómo el partido en este caso, este humilde diputado que representa al Grupo Popular, le va a contestar.

Y yo le quiero decir con anterioridad una cosa, señor Arnal.
¿Quién no tiene como objetivo mejorar y ampliar los mecanismos de participación ciudadana?
Todos, todos los que estamos aquí; no habrá ni un solo diputado que no tenga interés de que haya unos mecanismos de participación ciudadana, porque la participación ciudadana es la base fundamental para compartir o cuando llegue el examen en las elecciones, obtenga o no el respaldo de los ciudadanos.
Democracia occidental, la que mejor funciona de todas las que conocemos.
Porque si a veces la participación ciudadana es falsa y no es la auténtica participación ciudadana con unos mecanismos de representación, vienen las elecciones y la participación ciudadana se queda de una forma muy somera en un puñado de votos.
Por eso nosotros tenemos tanto interés como ustedes en que haya una auténtica participación ciudadana.
¡Que tiene un valor democrático!
¡Claro que tiene un valor democrático!
¿Quién lo duda?
Nadie ha dudado.
Parece que usted tenga esa duda como que ustedes tienen la exclusiva del valor democrático.
Todo ciudadano tiene un valor democrático porque es columna fundamental del sistema democrático que conocemos y será columna fundamental cuando tenga que ir a votar.

Y usted dice a continuación algo que yo le tengo que explicar y enseguida pasamos a las enmiendas: «Tienen ustedes interés a través del conseller Blasco de rebajar la participación ciudadana y recortar la información».
Pero, ¿cómo puede decir eso, ilustre diputado?
Pero, ¿cómo puede decir eso?
Yo, a veces.
.
.
, me gustaría que usted, con toda la buena intención, porque no dudo de la buena intención, pensase un poquito más las cosas.
O sea, que el Partido Popular tiene como único objetivo recortar la información para que no llegue a los ciudadanos.
Pero, ¡¿usted cree que los ciudadanos, con todo el respeto, son tontos?
!
¡No, los ciudadanos son más listos de lo que creemos!
Por eso cuando llega el momento del examen final los ciudadanos saben las opciones y por eso muchos, como no han explicado muy claramente lo que pretenden y lo que dicen esas opciones, se quedan con un mínimo de votos.

Y ahora ya voy, enseguida, a plantearle sus enmiendas.
Yo le recuerdo que en comisión le aceptamos cuatro.
O sea, que las estudiamos profundamente y le aceptamos cuatro.
Bueno, pues mire, en la enmienda 46 y 47, no se estima procedente regular aspectos que corresponden al ámbito de la normativa laboral, que será en su caso donde se deberá contemplar, no en una normativa de medio ambiente.

Las enmiendas que corresponden al artículo 14, no se estima conveniente establecer con carácter obligatorio la formación de grupos de trabajo de carácter técnico, pues puede haber cometidos y funciones en los que no sea necesaria su creación y su actuación.
Por otra parte, se considera que con la fórmula de sectores sociales y económicos, la norma incluye las entidades sindicales y colectivos conservacionistas de ámbito valenciano.
No existe razón por la que se tenga que expresamente hacer mención a estos colectivos y no a otros.
Y en función de la naturaleza de los asuntos a tratar, se convocará para que formen parte de los grupos de trabajo aquellas entidades que se estime conveniente y más representativas del sector.

Su enmienda 74.
No sería variable el procedimiento si fuese necesaria la contestación expresa de todos los informes por parte de los órganos competentes que haya de pronunciar, y su finalización, en caso de no hacerlo.
.
.
Es un procedimiento administrativo.
No es este el régimen de los informes, que lo establece la Ley 30/1992, del 26 de noviembre.

Enmienda 75 y 76.
Alargaría en exceso el procedimiento el hecho de que el período de información pública se estableciera en 60 días, como usted plantea.
Se considera que es suficiente el establecido en 30 días, y esto es un criterio que el legislador, el que manda el proyecto de ley a las Cortes lo tiene establecido.
Y entonces queda establecido en 30 días en el marco de la Ley 30/1992, y el artículo 16 de la Ley 16/2002.

Por otra parte le recuerdo, ilustre diputado, que en España y las comunidades autónomas el mes de agosto es hábil a todos los efectos, excepto en la administración de justicia ­que todo el mundo no se va de vacaciones, queda mucha gente­ y, por tanto, de acuerdo con lo dispuesto en la Ley 30/1992.

Y en la enmienda que usted plantea, posterior, se entiende que los plazos se interpretan de conformidad con esta ley, que es supletoria en la materia y que, por tanto, los plazos en días se consideran hábiles.
*(Pausa)*

Gracias, señora presidenta, por su advertencia.

El artículo 30, en la enmienda que usted plantea, la enmienda 83, en relación con el informe municipal son válidas las reflexiones establecidas en la enmienda anterior.
No se puede paralizar la tramitación de un procedimiento por falta de la emisión de un informe, que podrá ser tenido en cuenta, además, si se recibe antes de la propuesta de resolución, con lo que el plazo para su emisión se alarga considerablemente.
En cualquier caso, ya se establece en el artículo 29.
3 del proyecto normativo, que cuando estos informes, entre ellos el municipal, sean desfavorables y, en consecuencia, impidan el otorgamiento de la autorización ambiental integrada, el órgano competente para resolver dictará resolución motivada denegando dicha autorización.

La enmienda número 90.
No existe inconveniente en que la última frase del proyecto trascrito quede redactado en los siguientes términos.
Sin embargo, no es conveniente suprimir el último párrafo, la parte relativa a la necesidad de emisión en plazo de las alegaciones por parte de los órganos que en su caso se pronuncien sobre los términos de un eventual recurso administrativo.
En cualquier caso, la ley que le he comentado, 30/1992, establece unos plazos para resolución de un recurso administrativo y unas consecuencias al posible silencio administrativo en caso de no resolución en el plazo.
De tal forma que el órgano competente para resolver el mismo no puede estar a expensas de unas alegaciones que se aporten en un plazo, aunque sean las de los órganos sobre cuyas resoluciones se ha interpuesto recurso.

Y esto es todo, según el criterio con que se mire.
Yo respeto totalmente todo el bloque de enmiendas que usted ha hecho con respecto a este tema.

Continuando, en sus enmiendas, la 99 y la 100, no resulta viable notificar la resolución a todas las personas y entidades que hayan presentado alegaciones, más cuando la resolución de autorización ambiental integrada se publica en el DOGV.

Por otra parte, la previsión de las comunicaciones y la utilización de los medios telemáticos, ya es una previsión en la Ley 30/1992.

La 102 y la 103 ­y acabo, porque.
.
.
, pero esto es pedagogía, responder directamente a lo que usted plantea; en algunos momentos, usted también es etéreo porque no plantea sus enmiendas concretas y aprovecha el momento oportuno para poder hablar, para llevar a su molino la rueda.
Lo del de Oriente Medio, claro y punto por punto­.
Tal como sucede en el régimen actual, el silencio administrativo y la licencia de actividades es estimatorio.
Recordar la regla de la Ley 30/1992, y que la inmensa mayoría de actividades se tramitarán por este instrumento.

Por otra parte, es lógico que si el silencio administrativo comporta la prórroga de una licencia de actividad, las condiciones establecidas en la misma continúen.
Recordar que el ayuntamiento siempre cuenta con su potestad de inspección y que el titular debe solicitar nueva licencia en los supuestos de modificación sustancial de la misma.

Por último, no es conveniente establecer criterios generales para prórrogas adicionales según el tipo de actividad.
Será la licencia ambiental la que fijará las condiciones de esta prórroga y la que tendrá en cuenta los consumos de recursos naturales y los efectos ambientales y sanitarios de cada actividad.
Esa es precisamente la esencia de los instrumentos de intervención ambiental: particularizar las condiciones para que el funcionamiento de una actividad afecte lo menos posible al entorno que pretende ubicar.

Y a mí me ha sorprendido ­y acabo porque me quedan 30 segundos­ el asunto de las denuncias.
A mí esto de las denuncias me recuerda cierto planteamiento en ciertos momentos, en ciertas circunstancias, que eran muy aficionados, que es que la denuncia puede ser objetiva o subjetiva.
Y eso está planteado también dentro de la ley.

Por esto, señor Arnal, yo le pediría un esfuerzo, le pediré un esfuerzo mental, de estructura mental, le pediría un esfuerzo de coherencia, le pediría a esta altura del debate un esfuerzo para que viese todo lo positivo ­el señor Modrego, que me ha precedido en el uso de la palabra­ que tiene esta ley.
Y que supiese rectificar a tiempo.
Por tanto, a estas alturas del debate, tengo el honor de comunicarle que no le podemos aceptar ninguna enmienda.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Per a rèplica, em demana la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa, l'il·lustre diputat senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Primer que res, moltes gràcies al senyor Cortes per esta volta centrar-se més en detall en les qüestions.
Açò és important i aixina ja podem valorar més les argumentacions que donen.

Però, en relació amb la participació ciutadana, i no vaig a entrar en les històries i amenitats que vosté mos fa, entrant en més detall, vosté diu que qui no vol la participació, que tot el món vol la participació.
Bé, d'acord, seria molt greu que algú diguera que no està a favor d'ella.
Però el que ens importen a més de les intencions són els fets.
I els fets, els fets són que no se fomenta per part del PP la participació ciutadana, i en el tema ambiental especialment, i en la Conselleria de Territori i Habitatge especialment.
I fins i tot he de recordar-li que el senyor síndic de greuges s'ha adreçat repetidament a esta conselleria queixant-se de la poca col·laboració, de la poca informació, del molt retard en obtindre dades que se demanen a l'administració.
Si açò li passa al senyor síndic de greuges, imagine's vosté el que li passa al conjunt dels ciutadans.

I sistemàticament el conseller de Territori retalla les vies de participació, per exemple, en el Consell de Participació en el Medi Ambient, en el Capma.
Ahí, recentment, per decret del conseller s'ha retallat la participació ciutadana en entitats com estes.

Per tant, senyor Cortes, si vosté pensa que el PP defensa la participació ciutadana, ho han de demostrar, i ho han de demostrar ampliant la participació, no limitant-la, no retallant-la, però en cada cas concret que vosté ha emés opinió, justifica el no donar més ampliació de termini d'exposició, no donar més possibilitats de participació, no incloure determinades entitats en òrgans de participació.
És a dir, que sí, de boqueta se vol la participació.
Quan s'ha de demostrar en articles concrets de la llei, no.

I insistisc que demanar més temps per a exposició pública en documents molt extensos i complexos, com són els que estem parlant, és una necessitat.
Sistemàticament se queixen entitats ciutadanes, promotors, ajuntaments mateixos, que no tenen temps per a estudiar projectes complexos i extensos que se presenten a exposició pública en curt període de temps.
Ja sé que la legalitat diu que en agost se poden presentar.
Precisament perquè ho diu que es pot, seria bo, quan se puga, dir que no es faça en este període o no en períodes de vacances per a aconseguir una major eficàcia, una major realitat en esta participació.
El contrari és que tots estos desitjos de participació queden en l'aire, queden com a formulacions teòriques, desitjos però no realitats.

I no anem a discutir si els ciutadans són *tontos* o no.
Evidentment, ningú pensa això.
El que u pensa realment és que si als ciutadans no se'ls dóna tota la informació, no se'ls donen totes les possibilitats d'intervindre, de participar, se retallen vies, senzillament se'ls amaga la possibilitat de decidir.
Això no és tractar els ciutadans com a persones intel·ligents.
Això que fa vosté, o que defensa ara, de no ampliar els terminis d'exposició és negar possibilitats als ciutadans de dir la seua opinió.
Diga vosté açò quin tipus de pensament o de plantejament és.

Quant a les denúncies dels ciutadans en temes com col·laborar en la persecució de les infraccions ambientals, bé, vosté tindrà totes.
.
.
Eixa paraula li suposarà el que li supose, però entendrà que facilitar que els ciutadans puguen ajudar l'administració a perseguir el que són infraccions perquè ells han pogut tindre accés, bé perquè els afecte directament o han pogut vore una determinada agressió ambiental, una emissió de gasos, de líquids, una contaminació, una agressió produïda en un ecosistema, que els ciutadans puguen ampliar les possibilitats de comunicar-ho a l'administració i que l'administració responga amb promptitud ­torne a dir­, sempre que estiga fonamentat, vosté entendrà que no té res de negatiu, sinó que és col·laborar que l'administració faja bé la seua faena i complisca les normes.

I, finalment, quant als documents que han d'estar presents perquè s'aprove una autorització administrativa com esta, tan important, reitere que són essencials.
No es poden ometre.
I vostés amb la seua llei estan permetent que falten documents molt importants.
Insistisc, es pot donar la llicència d'obertura i l'autorització de l'inici d'activitat sense que hi haja cap informe explícit, simplement deixar passar el temps.
Es permet l'absència d'informes importants per a donar autoritzacions ambientals integrades, per exemple d'informes, com l'informe de compatibilitat urbanística o el d'impacte ambiental o l'informe de patrimoni o l'informe acústic o el control de riscos o l'ocupació de domini públic, etcètera.
Si transcorre el temps i no hi ha documents de la importància d'estos es pot donar llum verda a un projecte sense que tinguem esta necessària constatació de què no tindran impactes.

Les pròrrogues automàtiques també estan permeses sense que hi haja comunicació explícita.
Ens pareix gravíssim.
Tot açò són maneres de no complir rigorosament totes les cauteles ambientals i totes les garanties ambientals.
Així no es protegix ni al medi ambient, ni al conjunt dels ciutadans.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Cortes.

 

**El senyor Cortes Llopis:**

Señor Arnal, a mí me gustaría ­aunque usted es un hombre exquisito­ que prestase atención a lo que le voy a decir, exquisito en las formas y exquisito en el pensamiento y exquisito.
.
.
Y esto es de agradecer.

Vamos a ver.
Esta ley, óigalo bien, es un amplio proceso de diálogo y consenso en que han participado más de 50 entidades, desde asociaciones empresariales a sindicatos, pasando por ayuntamientos y federaciones diversas.
Cuenta, además, con el apoyo de instituciones y de representantes del tejido económico empresarial valenciano.

Yo le quiero leer con atención, porque las enmiendas ya las hemos debatido, qué le voy a decir, usted opina otra cosa, se lo he vuelto a decir, el gobierno ha mandado la ley al parlamento y no se las hemos aceptado.
Pero a mí me interesaría, porque esto de la participación ciudadana usted no lo ha aclarado bien, se ha quedado etéreo, se ha quedado etéreo.
Porque participación ciudadana son aquellas asociaciones en donde los ciudadanos pueden participar de la vida pública dentro de un régimen de libertades de la forma de pensamiento.
Eso es participación ciudadana.
Sí señor.
¿O es que creen ustedes que la participación ciudadana es todo lo que ustedes quieran?
Ese es el error, ese el error.
El no reconocer que hay participación ciudadana donde hay mucha gente, muchísima, muchísima que no piensan como ustedes piensan.
Eso es.

Pues, mire usted, es un poquito largo y no sé si tendré tiempo, sino la presidenta que me corte y votamos.
Asociación de Fabricantes de Azulejos y Pavimentos Cerámicos; Asociación Ateval, de Empresarios Textiles de la Comunidad Valenciana; Asociación Valenciana de Cerámica; Asociación Valenciana de Instalaciones de Residuos; Federación de Agroalimentación de la Comunidad Valenciana; Federación Empresarial de la Hostelería de Valencia; Confederación Castellonense de la Pequeña y Mediana Empresa; Asociación Química y Medio Ambiental del Sector Químico de la Comunidad Valenciana; Representación de empresarios forestales; Cámara de Comercio, Industria y Navegación de Castellón; Cámara de Comercio, Industria y Navegación de Alicante y Cámara de Comercio, Industria y Navegación de Valencia; Cámara de Comercio, Industria y Navegación de Orihuela; Cámara de Comercio e Industria de Alcoy; Consejo de Cámaras Oficiales de Comercio, Industria y Navegación de la Comunidad Valenciana; Confederación Hidrográfica del Júcar; ayuntamientos, participación ciudadana ­¿o es que los municipios no son participación ciudadana?
­ de Alicante, Alcoy, Benidorm, Castellón de la Plana, Elche, Paterna, Elda, Gandía, Orihuela, Sagunto, Torrente, Torrevieja y Valencia; Diputación Provincial de Alicante, en el área de medio ambiente; Diputación de Castellón, de Valencia y Federación Valenciana de Municipios y Provincias; Consejo Asesor y Participación de Medio Ambiente; Comité Económico y Social de la Comunidad Valenciana; Dirección Territorial de Castellón de la Conselleria de Territorio y Vivienda; Asociación de Ciencias Ambientales de la Comunidad Valenciana; Federación Valenciana de Caza; Federación de Deportes de Montaña y Federación de Asociaciones de Vecinos de la Comunidad Valenciana.

¿Son estas o no asociaciones de ciudadanos?
No creo que no lo sean.
Por eso, ilustre diputado, usted no puede decir que nosotros escondemos en las asociaciones ciudadanas la posibilidad de decidir.
Claro, que hay algunas asociaciones que usted sabe que son manipuladas en una sola dirección.
Y esto hay que decirlo bien claro y lo digo con micrófonos, luz y taquígrafos y la prensa que está ahí.
Esas son las que a ustedes les gusta dirigir y que no son las de los ciudadanos, que a lo mejor piensan de otra forma.
Esto es una forma de la democracia, una democracia en donde se deja la gente participar.

Y, luego, yo le he dicho ­y usted no me ha comprendido­ lo de la denuncia.
Estamos en un país democrático, uno puede ir haciendo y denunciar.
¿Usted lo sabe, verdad?
Uno puede denunciar cualquier cosa.
Denuncian a un médico, denuncian a un ginecólogo, denuncian a un constructor.
Aquí se denuncia a quien quiera precisamente.
Pero hay otro tipo de denuncia, que es lo que yo le he dicho, que lleva a otro tipo de connotaciones.

Por tanto, señor Arnal, me duele que diga sobre todo, aparte que ya le he dado los fundamentos, que nosotros no fomentamos la participación ciudadana.
Afortunadamente, desde que gobierna el Partido Popular, después de doce años de hegemonía de la izquierda y los que le quedan, entonces el Partido Popular, a través de los ciudadanos y las asociaciones.
.
.
(*remors)*

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

Señores diputados, tranquilícense.

 

**El senyor Cortes Llopis:**

.
.
.
ganó las elecciones libremente, con participación mayoritaria.
El problema es cuando estas asociaciones son manipuladas dirigidas y teledirigidas que se quedan en un número simbólico de diputados, rozando el listón de la segunda división.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cortes.

Terminado el debate del tercer bloque de enmiendas, procedemos a la votación de ellas.
Hay indicaciones sobre la separación.
Por favor, señor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Gracias, señor presidente.

Al objeto de hacer dos bloques.
Uno incluiría la 78, 79, 80, 83, 90, 114, 115, 16 y 17 y de la 123 a la 128.
El resto en otro bloque.

**El senyor president:**

Muchas gracias.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

A usted, señor presidente.

 

**El senyor president:**

Señor Tomás, por favor.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

Al objeto de pedir la 46, la 47, 55, 74, 75, 76, 77, la 100, la 105 y la 139.

 

**El senyor president:**

Bien, no hay ninguna coincidente.
Luego, podemos separarlas en tres bloques.

Vamos a votar, primero, las que ha mencionado el diputado señor Tomas: 46, 47, 55, 74 a 77, 100, 105 y 139.
Comienza la votación.
El resultado de la votación: 36 votos a favor, 42 votos en contra.

Ahora procedemos a la votación de todas las enmiendas que ha dicho el señor Perelló que se separaran, de la 78 a la 80, la 83, la 90, de la 114 a la 117 y de la 123 a la 128.
Comienza la votación.
El resultado de la votación: 6 a favor, 73 en contra.

Y ahora vamos a votar el resto de las enmiendas.
Comienza la votación.
El resultado de la votación: 36 votos a favor, 42 votos en contra y 1 abstención.

Bien.
Una vez votadas y rechazadas las enmiendas, votamos, si no me dicen ustedes nada en sentido contrario, los artículos 5 y 6.

Señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Separats el 5 i el 6.

 

**El senyor president:**

Gràcies.

Votamos el artículo 5.
Comienza la votación.
42 votos a favor, 36 en contra.

Y ahora vamos a votar el artículo 6.
Comienza la votación.
42 votos a favor, 31 en contra, 6 abstenciones.

Y ahora, si no me dicen nada en sentido contrario, votamos del artículo 7 al artículo 12.
Comienza la votación.
72 votos a favor, ningún voto en contra, 6 abstenciones.

Vamos a entrar en el debate del cuarto bloque de enmiendas, que corresponden al Grupo la Entesa, y que son: de la 52 a la 54, la 57, la 62, la 68, de la 71 a la 73, la 84, la 85, 91, 93, 95, 97, 104, 107, 113, 118, de la 120 a la 122, de la 130 a la 132, 135, 136, 138, 146, 147, de la 154 a la 157, 160, 162, 165, 191, 229, 232.
.
.
*(Remors)*

Señora Llinares, si chilla más se me oye menos.
La 234, 235, 239, 240, 243, 245 y 248.

Perdonen, pero es que cuando uno habla tiene uno el deseo de que le atiendan.

Tiene la palabra, señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Este bloc d'esmenes que presentem amb elles anem a defensar tota una sèrie de propostes, d'esmenes, que van encaminades a demanar a este projecte de llei que tinguera una major concreció, definició i rigor la seua aplicació.
És important insistir en este tema, perquè una gran quantitat, una enorme quantitat d'articles d'esta llei, tenen una sèrie d'expressions indefinides, ambigües, inconcretes; una sèrie de frases que no obliguen a res.
I que, per tant, eixa gran quantitat d'expressions potestatives, que no obliguen amb claredat, converteixen la llei en una espècie de florera decorativa, però no el converteixen, com hauria de ser, en un instrument rigorós i potent per a regular i previndre la contaminació, que és el que esperaríem d'aquesta llei.

Una sèrie d'esmenes han de vore amb les actuacions de vigilància, control i supervisió del funcionament de les empreses o de les activitats a les quals fa referència esta llei.
Ací cal dir que el règim d'inspeccions i controls és fonamental i, si no està ben establert, molt clarament establert, no servix de molt aquesta llei.
Ha de quedar molt definit, molt concret, el programa d'inspeccions i com s'ha de fer i en quines condicions perquè puga ser efectiu esta regulació.

El projecte de llei permet deixar en mans d'entitats col·laboradores la realització de les inspeccions.
Bé, sense qüestionar açò, en les nostres esmenes el que plantegem és que l'administració ha de supervisar sempre, en tots els casos, i estrictament, el funcionament d'estes empreses.
I açò és especialment oportú perquè ja han existit casos concrets que han estat portats als mitjans de comunicació, de com determinades d'estes empreses col·laboradores no actuen amb tot el rigor i amb tota l'eficiència que tocaria, i suposem que en part es deu que l'administració responsable no les controla i no les obliga que facen el seu treball de la manera més responsable i més eficaç.

Nosaltres plategem que s'ha de marcar en la pròpia llei uns mínims de freqüència temporal per a les inspeccions, cosa que no apareix per ningun costat.
I és fonamental que ja la normativa marque els terminis mínims en els quals s'han de realitzar les inspeccions per part d'estes entitats col·laboradores.
I també s'ha d'especificar el nivell de control d'estes entitats.

Quant a les expressions potestatives que apareixen en gran part de l'articulat, hem de recordar que estes frases que estan en condicional, legalment, formalment no obliguen a res.
Eixes frases que estan en molts articles són només que una declaració d'intencions.
Pitjor encara, donen la imatge que es tracte un tema, quan eixe tema després no té eficàcia normativa.
L'expressió continua que se gasta de «podrà fer-se», referida a l'adopció de sancions, per exemple, o a l'adopció d'un sèrie de mecanismes de regulació, la lectura real que té és podrà o no podrà.
Per tant, no s'obliga de forma taxativa, no és imperativa.
Açò fa que no hi haja una aplicació estricta i rigorosa de la llei.
Nosaltres, cada volta que hem detectat, que hem vist estes afirmacions, tret d'alguns casos que sí que tenen alguna justificació, els hem substituït sistemàticament per expressions que obliguen a fer les coses, és a dir, «podrà fer», s'ha de transformar en «s'haurà de fer».
Aixina és com té autèntica finalitat, aixina és com té autèntic rigor i autèntica utilitat en la llei.

Posaré exemples concrets.
Ja he mencionat abans el dels programes de vigilància ambiental de l'activitat, que en la llei es diu que en la seua autorització es podran establir estos programes.
No, no s'han de poder establir, s'han d'establir necessàriament eixos programes, com a mínim, en este instrument d'autorització.
El centre de tecnologies netes ha d'establir grups de treball, no s'ha de deixar indefinit i potestatiu.
La tasca d'inspecció i vigilància per part de l'administració, que estan sotmeses als instruments ambientals de regulació, no és una opció que puga fer-se en condicional, sinó que s'ha d'establir que s'ha de fer sempre per part de l'administració.

Quan es detecten irregularitats o deficiències en el funcionament d'una activitat sotmesa a regulació, torne a dir, quan es detecten irregularitats o deficiències, una volta detectades, no es poden quedar que podran establir-se mesures, s'han d'establir necessàriament mesures, com el requeriment al titular, com la suspensió cautelar, que es preveuen en la llei només que d'una manera condicional i potestativa, sense eficàcia real.

També La Generalitat, diu la llei que podrà elaborar plans d'inspecció ambiental.
No és que podrà, és que necessàriament ha d'establir estos plans d'inspecció ambiental adreçats a les diferents activitats potencialment contaminants o que poden posar en perill la salut i la seguretat de les persones.
No ha de ser una cosa potestativa que puga fer-se o no, és necessari.

També les activitats que funcionen sense la preceptiva llicència ­que açò és molt greu, que estiguen funcionant sense tindre una llicència­, no és que hi haja la possibilitat de tancament de les activitats, entenem que s'han de tancar necessàriament de manera urgent quan es detecta que estan funcionant activitats absolutament fora de la legalitat.

Fins i tot una cosa tan important com és la imposició de sancions, que és una cosa fonamental ­perquè, clar, si no hi ha sancions, no hi ha compliment de la llei; si se sap que hi ha coladors per a evitar les sancions, vaja quin respecte tindrem de la legalitat­, resulta que l'article 85, quan parla de les sancions, s'introduïx en un podran establir-se algunes o diverses d'estes sancions.
Açò significa que podrà no donar-se ninguna.
Aixina com està escrit, podria fer, podria ocórrer que no es dictara ninguna sanció, i açò continuarà sent coherent amb la llei.
Açò no es pot admetre, no es pot deixar que es puguen fer sancions quan ja es té constància d'una infracció.
Si hi ha constància d'una infracció, estes sancions s'han de fer sempre de manera necessària, no potestativa per part de l'administració.

També quan es parla de mesures provisionals necessàries per a assegurar l'eficàcia de les resolucions, també s'ha d'actuar sempre de manera taxativa, no de manera potestativa.

També quan fa referència als estudis d'impacte ambiental, que plantegem com a una mesura important que estiguen sempre a disposició.
És a dir, que s'ha de disposar sempre d'esta llicència ambiental en tots els casos.

De quant de temps dispose?
És que no veig el.
.
.
Perdone, senyor president.
Gràcies.

I, finalment, també per a donar una major concreció al desenvolupament de la llei, introduïm una sèrie d'esmenes que ajuden a evitar excepcions o casos on es puguen escapar de les normes generals.
Per exemple, la disposició addicional segona pretén eximir dels instruments de regulació ambiental a les obres declarades d'interés general.
Nosaltres pensem que no està justificada esta excepció.
Encara que es considere una obra d'interés general, no per això s'han de rebaixar els nivells de seguretat i de preservació del medi ambient, que han de ser sempre garantits, sempre, sempre.
Mes encara, quan moltes voltes esta declaració d'interés general és ja molt de per si potestativa i no sempre obeeix a autèntics criteris objectius, sinó a criteris particulars.

També no es pot eximir mai de la necessària i obligatòria aplicació de les millors tècniques disponibles.
Ací en un article, l'article 59 de la llei, fa una curiosa excepció i diu que es pot eximir de la necessària norma general d'aplicar sempre les millors tècniques disponibles, cosa que en un principi és positiva, però hi ha una excepció: quan resulten massa cares per al titulat.
Senyors, açò què vol dir?
Qui ho jutja?
Qui és el qui determina si és massa cara per al titular?
És el titular mateix el qui diu: açò és massa car, per tant, ja no estic obligat a aplicar-lo?
Açò és un colador, una manera d'escapar-se a una norma general que no pot admetre's en cap cas.

Finalment, també pensem que quant al reglament de la llei, este ha de tindre clarament marcat el termini per a elaborar-se.
I igual que altres dades, com l'entrada en vigència de la llei, que es retarda innecessàriament, nosaltres pensem que ha d'entrar en vigor al dia següent de la publicació, i que no té sentit anar fent més ajornaments a una llei que ja arriba amb retard i que ha de començar a funcionar i a actuar el més prompte.
El mateix en els terminis de constitució de les comissions territorials d'anàlisi ambiental integrat, que també la llei permet que funcionen massa tard o que en algun cas no tenen cap termini establert.

I, bé, com veig que m'he passat del temps, acabe ara, i si de cas en la rèplica concretaria algunes altres inconcrecions més.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

En representación del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra don Salvador Cortes.
*(Pausa)*

 

**El senyor Cortes Llopis:**

 

Gracias, señor presidente.

Y gracias por la amabilidad de los ilustres diputados, porque siempre uno aprende.
Yo nunca había visto que nadie se hubiese dejado los papeles.
Me los había dejado, pero no tiene ninguna importancia: uno vuelve ­es medio minuto­ y continúa.

A estas alturas del debate, señor Arnal, veo que es usted un hombre tenaz.

 

**El senyor president:**

 

Señor Cortes, procure hablar sobre les micrófonos.
Perdone.

 

**El senyor Cortes Llopis:**

 

Gracias.

La tenacidad es una virtud importante en la vida, unida, como le he dicho, a la coherencia, y a defender los principios.
Usted es tenaz hasta el final del debate, usted es tenaz a sus planteamientos y a todo lo que ha hecho en las enmiendas.

Yo voy a tratar, como anteriormente.
.
.
porque, claro, bajemos a la realidad de lo que nosotros planteamos y a argumentarle estas enmiendas.
Sin embargo, quiero decirle simplemente algo que ha dicho, que esto es como un florero decorativo.
Los floreros usted sabe que están en las casas para dar un sentido a la casa.
Y da mucha alegría llegar a casa y ver un florero con unas flores, si no naturales, aunque sean artificiales, con una decoración amable.
Esto ayuda mucho, ayuda mucho a vivir, a la convivencia, incluso a sentirse uno relajado.
Pero que usted diga en esta ley que estamos debatiendo, a estas alturas del debate, que es un florero decorativo, me parece fuera de lugar.

Luego vamos a ver en realidad sus enmiendas y cuál es la contestación en nombre de mi grupo.
Empecemos por la enmienda que usted.
.
.
.
Aquí he de decirle, si mal no recuerdo, que le aceptamos ocho enmiendas.
O sea, que sí que las leímos con detenimiento, las estudiamos y tuve el honor de decirle que había en este bloque seis aceptadas, que es un número bastante importante de enmiendas aceptadas, que unidas a las otras cinco del bloque anterior, hacen el número de once.
Y a otra, me parece, que eran doce el total de las aceptadas.

Sobre la enmienda 57, ya se especifica en varios artículos del proyecto normativo que el informe en materia de impacto ambiental es preceptivo y vinculante en cuanto sea negativo o establezca medidas correctoras de seguridad para la autorización ambiental integrada.

En la enmienda 62, la excepción al régimen de aplicación de la autorización ambiental integrada viene establecida por la normativa básica estatal.

La enmienda 68, en cuanto al punto tres, la redacción del proyecto normativo coincide con el artículo 7.
4 de la Ley 16/2002, de 1 julio, aunque se entiende sin perjuicio de las normas básicas que establezca el Estado y en el marco de las normas adicionales de protección que puede establecer la comunidad autónoma.

