Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 6 de maig de 2004.
Comença la sessió a les 10 hores i 9 minuts.
Presi-deix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 24.
Segona i darrera reunió.**

 

 

 

***Pregunta d'interés general formulada pel síndic del Grup Parlamentari Popular, Serafín Castellano Gómez, sobre quina serà la postura del govern valencià pel que fa a l'aplicació de la LOQE.***

 

 

 

**El senyor president:**

 

Comienza la sesión.

Molt honorable president del Consell.

Honorables consellers.

Il·lustríssims senyors diputats i senyores diputades.

Continua la sessió amb la compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, formula la pregunta l'il·lustre diputat i síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Castellano.
Por favor, don Serafín.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Gracias, señor presidente.

Molt honorable president.

Señorías.

En un estado de derecho el principio de legalidad y su cumplimiento es una norma fundamental.
Yo creo que cumplir la ley es algo absolutamente básico, y más cuando hablamos de leyes orgánicas y que tratan de algo tan importante para la sociedad del bienestar, de algo tan importante para cualquier sociedad como es el sistema educativo.
Evidentemente, la educación no puede estar sometida a ningún tipo de vaivenes políticos o de intereses partidistas, sino que se le tiene que dotar al sistema de calidad y de, sobre todo, estabilidad.
En ese sentido, así el Partido Popular cuando accedió al Gobierno actuó con responsabilidad, aplicando en aquel caso la Logse, y lógicamente, a través del tiempo, después de ver sus debilidades y sus fracasos, hizo una nueva ley.

Evidentemente, el derogar leyes o, evidentemente, el suspender leyes en estas circunstancias, cuando hablamos de la estabilidad de los alumnos, de los padres, del profesorado y del sistema educativo en general es algo que tiene que tener sobre todo una reflexión por parte de todos los gobiernos y por parte de toda la clase política.

Pero hay algunos gobiernos autonómicos que ante la aplicación de la Loce han dicho ya que van a suspender su aplicación, como es el gobierno catalán, como es el gobierno vasco, y parece que una vez más el señor Maragall quiere que se pliegue el gobierno central del señor Zapatero ante sus exigencias, al igual que lo está pretendiendo con el Plan hidrológico nacional, al igual que lo está pretendiendo con la eurorregión y con otros temas.

Por tanto, señor presidente, siendo la educación algo básico para el desarrollo y para el futuro de nuestra comunidad, y ante la ambigüedad, ante la incertidumbre, ante la inestabilidad que crean algunos gobiernos autonómicos y que crea también la propia actuación del gobierno central en cuanto a la aplicación de una ley tan importante como es la Loce, el Grupo Parlamentario Popular le pregunta sobre la postura que el Consell de la Generalitat, la postura que el Gobierno Valenciano, va a tomar respecto a lo que es la aplicación de la Loce en la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor portavoz del Grupo Parlamentario Popular.

La actuación del Gobierno de la Generalitat va a ser seguir aplicando la legalidad.
Estos procesos de moratoria respecto de la legalidad, una vez se ganan las elecciones, nos parece que no conducen a lo que tiene que ser la consolidación de un estado de derecho que lo que da es certidumbre, seriedad y, sobre todo, tranquilidad a todo el mundo, máxime cuando se trata de leyes tan importantes como las leyes que tienen que ver con la educación.

Usted ha dicho en su pregunta una cuestión que me parece muy importante trasladar aquí, en esta cámara y en esta comunidad.
La Logse, quien la ha desarrollado a lo largo de estos últimos años han sido los gobiernos del Partido Popular.
La Logse fue aprobada por el Partido Socialista y no apoyada por el Partido Popular, pero nosotros asumimos la responsabilidad de que las leyes educativas están por encima de los momentos, de los tiempos, de los partidos y de las legislaturas, porque la educación es un pilar básico de la prosperidad y del crecimiento y el desarrollo de cualquier sociedad.
Y entendimos que, lejos de abrir una batalla en relación a la educación, lo que teníamos que hacer, incluso no estando a favor de esa ley, era desarrollarla.

Esta es una de las grandes paradojas de la educación en nuestro país a lo largo de toda su historia.
Un partido aprueba una ley, otro partido gobierna para ejecutar esa ley sin haber votado esa ley, pero entiende responsablemente que tiene que desarrollarla.
La paradoja, además, termina y culmina cuando nos damos cuenta de que hemos sido los gobiernos del Partido Popular los que hemos aplicado esa ley en su extensión más amplia, y comunidades autónomas gobernadas por el Partido Socialista no han tenido capacidad de desarrollar esa ley.
Las comunidades autónomas con competencias en materia de educación, cuando se tenía que desarrollar esa ley no tuvieron la capacidad de desarrollo de esa ley votada por su propio parido en las Cortes Generales.
Las comunidades autónomas gobernadas por los socialistas, que sí desarrollaron esa ley, eran comunidades autónomas no con competencia educativa, fue desarrollado por el Gobierno de España cuando todavía había territorio MEC en España, antes de las transferencias a las comunidades autónomas del 143.

Toda esta reflexión la hago para que nos demos cuenta de que al final la responsabilidad está por encima de los momentos políticos, que el Partido Popular ha demostrado siempre mucha responsabilidad con la aplicación de leyes fundamentales, y que lo que le pedimos al gobierno socialista de Madrid, al Gobierno de España, es que sea también responsable con la aplicación de esta ley, una ley que, orgánica, su desarrollo corresponde a las comunidades autónomas, y una decisión, la del Ministerio de Educación y la del Gobierno de España, que de momento, que sepamos ­hace un minuto le he vuelto a preguntar al consejero de Educación­, los consejeros de Educación de las comunidades autónomas no han recibido llamada alguna de la ministra de Educación para plantear cualquier espacio de diálogo o negociación al respecto de la posible reforma de parte de esta ley.

Fíjense ustedes lo que significa la doble irresponsabilidad por parte del gobierno socialista: por un lado, plantear la incertidumbre desde la presumible moratoria de la aplicación de una ley tan importante como esta, y además, no ponerse en contacto con las comunidades autónomas, que son las que tienen que desarrollar en última instancia la eficacia o eficiencia de esta ley, y que tendrían que ser consultadas para saber de qué manera, piensan ellos, debería plantearse esa presumible reforma planteada por el gobierno socialista.

Este es el nuevo talante de los socialistas en el Gobierno de España, y este es el diálogo que tanto proclaman a los cuatro vientos los socialistas desde el Gobierno de España.
Y esta es la realidad.

