Obres%20P%C3%BAbliques%989272.12.07%20macro.html





Comissió d’Obres Públiques i Transports realitzada el dia 7 de desembre de 2011.
Comença la reunió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Ferraro Sebastiá.
Reunió número 4.

El senyor president:

(Inintel·ligible) .
.
.
a la Comissió d’Obres Públiques i Transports.

En primer lloc, com resulta que no fa falta passar llista perquè és continuació, de totes formes n’hi han dos substitucions, perquè consten en acta: al senyor Jorge Bellver Casaña el substituïx Trinidad Miró; i, al senyor Pedro Hernández Mateo, Esther Franco.
¿N’hi ha alguna substitució més?
No.
Doncs, continuem.

Proposició no de llei sobre l’oferiment als joves valencians dels habitatges de què disposa l’IVHSA, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 2.
212, BOC número 19)

El senyor president:

Punt quart de l’ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l’oferiment als joves valencians de les vivendes de què disposa l’IVHSA, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa té la paraula el senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gràcies, senyor president.

Bé, la nostra iniciativa.

Estamos en un entorno de crisis económica que tiene muchos dramas: gente en paro; empresas que cierran, algunas por la grave situación económica que lastra a los sectores productivos y otras por los impagos de las administraciones públicas; personas dependientes sin atención; una sanidad y educación públicas cuestionadas por aquellos que derrochan nuestros recursos pero no priorizan nuestros servicios más básicos; y la problemática de los jóvenes.

Por primera vez en la historia de nuestra comunidad uno de cada dos jóvenes en edad de trabajar se encuentra en paro, se trata de la generación más preparada de la historia y, a la vez, la más parada.
La formación se recorta en todas etapas, las tasas universitarias de multiplican, las condiciones laborales se precarizan hasta límites insostenibles y vergonzantes avalados a golpe de decretazos o reformas laborales por las administraciones competentes.
La edad de jubilación se alarga, al igual que el período de cotización, creando un futuro incierto e hipotecado donde los jóvenes tendrían que entrar a formar parte del mercado laboral sin garantías para poder aspirar a una jubilación completa.

La situación creada por la falta de políticas proteccionistas dirigidas a nuestros jóvenes conllevan un remedio no deseable para nosotros, que es la huída hacia otros países en busca de un presente y un futuro mejores.
Y, finalmente, la emancipación es hoy un término utópico si pretendemos no ofrecer ningún remedio.
Y esta iniciativa viene a ofrecer un pequeño pero importante grano de arena para paliar esta situación.

Hoy, son miles y miles las personas y familias que están perdiendo sus casas por el impago de la hipoteca.
Tener que elegir entre la cesta de la compra o la hipoteca es una elección clara a nuestro entender, y la ley fraudulenta, hasta hoy amparada por PP y PSOE, hacen que pierda un bien que está recogido como un derecho fundamental en la Constitución.

Pero, los problemas no se ensañan solo con los propietarios.
¿Y los que todavía no pueden acceder a una vivienda?
El colectivo más claro son los jóvenes porque son ellos los que inician su edad de emancipación y los que a priori están buscando dónde construir su propio proyecto de vida.
Son muchos los que aún no reúnen ningún requisito para ni siquiera soñar con el acceso a una vivienda –por todo lo expuesto anteriormente–, y tenemos que comprometernos urgentemente y de forma decidida con ellos; pero otros necesitan un pequeño apoyo.
Hay problemas estructurales que hay que solucionar y otros de aplicación fácil e inmediata.
Y estos son los expuestos en nuestra PNL.

El IVVSA está mal enfocado, tampoco está pagando a las empresas en tiempo y en forma y, por tanto, creando dificultades para que puedan continuar sus actividades económicas.
El Consell reduce año tras año las aportaciones económicas que debe gestionar, también el IVVSA respecto a políticas de vivienda.
Y, ¡cómo no!
, la crisis inmobiliaria no es ajena a este instituto.
Muchas son las viviendas que el IVVSA tiene a su disposición para el mercado de compra, pero hay que replantearse firmemente si es ésta, hoy por hoy, la mejor opción para los jóvenes valencianos.
Y pensamos que no lo es.

Las entidades financieras no conceden créditos a los jóvenes –en realidad ya a casi nadie– por la supuesta incertidumbre que estos tienen respecto al pago, motivo ya suficiente para replantearse la oferta de viviendas del IVVSA y el paso de compra a alquiler.
También tenemos que tener en cuenta y valorar las consecuencias que de momento, y hasta un cambio que se hace necesario de la Ley hipotecaria, haya ante la posible falta de pago de la hipoteca.

Y, por último, para Compromís es necesario empezar –aunque sea un poco tarde– a pensar que las fórmulas de alquiler –y más cuando hablamos de jóvenes y en pleno siglo XXI– es una política acertada sobre la oferta inmobiliaria.

Teniendo en cuenta los factores y argumentos anteriores, teniendo en cuenta que son muchas las viviendas que no se están ocupando, que también están lastrando la actividad económica y social del IVVSA creando un stock de viviendas que, si se consiguen colocar vía alquiler, garantizarían unos ingresos para que el IVVSA afronte los impagos a las pymes y facilitar a los jóvenes su emancipación.

Teniendo en cuenta que son mayoritariamente las viviendas de compra en las que no se está colocando el propio IVVSA, demostrándose que existen las dificultades mencionadas, y, finalmente, teniendo en cuenta nuestro compromiso con los jóvenes y con su necesario proyecto de emancipación, proponemos que se destinen las viviendas del IVVSA al alquiler asequible de los jóvenes valencianos.

Es por ello que el texto literal de nuestra PNL era que «las Cortes Valencianas insten al Consell para que las viviendas de las que dispone el IVVSA –y no consigue vender– se pongan a disposición de los jóvenes valencianos mediante alquileres o alquileres con derecho a compra asequibles».

Bien, y hasta aquí la defensa de la propuesta.

El senyor president:

Muy bien.

Muchas gracias, señor Ponce.

A esta proposició no de llei s’ha presentat una esmena per part del Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua defensa té la paraula el senyor Castelló.

El senyor Castelló Sáez:

Muchas gracias, señor presidente.

Bien, lo cierto es que el texto de la proposición que nos trae Compromís, pues, por nuestra parte con la enmienda transaccional lo que planteamos es mejorarlo en la medida de lo posible para que sea más factible y –yo creo– más apropiado para una empresa pública, como es el IVVSA, de cara a la proposición que se hace al Consell, la forma que se le insta al Consell para que lleve a cabo la medida planteada.

Nuestra enmienda transaccional dice –como tendrán todos los grupos políticos–: «Las Cortes Valencianas instan al Consell a que tome las medidas necesarias que posibiliten a los jóvenes el aprovechamiento de las viviendas del parque público de IVVSA que estuvieran en origen destinadas a venta y que no se les haya podido transmitir, debido a dificultades financieras con las entidades de crédito para su transacción a régimen de alquiler o de alquiler con opción de compra.

Como ven, básicamente se trata de la misma proposición que hace Compromís, habla en su objeto de aquellas viviendas que estuvieron destinadas a venta y que por dificultades del mercado financiero no se pudo efectuar la misma, no se transmitieron en muchísimos casos porque –como ha comentado el propio portavoz de Compromís– debido a la falta de crédito que, en muchas ocasiones, no solo afecta a los jóvenes –y esto es una buena prueba de ello– sino que afecta a todo tipo de familias, que se trata de un sector que lo está pasando especialmente mal con el tema del empleo ya que prácticamente la mitad de los jóvenes están sufriendo la dureza del desempleo y la posibilidad de acceder a un trabajo.
Sí que deberíamos darles la posibilidad de que tuvieran una vivienda en condiciones adecuadas –y esta medida lo podría resolver–, tanto en alquiler como en alquiler con opción de compra, y que se trata de, al fin y al cabo, de aprovechar con este tipo de medidas el parque de viviendas que tiene el IVVSA cuyo objeto final es que sea disfrutado por los valencianos y de eso se trata, ¿no?

Por lo tanto, esa es nuestra propuesta, esa es nuestra enmienda transaccional.

Me comentaba el ponente que si por nuestra parte podríamos aceptar lo que figuraba al final de su proposición inicial, que es «a precios asequibles».
No tendríamos ningún inconveniente en añadir al final de la enmienda transaccional «para su transición al régimen de alquiler o de alquiler con opción de compra a precios asequibles».
Si quedara definitivamente así por nuestra parte lo aceptaríamos, si se acepta también por parte el ponente, y no tendríamos mayor problema en ello.

Nada más, presidente.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castelló.

Entiende esta presidencia que usted ofrece una transacción al grupo Compromís.
Es decir, su enmienda no la mantiene –digamos– y ofrece una transaccional sobre la base.

El senyor Castelló Sáez:

Efectivamente.

El senyor president:

Entonces, el señor Ponce tiene la palabra para contestar si lo admite o no, o si desean que suspendamos durante algún minuto para llegar a un acuerdo.