En cuanto a las enmiendas 71, 72 y 73, no es preciso precisar que dichas entidades estén controladas por la administración, como se ha indicado a lo largo del informe.
Su regulación y régimen jurídico ya viene establecido en el Decreto 229/2004, donde establece el sistema de control de estas entidades por parte de la administración.
En cualquier caso, es redundante con lo ya indicado en el artículo 13.
3 del proyecto normativo.
Por tanto, deberá suprimirse del apartado.
.
.
el número ordinal uno, pues pasa a ser el único apartado del artículo.

En cuanto a la enmienda 72, y en cuanto al contenido del informe urbanístico, se valorará el contenido de la enmienda propuesta para su inclusión al desarrollo reglamentario, pero se considera que no es propio de una norma de rango legal.

En cuanto a la enmienda 73, se considera que el texto propuesto corresponde a la normativa laboral, que será el marco donde se deberá establecer, no en una norma en materia de medio ambiente, además sin consultar a los órganos competentes en la materia.

En la enmienda 85, es válido para esta enmienda lo establecido anteriormente en relación con el artículo 29.
3 del proyecto normativo, ya que indica que no se puede conceder este informe si existe un informe de impacto ambiental negativo o sin respetar las consideraciones que el mismo establezca.

En su enmienda 97, *(el senyor president colpeja amb la maceta)* se considera que en el capítulo II se establecen condicionantes que todavía no son de obligado cumplimiento o depende de que se establezcan por el Estado, de tal manera que no se puede hablar de cumplir el mismo, aunque por tener en cuenta se quiera decir que tal capítulo es por supuesto de obligado cumplimiento en la medida que se vayan plasmando sus contenidos.

La enmienda 113 no se estima adecuada porque tal previsión ya la recoge el artículo 53.
1 del proyecto normativo.
La enmienda 118, al artículo 56, resulta obvio que el ayuntamiento no va a conceder una licencia para una actividad incompatible con el propio planteamiento urbanístico del ayuntamiento, incurriría en una ilegalidad de la normativa vigente en materia de urbanismo.

La enmienda número.
.
.
al artículo 59.
precisamente en el apartado hace referencia a las mejores técnicas disponibles, instrumentos aprobados a nivel europeo de carácter técnico.
que precisamente por definición establecida en la propia Ley 16/2002 se entiende por disponibles las técnicas desarrolladas a una escala que permita su aplicación en el contexto del correspondiente sector industrial en condiciones económicas y técnicamente viables, tomando en consideración los costes y los beneficios, tanto si las técnicas se utilizan o producen en España como si no, siempre que el titular pueda tener acceso a ellas en condiciones razonables.

Sus enmiendas 130, 31 y 32 no se le pueden admitir por el siguiente motivo.
No en todas las autorizaciones ambientales integradas puede resultar necesario establecer un programa de vigilancia ambiental, será establecido en los casos en que se considere necesario en cada autorización.
En cuanto a la actuación de las entidades colaboradoras, ya se ha indicado que existe el decreto 229/2004, que regula el régimen jurídico de las mismas y la forma del control para la administración.

En su enmienda siguiente, la labor inspectora es una potestad que puede llevar a cabo la administración.
No se puede establecer la necesidad de inspección en todos los instrumentos de intervención ambiental.

En su enmienda al artículo 68 es indicado que la actuación a estas entidades está regulada de una norma específica, y en cualquier caso la labor inspectora en una función pública se puede hacer por funcionarios públicos.
Por eso se indica en el precepto que estos únicamente pueden ser asistidos en su labor por estas entidades.

En cuanto a la periodicidad de estas inspecciones, es un aspecto muy concreto que en cualquier caso se concretarán por vía reglamentaria, o en los planes de inspección a que se refiere el artículo 73 del proyecto.
En relación con el apartado 3, queda claro que en todo caso será entidad pública o privada o persona física o jurídica debe presentar la colaboración al personal de inspección.
Se establece precisamente en términos amplios para abarcar todas las posibilidades.
Por último, ya se prevé en la normativa específica en materia de potestad sancionadora el inicio de los procedimientos sancionadores por denuncia.

En su enmienda al artículo 74, es probable que al regularizar determinados tipos de expedientes, como por ejemplo autorización ambiental integrada, requiere un plazo superior a un año en función del tipo de informes, pronunciamientos, autorizaciones o trámites que sean necesarios.
Al artículo 75 parece más que oportuno que exista la posibilidad de adoptar o no medidas provisionales, porque puede darse el caso de que no sea necesario o conveniente hacerlo.

De la misma manera, el apartado 2 y aunque se trata de situaciones de peligro inminente, hay que ser cauteloso en omitir la audiencia al interesado en todos los casos, pues es un derecho con anclaje en el artículo 105 de la Constitución.
Es preferible dejar la posibilidad abierta para adoptar las medidas sin previa audiencia de los supuestos.

En cuanto a las modificaciones que usted plantea en los apartados 1b y 2 de este artículo, se considera inconveniente introducir las consideraciones en la medida de que trata de situaciones de grave riesgo o peligro inminente.
En su enmienda al artículo 79 se propone una enmienda que realmente esa sí que es el apartado 1, pasaría a ser el único.
Y en la enmienda número, al artículo 82, en redacción se adecua a lo previsto en el artículo 18 de la Ley 3/89, de 2 de mayo, de actividades calificadas, si se estableciera con carácter obligatorio el cierre se excluiría la regulación de la actividad a que se refiere el artículo 74 del proyecto normativo.

Y para finalizar, porque no quiero agotar el tiempo que me queda, decirle que en su enmienda al artículo 93, donde dice usted «podrá adoptar» porque no le gusta el condicional, le gusta el.
.
.
el otro verbo, es el condicional, pues dice, no existe una obligatoriedad de establecer medidas provisionales sino más bien que se trata de una posibilidad de la que dispone el órgano sancionador en base a criterios de necesidad.
Puede haber casos en que no se deban o no sea necesario aceptarlos.

Por tanto, ilustre diputado, se agota el tiempo y no quiero dedicar ni un segundo más, tengo todas las contestaciones.
En este bloque de enmiendas no le podemos aceptar ninguna en este momento.
Y yo le pediría a estas alturas del debate parlamentario, que continuase reflexionando, y que aquello que le he dicho antes, de que más vale un buen encuentro que muchos desencuentros, usted viese con claridad lo que esta ley tiene de positivo, que veo que no lo ha captado en ningún momento.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, don Salvador Cortes.

Tiene la palabra, señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé, senyor Cortes, vosté insistix molt en què jo li trobe els aspectes positius a esta llei.
Esta llei té aspectes positius.
L'exposició de motius és molt positiva.
Les pretensions, els objectius, la teoria és molt positiva.
El que passa és que després ­i açò no és ninguna novetat perquè ja estem acostumats a descobrir-ho en les lleis que se'ns presenten ací en el.
.
.
sobretot pel conseller de Territori, que és a més un gran productor de normes legals­, el que ens trobem reiteradament és que el desglosse de l'articulat, la redacció concreta no s'ajusta a les expectatives, a l'esperit teòric de la llei, als objectius.

I la prova d'açò que estic dient-li li l'estic explicant el millor que puc en el termini de temps que disposem, que no és tot el del món, en explicar-li perquè n'hi ha tantes deficiències.
Hem vist deficiències molt importants en els annexos, que mos diuen totes les activitats o empreses que han d'estar sotmeses.
Estem parlant-li de després un ús sistemàtic d'un llenguatge que vosté me diu que no m'agrada.
Que no m'agrada el podrà.
No és que m'agrade o no m'agrade.
Senzillament el que estic especificant amb molta claredat, és que eixe llenguatge no obliga a res, i quan se fa un ús abusiu d'eixa expressió el que passa és que tota la llei se convertix en una cosa molt indefinida.
Això és el que li estic dient.

I el que passa és que amb unes suposades intencions que ningú té res a discutir.
Esta llei s'ha fet no perquè volguera el conseller, és que ho obliga una directiva europea, ho obliga una llei estatal que ha estat transposada.
No se pot fugir de fer una llei que tinga l'ocupació d'estos temes.
Era necessari fer-la.
El problema és que s'ha fet de tal forma, que queda ­i ací ho repetisc­, com un autèntic colador, com un engany perquè enuncia unes coses i no les fa complir.

I la millor demostració, torne a dir, és l'ús sistemàtic de l'ambigüitat.
I esta ambigüitat permetrà que dotzenes, centenars de casos, s'escapen a eixa veritable regulació.
S'escapen a control.
S'escapen, en definitiva, al que llei hauria de fer, que era salvaguardar el medi ambient i la salut i la seguretat de les persones.

Vosté no me justifica per què n'hi ha eixa enorme quantitat d'expressions ambigües i inconcretes.
Les intenta dir que són necessàries perquè aixina li deixen mànega ampla al govern per a fer el que vullga el que crega.
Clar, eixe és el problema.
Per tant, la llei té molt poca eficàcia.
Vosté hauria de justificar i posar remei a esta sèrie d'intolerables excepcions.

¿Com es pot justificar una llei que en tantíssims articles deixa les coses en condicional?
Inclús, repetisc, en una cosa tan important com la possibilitat de sancionar.
Torne a dir, la possibilitat de sancionar quan ja s'ha demostrat que n'hi ha infraccions.
Si n'hi ha infraccions, no se poden deixar a voluntat de l'administració a vore si posarà alguna o ninguna, perquè eixa potencialitat implica ninguna.
I açò no pot ser.

Jo entenc que se puga jugar en què se puguen admetre unes sancions més elevades, menys elevades, més àmplies, menys àmplies.
Però sempre, sempre, si n'hi ha infraccions ha d'haver sancions.
Li posaré més exemples perquè vull deixar clar més exemples encara d'inconcreció.
Per exemple, les funcions i la composició de la Comissió Territorial d'Anàlisi Ambiental integrat, que és l'entitat que ha de donar autoritzacions per a activitats de l'annex 2, per tant una entitat molt important, no s'estableixen en la llei.
Se deixa, com tantes i tantes coses, a un futur reglament, però ara no estan establertes.
I açò és una cosa molt important.
Estem parlant funcions i composició de la Comissió Territorial d'Anàlisi Ambiental.

El contingut i la documentació de l'informe de compatibilitat urbanística tampoc s'especifica de manera taxativa en la llei.
Se deixa també per al futur.
I estem parlant d'un document de màxima importància, perquè substitueix a l'aprovació que existia fins ara de l'ajuntament.
I ara se li dóna un caràcter previ.
És un document molt important però que no està definit ni el seu contingut, ni les característiques, ni la documentació que ha de tindre.

És més, com ja li he dit abans, usant el silenci administratiu positiu, pot ocórrer que no se presente, perquè si transcorre el temps per presentar-lo, vosté mateix m'estava dient que justifica que açò no impedisca la tramitació del projecte, i que finalment s'aprove sense estar este document o altres documents molt importants.

Tot açò són coses que faciliten que esta llei siga un colador total, per tots els costats.
Per exemple, el no establiment del règims mínims d'inspecció, ja sé que és impossible establir-lo per a tots els casos, però almenys haver establit tipologies, termes generals, idees bàsiques que després el reglament o l'autorització puga concretar.
Però ni això es fa.
Ni això.
En estes condicions açò és una florera de flors de plàstic, que farà decoració però no farà el seu paper.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la réplica, señor Cortes.

Les recuerdo a sus señorías que si el turno de réplica lo quieren hacer desde el escaño no hay ningún problema.
*(Remors)*

 

**El senyor Cortes Llopis:**

 

Gracias, señor presidente.

Ilustre diputado que me ha precedido en el uso de la palabra.

A mí me preocupa un poco que a estas alturas de debate, un profesor insigne como usted no capte lo que yo le quería decir.
Quizá es que me exprese mal o no llegue a aterrizar.
Pero empieza.
.
.
porque usted tiene una metodología.
Yo, que me gusta mucho observar, porque estar sentado y estar callado, uno observa y, y sabe.
La vida, estar callado, observar en silencio.
Y usted tiene una metodología que es que siempre lleva el ascua a su sardina, a lo que usted quiere.

Usted aquí en el debate no reconoce nada, y siempre va para tres minutos de gloria que usted luego pueda tener, nada más.
Efímera, como la juventud, para no volver.
Se lo digo porque es muy claro, aunque no hay nadie de medios de comunicación.
Usted busca solo eso.
Usted busca lo que usted quiere.
Bueno.
Pues yo le voy a decir dos cositas muy claras.
Y me quedan cuatro minutos.
Prácticas, pedagógicas, como decía Freire: «tomar conciencia», porque si no toma conciencia de aquí nos vamos todos y nos quedamos.
.
.
y hay que tomar conciencia crítica.
Se lo dice un diputado de los que ustedes dicen de centroderecha.
¿Sabe quién era Freire, verdad?
El gran pedagogo de América Latina.

Entonces, ¿usted sabe cuál es el objeto de la ley?
Y ahora, luego, veremos.
Porque usted dice: «conseller Blasco.
.
.
».
Su obsesión.
.
.
tiene obsesión, pero tiene obsesión persecutoria.
Esto es grave, que usted tenga obsesión.
.
.
gran productor de normas legales.
Pero, gran productor de normas legales, ¿qué quiere decir eso?
Productor de cine, productor de otras cosas, porque el gran problema es que, claro, el conseller Blasco, extraordinario en todos los aspectos, es productor de normas legales para la calidad de vida de los valencianos.
¡Y esto es lo que a ustedes les escuece!
El problema es que el conseller Blasco, con todos los respectos, pero, claro, al ser productor de gran cantidad de normas legales que cada día está en su sitio, en su momento, en su circunstancia, es lo que a usted le duele, y tiene ese obsesión.

Segundo.
Esta ley tiene como objeto regular los instrumentos de intervención, no tiene otra cosa, y los instrumentos de intervención son la autorización ambiental integrada, la licencia ambiental y la comunicación ambiental.
Que se le quede bien clarito.
No vayamos a desviar.
Tiene unos fines muy concretos, aunque a usted no le gusten.
Y ya le digo que me alegro que no le gusten, sería malo que gustasen.
.
.
, que es el obtener un alto nivel de protección.
Y nadie ha hecho más sobre esto como el Partido Popular, aunque les duela, aunque les duela, lo digo con mucho honor; después, corregir y controlar los efectos sobre el medio ambiente de las actividades sometidas a la ley e integrar y agilizar los procedimientos, porque estamos dentro del mundo occidental, donde hay que agilizar.
Y el que va por el mundo y ve otros países.
.
.
funcionan porque se agiliza todo, no hay que dar normas y normas, agilizar, que es lo que quieren los ciudadanos.

Y por tanto, por tanto, es muy importante, ilustre diputado, que usted tome conciencia de que esta realidad es la que está.
Vuelve a los anexos, obsesión con los anexos, anexo 1, anexo 2, anexo 1, que es estatal, anexo 2, que no responde a otras comunidades, el 3 no está porque va a haber un reglamento.
¡Qué obsesión tiene!
¡Claro que hay un reglamento!
Se lo he vuelto a repetir.
¡Y lo habrá!
¿Usted no lee el BOE y ve los reglamentos que hay del gobierno central, que es en este momento de otro signo?
Pues, hay reglamentos, en todo hay reglamento, en la vida, en las comunidades de vecinos, en todos los sitios, y a todos nos gustan.
¿O es que no nos gustan a todos?

Entonces, hay otra cosa, y es que usted siempre se sitúa en la ambigüedad.
Mire, la ambigüedad es la ambigüedad, y la ambigüedad es el que no se define, la ambigüedad es el que esconde, la ambigüedad es el que no dice la verdad, la ambigüedad manipula, la ambigüedad es el que está en un sistema.
.
.
No, no, no, no, no haga usted así porque eso no se debe hacer así.
Hay que tener un respeto absoluto y de ahí a las personas.
Y, claro, la ambigüedad viene cuando los no te gusta cómo los otros te dicen las cosas, cómo lo plantean, cómo lo hacen y cómo lo llevan a cabo.
¡Ahí está el problema!
, señor Arnal.
¡Ahí está el problema de esta ley, como de otras muchas leyes!
Y una de las cosas que exige la democracia y el respeto absoluto es que mientras no se tenga la mayoría aritmética hay que reconocer lo bueno de los demás.
¡Claro que hay que reconocerlo!
¿O es que no reconocemos las cosas positivas que pueda tener en este momento la bancada de la izquierda?
¡Claro que lo reconocemos!
¿Usted cree que somos ciegos?
Pero, usted no lo reconoce, porque usted busca la confusión, la ambigüedad para los tres minutos de gloria que pueda tener y que le pasarán factura.
Y a lo mejor, se lo digo con todo el respeto, será una enorme pérdida para este parlamento, pero será gloriosa para su vuelta a las aulas.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cortes.

Procedemos a continuación a la votación, previa consulta y asesoramiento.
Si quieren desglosar las enmiendas.

Señor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señor presidente.

Queríamos hacer tres bloques.
Uno solo con la 91.
.
.

 

**El senyor president:**

 

¿Perdón?

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Uno con la enmienda número 91; otro con la 93, 97 y 235; y el resto juntas.

 

**El senyor president:**

 

Muy bien.

Muchas gracias, senyor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

A usted.

 

**El senyor president:**

 

Señor Tomás.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

La 54, 84, 85, 118, 120, 130, 146.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Perdón, perdón, perdón.
130.
.
.
Antes, ¿qué ha dicho?

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Sí.
54, 84, 85, 118, 120, 130, 146, 147, 154, 157, 160, 165, 191 y 229.

 

**El senyor president:**

 

Bien, vamos a votar, primero, la 91.
Comienza la votación.
6 a favor, 77 en contra.

Ahora vamos a votar la 93, la 97 y la 235.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; en contra, 42; abstenciones, 35.

Ahora vamos a votar las enmiendas 54, 84, 85, 118, 120, 130, 146, 147, 154, 157, 160, 165, 191, 229.
Comienza la votación.
Votos a favor, 41; votos en contra, 42.

Ahora vamos a votar el resto de las enmiendas.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: votos a favor, 40; votos en contra, 42; y 1 abstención.

Bien, ahora vamos a votar los artículos 13 y 14, si no me dicen ustedes de separarlos.
13 y 14.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 7 en contra, 33 abstenciones.

Ahora vamos a votar los artículos 15 y 16.
Comienza la votación.
Votos a favor, 77; votos en contra, ninguno; abstenciones, 6.

Ahora vamos a votar el artículo 17.
Comienza la votación.
A favor, 42; en contra, 6; abstenciones, 35.

Votamos el artículo 18.
Comienza la votación.
A favor, 77; en contra, ninguno; abstenciones, 6.

Y ahora vamos a votar, si no me dicen ustedes nada en contra, los artículos 19 y 20.
Bien, tranquilos, los votamos por separado.

Artículo 19.
Comienza la votación.
42 votos a favor, 34 en contra y 6 abstenciones.

Y ahora, el artículo 20.
Comienza la votación.
43 votos a favor, 6 en contra y 34 abstenciones.

Ahora vamos a votar el artículo 21.
Comienza la votación.
77 votos a favor, ninguno en contra, 6 abstenciones.

Y ahora, si no me dicen ustedes nada en sentido contrario, votamos del 22.
.
.
Solo el 22.
Pues, votamos el 22.
Comienza la votación del 22.
49 a favor, 41 en contra y 1 nulo.

Repetimos la votación, repetimos la votación.
Comienza la votación.
42 a favor, 49 en contra, ninguna abstención.

Señores, si no me dicen ustedes nada en sentido contrario, 23, 24.
.
.
¿Nada?
Votamos solo el 23.
Comienza la votación.
42 a favor, 34 en contra, 7 abstenciones.

24, 25, 26, 27, 28, 29 y 30.
Pues, votamos ahora del 24 al 29.
El 30 por separado.
Comienza la votación.
41 voto a favor, 6 en contra, 32 abstenciones y 1 nulo.

Y ahora votamos el artículo 30.
Comienza la votación.
42 a favor y 41 en contra.

Ahora votamos los artículos 31, 32 y 33.
Comienza la votación: 77 a favor, ninguno en contra, 6 abstenciones.

Votamos el artículo 34.
Comienza la votación: 42 votos a favor, 6 en contra, 35 abstenciones.

Ahora votamos los artículos 35, 36 y 37.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 77 votos a favor, ninguno en contra, 6 abstenciones.

38 y 39, 40.
.
.
Señor Arnal, señor Perelló.
.
.
Señor Arnal, señor Perelló, 38, 39.
.
.
38, votamos 38.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 38 en contra, 1 nulo.

Bien.
39, 40, 41, 42, 43.
.
.
Hasta el 42.
Pues, votamos del 39 al 42.
Comienza la votación: 43 votos a favor, 6 votos en contra, 34 abstenciones.

¿43?
, ¿44?
No.
Votamos el 43.
Comienza la votación: 43 votos a favor, 34 en contra, 6 abstenciones.

¿44?
¿Votamos?
Comienza la votación: 42 votos a favor, 6 votos en contra, 35 abstenciones.

Ahora votamos del 45 al 49.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 77 votos a favor, ninguno en contra, 6 abstenciones.

Artículos 50, 51, 52.
Comienza la votación: 42 votos a favor, 7 en contra y 34 abstenciones.

Artículos 53 y 54.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 76 votos a favor, 1 en contra y 6 abstenciones.

Ahora votamos los artículos 55, 56, 57, 58 y 59.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 6 en contra, 35 abstenciones.

Ahora votamos los artículo 60, 61, 62 y 63.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 77 votos a favor, ninguno en contra, 6 abstenciones.

Ahora votamos los artículos 64 y 65.
.
.
No, ya no podemos votar más, porque la enmienda 129.
.
.
Comienza la votación: 43 votos a favor, 6 votos en contra, 34 abstenciones.

Bien.
Ahora entramos en el debate del bloque quinto de enmiendas, que son la 129, 133, 134, de la 140 a la 142, de la 148 a la 152, la 163, 164, 172, 181, 185, 205, 207, 214, 217, 220, 221, 227 y 228.
La presenta el Grupo Socialista y las defiende el ilustre diputado don Adolfo Sanmartín.

Por favor, Adolfo.
.
.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, president.

Anem a intentar resumir aquelles esmenes més importants.

Pense que calen instruments com a mesures preventives.
Vostés especifiquen tota una sèrie de mesures d'autocontrol, però no mesures preventives.
Per exemple, la prevenció de la transferència de contaminants d'un mitjà a l'altre o la prevenció en la reducció de la producció de residus mitjançant tècniques de minimització.

Per tant, insistixc, primera qüestió, vostés parlen de mesures d'autocontrol, però calen mesures preventives.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)*

Hem d'esmentar també, és cert, que en el projecte de llei hi ha un article dedicat a actes d'inspecció, però pense que no costaria res introduir, com fem nosaltres, el contingut de les actes, el dret que tenen els inspeccionats i, sobretot, el mateix procediment d'inspecció.

És important.
.
.
Hi ha una altra qüestió, l'establiment, la introducció del concepte de *zona ambientalment protegida* i també el concepte paral·lel a aquest d'*alerta atmosfèrica*.
La zona ambientalment protegida entenem per tal quan la concentració d'activitats en una zona determinada o bé quan les característiques pròpies de les instal·lacions o indústries o activitats ja existents ocasionen una saturació dels nivells d'emissió establerts.

També introduïm el concepte d'*alerta atmosfèrica* en cas de superar-se els valors límits d'immissió i d'acord, evidentment, amb els valors subministrats per les estacions de vigilància.
Per tant, dos conceptes que pense que són clau, el d'*alerta atmosfèrica* i el de *zona ambientalment protegida*.
Haurien de reconsiderar la postura respecte al vot de la comissió.

Quant a la classificació de les infraccions, pensem que seria convenient introduir el concepte de *reincidència*.
És a dir, que siga una infracció molt greu en reincidència per infraccions greus, o que siga infracció greu per reincidència en infraccions lleus.
Altres legislacions autonòmiques fa temps que ho estan aplicant.

El mateix succeeix en la qüestió de prescripció de les infraccions.
Posen vostés un termini per a la prescripció d'un, dos i tres anys.
Pensem que s'haurien d'incrementar respectivament als dos, cinc i deu.

I, per últim ­i finalitze ja, president­, incorporem tota una sèrie de conceptes que pensem que són fonamentals com és la *prestació ambiental substitutòria*, la pèrdua de drets derivats per infraccions i la publicitat d'aquestes sancions i el registre d'infractors.

La prestació ambiental substitutòria ­m'imagine que ho aprovaran ara al plenari­, quan aquelles multes o les multes establertes en aquesta llei, una vegada siguen fermes, puguen ser substituïdes, a petició de la persona o entitat sancionada, per una prestació ambiental de restauració, de conservació o de millora d'aquell bé danyat.
I pense que seria positiu tant per a la col·lectivitat com per a la mateixa administració.
Insistixc: concepte de *prestació ambiental substitutòria*.

També pensem que s'hauria d'integrar una part dedicada a la pèrdua de drets.
És a dir, la imposició de sancions per infraccions que siguen greus o molt greus puga comportar la pèrdua del dret a obtenir l'atorgament d'una subvenció o l'adjudicació de contractes de l'administració actuant.

I, per últim, creem que seria positiu publicitar d'una vegada per totes aquelles sancions que tinguen un caràcter ferm i, evidentment, si són greus o molt greus i, sobretot, crear d'una vegada per totes aquí, a la Comunitat Valenciana, un registre d'infractors, sobretot en un tema tan delicat com és el medi ambient, que va unit amb l'urbanisme i amb l'ocupació del territori i que estaria bé que sapiguérem qui són els infractors mediambientals a la nostra comunitat, on residixen i què és el que han fet.

En definitiva, un conjunt de propostes que espere que tinguen en consideració.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra, señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Gracias, señor presidente.

Señor Sanmartín, en la misma línea que en mi primera intervención, señalarle que ya en comisión discutimos profundamente estas enmiendas y le aceptamos un número muy importante de ellas, aquellas que entendimos que, efectivamente, manteniendo la línea proteccionista y de prevención que tiene este proyecto, evidentemente, clarificaba determinados aspectos o suponía mejoras concretas como algunas que ha citado usted.
Pero el resto de las enmiendas, las que usted ha defendido aquí, entendemos que no aportan nada positivo al proyecto, que en algún caso lo desvirtúan o provocan alguna indefinición que puede ser complicada, y en otros casos, como ya hemos visto y voy a profundizar ahora, pues, realmente, perjudican claramente al proyecto.

Brevemente, señalar, pues, por ejemplo, su enmienda 129, cuando el artículo está hablando de vigilancia y control, usted introduce algunos aspectos correspondientes al inicio de la actividad, que eso tiene su apartado correspondiente en el título cuarto de la ley.
Por lo tanto, supondría una complejidad legal que, desde luego, no aporta nada, porque ya está regulado.

En la enmienda número 133, pues, podemos decir que ocurre prácticamente lo mismo, está ya reflejado en otros aspectos de la ley.
Ustedes han planteado una serie de enmiendas con respecto a la inspección, las actas y, realmente, pues, bueno, yo creo que a título informativo, pues, podría ser conveniente que estuviese en una ley el contenido de una acta de inspección.
Pero, desde luego, desde el punto de vista jurídico, yo creo que es del todo inconveniente puesto que un acta de inspección tiene que adaptarse a los distintos supuestos y yo creo que debe estar prevista en lo que sería un reglamento para no perjudicar la futura viabilidad de lo que serían las actas de inspección.

Lo mismo cuando usted plantea: «oiga, tienen que estar los propietarios o los responsables presentes».
Bueno, yo creo que tienen un derecho, y así se lo reconoce la ley.
Lo que no puede ser de ninguna manera es que porque no esté presente un propietario en una actividad no se pueda llevar a cabo una inspección, porque eso supondría prácticamente que a partir de ese día con no estar presente los propietarios inviabilizaría cualquier inspección en esta comunidad.
Evidentemente, tienen el derecho de estar y serán notificados, pueden estar, pero si no están la inspección se lleva a cabo por los técnicos, por los funcionarios de la conselleria.

Lo mismo cuando usted plantea en otra enmienda, y estamos hablando de la 140 a la 142, que las inspecciones tienen que tener un carácter punitivo o tiene que haber una sospecha de ilegalidad.
Pues, no, las inspecciones pueden ser porque haya una denuncia, evidentemente, en cuyo caso tiene que ser inmediata, y así lo plantea la ley, pero pueden ser de control, de seguimiento, como se hacen frecuentemente de inspecciones sectoriales, que se hacen ­digamos­ aleatoriamente para tener un conocimiento de la realidad, y usted con su enmienda lo inviabilizaría.

Por lo tanto, yo creo que estamos perjudicando, no de forma sustancial a la ley, pero entendemos, es nuestra opinión, que realmente perjudica a la ley.
Por eso no se lo aceptamos.

Lo mismo le digo ya con respecto a la normativa de atmósfera.
Ustedes plantean el tema de la alerta de la zona y lo que están transcribiendo es una normativa sectorial atmosférica, que tiene carácter básico estatal, pero no hacemos lo mismo, ya le digo, en materia de suelo y de agua.
Yo creo que esta ley es el control integrado, la prevención de la contaminación, y, desde luego, recoge todas estas normativas sectoriales, aunque no las transcriba en la ley.
Por supuesto que esto se puede aplicar, pero sería desequilibrar la ley y, desde luego, entrar en incidencia con una normativa, ya digo, básica y sectorial que no corresponde.

Brevemente esto ha sido un poco un repaso a las enmiendas que ustedes plantean y señalarle que no podemos aceptárselas porque entendemos que estamos perjudicando la ley.
Es cuando usted habla de que la reiteración sea una nueva sanción.
Oiga, la reiteración de sanciones es un agravante de la segunda sanción, porque si usted ha hecho una infracción, ha sido sancionado, hace otra infracción, pues, según usted tendrá que ser sancionado por la infracción segunda y, luego, otra sanción que es la reiteración.
Oiga, no, se le sanciona por la sanción segunda con el agravante, que es un criterio de valoración, que es la reincidencia, que evidentemente puede elevar el grado de la sanción y eso es, yo no soy experto en derecho, pero, desde luego, creo que eso es el proceso jurídico razonable y lógico porque, si no, crearía una indefensión.

Ya le digo, no le aceptamos las enmiendas no porque en muchas de ellas podemos compartir ese espíritu y esa colaboración que ha habido, sino porque entendemos que están desenfocadas y que, realmente, tal vez, no consiguen lo que pretenden conseguir, que ya está mejor redactado y establecido en la ley tal como está.

Por eso, no vamos a aceptar estas enmiendas.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Tiene la palabra para el turno de réplica, señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, president.

Molt breument.

Senyor diputat, senyor Modrego, els aspectes en què he insistit en aquestes esmenes, no he analitzat totes les esmenes, sinó aquelles que considerem més importants, i no és que milloren la llei, sinó que són conceptes que no han inclós vostés en el projecte de llei.
Per tant, el criteri és diferent.

Quan jo li parlo de conceptes claus simplement és perquè vostés els han obviat totalment, no apareixen.
I conceptes claus per a mi ­i els desenvolupe­ són: el concepte d'alerta atmosfèrica, el concepte de zona ambientalment protegida, el concepte de registre d'infractors, el concepte de publicitat en les sancions i, per últim, el concepte de prestació ambiental substitutòria.
És a dir, són cinc conceptes que jo pose damunt de la taula per a vore si els puc persuadir o convéncer d'incloure dins del que serà la futura Llei de protecció i qualitat ambiental.

Per tant, no utilitze l'argument de dir: «és que no acaben d'enriquir o ja estan contemplats».
No, és que no existixen al projecte de llei.
Per tant, punt, no he de dir res més.
Simplement jo li poso damunt la taula uns conceptes que he desenvolupat a través d'una sèrie d'esmenes, que pense jo honradament que enriquirien el propi projecte de llei i que vostés han de prendre la decisió.
La resta ja no li la discutisc, i de fet, dels 10 minuts que he tingut soles he emprat 5.

Per tant, simplement li dic que per favor estudie estos cinc conceptes perquè pense que són bàsics i ajudaran a enriquir la llei.
I ja està.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Por favor, señor Modrego.

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor Sanmartín, usted plantea como conceptos nuevos algo que yo le he argumentado perfectamente.

Con respecto del tema de las alertas en las zonas que podemos decir saturadas, con actividades, yo creo que la ley permite todo el control a través de la declaración ambiental integrada.
Y en esa declaración ambiental integrada se analizarán los aspectos atmosféricos, los de acumulación y todos los aspectos necesarios para establecer las condiciones en las que se puede aprobar o actualizar esa actividad.