Yo creo que lo más sensato sería que el gobierno socialista desarrollase tranquilamente la ley.
Es una ley educativa que se ha encontrado y es una ley educativa que tenemos que desarrollar.
En cualquier caso, hablar con las comunidades autónomas, que son las que tienen que desarrollar la aplicación de esta ley.

Y además, nos tendrían que decir los socialistas no solo qué es lo que pretenden reformar sino con quién pretender reformar esta ley.
Porque esta cuestión también es muy importante.
Los socialistas no tienen mayoría suficiente para reformar una ley orgánica.
¿Quiénes son sus compañeros de viaje?
Izquierda Unida o Esquerra Republicana de Catalunya *(remors)* serían socios necesarios para una ley cuya aplicación abarca la mayor sensibilidad social que pueda haber en cualquier país.
Lejos de hablar con el grupo mayoritario en la oposición, estoy convencido de que lo harán con estos grupos minoritarios, aplicando una reforma que, desgraciadamente, por el talante del no diálogo, puede calificarse de sectaria e innecesaria.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

 

***Pregunta formulada pel síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Joan Ignasi Pla Durà, sobre quines mesures pensa prendre el Consell de la Generalitat per a afrontar la situació que actualment travessen els sectors productius tradicionals de la Comunitat Valenciana.***

 

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Per a formular la segona pregunta, té la paraula l'il·lustríssim síndic, senyor Pla, del Grup Parlamentari Socialista.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Quina valoració fa el senyor president en relació a les mesures urgents anunciades per la ministra de Medi Ambient anunciades per a garantir l'aigua que la Comunitat Valenciana necessita?

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Pla.

Té la paraula, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias, señor presidente.

Las medidas urgentes de la ministra de Medio Ambiente son medidas urgentes para que no venga agua a la Comunidad Valenciana.
*(Remors)* Son medidas urgentes para, mediante un decretazo, acabar con el trasvase del agua del Ebro a la comunidad.
*(Remors.
El senyor president colpeja amb la maceta)* Son medidas urgentes que no plantean alternativa alguna.
Y son medidas urgentes que son un insulto a nuestra comunidad.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Pla, té la paraula.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Bé, senyor president.
Pel to i pel nivell, pareix vosté moderat però en els plantejaments més molt més radical que molts dels radicals més radicals.
Vosté em recorda i em retrotrau a fa vint-i-cinc anys, quan ja vosté pertanyia a eixe partit, al seu partit, i em recorda que utilitza el mateix llenguatge, utilitza els mateixos arguments: agressió al poble valencià, discriminació, reivindicació històrica, insult.
.
.
un moment en aquella època que vostés ja feren que els valencians s'enfrontaren de manera artificial per la llengua i pels símbols.

I vosté ara en l'aigua ahir dia que els socialistes han obert la guerra de l'aigua altra vegada.
Ací els únics que ens han clavat en una guerra han sigut vostés, portant els nostres soldats a Irak.
*(Veus.
Aplaudiments des d'un sector de la cambra)* I en el tema de l'aigua, estan clavant-mos vostés també en una guerra, també.
*(Remors.
El senyor president colpeja amb la maceta)* Perquè aprovaren un pla hidrològic nacional sense cap tipus de diàleg ni consens.

Vosté reclama ara consens?
Quin consens va tindre vosté amb les comunitats autònomes?
Portar pel Consell Nacional de l'Aigua una proposta que contenia arguments per a intentar comprar el vot, perquè vostés donaven tot allò que demanava cada comunitat autònoma per tal de dividir el Partit Socialista, però sense pensar en els interessos generals d'Espanya.

Vostés demanen ara que el Senat siga la cambra.
.
.
?
Però si el president del Govern d'Espanya, senyor Aznar, no ha anat ni una vegada al Senat a fer el debat general, ni han portat este tema vostés allí.

Quines són les raons que els han portat a vostés a aprovar eixe pla hidrològic i per a què?
No ho sabem.
Només sabem que han contat moltes mentires, i continuen contant-les.
Com, per exemple, la que vosté ha dit ara.
Vosté ha dit que estes mesures urgents són per a evitar que l'aigua de fora arribe.
Però, perdone, senyor Camps.
Vosté sap que han contat moltes mentires respecte eixe transvasament, moltes.
I els valencians i valencianes han de saber qui havia d'utilitzar eixa aigua, qui havia de pagar per ella.
Havien de saber que és fals radicalment que la totalitat d'eixe hipotètic transvasament arribara.
Perquè tenim una experiència del transvasament del Tajo-Segura, i mai ha arribat més del 40% de l'aigua inicialment prevista.
Mentira i ineficàcia per a tapar eixa mentira, ineficàcia permanent.
I la veritat és que huit anys de govern del Partit Popular no han suposat aigua per a esta comunitat.
L'aigua que vostés han garantit per a esta comunitat en huit anys és la que jo tinc ara en esta mà, que és eixa, res, res absolutament en huit anys.

Vostés diuen que és solidari agarrar aigua que se'n va al mar, que s'aboquen milions de metres.
Però si vosté ahí al costat en Castelló, a dia de hui, està també en eixa mateixa situació, abocant-se milions de litres d'aigua a la mar per la seua ineficàcia, perquè ahí està la presa de María Cristina *(aplaudiments des d'un sector de la cambra)*, ahí està la presa de l'Algar, sense comportes; ahí està, efectivament, la presa de.
.
.
*(inoïble)*

Mire, a vosté no els sent parlar només que de transvasament, sense parlar de solucions per a esta comunitat, per al futur d'esta comunitat, transvasament i obra, obra i negoci.
Explique per a què volia eixe transvasament i explique, efectivament, per què s'encabota tant vosté en una obra faraònica que no va a suposar garantir l'aigua que la comunitat necessita.
Li recorde que la quantitat que vostés preveuen transvasar, preveien transvasar, i que arribaria ací en l'any 2010, no arriba al 5% del que ja estem gastant avui.
Eixa és la solució de present i de futur?
Mentira.