Tiene la palabra señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, la enmienda que propone el Partido Popular es matices de forma más que variaciones en el fondo de la propuesta.
Y sí es interesante añadir esa coletilla de «en condiciones asequibles» o «con precios asequibles» porque es un poco la clave de esta iniciativa, que los jóvenes puedan optar en condiciones relativamente ventajosas a este tipo de viviendas que, hoy en día, están paradas y que, bueno, consiguiendo su alquiler el IVVSA conseguiría ciertos ingresos y paliaríamos en cierta medida estas condiciones de falta de vivienda para los jóvenes.

Por tanto, aceptamos la enmienda, la transaccional que hemos pactado.

Bien, por nuestra parte nada más.

El senyor president:

Vamos a ver.

Usted, señor Ponce, lo que admite es añadir a su texto un párrafo.
(Veus) O sea, usted aceptaría la enmienda del PP tal cual añadiendo un párrafo.
.
.

El senyor Ponce Guardiola:

«.
.
.
en condiciones asequibles».
(Remors)

El senyor president:

Bueno, pues, entonces, como está claro que la enmienda está aceptada añadiendo este párrafo, tome usted nota, «en condiciones asequibles».

Para fijar posición tiene la palabra, en primer lugar, el Grupo de Izquierda Unida, teniendo en cuenta que hablamos ahora de la enmienda, puesto que la proposición no de ley ya no existe en este momento.

Tiene la palabra, señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

És cert que la crisi econòmica està colpejant d’una manera molt més dura probablement la gent més jove, en primer lloc pel tema de l’atur.
L’atur afecta la meitat dels joves dels País Valencià, però també pel tema de les hipoteques.
Els joves que tenen un salari –que en són pocs– han de destinar el 60% d’aquest salari a pagar una hipoteca si volen accedir a un habitatge en propietat.
Per tant, calen mesures immediates per a pal·liar aquesta situació.

La problemàtica que presenta la proposició no de llei, el fet que a molts joves se’ls ha negat el crèdit hipotecari per a poder accedir a una vivenda de l’IVHSA, nosaltres creem des d’Esquerra Unida que ahí n’hi ha una responsabilitat compartida; per una part, una responsabilitat de les entitats financeres, però també una responsabilitat de la Generalitat valenciana.
I és que és veritat que als joves valencians els han negat el crèdit en moltes ocasions a causa de l’elevat preu, malgrat que es tractava d’habitatges protegits, als quals l’IVHSA oferix els habitatges promoguts, tant els de protecció de règim general com concertat.
(Remors)

Per tant, el primer que cal fer és una crítica a la política de l’IVHSA i de la mateixa Generalitat valenciana que durant els últims anys al País Valencià s’ha produït un encariment d’aquestos habitatges protegits.
Si tenim en compte, primer, que cal fer esta crítica, evidentment nosaltres de d’Esquerra Unida apostem per un parc d’habitatges de lloguer i que aquestos habitatges que no s’han pogut vendre passen a formar part d’un parc públic d’habitatges de lloguer; de fet, La Generalitat i altres administracions, com alguns ajuntaments, ja tenen aquest parc públic de lloguer però s’ha vist reduït el seu tamany en els darrers vint anys.

Per tant, nosaltres sí a aquesta proposició no de llei, sí a la creació d’un parc públic d’habitatges en règim de lloguer, en règim basat.
.
.
Sens dubte, la nostra proposta política seria una nova política pública d’habitatge basada en el lloguer social on els habitatges siguen protegits per a tota la seua vida útil i no puguen ser desqualificats i, després, passar a ser habitatges lliures.

De totes maneres –com dic– açò seria la proposta política d’Esquerra Unida.
I com va aquesta PNL amb l’esmena incorporada entenem que pot anar en aquesta línia del parc públic d’habitatges de lloguers, doncs, li donarem el recolzament.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Per a fixar posició, té la paraula la senyora Salvador, del Grup Parlamentari Socialista.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

La veritat és que ens sorprén la transaccional que presenta el Partit Popular perquè el preu de la vivenda protegida està taxat.
Per tant, deixa d’incloure allò del preu assequible, doncs, està bé que les senyories del Partit Popular descobrisquen ara aquesta mesura després de setze anys en el govern de la Comunitat Valenciana.
Però, bé, benvinguts.

I, com no, evidentment el Grup Parlamentari Socialista no pot més que recolzar la iniciativa que presenta el Grup Compromís, sobretot tenint en compte que hi ha una acumulació de vivendes al parc públic de l’IVHSA, que és ben cert que és un dels més reduïts si ho comparem amb altres autonomies quant al parc públic d’habitatge d’aquest institut.

És cert que hi ha promocions de vivenda per vendre, entre altres qüestions, pel tema de la falta de crèdit, però entre altres qüestions, al temps que hi ha una demanda d’habitatge a la Comunitat Valenciana tant per part dels joves com d’altres sectors de població més vulnerable i que cada vegada són més.

És cert que els joves patixen amb més crueltat l’atur, especialment també en aquesta comunitat, les dificultats que tenen per trobar un lloc de treball estable que els permeta accedir a un habitatge en propietat.

Per tant, és cert que l’objectiu ha de ser sempre per part d’aquesta administració i amb les competències que té en matèria d’habitatge fixades a l’Estatut d’autonomia, el de buscar fórmules que en matèria de política d’habitatge garantisquen la satisfacció d’aquest dret a tota la ciutadania.

Davant d’aquesta conjuntura excepcional, el lloguer és una opció viable, especialment en habitatge de promoció pública, com és el de l’IVHSA, i, per tant, és important impulsar mesures per a traure en lloguer aquests habitatges.

La dificultat, com no, està en el mateix IVHSA, que cada vegada té menys recursos; ara han reduït en un 46% el pressupost de l’IVHSA per al pressupost de l’any 2012.
Es troba en una situació pràcticament de bancarrota.
No paguen ni a les empreses que ara s’estan dedicant a fer el manteniment i rehabilitació del parc públic de l’IVHSA –el que se destina a lloguer–, ni tan sols les vivendes de l’IVHSA de lloguer, actualment, poden obrir la porta per a destinar–les a lloguer als ciutadans.
.
.
, o disposar–les per a lloguer als ciutadans de la Comunitat Valenciana, perquè no tenen ni un euro ni per a obrir la porta per al manteniment d’estes; per tant, també veiem amb certa dificultat, inclús, el que se puguen, les de compra, destinar a lloguer.

És cert que la situació és difícil.
En esta comunitat no s’ha sembrat per a construir una política adequada en matèria d’habitatge.
Cada vegada la inversió és menor, ja no només baixa el pressupost de l’IVHSA, sinó que també es reduïx el pressupost en matèria d’habitatge per al 2012 quasi en un 35%.
I, per tant, quan han vingut ben donades no s’ha construït vivenda protegida en aquesta comunitat, ni s’ha construït ni per a venda ni per a lloguer vivenda protegida; sinó que només s’ha construït vivenda de renda lliure.
I per tant, ara que, a més, es troba en estoc.
.
.
, i ara els ciutadans han de patir les conseqüències d’aquesta política d’habitatge.

No hem diversificat en el model productiu, no hem passat del monocultiu de la rajola en aquesta comunitat i, per tant, la situació que ens trobem ara és la que és.

Recolzem perquè ara.
.
.
, com ho ha estat fent el Govern d’Espanya en matèria de política d’habitatge, ha fixat com eixos de la política d’habitatge el lloguer i la rehabilitació.
Per tant, considerem important que es centre i es potencie el lloguer i s’impulsen les polítiques de lloguer en aquesta comunitat en el seu àmbit competencial, especialment en els jóvens, perquè, fins ara, a més, vull recordar, cobraven l’ajuda de la renda bàsica d’emancipació de 210 euros, impulsada pel Govern d’Espanya, per al lloguer precisament.

I, per tant, esperem que el nou govern del Partit Popular les mantinga, aquestes ajudes, per a promoure les ajudes al lloguer per als jóvens també d’aquesta comunitat i convidem, una vegada més, al Consell perquè les puga complementar, com no ha fet fins ara.

Per tant, reiterar el nostre recolzament a aquesta iniciativa amb els matisos indicats i res més per la nostra part.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Salvador.

Acabat el debat, anem a passar a votació, senyories.
Vots a favor de.
.
.
?
Vullc aclarir–los que el que se vota és l’esmena presentada pel Partit Popular amb l’afegit de «en condicions assequibles».
És aixina?
Vots a favor?
Per unanimitat, queda aprovada.