Ya le digo, la ley no transcribe lo que es la ley básica estatal o las leyes de desarrollo específicas que concretan las medidas de control de la contaminación atmosférica ­ya le digo­ como las otras contaminaciones.
Eso se entiende que ya están asumidas por la ley en cuanto se está hablando de contaminación.

Luego, usted dice que ha planteado una serie de enmiendas que no es que estén en la ley, sino que las obviamos y que no entramos a valorarlas.
Oiga, pues, yo tengo que decir, por ejemplo, que el artículo 85 yo creo que tiene una graduación muy clara para las sanciones.
Y entonces, para las sanciones muy graves plantea multas de hasta 2 millones de euros, clausura definitiva, inhabilitación para el ejercicio de la actividad, revocación de la autorización, y, en todo caso, publicación, a través de los medios que se considere oportunos, de las sanciones impuestas, una vez que éstas hayan adquirido firmeza en vía administrativa o, en su caso, jurisdiccional, así como los nombres, apellidos, denominación o razón social de las empresas jurídicas responsables y la índole y naturaleza de las infracciones.

Por lo tanto, señor Sanmartín, la publicidad en las sanciones está incluida en la ley, lo que pasa es que usted dice: «oiga, que además se haga un registro».
Pues, puede ser o puede no ser, pero, desde luego, las sanciones tienen como carga, además, lo que es la publicidad perfectamente delimitado en la ley.

Usted ha planteado otro aspecto, la prestación ambiental sustitutoria.
Yo creo que es un aspecto muy interesante, que se podía haber trabajado, probablemente, pero, evidentemente, la propuesta que se planteaba por ustedes yo creo que tiene una complejidad importante porque la planteaban como sustitutoria y, en todo caso, podría analizarse en el futuro para trabajar sobre este aspecto.
Pero, tal como está redactada podía ser precisamente perder ese rigor que tiene lo que es un expediente sancionador, con sus multas, con su posibilidad de cerrar, con las cargas que llevan el resarcir el daño ambiental, pues, siempre podía ser demasiado suavizado con el planteamiento que ustedes han planteado.
Yo creo que planteado de otra manera, pues, es algo a estudiar porque puede ser en algunos casos positivo.

Por eso, ya le digo, yo he entrado a fondo en las enmiendas, las hemos estudiado, y si realmente no se han aprobado es porque entendemos que claramente no mejoran el texto y en algún caso, como ya le he dicho, lo perjudican.

Por lo tanto, mantenemos nuestra postura de rechazar sus enmiendas.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Vamos a proceder, después del debate, a la votación de las enmiendas, todas en bloque.

Señor Perelló, ¿todas en bloque pueden ser?
¿Señor Arnal?
¿Señor Tomás?

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Separadamente la 149.

 

**El senyor president:**

 

La 149.

Votamos la 149.
Comienza la votación.
35 votos a favor, 43 votos en contra.

El resto.
Comienza la votación.
34 votos a favor, 42 en contra y 1 abstención.

Vamos a entrar ahora en la votación de los artículos 66, 67, 68.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 35 votos en contra y 1 abstención.

Votamos ahora los artículos 69 y 70.
Comienza la votación.
75 votos a favor, ninguno en contra y 5 abstenciones.

Ahora vamos a votar los artículos 71, 72, 73, 74 y 75.
Comienza la votación.
42 votos a favor, 5 en contra y 33 abstenciones.

Vamos a votar ahora los artículos 76 y 77.
Comienza la votación.
75 votos a favor, ninguno en contra, 5 abstenciones.

Vamos a votar ahora los artículos 78 y 79.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 4 en contra, 32 abstenciones.

Votamos el artículo 80.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 74 votos a favor, ninguno en contra, 6 abstenciones.

Ahora votamos los artículos 81 y 82.
Comienza la votación.
Perdón, se detiene la votación.

Señor Arnal, ¿decía usted.
.
.
?

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Perdó, senyor president.

No m'ha donat temps de dir-li que separara els dos.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Vale.
Muchas gracias.

Pues, votamos el 81.
Comienza la votación.
42 votos a favor, 32 en contra, 6 abstenciones.

Y ahora votamos el 82.
Comienza la votación: 42 votos a favor, 5 votos en contra, 33 abstenciones.

A continuación entramos en el debate del bloque sexto de enmiendas, que van de la 166 a la 171, de la 173 a la 180, de la 182 a la 184, de la 186 a la 190, de la 192 a la 204, la 206, de la 208 a la 212, la 218 y la 219, de la 222 a la 226 y la 244, presentadas por el Grupo Entesa.

Tiene la palabra el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Este és el nostre darrer bloc d'esmenes i que completarà la nostra valoració d'esta llei, que hem fet ordenadament i seqüenciadament i en cada bloc hem aportat elements que ens fan arribar a la valoració negativa que ja hem avançat i que hem intentat justificar pas a pas.
Ací entrarem a defensar unes esmenes que tenen a vore amb el reglament de la llei.

Ja hem parlat abans del reglament, però convé recordar una cosa molt important: hi ha una tercera part dels articles d'esta llei que depenen del futur reglament.
Eh?
, un terç, la tercera part de la llei fa referència al futur reglament que ara no existix i que, perquè tinga algun sentit i alguna eficàcia tot eixe conjunt d'articles, més d'una trentena, tindrem d'esperar-mos que n'hi haigga eixe reglament.

El problema d'entrada ja és que eixe reglament no té cap termini per a fer-se, la llei no li marca cap termini, ni tan sols existix l'obligació imperativa de fer-se, perquè la formulació que s'usa deixa en mans de la voluntat del govern el fer-lo o no, ni tan sols existix eixa obligació.

A més, vosté ja sabrà que transferir molts aspectes importants, que ho són, molts!
, a un reglament que encara no existix, que no sabem com és, significa deixar ple d'incògnites i de forats que no sabem si es taparan, quan es taparan ni com es taparan.
En definitiva, és com deixar un xec en blanc i fiar-se de la voluntat del govern del PP, que si se porten bé ho faran bé i, si no, ho faran com ho faran.
Vostés mos demanen, una altra volta més, un xec en blanc.

A més, deixar moltes coses per al futur reglament significa furtar del debat parlamentari molts aspectes importants del projecte de llei.
Les lleis, a pesar de tot, a pesar que hi han majories absolutes com en este cas, que fa que, vaja, ja se sàpiga molt el resultat que va a eixir d'una votació, però encara aixina una llei té un tràmit parlamentari que permet opinar, que permet criticar, valorar, presentar esmenes, acceptar-ne inclús alguna d'elles.
En definitiva, una participació democràtica més ampla; un reglament, no, un reglament, vostés ho saben, s'aprova a colp de decret, sense participació, sense control, tot en mans del govern del moment: una discrecionalitat absoluta que, en este cas, quan la llei, a més, marca molt poquetes condicions per a eixe reglament, deixa totalment en mans del legislador el quan i el com de gran part de la llei.

Nosaltres per això hem inclòs que se faja necessàriament el reglament en un termini de sis mesos, que ho marque la llei que en sis mesos ha d'estar el reglament, és un terme raonable, i també especifiquem uns mínims continguts per a este reglament.
Almenys que contemple tots els aspectes que necessàriament estaven previstos en l'articulat.

I un altre bloc d'esmenes en este últim apartat tenen a vore amb el règim sancionador.
Este règim sancionador és fonamental per a la llei.
Ja ho vaig dir quan vam parlar de la totalitat: si esta llei no té un règim sancionador molt clar, molt contundent, molt dissuasori no servirà.
És com fer un reglament de trànsit molt detallista i que, després, les sancions no estiguen ben clares, no siguen rotundes, no siguen realment fortes.
En eixes condicions la llei no se complirà.
I no se complirà eixa idea que el que contamina paga, una cosa que no està complint-se en la pràctica.

I encara menys se complirà un criteri més important i més actual de previndre i evitar la contaminació.
Amb unes bones sancions se tindria un efecte dissuasori que realment evitaria i previndria.

I recordem que sempre són millors les mesures preventives que les correctives: sempre és més barat evitar un dany que corregir-lo després.
Per això és fonamental que se potencie la prevenció de la contaminació amb un règim d'infraccions i de sancions que complixca eixe factor dissuasori.

Mosatros hem presentat esmenes en el sentit d'incrementar el rigor de les sancions, que ens pareixen injustificadament poc rigoroses.
Hem incorporat alguns comportaments com a supòsits d'infracció, que no estaven contemplats, hem augmentat la gravetat d'algunes infraccions, hem afegit elements agreujants, hem eliminat exempcions que ens pareixien injustificables i hem elevat la quantia de les multes, que en molts casos només tenien els mínims.
.
.
Perdó, plantejaven el màxim de la multa, però no el mínim, cosa que podia ser zero o un euro.

El projecte de llei establix també una sèrie de condicionants agreujants que són molt importants, molt grans, per a poder considerar que un infracció siga greu o molt greu.
Açò és intolerable, perquè el que estan significant açò és que per a considerar que un infracció és greu no simplement se demana que existisca una infracció important sinó que, a més, tinga uns danys importants sobre el medi ambient o sobre la salut de les persones i que, a més, estos siguen greus.
Tot açò ens pareix que és incrementar tant les condicions perquè puga considerar-se greu que farà que escapen moltíssimes, moltíssimes infraccions que ja de per si són molt importants.
No podrien considerar-se greus, llevat que fóra un autèntic desastre natural, que realment això ja no serà objecte d'una sanció, sinó que tindria de ser ja objecte de delicte ecològic per la seua magnitud.

Nosaltres també hem afegit una sèrie de conductes que considerem que han de qualificar-se d'infraccions, i també hem detectat en este projecte de llei uns terminis de prescripció molt curts.
Què significa açò?
Açò significa que passat un període de temps molt curt, d'un any, de dos anys, automàticament una infracció ja prescriu i, si en eixe període de temps no s'ha detectat i no s'ha instrumentalitzat i no s'ha acabat el procés, escapa a la sanció.
Açò ens pareix un colador, açò sí que és un autèntic colador de gran magnitud i que facilita la impunitat dels infractors i dels que no complixen la llei.
Nosaltres demanem uns terminis no tan benignes per als infractors.

I també hem inclòs esmenes, per endurir les sancions, incrementant les multes i demanant que determinades actuacions sempre tinguen una multa, a més d'altres possibles sancions.

I, en definitiva, el que plantegem, perquè veig que el temps ja està en el seu límit, torne a dir, és que quede ben clar que sempre les infraccions seran sancionades, que ho seran adequadament i que no n'hi hauran excepcions i que no n'hi hauran escapadors, forats per la via d'uns períodes massa curts de prescripció com preveu la llei.

Si no accepten les nostres esmenes, este règim sancionador és tota una invitació a no complir la llei.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor Cortes.

 

**El senyor Cortes Llopis:**

Gracias, señor presidente.

Señor diputado.

Señores diputados que me escuchan, veo en sus caras la necesidad de poder reponer fuerzas, porque afortunadamente aquí, en este mundo nuestro, comemos varias veces al día, es una suerte, y por eso en este debate y en este cuarto bloque de enmiendas yo me voy a remitir, porque usted ha dicho casi textualmente lo que dijo en el debate en la comisión.

Ya sé.
.
.
No voy a leerle, porque tenía preparado contestarle ampliamente a todas sus enmiendas, porque usted, del bloque de la 166 a la 184, la respuesta es bien sencilla: no se estima adecuado realizar las supresiones propuestas, por cuanto el adjetivo *grave*, *deterioro grave* o *grave peligro*, cuya supresión se proponen varias de estas enmiendas, se emplea como criterio para clasificar infracciones de acuerdo con las instrucciones recibidas del área de inspección de la conselleria, y en alguna otra, con la supresión propuesta, llegaría a la doble tipicidad de infracciones.

Por lo que respecta al apartado *m* que se propone añadir al punto 3, se ha tipificado como falta leve, apartado *c* del punto 4, que se considera suficiente por el principio de proporcionalidad.
En el caso de la enmienda número 46.
833, nada obsta el que se pueda corregir la redacción de estos términos, aunque por el principio de tipicidad de infracciones se considera que la redacción debe mantenerse, por ser más aclaratoria y concisa, y evitar en la medida de lo posible el tener que interpretarlo.

Decía usted, y acabo con un .
.
.
*(inintel·ligible)*.
Es importante, un .
.
.
*(inintel·ligible),* ¿no sabe lo que es?
Pues se lo voy a explicar en tres minutos, y creo que nos irá bien a toda la cámara antes de ir a comer:

«Una de les debilitats més destacades d'este projecte de llei és la gran dependència que té el seu articulat d'un reglament, un reglament que a hores d'ara no té cap data per a la seua publicació.
Molts articles de la llei, quasi una tercera part, fan esment a la concreció de les regulacions que faran en eixe futur reglament, però el reglament, com passa amb totes les lleis que fa el senyor Blasco, no té cap termini ni tan sols l'obligació imperativa de fer-se.
Igual podia tardar un any que deu que no fer-se mai i això no és acceptable».

Yo le puedo decir a usted que el reglamento se hará y el reglamento se hará como se hace en todas las leyes.

Y acabo.
Preste atención, señor Arnal y resto de los diputados, si tienen la benevolencia.
En un país lejano hubo un momento de grandes incertidumbres y la gente estaba bastante desorientada, y usted ha dicho una cosa que a mí me ha gustado mucho, se lo tengo que decir: es más barato evitar que corregir.
.
.
Cuántas cosas, si se hubiesen evitado a tiempo, en su momento y en su circunstancia, serían mucho más baratas que poderlas corregir en muchos de nuestros ámbitos de nuestra vida.

Bueno, pues, acabo.
Entonces, en aquel país lejano había mucha confusión y había un hombre sabio y vinieron unos personajes, y el que gobernaba, que era un rey absolutista, le dijeron: «¡Majestad, ahí hay un hombre que puede dar un poco de luz!
».
Y yo le digo, ilustre diputado *(el senyor president colpeja amb la maceta)*, antes hablaba de que es necesario que lleguemos a puntos de confluencia, hace falta un poco de luz en este parlamento, como en toda nuestra sociedad, porque ni unos tienen la verdad absoluta ni la verdad relativa puede imponerse a la verdad absoluta.

Quiero decir que en este ley usted no ha tenido ningún punto de encuentro, y esto sí que me duele, se lo digo con todo el respeto a su planteamiento parlamentario, a su idea.
Y son fundamentales los puntos de encuentro, porque, si no, solitariamente no se puede caminar.

Nada más y muchas gracias.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cortes.

Tiene la palabra, señor Arnal.

Señor Arnal.
.
.
*(Remors)*

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Senyor Cortes.

No he pogut escoltar bé donat el nivell de soroll d'esta cambra l'exemple que vosté ha posat d'un país llunyà.
No sé si estava referint-se a l'accident de la central nuclear de Txernòbil, que celebrem estos dies, lamentablement.
I efectivament, és un exponent clar de greus accidents ambientals *(el president colpeja amb la maceta)* que es produïxen quan fallen mecanismes de control i de rigor.
En aquell país llunyà i en altres més pròxims, i per desgràcia en molts punts si no s'és rigorós.

Per això nosaltres ens esforcem en fer que les lleis siguen coherents, contundents, útils, en definitiva, útils.
I naturalment la nostra tasca ­per desgràcia, ja serà en el seu moment­, no és de moment fer les lleis, sinó esmenar-les.
I en les nostres esmenes, evidentment marquem les deficiències.

Clar, seria absurd que jo pujara ací a defensar els aspectes positius de la llei, perquè per a això està el conseller, per a això està vosté, per a això estan els diputats del seu grup.
No se conforma ja en la quantitat de gent que són?
Deixe'ns a nosaltres que fem la nostra faena, que és mostrar les deficiències.
Però no mostrar-les perquè sí; mostrar-les constructivament perquè vostés les accepten si volen, o si no volen com estan fent, no les accepten.
Però carreguen vostés en les responsabilitats.
Nosaltres ja fem la nostra tasca de mostrar les deficiències.

I en definitiva, si vosté està tan segur que el reglament se farà.
Molt fàcil, accepte la nostra proposta que li posem un termini raonable de sis mesos.
O li pareix que hem de consensuar-lo en huit o nou?
Val.
Plantege una transaccional i ho acceptarem.
Però al que ens neguem és que no figure cap termini.
Per favor.
I si vosté està tan segur que el se-nyor Blasco farà ràpidament el reglament, accepte la nostra esmena i tots contents i tenim punts d'encontre.

Li he de recordar que el règim sancionador continua sent un colador i em pareix molt preocupant.
Aleshores, li repetisc algunes coses, o li afegisc algunes coses, que evidentment algunes ja les vaig dir en el seu moment, i com que no s'han acceptat de ninguna manera, he de vorem obligat a insistir en defensar-les.
Però li diré alguns casos.

Les sancions no simplement són molt baixes, sinó que n'hi ha casos on no s'establix el mínim, s'establix el màxim però no el mínim; és a dir, que en un euro podrien estar sancionades.
Açò és una barbaritat.
Se plantegen condicionants molt importants perquè una activitat puga ser greu.
Li ho explicaré ara més concretament a vore si es pot entendre.
Per exemple, exercir una activitat sense la pertinent autorització ambiental integrada.
Açò no és greu ja de per si?
O incomplir les condicions establertes en esta autorització.
Açò no és greu ja de per si?

Doncs no.
Vostés en la llei marquen que a més de tindre estes enormes deficiències, damunt s'hagen de produir danys o deteriorament del medi ambient, o posar en perill la seguretat o la salut de les persones.
Que açò ja és important.
No basta.
Vostés encara exigixen que açò siga greu, danys greus i perill greu per la salut.

Senyors, açò, torne a dir, açò ja no és una infracció.
Açò és un autèntic delicte ecològic.
Açò ja hauria d'anar per la via penal.
Aleshores és absurd que vostés rebaixen i diluïsquen i descafeïnen les sancions d'esta manera.
Li estan fent perdent valor a esta llei.
Estan descafeïnant-la, estan desvirtuant-la.
La convertixen en un colador, com ja hem dit.

Després vostés fan que prescriguen les infraccions en terminis molt curts.
Per exemple les infraccions greus, se-nyor Cortes, les greus, que perquè siguen greus han de tindre tota esta sèrie de consideracions, poden prescriure en dos anys.
El procediment sancionador caduca a l'any de la seua iniciació, és a dir, que si la institució que ha de fer este instrument sancionador se retarda, és ineficient o té qualsevol problema, i no pot acabar-ho en un any, ha prescrit i s'ha escapat, ha caducat, i s'ha escapat el delinqüent.

Senyor, a mi me pareix que tot açò, que tot açò.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor Arnal.
.
.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
és molt important.
I tot açò està convertint este projecte de llei en un paper mullat.
Com ja hem advertit i hem demostrat, crec, en totes les nostres esmenes.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor Cortes.

 

**El senyor Cortes Llopis:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Arnal.

Yo poco le tengo que decir, porque es reiterar palabra sobre palabra, idea sobre idea, planteamiento sobre planteamiento.
*(el senyor president colpeja amb la maceta)* Usted, muy hábil, ha dicho Chérnobil.
No me refería.
Si usted ha estado en Ucrania, como en la parte del este.
Si ha viajado.
Claro, lo que es que.
.
.
Hay que ver, hay que ver, hay que oír y hay que escuchar, ¿no?
No hay que hablar de memoria.
Ustedes hablan mucho de memoria.
Si van a esos países donde era la maravilla, verá lo que ocurrió y pregúnteselo a los ucranianos.
Pregúnteselo a los polacos, a los eslovacos.
Pregúnteselo, haga un viaje.
Yo me refería a otros países de otra órbita donde hay bastante sabiduría, que es el extremo oriente.

Y entonces yo le tengo que decir simplemente dos cosas.
Agradecerle el tono cordial del debate.
Lo que he aprendido, de verdad, porque ha dicho cosas muy interesantes, y las he procurado asimilar, y creyendo y reiterándole que hay una cosa que creo que de verdad está equivocado.
Hay puntos de encuentro en este parlamento, en los diputados aunque opinemos de forma diferente con planteamientos.
Y usted no ha tenido ni así un punto de encuentro.
Usted verá el resultado.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cortes.

Y una vez debatido el bloque de enmiendas, procedemos a su votación.
¿Hay alguna indicación respecto a la.
.
.
o podemos.
.
.
?
Señor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señor presidente.

Sí, haríamos tres bloques.
Uno con la 187 y 88, otro con la 218 y 19, y el resto juntas.

 

**El senyor president:**

 

Perdón.
La 187 y 188, 219.
.
.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

La 218 y 19.
Y el resto unidas en un solo bloque.

 

**El senyor president:**

 

Muy bien.
Muchas gracias.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

A usted, señor presidente.

 

**El senyor president:**

 

Pues votamos primero la 187 y 188.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 6 a favor, 73 en contra, ninguna abstención.

Ahora 218 y 219.
Comienza la votación.
7 votos a favor, 41 en contra, 32 abstenciones.

Y ahora el resto.
Comienza la votación.
38 votos a favor, 42 en contra.
Bien.

Ahora vamos a entrar en la votación de los artículos 83, 84, 85, 86.
*(Remors)* El 86 incluido, ¿no?
Pues votamos del 83 al 86.
Comienza la votación.
42 a favor, 36 en contra y una abstención.

Votamos 87 y 88.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 75 votos a favor, ninguno en contra, 6 abstenciones.

Votamos el artículo 89.
Comienza la votación.
42 a favor, 37 en contra.

Artículo 90.
Comienza la votación.
Votos a favor 75, votos en contra ninguno, abstenciones 6.

Artículo 91.
Comienza la votación.
Votos a favor 42, votos en contra 7, abstenciones 32.

Artículo 92.
Comienza la votación.
Votos a favor 74, votos en contra ninguno, abstenciones 6.

Y ahora votamos los artículos 93 y 94.
Comienza la votación.
Votos a favor 42, votos en contra 6, abstenciones 32.

A continuación entramos en el debate del último bloque de enmiendas, que es el séptimo.
Enmiendas número 231 a 233, 242, 247, de la 250 a la 252, 268, 290, 292, 294 y 297 y 298.
Las presenta el Grupo Socialista y las defiende don Adolfo Sanmartín.
*(Remors)*

Sí.
Señor Sanmartín, tiene la palabra.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, president.

Únicament és el que són les disposicions addicionals, transitòries finals i el tema dels annexos.
Molt breument.
Quatre aspectes que considerem bàsics.

En la disposició addicional segona, pensem que estem a punt de suprimir el fet que el Consell de la Generalitat Valenciana puga acordar, que determinades activitats o infraestructures de titulariat pública declarades d'interés general queden excloses, tant de l'autorització ambiental integrada com de la llicència ambiental.
Pensem que no és de rebut i per tant es podria suprimir perfectament.

Parlar també la qüestió de l'adaptació de les ordenances municipals.
Sobretot dels continguts i prescripcions de la present llei.
Insistisc, pobles, municipis que a través del ple han aprovat ja les ordenances ambientals, s'han publicat als butlletins oficials de la província, el que hem de posar és com a mínim una disposició perquè puguen adaptar el seu contingut al contingut de la present llei.
Mire si és senzillet això.
Perquè és que si no, els ho demanaran.
Posar únicament aquesta disposició de transitòria perquè es puguen adaptar.
N'hi ha, i jo en conec set o vuit de municipis, que han eixit ja publicades en els butlletins oficials de la província.
Crec que és coherent i té sentit comú.

Respecte a les disposicions reglamentàries, és cert que me van aprovar en comissió una esmena, en la qual en el termini màxim de sis mesos es puga concretar el reglament que desenvolupa aquesta llei.
De totes formes hi havia unes disposicions finals en tres aspectes claus reglamentaris, que no estaria de menys introduir-les.
És a dir, que en el període de sis mesos fem tres reglaments molt concrets, en el cas concret dels terminis reglamentaris per als valors d'emissió, els terminis reglamentaris per al llistat d'activitats subjectes a llicència ambiental, i per últim, el termini reglamentari per a l'ampliació o modificació de les activitats sotmeses al règim d'autorització ambiental integrada.

I finalitze ja, finalitze ja.
Respecte als annexes, únicament dos aspectes que considere prioritaris, dos aspectes.
Un, que cal introduir, sobretot en la conjuntura actual d'ocupació del territori, d'ocupació d'espais no edificats, introduir com a subapartats el relatiu a complexos hostelers residencials i esportius destinats a la pràctica del golf ­pense que seria convenient i no passaria res­ i sobretot el tema d'emissaris submarins d'aigües residuals amb independència del tractament previ al que aquestes aigües estiguen sotmeses.
Pense que es podria introduir en aquests annexes.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra el señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Gracias, señor presidente.

También brevemente, señor Sanmartín, señalarle que aquí en las adicionales ustedes plantean, por ejemplo en la 231 nuevamente, el tema del respeto a las competencias del estado.
Ya reiteradamente le hemos dicho que está previsto en la ley y además no haría ni falta que estuviese previsto, porque es una ley.

Cuando usted habla de que no debe haber exenciones a las autorizaciones o licencias, a las obras públicas de interés general, yo creo que eso es un grave error.
Todo este proceso administrativo es precisamente para controlar, por parte de la Administración, la actuación de los particulares, que evidentemente no tienen, como la administración, la obligación de defender el interés público y por eso tienen que ser controladas por la administración.
Pero la administración, dentro de sus procesos, tiene todas, con todas las garantías de publicación de informes, evidentemente cuando la necesidad de todos los valencianos lo justifique, pues evidentemente la administración y el gobierno valenciano, y así está previsto en prácticamente todas las normativas, pueden eximir justificadamente del procedimiento, no de los contenido de garantía para los ciudadanos.

Y ya, brevemente, señalarle, por ejemplo, que las ordenanzas municipales evidentemente se tienen que adaptar y todas las que se aprueben se tienen que adaptar a la normativa vigente.
Y eso se señalará también en los reglamentos de desarrollo.

Señalarle también que cuando usted plantea plazos para establecer los valores límites del listado de actividades o la comisión mixta, yo creo que son temas de detalle.
Aceptamos la enmienda en comisión que ustedes plantearon de un plazo de seis meses para elaborar los reglamentos, pero no podemos aceptarle estos, porque los valores de emisión no dependen de la Comunidad Valenciana, dependen de Europa, dependen del estado y, después, de la Comunidad Valenciana.
Tenemos que esperar a que se produzcan esas aprobaciones por valores límites por el gobierno de Madrid, de Europa y, luego, evidentemente, adaptarla a nuestra comunidad.
O cuando usted plantea crear una comisión mixta, cuando ya tenemos el consejo asesor de participación, que es el máximo órgano ambiental.

Por lo tanto, señalarle que le hemos aceptado las enmiendas, que realmente mejoran el proyecto.
Pero que, en este caso, realmente no podemos aceptarlas.
Porque, por ejemplo, y ya para terminar, a lo largo del anexo, un anexo que tiene más de cinco páginas, con todas las actividades que van a estar sujetas a estas declaraciones, ustedes plantean dos o tres modificaciones y entre ellas lo de los emisarios submarinos.
¿Por qué no se lo aceptamos?
¿Por qué no tenga que estar sujeto a esta ley?
No.
Porque los emisarios submarinos en si mismo no existen; existen asociados a una desaladora, a una depuradora o a cualquier actividad que sí que están sujetos.
Por lo tanto, los emisarios submarinos están sujetos a la autorización ambiental integrada, a través de la figura en la que tienen soporte.

Y cuando usted habla de los complejos deportivos, evidentemente, no son actividades que consuman recursos industriales, que produzcan residuos de forma que tengan un proceso industrial con emisiones.
Es una actividad que cae más en la gestión de los recursos, como agua y territorio, que eso el sistema de control que hay en toda España, en Europa y en nuestra comunidad son las autorizaciones urbanísticas con las declaraciones de impacto ambiental, que es donde se valora en profundidad y, evidentemente, no en una autorización ambiental integrada que está prevista para las actividades productivas, industriales y para lo que se ajusta a la ley.

Por lo tanto, lamentándolo, no podemos aceptarle las enmiendas.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

Vamos a someter a votación las enmiendas.

Señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Sí, senyor president, per a separar la número 231 de la resta, 231 de la resta.

 

**El senyor president:**

Señor Tomás.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

Por separar la 242 y la 298.

**El senyor president:**

242 y 298.
Muy bien.

Pues vamos a votar primero la 231.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 32 votos a favor, 47 votos en contra *(remors)* abstenciones 1.

Señores, por favor, los comentarios.

Ahora votamos la 242 y la 298.
Comienza la votación.
38 votos a favor, 41 voto en contra.

Vamos a votar el resto.
Comienza la votación.
37 votos a favor, 43 votos en contra.

Ahora vamos a votar.
.
.
Primero dar conocimiento a la Mesa de una rectificación a un error, bueno, lógicamente, una rectificación a un texto que tienen que ser reformulado, porque firman los tres portavoces de los tres grupos parlamentarios, al amparo de lo que establece el artículo 116.
3 ­señor Maluenda­ del Reglamento de las Cortes, que presentan una enmienda que tiene como finalidad, pues eso, lo que decía al principio, rectificar el error del texto del Proyecto de ley de prevención de contaminación y calidad ambiental, artículo 41.
2, tercer párrafo, hay un error en la referencia a la normativa europea.
Por eso habrá de sustituirse el texto del párrafo tercero, en el apartado segundo, del artículo 41, por el siguiente: «En todo caso se entenderá que la instalación o actividad se adecua a los condicionamientos ambientales vigentes, si de acuerdo con el reglamento 761/2001, del Parlamento Europeo y del Consell, de 19 de marzo de 2001, por el cual se permite que las organizaciones se adquieran con carácter voluntario a un sistema comunitario de recepción y auditoría medioambientales, tiene implantado el referido sistema en los términos del reglamento o de aquella norma que lo sustituya.
Palacio de los Borgia, 26 de abril de 2006».

Bien, una vez tenida en consideración la rectificación, pasamos a votar, si no me dicen nada en sentido contrario, las disposiciones adicionales primera, segunda y tercera, perdón, primera y segunda y la transitoria primera.
¿De acuerdo?
Comienza la votación.
43 votos a favor, 37 votos en contra.

Ahora entramos en la transitoria segunda, tercera, cuarta y quinta.
Perdón, señor Perelló.
.
.
Comienza la votación.
Votos a favor, 74; en contra ninguno; abstenciones, 6.

Vamos a votar la disposición transitoria sexta.
Comienza la votación.
41 votos a favor, 6 en contra, 32 abstenciones.

Ahora la disposición transitoria séptima.
Comienza la votación.
73 votos a favor, ninguno en contra, 7 abstenciones.

Vamos a votar, si no me dice nada en sentido contrario, la disposición derogatoria única y la disposición final primera.
Comienza la votación.
73 votos a favor, 1 nulo y 5 abstenciones.

*(Remors) (Veus)* Perdón, perdón, comentarios.

Vamos a la disposición final segunda, disposición final tercera.
Comienza la votación.
*(Remors)* Señor Maluenda, se le entiende todo.
42 votos a favor, 6 votos en contra, 32 abstenciones.

Vamos a votar la disposición final cuarta.
Comienza la votación.
74 votos a favor, ninguno en contra, 6 abstenciones.

Y ahora vamos a votar, si no me dicen nada en sentido contrario, las disposiciones finales quinta y sexta.
Comienza la votación.
Perdón, señores, tranquilos, no ha empezado la votación.
La quinta primero.
Comienza la votación.
42 votos a favor, 32 en contra y 6 abstenciones.

La sexta.
Comienza la votación de la disposición final sexta.
41 voto a favor, 6 votos en contra, 32 abstenciones.

Si no me dicen nada en sentido contrario, al anexo I, apartado 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 y a la totalidad de.
.
.

Al anexo I y todos sus apartados.
Comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 6; y abstenciones 32.

Y ahora vamos al anexo II y todos sus apartados, que es hasta el apartado 8.
Comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 7; abstenciones, 31.

Y vamos ahora a votar la totalidad de la ley.
Comienza la votación.
42 votos a favor, 6 en contra, 32 abstenciones.