El que cal fer, Senyor camps, és el que ha fet el govern del Partit Socialista: fer una aposta seriosa, i este conjunt de mesures urgents aposta clarament per intentar rendibilitzar i aprofitar al màxim el que fem.
Sé que em dirà que els valencians reutilitzem tota l'aigua.
Cert.
Però encara n'hi han 125 hectòmetres cúbics en la depuradora de Pinedo que van directament a la mar.
Tenim camí ahí.
I encara n'hi han moltes possibilitats d'estalvi en regadiu.
I encara n'hi han moltes possibilitats de portar aigua a la costa que és prou més fàcil, a través d'aigua dessalada, que està allí al costat, que no un hipotètic transvasament a 150 quilòmetres dels llocs on teòricament ha de fer front a cobrir necessitats.

Mire, jo acabe diguent-li unes quantes coses.
El Partit Socialista s'ha compromés a defensar els interessos d'esta comunitat, i va a complir la seua paraula, i va a complir-la, com ha complit la seua paraula traguent els soldats d'Irak, el Partit Socialista.
I, efectivament, anem a complir-la de manera que defensem els interessos generals, i no alguns interessos d'alguns en concret que no sabem qui són, els interessos generals dels valencians, que són llauradors, que són també llauradors, eh, senyor Camps?
, també llauradors, perquè explique'ls als llauradors com anaven a pagar eixa aigua que havia d'aplegar en el 2010.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

Les mesures urgents a dia d'avui garantiran, conforme hem dit diverses vegades, que l'aigua que vostés tenien previst que arribara en el 2010 arribe en la mitat de temps.
I acte seguit, treballarem de manera intensa per a complementar eixes mesures i fer possible doblar l'aigua que vostés tenien prevista en l'any 2010.

I, per acabar, no insistixca en l'annex d'inversions diguent que açò ja estava en l'annex d'inversions.
Sí, sí.
Saben vostés de l'annex d'inversions el que tenen en execució i el que han acabat què és?
, ho saben?
, la séquia real de Xúquer, si senyor, eixa és la que poden acabar este any.
És una obra del govern socialista de l'any 1995.
*(Veus)* I saben vostés què tenen més?
Tot un conjunt de mesures, totes, que estaven incloses en l'any 1995, que han repetit.

I li pose un exemple.
.
.

 

**El senyor president:**

Senyor Pla.
.
.
Senyor Pla.
.
.

 

**El senyor Pla i Durà:**

.
.
.
li pose un exemple de la vergonya de dir que eixes són les mesures que vostés tenien.
.
.

 

**El senyor president:**

Senyor Pla.
.
.

 

**El senyor Pla i Durà:**

.
.
.
li pose un exemple: correccions ambientals i paisatgístiques de la presa de Bellús, en el Pla hidrològic nacional i en l'annex d'inversions que vostés aprovaren.

Ahí, ahí es demostra que no tenen, de veritat, interés ni ganes.
.
.

 

**El senyor president:**

Senyor Pla.
.
.

 

**El senyor Pla i Durà:**

.
.
.
de fer front a la necessitat d'aigua que té esta comunitat.

Gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

Senyor Pla, moltes gràcies.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

Gracias, señor presidente.

Por un momento, señor Pla, he creído que estaba escuchando al portavoz del Partido Socialista en Aragón o en Cataluña.
*(Veus)* La verdad es que me he llevado una sorpresa *(el senyor president colpeja amb la maceta)* que políticamente jamás creí que iba a llevarme.

Mire, usted ha hablado de medidas urgentes *(veus)*, como pregunta.
.
.

 

**El senyor president:**

Señor Vicente, le tengo que advertir por primera vez.

 

**El senyor president del Consell:**

.
.
.
y no nos ha contado ni una sola medida urgente de esas que usted me preguntaba valorase.
Porque no hay medidas urgentes, no hay alternativa, no hay propuesta diferente al trasvase del agua del Ebro, y usted, además, lo sabe, como la ministra lo sabe, como el presidente del Gobierno de España lo sabe perfectamente.

La actitud del gobierno socialista, en este tema como en otros, pero en este tema, que perjudica directamente a los intereses de nuestra comunidad, es una actitud que no tiene sentido alguno, que no tiene razón alguna, y que, además, me parece una muy mala manera de empezar su legislatura en relación a nuestra comunidad.

El tema del agua es un tema realmente delicado y, por eso, durante muchos años se ha estado elaborando y debatiendo respecto de cuál debía ser la mejor propuesta para que todas las comunidades autónomas españolas viesen en este plan un plan que favoreciese los intereses de todos.
Y ese es el Plan hidrológico nacional, con una pieza fundamental para nosotros, que es el trasvase del agua del Ebro a nuestra comunidad.

Después de mucho esfuerzo, después de muchas reuniones, después de muchos estudios técnicos, después de escuchar a todos los actores que tienen directa o indirecta relación con el tema del agua, salió el Plan hidrológico nacional, después, además, de pasar por el Consejo Nacional del Agua y ser aprobado por las Cortes Generales.

El enorme esfuerzo de la sociedad española para poner fin definitivo a la preocupación de muchas comunidades autónomas en relación con el agua, se tradujo en el Plan hidrológico nacional, y lo primero que ha hecho el gobierno socialista, sin dialogar con nadie, es decir que, sin alternativa, van a parar el trasvase del agua del Ebro a nuestra comunidad, no el Plan hidrológico nacional, sino justo lo que beneficia directamente a nuestra comunidad.

Por eso, cuando le he escuchado, me parecía que estaba hablando el portavoz socialista de Aragón o de Cataluña, porque, podrá estar a favor del Plan hidrológico nacional o no estar a favor *(se sent una veu, el senyor president colpeja amb la maceta)*, pero me parece increíble, ¡increíble!
, que un dirigente político valenciano esté a favor de que el Gobierno de España pare, del Plan hidrológico nacional, justo lo que beneficia a nuestra comunidad, y que tiene elementos de complementariedad en obras emprendidas durante estos años por agricultores, por regantes, por administraciones, para hacer posible el ahorro máximo, la máxima eficiencia en el uso del agua.
Las desaladoras, la modernización e inversiones millonarias hechas y todavía en marcha, son elementos complementarios a ese trasvase necesario, a esa agua necesaria.

Pero además del problema del agua, que es un gran problema, además del trasvase, que es un gran proyecto, y que seguiremos defendiendo y, además, pedí allí y pido también aquí, para que la ministra tome buena nota, que quiero que la Comisión General de Comunidades Autónomas se reúna y debata en el Senado su postura respecto al Plan hidrológico nacional *(veus)*, como le decía, no solo la cuestión del agua, no solo la cuestión del trasvase, sino la cuestión del talante: me parece que este gobierno, en el primer minuto, ha puesto a la Comunidad Valenciana enfrente de las decisiones del Gobierno de España, y eso me preocupa como presidente de la Generalitat y como valenciano.
Y me gustaría que usted, como dirigente político de esta comunidad, también se opusiese a un gobierno que en sus primeras decisiones, sin hablar, sin negociar, sin dialogar, ha puesto a la Comunidad Valenciana enfrente de todas sus decisiones.