Proposició no de llei sobre la presentació urgent d’un projecte de llei autonòmica que regule, entre altres matèries, la gestió i l’explotació, la infraestructura, la superestructura, la coordinació de mitjans, el material mòbil, la formació de maquinistes, els plans de seguretat, els avanços tecnològics i el finançament aplicables a les línies de ferrocarrils de La Generalitat, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 2.
539, BOC número 19)

El senyor president:

Passem al següent punt de l’ordre del dia, que és el número 7: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la presentació urgent d’un projecte de llei autonòmica que regule, entre altres matèries, la gestió i explotació, la infraestructura, la superestructura, la coordinació de mitjans, el material mòbil, la formació de maquinistes, els plans de seguretat, els avanços tecnològics i el finançament aplicables a les línies de ferrocarrils de La Generalitat, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

La comisión de investigación de les Corts Valencianes del accidente de metro ocurrido el 3 de julio de 2006 en la línea 1 de Metrovalencia aprobó, entre otros, el siguiente punto –con el número 13–: «Les Corts acuerdan que el Consell elabore un proyecto de ley autonómica que regule, entre otras materias, la gestión y la explotación, la infraestructuraâ¦

El senyor Serra Cervera:

Perdón, por una cuestión de orden.

El senyor president:

Sí, un momentito, señorâ¦ señorâ¦

El senyor Serra Cervera:

Como hemos estado hablando ahora mismo sobre eso, creo que igual le he llevado a la confusión y se han saltado, si no me equivoco, el punto número 7.

El senyor president:

Pero si es del que estamos hablando, (veus) el número 7, infraestructuraâ¦

El senyor Ponce Guardiola:

Es que el 8 también esâ¦

El senyor Serra Cervera:

Ah!
Perdón, pues, entonces el error ha sido míoâ¦

El senyor president:

Pot continuar, senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Sí, el punto acordado era concretamente que «el Consell elabore un proyecto de ley autonómica que regule, entre otras materias, la gestión y la explotación, la infraestructura, la superestructura, la coordinación de medios, el material móvil, la formación de maquinistas, los planes de seguridad, los avances tecnológicos y la financiación aplicable a las líneas de ferrocarriles de La Generalitat».

En estos momentos continuábamos sin esta legislación, que, insisto, se acordó su elaboración hace ahora cinco años y medio, y es por esto que presentamos la siguiente propuesta de resolución en el sentido de lo que acabo de leer y, también, que el Consell dará cuenta a Les Corts del cumplimiento de esta resolución en el plazo de tres meses.

Para nosotros es imprescindible la creación de una ley del sector ferroviario de la Comunidad Valenciana, así como los instrumentos institucionales que garanticen que éste se pueda desarrollar en condiciones de seguridad, sostenibilidad medioambiental e intermodalidad.

En el escenario creado, los últimos años, por la Conselleria de Infraestructuras y Transporte de liberalización del mercado ferroviario de la comunidad, en el que presumiblemente explotarán distintas operadoras privadas líneas de metro y tranvía, hay que promover, al menos, instrumentos independientes neutrales y autónomos que garanticen la seguridad de los viajeros.

Nos consta que parte de lo que se solicita está incluido en la ley de movilidad, pero pensamos que esta ley debe configurarse como un marco que regule las condiciones y principios generales para garantizar la movilidad de la Comunidad Valenciana y que ésta se realice en términos de sostenibilidad, calidad y seguridad.

La complejidad intrínseca del sector ferroviario y su importancia como eje vertebrador, como elemento fundamental para el desarrollo económico y social de la comunidad, obliga a que su regulación sea a través de una ley única y específica.

Si el modelo europeo en general, o el andaluz, catalán o vasco, funcionan y han conseguido que el ferrocarril se haya convertido en un motor de sus economías, ¿qué problema hay en implementar el mismo modelo en la Comunidad Valenciana?
Esto sería un poco la justificación de que consideramos que es imprescindible la creación de esa ley del ferrocarril valenciano.

Si nos remontamos al origen de esta propuesta, nos encontramos con el accidente de metro más grave de la historia en toda Europa.
Que, por cierto, según nuestro grupo, quedó, digamos, impune en cuanto a la asunción de responsabilidades políticas y, también, consideramos que en su día la investigación que se desarrolló no fue todo lo profunda, ni mucho menos.

Es más, parece ser queâ¦, bueno, en sede judicial no se pudieron depurar las responsabilidades judiciales porque diversas pruebas, incluidos libros que deberían estar por duplicado, desaparecieron.
Bien, es algo que ya se debatió en su momento, pero que ahora mismo no está de más recordar.

Hay que incidir en queâ¦, por ejemplo, entre 2000 y 2005, el metro de Valencia tuvo alrededor de 150 accidentes y, sin embargo, entre los metros de Madrid, Bilbao y Barcelona no llegaron a los 30.
Lo cual implica, pues bueno, que es imprescindible ahondar enâ¦ una ley que regule adecuadamente todas las condiciones relativas al funcionamiento del ferrocarril valenciano.

Habían dos leyes por crear en este acuerdo del queâ¦, bueno, a raíz de la comisión de investigación que se creó en las Cortes a raíz de aquel accidente, que, recordemos, los grupos de la oposición abandonaron, porque, bueno, no les gustaba la forma en la que estaba siendo tratado el tema, pero que se llegó a una serie de acuerdos que se votaron en pleno y que se aceptaron y, por tanto, eran de obligado cumplimiento.

Eran, tanto la creación de la ley del sector ferroviario, como la ley de la agencia valenciana de seguridad en el transporte, de la que hablaremos en el punto siguiente.

Estos dos proyectos de ley, ya se había comprometido su elaboración con anterioridad; de hecho, había un compromiso personal del presidente Camps, eran compromisos que estaban incluidos en el Pavace, y el tercer punto en el que se comprometieron fue precisamente en esta comisión de investigación del accidente de metro.

Bien, él incidió en que esta ley del sector ferroviario ha funcionado con éxito en Cataluña, en Euskadi, en Andalucía, y que, además, bueno, ya en 2006, el entonces conseller comentaba que se elaboraría esta ley y que sería una ley novedosa y con un contenido más amplio que el de la ley estatal y de las comunidades autónomas que tienen ya la ley ferroviaria.

Pero, sin embargo, parece ser, pues, algo que ya he mencionado con anterioridad, que el Consell no quiere elaborar esta ley en exclusiva, porque sería necesario pactarlo con sindicatos, que se opondrían, entre otras cosas, a la introducción de terceros en la explotación de las líneas de ferrocarril o a la obtención de habilidades de maquinistas o jefes de circulación a través de centros privados de formación.

En la comisión de investigación se indicó que el accidente no era evitable y que no era más que un accidente.
Sin embargo, pues solamente, o bien habiendo instalado en la línea 1 los sistemas de frenado ATP, o bien reprogramando correctamente las balizas, se hubiera podido evitar.

Todo ello redunda en el hecho de que, dada la importancia estratégica del sector ferroviario valenciano, consideramos que es fundamental el cumplimiento de este compromiso, insisto, tanto del ex presidente Camps, como del Pavace, como de la comisión de investigación que hace cinco años y medio acordó la elaboración de este proyecto de ley.

Hace dos años, ya se comentó que esta ley estaba, bueno, en fase de informaciónâ¦ no, a verâ¦ bueno, que estaba en fase de elaboración, que había pasado varios de los trámites y que parecía ser que, en breve, se iba a aprobar.
Pero, a fecha de hoy, no tenemos noticias de que haya intención de aprobarla y, es más, al haber incluido algunos aspectos de esta ley en la ley de movilidad, pues, consideramos que el Consell no tiene intención de aprobarla.
Por ello, instamos al Consell a que la elabore y a que se pueda debatir y aprobar.

En principio eso es todo.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Per a fixar posició, té la paraula, en primer lloc, la senyora Albiol, per part del Grup Parlamentari d’Esquerra Unida.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Des d’Esquerra Unida, anem a recolzar aquesta proposició no de llei, anem a recolzar l’elaboració d’aquesta llei del sector ferroviari.

Per a nosaltres la comissió d’investigació de l’accident de Metrovalencia va ser una gran pantomima i va ser una gran vergonya per a la ciutadania del País Valencià.

Però encara així, es van arribar a uns compromisos mínims, molt mínims, que es van adquirir.
Però aquests compromisos, aquestes conclusions de la comissió d’investigació ni tan sols s’estan complint a hores d’ara.

Per a nosaltres ja és hora que la seguretat de Metrovalencia no depenga de Ferrocarrils de la Generalitat valenciana, no depenga de la voluntat o no de la gerència, no depenga de la voluntat política del Consell o no depenga de si n’hi han diners en els pressupostos o no n’hi han diners en els pressupostos; sinó que ja és hora que tot quede regulat per llei i que es puga, a més, verificar si s’han fet les coses com toca.

Des d’Esquerra Unida, no donem per tancat l’assumpte de l’accident del 3–J perquè aquella investigació va ser vergonyosa.
Però, sobretot, a nosaltres el que ens sembla més greu, com dic, és que ni tan sols s’estiguen complint els compromisos que es van adquirir en aquella comissió d’investigació, ni tan sols s’estiguen portant a terme les qüestions que deriven d’aquelles conclusions de la comissió d’investigació, tant si estem parlant de la llei com si estem parlant de l’agència de la qual parlarem en el següent punt.