Y una vez terminada la votación de la totalidad de la ley, tiene la palabra para explicación de voto el señor Arnal.
Sí, sí, señor Arnal, le doy la palabra.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Senyor president, és que no tenia clar si hem votat.
.
.
l'exposició de motius crec que no ha estat sotmesa a votació.
*(Remors)*

 

**El senyor president:**

 

Por favor, por favor.
*(Remors)*

Señor Arnal, yo tengo entendido que se ha votado todo lo que venía en la exposición de la ley.
*(S'interromp la gravació)*

Muy bien.
Señor Arnal, le agradezco su colaboración.
En la plantilla no estaba introducido, pero lógicamente debe haber una exposición de motivos, que la sometemos a votación por la circunstancia que ha ocurrido después, para incorporarla también.

Se suspende la votación de la totalidad de la ley, que se repetirá a posteriori.

Votación de la exposición de motivos.
Comienza la votación.
42 votos a favor, ningún voto en contra, 38 abstenciones.

Y votamos la totalidad de la ley.
Comienza la votación.
Son 42 votos a favor, 6 en contra, 30 abstenciones y 1 nulo.

Pasamos, si no hay más aclaraciones, a la explicación de voto.
Señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Tinc pressa, però crec que convé que acabem el tràmit correctament.
I, per tant, explicarem justificadament per què hem votat que no a esta llei.
Ho hem fet perquè, des del nostre punt de vista, és una mala llei i no servirà adequadament als objectius proposat.
És una llei incompleta, insuficient, tramposa, inconcreta i tolerant amb els infractors.

Esta no és la llei que necessitàvem i que seguirem necessitant, per tant, per a previndre la contaminació i per a garantir la qualitat ambiental.
Són dos importantíssimes necessitats socials que esta llei és incapaç de cobrir adequadament.
Per això no li podem donar el suport.

El veritable objectiu del conseller Blasco en presentar esta llei, des del nostre punt de vista, no és defensar el medi ambient ni protegir la salut i seguretat dels ciutadans, dos coses molt importants, sinó que l'objectiu real d'esta llei presentada pel PP és agilitar, com ells han dit, permetre que puguen tramitar-se, a través de coladors, projectes contaminats i perillosos que poden seguir degradant el medi ambient i posant en perill la salut de les persones, encara que complisquen la pobra, l'escassa regulació i els tràmits formals que esta llei donarà empara i cobertura, però que no garantirà de cara al conjunt dels ciutadans els objectius proposats.

Amb esta llei tindrem l'aparença de seguretat i garantia ambiental, l'aparença, però no serà real.
Esta llei, doncs, està dissenyada per a enganyar a l'opinió pública creant una falsa impressió de rigor i control ambiental, quan la vigilància, el control i el rigor són, com a mínim, molt baixos.

Ja he dit els principals punts d'oposició.
Esta llei no avança en absolut en relació a la llei estatal ja existent, la qual marca uns mínims de protecció que han d'ampliar les comunitats autònomes.
I l'annex I, que estableix estes activitats i instal·lacions que han de seguir el procediment d'avaluació ambiental integrada, s'ha copiat de la llei estatal sense afegir ni ampliar res.
L'annex II, que correspon a elaborar íntegrament a les comunitats autònomes, s'ha fet extremadament reduït, deixant fora de l'obligació d'avaluació ambiental integrada moltes activitats que haurien d'estar contemplades i que han contemplat altres comunitats autònomes.
I el tercer annex senzillament no existeix, senzillament no s'ha elaborat.

El reglament del qual dependrà en gran mesura el desenvolupament d'esta llei, insistim, no té data per a elaborar-se, queda en l'aire, quan més d'una tercera part de la llei depén, perquè tinga significat i valor, d'este text que encara no sabem quan estarà.

L'ús sistemàtic que fa esta llei del silenci administratiu positiu permetrà que puga concedir-se autorització ambiental integrada a activitats potencialment contaminants, sense que estiga elaborat algun o diversos o molts dels informes i documents essencials i que la mateixa llei considera importants i necessaris per saber l'impacte que podrà tindre el projecte.

Esta llei fomenta molt poc la participació ciutadana, i s'han rebutjat ací moltes propostes presentades per nosaltres per ampliar-la, que no s'han volgut considerar.

La llei no establix mecanismes estrictes d'inspecció i control regular de les activitats potencialment contaminants ni s'establixen uns mínims de freqüència d'inspecció.

La llei està plena de formulacions vagues potestatives sense eficàcia, sense obligació legal imperativa, que afecten a dotzenes d'aspectes de la llei.

I el règim sancionador, finalment, és molt dèbil, és molt lax, està ple de forats i d'escapatòries que poden deixar sense l'adequada penalització infraccions importants que seran sancionades molt poc en consonància amb la seua gravetat.
Hi ha massa atenuats, massa prescripcions, massa condicions exigibles perquè se puga penalitzar, en definitiva, massa escapatòries per als infractors.

Finalment, en estes condicions la nostra valoració és la que hem dit.
Esta llei es convertirà en una florera, en un instrument pensat per a fer creure que existix un control fals, un control molt baix, amb molt forats per a escapar-se.
Esta llei no està pensada per a minimitzar la contaminació i salvaguardar de manera ferma i coherent la salut i la seguretat de les persones.
Esta llei està pensada per a facilitar només l'aprovació de projectes potencialment contaminats i perillosos sense massa dificultats, relaxant el control, suavitzant les sancions.

En definitiva, una nova llei trampa del senyor Blasco per a fer creure que se protegix l'ambient, quan el medi ambient està un poc més desprotegit gràcies a projectes legals tan incomplets i defectuosos com aquest que s'acaba d'aprovar hui amb la nostra oposició, és clar, perquè hem perdut una bona oportunitat d'avançar que no hem acceptat, que no han pogut acceptar el repte d'avançar i d'aprofundir en la defensa del medi ambient.

Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor Sanmartín para explicación de voto.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, president.

Molt breu.

Ens hem abstingut com a grup parlamentari en una llei que pensem que és bàsica i és important.

En primer lloc, pensem que era una llei que no es podia votar en contra, ja que té un component de transposició de directives i de normatives europees primer, estatals després, i, en definitiva, en últim lloc, a la Comunitat Valenciana.

Jo recorde, o almenys tots hauríem de saber, que la llei estatal no té aplicació directa si no es desenvolupa per part de les comunitats autònomes, que són les úniques que poden tramitar l'autorització ambiental integrada.

En segon lloc, pense que no podíem votar en contra per una qüestió de simple urgència aplicativa.
És a dir, cal que de forma urgent i sense més retards apliquem a la nostra comunitat una normativa que ja hauria d'estar en vigor des de fa molts anys.

En tercer lloc, pense que no podíem votar aquesta llei en contra ja que a nivell de comissió se'ns han aprovat unes esmenes que nosaltres considerem estructurals, importantíssimes, que enriquixen un projecte de llei, i ara ja una llei que entrarà prompte en vigor.

Tot i així, però, no podíem votar tampoc a favor perquè pensem que queden alguns aspectes sense resoldre o sense solucionar.
El senyor Modrego deia abans que podríem estudiar en un futur alguns aspectes.
Altres no són convenients, però almenys ha acceptat que alguns altres són convenients i els podríem ­concretament ha dit­ estudiar en un futur.
Per exemple, han quedat aspectes que si bé no s'han resolt, almenys no s'han resolt convenientment.

Resumint molt ràpidament, pensem que el tema és un projecte de llei relatiu a la qualitat ambiental i no a la prevenció de la contaminació.
Estic convençut, de veres.
He repassat, igual com vosté ho haurà fet, la llei estatal de 2002, i queden aspectes sense solucionar relatius a la prevenció de la contaminació.
I pense que és una llàstima.

En segon lloc, pense que s'ha precisat de forma correcta el sistema d'intervenció administrativa per part de l'administració autonòmica, que comportarà en un futur problemes d'interpretació, i espere que no siga d'interpretació jurídica.

En quart lloc, hem oblidat també l'adequació de les actuals ordenances municipals, ajuntaments, corporacions locals, que feren un esforç tremend d'intentar introduir unes normes de protecció mediambiental al seu terme municipal, publicades inclús als butlletins oficials de la província, i que ara no se'ls ha donat la possibilitat d'adaptar-les.

Per últim, hem oblidat també, hem oblidat que tenim en vigència a la Comunitat Valenciana un nomenclàtor d'activitats perilloses, nocives que ha funcionat.
.
.
­i ja ho hem discutit aquí; no vaig a insistir en el tema­.
Pense que la redacció hagués hagut de ser una altra.

I, per últim, insistisc de nou perquè pense que és una qüestió conceptual bàsica, bàsica i transcendent per a aquesta llei: el tema d'establir, establir zones específicament saturades, establir conceptes com el d'alerta atmosfèrica, prestació ambiental substitutòria, registre d'infractors, etcètera, aspectes que jo considero que hagueren enriquit aquesta normativa.

Tot i així.
.
.
, però, bé, per acabar ja, penso que l'important ara és que, sense més demores i el més ràpidament possible, la seguretat i la salut ambiental dels ciutadans de la Comunitat Valenciana tinguen els mateixos nivells de protecció establerts a Europa des de fa ja molt de temps.
Per tant, pense que aquesta serà la millor contribució que puguem fer des del Grup Parlamentari Socialista a la futura llei.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra, señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor presidente.

Señorías.

El Grupo Popular está muy satisfecho de la aprobación de la Ley de calidad ambiental.
En primer lugar, porque supone el cumplimiento, uno más, de un compromiso electoral.
En segundo lugar, porque incorpora a nuestro ordenamiento jurídico el máximo nivel de protección del medio ambiente, de la salud de los ciudadanos y también de la calidad de vida.
Ya he dicho antes que incorporar las directivas europeas, la normativa de máxima protección ambiental del mundo, yo creo que es una satisfacción y, desde luego, un objetivo y un compromiso de este Gobierno.

Señalar, como ya he dicho antes también, que este máximo control de actividades potencialmente contaminadoras y esta eficacia de la administración que va a impulsar esta ley, van a ser unas garantías, tanto para las empresas que tienen sus actividades como para todos los ciudadanos por la transparencia que supone.

Señalar otro aspecto fundamental, el consenso con la que ha venido esta ley a estas Cortes.
Organizaciones empresariales, sociales, Consejo Asesor de Participación del Medio Ambiente, colectivos sociales, sindicatos, etcétera, etcétera, han participado en su elaboración y, desde luego, la respaldan.

Luego, señalar que nuestra actitud ha sido totalmente abierta a buscar un máximo consenso en esta cámara.
Más de 20 enmiendas se han aceptado tanto al Partido Socialista como a Izquierda Unida.
Yo creo que nuestro talante ya de plantear la ley, de modificarla, de ajustarla, de consensuarla, aunque alguno de los aspectos pensásemos que teníamos más razón o eran más eficaces como nos habíamos planteado nosotros.
.
.
, pero hemos aceptado enmiendas en base a ese potencial consenso.
*(Remors)*

Yo creo que hoy, el partido de la oposición pierde, desde luego, una oportunidad más para ponerse al lado de los ciudadanos, a lo que les interesa y a lo que va a mejorar su calidad de vida.
Yo creo que, en distinta escala, el Partido Socialista sí que ha hecho un intento, ha hecho un esfuerzo pero, al final, bueno, pues se ha quedado descolgado cuando faltaban pocos kilómetros para la meta.
Hubiese estado bien que hubiesen aprobado esta ley porque, desde luego, como se ha visto en el debate de las enmiendas, alternativas no hay.
Solo apuntes puntuales y, desde luego, como hemos hablado también, yo creo que en muchos casos nada justificados.

Y señalar que el resto de la cámara, los grupos que quieren llevar la bandera de medio ambiente, pues nuevamente yo creo que fracasan, porque siempre están en contra de las actuaciones de los gobiernos del Partido Popular.
Yo creo que es lógico.
Ven que quedan descolgados, que no tienen una alternativa a lo que es el modelo ambiental de nuestra comunidad, que frente a una ley que traspone las directivas europeas, que las mejora y que tiene el respaldo de toda la sociedad, lo único que saben decir es que no.

Por lo tanto, satisfacción de nuevo del Grupo Popular y felicitarnos por la nueva ley que va a mejorar la calidad de vida de nuestros ciudadanos.

Gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Se levanta la sesión hasta esta tarde a las cinco.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 55 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 17 hores i 03 minuts)*

***Pregunta al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre la valoració que fa el conseller que un alt càrrec de la conselleria compre terres en un paratge situat junt al lloc on es pretenen ubicar projectes urbanístics en tramitació als quals ha de donar viabilitat la mateixa conselleria, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 48.
354).***

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Preguntes tramitades pel procediment especial d'urgència, d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI.
I comencem per les dos preguntes que van quedar pendents.

Pregunta formulada per l'il·lustre diputat senyor Carles Arnal Ibáñez, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, registre d'entrada 48.
354, i que va dirigida a l'honorable conseller de Territori i Habitatge.

Quan vullga, senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bona vesprada.

Senyor Blasco, un alt càrrec de la seua conselleria va comprar a Alcoi una gran extensió de sòl rústic no urbanitzable a molt bon preu.
El lloc està situat al costat d'on es pretén ubicar una urbanització amb camp de golf.
Previsiblement, els terrenys multiplicaran per molt el seu valor.
Tot un *pelotazo*.
La situació fa olor a ús d'informació privilegiada, una olor bastant intensa.
Evidentment, el venedor no sabia res i, al contrari, hauria fet un veritable regal.
El comprador, el seu subsecretari, afirma que no sabia res del projecte urbanístic.
A mi açò se'm fa molt difícil de creure.
Vosté s'ho creu?
Realment es creu vosté que no sabia res el seu subsecretari?
Com no va a saber res d'un projecte urbanístic de gran envergadura un alt càrrec de la Conselleria de Territori ben relacionada, a més, amb l'alcalde d'Alcoi, també del PP?

El subsecretari no sols podia tindre de manera molt versemblant informació sobre el projecte.
Donat el seu càrrec, podria tindre una raonable seguretat que el projecte es materialitzaria amb el vistiplau de la conselleria.

Tot açò l'afecta a vosté, senyor Blasco.
És la seua conselleria i l'operació podia implicar que en la seua conselleria es prenen decisions de manera esbiaixada.
Es pot posar en dubte el correcte funcionament de la seua conselleria.
Vosté ha de dir què pensa.
Potser tinga la temptació de contestar que tot és una casualitat.
L'advertisc que eixa contestació és la més pobra argumentalment.

En definitiva, senyor conseller, s'està posant en dubte el recte funcionament de la seua conselleria a un nivell molt elevat en l'organigrama.
Està obligat a dir alguna cosa.
Diga'ns què pensa vosté de tot açò.
Encara posaria vosté la mà al foc pel seu subsecretari?

En definitiva, jo crec que és impossible que en la seua conselleria no es coneguera el projecte de camp de golf abans de fer la compra el subsecretari.
Jo no m'ho crec.
Vosté s'ho creu?

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Arnal, l'audàcia de les seues preguntes està directament proporcionada a la maledicència de la seua intenció.

Vaig a dir-li.
.
.
, l'única valoració que jo puc fer és que tot el que s'ha fet està dins de la legalitat i, per tant, no hi ha res que dega justificar sobre l'actuació privada de la persona a què vosté es referix, que no sols ha actuat dins de la legalitat sinó també dins dels criteris d'honorabilitat que deuen presidir les actuacions personals.

Més encara, i perquè vosté tinga l'oportunitat i la decència de retirar esta pregunta, li diré, li diré que en eixe lloc és absolutament impossible la requalificació d'estos terrenys tal com han dit, des del mateix alcalde fins a la mateixa persona que ha fet el Pla general d'ordenació urbana d'Alcoi.

Moltes gràcies.
*(Una diputada diu: «Molt bé, conseller»)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé, veig que vosté continua pensant que és tot absolutament normal.
Però el seu subsecretari ha afirmat repetidament que no sabia res del projecte de camp de golf, i açò és molt difícil de creure.
Jo li he preguntat a vosté si en la seua conselleria se sabia alguna cosa del projecte de camp de golf abans de la compra del terreny.
Vosté no ha contestat en este tema perquè sap que no pot negar-ho i sap que si reconeix que el projecte ja era conegut en la conselleria açò li complicaria les coses al seu subsecretari.

El problema és que sabem segur que el projecte era conegut per la conselleria molt abans de la compra.
I no ho dic jo.
Ho diu el regidor d'Urbanisme d'Alcoi, del PP.
Tinc ací còpia de l'acta del plenari de l'Ajuntament d'Alcoi del 31 d'octubre del 2003, més d'un any abans de la compra del terreny, en la qual el regidor d'Urbanisme reconeix, textualment, que s'està en contacte amb polítics i tècnics de la conselleria en relació amb l'esmentat projecte de camp de golf associat a una important urbanització.

Què ha de dir en relació amb això, senyor Blasco?
Tindria o no tindria coneixement el seu subsecretari d'un projecte de gran envergadura que anava a instal·lar-se al seu poble, al seu mateix poble?
El subsecretari s'ha esforçat a fer creure que quan ell va fer la compra, en novembre del 2004, no sabia res del projecte de camp de golf perquè es va fer públic en abril de 2005, però esta acta que li acabe de dir mostra, demostra que en octubre del 2003, l'ajuntament ja coneixia el projecte de camp de golf, i la conselleria també.
Podia no saber res el subsecretari?
Molt difícil, realment molt difícil de creure.

Creu vosté que el seu subsecretari no coneixia el projecte urbanístic, com ell afirma?
S'ho creu vosté de veritat?
Jo pense que això és pràcticament impossible.

Pensa vosté que no hi ha hagut ús d'informació privilegiada, s'ho creu de veritat que no hi ha hagut ús d'informació privilegiada?
Pensa vosté que el seu subsecretari pot influir en les decisions que adopta la seua conselleria pel que fa a l'aprovació de projectes urbanístics com el d'Alcoi?
O pensa que no pot influir?

Moltes gràcies, senyor Blasco.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Gràcies, senyor diputat.

Té la paraula, honorable conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Arnal, ha començat vosté la seua intervenció dient que jo considerava que tot és normal.
Doncs, he de dir-li a vosté que també en això s'equivoca.
Tot és normal menys vosté.
*(Rialles)* Vosté continua sent una persona que no té ningun escrúpol per a utilitzar qualsevol valoració i posar en dubte el que és la classe política.

Però, bé, com que vosté no preguntava pel camp de golf sinó per la valoració que jo fea sobre l'actuació del subsecretari, vaig a cenyir-me a la resposta a la seua pregunta.
I com sempre, li torne a insistir que continua en la seua línia, per una altra banda absolutament ja coneguda, d'intentar generar ombres i dubtes on no n'hi ha, intentant sembrar sospites davant de fets que res han d'objectar i volen soscavar de la forma que siga la confiança política en les institucions públiques.

Vosté pretén que entre a justificar l'actuació d'un alt càrrec de la conselleria i no ho vaig a fer perquè no hi ha res ni ninguna cosa a excusar ni justificar, absolutament res.
Li he dit abans i li repetisc ara que ja s'ha dit per part de l'alcalde d'Alcoi, per part del redactor del Pla general d'ordenació urbana i per part del mateix Partit Popular d'Alcoi.
.
.
, per cert, força política que té un reconeixement molt més considerable que la seua i que té una confiança en els ciutadans molt superior a la seua, que han dit reiteradament que eixos terrenys ni han segut ni són ni seran objecte de transformació urbanística.

Per tant, totes les seues sospites no tenen cap fonament.
El greu de l'assumpte, senyoria, és que vosté eleva a pregunta parlamentària el que només és una sospita seua i jo diria que, a més, malintencionada.
Vosté realitza acusacions infundades, cosa habitual en vosté, pròpies d'algú que no té ni tan sols el més mínim sentit de responsabilitat.

I ara vaig a dir-li una altra cosa també ja que vosté ha volgut manifestar que jo volia eludir la seua responsabilitat: va tindre la barra de comparéixer davant d'esta cambra en el passat Ple del dia 5 d'abril on vosté va haver de dir que jo havia fugit de donar este tipus d'explicacions d'esta cambra.
Si vosté sabera com funciona una cambra, tinguera respecte per la dignitat d'esta cambra sabria que jo, el 5 d'abril, vaig enviar un escrit a estes Corts diguent que per qüestions ineludibles no anava a poder estar en eixa sessió.
I vosté, sis dies després que eixe escrit arribe ací, me presenta una pregunta, a més, per la via urgent.
És a dir, que vosté, sabent que jo m'havia excusat, és capaç, sis dies després, d'inclús manifestar a la premsa que jo havia fugit perquè no volia donar-li ninguna explicació.
Aixina ho fa vosté tot, senyor Arnal, aixina ho fa vosté tot.
*(Aplaudiments)*

 

 

***Pregunta al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre si té previst el conseller donar el vistiplau a l'aprovació dels PAI aprovats pel Ple de l'Ajuntament de Parcent el 30 de gener de 2006, que formulen els diputats Alfred Botella i Vicent i Joan Ribó i Canut del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 48.
355).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar a la següent pregunta, que correspon també al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, i que formulen els il·lustres diputats senyor Alfred Botella i Vicent i el senyor Joan Ribó i Canut, i que va dirigida a l'honorable conseller de Territori i Habitatge.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Sí, gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, té previst donar el vistiplau a l'aprovació dels PAI aprovats provisionalment pel Ple de l'Ajuntament de Parcent el passat 30 de gener d'aquest any.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, honorable conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Botella, hui no deu ser el dia del seu grup parlamentari.
La veritat és que pareixen vostés *La corte de los milagros*.
Es referix vosté a uns programes d'actuació integral que han segut aprovats pel Ple de l'Ajuntament de Parcent i que encara no han segut ni tan sols tramitats davant de la Conselleria de Territori i Habitatge, per la qual cosa és impossible que jo conega els detalls i que de tal forma puga inclús donar-los a vostés la meua opinió, que ni tan sols pot ser personal perquè eixe expedient no ha arribat ni tan sols encara a la conselleria.

Per tant, una vegada més demostren vostés la forma que tenen de fer política, que no és la més adequada per a exercir davant d'esta cambra el que és una competència i el que hauria de ser, almenys un mínim temps per a tindre la dignitat d'estes Corts.
Tramitar al Consell una pregunta parlamentària pel procediment especial d'urgència sense saber tan sols si els expedients a què es fa referència en esta pregunta han segut traslladats als òrgans competents, jo ho qualificaria, com a mínim, de falta de professionalitat que vostés se dediquen a ocupar-mos el temps en esta cambra sobre una cosa sobre la qual no mos podem ni tan sols pronunciar.
Però bé, és la forma que tenen vostés d'actuar i ahí van repartint-se els papers, per a fer este tipus d'actuacions.

En este moment seria més important que vostés exerciren eixe dret que tenen constructiu, de seguir al Govern i de fer una oposició constructiva amb el mateix govern municipal de Parcent, que és on haurien vostés de plantejar estes coses fins que, almenys, este expedient arribe a la conselleria.
Però, clar, tenen la desgràcia que ni tan sols en este ajuntament tenen un únic representant per a poder defensar els seus interessos.
Aixina és com valoren els ciutadans d'esta comunitat la tasca d'oposició que vostés fan.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Botella.

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor conseller.

Jo crec que vosté hui, ací, davant de la falta d'arguments i de la falta de respostes a les preguntes que se li fan, entra en la desqualificació personal i en la desqualificació del meu grup.
Jo crec que vosté és una persona que al llarg de la seua trajectòria hi ha hagut èpoques en què jo li he de reconéixer que ha tingut classe.
Però vosté ho ha perdut tot ja.
Vosté ha entrat ja en un terreny en què només li queda que l'insult, la desqualificació i el fugir-se'n de les qüestions que li pregunten.

Jo crec que el fet que no li hagen aplegat a vosté els papers a la conselleria no és motiu perquè vosté no estiga enterat d'aquesta qüestió perquè, quants projectes no li han aplegat a la seua conselleria i vosté ha estat informant i ha estat mediant en estos?
Exemple: Portxinos, per exempe.
Quants n'hi han?
A pilots, a pilots.
Perquè, clar, açò va de mal en pitjor.
Però bé, jo no vull perdre el temps en aquesta qüestió.

Li vull dir alguns temes perquè vosté, quan li apleguen els papers, almenys tinga en compte algunes qüestions.
En primer lloc, per a desmentir també una cosa del que vosté abans ha afirmat, una declaració de l'alcalde d'Alcoi, de no sé qui dient que mai en la vida requalificaran aquests terrenys.
Mire, en este cas de Parcent, en el 2003, en el 2003, la seua conselleria, vosté, diu que en el projecte del Cantalar, en Parcent, no és recomanable i, per tant, es desaconsella qualsevol tipus de construcció ­la seua conselleria­.
I ara resulta que ja es pot construir, és a dir, que els criteris canvien, les opinions canvien i vosté, el que hui és blanc demà és negre i no passa absolutament res.
Per tant, eixes declaracions que mai en la vida açò tornarà.
.
.
No, això ja no s'ho creu ningú.
I menys els veïns que patixen eixe tipus d'actuacions.

Però a més a més, també, dir-li que és deveres que Esquerra Unida no té representació en eixe ajuntament.
Però, mire, malgrat no tindre representació els regidors de l'oposició van facilitar que este diputat estiguera en el ple en què es va aprovar això.
Alguna representació tenim, perquè les persones, almenys, recorren a aquells que de deveres van a defendre'ls en un moment determinat.
I, per tant, si jo tinc la documentació també és a partir d'ahí.
I estan demanant que nosaltres actuem en aquestes Corts.

I li ho dic, senyor conseller, perquè en eixe ple que s'aprova provisionalment açò, n'hi ha una sèrie.
.
.
jo diria d'irregularitats, que vosté hauria de tindre en compte a l'hora d'aprovar açò.
En una de les empreses que pretén urbanitzar allò, és accioniste de la mateixa i assessor el germà del regidor d'urbanisme que vota en l'ajuntament, en el ple, l'aprovació d'estos PAI.

Jo no sé si això és una cosa normal.
A la millor vosté això també ho veu normal i no passa res, no?
Però en fi, jo li ho dic perquè vosté prenga nota, i quan li vinguen els documents vosté veja que n'hi ha un informe del Consell Jurídic Consultiu en contra de l'aprovació d'aquestos PAI.
Que n'hi ha un informe del secretari de l'ajuntament desaconsellant l'aprovació d'aquestos PAI.
Que a més es dóna la circumstància que es fa el ple precipitadament, la nit abans que concloguera el termini de vigència de la RAU.
I que.
.
.
és a dir, algunes circumstàncies jo crec que no són massa satisfactòries perquè la conselleria després done sense més el vistiplau.

Jo espere que, com ara vosté ja té alguna informació, no es dedique a la desqualificació, sinó que almenys tinga en compte aquestes qüestions i faça possible que este tipus de temes no vagen endavant.

Perquè, a més a més, hi ha que tindre en compte que en algun d'ells ­i no em queda molt de temps, però li diré alguna qüestió­, no està previst ni el procediment per a la necessària dotació d'aigua.
Ni estan resoltes les xarxes d'infrastructura de telecomunicacions.
Ni s'ha documentat, no s'ha donat la documentació suficient i la informació suficient a la resta de propietaris.
N'hi ha defectes de procediment a l'hora de plantejar aquestes qüestions dintre de l'ajuntament.
No s'ha avisat els propietaris, a tots els propietaris, i per tant existix una exactitud també en les dades de les finques de propietat.

I a més a més n'hi ha una qüestió molt important.
I és que n'hi ha un territori, que pertany al poble de Parcent, que n'hi ha ahí uns dels constructors que han inclòs.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, per favor.
.
.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

.
.
.
Acabe, senyora presidenta.
Han inclòs en la urbanització aquests terrenys, i que acabaran sent propietat d'ells, perquè l'argument que es dóna ara és que en base a quedar-se amb això, després donaran tota una sèrie de serveis, com si regalaren alguna cosa.
És a dir, primer.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, per favor, les preguntes sap que són cinc minuts.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

.
.
.
i després el que fan és voler-ho oferir al poble de Parcent una cosa que en definitiva també és d'ells.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Acabe presidenta.

Per tant, senyor conseller, li demane no avui en la resposta definitiva del tema, però sí tinga en compte aquestes qüestions a l'hora de.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Gràcies, senyor Botella.
Molt amable.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Botella.

Si vosté haguera començat per les últimes paraules, a la millor ens haguérem hagut d'evitar algunes de les formulacions que jo li he fet a vosté.
Si vosté acaba la seua intervenció fent-me una sèrie de recomanacions per a quan eixe expedient arribe a la conselleria, agrair-li la informació que vosté ens acaba de donar perquè jo la puga tindre en compte.
Vaja per davant que ja li ho agraïsc per endavant, i que no se preocupe vosté que com sempre fem, procurarem estar molt al tant de les informacions que vosté dóna, i de les que directament recollim pròpies d'un estat de dret, on les institucions han de funcionar, i aixina és com funcionem.

Però clar, vosté, a part d'això, ha fet un parell d'observacions inicials que jo vull contestar-li.
Li agraïsc que vosté conega la trajectòria i que crega que en algun moment jo he tingut alguna classe.
Per la seua intervenció inicial, jo dubte que vosté l'haja tingut alguna vegada.

Després, parlar aixina com vosté parla ací de l'alcalde d'Alcoi que ha dit aixina i aixina, me pareix que és poc seriós, perquè entre altres coses l'alcalde d'Alcoi se mereix tant de respecte com a mínim com vosté.
I per tant, d'una persona que té el recolzament democràtic d'un ajuntament, i que és l'autoritat per a parlar en propietat dels temes que li afecten al seu terme municipal, vosté hauria de parlar en un poquet més de respecte, i no donar-li la consideració d'un més que va per ahí parlant sense saber el que diu.

I en tercera oportunitat, estic molt content i li expresse la satisfacció que vosté haja pogut formar part d'un ple i poder allí vosté escoltar i manifestar la seua opinió.
Eixe és el nivell en què vosté ha fet molt bé d'expressar la seua opinió i de tindre coneixement d'eixes coses.
Eixe és el nivell.
Espere que després, quan vinguen les pròximes eleccions, eixe interés que han tingut allí els ho reconeguen a vostés això en forma de vot.

En qualsevol dels casos, encara que no els ho reconeguen en forma de vot, jo crec que és admirable que confien en vosté, estiga vosté present, expresse la seua opinió, i inclús puga vindre ací i defensar-la.
El que no és de rebut, senyor Botella, és que vosté vulga demanar-me a mi una resposta sobre un tema en què la conselleria ni té l'expedient, ni té la documentació, ni competencialment pot dir res.
Això és equivocar el paper que té esta cambra, i és fer-mos perdre el temps ací al voltant de debats que l'única cosa que pretenen és muntar soroll, i en soroll només vostés aniran molt poc lluny políticament, senyor Botella.
 *(Aplaudiments i remors)*

 

 

***Pregunta al vicepresident del Consell, senyor Víctor Campos Guinot, sobre si té previst el Consell cap actuació respecte a les últimes presumptes irregularitats en l'Ajuntament d'Oriola, que formula el diputat Andrés Perelló Rodríguez del GP Socialista (RE número 49.
231).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar a les següents preguntes.
Tenint en compte un escrit que ha arribat a la Mesa 49.
309, en què s'excusa la presència del conseller d'Infrastructures i Transports, passarem a la pregunta que formula l'il·lustre diputat del Grup Parlamentari Socialista, senyor Andrés Perelló, i que va dirigida a l'honorable senyor vicepresident del Consell.
Quan vulga, senyor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor vicepresidente.

Desde que saltó a la opinión pública y se conoció el último escándalo, por decir algo, en el Ayuntamiento de Orihuela, donde tenemos un alcalde imputado en más de treinta posibles causas delictivas, no hemos tenido ocasión de que ustedes comparecieran aquí, o no han tenido voluntad; ni tampoco la cámara se ha podido reunir porque ha habido días inhábiles.
Por eso la pregunta que le hacemos hoy, desde el punto de vista de la actualidad en la cámara tiene plena vigencia, y queremos saber con el tiempo que han tenido para enterarse de todo, si tienen prevista alguna actuación respecto a estas presuntas irregularidades conocidas en el Ayuntamiento de Orihuela.
Si tienen alguna acción hecha o prevista, y en ese sentido que nos informen a la cámara de cuáles y cómo la van a desarrollar.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable vicepresident del Consell, se-nyor Campos.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Perelló.

Lo último, no.
Lo último está aquí y luego se lo recordaré, como seguro que usted lo ha podido ver.
Nos dice que cómo vamos a actuar.
Pues mire, le voy a decir cómo no vamos a actuar y cómo vamos a actuar.