Y, desgraciadamente, me parece que esta es la antesala de propuestas, una detrás de otra, que veremos en los próximos meses en contra de los intereses de nuestra comunidad.
En cualquier caso, el tema del agua está resuelto por el Plan hidrológico nacional.
La batalla del agua la han reabierto ustedes sin diálogo al paralizar este trasvase.
Y, más le digo, señor Pla, usted es un dirigente político de esta comunidad y como mínimo tiene que defender por encima de cualquier circunstancia de partido los intereses de la Comunidad Valenciana, que es lo mínimo que se le exige a un representante político de nuestra comunidad.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

 

***Pregunta d'interés general formulada pel síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, senyor Joan Ribó i Canut, sobre com valora el president del Consell la situació política provocada per la denúncia al president de la Diputació de Castelló i la seua posterior imputació judicial.***

 

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor president.

Correspon la pregunta formulada per l'il·lustríssim senyor síndic del Grup Parlamentari Entesa.

Senyor Ribó, té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Senyor president, li formule la pregunta que li vaig formular el 17 de febrer, vaig reiterar el 26 d'abril i li formulí per tercera vegada el passat dilluns.
Al final, potser a la tercera va la vençuda i podem parlar amb vosté del tema.

Com valora la situació política provocada per la denúncia al president de la Diputació de Castelló i la seua posterior imputació judicial?

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

La situación política en Castellón continúa exactamente igual: la Diputación Provincial de Castellón está excepcionalmente bien gobernada.
Y lo que me imaginaba que iba a ocurrir, en febrero, en marzo, hace unos meses y continuará ocurriendo, es que el Grupo de Izquierda Uni-da, en estas cuestiones, siempre tiene un especial interés, y le recuerdo, señor Ribó, que tiene especial interés y que nunca aciertan, y está por ver que el Grupo de Izquierda Unida pida perdón a las persecuciones políticas realizadas por su grupo y que siempre dan resultado, que no es el que ha buscado Izquierda Unida, de tantísimos políticos de esta comunidad.

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, té la paraula.

Por favor, señores diputados, *(el senyor president colpeja amb la maceta)* me gustaría no oír comentarios.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Senyor president.

A més de quatre mesos del començament de l'afer Fabra, avui podem afirmar que el seu salari com a president de la Diputació de Castelló és d'un milió pessetes major que es salari del president del Govern espanyol.

Que el senyor Fabra fa declaracions de béns a notaris, a les Corts i a la Diputació, on sistemàticament s'oblida o perd la memòria de béns de cotxes de luxe, xalets en Madrid, etcètera, és a dir, menteix.

Que com disposa de molt temps lliure i el pobre va malament de diners, es dedica a pressionar ministeris i Generalitat perquè determinats productes puguen entrar en el mercat sense els adequats controls, com, per exemple, el plaguicida Abac; que, per suposat, de forma totalment desinteressada, elaborant informes mitjançant la nova tècnica de copiar i pegar de lleis i informes coneguts, desinteressadament, per suposat, cobra quantitats multimilionàries pels esmentats informes, com ha reconegut en els tribunals.

Que els productes sobre els que mèdia i pressiona no són precisament qualsevol cosa, han estat declarats alguns d'ells tòxics per la Generalitat, han tingut problemes de certificació pels ministeris de Sanitat i Agricultura i alguns d'ells han acabat sent retirats pel mateix Seprona.

Que la família sembla estar fent una política d'*a la saca* familiar.
Només així podem entendre contractacions d'assegurances mèdiques o d'altres temes per la diputació, l'existència d'un restaurant que factura per la diputació, amb un factor comú permanent: sempre hi ha algú darrere de la família.
Només faltaven les cases venudes per la Fundació Blasco de Alagón.

Que el senyor Fabra, fent gala de seu tarannà, ha intentat per tots els camins silenciar els mitjans de comunicació no afins o proclius.
*(El senyor president colpeja amb la maceta)*

Que han aparegut diverses informacions que demostren favoritismes preocupants a empreses molt concretes, com, per exemple, Marina d'Or.
Favoritismes entre els quals destaca la ubicació de l'aeroport de Castelló en contra de molts criteris tècnics i econòmics; la carretera Cabanes-Orpesa, o l'avinguda de Barcelona-Orpesa, els dos amb greus impactes mediambientals.

Senyor president del Consell i també del Partit Popular *(veus, el senyor president colpeja amb la maceta)*, vostés faltaven a la veritat quan deien "vamos a más" en la campanya electoral.
Mire vosté, no és cert, vostés van a menys, almenys en ètica.
I vaig a intentar explicar-ho.

Jo estic segur que vosté coneix el codi ètic del Partit Popular.
Article 8: "Comunicar a la dirección del PP y poner a su disposición del puesto público que desempeñara, si de la apertura de cualquier procedimiento jurisdiccional puedan derivarse indicios racionales de comisión de un delito".

Mire vosté, així va ser, als pocs dies d'obrir-se.
.
.

 

**El senyor president:**

Senyor Camarasa.
.
.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

.
.
.
el procés judicial per les primes úniques de l'exconseller Cartagena.
Se'n recorda?
Així va ser als pocs dies d'acceptar a tràmit la demanda contra l'exconseller Cervera.
.
.
Jo me'n recorde perfectament, vosté se'n recorda?

El senyor Fabra té obert un procediment en els jutjats de Nules, sí o no?
És molt evident que no s'ha complert l'article 8.
Van a menys en ètica, senyor president.
Abans, almenys, es complia l'article 8 del seu codi; amb el senyor Fabra, no.

Article 10: "Constituirá motivo de expulsión inmediata del partido la utilización del propio nombre, posición o relación dentro del partido o en un cargo público, para obtener lucro, trato o favor personal o beneficio para sí o para terceros".
Açò diu el seu codi ètic.
Algú s'atrevirà a dir que aquest article no té res a veure amb el susdit senyor Fabra?
És difícil trobar una situació on siga més directament aplicable aquest article.