Per descomptat, des d’Esquerra Unida, em sembla fonamental que s’elabore aquesta llei autonòmica que regule la gestió i explotació, infraestructura, superestructura, coordinació de mitjans, material mòbil, formació de maquinistes, plans de seguretat, avanços tecnològics i finançament aplicable a les línies de ferrocarrils de La Generalitat.

Sense ningun dubte, pensem que aquesta llei s’ha d’elaborar perquè ho diu en les conclusions, però també perquè és cert que no tot ve arreplegat en aquesta llei de mobilitat que ja es va aprovar, sinó que n’hi han qüestions que s’han quedat sense contemplar en aquesta, i per tant, continuem reclamant, també, aquesta llei autonòmica.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

El dictamen de la comissió especial d’investigació de l’accident de la línia 1 del metro el dia 3 de juliol de 2006, aprovat en estes Corts el dia 12 d’agost d’eixe mateix any, amb els vots exclusius del Grup Popular, en els seus punts 13 i 15, efectivament, tal com s’ha dit, instava el Consell a, en primer lloc, elaborar el projecte de llei que regulara la gestió, explotació, infraestructures, superestructura, coordinació de mitjans, material mòbil, formació de maquinistes, plans de seguretat, avanços tecnològics i finançament aplicables a les línies de ferrocarrils de La Generalitat.
És a dir, una llei ferroviària de la Comunitat Valenciana tal i com ja tenen Catalunya, Euskadi i Andalusia, que han adaptat ja, i a més fa molt de temps, el seu ordenament a la nova llei estatal del sector ferroviari de l’any 2003.

I també en eixa comissió d’investigació, en el punt 15, s’instava el Consell a crear per llei una agència de seguretat de tots els mitjans de transport amb funcions de vigilància i control del sistemes de seguretat, qüestió en la qual ja aprofundirem en el seu punt de l’ordre del dia.

Esta llei, senyories, del sector ferroviari de la Comunitat Valenciana, a part d’emanar de la comissió d’investigació de l’accident i de figurar, com s’ha dit, al Pavace II, comptava amb el compromís del conseller d’obres públiques, senyor García Antón, que seria remesa a Les Corts abans d’acabar la setena legislatura.
En concret, les seues paraules literals en comissió van ser que «sería un texto que pretende ser totalmente novedoso y con un contenido más amplio que el de la ley del sector ferroviario del estado y las leyes ferroviarias que tienen otras comunidades autónomas».
Al final, res.
No fou així.
I la sorpresa fou que en la Llei de mobilitat de la Comunitat Valenciana que, per cert, fou l’última que s’aprovà en l’anterior legislatura, en el mes de març, el Partit Popular donà per subsumida esta llei, la llei ferroviària, en el títol III la Llei de mobilitat, renunciant així a complir el punt 13 de la comissió d’investigació i els compromisos en estes Corts i en el Pavace II.

Senyories, el títol III de la Llei de mobilitat no és una llei del sector ferroviari.
La complexitat i importància del transport de viatgers i de mercaderies és suficient justificació perquè es regule en una llei única, específica i completa.

El títol III de la Llei de mobilitat no preveu un sistema eficaç de desenvolupament interterritorial que potencie com a eix fonamental les comunicacions a través del ferrocarril, i no regula el marc necessari perquè en un futur la Comunitat Valenciana puga exercir una política d’infraestructures ferroviàries d’alta velocitat, rodalies, tramvia, metro o altres tipus d’explotació ferroviària.

Miren, senyors del Partit Popular, demandem una llei, els tres grups d’oposició, una llei ferroviària, una llei ferroviària, i els exigim que complisquen amb tots, absolutament tots els compromisos que han pres en estes Corts, que han pres dins del Pavace, que han pres en la comissió d’investigació.
Que complisquen amb tots els compromisos perquè els compromisos són per a complir–los.

I, si no, per coherència política eixe compliment, que tal volta no la tinguen, almenys els demanem que es complisca per dignitat política amb les víctimes de l’accident i per, a través de l’obertura d’una nova comissió d’investigació, restañar el deute que encara tenen pendent amb elles, amb les víctimes.

Miren, el meu grup té presentat en esta comissió, i se vorà quan li toque, el debat, el pronunciament de la comissió sobre la compareixença de la presidenta de l’associació de víctimes de l’accident de metro, Beatriz Garrote, en esta comissió, per a explicar el sentir i les propostes dels afectats i familiars de l’accident.
És a dir, que encara estes Corts, cinc anys després de passar l’accident, encara no hem escoltat de primera mà què és el que volen els afectats, què és el que pretenen, quin és el sentir, què és el que necessiten.
Encara no ho hem escoltat.
I, per tant, esperem i desitgem el meu grup que quan eixe tema se tracte, s’aprove per part del Grup Popular i puguem escoltar la seua presidenta, Beatriz Garrote, en esta comissió explicant el sentir d’eixes víctimes.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Peral.

El senyor Peral Villar:

Bon dia, president.

Señorías.

Una vez más traen ustedes a sede parlamentaria el asunto del accidente del metro, detrás de la supuesta exigencia de una ley ferroviaria, cuando ha quedado más acreditado, ha quedado absolutamente acreditado, a través de un procedimiento judicial penal, que no existió ninguna responsabilidad por parte del Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.

Y además lo traen a sabiendas, porque lo han reconocido en sus intervenciones, que La Generalitat ha tomado las medidas que se reclamaban en el punto 13 de la citada comisión de investigación, que no son otras que las de crear una legislación regulatoria del transporte de la Comunidad Valenciana.

Nosotros no tenemos por qué imitar la legislación ni vasca, ni catalana ni de ninguna otra comunidad autónoma, porque tenemos nuestra propia legislación que está absolutamente contrastada con los informes que acreditan que es suficiente para regular el transporte de viajeros por ferrocarril y sus infraestructuras, a sabiendas también, como ha reconocido el señor Ponce, que estamos en este momento en trámite de aprobar la Ley de seguridad en el transporte; que, para su información, le diré que se encuentra en el trámite de audiencia y consulta, y está a la espera del informe de la conselleria de hacienda y función pública, y que será aprobada por el Consell y a continuación por estas Corts en el momento en el que se traslade.

Por lo tanto, debo decirle que la Ley de movilidad de la Comunidad Valenciana, aprobada Ley 6/2011, de 1 abril, en la que se reconoce el concepto de movilidad y hace referencia a todas las cuestiones relativas a los desplazamientos, ya incluye, y de forma exhaustiva, muchos de esos puntos que usted recoge en el enunciado de su proposición no de ley, recoge la mayor parte de todos ellos, a excepción de estos referidos a la seguridad, que ya le digo que van a ser aprobados en muy breve plazo en la Ley de seguridad en el transporte, que está elaborando el Consell de La Generalitat.

Pero en cuestión.
.
.
, para mayor abundamiento, la ley de movilidad recoge, regula, las infraestructuras de transporte en general y, en particular, las infraestructuras ferroviarias, y todo ello en ese título III, que ya ustedes han citado en alguna de sus intervenciones, y que recoge, me parecería yo creo que una exageración que les relatara exactamente todo lo que recoge sobre la Ley del transporte la citada Ley 6/2011, de movilidad, que en cualquier caso regula de forma exhaustiva la planificación de infraestructuras ferroviarias, los servicios que deben prestarse a través de estas infraestructuras, las estaciones y terminales de viajeros.
O sea, es una ley ferroviaria en toda regla.

Y precisamente por ello, y porque saben perfectamente que se va a realizar esta ley de seguridad en el transporte, que es la que va a completar este sistema regulatorio del transporte ferroviario de la Comunidad Valenciana, es por ello que se está cumpliendo por parte del Consell con este punto 13 de la comisión de investigación.
Y, por tanto, debemos desde el Grupo Parlamentario Popular rechazar la iniciativa que ahora mismo nos plantea.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Peral.

Si no hay réplicas pasamos aâ¦ ¿Quiere usted intervenir?

Para réplica, tiene la palabra el señor Ponce.
Para réplica al señor Peral, como es natural.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, dice el representante del Partido Popular que ésta es una supuesta propuesta de ley del ferrocarril.
Es una propuesta de ley del ferrocarril que no hemos hecho nosotros, que la hizo su grupo hace cinco años y medio, que se comprometió a tenerla realizada en un plazo razonable, que hace tres años nos dieron información de que estaba en un avanzado estado de tramitación y que, sin embargo, pues luego no todo el contenido que tenía que desarrollar ha sido incluido en la Ley de movilidad valenciana.

Como bien hemos dicho antes, para nosotros el sector ferroviario y su importancia como eje vertebrador, como elemento fundamental para el desarrollo económico y social de la comunidad, obliga a que su regulación sea a través de una ley única y específica.

Y de hecho, si estaba elaborándose e iba a ser incluso mejor que la que hay en otras comunidades autónomas, no entendemos cómo de pronto pues no se tramita como tal.

Otro aspecto que, bueno, que había estado comentado, era que toda esta serie de cuestiones estaban tratadas con detalle en la Ley de movilidad, sin embargo pues no están.
.
.
seguramente algunas de ellas están tratadas en profundidad.