Desde luego no vamos a actuar en función de presunciones, de insidias.
No vamos a actuar en función de rumores, de acusaciones infundadas.
Y vamos a trabajar y a actuar desde la responsabilidad, y con responsabilidad vamos a trabajar para poner en marcha proyectos e iniciativas, apuestas políticas.
Vamos a trabajar en función de mejorar la calidad de vida de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana, y preocupándonos por los problemas que afectan a los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
Y no vamos a actuar pendientes de las cloacas de la demagogia que algunos políticos de nuestra comunidad les gusta vivir pendientes y vivir en ellas.

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable vicepresident.
*(Aplaudiments)*

Té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Señora presidenta.

Mire, si hay cloacas es porque algún desagüe vierte en ellas y algún cieno tiene que circular por ellas.
Y si las cloacas vienen aquí a esta cámara hoy es porque ya no aguantan más y las tapas han saltado, señor Campos.

Y si lo que me anuncia, así de entrada, es lo último que viene después, es lo que le acaba de pasar el señor Castellano, le digo que yo no me siento amenazado en ningún momento.
Y antes que me diga le diré yo, todo lo que está es fruto de investigación nos parece perfecto.
Pero quiero advertirle que alguno de los que promueven alguna de las cosas que usted usa como ventilador, tendrán también que aguantar después, en el caso de que no tengan razón como probablemente será, que algunos nos resarzamos de ellos con las acciones judiciales que correspondan.

Pero dicho esto, le digo a usted, le pedimos cuentas aquí porque es nuestra obligación.
Y deducimos de su intervención, que presuntamente podemos presumir que ustedes no presumen que pase nada.
O sea, que no pasa nada.
Que les da igual.
O sea que hemos de asumir, con la explicación que usted ha dado, que un alcalde puede estar imputado en casi treinta delitos; que puede pasearse en varios coches millonarios diciendo que son propiedad de un empresario; que puede vivir en una casa diciendo que es propiedad de un empresario, y decir que si no está a su nombre será porque se la han regalado.
Y claro, esto es normal, incluso hasta podrá ser legal.
Y a ustedes les parece perfecto.

Pero es que le pedimos cuentas aquí, porque ustedes son los que vinieron a regenerar la vida pública.
Porque ustedes son los que vinieron con un código ético, que decía que «en caso de que haya imputados no esperaremos a que la justicia actúe.
Apartaremos de sus cargos políticos a los que estén implicados».

Y yo le pregunto aquí, porque ustedes dijeron eso, qué ha quedado de todo eso.
Y le digo a usted que por qué están delegando en la justicia lo que corresponde a la política.
A la justicia le corresponde condenar o absolver, como seguramente condenará a unos o absolverá a otros.
Ya lo veremos.
Pero a la política le corresponde prevenir.
Y tomar cautelas.
Y averiguar y ejemplarizar para evitar que la justicia tenga que actuar después.
Porque cuando la justicia actúa para condenar, generalmente ya es tarde.
Y por muchas condenas que pongan la afección ya está hecha.

Y cuando algunos ciudadanos que pagan impuestos tienen que pagar lo que otros dejan de pagar o se apropian de lo que no es de ellos, da igual que actúe la justicia.
El mal ya está hecho.
Aunque luego temen por ello.
Y eso le corresponde a la política.

Y ustedes, cuando presentaron el código ético, no hablaron de que delegarían en la justicia lo que corresponde a la política.
Ni hablaron de que pondrían en marcha el ventilador cada vez que se les piden cuentas.
Ni que amenazarían siquiera tácitamente como ha hecho usted ahora cuando ha salido, «lo último se lo diré después».
Pues dígamelo después, como si lo quiere decir ya.
Yo se lo diré antes y después.

Y le pido cuentas porque tiene usted que darlas.
Y porque estamos aquí para eso.
Y ya está bien de tomarnos el pelo.
Y después de sacar el ventilador de los demás y de acusar a los demás, diga de lo suyo qué piensa hacer.
¿O es que van a estar toda la vida proyectando en los demás sus propios fantasmas?
¿Por qué no se comparan con el pasado también que tanto les gusta en esto?

Qué casualidad que llevan años comparando gestión, y diciendo lo bien que lo hacen y lo mal que se hacía, y en materia de irregularidades de ética, de honestidad y de corrupción, no hablan nunca del pasado porque no resisten la comparación.
*(remors)* Porque son el primer partido que ha llenado la cloaca de la Comunidad Valenciana.
*(remors)* Son el primer partido.
*(aplaudiments) (la senyora vicepresidenta colpeja amb la maceta)* Son el primero.
*(Aplaudiments)*

Porque son el único partido de esta comunidad que acumula un rosario de implicados, condenados e imputados *(Remors)* por corrupción en esta comunidad como ningún otro.
*(Remors)* ¿Cómo se atreve a decirme que me va a decir lo último después?
Y de lo de ahora, qué me dice?
¿No me va a hablar de nada?
¿Me va a hablar de lo después?
¿De lo que pueda haber leído hoy en el periódico o leerá mañana?
¿Pero que lo suyo no lo lee?

Usted puede traerme aquí una hoja de un periódico, si le trajera las 50.
000 que han salido suyas, ¿pero con qué cara me lo va a decir?
¿Con qué cara me va a decir usted a mí que alguien investiga a alguien, si ustedes tienen imputados y hasta un condenado por meter mano a las monjitas?
¿Pero qué están diciendo ustedes?
*(Remors)*

Es que no hemos sido nosotros los que nos hemos quedado con el cepillo, eh.
Ha sido un alcalde, y era también de allí, que ha sido miembro de este gobierno.
Es que este gobierno ha sido el único que ha tenido condenados, imputados e implicados.
Oiga, y de errores de gestión hablaremos y compararemos lo que quieran, pero no resisten ustedes el peso del pasado en la comparación, no lo resisten.

¿Y aún se atreve a hablarme de cloacas?
Pero si las tapas de las alcantarillas han saltado con la presión de los casos de corrupción de ustedes.
Si estaban selladas hasta que ustedes llegaron las tapas de las alcantarillas.
¿Cómo me provoca de esa manera?
Si eso es venir a preguntarle y a que usted me contestara.
Pero claro, me mete el dedo en el paladar y me lo rasca por dentro, ¿qué quiere que le diga?
¿Qué quiere que le haga, señor Campos?
*(Remors)*

Usted, que viene, ya se lo dije una vez aquí hablando de las cosas, que la corrupción les llegaría de norte a sur.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Señoria, por favor.
.
.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

.
.
.
y de sur a norte.
Y les está llegando de norte a sur y de sur a norte.
Usted lo sabe mejor que nadie.
Usted baja del norte y sabe algo de cloacas.
Sabe algo de cloacas por el norte.
Pero cuando le pregunto por las del sur para no preguntarle a usted el inventario completo y de me hable de las que mejor conoce, no me maltrate.
Contésteme y respóndame, por favor.
Y sea un poco firme en la respuesta y asuma las responsabilidades políticas que tiene, que yo lo que hago ahora es asumir las que tengo como.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Señoria.
.
.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

.
.
.
como oposición.
Porque a fin de cuentas quién está dañando la política y la Comunidad Valenciana son ustedes con su huida permanente, que cobija a los corruptores y a los corrompidos, y perjudica a esta comunidad.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.
*(Aplaudiments)*

Té la paraula l'honorable vicepresident del Consell, se-nyor Campos.
*(Remors)*

 

**El senyor vicepresident del consell:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Perelló.

Usted sabrá quien le ha rascado a usted hoy el paladar *(remors)* y desde luego no ha sido nadie de aquí.
*(remors)* Usted lo sabrá y usted sabrá por qué estaba tan nervioso en su intervención.
Usted sabrá por qué ha tenido la desdicha de la inoportunidad una vez más.
Como desde luego, sin comparar los temas, pero como decía mi compañero antes, qué mal día han elegido ustedes.
Y qué mal día eligió su partido a la hora de hacerle caso, desde hace algunos meses en una estrategia absolutamente alocada, absolutamente irresponsable, absolutamente demagógica.
Una democracia de la cloaca política.
.
.
Una estrategia de la cloaca política.

Usted es muy aficionado a las nuevas tecnologías a la hora de trasladar y transmitir opiniones, ¿verdad?
Mire, mientras intervenía mi compañero, señor Blasco, he recibido un mensaje, supongo que lo habrá recibido también alguno de ustedes, porque es de EFE.
Fíjese lo que es la actualidad, al minuto, hace tres minutos.
«García Ortuño dice: colaborará intensamente con fiscal.
Asegura caso financiación PSPV se puede extender a toda la región.
Hay otros casos en la Vega Baja».
(*Protestes) (La senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*

Claro, yo pensaba que usted venía a hablar de todo esto, pensaba que usted venía a hablar de todo esto.
¿Sabe cuál es mí opinión, sabe cuál es mí opinión, la que tengo desde hace tiempo, y cuál es mí forma de ver estos temas, la que tengo desde hace tiempo y la que tengo hoy también?
*(Veus)* La presunción de inocencia, no solo como derecho, sino como una actitud de estar en la vida.
Y ¿sabe qué creo yo de esto, sabe qué creo yo de esto, de la persona que está sentada a su derecha dos bancos más allá?
Creo en la presunción de inocencia.
Sí, señor, sí.
Sí, creo en ello.
Sí, sí.

Y ¿sabe cuál es nuestra responsabilidad?
Dejar que la justicia actúe.
Usted dice que no, que nos debemos adelantar a la justicia y después la justicia que haga lo que sea.
No, no.
Creemos que tiene que actuar la justicia, tiene que actuar la justicia.
Y creemos en la presunción de inocencia, de todos, de todos, de todos.
No como ustedes, o no como usted especialmente y algunos compañeros más suyos.

Usted decía en su intervención: «Si se espera a la actuación de la justicia, cuando ya se condena a alguien, el mal ya está hecho».
Yo le pregunto, señor Perelló: ¿Y si no se condena?
Y si se concluye que ya es inocente, ¿ese mal quién lo repara?
¿Usted lo reparará, usted lo reparará?
*(Veus)* ¿Cree usted que lo reparará?

La verdad es que, sin lugar a dudas, la gestión en la acción del gobierno todos nos podemos equivocar, y seguramente más veces de las que nos gustaría.
*(Veus)* ahora bien, *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* ahora bien, tener la desfachatez, tener la desfachatez de venir aquí a decir que no aguanta la comparación.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Silencio, por favor.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

.
.
.
este grupo con ese, el partido que representa a este grupo con ese partido respecto al tema de corrupción, hay que tener la cara política muy dura.
Usted tiene una cara política ¡muy dura, pero durísima!
*(Veus)* ¡Durísima!
*(Aplaudiments)* La cara política que supongo que se le hará en las cloacas de la demagogia, *(veus)* porque es imposible tener una cara política más dura que la usted tiene.
*(Veus)* Más dura que la que usted tiene.

Y en sus nervios, a la hora de su intervención.
.
.
*(veus)* claro, fíjese, ha hablado hasta de cepillos, cepillos, monaguillo, acusaciones, candidato socialista.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Señora Catalá, por favor se lo pido.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

.
.
.
refiriéndose a otros.
¿En quién estaba usted pensando?
¿En quién estaba usted pensando con los cepillos y monaguillos y los platillos?
*(Veus)* ¿En quién estaba usted pensando?
*(Veus)* ¿En quién?
*(Veus)* Mire usted a ver quién le ha revuelto.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Un momento, señor vicepresidente.

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

.
.
.
desde luego no está sentado aquí y creo que está sentado en esas filas.

Aprovechemos mejor el tiempo, aprovechemos mejor nuestra responsabilidad y vamos a dedicarnos a hacer cosas más útiles para los ciudadanos de la Comunidad Valenciana, señor Perelló.
*(Protestes i aplaudiments)*

 

 

***Pregunta a la consellera de Benestar Social, senyora Alicia de Miguel García, sobre quines responsabilitats pensa assumir i quines decisions adoptarà la conselleria davant la tragèdia ocorreguda el passat mes de març a la residència San Lorenzo de Brindis de Massamagrell, que formula la diputada Nuria Espí de Navas del GP Socialista (RE número 49.
232)***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Muchas gracias, honorable vicepresident.

Anem a passar a la següent pregunta, que formula la il·lustre diputada senyora Nuria Espí, del Grup Parlamentari Socialista, i que va dirigida a l'honorable senyora consellera de Benestar Social.

Quan vulga, senyora Espí.
*(Remors)* Si es tan amable de coger el micro del escaño de al lado, porque parece que su micro no funciona como debería.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Doy la pregunta por formulada.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Muchas gracias, señora Espí.

Té la paraula l'honorable consellera, senyora de Miguel.

 

**La senyora consellera de Benestar Social:**

 

Bien, señoría.
Si usted da la pregunta por formulada, desde luego yo la doy por contestada.

Muchas gracias.
*(Remors i aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyora Espí, si és tan amable.
*(Remors)* ¡Ah!
, ¿que va a subir aquí?
Perfecto.
Tiene usted la palabra.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

En cualquier caso, me parece que yo tengo la posibilidad de dar por formulada la pregunta porque usted la conoce, y usted no puede decir que da la respuesta por formulada.
En cualquier caso, no hay ningún inconveniente y abordaremos el tema.
Yo me estaba acogiendo al Reglamento.

En cualquier caso, es su forma habitual de actuar y no nos ha impresionado en absoluto, y así lo esperábamos.

Lamentablemente, venimos a hablar de un tema que ha significado una vez más, de nuevo, la confirmación de la nefasta política en materia de servicios sociales y de desarrollo de los derechos sociales de los valencianos en esta comunidad.

Hablamos y partimos de lo que ocurrió en San Lorenzo de Brindis, la muerte de cinco personas.
Pero no hablamos solo del hecho de San Lorenzo de Brindis, hablamos de un año anterior, en el que amanece usted bajando a un zulo, en un 9 de septiembre del año 2005, en que cierra un centro.
Desde luego, rapidez y foto rápida.
Pero la verdad, un centro sin autorizar donde se estaba maltratando a las personas.
Donde, además, la Guardia Civil decía que llevaban un año *(remors)* haciéndolo.

Ese mismo mes cierran la vivienda tutelada Arco Iris en la ciudad de Valencia también, un centro curiosamente sin autorización, con varios informes contrarios de la inspección de trabajo.

También en el mes de septiembre se produce un lamentable incendio en la residencia de Carlet, y a los siete meses sabemos por el propio comité de salud laboral del centro que no se ha hecho ningún simulacro y que las medidas de seguridad a los seis meses del incidente no se habían adoptado.

En diciembre de 2005 ­todo eso, desde luego, señora consellera, le pasa en un período récord de seis meses­, tiene que cerrar la residencia Edelweis de Paterna por falta también.
.
.
Y la cierran.
Todo eso ha cumplido unos seis meses.
Ahí tenemos unos meses de paz y no hay denuncia alguna, sabiendo, por ejemplo, que el Cris de Orihuela funciona sin autorización.
Sabemos lo que denuncian los colectivos, porque difícilmente parlamentariamente contestan ustedes nunca.

Pero, en cualquier caso, las irregularidades siguen y se perpetúan.
Y usted no ha cumplido con la obligación que tiene de hacer cumplir la propia legislación, de la que ustedes se han dotado para funcionar: la ley de servicios sociales que modificaron en el año 1997, los reglamentos posteriores que tenían que haber hecho.
.
.
Que, fíjese, la ley la aprueban en 1997 y el decreto de funcionamiento de los centros pasan a aprobarlo cinco años después, en el año 2002.
Prisa e interés en que funcione bien la administración y los servicios sociales.

Ustedes, al final, para cubrir sus propias necesidades, sin ningún tipo de criterio, han sido capaces, de forma constante, y no con carácter de urgencia o provisional, de colocar a enfermos mentales junto a personas mayores en algunos casos, porque en casos de urgencia han tenido que utilizar las plazas, en otros lo han perpetuado y en otros, para solucionar el grave problema que tienen algunos empresarios en esta comunidad, algunas personas que entraron en el concurso.
.
.
Ese buque insignia del Partido Popular, que se ha convertido en el buque fantasma, que resulta que sobran plazas de residencia y tienen que mezclar a los enfermos mentales con las personas mayores.
Cuestión totalmente injustificable, porque ni las personas mayores comparten las mismas características que los enfermos con patologías mentales, porque el grupo de personas mayores requiere plantillas de personal con mayor número de profesionales y los enfermos mentales educadores y otras plantillas.

Perdón, pero voy a beber, señora presidenta.
*(Pausa)*

Otro aspecto importantísimo, desde nuestro punto de vista, es la cuestión referente a la seguridad de la población mayor, que a priori se la presupone muy vulnerable frente al colectivo de enfermos mentales, y no solo por la desventaja física, sino por la habitual presencia de trastornos de conducta, en ocasiones agresivas, de todos los enfermos.

No vamos a entrar a discutir las cifras que usted vaya a rememorar hasta el año 1995.
Puede hablar desde el principio de los tiempos.
Cada uno ha asumido su propia responsabilidad.
Nosotros en un momento determinado perdimos el gobierno, y ustedes lo tienen ya doce años, señora consellera.
Van para doce años de gobierno, y doce años en que ¿sabe usted cuántas plazas de CEM públicas ha creado?
85 plazas.
No diga más.
El único CEM público que tiene en toda la Comunidad Valenciana es el de Bétera.
Lo demás son centros privados, y lo sabe.
Y cuando habla de CEM y de viviendas tuteladas, no mezcle los Cris, que son recursos totalmente distintos.

Y por eso tenía a las personas en San Lorenzo de Brindis.
Y por eso ustedes permiten que centros sin la autorización sigan funcionando, vulnerando la normativa de la que ustedes mismos se han dotado.
Y, desde luego, vulnerando algo que es mucho más importante, que es la seguridad de los ciudadanos y ciudadanas de esta Comunidad Valenciana, de tener unas prestaciones sociales en condiciones.

Y ¿sabe lo que le digo?
Que nos parece profundamente irresponsable que este gobierno no adopte las medidas que tiene que adoptar, y es exigir responsabilidades a quien las tiene, que es, en este caso, usted, que es la consellera.
Y decimos ya tolerancia cero, porque es inadmisible tener que estar soportando durante un año el cierre de centros por su incapacidad, por su falta de gestión, por derivar responsabilidades, por anunciar reiteradamente programas novedosos.
Hoy son pioneros porque van a crear un instituto para la acreditación y para la calidad de los centros.
¿Saben en qué año hicieron y homologaron la posibilidad de que hubieran recursos para homologar la calidad de los centros?
En el año 2002.
Y no han hecho nada.
Todos los decretos que ustedes han hecho no los han cumplido.
Y usted sabe que la responsable última de que no funcionen es usted, porque es la responsable de esa consellera.
Y la responsable última.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyoria, vaja finalitzant.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

.
.
.
de los incidentes de esa residencia, señora consellera, es usted, y la responsable última de que los centros no tengan la autorización, la responsable última es usted.
Y si tuviera un gobierno decente, que es lo que antes le exigían al señor Perelló, la hubieran cesado.
Y si usted hubiera tenido también decencia personal y política.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyora Espí, per favor, finalitze.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

.
.
.
hubiera dimitido, como hizo la consellera de Castilla-La Mancha.
Como no tiene decencia personal y política, usted no dimitirá, pero verdaderamente espero que su gobierno.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyora Espí, per favor.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

.
.
.
sí que la haga dimitir.
Los enfermos en esta comunidad no tienen.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

.
.
.
la culpa de la irresponsabilidad.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora Espí.

 

**La senyora Espí de Navas:**

.
.
.
de esa consellera.
*(Remors i aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Míralo, tienes un minuto.
*(S'interromp la gravació)*

Té la paraula l'honorable consellera, senyora de Miguel.

 

**La senyora consellera de Benestar Social:**

 

Muy buenas tardes.

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Desgraciadamente, señoría, ha vuelto usted a dar un espectáculo lamentable, muy similar al que dio usted la noche de la desgracia, en la que fallecieron cinco personas en una residencia.
Y mientras estábamos allí mucha gente cumpliendo con nuestra obligación, asumiendo nuestras responsabilidades, y haciendo lo que teníamos que hacer ese día, que era estar con los familiares de las personas fallecidas, con los residentes que habían sido evacuados en seis minutos de la residencia, y gracias a eso no había habido más desgracias, con todas las personas que estaban allí ayudando, solventando una situación muy dura ­cinco muertes son insustituibles­, usted, señoría, ni siquiera preguntó, porque a usted, señoría, los enfermos mentales le importan muy poco.

Usted, señoría, estaba allí, señoría.
.
.
*(Remors)* Señoría, yo le he dejado hablar, le ruego que me deje hablar a mí.
Usted, señoría, estaba allí haciendo declaraciones a los medios de comunicación, y no se molestó, y no se molestó en preguntarnos a los que estábamos allí qué había ocurrido o qué estaba ocurriendo.
Y usted sabe que eso es verdad.
Porque a usted lo único que le interesó en ese momento, como se puede demostrar, fue intentar sacar ventaja política de una desgracia.
Y eso es carroñería política, señoría.
*(Protestes i apludiments)* Y yo lo siento, señora Espí, porque ­fíjese­ yo no me lo esperaba de usted.

Usted puede tener un error en política, y eso es absolutamente asumible, todos lo tenemos.
Pero que usted falle como ser humano, que usted falle como persona, que usted, como han dicho algunas otras personas precisamente también del Partido Socialista, aproveche el momento en el que todavía salía humo, señoría, en el que todavía salía humo.
.
.
Y usted estaba allí no a decir: «qué ha ocurrido, en qué puedo ayudar, qué podemos hacer, ya habrá tiempo, efectivamente, para el debate político», que es muy sano, y eso es lo que tenemos todos que hacer.
Ya habrá tiempo para hacer.
.
.
*(Veus) (La senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Por favor, señorías.

 

**La senyora consellera de Benestar Social:**

 

Señora Espí, usted lo sabe.
Y no solo lo sabe usted, su secretario también lo sabe.
Y, señora Espí, podemos cometer errores, pero lo que usted tendrá para siempre en su currículum político y personal es la actitud que usted tuvo aquella noche.
Y usted, señora Espí, lo sabe.

Y no me vale que luego llame usted a la residencia y les diga por detrás, de tapadillo, que no iba contra ellos, que ya sabe que son muy buenos, que están en ZSW 0836, que tenían perfectamente autorizado.
.
.
Porque ustedes mienten, porque ustedes no dicen la verdad, señora Espí, porque usted lo confunde todo.
Yo no sé si es que usted no sabe más o es que simplemente viene aquí a decir cosas con intención de engañar.
Usted no vale que llame luego a decir: «oiga, eso no es contra ustedes».
Pero qué poca vergüenza, pero qué falta de ética personal y humana, señora Espí.

Dicho esto, que creo que queda ahí, se lo digo en serio y de corazón, porque yo no me lo esperaba de usted.
Siempre le he tenido mucho respeto, señora Espí y se lo he demostrado.
Y la verdad es que me ha desilusionado usted.
Siempre la hemos atendido como corresponde y con el respeto que usted se merece, incluso cuando pregunta cosas que a lo mejor en ética política no son muy correctas, pero en fin.
.
.
Ya sabe usted a lo que me refiero.

En cualquier caso, señoría, yo sí que les voy a explicar a ustedes qué es lo que ocurrió y cuál es la actitud que tomamos allí y qué es lo que hemos ido haciendo a lo largo de estos posteriores días.
En ese momento hicimos lo que teníamos que hacer: estar ahí, solventar el tema y, desde luego, poner las medidas oportunas en ese momento, que gracias a Dios se pudieron poner.

Y, en segundo lugar, señoría, al día siguiente, pedí a petición propia, solicite a petición propia una comparecencia en esta cámara.
Y, señoría, no es cierto que el centro no tuviera autorización; la tenía y para 125 plazas.
Y a usted, señor secretario general, le engañaron.
Porque usted dijo que no existía una autorización.
Y con fecha del día 2 de octubre de 2001 tiene autorización como centro para más de 120 plazas, para más de 120 plazas señorías.
Y todos los centros tienen la misma tipología a la hora de la prevención de emergencias, etcétera, etcétera.
Sí, la tienen; sí la tienen.
Y ustedes están hablando de especificidad de recursos.

Y, por lo tanto, señoría, vengo aquí a decirles que ha sido este gobierno el que ha creado la tipología de recursos para enfermos mentales.
Y ustedes lo saben.
Y ustedes han metido la pata, por precipitarse, hasta el corvejón.
Porque ustedes han primado la carroñería política, el mal gusto de intentar rentabilizar los muertos, porque es lo que ustedes han hecho en este caso, señoría, y no solo en este.
A ustedes les salió bien el 11-M y ustedes han querido.
.
.
*(remors)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Honorable consellera, vaja finalitzant.

 

**La senyora consellera de Benestar Social:**

.
.
.
*(Remors)*.
.
.
Hombre, y tanto y tan claro y tan claro.
.
.
*(remors).*

Ese es su protocolo de actuación, señoría.

Muchísimas gracias.
*(Remors)*

*(Se senten veus de diputats que diuen:"¡ fora, fora!
")*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyories, per favor, pregue el respecte mínim que es mereix qualsevol intervenció.
Per favor, per favor, senyories, per favor.
Per favor, pregue silenci.
No vaig de presidenta.
Pregue silenci, senyories, pregue silenci, perquè crec que la presidència el que ha d'intentar és que funcione el debat.

Per tant, senyories, si em permeten, anem a passar al següent punt de l'ordre del dia.
.
.
*(remors)* 

*(Se senten veus de diputats)*

Muchas gracias.
No había visto que se me había pedido la palabra.
Un momento.
.
.
*(remors)* No, es que no tengo ninguna prisa.
*(Remors)*

Si ustedes quieren que continuemos con el Pleno, continuaremos, pero en el momento en que estén los ánimos más tranquilos y daremos la palabra, si que alguien la solicita y le corresponde.
Pero, por favor, de uno en uno y.
.
.
Lo he dicho yo, que soy la que en este momento estoy presidiendo.
Si son tan amables, vamos a continuar.
*(Remors)* Me dejan, por favor hablar.
Ha habido una petición de palabra de un representante del Grupo Parlamentario Socialista y supongo que será para una cuestión de orden.
.
.
*(remors)* Uno u otro.
Los dos no.
Uno u otro.
Señor Perelló ¿para qué pide usted la palabra?

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Señora presidenta, para hacer uso del derecho que me atribuye el artículo 66 del Reglamento cuando habla del decoro de los grupos y de las alusiones a los grupos *(remors).*Y si me lo permite el Grupo Popular, creo que estamos en nuestro pleno derecho.

Quiero señalarle, si usted no lo ha entendido bien, que el 11-M del año al que se ha referido la señora consellera, hubo un desgraciado atentado en este país en el que hubo como 200 muertos.
La expresión de decir que los 200 muertos nos salieron bien debería retirarse del *Diario de Sesiones* cuanto menos o pedir disculpas.
Porque estamos colocando a este grupo en el lugar de los asesinos y no estamos dispuestos, en ningún caso, a que se diga que cuando hay muertos los asesinos están aquí sentados.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Señor Perelló.
.
.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Podemos entender a usted, a la señora consellera y al Grupo Popular cuando puedan sentirse aludidos por cualquier cosa que diga cualquiera.
Pero nos parece una extralimitación y un exabrupto tan ofensivo lo que se ha dicho.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Señor Perelló, está claro lo que quiere.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Lo tengo claro, pero.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Y yo también.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Sí, pero.
.
.
¿Me ha dado el turno o me lo va a dar después?

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Le voy a dar el turno para una cuestión de orden.
Su cuestión de orden, si no he entendido mal, es una alusión y lo que quiere es que la honorable consellera retire.
Y lo que puedo hacer es darle la palabra a la honorable consellera para que tome la decisión que considere oportuna.

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Sí, que la tome.
Pero se la pedimos a usted para que actúe como presidenta y usted no consienta que.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

¿Tiene algo más que decir?

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

Tengo que decirle que la acusación que se acaba de verter, aunque fuera fruto del apasionamiento, es lo más grave y lo más gordo y lo más doloroso que se ha oído en esta cámara en los últimos 20 años.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Está bien ya, señor Perelló.
Creo que ha hecho usted uso de una cuestión de orden.
Por lo tanto, después de darle la palabra al señor Maluenda, que me la está pidiendo, pues intentaremos que la señora consellera decida lo que crea oportuno.

Señor Maluenda ¿para qué quiere la palabra?

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Senyora presidenta, perquè s'ha presentat una qüestió d'ordre per part del senyor Perelló i vull contestar.
.
.
.
*(remors)* Se lo diré después en el pasillo, señora Moreno.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyories, per favor.
Senyories, per favor.

Señor Maluenda, tiene usted la palabra para una cuestión de orden.
¿Qué es lo que ocurre, por favor?
*(Remors)*

**El senyor Maluenda Verdú:**

Senyora Moreno.
.
.
*(remors)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Pero ahora lo dirá, si le dejan ustedes hablar, por amor de Dios.
Hagan ustedes el favor de respetar los turnos que intento dar, bien o mal dados.
Pero estoy presidiendo yo, señora Moreno.
Si lo hago mal tienen ustedes el derecho, tienen ustedes el derecho ­y no me pongo nerviosa, no me pongo nerviosa; soy nerviosa, señora Moreno, soy nerviosa, no me pongo nerviosa­ lo que voy a hacer es darle la palabra, si usted me permite, al señor Maluenda, porque es por una cuestión de orden.
Por lo tanto, tengo que dar la palabra por una cuestión de orden.
Señora Moreno, por favor.
*(Remors)*

Señora Moreno, cuando usted presida lo hará a su manera.
Ahora lo voy a hacer yo.
Y le pido, por favor, que deje hablar al señor Maluenda o la voy a llamar al orden por primera vez.

Señor Maluenda, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Senyora presidenta, moltíssimes gràcies i la felicite per tan bé està portant el debat a pesar del que està ocorrent en la cambra.

Senyora presidenta, jo he de recordar que ha sigut la senyora Espí qui, en una intervenció molt desafortunada i molt criticable, ha acusat la senyora consellera de ser responsable d'una cosa tan trista i lamentable que ha sigut ofensiu.
*(Remors)*

Per tant, el Grup Parlamentari Popular demana.
.
.
*(remors)* Senyora Moreno, no me haga explicárselo delante de todos, se lo explicaré después en el pasillo, por Dios.

Senyora presidenta, li pregue, senyora presidenta, a la senyora Espí que retire l'acusació que ha fet a la consellera de Benestar Social, perquè és injusta i és impròpia d'una persona que es diu demòcrata.
Per tant, pregue que retire eixa acusació infundada i injusta que ha fet contra la senyora consellera de culpar-la d'una cosa que ha sigut la primera en lamentar i la primera en anar a preocupar-se i a defensar els interessos dels ciutadans.
*(Remors)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Aviam, per favor, aviam.
Hi ha una petició del senyor Perelló perquè la senyora consellera retire, retire una frase.
I hi ha una petició del senyor Maluenda perquè la senyora Espí retire la seua frase.
Per tant.
.
.
*(remors)*

Señora Moreno, le pido, por favor, que me deje continuar.
No quiero llamarla al orden por segunda vez.
Se lo pido, por favor, señora Moreno.
Puedo hacerlo bien o mal.
Pero en estos momentos estoy presidiendo yo.
Por favor se lo pido.
Voy a darle la palabra a la señora Espí, si quiere *(remors)*, porque ha sido primero la intervención de la señora Espí.
*(Remors)*

Tranquilidad, por favor.
*(Veus)* Voy a darle la palabra a la señora Espí y a la honorable consellera para que digan si van a retirar lo que les ha solicitado los grupos políticos.

Señora consellera tiene usted la palabra.
Honorable consellera.

*(Remors)* Honorable consellera, ha solicitado el señor Perelló en primer lugar si usted retiraba.
.
.
Si no considera usted oportuno intervenir, no pasa nada.

 

**La senyora consellera de Benestar Social:**

Señorías, vamos a ver, es que no tengo ningún inconveniente.
Pero es que me parece todo esto francamente, absolutamente, absurdo.
En primer lugar, es que como yo no he dicho lo que el señor Perelló dice que he dicho, pues no puedo retirar nada directamente.
Lo que sí que ha dicho la señora Espí es que yo era la culpable de las cinco muertes en el incendio.
Pero yo no he dicho lo que él dice que he dicho.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora consellera.
*(Aplaudiments)*

Senyora Espí.