Veu com van vostés a menys ètica, senyor president?
Amb el senyor Fabra, el PP, tant si són els Montesco com si són els Capuleto, dóna el mateix, estan palesant el seu tarannà ètic.
I, mire, ja era prou difícil destacar en aquest tema, eh?
, perquè algú abans de vosté s'hi va esforçar.

El problema és per què han fet açò.
Jo crec que este és un problema important.
La primera possibilitat és la seua debilitat en les batalles internes del partit: fan falta la gent que el senyor de Castelló posa a la seua disposició.
Però, mire.
.
.

 

**El senyor president:**

Vaya acabando, por favor.
.
.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

.
.
.
és molt seriós, açò, eh?
Açò és un problema de recolzament mutu, i mostra que la seua debilitat ha fortificat les posicions del senyor Fabra fins a l'extrem d'erigir-se en portaveu en les penes internes, fins a l'extrem d'avui mateix aparéixer com a coordinador de campanya.
.
.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

.
.
.
en el seu partit.

D'alguna forma, vosté s'està convertint en el millor escut de defensa d'aquest senyor.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

Gracias, presidente.

Señorías, la verdad es que la intervención del señor Ribó no sé exactamente de qué calificarla.
Es una intervención de suma de titulares de periódico, de suposiciones, de sentencias adelantadas, de proyectos de vida personal, de frustraciones.
.
.
Exactamente no sé cómo calificar, de verdad, la intervención del señor Ribó.

Ya había tenido noticia, no había tenido ocasión de verlo en directo, había tenido noticia de intervenciones suyas aquí, en la cámara, pero no había tenido la ocasión de escucharlas directamente.
Lo que sé es que este tipo de intervenciones ni son políticas, ni tienen sentido, ni son responsables.

Mire, políticamente, en Castellón, el presidente de la Diputación Provincial de Castellón ha ganado lo que usted no ha conseguido, y su partido, nunca: por mayoría absoluta, la Diputación Provincial desde el año 1995.
*(Remors.
El senyor president colpeja amb la maceta)* El presidente de la Diputación Provincial de Castellón ha conseguido durante estos años inversiones importantísimas, ha desarrollado económicamente aquella provincia y fue la primera provincia que consiguió el pleno empleo en nuestro país.

Hoy, la provincia de Castellón es una de las provincias de más importancia y reconocimiento en todos los sectores: el industrial, el turístico, el agrícola.
Es una provincia que clama, como otras provincias, por el agua del Ebro *(veus)*, y que, además, tiene una defensa política importante en su presidente.

Podríamos hacer las valoraciones políticas que usted creyese oportuno, pero me da a mí la sensación que a usted las cuestiones políticas le importan bien poco.

Lo que sí que sé, señor Ribó, porque lo veo, porque como usted, también me gusta vivir y ver la vida política y los acontecimientos y cómo se van sucediendo en el tiempo, que su proyecto político, por estos caminos, va hacia el colapso absoluto, esa es la realidad.

Izquierda Unida, que representó intereses generales en los años ochenta y que fue una gran fuerza en la izquierda española, ha visto cómo poco a poco ha ido perdiendo peso político, peso social, en el panorama de nuestra comunidad y en el español, y estoy convencido de que con intervenciones como la de hoy todavía se puede llegar más rápido al colapso.

Por eso, no sé exactamente de qué calificar su intervención, si de alguien que quiso ser fiscal y no lo ha conseguido; si de alguien que quiso ser juez y no lo ha conseguido, si de alguien que ha querido ser periodista, y no lo ha conseguido.

Esto de la política es algo muy serio, y esta tribuna también, es un sitio muy serio, en donde defendemos los intereses generales de los valencianos.
Yo he de agradecer al señor Pla que, aunque no tengamos el mismo punto de vista respecto de la cuestión que hemos debatido, haya puesto encima de la mesa una cuestión que tiene que ver con el interés general de nuestra comunidad.
Y lo que le pediré a usted, ya que he tenido la ocasión de escucharle personalmente hoy, es, ya que sé que no lo va a hacer, respecto de otras cosas que usted ha dicho aquí y que luego han ocurrido exactamente al contrario de lo que usted dijo, que también en este caso pida perdón, cuando corresponda, por lo que acaba de decir aquí.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor president.

Se levanta la sesión durante media hora.

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 41 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 47 minuts)*

 

 

***Presa en consideració de la proposició no de llei sobre la declaració de l'any 2004 com a "Any del músic Martín i Soler", presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 2.
804, BOCV número 17).***

**El senyor president:**

 

Se reanuda la sesión.

Al haber sido aplazado el punto número 13 del orden del día y al haber sido excusa la comparecencia del número 14, se va a tratar como siguiente punto del orden del día el punto número 6, que dice: Toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la declaración del año 2004 como "Año del músico Martí y Soler", presentada por el Grupo Parlamentario Popular, registro de entrada número 2.
804, del *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 17.

Para su presentación y defensa, tiene la palabra la señora diputada doña Carmina Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyor president.

En l'any 2004 es fan 250 anys del naixement a València, el 2 de maig de 1754, del músic Vicent Martí i Soler.
Aquest compositor valencià fou una figura capital en el panorama operístic en el segle XVIII.
La societat de l'època el considerà a l'altura de Mozart mateix, amb qui coincidí a Viena com a músic de la cort de l'emperador Josep II.

La commemoració del 250 aniversari és una ocasió privilegiada per a realitzar l'interés de la seua obra i figura dins i fora de les nostres fronteres, i per impulsar les iniciatives de qualsevol mena que puguen contribuir a retre-li l'homenatge que es mereix.

Per aquesta raó, el Grup Parlamentari Popular presenta la següent proposta de resolució:

"Les Corts Valencianes acorden:

Primer.
Instar el Consell de la Generalitat a declarar l'any 2004 "Any del músic Martí i Soler".

Segon.
Instar el Consell, a totes les administracions públiques i entitats públiques i privades de la Comunitat Valenciana a sumar-se a aquesta commemoració mitjançant l'organització d'activitats culturals, especialment de tipus musical, al voltant de la figura i obra del músic Martí i Soler, i invitar a tot el poble valencià a participar".