Y bien, por tanto, nosotros insistimos en que es necesaria esta ley, que era un compromiso de las Cortes Valencianas y que, bueno, que no se ha desarrollado y no entendemos por qué.
Por tanto, insistimos que es necesaria su aprobación.

Pues nada más.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señorías, vots a favor de la proposició no de llei?
7.
Vots en contra?
8.
Per 8 vots en contra i 7 a favor queda desestimada.

Proposició no de llei sobre la creació urgent d’una agència de seguretat dels mitjans de transport, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 2.
540, BOC número 19)

El senyor president:

Passem al següent punt de l’ordre, que és el número 8: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la creació urgent de l’agència de seguretat dels mitjans de transport, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Señorías, lo que se propone en esta PNL es cumplir con otro de los compromisos que estaban aprobados mayoritariamente por el Partido Popular hace cinco años y medio y que a fecha de hoy no se ha cumplido.

Para nosotros es fundamental que exista esa agencia valenciana de movilidad, que debe de estar creada por una ley que la justifique.
Y, bueno, nos consta que hay un rechazo en el sector ferroviario de no crear esa agencia.
Y ese rechazo estaba justificado porque es imprescindible un órgano independiente, neutral y autónomo que garantice la seguridad del transporte y en particular del sector ferroviario.

No se puede mantener que la gestión y la garantía de la seguridad, y a la vez su inspección y control, corran a cargo de una compañía operadora o de la administración, si ésta es pública.
No se puede ser juez y parte a la vez.
Así se recomienda en numerosas directivas europeas y se ha desarrollado en otros tantos reglamentos.

A juzgar por manifestaciones de cada uno de los colectivos implicados –peatones, ciclistas, taxistas, autobuses, ferrocarriles– estamos todos de acuerdo en que, si se quiere regular el transporte de la Comunidad Valenciana, lo primero que hay que hacer es reunir un foro y debatir sobre el modelo de transporte que queremos en nuestras ciudades, municipios y provincias, y a partir de ahí comenzar a construirlo, atendiendo a las demandas sociales y económicas, a los criterios de seguridad y sostenibilidad.
Entonces podremos decir que tenemos un buen sistema de transporte, eficiente y bueno para nuestra tierra.

Recordar que éste era uno de los compromisos desde hace ya, eso, más de cinco años, que también era un compromiso personal del expresidente Camps y que también estaba, era uno de los compromisos previstos en el Pavace, que nunca llegaron a desarrollarse.

Que sea necesaria la agencia valenciana de seguridad no nos cabe ninguna duda.
Metrovalencia es el que más siniestralidad ha tenido en la última década, eh, incluso quintuplicando valores de accidentes y siniestros conjuntamente con ciudades como Barcelona, Madrid o Bilbao.

Y como ejemplo, pues bueno, las líneas de seguridad 3 y 5 en su día instalaron un sistema de frenado, el ATP, y un año más tarde, en la línea 1 se instaló un segundo, que era más barato y que no evitaba que los trenes descarrilaran.
Poco después vino el accidente de metro de 3 de julio de 2006.

Y, bueno, lo que nos pone de manifiesto es que debe haber una uniformidad y una forma coherente de desarrollar los temas de seguridad.
Y que, bueno, obviamente el compromiso del Consell era precisamente ese, el de crear un agencia valenciana de seguridad a través de una ley propia.

Sabemos que estaba.
.
.
, bueno, en la ley de movilidad se han incluido algunos aspectos, pero nosotros volvemos al origen y pensamos que debe aprobarse esta ley específica del sector del transporte.

Nada más.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Per a fixar posició, té la paraula, per part del Grup Parlamentari d’Esquerra Unida, la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Des d’Esquerra Unida considerem prioritari la creació d’aquesta agència de seguretat dels mitjans de transport, amb funcions de vigilància i control dels sistemes de seguretat, entre altres coses, que ja existix en altres llocs de l’estat.

I de fet, sembla que va haver–hi fins i tot un primer esborrany que es va elaborar per part dels serveis de seguretat de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, però com que no va arribar a cap lloc, sembla perquè.
.
.
, bé, per falta de pressupost per part de la conselleria.

És cert que s’han pres mesures internament en matèria de seguretat en Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, que s’ha millorat en eixa seguretat, cosa lògica després de 43 morts.
Però, el problema no sols és que eixa seguretat haja arribat tard, que de fet per a aquestes persones que van perdre la vida ha arribat tard, sinó que el problema és que continua deixant–se a la voluntarietat de la gerència de torn el fet de millorar en la seguretat, o es continua deixant si n’hi ha pressupost o no n’hi ha pressupost, o si n’hi ha voluntat política en un moment determinat o no n’hi ha eixa voluntat política.

I per això abans ja estaven defensant l’elaboració de la llei, i per això defensem també la creació de l’agència de seguretat, perquè les qüestions no poden dependre de la voluntat, dels pressupostos o del bon fer, sinó que ha d’estar regulat per llei i ha d’estar aquesta agència de seguretat en funcionament.

A més, perquè és una de les conclusions de la comissió d’investigació, que, com dic, des d’Esquerra Unida ja ens va paréixer una vergonya i una pantomima, però que encara aixina, n’hi han unes conclusions que cal respectar, que cal complir, que cal posar en marxa.

I per això diem sí a la llei, sí a l’agència i sí al compliment d’aquestes conclusions.
És el mínim del mínim.
Si es va arribar a estes conclusions, com a mínim, posar–les en funcionament, i elaborar la llei i posar aquesta agència en funcionament.

Res més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

El senyor Signes, per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Com ja he dit en l’anterior punt de l’ordre del dia, el punt quinze de la comissió d’investigació de l’accident també instava el Consell a crear per llei –s’ha dit ja– una agència de seguretat de tots els mitjans de transport de la Comunitat Valenciana.
Qüestió que com en el cas de la llei ferroviària de la qual hem parlat en l’anterior punt, també figurava en el Pavace II.
I a més, esta agència de seguretat se va prometre per a finals de 2009 i que el Consell tampoc ha complit al donar totes les competència d’esta agència a l’Agencia Valenciana de Mobilitat.
És a dir, totes les competències d’esta agència que tenia d’haver–se creat per llei, li les han donat a l’Agència Valenciana de Mobilitat, a través de la llei de mobilitat de la Comunitat Valenciana.

La seguretat ferroviària, senyories, és un assumpte primordial i ha de ser objecte d’una regulació específica.
No existix cap, cap justificació que demostre que esta matèria, per la seua complexitat tècnica i el seu caràcter específic, puga ser assumida per un ens de caràcter genèric.

Miren, la seguretat ferroviària no és una qüestió delegable, no pot ser una qüestió delegable.
La seua gestió, supervisió, control i desenvolupament no pot ser assumida ni per les empreses operadores a càrrec de Ferrocarrils de la Generalitat, com passava fins l’entrada en vigor de la llei de mobilitat, però tampoc per agències de caràcter genèric que regulen assumptes tan dispars, com és l’Agència Valenciana de Mobilitat, que té una sèrie de competències tremendes.

És obligatori que l’ens o agència encarregada de vetlar per l’aplicació de les normes de seguretat tinga el caràcter d’independent i neutral.
I eixes condicions no les complix, evidentment, una agència interdependent de La Generalitat, com és l’Agència Valenciana de Mobilitat, la qual cosa em porta a mi a la idea que la seguretat en el transport ni és una prioritat ni forma part de l’agenda política ni els objectius del Consell de La Generalitat.

A més, la complexitat i el volum de la seguretat en el transport precisen d’una dedicació exclusiva, exclusiva, d’un organisme que garantisca la seua independència, autonomia i neutralitat i, sobretot, sobretot, que tinga una personalitat jurídica pròpia i que tinga un pressupost propi, cosa que no té el tema de la seguretat en el transport dins l’Agència Valenciana de Mobilitat.

El Consell ha de complir amb les conclusions de la comissió d’investigació –ho reitere– de l’accident de metro i, igual que amb la llei ferroviària, pels motius que acabe d’exposar, ha de ser creada per una llei específica, l’agència valenciana de seguretat en els sistemes de transport, i ha de estar al marge de l’Agència Valenciana de Mobilitat.

Miren, senyories, fent una recepció protocol·lària a les víctimes de l’accident de metro de 3 de juliol de 2006, no s’ha complit amb elles, no s’ha complit amb elles.
Cal complir les recomanacions de la comissió d’investigació, cal complir–les.
Cal reobrir, com demanen les víctimes, o crear una nova comissió d’investigació per dirimir de veritat les responsabilitats polítiques de l’accident que fins este moment no han estat dirimides.
Cal engegar, posar en marxa, una auditoria independent de la gestió econòmica, però també de la gestió de seguretat de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.

Cal acabar amb l’apagada informativa a Canal 9 des del mateix dia 3 de juliol de 2006 fins ara, temps durant el qual el tractament donat, tant dels fets relacionats amb l’accident com de les activitats de l’associació de víctimes, ha segut escàs i, el poc que n’hi ha hagut, ha estat distorsionat.
Un tractament, senyories, per part de Canal 9 totalment, totalment indigne, indigne.