 

**La senyora Espí De Navas:**

Culpabilidad y responsabilidad política son cuestiones muy distintas, señor Maluenda.
No, no.
Lo dirá claramente el boletín.
Yo repito lo que he dicho y es que la responsabilidad política la tiene quien en este momento es la consellera y es el gobierno.

Y, señor Maluenda, aquí sobra su opinión o su concepto, porque no es gobierno.
El gobierno es la señora consellera, que es la que tenía que, en primer lugar, haber respondido.
Usted ha aceptado que no responda a mi pregunta.
Yo he salido sin que la consellera respondiera.
Y esto está superando el límite de lo que es un poco la tolerancia parlamentaria.
Pero aún así no voy a hacer más comentario, que me parece profundamente una falta de ética política ­y eso lo vuelvo a repetir­ que la señora consellera lleve al ritmo o a la cercanía de verbena política un debate que ha significado la vida de personas, además falseando la realidad.
Y la ha falseado usted.
Porque hablé con el director general.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyoria, senyoria.
.
.

Señoría, era para ver si lo retiraba o no.

 

**La senyora Espí De Navas:**

No señora.
Por alusiones me ha dado la palabra.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

No, alusiones no, señora Espí.

 

**La senyora Espí De Navas:**

¿Pero esto qué quiere decir?

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Alusiones no, señora Espí.
Le he dado la palabra para ver si retiraba lo que le ha solicitado el señor Maluenda.
¿O sí o no?
¿O sí o no?
Usted ha dicho que no piensa retirarlo, pues vamos a continuar con el debate.

 

**La senyora Espí De Navas:**

Yo no he hecho tal afirmación.
Digo que tiene todo el peso de la responsabilidad política.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Pues así queda en el *Diario de Sesiones*.

Muchas gracias, señora Espí.
Muchas gracias.

 

**La senyora Espí De Navas:**

.
.
.
todo el peso de la responsabilidad política y la que no dormirá será usted.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Anem a passar al següent punt.
.
.
*(remors)*

Senyories, per favor.
.
.
*(remors)*

Per a què vol la paraula, senyor Maluenda?

**El senyor Maluenda Verdú:**

Per a contestar a l'al·lusió tan directa i ofensiva que ha fet la senyora Espí a la meua persona.
*(Remors)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyoria, senyoria, per favor.

**El senyor Maluenda Verdú:**

És que acaba de dir que la meua opinió aquí no val per a res.
Sóc un representant del poble, elegit democràticament.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyoria, senyoria.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Quina demòcrata és la senyora Espí?
Quina demòcrata és?
I represente al Grup Parlamentari Popular en la meua intervenció.
*(Remors)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyories, se suspén el Ple per deu minuts.

*(Se suspén la sessió a les 18 hores i 02 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 18 hores i 18 minuts)*

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

***Preguntes números 99/05 i 100/05 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre la depuradora d'aigües residuals de la urbanització Los Campellos 1, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE números 26.
513 i 26.
514).***

**El senyor president:**

*(Inoïble)*.
.
.
la sesión del pleno con el siguiente punto del orden del día, que son las preguntas ordinarias.

Preguntas 99 y 100, que realiza don Carles Arnal i Ibáñez, del Grupo Entesa, sobre la depuradora de aguas residuales de la urbanización Los Campellos y el vertedero clausurado.

Señor Arnal.
.
.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Un aclariment previ, senyor president: abans que s'incorporara vosté havia conversat amb la vicepresidenta, que no sé si estarà ara atenent.
.
.
Si li podia informar ella que estes preguntes, en realitat, per algun tipus d'error o de descontrol, estan separades, quan formen totes un mateix bloc.
Ja ho havia parlat jo.
.
.

 

**El senyor president:**

De acuerdo, señor Arnal.
Entonces, no solo pasamos la 99 y 100, sino que pasan de la 101 a la 107 y va todo en un bloque.

Señor Arnal.
.
.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Anirà tot en un bloc, i ja havíem parlat del temps disponible, si no n'hi han modificacions.
.
.
Val.

Senyor conseller.
.
.
Comence ja, senyor Julio?
, si estem tots tranquils.
.
.
*(El president diu que sí)*

Bé, doncs, senyor conseller, estes preguntes van totes referides a una gran urbanització, crec que podem classificar-la aixina, d'unes mil vivendes, que estan edificant-se, si no s'han acabat ja, des de fa molts mesos, en el terme municipal de Castalla, en el sector UZO 1-Los Campellos 2.
Li demane en les preguntes, que vosté coneixerà perfectament perquè imagine que les haurà llegit, li demane si el pla parcial corresponent disposa ja de la necessària declaració d'impacte ambiental favorable i si té constància que tots els condicionants establerts per les resolucions dictades per la seua conselleria en relació a este tema s'han complit de manera efectiva.

En definitiva, com vosté supose que coneixerà bé, esta urbanització coneguda com a Castalla Internacional s'ha iniciat, ha continuat i està molt avançada, si no a punt de concloure's, malgrat acumular importants irregularitats i infraccions de la normativa legal, urbanística i ambiental.
Irregularitats i infraccions legals que s'han donat a conéixer àmpliament als mitjans de comunicació i que, per tant, vosté no pot ignorar per una via o per altra, té moltes vies, però, com a mínim, els mitjans de comunicació; hauria d'haver-se'n assabentat.

Per tant, senyor conseller, li demane que ens explique quin és la situació de legalitat d'esta urbanització i les sancions que s'han dictat per la seua part per a fer imperar la legalitat urbanística.

També espere que ens informe si les obres han estat paralitzades en algun moment per intervenció administrativa o, fins i tot, si s'ha arribat a enderrocar alguna de les nombroses construccions il·legals, perquè els ciutadans es pregunten, senyor conseller, com pot ser que una urbanització de grans dimensions, amb les implicacions territorials, ambientals, socials i econòmiques que implica, amb l'entramat d'interessos que implica, estiga construint-se i ampliant-se durant mesos i mesos sense complir els requisits legals i amb coneiximent de totes les administracions implicades, que en ningun moment ­que jo sàpiga i, si no, ja me corregirà vosté­ han decretat la paralització de les obres.

I els ciutadans, senyor conseller no entenen que l'administració tinga dues vares de mesurar i que de vegades siguen sancionades, com toca, per suposat, menudes infraccions urbanístiques d'entitat molt limitada i que, quan es tracta de vulneracions massives, que impliquen centenars de vivendes ­com en el cas de Vilallonga, de què vam tindre ocasió de parlar ací en altres ocasions­ o que afecten tota una urbanització amb gran quantitat d'habitatges, de vials, d'infraestructures, com en este cas, no se sancione adequadament els responsables, segurament molt més poderosos i influents que els ciutadans anònims.

El ciutadans, senyor conseller, observen perplexos com una urbanització que no complix la llei, la seua llei, seguix endavant malgrat aparéixer les denúncies als mitjans de comunicació i ser de domini públic l'existència de les infraccions, perfectament conegudes per l'ajuntament i per la seua conselleria.

En definitiva, senyor Blasco, per què existix esta tolerància per part de la seua conselleria en relació a vulneracions a gran escala de la normativa urbanística.
¿Potser no té vosté la màxima potestat i la màxima responsabilitat en fer complir la normativa urbanística?

Moltes gràcies.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Gràcies, senyor Arnal.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Vaig a contestar-li puntualment totes les preguntes que vosté ha agrupat fent-li també una observació prèvia, senyor Arnal, sempre des de l'esperit constructiu que em caracteritza: acabarem esta legislatura i vosté encara no sabrà ni haurà comprés com funciona l'estat de dret en un país i el repartiment competencial que n'hi ha entre les distintes institucions.
Llavors, demanar respostes a institucions que no tenen competències quan les tenen unes altres, és una cosa prou elemental que deuríem de saber almenys els que estem ací.
Però, vaja, vosté continua en eixa fase i jo no vaig a privar-lo que vosté continue amb eixes preguntes.

Les seues preguntes agrupades, la primera fa referència al següent: ¿té constància el senyor conseller que la depuradora d'aigües residuals de la urbanització Los Campellos funciona correctament i sense irregularitats i, en particular, que disposa de les autoritzacions administratives pertinents?

Vull dir-li, en primer lloc, que el funcionament de les depuradores d'aigües residuals no és competència de la Conselleria de Territori i Habitatge i que l'atorgament i concessions referents a domini públic hidràulic ­excepte les relatives a obres d'interés general de l'estat, que correspondrà al Ministeri de Medi Ambient, com també la inspecció i vigilància del compliment de les condiciones de concessió­, són competència dels organismes de conca corresponents, segons l'article 24 del Reial Decret Legislatiu del 20 de juliol de 2001, pel qual s'aprova el text refós de la llei d'aigües.
Per tant, és la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, l'organisme competent pel que fa a autoritzacions, com també la inspecció i la vigilància.

Dit açò, he de comunicar-li que havent tingut coneiximent de possibles incidències existents en aquesta estació depuradora, no solament per les informacions que vosté diu que recull en la premsa, sinó perquè tenim els servicis encarregats d'això, ens hem dirigit a l'organisme de conca sol·licitant-li informes pel que fa a l'autorització d'abocament a domini públic hidràulic i a possibles irregularitats en el seu funcionament.

L'organisme de conca ens va contestar el passat febrer informant-nos que en gener van iniciar actuacions per a determinar la procedència d'incoar un expedient sancionador per abocament indirecte de les aigües residuals susceptibles de contaminar el domini públic hidràulic sense disposar de la preceptiva autorització d'abocament, per la qual cosa en l'actualitat estem a l'espera que determine l'organisme de conca les responsabilitats a què té competència.

La segona pregunta de vosté fa referència a si l'abocador clausurat de Los Campellos efectivament ha deixat de rebre deixalles i s'ha restaurat o, per contra, a hores d'ara seguix reben abocaments de residus.

L'abocador a què vosté fa referència a l'agost del 2004 va tenir coneiximent esta conselleria, a través d'un informe d'un agent ambiental, de l'existència d'un abocador de residus inerts, encara que juntament amb la urbanització Castalla Internacional es troba un antic abocador d'este tipus de residus ja clausurat, no havent segut utilitzat després de la seua clausura per a l'abocament de residus d'obres d'urbanització ni per cap altre usuari.
Estos fets van ser posats en coneiximent de l'Ajuntament de Castalla, el qual va informar que estos residus inerts estan formats per una sèrie de munts de terra amb el propòsit de formar una xicoteta parcel·la d'oliveres i s'hi troben també diversos munts de llast per a omplir en desmunt en forma de rasa efectuat dins d'aquest bancal.

L'ajuntament va informar, així mateix, que no es tractava d'una activitat que requerira la preceptiva llicència municipal, en tractar-se d'un escàs muntó de terres efectuat en un bancal i, per tant, no s'ha pres cap mesura, ja que es tracta d'una pràctica merament agrícola i, per tal motiu, al desembre del 2004 es va procedir a l'arxiu de l'expedient.

I en les altres preguntes, que van des de la 101 a la 107, parla de possibles irregularitats en una urbanització de Castalla, Los Campellos 2, corresponent al pla parcial del sector UZO 1.
En primer lloc, torne a dir-li que la competència sancionadora ve establida en la normativa urbanística i, en principi, l'òrgan competent per al manteniment de la normalitat urbanística respecte dels fets assenyalats, en el cas que foren irregulars, seria l'Ajuntament de Castalla.

En segon lloc, ja li vaig donar resposta per escrit a les preguntes escrites 4.
044 a 4.
050, on li deia que s'havia incoat un expedient de disciplina urbanística en data 19 d'abril del 2005 i també que amb data 3 d'agost del 2005 es va rebre l'ofici de l'Ajuntament de Castalla, en el qual es manifestava que l'ajuntament havia adoptat les mesures tendents a esmenar les possibles deficiències existents, ajuntant-se la còpia de la memòria presentada davant de l'Àrea d'Avaluació Ambiental i davant de la mateixa Direcció General de Gestió del Medi Natural, que tendia a complir els condicionants exigits per aquesta última en relació amb Los Campellos 2.
Des de llavors no hi ha hagut cap denúncia davant d'esta conselleria.

I, en tercer lloc, he de dir-li que des de la Conselleria de Territori i Habitatge disposem d'un servici d'inspecció que juntament amb el Seprona i la resta de forces d'orde públic complementen o completen perfectament la labor d'inspecció i de tutela de la legalitat vigent.

I, per a finalitzar, l'informe que la directora general del Medi Natural va emetre la declaració d'impacte ambiental de caràcter favorable, supeditant l'execució del projecte a determinats condicionants com l'ampliació del tractament de depuració d'aigües residuals, la clausura i restauració de l'abocador o el tractament de residus generats en la fase d'execució, entre altres.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Senyor conseller, vosté m'acusa a mi de no saber com funcionen les lleis.
A la millor no sé tant com vosté, però una miqueta sé, i sabem una miqueta de les competències.
El que me dóna la impressió és que vosté, que tan documentat està quasi sempre i tan ben assessorat, està patinant una miqueta ara en les respostes que m'està donant a estes preguntes, perquè ja vorà vosté que n'hi han moltes competències seues ací en joc.

Mire, no m'ha dit vosté que a hores d'ara tinga esta urbanització la declaració d'impacte ambiental.
De fet, ha tingut l'oportunitat de contestar-me i pareix ser que no.
I el que és cert és que la urbanització ha estat desenvolupant-se i ampliant-se durant mesos i anys davant els seus ulls, davant eixa inspecció que vosté menciona que és tan bona, davant eixos agents, i pareix ser que amb coneiximent seu no únicament per la premsa ­com vosté ha dit, aixina, una miqueta alegrement­, sinó per altres coses.
.
.
Sàpiga vosté que eixa urbanització estava fent-se il·legalment.
.
.
O no?
Perquè vosté es sap la llei.
.
.
Conteste'm!

Si no tenia la declaració d'impacte ambiental i estava fent-se, ¿estava fent-se legalment, senyor Blasco?
M'agradaria saber com interpreta vosté la llei.
Però, vosté, jo crec que això ho sabia, si no, ja hauria de pensar que ací mos estem tornant bojos tots, perquè no és possible que ho coneguen tots els seus tècnics, responsables, que se li fagen preguntes, preguntes que vosté signa, vosté diu: «Ja li vaig contestar fa mesos per escrit», tal.
.
.
O siga, que este tema deu conéixer-lo, no?
, vosté va signar les respostes!
i, que jo sàpiga, en cap moment se va decretar la paralització de les obres, en cap moment!
, i s'estava vulnerant la normativa ambiental i urbanística!

La percepció que tenen molts valencians i valencianes que l'administració autonòmica no servix per a controlar l'urbanisme *desmadrat*, abusiu i agressiu al medi ambient és que és certa, resulta certa, i esta és una demostració.
La percepció que tenen molts ciutadans i ciutadanes que no hi ha control, que no hi ha defensa del medi ambient, que no hi ha veritable ordenació del territori, que no se defensen els interessos generals, pareix ser que és certa en este cas i vosté m'està donant la raó, perquè vosté, no sé si ingènuament, al contestar les dos primeres preguntes, sàpiga que eixes dos coses que diu vosté que no eren responsabilitat seua eren les condicions que el seu departament li marcava a l'ajuntament i a la urbanització perquè poguera dictar-se la declaració d'impacte ambiental, que la dicta el seu departament: com no va a ser competència seua?
!
, a què juguem ací?

Repassem els fets: el pla general d'ordenació urbana de Castalla establix en les seues normes urbanístiques que el pla parcial que ordena el sector UZO Los Campellos 2, del que estem parlant, ha d'estar subjecte al procediment d'avaluació d'impacte ambiental.
Això ho diu vosté!
.
.
.
Millor dir, això ho diu el seu departament.
*(Remors)*

Tanmateix, malgrat no existir este document essencial que exigix la normativa urbanística, se van iniciar les obres, s'han anat avançant, s'han anat construint i estan a punt d'acabar-se.
.
.
, i vosté diu que això no l'incumbix a vosté el més mínim.
.
.
Explique-m'ho millor.

L'ajuntament també ha estat perfectament informat de tots els fets i és evident que no ha intervingut durant mesos i mesos ni per a paralitzar la urbanització ni per a sancionar a ningú ni per a exigir la restitució de les condicions inicials.

És més, precisament quan vaig preguntar estes preguntes sobre este tema fa més d'un any, i se va demanar la paralització de les obres i la sanció als responsables, l'alcalde se va permetre contestar als mitjans de comunicació, que no existia cap irregularitat i de cap manera pensava paralitzar res.
Que jo sàpiga açò és fals totalment.
N'hi havia irregularitats.
Li corresponia a ell paralitzar-ho.
No ho va fer.

I ara ve la part que li correspon a vosté.
La conselleria seua, de Territori, que coneix els fets perfectament des del seu primer moment, perquè tenim ací uns documents i eixes consideracions, eixos informes, resolucions respecte la declaració d'impacte ambiental, sabia que les obres estaven fent-se sense la preceptiva declaració d'impacte ambiental.
Se va arribar a dir, no, no, no és que tinguen una declaració d'impacte ambiental negativa.
Clar que no, ni negativa ni positiva, és que no en tenien.
Però les obres estaven fent-se.
Això és legal?
Això és legal?
Haurà d'explicar-me vosté molt de legalitat.

Però la conselleria està informada, i la conselleria no ha paralitzat les obres.
No ha sancionat l'empresa.
No ha sancionat l'ajuntament per estar perfectament informat i no haver actuat.
Açò és una burla o què és?
I després, també n'hi ha comunicats emesos després de fer estes preguntes, poquet després, de la seua conselleria, que defensa l'actuació de l'alcalde.
Però si l'alcalde estava actuant il·legalment.
Però si l'alcalde havia d'haver sancionat i no ho va fer.
Aleshores, ¿vostés encara se permeten dir que l'alcalde estava fent molt bé, quan l'alcalde havia d'haver sancionat i si no sancionava ell havien de sancionar vostés?

I finalment, m'agradaria saber l'expedient que vosté diu que va incoar, a partir pareix ser als pocs dies de fetes les preguntes, en què ha acabat, si ha acabat en alguna sanció.
Me dóna la impressió que no ha estat ningú sancionat.
Això demostra el poc respecte que n'hi ha per la normativa urbanística.

Senyor conseller, realment ha hagut algú sancionat?
Realment s'ha aturat en algun moment eixes obres?
I ara diga'm, ¿és que eixa declaració d'impacte ambiental que estava establerta clarament en el pla general d'ordenació urbana era un requisit necessari, o no era necessari?
Era previ o no era previ?
Perquè si la resposta és positiva a les dos coses, en eixe cas s'estava infringint la legalitat.

I li recorde, de competències, que efectivament, qui té la primera obligació en actuar en primera instància és l'ajuntament.
Però si no actua l'ajuntament, la conselleria té competències subsidiàries, o no, clar que sí.
I si no actua l'alcalde la conselleria pot sancionar a l'alcalde, i no ho va fer.
Un altre cas més.
I això ha passat durant mesos i anys, i vosté no ha sancionat ningú.
I era ben coneixedor.

En definitiva, senyor Blasco, fets com estos són tota una invitació a considerar que la legislació urbanística ambiental se la poden botar qui vol, qui pot, com vol i com pot.
Almenys aquells que són bastant poderosos.
I que també els ajuntaments poden botar-se les lleis, quan toleren este tipus d'irregularitats i saben que la conselleria ho permet i no sanciona ningú.
Ni sanciona l'empresa, ni sanciona l'ajuntament que hauria d'haver sancionat l'empresa.

Esta és la realitat, i vosté no m'ha desmentit cap d'estos fets.
I el que no em pot dir és que no és responsabilitat seua.
I tant que és responsabilitat seua.
O quina entitat és la que ha emet les declaracions d'impacte ambiental?
No és la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, evidentment.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Arnal.

Per cortesia parlamentària vaig a continuar contestant-li a les seues preguntes, no?
*(remors)* Per cortesia parlamentària, perquè per obligació, vosté, desgraciadament, no fa mai ninguna pregunta.
Fa un rast ahí d'afirmacions sense ningun sentit, i diga jo el que li diga.
.
.
Li acabe de dir fins la data en què es va produir la declaració d'impacte ambiental.
He acabat la meua intervenció diguent-li-ho això.
I vosté ix ahí i diu, que on està la declaració d'impacte ambiental *(remors)* Però és el mateix.
El que ja resulta ja paradoxal és que vosté estiga arrogant-se ací, la representació de tots eixos ciutadans que diuen que és que el tema de l'urbanisme està descontrolat en esta comunitat.

En formulacions com les que vosté fa, la veritat és que té una audiència que mos té un poquet preocupats als altres, eh.
Les enquestes d'opinió, els sondeigs d'opinió, i en el tema en el que estem ací, només hi ha que vore les bancades que hi ha ací perquè tinga vosté en compte el que l'escolten en les coses que vosté diu referides al tema este.

En relació a la primera pregunta que vosté feia.
Li ho torne a dir, si vosté escoltara el que hauria de fer seria remitir eixa pregunta al govern de la nació que és el competent sobre eixa matèria.
Però vosté acabarà la legislatura, i li ho torne a dir, no solament ignorant les lleis que tenim en esta comunitat i en este país, sinó inclús el funcionament més mínim de les institucions democràtiques que tenen una distribució competencial.
I confon la labor de multar, de sancionar, que li correspon a un poder en un poder legislatiu, en un executiu; però bo, és aixina la confusió mental que vosté arrossega.

Mire, primer, li torne a dir que en la primera cosa el que ha de fer vosté és traslladar-li al govern de la nació la seua pregunta que és la competent.
I després, indicar-li que per la nostra part la declaració d'impacte ambiental, que es va dictar en febrer de 1998, es va considerar com a condicionant la necessitat d'ampliar el tractament i depuració almenys per a 2.
000 habitants equivalents.

Ja té vosté la data, a pesar que dos vegades ha vingut a dir ací que no ho coneixia.
Li ho he dit la primera vegada, no ho ha escoltat i ara, a pesar que li ho he dit, tampoc ho tindrà en compte.

Bo.
Ja com li he dit la Conselleria de Territori i Habitatge ja es va dirigir a l'organisme competent ­també li ho he dit la primera vegada­, i estem a l'espera que s'adopten les mesures oportunes per la institució corresponent en via de donar una solució a este assumpte.

En relació a la segona pregunta que vosté plantejava; que es puguen produir residus incontrolats, és quasi impossible d'evitar, perquè precisament per això són incontrolats.
Aleshores és impossible pràcticament d'avançar-se al que són uns residus incontrolats.
Una altra cosa molt distinta és el que vosté insinua, i és que un ajuntament incomplisca deliberadament qualsevol classe de normatives.
I això, se-nyoria, jo no ho crec i tampoc tinc dades com per pensar en això.
Perquè, senyoria, llevat que vosté parle d'alguna situació de la que no tenim coneixement, res em conduïx a pensar que s'estiga cometent algun tipus d'irregularitat.

I la tercera, perquè vosté quede també satisfet en les seues preguntes, ja li he dit que fa molt poc que es va dictar la declaració d'impacte ambiental de caràcter favorable, supeditant l'execució del projecte a determinats condicionants, i també que l'òrgan competent per al manteniment de la legalitat urbanística és en primera instància el mateix ajuntament.
També li he dit que no consta cap tipus de denúncia, excepte la que va donar lloc que en el seu moment s'incoara l'expedient que també he mencionat.
Així que, senyoria, no puc pensar una altra cosa, llevat que vosté demostre el contrari, que no ocorre res com perquè la Generalitat haja de desconfiar del bon procedir de l'Ajuntament de Castalla.

En qualsevol dels casos, vosté té l'oportunitat de, en el nivell que correspon, que és a Castalla, presentar-se allí, vore l'audiència de les seues formulacions, i comprovar un poc la representació democràtica de l'Ajuntament de Castalla per a comprovar els ciutadans d'allí quines són les línies polítiques que seguixen i quines no.

Moltes gràcies.

 

 

***Pregunta número 118/05 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre la base de contenidors del port de València ubicada en zona d'horta i marjal, que formula el diputat Adolfo Sanmartín Besalduch del GP Socialista (RE número 26.
748).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar a la segona pregunta.
Pregunta 118, que formula l'il·lustre diputat Adolf Sanmartín, del Grup Parlamentari Socialista, sobre la base de contenidors del port de València ubicada en zona d'horta i marjal.
Senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, presidenta.

Senyor conseller.

La pregunta és si la seua conselleria va a prendre alguna mesura respecte el tractament desmuntatge i trasllat de la base de contenidors del port de València, ubicada al voltant de les pedanies del Castellar i l'Oliveral en la zona d'horta.
I també, evidentment, per a la regeneració de les condicions originals d'aquesta zona.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat.

Des de la Conselleria de Territori i Habitatge s'han escomés diverses actuacions dirigides a l'Ajuntament de València, a fi de demanar informes relatius al compliment per la mercantil que exercix l'activitat destinada al manteniment, reparació i depòsit de contenidors de transport, de les condicions imposades en la llicència atorgada per la dita corporació local.

També s'han realitzat diverses visites d'inspecció per tècnics adscrits a esta conselleria, i dins de l'àmbit competencial d'esta administració es va sol·licitar de la unitat del cos nacional de policia adscrita a la Comunitat Valenciana, que realitzara una inspecció en el mateix lloc a fi de constatar, de forma fidedigna, les actuacions exercides objecte d'una denúncia veïnal per a determinar, si és el cas, les actuacions a seguir.

Dita visita d'inspecció va ser realitzada per la unitat del cos nacional de policia el passat 22 de desembre.
I a la vista de la investigació realitzada es va oficiar a l'Ajuntament de València a fi que informe sobre els punts següents.
Si l'activitat exercida en el carrer Guadiana, la qual va obtindre llicència d'activitat atorgada per l'ajuntament en data 16 de juny de 1994, disposa en l'actualitat de llicència que li permeta continuar en el seu funcionament.

Respecte les empreses de contenidors radicades en l'estació provisional de Font de Sant Lluís, la informació relativa a les actuacions que basant-se en el que disposa la Llei de 2 de maig del 89, d'activitats qualificades, duga a terme la corporació local.
Pel que en este moment estem a l'espera de la contestació que ens ha de remetre l'Ajuntament de València, basant-se en la qual adoptarem les mesures pertinents.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula il·lustre diputat, senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

M'alegre, senyor conseller, d'aquesta visita o aquesta inspecció policial del 22 de desembre del proppassat any.
No obstant això, li he de comentar dos qüestions.

Quan parlo del nucli urbà de la pedania del Castellar-l'Oliveral, aquí a València, m'estic referint concretament al que és la partida de la Marjaleta i una altra zona al costat del riu Túria, entre la V-30 i la pista de Silla.
D'acord amb les dades que jo tinc ­no sé si coincidixen amb les seues­ aquestes activitats industrials es troben situades en terrenys d'horta i marjal, qualificats, segons el propi Pla general d'ordenació urbana de València, com a sòl no urbanitzable.
I a més, la base de contenidors, en el cas concret de la Marjaleta, es troba en uns terrenys classificats com a zona d'especial protecció i zona de protecció agrícola; per tant, amb uns usos del sòl clarament incompatibles amb l'ús industrial.

Però el que em preocupa més del tema, és que la base, la pròpia base de contenidors de la Marjaleta, cal destacar que l'acord que va prendre l'any 93 el Govern Valencià, pel qual es declarava d'interés comunitari aquesta instal·lació industrial.
I a més a més, la llicència d'activitats que va atorgar l'Ajuntament de València l'any 94 ­done's compte si fa temps­; doncs bo, qualificava com a molesta i perillosa aquesta activitat.
Però sobretot, ambdues establien una utilització provisional, per un termini temporal màxim improrrogable de quatre anys per al manteniment de l'activitat en aquest emplaçament, transcorregut el qual l'adjudicatària haurà de desmantellar l'activitat i restituir els terrenys; cosa que evidentment no s'ha fet, i el que a més a més me preocupa, és que no existeix cap tipus de control sobre l'espai en qüestió.

És a dir, que no hi ha cap sotmetiment a cap mesura de seguretat per a la sanitat ambiental, ni compta amb sistemes conegudes d'evacuació i tractament de les aigües residuals d'aquestes tasques industrials.

Per tant, i finalitze, jo pense que ens trobem amb.
.
.
o davant d'una actitud de notòria inactivitat per part de l'Ajuntament de València, però de fa ja molt de temps.
I en conseqüència, el que li sol·licite jo és que davant la passivitat d'aquest ajuntament, actuen d'una vegada per totes, actuen en conseqüència.

En definitiva, que se puga protegir d'una vegada per totes els interessos mediambientals d'aquestes zones d'horta i marjal que jo li he esmentat.
Ja que la seua degradació afecta no solament als nuclis urbans pròxims, per exemple el Castellar-l'Oliveral, tal, sinó també a la resta de la població del voltant.
I sobretot també a l'àmbit del parc natural de l'Albufera.
I concloent, l'única cosa que li demano és que s'actue ja d'una vegada per totes perquè l'Ajuntament de València, tal com està succeint tots aquests fets, estic ben segur que no va a actuar.
Simplement això.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

 

Gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Sanmartín.

Done per bo la informació que vosté acaba d'emetre ací a les Corts, perquè crec que s'ha documentat vosté sobre este particular.
Jo no conec en concret la qualificació d'eixos terrenys, però ja li dic que done per bo la seua informació.
I el que vull reiterar-li és que nosaltres férem estes visites d'inspecció i incorporàrem també el cos nacional de policia.
Ens hem dirigit a l'Ajuntament de València perquè efectivament ens informe detalladament sobre les actuacions, i sobre la situació que vosté acaba de descriure.

I jo l'única cosa que li demanaria seria que tinguem un poquet de paciència, no espere que deixem passar un temps que no siga més allà d'un temps prudencial, i si l'ajuntament no mos remet la informació sol·licitada, nosaltres estudiarem les vies per a actuar per poder solucionar una cosa que pot ser preocupant a la vista de les dades que tenim.
Però estem a l'espera que l'ajuntament ens conteste, i m'agradaria almenys tindre un temps de prudència per veure si eixa informació és suficientment clara per poder tranquilitzar-mos; i, si no, jo li assegure que des de la conselleria actuarem en conseqüència.

Moltes gràcies.

 

 

***Pregunta número 120/05 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre el parc natural de la Tinença de Benifassà, que formula el diputat Adolfo Sanmartín Besalduch del GP Socialista (RE número 26.
750).***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, don Rafael.

Pasamos a la siguiente pregunta, que es la 120/05, de don Adolfo Sanmartín, del Grupo Parlamentario Socialista, sobre el parque natural de la Tinença de Benifassà.

Por favor, señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, president.

Senyor conseller, una pregunta molt concisa, i, a més, coincidix que sóc també d'aquella comarca d'Els Ports-Maestrat.
Simplement és: quins criteris han seguit els seus tècnics per a delimitar l'espai que configura actualment el parc natural de la Tinença de Benifassà?
Així de senzilleta.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, don Adolfo.

Tiene la palabra, don Rafael.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor diputat, els criteris seguits per la Conselleria de Territori i Vivenda per a delimitar les zones incloses en el futur parc natural de la Tinença de Benifassà són els definits en el projecte del Pla d'ordenació dels recursos naturals de la Tinença on es proposa la tramitació i declaració d'un parc natural en la zona d'ordenació del port, denominat zona de protecció.
Esta zona de protecció té una extensió de 4.
958 hectàrees sobre un total de 20.
846, per a tot l'àmbit del port.

No obstant això, l'àmbit territorial d'esta zona de protecció, i, per tant, del futur parc natural, és ampliable durant tot el període de temps que ocupen la tramitació d'este pla d'ordenació dels recursos naturals i la subsegüent tramitació del projecte del parc natural fins a la declaració d'este últim per mitjà del decret del Consell.

Això és així perquè el projecte del port definix la dita zona de protecció com integrada per les muntanyes de la Generalitat, incloses en l'àmbit territorial del port, i pels terrenys propietat dels ajuntaments i de titularitats privats que voluntàriament manifesten per escrit el seu desig d'adherir-se al futur parc natural.
Fins a la dita han manifestat la seua intenció d'adhesió al futur parc natural dos entitats de propietaris de terrenys forestals: la Fundació Enrique Montoliu, que té una extensió de 240 hectàrees, i la Cartoixa de Santamaria de Benifassà, amb una extensió de 452.