Senyories, hui, en esta proposició no de llei a mi no em tocaria estar ací, li tocaria a estar a una altra persona que va ser l'última proposició de llei que va presentar.
I jo crec que en esta proposició de llei va demostrar el seu sentiment per tot el que era el valencià.
Si algú estava orgullós de ser valencià, eixa persona era Manolo Tarancón.
Ell ha volgut deixar en tots els càrrecs que ha tingut, i, des de la seua dedicació a la vida pública, encara que el coneixem com una persona de gran devoció pels llibres, que era una de les seues passions, una de les altres seues passions era.
.
.
, i, a més, estava orgullós de les seues senyes d'identitat, i sempre deia que en qualsevol moment un valencià havia contribuït tant a la cultura com a la història tant nacional com a nivell universal.
I eixe era el seu lema: contribuir i fer conéixer a tots els valencians i a totes les persones il·lustres que han treballat per esta comunitat.

Per tant, des d'on estigues, Manolo, gràcies per eixe legat que ens han donat.
.
.
*(aplaudiments),* i gràcies per eixe respecte que ens has ensenyat a tindre per les senyes d'identitat de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

A continuación, tiene la palabra el señor Escrig, diputado por el Grupo Parlamentario Socialista.

 

**El senyor Escrig Peris:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Es presenta esta proposició no de llei sobre la declaració de "l'Any Martí i Soler", músic universal, per part del Partit Popular, però recordant ­creem­ que és tard i a destemps, perquè per poc es passa este any 2004 quan ja havien de celebrar-se concerts en honor d'este músic.

Volguera fer pública, per tant, en nom del Grup Socialista, la meua protesta per la ralentització d'aquesta iniciativa, encara que en el fons, en el fons està molt encertada i justa.
Però, en el temps està desfasada.

Des del Grup Parlamentari Socialista creem que esta proposició hauria d'haver sigut consensuada per ser una declaració institucional i millorar el seu contingut, ja que creem que hi ha moltes llacunes econòmiques, on es demostra en estes llacunes econòmiques que, una vegada més, la caixa de la Generalitat Valenciana està buida.

Recuperar de l'oblit a personalitats que han fet història fora de València és una cosa molt important per a recuperar la història valenciana.
És el cas que ens ocupa, és recuperar de l'oblit la figura de l'insigne compositor Vicent Martí i Soler, i que enguany, com bé ha dit la senyora Nácher, estem celebrant el seu 250 aniversari del seu naixement.

És interessant que iniciatives com esta sorgisquen des de les pròpies Corts Valencianes, perquè s'inste el Consell de la Generalitat, a la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència i a l'Institut Valencià que organitzen actes al voltant de la figura d'este compositor valencià.

Vicent Martí i Soler és l'exemple de músic que va haver de buscar-se la vida i la música a Àustria, Itàlia i Rússia, igual que hui existeix un gran èxode de músics valencians a altres terres de l'estat espanyol i del món, ja que ací, a pesar de ser terra de músics, no tenen l'oportunitat de ser professionals de l'art musical a la Comunitat Valenciana.

És necessari, és necessari, senyories, fer un paral·lelisme entre la figura de Vicent Martí i Soler i els nostres músics de hui.
Creem que, com a conseqüència d'una falta de política musical per part del Partit Popular, moltíssims músics valencians avui estan desenvolupant la seua tasca professional, com feu el mestre Martí i Soler, fora de la Comunitat Valenciana.
El que s'anomena en els cercles musicals èxode de músics valencians cap a l'Orquestra Nacional, Radiotelevisió, orquestres d'altres comunitats, bandes militars, etcètera.

És molt trist, senyora Nácher, que des d'ací, des de les Corts Valencianes volem recolzar la figura del músic Martí i Soler, i que des de la Conselleria de Cultura, la secretaria autonòmica i l'Institut Valencià de la Música faça desaparéixer del Dia de la Música Valenciana els quasi 400 concerts en els municipis i societats musicals que es venien organitzant, efectivament, per eixe 29 abril.
He de fer públicament protesta de nou en nom dels músics, bandes i directors per esta falta de cortesia cap als músics en el Dia de la Música Valenciana.
I anem a demanar l'oportuna iniciativa parlamentària perquè comparega el senyor conseller i explique el fiasco del Dia de la Música Valenciana en este any 2004.

Tornant a la proposició no de llei, el posicionament del Grup Parlamentari Socialista, en relació a esta proposició, va a ser positiva per dos motius.
En primer lloc, per haver sigut valencià el mestre Martí i Soler i, en este cas, creem que un valencià universal que ha quedat, per desgràcia, en el més absolut oblit, ja que s'exilià voluntàriament a Europa per a desenrotllar el seu art i morint a Sant Petersburg.
I, en segon lloc, pel que ha suposat la seua aportació a la música mundial comparant-se, com ha dit la senyora Nácher, en la seua època, al geni de Mozart, de qui Martí i Soler fou coetani.

Senyora Nácher, dóna la sensació, amb tot el respecte, que el músic Vicent Martí i Soler ha sigut inventat i creat per vosté i el Grup Parlamentari Popular.
Eixe músic és tan universal i, com he dit abans, esperem que siguen les Corts Valencianes, tots, tots, i no el Partit Popular, qui declare l'any 2004 "Any del músic Martí i Soler".
El que realment és preocupant, senyora Nácher, són els diners, els diners públics per a l'organització dels actes musicals al voltant de la figura del músic Martí i Soler.
Seria important conéixer quin va a ser el pressupost assignat per a commemorar "l'Any Martí i Soler", ja que tant sols apareix oficialment en els pressupostos una partida en la secció novena, programa 454.
10, referent a promoció cultural, museus i belles arts.
Denominació de la línia, senyories: Conveni consorci museus Comunitat Valenciana, "Any Martí i Soler", amb un import de 20.
000 euros, 3.
327.
000 de les antigues pessetes.
Quantitat esta irrisòria, miseriosa i insuficient, així com que està malament estructura la partida.
No sabem què té a vore el conveni, consorci, museu de la Comunitat Valenciana amb "l'Any del músic Martí i Soler"?

Li vaig a dir més, senyora Nácher.
En plena discussió dels pressupostos de l'any 2004, que encara vivia el senyor Tarancón, en el seu escó em digué, ens comentàvem personalment: "Què té a vore l'any Martí amb el conveni i els museus de la Generalitat Valenciana?
" El mateix Manuel Tarancón.