Senyors del Partit Popular, miren, cada dia que passa, amb l’actitud que vostés mantenen, ferixen la memòria de les víctimes, seguixen ferint la memòria de les víctimes.
(Veus) Sí.
Cada dia que passa sense que s’implanten les recomanacions de la comissió d’investigació –i a vore qui me diu que s’han implantat–, qualsevol unitat de la línia 1, qualsevol dia pot tornar a convertir–se en un nou tren de la mort.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Per part del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Muchas gracias, señor presidente.

En primer lugar, señor Ponce, agradecer el tono de su intervención, la seriedad y la concreción, que ha ido a hablar de lo que correspondía y de lo que tocaba.
Por lo tanto, el huir de los tremendismos, de los usos partidarios y partidistas que de estas situaciones han hecho y hacen de manera continua algún que otro grupo y mostrar un nivel y una bajeza política de primer orden en estos momentos, demuestra que en la oposición podemos encontrar a otros grupos que, desde la seriedad y hablando de los problemas que preocupan a los valencianos, busquen soluciones y propuestas de futuro.

Por lo tanto, quiero remarcar el tono que usted ha utilizado.
Y también quiero remarcar y agradecer a otros grupos de la oposición, o a otro grupo, el que reconozca que se han mejorado las políticas de seguridad en los transportes públicos, que se han tomado medidas y que se continua invirtiendo para continuar mejorando día a día lo que son las necesidades básicas en una materia como esta.

Por lo tanto, señor Ponce, en primer lugar, yo creo que, por primera vez desde hace mucho tiempo, el Grupo Compromís plantea con absoluto realismo y con voluntad de verdad de buscar soluciones a todos los problemas que puedan haber, en este caso, en esta materia.
Y me sirve tanto para esta como para la anterior iniciativa que usted ha defendido, que va ampliamente relacionada.

En estas Cortes hemos hablado mucho ya sobre estas cuestiones, se han planteado.
.
.
, este debate es absolutamente reiterativo.
Y yo sí que in voce le haría a usted una propuesta, porque al final lo que hace falta es que las cosas funcionen.
Usted habla de que si hace falta un foro donde se pueda hablar del modelo de transporte.
Yo creo que los foros existen.
Hay organismos y hay mesas donde se habla de manera amplia y todas las partes interesadas están aportando.
Creo que en el marco del Pavace también se han marcado objetivos, y algunos que van absolutamente relacionados con esta materia.

Y yo sí que le diría que lo importante es que hoy existe una ley de movilidad, una ley que recoge muchísimos aspectos de los que se ha hablado, tanto en la anterior iniciativa como en esta.
Hay aspectos muy importantes de la seguridad de los medios de transporte, de funciones de vigilancia, de control de sistemas de seguridad.
Lo que ustedes están reivindicando y reclamando.
Y se ha creado la agencia de la movilidad, está creada y reconocida por ley.
Y yo les invitaría.
.
.
, y yo le haría a su grupo in voce una propuesta transaccional en la cual las Cortes instasen al Consell a que asumiese las competencias por parte de algún organismo competentes, las competencias de seguridad de los medios de transporte, de funciones de vigilancia y control de los sistemas de seguridad, entre otros.
Lo mismo que ustedes están en estos momentos proponiendo, que haya un organismo que la asuma, y que de manera inmediata lo esté haciendo y que esté reconocido por ley –lo está–, y que esté reconocido por ley, y que pueda tener un funcionamiento autónomo, independiente, neutral, absolutamente profesional y con los medios materiales y económicos que necesita.

Yo entiendo que hay posibilidades de ir solucionando paso a paso e ir dando respuestas de manera importante.
.
.
Hay algunos grupos que con la ley de movilidad no han querido ver la amplitud de esa ley y la respuesta que eso significa, en este caso, para el transporte en la Comunidad Valenciana, no la han querido ver, después de haber tenido la actitud que se tuvo con esa ley, y la voluntad de acuerdo y de consenso que hubo por parte del grupo mayoritario, como se ha manifestado.
Y los compromisos se tienen que cumplir.
Yo entiendo que ahí le damos ya una salida y se da una respuesta y que por ley haya un organismo que asuma todas esas competencias.
A nosotros nos da igual cómo se llame.
El problema no es el nombre, si la agencia es de movilidad o es de seguridad.
El problema es competencial, quién lo va a asumir, quién lo va a gestionar y quién va a responder de la gestión, en este caso, de esas cuestiones.

Por lo tanto, yo le propongo, señor Ponce, esa posibilidad y que pudiésemos yo creo que dar también un mensaje de esperanza a todo el mundo, a todos los usuarios del transporte público, que esas competencias, que esas cuestiones están bajo un organismo que asume todas las competencias –que de hecho lo tiene, pero que por ley lo pueda tener– y dar una solución bastante aceptable con la situación que en estos momentos viven todas las administraciones públicas.

Nada más.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Serra.

Señorías.
.
.
Vamos a ver, señor Ponce, como es natural, la proposición no de ley es suya y usted puede determinar lo que usted desee.
El señor Serra ha hecho una proposición a todos los grupos.
Si usted desea llegar a un acuerdo, suspendemos para que ustedes redacten el texto de esta proposición, de esta propuesta que hace el señor Serra.
Si su señoría no está de acuerdo, continuamos con las réplicas y se acabó.
Usted tiene la palabra, si quiere, por tres minutos y puede usted decir lo que desee.

El senyor Ponce Guardiola:

Sencillamente que.
.
.
Vamos a ver, lo que se me está proponiendo es que.
.
.
, en realidad no es nada concreto.
Se supone que en la ley de movilidad ya existe ese.
.
.
(El senyor Serra parla sense micròfon)

El senyor president:

Señor Serra, evite el diálogo.

El senyor Ponce Guardiola:

Existe un órgano que se supone que tiene estas competencias.
Claro, nuestra propuesta era la creación de una agencia de seguridad de los medios de transporte.
Si ya está creado algo parecido, quiero decir.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Si me permite, como usted es nuevo en la casa, le voy a dar.
.
.
Normalmente lo que procedería en este caso sería que suspendiéramos dos minutos, hablan los grupos y si llegan a un acuerdo, vale, y si no pues continuamos la sesión sin más.
¿Les parece bien?
Suspendemos durante unos minutos.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Bueno, en vista de que no hay acuerdo, señorías, continuamos la sesión.
¿Usted quiere añadir una cosa más, señor Ponce?

El senyor Ponce Guardiola:

Sencillamente, nada, la propuesta era muy concreta, era el cumplimiento de un acuerdo de hace unos años.
Esa era la propuesta de mi grupo.
Y lo que propone el Partido Popular es, bueno, de alguna forma validar algo que ellos han creado de otra forma y que, bueno, consideramos que la propuesta que hacen de hecho es eso, dar el visto bueno a algo que no estaba previsto de esta forma y como validar a posteriori algo que no proponíamos ni estábamos de acuerdo.

Por lo tanto, no podemos aceptarla.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señor Serra, tiene usted la palabra.

El senyor Serra Cervera:

Muchas gracias, señor presidente.

El objetivo del Grupo Parlamentario Popular ha sido el de buscar que haya una posición de unánime consenso en torno a que exista un organismo que tenga asumidas, que lo tiene, y reconocidas y si hace falta que sea legalmente, reconocidas legalmente, en este caso lo que serían las competencias de seguridad, de vigilancia y de control de los sistemas de transporte.
Por lo tanto, nuestra voluntad de acuerdo existe y va a continuar existiendo.
Entendemos que algunos grupos políticos, en este caso el grupo proponente, no acepte la propuesta nuestra.
Entendemos que se da ya una respuesta y se da un primer paso importante.
Pero, bueno, no siempre puede haber consenso en todas las materias.

Y sí que quiero volver a resaltar la absoluta lealtad institucional con la que el señor Ponce ha planteado el tema sobre la mesa y lo ha puesto con absoluta honestidad, sin utilizar esto como una arma arrojadiza contra nadie ni contra nada, que es lo importante en este tipo de materias.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Serra.

Señorías, pasamos a votación.
¿Votos a favor de la proposición no de ley?
7.
¿Vots en contra?
8.
Per 8 vots en contra i 7 a favor queda desestimada.

Proposició no de llei sobre l’arribada de l’AVE a Castelló, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 2.
563, BOC número 19)

El senyor president:

Senyories, passem al segon punt de l’ordre del dia, que és el número 9: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l’arribada de l’AVE a Castelló, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua defensa té la paraula el senyor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Fa tan sols una setmana parlàvem aquí, en esta mateixa comissió, d’una altra infraestructura important com era el corredor mediterrani.
Vam parlar del corredor mediterrani com una infraestructura que en estos últims dies ha tingut, en les últimes dates, una novetat al respecte, però que en definitiva també la vam admetre a tràmit.
I en este cas tornem a parlar d’una altra infraestructura que hem parlat moltes vegades en estes últimes legislatures, com és el tema de l’AVE.
Però en este cas concret anem a definir–lo en un sentit de l’arribada de l’AVE a Castelló.