En conseqüència, la zona de protecció del projecte per a la qual aquest últim proposa la declaració de parc natural, està formada per muntanyes de la Generalitat, 4.
264 hectàrees, un 86% de la zona de protecció, i per les dos finques privades que els acabe de citar.
La normativa del projecte caracteritza la zona de protecció futur parc natural per a aquelles terrenys que reunixen al mateix temps les següents característiques: presència de molts rellevants, inclús, excepcionals valors ecològics, morfològics i paisatgístics, constituint ecosistemes amb una funció ambiental de destacada importància.
En esta categoria s'inclouen determinats encinars, roureres, salseres riberenques, pineres negrals, penyals, pedregars calcarins i herbassars, entre altres hàbitats d'especial interés, també zones de cria d'espècies de fauna sensible a la presència humana i àrees d'especial importància per a espècies de flora i fauna rares, endèmiques o amenaçades, incloent les microreserves de flora declarades.
En esta zona, així mateix, mostra en certs sectors importants valors culturals i històrics, entre els que destaquen els relacionats amb el monestir de Santa Maria de Benifassà.

I estos són els criteris pels que vosté em preguntava.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Blasco.

Por favor, señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, respecte a l'anterior pregunta, m'ha demanat paciència i temps prudencial i, evidentment, anem a tindre paciència i temps prudencial, encara més, qualsevol documentació que a la millor no tinga o el que siga, doncs, tota la disponibilitat perquè la puga consultar.

Respecte al parc natural de la Tinença de Benifassà.
Al novembre de 2004 la seua conselleria va emetre la corresponent ordre per la qual es va acordar iniciar l'expedient d'aprovació del Pla d'ordenació de recursos naturals, del port de la Tinença de Benifassà.
L'àmbit territorial afectat era de quasi 26.
000 hectàrees que comprenia ­comprenia, ho dic en passat, ja sap vosté per què­ la totalitat dels termes municipals de la Pobla de Benifassà, de Vallbona, així com part dels de Rossell i Castell de Cabres.
Posteriorment, aquestes 26.
000 hectàrees originals van quedar reduïdes a 4.
000 ­si mal no recorde­ 4.
965, que, com vosté ha dit, bona part d'elles són propietat de la conselleria i algunes finques particulars.

Són dos els dubtes que se'm queden i, per tant, aquest era el motiu de la pregunta.
La primera és que he de recordar que aquesta zona es trobava ja protegida d'alguna forma, de fet una part significativa està inclosa des de l'any 66 en la reserva nacional de caça dels Ports de Tortossa i Beseit per a la protecció de la cabra salvatge, i, a banda, tota l'àrea central coincideix en l'àrea LIC i Zepa denominada Tinença de Benifassà, Turmell i Vallbona, defina per la presència, com vosté ha dit, d'hàbitats de flora i fauna d'interés comunitari europeu.
Fins ací estic d'acord, inclús, vaig a dir-li, estic d'acord que haja passat de 26.
000 a 4.
965 hectàrees perquè vosté sap que la decisió al principi es va prendre de forma unilateral per la Generalitat, sense consultar ­jo no dic res­ a la millor el necessari amb els ajuntaments de la zona que en un principi són reacis.

Però, sobretot la pregunta va dirigida per un altre costat.
És a dir, quins criteris han utilitzat per a delimitar la zona?
Perquè el que m'ha estranyat i m'ha introduït una sospita, de veres, tremenda, i sí que m'agradaria que m'ho aclararira, més que res per a quedar-me tranquil, és per què apareixen tota una gran quantitat de monts de titularitat pública, és a dir, de la conselleria, inclús grans finques particulars consorciades des de fa molt de temps per la conselleria i no han entrat dins del parc natural?
Per què la línia quan arriba a aquestes finques pega una volta tremenda per a no agafar-les?
I casualment li diré què es fa amb estes finques.
Mire, vostés no han agafat, que està pegada al que ara és el parc, el Turmell, més de mil hectàrees que són de propietat municipal consorciades amb la Generalitat.
A més a més, aquesta finca va sofrir un procés de repoblació després de l'incendi d'agost de 2001.
Clar, em va estranyar tant que no posaren el Turmell amb més de mil hectàrees, sent de propietat municipal i consorciades amb la Generalitat, i després he sabut que a un coto de caça major de l'ajuntament de Xert.
Però, quina casualitat!
, se l'ha quedada en subhasta fa sis mesos un conegut influent empresari de Castelló molt amic de determinats càrrecs de la Generalitat.
I quina casualitat que determinats forestals han comentat que quan van a caçar allí ordenen als forestals que se'n vagen a l'altra punta del mont.

Sí, acabe ja.
Si agarrem un altre mont, mas del Rei, també al costat del parc natural, 500 hectàrees, mont públic de la pròpia conselleria, públic, amb coto de caça major, i repoblat des de fa 50 anys amb pi roig.
Quina casualitat.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

.
.
.
tampoc l'han inclós!

 

**El senyor president:**

 

Señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

I finalitze ja.

I per últim, el Molinà amb 200 hectàrees, de propietat privada però consorciada.
Quina casualitat fa dos anys fou adquirida la finca pel grup Quesada Jara, SL, de Sagunt, que ha tardat poc a demanar a la conselleria que anul·le el consorci de repoblació.

Per tant, simplement per quedar-nos tranquils, per què aquestes grans finques propietats de la Generalitat o bé consorciades amb propietaris privats no s'han inclós dins del parc?
Haguera sigut lògic, coherent i amb sentit comú incloure-les.
Simplement.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

És evident que, atenent al valor ambiental i paisatgístic de la zona, la Tinença de Benifassà reunix mèrits indiscutibles per a la creació d'un parc natural.
Per això, a pesar que hi haja algunes zones dins d'este perímetre que tenien algun tipus de protecció, hem considerat que pels seus valors mediambientals havia de tindre la màxima consideració que la nostra Llei d'espais naturals atorga a aquell territori que és mereixedor d'esta declaració màxima de protecció, que és el parc natural.

I en eixa estratègia estem treballant des de la conselleria conjuntament amb els ajuntaments i amb els distints agents socials i econòmics que estan implicats en este pla.
En l'àmbit d'este Pla d'ordenació de recursos naturals s'inclou els municipis de la Pobla de Benifassà, Vallbona, Rossell i Castell de Cabres.
Durant tot l'any 2004 fins ara s'ha mantingut un procés de concertació amb els ajuntaments, ajuntaments pedanis, entitats locals, associacions de veïns, propietaris, etcètera, salvant quasi la totalitat de les discrepàncies quant a la declaració d'este parc, excepte les dels ajuntaments de Castell de Cabres, Vallbona i Rossell.

Per tant, en el moment actual, les opinions en contra sobre el projecte del parc provenen d'alguns propietaris forestals individuals i pels ajuntaments de Vallbona, Castell de Cabres i de Rossell, tots ells que sap vosté que estan governats pel Partit Socialista.
Inclús, puc dir-li que en el cas de Castell l'oposició no té cap sentit, ja que l'àmbit del port afecta únicament en el seu terme a una muntanya de la Generalitat.

No més em resta dir-li que la informació pública del projecte del port va tindre lloc durant el passat més de febrer i només han rebut set escrits d'al·legacions i observacions, dos entitats, quatre d'altres conselleries i una de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, i com a resultat s'han introduït algunes modificacions en el document.

Per tant, he de dir-li que és molt importat, i jo li ho demane, senyor Sanmartín, que totes les vies de concertació, inclosos aquells municipis on vostés governen, per a procurar la màxima protecció d'este espai natural, estarà sempre oberta per part nostra.
I jo li demanaria que vosté exercisca la seua influència en eixa zona per a estos casos que vosté planteja, alguns d'ells que jo desconec, els puguem debatre, a través dels tècnics de la conselleria i també dels responsables polítics, per a veure si podem superar l'actual situació i passar a tindre un perímetre superior del que en estos moments anem a aprovar com a parc natural, perquè, com he dit al principi, la nostra voluntat és protegir al màxim, a través de la figura del parc natural, el que és precisament el massís del Penyagolosa i deixar oberta la incorporació de totes aquelles institucions i totes aquelles propietats que estiguen d'acord que es protegisca i es conserve sota esta figura del parc natural.

Li demane la seua col·laboració perquè estic convençut que podria ser de molta utilitat per a buscar eixe objectiu comú que és la protecció d'un enclau, que jo sé que vosté el valora i que també des del govern de la Generalitat el valorem igualment pels seus valors mediambientals i per la importància com a recurs natural del nostre territori.

Gràcies.

 

 

***Preguntes números 141/05, 142/05 i 143/05 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre el Pla de Vivenda Ministeri/Generalitat Valenciana 2002/2005, que formula el diputat Adolfo Sanmartín Besalduch del GP Socialista (RE números 27.
401, 27.
402 i 27.
403).***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos al siguiente punto de debate de preguntas, que es la 141, 142 y 143, que presenta también don Adolfo Sanmartín, sobre el Pla de vivienda del ministerio y de la Generalitat Valenciana 2/2005.

Señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, l'última de les preguntes.

El Pla de vivenda 2002-2005, és a dir, quin és el grau d'execució dels diversos programes inclosos dins del Pla de vivenda 2002-2005?

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Sanmartín, realitza vosté una pregunta molt concreta i jo vaig a cenyir-me amb la mateixa concreció.
La primera de les seues formulacions sobre quin és el grau d'execució dins de les actuacions conveniades i amb referència als programes 2002, 2003 i 2004, respecte a les vivendes de nova construcció de la venda en règim especial, he de dir-li que en tal període es van finançar un total de 252 vivendes, que ha suposat el 33,60% del total de vivendes previstes davall d'este epígraf, d'elles l'Ivvsa va realitzar 246 i, la resta, altres institucions.

Vosté sap molt bé que este règim especial, donat el mòdul pel qual està afectat, només pot dur-se a terme per mitjà d'empreses públiques i la viabilitat dels projectes només pot garantir-se si es realitzen en sòl públic, d'ací el baix percentatge de concreció d'estes vivendes.

Quant al grau d'execució, dins de les actuacions conveniades i amb referència als programes 2002, 2003 i 2004, respecte a les vivendes de nova construcció per a lloguer, he de dir-li que es van finançar un total de 1.
484 vivendes, d'un total previst inicialment de 1.
050, el que va significar un 141,33% del total.

I respecte a la seua tercera i última pregunta sobre quin és el grau d'execució dins de les actuacions conveniades i amb referència als programes 2002, 2003 i 2004, respecte al cofinançament de vivendes protegides de promoció pública, que, com vosté sap, es realitza prèvia petició de les entitats corresponents, que financien un 40% del total, es van finançar un total de 18 vivendes, un 24% d'allò que s'havia previst, de les que excepte tres, que van ser sol·licitades per una associació, Àmbit, la resta va anar al Patronat Municipal de Vivenda d'Alacant.

Sobre esta línia de finançament, senyoria, que per cert és de les menys utilitzades, ja que com li he dit, les entitats sol·licitats ha de costejar el 40% del projecte, i jo li afegiria que s'han finançat totes les actuacions que s'han sol·licitat, per la qual cosa es pot pensar que tenim encara un motiu de baixa utilització sobre este particular, però que està en funció de les sol·licituds que s'han plantejat.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, president.

Senyor conseller, com seria també tediós per la meua part, jo tinc les mateixes xifres de la Direcció General d'Arquitectura i Política de Vivenda del ministeri, començar a parlar ací de xifres i de percentatges seria farragós.

Per tant, jo el que faig són tres plantejaments, o millor dit, tres plantejaments que vosté fa als mitjans de comunicació.

En primer lloc, vosté diu que el Govern Valencià superar el grau de compliment en tots els projectes finançats pel ministeri dins del Pla de vivenda 2002-2005.
Primera qüestió.

Segona qüestió.
Vosté també afirme que el Ministeri de Vivenda ­ho ha dit dos vegades­ margina a la Comunitat Valenciana en detriment d'altres autonomies.
Segona afirmació.

I tercera afirmació, per anar molt ràpidament, que l'administració autonòmica està fent un èmfasi especial en la promoció d'habitatge de protecció pública i concretament en l'ajut a llogaters o en la rehabilitació protegida per la cessió en arrendament.

Per tant, la primera.
És cert que el govern valencià actualment està superant el grau de compliment en tots els projectes finançats?
No és veritat, senyor Blasco.
Vosté sap que el Pla de vivenda 2002-2005 es dividix en tota una sèrie de programes, el programa 2002, el 2003, el 2004 i el 2005; que s'oferixen unes ajudes que, concretament, amb uns tipus d'actuacions molt concrets: per a vivendes protegides de nova construcció per a la venda, per a vivendes amb objecte de llogar, per a l'adquisició protegida de vivendes existents, per a la rehabilitació protegida i el sòl per a vivenda protegida.
Aquests són els cinc tipus d'actuacions finançats pel ministeri.

Doncs, bé, si agafem el programa 2004, que es van tancar el 12 de juliol de 2005, les últimes dades que jo dispose, resulta que dels cinc tipus d'actuació finançats pel ministeri, la Generalitat únicament ha sobrepassat el grau de compliment en el primer i en el tercer, és a dir, en vivendes protegides de nova construcció per a la venda i en l'adquisició protegida de vivendes ja existents.
Però la resta, en la resta no s'ha assolit el percentatge.
És d'assenyalar el nul percentatge, el zero per cent, aconseguit en la rehabilitació per a la cessió en arrendament; el baixíssim percentatge en ajuda per a llogater, concretament a penes el 35% i el baix percentatge, a penes el 67%, en adquisició de sòl per a vivenda protegida.

Per tant, senyor Blasco, no ho diu tot.
Quan ens diu que vosté supera el grau de compliment en tots els projectes finançats no és així.
Les meues xifres són del propi Ministeri de Vivenda, Direcció General d'Arquitectura i Política de Vivenda, tancat a 12 de juliol de 2005, programa 2004.

Però si passem a una altra afirmació seua: «és que el Ministeri de Vivenda del govern Zapatero margina la Comunitat Valenciana en detriment d'altres comunitats autònomes.
» Bo, vaig a donar-li també unes xifres.
Estes vénen de la Subdirecció General d'Ajuda a la Vivenda.
Concretament vaig a dir-li: la Comunitat Valenciana ha rebut del govern central únicament, des de l'1 de gener de 2005 al 16 de novembre, en onze mesos de 2005, ha rebut, des de gener a novembre de 2005, 127 milions d'euros, gràcies als quals s'estan finançant 22.
975 actuacions a la Comunitat Valenciana, tant en vivenda protegida de nova construcció, vivendes per a lloguer, adquisició protegida de vivendes existents i rehabilitació protegida.

D'aquests 127 milions d'euros ­done's compte, senyor conseller­ el concepte o la partida més important que transfereix el ministeri correspon a l'anomenat Aede, l'ajuda estatal directa a l'entrada.
De fet, la Comunitat Valenciana, sobre el total del conjunt nacional, sobre el total d'Espanya, ha rebut el 30,5% d'aquest concepte, situant-se d'aquesta forma la Comunitat Valenciana en el primer lloc a nivell estatal, molt per davant d'Andalusia que, amb un 18%, ocupa el segon lloc.

Si passem al concepte de subsidiació, és a dir l'ajuda sobre un percentatge de la quota de préstec que paga l'adquirent de la vivenda, ens trobem que la Comunitat Valenciana, amb el 19,16% sobre el total de pagament rebuts de Madrid, ocupa el segon lloc a nivell estatal, encara que molt propet d'Andalusia que, amb el 22% sobre el total de pagaments, ocupa el primer lloc.

Per tant, senyor Blasco, són infundades, són falses i són tendencioses les continues declaracions en el sentit que el Ministeri de Vivenda del govern Zapatero margina a la Comunitat Valenciana en detriment d'altres autonomies.
Jo li ho he demostrat amb xifres.

I passem a la tercer i última afirmació.
Diu vosté que el senyor Camps, la Generalitat Valenciana, l'administració autonòmica, està fent un èmfasi especial en l'ajut per a llogaters i en la rehabilitació protegida per a després cedir en lloguer en arrendament.
Mire, vaig a donar-li també unes altres xifres.
El programa 2004.
Recordarà vosté que a juliol de 2004 es va firmar un pla de xoc del ministeri, un pla de xoc del ministeri, que contemplava per a la Comunitat Valenciana un total de 3.
500 noves actuacions a les assignades inicialment, consistent en ajuts a propietaris perquè posaren les seues vivendes en lloguer ­els donaven 6.
000 euros aproximadament de subvenció­ i ajuts també per a futurs llogaters, 2.
800 euros.
Doncs, bé, com s'explica que el govern valencià ­done's compte, juliol de 2004­ va tardar nou mesos en fer el decret d'homologació d'ajuts.
I després encara va tardar quatre mesos més en regular el procediment de tramitació dins de la pròpia Conselleria de Territori i Habitatge.
Total que a data d'avui, disculpe, almenys del mes passat, no sé d'avui, encara no s'ha aprovat cap resolució de concessió d'ajudes derivades del pla de xoc.
Simplement pense que és vergonyós i delata una escassa voluntat política.

Evidentment, i finalitze ja, això explica que el preu de la vivenda a la Comunitat Valenciana vinga experimentant des de 2004 un increment mitjà del 20% anual.
I ens trobem, done's compte, que de dedicar un 32% de la renda familiar per a pagar la quota del préstec hipotecari l'any 2000, un 32%, hem passat ara, quatre anys després, a dedicar el 49%, la qual cosa suposa un increment en menys de cinc anys del 50%.

Conclusió final: vulga o no vulga, senyor conseller, del 2004, del total d'habitatges construïts a la Comunitat Valenciana, únicament un 6% eren protegits i un 94% de renda lliure.
I no ho dic jo, vosté sap qui això ho diu J.
Alberto Sanchis i María Jesús Martínez.
.
.

 

**El senyor president:**

Vaya terminando.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Acabo, senyor president.

Casualment els qui li van fer un estudi a vosté, que el van pagar a vostés, que s'anomena l'activitat econòmica i el subsector vivenda en el año 2004.
Per tant, no impute al se-nyor Bernardo Del Rosal quan va sortir a la palestra dient, dient o acusant en eixe aspecte que s'està fent molt, molt poquet en vivenda protegida a la Comunitat Valenciana.
Aquestes són les xifres i aquesta la realitat, senyor Blasco.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Sanmartín, no es lie vosté amb les xifres ni fique en boca del senyor Del Rosal coses que el senyor Del Rosal no ha dit i que, a més, jo li puc demostrar el contrari per escrit del senyor Del Rosal.
Vostés facen cas a les meues xifres, que les meues xifres són les bones i a més estan avalades per la pròpia ministra del govern del senyor Rodríguez Zapatero, que quan ha tingut oportunitat de vindre a esta comunitat ha signat el conveni que li corresponia en el Palau de la Generalitat i ha donat unes xifres, que són les que jo vaig a donar-li ara a vosté i que expressen que en política social de vivenda este govern és un govern imbatible que no té per damunt d'ell cap que faça la política de vivenda social que està fent.

Vaig a donar-li algunes xifres, senyor Sanmartín.
La Comunitat Valenciana està al cap en l'eficàcia en el desenrotllament dels plans de vivenda protegida respecte a la resta de comunitats autònomes, superant el 130% d'execució.
Esta comunitat, senyoria, se situa en número de vivendes protegides per habitant al capdavant de les comunitats autònomes que superen en població els 2 milions de habitants.
Així, per exemple, fem 2,5 vegades més vivendes per habitant que Andalusia i Castella-la Manxa; un 50% més que Aragó i un 25% més que Catalunya.

Així mateixa, la Comunitat Valenciana supera a Madrid, el País Basc i Galícia.
I tot a pesar que el preu de la vivenda lliure en la nostra comunitat, a pesar del que vosté acaba de dir, que és cert que ha anat pujant en eixe percentatge que vosté assenyalava a la Comunitat Valenciana.
Però ha de dir que a pesar que ha superat en eixe percentatge en la Comunitat Valenciana els últims anys, en la Comunitat Valenciana la vivenda és un 28% més barata i l'esforç familiar per adquirir una vivenda és la meitat que a Catalunya, el País Basc o Madrid.

Li agrade o no, senyor Sanmartín, ens hem convertit en una referència en tot l'àmbit nacional quan a com s'executa una política de vivenda eficaç.
I, com aval d'esta afirmació, hi ha prou amb comprovar les dades d'ajudes tramitades i concedides a través del Pla nacional de la vivenda 2002,-2005 a la Comunitat Valenciana.

Senyor Sanmartín, s'han finançat 54.
504 actuacions, la qual cosa suposa un 70% més d'allò que s'havia previst en el Ministeri de la Vivenda a l'inici dels plans, que eren 31.
954.
Gràcies al treball de la Generalitat Valenciana en este aspecte s'han pogut construir 26.
786 noves vivendes protegides, recuperar per al mercat 16.
502 vivendes buides, rehabilitar 8.
120 vivendes i generar altres 3.
096 noves VPO sobre actuacions puntuals de sòl.
Dins dels grups socials més afavorits es troben, aproximadament, 35.
000 joves, 5.
300 persones majors, 1.
500 immigrants, 1.
000 persones amb mobilitat reduïda i al voltant de 500 famílies nombroses, a més d'altres 8.
800 famílies.

Mire vosté, que pose en dubte l'actuació d'este govern en matèria de vivenda protegida no té cap sentit.
I no sols perquè les dades actuals no li donen la raó sinó perquè si comparem ens trobem que de l'any 1994 a 1995, amb govern socialista a la Comunitat Valenciana, les transferències del ministeri van ser per un import de 94 milions d'euros, mentre que tan sols es van justificar 67 milions d'euros per part del PSPV en el govern valencià.

No obstant, des de 1996 fins a 2005, amb el PP en la Generalitat Valenciana, el ministeri va fer transferències de vivenda per un import de 173 milions d'euros.
I la Generalitat Valenciana li ha justificat 175.
690.
838 euros, rebaixant ja el deute amb el ministeri que s'havia deixat en l'etapa del govern anterior.

I com a clar exemple de la perfecta gestió econòmica de l'actual Consell en matèria de vivenda, en el transcurs de les anualitats 2002 a 2005, el ministeri ha aportat a la Comunitat Valenciana 14.
810.
453 euros, mentre que la Generalitat Valenciana ha aportat justificacions d'ajudes de vivenda per un import de 42.
808.
732 euros.
I estos són els fets i les xifres reals, senyor Sanmartín.

 

 

***Preguntes números 168/05, 169/05, 170/05, 171/05, 172/06, 173/05, 174/05 i 175/05 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre roturació de terrenys forestals en el terme municipal de Sant Miquel de les Salines, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE números 29.
034, 29.
035, 29.
036, 29.
037, 29.
038, 29.
039, 29.
040 i 29.
041).***

 

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

A continuación el siguiente bloque de preguntas, que va de la 168 a la 175, las hace don Carles Arnal y hablan sobre roturación de terrenos forestales en el término municipal de San Miguel de Salinas.

Don Carles.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Havia començat la seua última intervenció que havia tingut contestant a una pregunta meua el senyor Blasco fent esment a la cortesia parlamentària.
Per cortesia parlamentària li diré que totes les dades que m'ha donat sobre dates de declaracions d'impacte ambiental estan equivocades, només ha de llegir l'informe seu, del seu departament, signat el 10 de novembre de 2004, la resolució d'impacte ambiental a la que ens estàvem referint.
Allí vora com m'ha donat xifres referides a una altra urbanització i ha confós una resolució amb una declaració d'impacte ambiental.
A hores d'ara encara no sé si té declaració d'impacte ambiental positiva la urbanització de la qual estàvem parlant.
Per cortesia li ho dic, perquè refresque les dades i les informacions.

I parlant de la serra d'Escalona.
Senyor conseller, en abril de 2005 un grup conservacionista va denunciar una roturació d'unes 50 hectàrees de terrenys forestals en esta serra a la comarca de la Vega Baixa i que amenaçava en afectar a tota una finca d'unes 200 hectàrees d'extensió.
Una roturació que s'estava produint amb ús de maquinària pesant davant la passivitat de l'administració responsable, és a dir, de la seua conselleria, senyor Blasco, que sí que és responsable també d'estos temes, encara que vosté confonga els termes.

Gràcies, novament, a una denúncia d'una entitat ciutadana, vosté s'ha assabentat d'una nova agressió ecològica, d'una més de les moltes que a vosté li resulten invisibles, al seu departament, i que la seua conselleria no detecta fins que no li arriben denuncies de particulars implicats en la defensa del medi ambient i el territori.
No és cap cas aïllat.
Als *Diaris de Sessions* d'esta cambra consten d'una gran quantitat de casos que li he portat ací, mitjançant preguntes i altres intervencions, que demostren la passivitat, la lentitud, la negligència, el desinterés de la seua conselleria en la protecció del medi ambient.
I en l'última contestació que m'ha donat, a més, la seua confusió total al respecte.

Ha passat un any pràcticament dels fets denunciats.
Espere que vosté ara sí que puga contestar amb rotunditat a les preguntes que li he fet i que coneixerà.
Tenien les actuacions alguna classe d'autorització de la seua conselleria?
Existia alguna classe d'estudi d'impacte ambiental de la seua conselleria al respecte?
Ha hagut algun responsable identificat?
Ha hagut algun responsable sancionat?
S'ha restituït a l'estat originari el terreny afectat?
S'ha adoptat mesures concretes per evitar la reiteració dels fets com el denunciat en este paratge?
¿S'ha adoptat mesures de protecció i conservació de la totalitat del paratge de la serra d'Escalona com reclamen una gran quantitat de col·lectius ciutadans de la comarca?

Com vosté sap, senyor Blasco, la serra d'Escalona és un dels pocs indrets naturals de caràcter forestal del sud d'Alacant, que encara conserva valors ecològics destacats, i que està greument amenaçat per la degradació galopant, per diferents agressions efectuades com esta que hem comentat, i per la proliferació de projectes urbanístics que pretenen transformar dràsticament la zona.

Aquesta agressió de la qual li parle va eliminar totalment la vegetació natural d'una gran extensió forestal de la serra d'Escalona, on hi havia pins i un matoll mediterrani destacat, incloent espècies vegetals catalogades i formacions botàniques emparades per la directiva europea d'hàbitats.
Esta vegetació constituïx l'hàbitat d'una valuosa fauna que inclou espècies catalogades d'aus, que també s'han vist afectades per una actuació que fins i tot ha implicat moviment de terres.
Una actuació que es produïx en un lloc dins de la serra, el barranc del Lobo, que la pròpia conselleria havia demanat a l'ajuntament que protegira, i que ja tenia antecedents de diferents agressions ecològiques.

Un paratge que normalment els fets es mantenien encara com a sòl no urbanitzable, però que l'Ajuntament de San Miguel de las Salinas pretén reclassificar com a sòl urbanitzable.
Una actuació, i en qualsevol cas, que infringix normatives legals, com la Llei d'impacte ambiental, en no estar emparada per cap declaració d'impacte, i la Llei forestal de la qual constituïx una infracció greu.
Els denunciants especifiquen fins a deu normes legals infringides, moltes d'elles, si no totes, responsabilitat de la seua conselleria.

Moltes gràcies, senyor conseller.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Arnal.

No vaig a donar-li la meua opinió subjectiva sobre este assumpte, com no pot ser d'una altra manera.
Per tant, la qual cosa he de dir-li en relació al tema que vosté li preocupa, que hi ha una resolució del Ministeri d'Agricultura, d'abril de 1981, autoritzant la transformació de tal terreny forestal en agrícola, i per la qual cosa pareix l'autorització que seguisca en vigor.

Sent així, es desprendria que l'interessat comptava amb la preceptiva autorització.
Però no obstant això, he de dir-li que en la direcció territorial d'Alacant de la Conselleria de Territori i Vivenda, va tindre entrada un escrit del Seprona en què s'anunciava diligències policials obertes per descomptat delicte contra el medi ambient i la flora i la fauna.
I que com a conseqüència de la denúncia formulada pel Seprona de Guardamar del Segura, els fets succeïts estan sent també objecte de diligències d'investigació penal, pel que caldrà esperar la sentència d'eixa mateixa audiència.

Quant al nou pla general, este es troba en tràmit per a la seua aprovació definitiva, que en data a hui no s'ha produït, entre altres qüestions perquè està pendent de l'emissió de la declaració d'impacte ambiental.
Una cosa, com li acabe de dir, en estar baix diligències d'investigació penal d'acord en el que és la distribució competencial d'un estat de dret, li correspon que se substancie en eixa instància judicial.
I l'altra, li torne a dir, que encara no s'ha produït perquè encara no s'ha emés la corresponent declaració d'impacte ambiental.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra, señor Arnal.
Le quedan tres minutos escasos.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bé, en tres minuts no sé si podré ampliar molt més del que anava a dir.
Però el que no m'ha contestat vosté és si n'hi havia declaració d'impacte ambiental d'eixa actuació.
Entenc de la seua resposta que no.
I la pregunta seria, encara que n'hi haguera eixa autorització vigent del Ministeri d'Agricultura, que m'agradaria que això se confirmara, perquè és la primera notícia que tinc al respecte *(Remors)*

Ja han passat els tres minuts, senyor president?
*(remors)* Que jo sàpiga, una transformació agrària de gran escala no hauria d'escapar d'eixe procediment d'avaluació d'impacte ambiental, *(remors)* que per tant no m'ha dit vosté si el tenia o no el tenia.
I si no el tindria, doncs crec que sí és competència seua aclarir-lo, investigar-lo, i sancionar-lo.

Novament me diu vosté que ha hagut intervencions esta volta del Seprona.
El que posa en evidència novament el seu departament.
Que no és el seu departament el que detecta este tipus d'agressions, que és una de les institucions, la més directament afectada, i ha d'esperar sempre que siguen els ciutadans, o altres persones, o inclús altres departaments, menys el seu.
Quan vosté té agents forestals, quan vosté té tot un mecanisme de vigilància que rarament actua.

I *(el president colpeja amb la maceta)* lamente novament que per la seua passivitat, per la del seu departament, s'actue sempre tard i quan ja estan les agressions molt avançades, i quan ja són els fets moltes voltes irreversibles, i les agressions o s'han consumat del tot o estan a punt de consumar-se.

I torne a dir, no estem parlant d'un lloc qualsevol.
Que estem parlant d'un paratge que està a tocar d'un lloc d'interés comunitari de la xarxa Natura 2000.
Que conté les mateixes formacions vegetals i els mateixos valors ecològics que eixa zona LIC.
I que per tant s'està destruint uns valors comparables del mateix valor que els que estan emparats en eixa zona protegida, que arbitràriament no ha incorporat tota l'àrea que tenia el mateix valor, sinó que ha retallat i va deixar fora una àrea que tenia interés, presumptament l'ajuntament, de reclassificar i de convertir de sòl no urbanitzable a urbanitzable.
I ens temem que esta rompuda puga tindre alguna cosa a vore.

I finalment, insistisc, esta zona, la serra d'Escalona, té una gran importància ecològica que mereix la seua protecció.
I això depén totalment del seu departament, depén totalment de la conselleria de Territori el fer completa protecció d'eixa serra, que és un paratge singular, forestal, dels més destacats en tot el sud d'Alacant.
I que a hores d'ara està amenaçat per una sèrie d'agressions com aquesta, i per processos urbanístics com l'anomenat PAU 21 d'Oriola, que afecta a una part important d'este territori.

Vosté ha estat durant mols mesos sense actuar davant les demandes de protecció de la serra Escalona, i per tant ajuda açò a la seua degradació objectiva, perquè és un dels paratges al mateix temps que molt valuosos tremendament amenaçats.

En definitiva, el desenvolupament urbanístic que està havent en eixes comarques del sud, poden acabar de manera literal en els pocs paratges naturals encara conservats en eixa àrea.
I el que açò no passe depén de la seua conselleria.
I no pot ser sempre la resposta que açò no és competència seua, que açò depén d'altres, que han de fer actuacions uns altres.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Vaya terminando, señor Arnal.
.
.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
i sempre és vosté el que no complix la seua tasca de detecció de les infraccions i d'actuació directa.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Señor Arnal.