El Grup Parlamentari Socialista pensa i creu que seria millor enquadrat l'organització i pressupost de "l'Any Martí i Soler" dintre del seu marc natural, l'Institut Valencià de la Música, que en el seu programa d'objectius literalment diu: Edició de partitures, edició monogràfica de disc, concerts extraordinaris a la Comunitat Valenciana, resta d'Espanya i Sant Petesburg, edició de l'òpera *Una cosa rara*, eixir en la xarxa musical.
.
.
Tot això, senyories, amb 3.
327.
000 pessetes de les antigues pessetes.

A pesar de tot això, el Grup Parlamentari Socialista va a donar el seu suport a la proposició no de llei presentada pel Partit Popular, declarant este any "Any del músic Martí i Soler", però sempre, senyories, des de la seriositat i el rigor de la seua obra i no com una mera folckorada cultural per part de la Conselleria de Cultura i, en concret, de la Secretaria Autonòmica de Cultura a què ens té acostumats.

Demanar al Consell de la Generalitat que es prenga "l'Any Martí i Soler" amb la dignitat que es mereix.
Primer, perquè es mandata des de les Corts, i, en segon lloc, perquè anirem en contra de la pròpia història valenciana i de la música valenciana en particular.

Pels músics valencians, repetesc, pels músics valencians, el Grup Parlamentari Socialista va a donar suport a esta proposició no de llei, encara que el Partit Popular, amb la seua prepotència, ha volgut apropiar-se d'una figura històrica de la música, com és el músic Vicent Martí i Soler.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Entiendo, señora diputada, que la réplica va a hacerla individual.

Para el turno de réplica, tiene la palabra la diputada Nácher.

 

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyor president.
Vaig a ser molt breu.

Quant al temps, si vosté s'ha fixat, senyor Escrig.
.
.
Açò, senyories, s'ha fixat en l'ordre del dia.
Hem estat veient proposicions no de llei vistes en setembre.
Esta està presentada el 4 de novembre de 2003.
I no és que està posant en dubte a la Mesa, tota, en la qual hi ha membres seus.
Per tant, jo crec que abans de dir les paraules que ha dit, deuria pensar que també hi ha membres en la Mesa del seu grup parlamentari.

Jo comprenc que vosté estiga un poc.
.
.
perquè vosté que sempre s'ha dedicat a la música, li sàpiga malament que el Partit Popular sempre ha treballat per la música.
*(Remors)* Ahí està la Llei de la música.
Ahí estan les ajudes a les escoles de música.
I això a vosté li senta malament.

I quan m'ha dit que el Partit Popular ha agarrat la figura de Martí i Soler i ens l'hem apropiada, doncs, no ens hem apropiat de res.
Jo simplement m'he limitat a llegir esta proposició no de llei, a llegir l'exposició de motius i a llegir la proposta de resolució.
El que sí que em dóna molta pena és la seua poca sensibilitat.
Això sí que em dóna molta tristesa.
*(Remors)* I la poca imaginació que té.
Com vosté no ha pogut dir que el 2004 fóra l'any de Martí i Soler, això és el que li dol.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, diputada.

Sólo puntualizar que los órdenes del día los realiza la Junta de Síndics, de la que, indudablemente, es parte la Mesa, pero no sólo la Mesa.

Por favor, tiene la palabra el señor Escrig para turno de réplica.

 

**El senyor Escrig Peris:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora Nácher, s'ha de dir la veritat pel seu nom, i la veritat és que estem en el mes de maig i qualsevol declaració institucional d'algun personatge, qualsevol personatge, s'inicia sempre l'1 de gener i és l'any natural.
Estem en un desfasament de cinc mesos.
Si això és imputable o no imputable a la ralentització dels punts de l'ordre del dia d'esta cambra, no tinc culpa.
Jo he d'expressar el malestar que este músic ha segut menyspreat quant a eixa ralentització en el temps.
I no passa res, està aixina.

Segon punt.
Senyora Nácher, que el PP treballa per la música?
Efectivament, això faltava!
que no tingueren el suport del Partit Popular les bandes de música o la música en general.
Però li vaig a dir alguna cosa més: si treballa per la música, que no anul·len eixos quatre-cents concerts que s'havien d'haver celebrat estos dies a les bandes de música, als cors i a les agrupacions musicals.
Això és treballar per la música, senyora Nácher?
Li ho dic amb tot el cor: no és treballar per la música.
Això és fer-li un flac favor a les bandes i als músics valencians.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

Vosté diu que ha presentat la seua proposta, del seu grup.
Me pareix molt bé, però tota declaració institucional hauria de ser consensuada, almenys, pels partits d'esta cambra, que per a això estem.
Però si no anem a oposar-se a eixe declaració!
Anem a millorar-la amb vosté, senyora Nácher.
El que passa és que dóna la sensació que han volgut crear eixa figura, quan eixa figura, eixe Martín Soler, que morí en la més miseriosa de les misèries, en Sant Petersburg, per una mala.
.
.
, perquè coincidí aixina, però ací, actualment, també n'hi ha.
.
.
­per això he fet el paral·lelisme­ també n'hi han músics que els està passant el mateix.
Col·lectiu de cantants i músics valencians han d'anar-se'n a Catalunya a promocionar-se musicalment perquè ací no n'hi ha una cultura política de promoció cultural.
Això és ajudar els músics, senyora Nácher?
Reflexionem, senyores, que o mos fiquem tots d'acord a defensar una política de promoció musical o els músics continuaran.
.
.
­i va a ser el meu discurs en eixos quatre anys­, els músics continuaran anant-se'n a l'estranger i a altres parts de l'estat espanyol a fer el que saben fer, música professional.
I si això no ho parem, n'hi hauran milers de Martín Soler que els passarà, anar-se'n fóra de la Comunitat Valenciana, perquè el Partit Popular, que està ara en el Govern, no fa una adequada política musical i cultural.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

De nada, señor Escrig.

Tiene la palabra.
.
.
*(Remors)* Señora Nácher, me informan que los turnos de réplica se han concluido ya.
Y yo entiendo que no ha habido alusiones.

Señor Cardona, tiene usted el uso de la palabra.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

També de manera molt breu, i comence anunciant el vot favorable del Grup d'Esquerra Unida-Els Verds: l'Entesa a aquesta proposta del Partit Popular.