De tots és conegut que en estes últimes legislatures hem parlat en moltes ocasions sobre el tema de l’AVE.
I sempre que s’han plantejat les peticions, tant en comissió com s’han plantejat en el plenari d’estes Corts, hem parlat sempre del mateix, que l’AVE arribara a les tres províncies en la mateixa data, tant a Alacant, a Castelló i a València.
Si bé és cert que l’AVE des de l’any passat, fa quasi un any, que va entrar en funcionament i que ha arribat a la ciutat de València ha seguit el seu procés de poder arribar a la ciutat d’Alacant –hi ha una sèrie d’obres que estan ja prevenint la possibilitat que arribe a Alacant en breus dates–, però en el cas de Castelló anem a analitzar per què en este moment mos trobem en la situació que mos trobem i com està i per què l’oportunitat esta de la proposició no de llei referent a Castelló.

Bé, l’AVE en un principi des que se va començar la seua tramitació van a començar a barallar dates d’arribada a la Comunitat Valenciana.
En un primer pas van parlar de l’any 2007, després s’ajornà a 2008, després ha sigut en 2010 l’any en el qual ha arribat l’AVE a València.
Però respecte a l’AVE a Castelló des de 2004 ha sigut sempre postergat en moltes ocasions.
L’AVE va seguir la seua tramitació.
En juliol de 2009, el Ministeri de Foment es va comprometre amb el president de La Generalitat que tota la línia d’alta velocitat entre València i Castelló estiguera en obres el primer semestre de 2010.
No va ser així.
I en maig de 2010 el mateix ministre, en la seua intervenció al Congrés dels Diputats, va anunciar el retard d’un any en tots els terminis d’execució de l’AVE.

En juny d’eixe mateix any, de l’any 2010, publicava en el BOE la paralització sine die d’obertura de les propostes econòmiques.
Vol dir que allò havia començat una tramitació d’adjudicació, s’havien presentat proposicions econòmiques de sis trams entre València i Castelló, i quan va arribar el moment d’obertura de pliques se va paralitzar i no va tindre nova data quant a la seua tramitació.
Aleshores es va fixar una data de l’any 2014, juntament amb negociacions que va tindre el ministre José Blanco juntament amb l’aleshores alcalde de Castelló i actual president de La Generalitat, Alberto Fabra, que capitanejaven, diem, totes les negociacions de cara a aconseguir que se compliren, com no, el que poguera arribar l’AVE el 2014 a la província de Castelló.

En este moment, quan se va paralitzar la primera adjudicació de les obres, d’eixos sis trams que ja estaven d’alguna forma definits i presentades les proposicions, se va buscar o se tractaria en les negociacions que se buscarien noves fórmules, pel tema econòmic, tornarien a licitar–les baix noves fórmules de col·laboració publicaprivada, comprometent–se aleshores que seria en 2014 quan se farien efectives estes obres.

El tram d’alta velocitat entre València i Castelló s’hauria d’haver licitat abans de finalitzar el primer semestre d’enguany.
I finalment eixa licitació no es va produir.
I en el mes de juliol el ministre va anunciar que es farien, quan redactàvem esta proposició no de llei, que se farien durant el mes de setembre eixes licitacions.
Per tant, estem novament davant uns incompliments per part del govern sobre l’arribada de l’AVE a Castelló i la seua província.
I, en conseqüència, pensem que és un fet que tot això no ajude en cap manera al que representa una infraestructura d’eixes de cara a potencial turístic i econòmic que té una província com la de Castelló.
I que indubtablement nosaltres aquí, en este moment de transició de govern en la nació, continuem expressat la nostra voluntat en esta proposició no de llei de reclamar al Govern d’Espanya el que considerem just i necessari i el que sempre des del Partit Popular hem demanat respecte a estes infraestructures que considerem vitals i necessàries per a les tres províncies, que arribe a les tres províncies de la Comunitat Valenciana.

Per tant, no perd cap actualitat esta proposició no de llei, al contrari, està en les reivindicacions que sempre hem dit nosaltres que governe qui governe nosaltres plantejarem les nostres propostes de la mateixa manera entre el govern en cada moment.
I, en si, esta proposta de resolució diu ben clar el següent: «Les Corts una vegada més desitgen expressar el seu gran malestar pels constants incompliments, per part el Ministeri de Foment, de les diferents dates que els últims anys s’han anat fixant i retardant per l’arriba de l’AVE a Castelló, com també la seua enorme preocupació per la manca d’inversió i concreció que puga augurar un nou compromís del Govern d’Espanya que permeta l’execució a curt termini.
Les Corts insten al Consell que una vegada més es dirigisca al Ministeri de Foment i exigisca que, a través de l’obertura de les línies pressupostàries corresponents o bé aplicant les fórmules de col·laboració publicoprivada, agilitze al màxim l’execució del projecte AVE València–Castelló i garantisca al mateix temps la finalització sense demores en l’horitzó de 2014.
Que es done compte a Les Corts del grau del compliment d’aquesta resolució abans que acabe l’any 2011.
» Abans que acabe l’any 2011, que en estos moments és el que expressaven, que era molt just, però indubtablement quan mos puguen donar contestació a esta, jo crec que serà fonamental per a saber i vore si les expectatives que des d’un principi, des d’este grup parlamentari, hem expressat amb l’arribada de l’AVE a la província de Castelló puga ser ja una realitat, que es vegera si en eixes dates se podrà tindre compliment a través del que representen les fórmules noves d’adjudicació que va previndre el ministeri degut a la problemàtica de l’anunci de liquidació de les adjudicacions primeres dins els pressupostos de l’estat.

Per tant, nosaltres demanem el recolzament de totes les seues senyories amb esta proposta, que no va més que a reafirmar el que des d’un principi hem demanat, que l’AVE arribe a Castelló, conjuntament amb les altres capitals de província de la nostra comunitat, i que arribe dins dels terminis fixats en l’horitzó de 2014.

No res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mundo.

Per a fixar posició té la paraula, per part del Grup Parlamentari d’Esquerra Unida, la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Anunciar que des d’Esquerra Unida votarem en contra d’aquesta proposició no de llei.
Jo crec que ja no és ningun secret per a ningú que el model de l’AVE, de l’alta velocitat, no és el model de transport pel que aposta Esquerra Unida del País Valencià, perquè és un model que suposa un atac al territori, és un model que és insostenible econòmicament i insostenible socialment.

Anem per parts.
Supose que quan s’està demanant l’AVE Castelló–Madrid és per arribar de Castelló a Madrid en una qüestió de dos hores, dos hores i mitja supose; per descomptat, molt més ràpid que anar a Vinaròs o a Benicarló.
I per a nosaltres açò suposa molt poc de trellat.
Com hem d’arribar més ràpid a Madrid que a una població de les nostres comarques?

L’AVE s’ha menjat tots els diners de les xarxes de ferrocarrils.
Només en l’AVE Madrid–València s’han gastat 6.
000 milions d’euros.
Mai s’havien gastat tants diners en una qüestió de ferrocarrils i mai s’havien gastat d’una manera tan poc eficient.
Tots els diners han anat a parar a un tren que és d’un ús absolutament minoritari.
En canvi, no n’hi ha diners per a millorar el Xàtiva–Alcoi, el Gandia–Oliva–Dénia o per a ampliar la xarxa de rodalies de Castelló fins a Vinaròs; que són inversions que, en alguns casos, serien una centèsima part del que ha costat aquest AVE Madrid–València.

I, en realitat, són aquests trens –els rodalies, els regionals– els que utilitza la majoria de la gent tots els dies per a anar a estudiar o per a anar a treballar.

L’AVE és un tren que utilitza molt poca gent, si ho comparem amb els rodalies o amb els regionals.

Nosaltres apostem per la vertebració dels nostres pobles i de les nostres comarques.
I pensem que no se poden destinar tants recursos a un mitjà de transport que és minoritari.

L’AVE és un tren que ens ha sortit molt car a tots i a totes, perquè s’han gastat els diners de tots i totes –s’han gastat els diners que haurien d’haver anat a parar a aquestos regionals i a aquestes rodalies–.
Però també ix molt car als usuaris.
Ara, anar de València a Madrid.
.
.
, val que s’arriba en hora i mitjà o poc més, però un bitllet de turista –sols d’anar de València a Madrid– ens costa 80 euros.

Clar, naturalment, si la proposta.
.
.
També s’ha encarit el tren que va ara de Castelló a Madrid; perquè abans teníem l’Alaris, ara tenim l’Alvia i, evidentment, és també molt més car.

Si la proposta de fer l’AVE Castelló–Madrid significa que anem a tardar menys però anem a pagar més, sense dubte, jo estic convençuda que la immensa majoria de població de Castelló preferix tardar una hora més i pagar la mitat de diners.
Perquè a la immensa majoria de gent de Castelló el que li sobra és temps i el que li falta són diners.