Coincidisc en vosté en el gran valor mediambiental que té la serra d'escalona.
Una cosa que per una altra banda és conegut en esta comunitat i que no feia molta falta insistir sobre el mateix.
I reiterar-li, que per part de la conselleria, igual que fem en altres ocasions, estem sempre interessats en la màxima protecció i conservació d'aquells territoris, d'aquella part del territori que té algun valor des del punt de vista ambiental, i que té algun valor des de la seua qualitat territorial.
Aixina ho estem fent i estem protegint i estem conservant espais del territori de la nostra comunitat com mai en la vida s'havia conegut en esta comunitat.

Des del punt de vista jurídic les circumstàncies són unes altres.
Jo torne a insistir-li, mire, la cooperació entre els servicis d'inspecció i els agents forestals i mediambientals de la conselleria en el Seprona, *(remors)* són total i absoluta.
*(remors)* I eixa cooperació porta que quan algun agent mediambiental o algun agent forestal detecta una irregularitat, en col·laboració en el Seprona, se fica en marxa l'expedient sancionador corresponent.
I és el Seprona el que porta les diligències de caràcter penal i de caràcter judicial, i per tant és un repartiment competencial que és qüestió que vosté ja l'entenga en algun moment.
És a dir, se funciona compassadament, i una instància, en este cas el Seprona, és el que pot d'alguna manera fer que se substancien estes responsabilitats davant de la corresponent instància judicial.

Però per una altra banda, vull dir-li que ací el que se tracta és de conéixer en primera instància si l'autor d'esta actuació tenia o no autorització en vigor per a realitzar-la.
I si és el cas, si esta actuació és susceptible de ser qualificada com un delicte contra el medi ambient.
Això és el que està en una instància judicial, i això és el que hi haurà que esperar que tinga la depuració de responsabilitat corresponent.

I d'una altra banda, estiga, senyor Arnal, vosté tranquil, que els plans generals d'ordenació urbana de Sant Miquel de les Salines, que ha sigut proposat, s'ajustarà a la legislació vigent i reunirà tots els requisits mediambientals exigibles; d'una altra manera no serà aprovat.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Blasco.

A continuación pasamos al siguiente punto del orden del día y damos por terminado el punto de las preguntas ordinarias.
Dado que los puntos 4, 5 y 6, por aplazamientos pedidos por el diputado señor Cardona el 4 y el 6, y por excusa formada por la.
.
.
*(remors)* por el conseller de Cultura y Educación.
.
.
Los aplazamientos han sido demandados por don Ramón Cardona y por la diputada señora Encarna Llinares.
Y el aplazamiento por parte del punto 6 del conseller de Cultura, Educación y Deportes.

Pasamos al punto 7, que es Interpel·lació al conseller de Sanitat sobre política general de la conselleria per a garantir l'excel·lència de la qualitat del sistema sanitari, que formula la diputada Encarna Llinares Cuesta, del Grup Parlamentari Socialista.
Té la paraula, senyora Llinares.
*(Remors)*

 

***Interpel·lació al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet, sobre política general de la conselleria per a garantir l'excel·lència en la qualitat del sistema sanitari, que formula la diputada Encarna Llinares Cuesta, del Grup Parlamentari Socialista (RE número 44.
974, BOCV número 156).***

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

Hicimos esta interpelación porque estamos realmente preocupados por el deterioro de la sanidad pública en nuestra comunidad.
Los problemas existentes son problemas de fondo, son problemas vinculados a que por mucho que ustedes intenten ocultarlo, el Partido Popular no cree en la sanidad pública como un servicio público esencial y básico, y no cree en la sanidad pública como un derecho irrenunciable.

Los problemas que existen teníamos la esperanza de que se fuesen solucionando.
Pero la realidad es que cada año los indicadores ponen de manifiesto el fracaso en la gestión, la incompetencia, y lo que es más preocupante, el no dar respuestas a algo que para nosotros es básico, que son garantizar los derechos de la personas en un tema tan importante como es la salud de los valencianos y valencianas.

Muchas veces se lo hemos dicho, que usted como conseller de Sanidad tiene una responsabilidad muy grande, que es proteger la salud de las personas, y desde luego podemos decir que su gestión en ese sentido no ha sido y no es la adecuada.
Fracaso en la gestión, y se lo decía muy claro, el Partido Popular no cree en la sanidad pública, no invierte de forma adecuada para garantizar la sanidad pública.
Somos la comunidad que menos dinero dedica por persona y año a financiar la sanidad.

El año pasado eran 117 euros menos que la media.
En el año 2006 son 147 euros menos por persona menos que la media.
Y esto, al final, supone de entrada ya 689 millones menos de euros que la media; muy alejados de la Rioja, y muy alejados de Extremadura.

Pero es que además somos la comunidad más endeudada y la comunidad que más tardamos en pagar a los proveedores, poniendo en riesgo muchas veces la viabilidad de las pequeñas y medianas empresas.
Y además de ser la más morosas, eso hace que tengamos que pagar muchísimos intereses de demora, que ustedes además presupuestan cero euros en todos los presupuestos en capítulo III en gastos financieros.

Y mire, somos la más endeudada, y le voy a poner tres ejemplos que yo creo que son muy importantes.
Debemos 172 euros más por persona que los catalanes; 143 euros más que los madrileños, ó 70,5 euros más que los andaluces.
Y le pongo estos ejemplos porque son comunidades donde el aumento de la población ha sido igual o incluso superior a la nuestra.

Porque ya está bien la cantinela de oírles repetir constantemente que el gobierno central maltrata esta comunidad y la financiación sanitaria.
Ya está bien.
Y ahí están los datos y los indicadores.
Ya están los datos y los indicadores.
La verdad es que ya son cansinos, y muchas veces nos preguntamos qué sería de ustedes si no existiera el gobierno Zapatero, ¿qué sería de ustedes si no existiera el gobierno Zapatero?
Todos los días la misma cantinela, el victimismo, cuando los indicadores están ahí y cuando todo el mundo sabe la gran apuesta del gobierno socialista para aportar fondos extra a esta comunidad sin tener la obligación.

Por lo tanto, los datos que le he puesto: Cataluña, Andalucía y Madrid, con aumentos de población superiores a nuestra comunidad, un endeudamiento que no ha servido para mejorar los indicadores ni las prestaciones sanitarias.
Las listas de espera es un problema real, que existen, y ustedes hace tres años que presentaron una ley de garantía de no demora, dos años que presentaron el plan, no han cumplido el plan, incumplen lo que el real decreto del año 2003 les obliga, que es a hacer transparente la lista de espera, y ustedes incumplen todas sus promesas electorales: colapsos en los servicios de urgencias con camas en los pasillo, no han puesto en marcha nuevas prestaciones.
.
.

Quizás recuerden ustedes que en la campaña electoral el presidente Camps, cuando salía y decía: «Dentista gratis para todos los mayores».
Como anuncio y como propaganda, estupendo; tres años hace ya, estamos esperando el dentista gratis para las personas mayores.
¿Qué ha pasado con un plan específico para las personas mayores?
¿Dónde está el derecho de las mujeres a la analgesia epidural?
¿Cuándo el derecho a la segunda opinión médica?
¿Para cuándo el derecho al diagnóstico genético preinplantacional?
¿Para cuándo las habitaciones individuales que prometieron?

La verdad es que les hemos oído hablar de múltiples.
.
.
Plan de calidad total, plan de la excelencia sanitaria.
.
.
, y cuando vamos al plan de calidad resulta que es el plan de la humanización 2001 y 2004 que ustedes ya evaluaron, que lo más preocupante es que, además, están satisfechos, cuando han incumplido todo lo que ahí se comprometieron.

Y solamente le voy a citar dos o tres ejemplos, porque no tengo tiempo.
En el año 2003 todos los hospitales de la Comunidad Valenciana contarán con la ayuda psicológica que atenderá las necesidades de los pacientes y familiares en situación crítica.
Antes de finalizar el año 2001 todas las áreas tendrán elaborado un estudio y planificada la eliminación de barreras arquitectónicas.
¡Vaya usted a los centros hospitalarios y verá!
¡En el año 2001, eh!

«Antes de finalizar el año 2003, todas las unidades de paliativos de la comunidad tendrán habituaciones individuales y se habilitará cama y manutención para el acompañante».
.
.
Así podríamos continuar hasta el infinito.

La verdad, y quiero hacer ahora especial énfasis en un tema que considero importante, es que el Gobierno Valenciano, en el año 2002, mediante decreto constituyó una empresa pública, el Inaceps, la empresa para la acreditación y evaluación de las prácticas sanitarias, una empresa cuyo objetivo era velar por el cumplimiento de la excelencia en los servicios sanitarios.

La verdad es que, cuando hemos revisado el informe de la Sindicatura de Cuentas del año 2004, las irregularidades, unos datos ahí preparados, parece ser, deprisa y corriendo, unos datos que ponen de manifiesto ­que nos parece un sarcasmo­ que una empresa que debería ser eficaz y honesta, el sarcasmo de una empresa que busca la excelencia.
.
.
¿La excelencia en qué?
¿En pagar sin exigir recibos?
¿En impedir el arqueo del dinero existente?
¿En contabilizar gastos sin recibos que los justifiquen?
¿Esa es la excelencia que ustedes han encontrado ya con este instituto?
Una excelencia que, como mínimo, pone de manifiesto que ustedes han gastado casi cincuenta mil euros que no han podido justificar.
¿Dónde están esos 50.
000 euros, señor conseller?
¿Se han regularizado ya estos gastos?
¿Han aparecido los recibos que los amparan?
En caso contrario, ¿qué responsabilidades se han derivado para los responsables de estas irregularidades económicas?

¡Qué ironía, señor conseller, tener que leer que el instituto encargado de formar equipos de auditorías sanitarias comience su andadura con esas prácticas que deberían ser puestas en conocimiento, como mínimo, de la Inspección General de Servicios!
Espero que no me diga hoy lo que ya me dijo el día 4 de abril en su comparecencia, cuando le dije que el sistema Abucasis II era un desastre, que nos lo habían confirmado muchos profesionales, y usted se atrevió a decir.
.
.
, incluso a calificar mi intervención de falta de estilo, de atrevida, casi de ignorante.
A los diez días, como siempre, el tiempo nos dio la razón.

Y ese es un proyecto importante, pero es un proyecto que no se ha hecho como se debería de hacer.
Es un proyecto que es un fracaso absoluto y total en la gestión.
Espero que hoy me resuelva las dudas del Inaceps.
Y no me diga que 50.
000 euros no son nada, porque lo que es indignante es ­le voy a poner un ejemplo muy claro­ que no haya fondos para financiar la investigación de la esclerosis lateral amiotrófica, que vale 45.
000 euros, que estaba realizando el Instituto de Neurociencias de la Universidad Miguel Hernández de Elche y que lo han tenido que paralizar porque ustedes no tienen 45.
000 euros para garantizar algo que para nosotros es básico, los derechos de las personas.
Y usted, su obligación es protegerlo.

Ya sé que usted no entiende ni le interesan los problemas sanitarios, a usted le pusieron ahí.
.
.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Llinares.
.
.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

.
.
.
para gestionar bien.
Pero el problema es que ni gestiona ni entiende ni quiere.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

Tiene la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Llinares, la verdad es que hemos asistido hoy nuevamente a una intervención suya en la que ha reiterado los mismos argumentos que le vienen acompañando en sus distintas comparecencias, independientemente de cuál sea el título de la misma.
Hoy veníamos aquí a hablar de la excelencia, así lo planteaba usted, en la sanidad valenciana, y yo, me permitirá que me ciña a lo que usted demandaba en su interpelación, habida cuenta que muchos de los planteamientos que usted ha realizado hoy, habida cuenta que ya se han planteado en las distintas intervenciones que usted ha tenido la oportunidad de debatir conmigo, pues, ya conoce la opinión del conseller, que además coincide con la opinión de la mayoría de los valencianos, como las distintas encuestas nos están demostrando.

Solamente me referiré a una cuestión principal donde usted ha dicho en dos ocasiones que este gobierno del Partido Popular no cree en la sanidad pública, y yo creo que esa afirmación forma parte de su ideario político y, por tanto, así lo tiene que decir, pero estoy convencido de que usted no cree en ella, porque un gobierno que ha aportado un incremento del 40,3% al presupuesto de la Generalitat Valenciana en el ámbito sanitario ha sido el gobierno que más esfuerzo presupuestario ha hecho en sanidad.
Nunca antes la sanidad valenciana, la sanidad pública valenciana había supuesto el 40% del conjunto del presupuesto de todo el conjunto de la Generalitat.
Yo creo que es una muestra evidente de la apuesta de este gobierno por la sanidad pública.

Y en ese sentido quisiera hacerle algunos comentarios en relación a lo que es objeto de su interpelación, y es que la evolución que está experimentando nuestro sistema sanitario en estos últimos años ha determinado la aparición de conceptos como *calidad total*, al que usted se ha referido en su intervención, de *excelencia* también, y con ello la instauración de una nueva filosofía de trabajo, de una nueva estrategia asistencial y preventiva destinada a mejorar los servicios sanitarios que se prestan en nuestra sociedad, y yo creo que se podrá hacer de distinta forma, pero, sin ninguna duda, yo creo que usted tiene que reconocer que ha habido un importante avance en la sanidad pública valenciana no solo en los años del gobierno popular sino también especialmente en estos últimos tres.

Mire, hablar de excelencia implica que una organización sanitaria está dispuesta a adoptar un conjunto de prácticas con las que favorecer la gestión de esta organización, prácticas que, además, garanticen la calidad en los procesos asistenciales, introducir al profesional en una estrategia continua de mejora de calidad, mejorar los sistemas de información, asegurar la eficacia y la seguridad de nuestras tecnologías.
En definitiva, pilares básicos sobre los que esta conselleria está apoyando y va a seguir apoyando el desarrollo de su política sanitaria.

Yo quisiera aprovechar esta ocasión que me brinda la interpelación de su señoría para recapitular sobre algunos de esos logros o actuaciones que estamos llevando a cabo en este ámbito de lo que usted denomina la calidad o la excelencia, o así lo entendemos nosotros.

Primero es que, a nivel global, la satisfacción de nuestros ciudadanos sobre el sistema sanitario valenciano se sitúa en el 93% en la última encuesta que tenemos de satisfacción de los ciudadanos que utilizan nuestro sistema sanitario.
Por tanto, estamos hablando de una calidad percibida por el ciudadano, que es el indicador más importante a la hora de valorar nuestra actuación.
Y yo, con todo el respecto que le tengo a su señoría, le doy más importancia a la opinión del conjunto de los valencianos, que de forma anónima y desinteresada valoran cuál es el nivel de satisfacción de los servicios sanitarios, de su opinión, que, desde luego, en absoluto es desinteresada, sino muy intencionada.

Pues, son precisamente esas actuaciones que hemos puesto en marcha estos últimos años las que han determinado en el usuario de la sanidad esta percepción.
Mire el plan de humanización de la sanidad valenciana que se puso en marcha en el año 2001 ha alcanzado un nivel de ejecución, y así lo planteamos, creo que hubo una comparecencia en este sentido, del 97% de sus contenidos.
Hemos mejorado, evidentemente, la calidad percibida y la satisfacción de nuestros pacientes.

En este plan ha surgido, en primer lugar, un servicio de atención e información al paciente, que le permite estar permanentemente comunicado con la organización sanitaria.
Además, es un plan que en la búsqueda de esta mejora continua ha sido de vital importancia la elaboración, por ejemplo, de una ley de derechos e información al paciente y, por supuesto, también su desarrollo normativo, el consentimiento informado, la garantía de no demora, el registro de voluntades anticipadas, la libre elección de centro y profesional que acabamos de regular recientemente.

Pero es que además, también, por la vía del ejercicio de los profesionales, hemos intentado buscar esa excelencia asistencial y hemos llevado a cabo, en la práctica totalidad de nuestros hospitales, un proceso de recogida de información sobre seguridad asistencial, que es una iniciativa pionera en nuestro país que consiste en estudios de bioseguridad de nuestros profesionales, que tiene directa repercusión en los pacientes.
Pero es que, además, hemos llevado actuaciones, en el conjunto de la organización, para implantar el concepto de calidad, como es la incorporación explícita de medidas de calidad en los acuerdos de gestión.
En los acuerdos que tenemos con los centros sanitarios hay referencias específicas, así como en el cuadro de mandos del plan estratégico de la Agencia Valenciana de la Salud, a mejorar nuestros criterios de calidad.

Y otro de los indicadores que permite medir la calidad es la utilización de las nuevas tecnologías, tanto el avance en equipamiento como en los sistemas de información.
Y en este punto me gustaría comentarle que las actuaciones en materia de mejora de equipamiento de media y alta tecnología han situado nuestra comunidad entre las primeras de mayor dotación y nivel tecnológico.
Y en cuanto a los sistemas de información, yo quisiera destacar, en este sentido, el proyecto Abucasis, al que usted ha hecho referencia.

Mire, yo lo digo con toda satisfacción y orgullo: es el proyecto más importante que en este momento hay en el conjunto de comunidades autónomas.
Es un proyecto que está siendo reconocido no solo a nivel nacional sino también a nivel internacional.
Es un proyecto de una tremenda complejidad técnica, es un proyecto que tiene en su contenido más datos y más variables de las que puede tener el sistema informático de una gran entidad financiera en nuestro país, es un proyecto que requiere la colaboración de miles de profesionales, que son los usuarios del sistema.
Miles de profesionales que tienen que estar informados, que tienen que hacer una transición a una tradicional manera de recetar y de relacionarse con el paciente, y la incorporación de las nuevas tecnologías como elemento de comunicación entre el paciente, profesional y, en este caso, sistemas de información.

Me dirá usted que la utilización de una historia única informatizada no es un proyecto a valorar de forma positiva.
Me dirá usted que una gestión de citas como ahora estamos pudiendo hacer a través de Internet, a través de teléfono móvil, no es una opción claramente favorable para el conjunto de la organización.
Me dirá usted que la posibilidad de que dispongan de una prescripción asistida, con guías sanitarias incorporadas al propio proyecto, no es ese un sistema positivo a valorar dentro de la organización.
Eso incorpora valor añadido a nuestra organización.
Eso incorpora eficiencia y eficacia a nuestra organización.
Y lo que no se puede es, porque un sistema de estas características, que lógicamente está abierto, igual que está abierto también que algún día aquí, pues no nos funcione el sistema de votación y no es satisfactorio, una vez ha ocurrido hace unos días, salgan ustedes.
.
.
, salgan ustedes.
.
.
­me voy a contener en los calificativos para no alterar más la evolución de esta jornada parlamentaria­ *(remors)* pero, salgan ustedes.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Se puede callar, señora Llinares.

Señora Llinares, usted no tiene por qué replicar.

Continúe, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

.
.
.
salgan ustedes esperando la desgracia ajena para tratar de hacer ahí unos planteamientos derrotistas sobre un proyecto que digo, tiene un reconocimiento nacional e internacional.
Le recuerdo que el año 2004 recibimos el Premio Nacional de Informática y Salud, como digo, al mejor proyecto de informática o de sistemas de información aplicado a la sanidad.

Mire, no tiene marcha atrás.
Es un proyecto que es básico para nuestra organización y del que se va a ver favorecido usted como profesional, si algún día vuelve al ejercicio de la medicina, y el conjunto de los ciudadanos como usuarios de ella.
Y yo me siento especialmente orgulloso de ese proyecto, con todos los defectos que en su aplicación, lógicamente, se producen, que estamos tratando de subsanarlos para no continuar.

Y a todas estas medidas relacionadas con las nuevas tecnologías hay otras que añadir, de vital importancia, como la puesta en marcha del Instituto para la Acreditación y Evaluación de las Prácticas Sanitarias.
Se ha olvidado usted de hablar de lo que supone el establecimiento de criterios de calidad que ese instituto ha realizado ya para distintos tipos de servicios de nuestros centros sanitarios, que está permitiendo que se homologuen nuestros servicios sanitarios de centros públicos y privados con criterios de calidad homogéneos a los de la Unión Europea y, por tanto, pudiendo ofrecer a los ciudadanos de nuestra comunidad altos niveles de calidad.
Más allá de estas cuestiones.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

.
.
.
que como usted conoce del informe de la Sindicatura de Cuentas fueron adecuadamente contestadas por el propio Instituto para la Acreditación y Evaluación de las Prácticas Sanitarias.

Pero es que, además, desde el punto de vista de las infraestructuras hemos contribuido a esa excelencia también de la sanidad y que ahora no le voy a relatar.

Como puede observar su señoría, la política general de la conselleria para garantizar la calidad del sistema sanitario está basada en una mejora continua, y de esta forma la conselleria va a presentar próximamente a la sociedad valenciana el Plan de excelencia de la sanidad valenciana.
Cree que tenemos una sanidad madura y preparada para ofrecer un compromiso de gobierno para esta legislatura, dando un paso firme en la búsqueda de esa mejora de la calidad en el conjunto de nuestros servicios sanitarios.

Será un instrumento de referencia que integrará preocupaciones, objetivos, estrategias, previamente desplegadas por la conselleria en materia de calidad.
Y este nuevo plan da más que cumplida respuesta a la iniciativa planteada por su señoría potenciando todas las medidas ya emprendidas hasta la fecha.

Por tanto, este Plan.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

.
.
.
de excelencia ­termino ya, presidente­ se asentará sobre los principios de esa mejora continua que está impregnando la actuación de la Conselleria de Sanidad con un nuevo compromiso en favor de los ciudadanos de esta comunidad.

Muchas gracias, presidente.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Señora Llinares, ¿desea hacer uso del turno de réplica?
*(Remors)*

El micrófono es suyo.
Ahora sí, señora Llinares.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Gracias, señor presidente.

La verdad, señor conseller, que yo me quedo muerta cada vez que le escucho.
O sea, ¡me quedo muerta!
, o sea, ¡me quedo muerta!
Porque negar evidencias con esa tranquilidad como usted lo hace, es que, de verdad, es que me quedo muerta.

¿Es «excelencia» que los enfermos estén en los pasillos?
¿Es «excelencia» que en vez de habitaciones individuales haya tres camas, ¡tres camas!
?
¿Eso es «excelencia» para usted?
¡Yo me quedo muerta, de verdad!
O sea, es que me parece, me parece terrible.
Usted presume de las encuestas de satisfacción.
¿Presume, presume *(el senyor president colpeja amb la maceta)* de que el 50% de los valencianos y valencianas tengan sobrepeso?
¿Presume de que el 82% de los valencianos o valencianas no hayan realizado nunca actividad física?
¿Presume usted de que el 17% de los niños de 6 a 15 años tengan obesidad?
¿A usted eso le parece satisfactorio?
De verdad, es que yo me quedo muerta, o sea, muerta.

Usted.
.
.
, o sea, ni sabe.
.
.
, pero lo más grave es que no quiere entender.
O sea, ¿qué es la promoción y la prevención?
Es el primer objetivo de un gobierno, la promoción de la salud y la protección.
Ustedes, de eso nada.
Promocionan otras cosas pero la salud, desde luego, la salud, no.
¿Es «excelencia» que los profesionales tengan tres minutos y sesenta y setenta pacientes, cuando toda la sociedad científica recomienda 25 pacientes como máximo y un tiempo para hacer actividades de promoción y prevención?
Pero usted, ¿con quién se cree que está hablando?
¿A quién quiere engañar?
¿Qué ha pasado con ese plan maravilloso de chequeos?
Eso, ¿qué ha pasado?
*(remors)*, ¿qué ha pasado?

La promoción y la prevención es una práctica que se debe de incorporar, pero para eso hacen falta recursos personales y materiales, y hace falta creer de verdad en la sanidad pública, y hace falta, de verdad, creer en la atención primaria, y hace falta creer que los ciudadanos son los propietarios del sistema, y hace falta creer que los profesionales se sientan comprometidos con la organización si queremos que esto funcione.
Y es verdad que tenemos unos profesionales excelentes.
Pero, ¿sabe por qué?
Porque los profesionales creemos en la sanidad pública, creemos en la sanidad pública.
Y por eso, gracias a estos profesionales se ven menos las carencias que ustedes, desde luego.
.
.
Yo, ya no tengo calificativos.
Cuando es capaz de decir que están satisfechos, cuando no han hecho las inversiones, cuando en dos años han dejado de invertir el 30% en construcción de centros de salud, este año presupuestan 24 centros de salud que se vienen repitiendo en los presupuestos, algunos desde el año 1996.
O cuando en 12 años han hecho dos hospitales y ahora nos prometen en tres años, tres hospitales.

Esa forma de actuar de usted, ese autobombo, esa autocomplacencia es un desprecio.
Usted no confía en la sociedad valenciana, no confía, porque ellos saben muy bien qué está pasando.
Usted no, usted no sabe.
.
.
Y o le asesoran mal, o le engañan o no sé qué está pasando en la Conselleria de Sanidad.
Se lo digo, realmente, con preocupación.
¿Y usted presume, cuando los datos del barómetro sanitario le han dicho a usted que el 66,6% de los valencianos y valencianas dicen que las listas de espera.
.
.
­eso es muy importante dentro de la calidad, la accesibilidad, el acceso a los servicios sanitarios, los tiempos de espera­, le dice, el barómetro sanitario, que la situación de las listas de espera en el último año están igual o han empeorado?
¿Y a usted eso le parece satisfactorio?
¿Y le parece satisfactorio.
.
.
?
No me ha justificado esos 50.
000 euros, de ese instituto que es una empresa pública ­le recuerdo­.
¿Y presume usted de l'Abucasis II?
Yo he utilizado el Abucasis I.
Y es un buen sistema, y el Abucasis II podría ser un buen sistema si se hubiese hecho acorde a las necesidades, contando con los que lo tienen que utilizar, que son los profesionales.
Pero ustedes no, ustedes no cuentan con nadie, ustedes son más listos que nadie, y así nos va, y lo negó el día 4 de abril, que había deficiencias y carencias, y lo negó.
Y no justificó por qué se había adjudicado mediante procedimiento negociado por la vía de urgencia, y no justificó por qué se adjudicó a una empresa donde en el plan de actuación le daban 20 puntos, y por ese criterio se le adjudicó, cuando la sindicatura le dijo que ahí, en los documentos, no estaba el plan de actuación.

Eso es una irregularidad muy, muy grave.
Pero a usted, eso le da igual, a usted le da absolutamente lo mismo.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Vaya acabando, señora Llinares.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Por lo tanto, yo creo que lo primero que tiene que hacer es menos satisfacción y más preocuparse por los problemas de salud de los valencianos y valencianas.
Y no se preocupe, que eso tiene solución.
Pero, ¿sabe cómo se soluciona?
Con un cambio de gobierno, con un cambio de gobierno, porque sí que creemos en la sanidad pública, ¡claro que creemos!
, ¡claro que creemos!
*(Remors)* Lo que no creemos es lo que entienden ustedes por sanidad pública.
En eso no estamos de acuerdo.
Estamos totalmente en desacuerdo con su forma de gestionar la sanidad y la protección de la salud de las personas.
Porque la salud es un derecho, y ustedes se olvidan muchas veces de los derechos de las personas.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Llinares.

Tiene la palabra, señor conseller.

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Señor presidente.

Señores diputados.

Señora Llinares.

La verdad es que llevo tres años, ya prácticamente tres años, en la responsabilidad de conseller de Sanidad y, por tanto, usted tres años como diputada en la oposición responsable del área de sanidad.
Y es que en tres años todavía estoy por escucharle algo que le guste de la sanidad.
Yo creo que usted, como profesional de la sanidad, salió muy «quemada» ­permítame esa expresión muy vulgar­, salió muy «quemada» y en este momento, eso le está condicionando de forma permanente su actitud sobre los temas de salud.
*(Remors)* Y, afortunadamente ha encontrado la vía de la política donde usted espera conseguir ahí esa sanidad ideal en la que usted sueña pero en la que le digo que le nubla su pasado, probablemente en el centro de salud donde desarrolló usted su actividad que le condiciona de manera permanente esa crítica continua a todo lo que tenga que ver con sanidad.
Es que no he encontrado nunca nada que diga: «Mire usted, eso que están haciendo no está mal, no está mal, aunque es verdad que podría ser mejor esta cosa o esta otra cosa».
No le gusta nada.

Mire, yo no me siento satisfecho ni me sentiré nunca satisfecho, ni creo que nunca nadie suba aquí, ningún conseller de Sanidad y se sienta satisfecho de la sanidad que tiene, porque mientras haya ciudadanos en esta comunidad pendientes de una prueba exploratoria, de una consulta, de una intervención quirúrgica, de un problema de salud, tiene la responsabilidad de dar respuesta a esos problemas.
Por lo tanto, nunca me sentiré satisfecho.
Pero sí me siento muy estimulado por el trabajo realizado y seguir trabajando así, porque llevamos ya 11 años, 11 años de gobierno del Partido Popular, y ya se ha producido un avance sustancial, sustancial en la sanidad de esta comunidad, un avance sustancial.

Mire, usted se dedica a elevar la anécdota, o más que la anécdota, la noticia de prensa en la que usted basa su trabajo político, a la categoría general.
Y todos los días se lee usted la prensa, ve allá donde hay algún problemilla y dice, este es el tema del día, y se dedica a plantear su oposición o su nota de prensa en función del repetir lo que previamente por la mañana algún medio de comunicación ha señalado.
Fíjese, en una organización en la que trabajan 50.
000 personas, más de 1.
000 centros de trabajo abiertos todos los días, prácticamente 200 las veinticuatro horas al día, mire usted si no se van a producir circunstancias no deseadas sobre las que tenemos que trabajar.
Pues en eso está basando usted su trabajo de oposición.

Mire, nosotros no presumimos de la situación de los valencianos.
Simplemente hacemos una encuesta de salud, constatamos una realidad y en función de esa, que por eso la hacemos, que por eso la hacemos, la encuesta de salud, tomamos medidas.
A los valencianos, lo que más les preocupa es el cáncer; ponemos en marcha un plan oncológico para dar respuesta a la problemática del cáncer en nuestra comunidad.
A los ciudadanos de nuestra comunidad, lo que más les preocupa son las enfermedades del corazón; ponemos en marcha un plan de cardiopatía isquémica para dar respuesta a los problemas de corazón, que es lo que más preocupa a los valencianos.
A los valencianos les preocupan los temas de salud mental, y nosotros ponemos un plan de salud mental *(veus)* para tratar de dar respuesta a esta problemática.
Es decir, escuchamos a la gente y tratamos de dar respuesta a los temas que plantean.
¿Les preocupan las demoras?
Hacemos un plan de garantía de no demora, y en este momento hay 49 días de media en intervenciones quirúrgicas.

Usted, en cambio, se dedica a leer la prensa y a escuchar las cuatro anécdotas que hay en algún lugar de nuestra comunidad ­que mire que es grande.
Eso apoyado con ­permítame la expresión­ con el disco duro de su pasado, en el que todo lo que sabe a sanidad lo encuentra mal y sobre eso monta su permanente crítica a la sanidad.

Mire, otra cuestión que ha señalado.
«Es que esto de los chequeos.
.
.
ahora nadie se hace chequeos».
¡Pero si usted los chequeos los ha puesto de vuelta y media!
Ha dicho que eso no servía para nada.
¿Ahora ya le gustan los chequeos?
Pues mire, gracias a los chequeos, más de la mitad de los valencianos acuden alguna vez al médico al año y se hacen algún tipo de revisión.
Nos lo ha dicho la encuesta de salud.
Pues de algo habrá servido lo de los chequeos.

En definitiva, señoría, yo creo que indiscutible que en los últimos años hemos sido capaces de centrar, de centrar, los temas importantes que preocupan en materia de salud en esta comunidad y estamos trabajando sobre todos ellos: en las infraestructuras, en el profesional, del que usted se olvida, y que tiene ahí una carrera profesional que va a estimular y le va a comprometer todavía más en todos los proyectos que estamos poniendo en marcha.
Proyectos de tecnología, de humanización, de calidad, en definitiva, de participación de los ciudadanos.

Y gracias a eso, tanto las encuestas de salud como las encuestas de satisfacción siguen diciéndonos que muy mal no debemos estar haciendo las cosas.
¿Plenamente satisfechos?
No estamos ni estaremos nunca, pero estimulados a seguir trabajando sí, y estimulados también sabiendo la oposición que tenemos, todavía más.

Así es que muchas gracias, señoría.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Se levanta la sesión.

 

*(S'alça la sessió a les 20 hores i 4 minuts)*