Nosaltres considerem que a Vicent Martín i Soler no li falten mèrits perquè l'any, aquest any es dedique al seu reconeixement.
Diem també "reconeixement" perquè normalment són gent oblidada que han segut molt importants en algun moment però que després no se'ls ha guardat el reconeixement necessari.
Aquest home va passar des de Bolonya, Nàpols, Torí, Venècia, Parma.
.
.
­es va recórrer tot Europa­ Anglaterra.
.
.
i va fer tota la música de l'època, òperes, ballets, cantates, etcètera, i realment es comenta que Mozart no és que el reconeguera sinó que inclús en alguna obra seua, en *Don Giovanni*, cita musicalment temes d'aquest músic valencià.

Quan he vist algun retrat fet en l'època, quan tenia 33 anys i ja portava bastants anys fora d'ací, en el mateix retrat, en l'orla, figura que era un músic valencià, és a dir, que volia destacar-ho quan se l'anomenava.

Però al mateix temps, al mateix temps que dic això, sí que he de dir també algun aspecte crític sobre el tema.
El primer és que a mi sí que em sembla una manca de previsió que estiguem en aquest moment tractant açò.
Ja sé que es va presentar en novembre la proposta, és a dir, abans que començara l'any, però jo crec que ara, encara el Consell.
.
.
­nosaltres el que fem és instar el Consell perquè declare aquest any Any Martín i Soler­ encara el Consell haurà de declarar-lo.
Jo pense que queda bastant mal que, acabant el mes de maig, el Consell declare el 2004 com a any Vicent Martín i Soler perquè, evidentment, durant quatre o cinc mesos no s'ha tingut eixa consideració.

I també me fa preguntar esta qüestió que hem fet en este moment, me fa plantejar quin tipus de planificació té aquesta commemoració.
Perquè no es tracta només de declarar un any d'un músic concret, sinó de planificar, d'alguna manera, quin tipus d'homenatges, d'actes, quin tipus d'actuació, d'activitats es faran perquè realment l'any tinga un contingut i un sentit.
No es tracta només que persones espontàniament, individualment, vagen fent alguna cosa.
De fet, n'hi ha anuncis bastant seriosos que es farà una pel·lícula sobre aquest músic a estrenar en el 2006, que serà el 200 anys de la mort de Martín i Soler, però, clar, dóna un poc la sensació, de vegades, que es queda en la declaració retòrica d'un any per a commemorar un cert personatge, però no n'hi ha una planificació, no n'hi ha uns recursos, inclús personals.
.
.
Ens pareix que hauria d'haver una persona concreta que coordinara les activitats que es feren respecte a aquest any.

I, finalment, també comentar que el tema dels recursos, almenys els que apareixen en els pressupostos són molt escassos, perquè només apareixen 20.
000 euros per a aquest tema, cosa que considerem realment escassa.

Sobre el tema del consens, senyora Nácher, nosaltres sabem que el Partit Popular, i qualsevol partit en aquests Corts té dret a presentar qualsevol iniciativa, però també pensem que en alguns casos concrets, quan a la millor se li ha de donar una especial rellevància, a la millor sí que val la pena comentar-ho als grups de l'oposició.
Perquè en este cas que ha estat el reconeixement a un músic valencià, en què estem d'acord en principi, potser li donara una especial rellevància, una especial categoria i també haguera segut un possible motiu per a acordar, entre tots els grups, avançar-lo dins de l'ordre del dia perquè es tractara abans que començara l'any 2004.

Per tant, mostrant-li la nostra voluntat que en tasques com aquestes tindrà el nostre suport, amb eixes crítiques que li he comentat, que me pareixen bàsiques i essencials també, nosaltres anem a donar suport a aquesta proposta.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Señora Nácher, tiene usted el uso de la palabra.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyor president.

Mire, com bé els ha explicat abans el senyor president d'esta cambra, ha quedat clar que en la Junta de Síndics tots els grups parlamentaris tenen la seua representació.
I esta proposició no de llei ha entrat en un orde, en l'orde que li tocava.
Si n'hi havien iniciatives abans, s'havien de vore per l'orde que entraren en registre.

Quant al consens, mire, jo crec que el Grup Parlamentari Popular pot presentar una proposició no de llei quan vullga.
Una cosa és una declaració, una cosa és una declaració; en la proposició no de llei, vosté, el seu grup parlamentari té ara l'ocasió de recolzar-la.

Jo comprenc que els ha pillat un poc amb el peu canviat perquè, com sempre mos acusen que no tenim sensibilitat cultural.
.
.
, bé, com la demostrem tots els dies i esta és una demostració més.
.
.
, clar, que duguem a estes Corts eixa sensibilitat cultural, a vostés els senta mal.
Hagueren volgut que possiblement el senyor Tarancón els haguera cridat a tots i haguera dit: "Vaig a presentar esta proposició no de llei", per a presentar-les vostés un segon abans.
Segurament haguera passat això, perquè ja ens coneixem així tots, no hem d'anar enganyant-nos.

Per tant, els done les gràcies que al final les seues argumentacions no han segut argumentacions de pes i han demostrat que eixa sensibilitat.
.
.
que hui el Grup Parlamentari Popular, a part de presentar l'any del músic Martín i Soler, que per a nosaltres era molt important, ha recolzat eixa proposició no de llei que en el seu dia la va presentar un company nostre que hui no està entre mosatros.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, muchas gracias, señora Nácher.

Tiene uso de palabra, para el turno de réplica, el señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora diputada, nosaltres estem la mar de satisfets a donar suport a aquest any, conforme he expressat anteriorment.
Però, al mateix temps que expressem la nostra satisfacció per l'aprovació, no podem deixar de comentar els aspectes que veiem negatius i pensem que podrien corregir-se.

 

Per una altra banda, senyora diputada, jo no li exigisc que ens plantege estes coses, simplement li ho suggerisc.
Crec que en algunes qüestions d'este caràcter, la cosa seria molt més positiva, inclús quedaria molt millor davant de la societat valenciana.

I, finalment, senyora diputada, no es poden utilitzar els necessaris reconeixements a les personalitats històriques, no es poden ficar com a excusa a voltes de la manca d'actuació real en el dia a dia actual.
Nosaltres pensem que tot forma part d'un conjunt i, inclús, que esta qüestió del reconeixement al Martín i Soler deuria ser també un motiu d'impuls de la nostra música actual, i no una excusa per a no fer algunes coses que mos toquen fer com a poders públics i que a vostés els toquen especialment perquè per a això estan en el Consell de la Generalitat.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Vamos a proceder a la votación del punto.
Comienza la votación.
*(Aplaudiments)*

Se levanta la sesión.

 

*(S'alça la sessió a les 12 hores i 15 minuts)*