No té ningun trellat que ara puguem anar molt més ràpid, però que ens coste molt més car.
No té ningun trellat tampoc que puguem arribar abans a Madrid que a Vinaròs.
Les prioritats de les inversions, en matèria de ferrocarrils, són, des del nostre punt de vista, absolutament equivocades.

L’alta velocitat, a més, és molt més contaminant.
I, a més, suposa també una agressió al territori.

Miren, de Castelló a València –de València a Castelló– tenim la nacional 340, l’AP–7, la CV–10, les vies de rodalies.
.
.
L’AVE el que suposa és una altra barrera més, una altra infraestructura més que dividix el nostre territori i que suposa una altra agressió.

Per tant, jo crec que he explicat per què per motius mediambientals, per què per motius econòmics, per motius socials, per motius de vertebració del territori, des d’Esquerra Unida no apostem per l’AVE Castelló–Madrid –com tampoc apostàvem per l’AVE València–Madrid o per l’AVE Madrid–Alacant.

Votarem en contra, perquè nosaltres apostem per un altre model de transport.

Res més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Sí, per part del Grup Compromís, té la paraula el senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, el Grupo Compromís tampoco va a poder apoyar esta propuesta.
Los argumentos ambientales, sociales y tal, pues los ha expuesto muy bien la compañera de Esquerra Unida.

Sí, es cierto que nuestro colectivo, en determinadas zonas, sí apostaba –en otros momentos– por este tipo de infraestructura.
Pero, ahora mismo, consideramos que, desde luego, no es el momento de afrontar este tipo de macroproyecto.

Obviamente, también, hay un miedo respecto a qué tipo de trazado, por dónde y cómo se realizaría.
Porque, por muy delicada que sea su construcción –bueno, el estudio de impacto ambiental, medidas correctoras y demás–, pues tenemos serias dudas de que un trazado de un AVE pueda intercalarse adecuadamente en el territorio.

Y, bien, básicamente los argumentos son éstos.

Y, en principio, pues, bueno, el Grupo Compromís no tiene más que decir.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Per a fixar posició, té la paraula, per part del Grup Parlamentari Socialista, la senyora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

La veritat, senyories del Partit Popular, és que no entenem que mantinguen aquesta proposició no de llei, al mes de desembre de 2011, en aquesta cambra.

És extemporània la proposició no de llei i és extemporània la seua intervenció, senyor Mundo, perquè vosté jo crec que deuria actualitzar la informació per a defensar aquesta proposició no de llei; perquè s’ha quedat en una data –que ha parlat del mes de juliol o el mes d’agost o no sé de quina data ha parlat– i ahí s’ha quedat, respecte al procés d’arribada de l’AVE a Castelló.

En primer lloc, dir–li que el compromís del Govern d’Espanya –ara en funcions– és ferm sobre l’arribada de l’AVE a Castelló en 2014.

I, en segon lloc, diuen que volen que es done comptes d’aquesta proposició abans que acabe 2011.
Un poc tard, no, senyories?
Jo crec que cal un poc més de rigor en aquesta cambra.
Un poc tard, en general, perquè –com li he dit abans– el compromís del govern socialista és ferm.

Potser podrien haver ajustat aquesta proposició no de llei i demanar–li al gobierno entrante que complisca el compromís ferm del gobierno saliente respecte a l’arribada de l’AVE a Castelló en 2014.
¿El mantindrà el govern del senyor Rajoy, del Partit Popular, aquest compromís?
¿Invertirà en el corredor mediterrani, declarat eix prioritari de les xarxes transeuropees de transport?
Eixes són les preguntes, senyories del Partit Popular.

Li vaig a donar algunes dades:

2004.
Quan va arribar el govern socialista al Govern d’Espanya –li recorde que el Partit Popular i Aznar governaven els vuit anys anteriors–, l’AVE Madrid–València estava en menys del 5% les obres en marxa –quan anar de Castelló a Madrid costava 4 hores i 40 minuts.

En 2011, després dels dos governs de Zapatero al Govern d’Espanya, li he de dir que l’AVE a València ha acabat i que l’AVE Castelló–Madrid, en 2 hores i 50 minuts amb l’Alvia.

En vuit anys del Govern d’Espanya s’han invertit 8.
800 milions d’euros en la província de Castelló.
Cal afegir els 12.
000 milions que invertix el Govern d’Espanya en l’arribada de l’AVE a la Comunitat Valenciana i els 262 milions d’euros previstos per a l’AVE a la província de Castelló.

Li dic més –perquè vosté estes dades no les ha donat–, en octubre de 2011 el Ministeri de Foment va adjudicar, per 280 milions d’euros, per a les instal·lacions AVE Albacete–Alacant, en col·laboració publicoprivada; adjudicació important per a l’arribada de l’AVE a Alacant en 2012.

En octubre de 2011, també, el Ministeri de Foment va licitar l’AVE València–Castelló, import: 1.
300 milions d’euros –que suposa i evidencia el compromís rotund del Govern d’Espanya per a l’arribada de l’AVE a Castelló en 2014.

Per tant, no entenem –baix cap concepte– aquesta proposició no de llei, en el mes de desembre, en aquesta cambra, i que vostés la defensen de la manera que l’han defensada.

En octubre –he dit– va remetre, al Diari Oficial de la Unió Europea, l’informe relatiu a la licitació del projecte, obres de plataforma, via i instal·lacions, i posterior manteniment d’esta infraestructura, en l’àmbit del Pla extraordinari d’infraestructures, amb l’objectiu de reactivar l’economia i generar ocupació, en l’àmbit de la col·laboració publicoprivada.

Em sorprén que siguen vostés els qui parlen de retards i incompliments del Govern d’Espanya amb tanta alegria –a la província de Castelló especialment–.
Perquè els fets són els que són.
L’AVE a València és una realitat; l’AVE a Alacant ho serà en 2012; i l’AVE a Castelló ho serà en 2014 –si el senyor Rajoy i el govern del Partit Popular ho tenen a bé.

I parlant de Castelló, vostés parlen amb molta alegria d’incompliments.
Vostés parlen amb alegria d’incompliments?
; li recorde el PEI 2004–2010 –la seua competència–, el Tram, que devia connectar Castelló, el Grau, Benicàssim, Borriana, Almassora i Vila–real, i havia d’estar acabat en 2010.

Sap què tenim en servei?
, el minitram UJI–Ribalta i les hores de connexió al Grau; i, damunt, bus guiat per a la província de Castelló –que no és ni tramvia–, més barat, trien la tecnologia més barata per a la província de Castelló i ni aixina tenen pols inversor.
¿Ací no busquen la col·laboració publicoprivada que demanen al govern central –que ja és, li recorde, senyor Mundo?

Per tant, el Govern d’Espanya ha complit amb l’AVE a la Comunitat Valenciana.
Ha arribat l’AVE a València; ha licitat Alacant per a 2012; i licitat l’AVE Madrid–Castelló, que serà una realitat, si el govern de Rajoy ho té a bé, en 2014.

Ara espere que se preocupen que el nou govern complisca.
Nosaltres ens preocuparem, igual que hem fet fins ara –sent el govern central socialista–.
Esperem que vostés actuen amb la mateixa vehemència per exigir al govern de Rajoy i del Partit Popular que complisca –per damunt dels seus interessos partidistes– l’arribada de l’AVE a Castelló en 2014 i el corredor mediterrani.

Per tant, reitere –i acabe–, extemporània, senyories del Partit Popular, perquè el que demanen ja és.
Actualitzen la informació, que se veu que a vostés.
.
.
; s’ha enterat tot el món, menys vostés, que l’AVE a Castelló ja està licitat.

Per tant, senyories, com no potser d’una altra manera, ens abstenim en aquesta proposició no de llei, perquè no té cap sentit que l’estiguem defensant a estes dates en aquesta comissió.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Salvador.

Sí, per a rèplica, té vosté la paraula, senyor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Bé, senyora Albiol i senyor Ponce, la seua posició no mos estranya, perquè sempre han manifestat la mateixa posició respecte al tema de l’AVE.
Sempre han parlat que vostés eren contraris a la instal·lació de l’AVE, menys el senyor Ponce, que si en lloc d’estar vosté ahí, a la millor, estiguera el senyor Morera diria que sí –perquè en moltes ocasions ha dit que sí el senyor Morera.

El que passa és que, dins del seu grup parlamentari, pot hi haure gent que pense d’una forma, que pense d’una altra.
.
.
Però el senyor Morera sempre ha expressat i recolzat tota proposta que ha anat dirigida de cara a aconseguir l’AVE, tant a Castelló, com a València, com a Alacant.

Però, en definitiva, cada u doncs té la seua forma de pensar –vostés ho han expressat aquí–.
I contra eixa forma de pensar i d’entendre la inversió de l’AVE com no prioritària, com nosaltres, des d’un principi, des que estava el president Aznar i que va quedar que se farien els AVE a Castelló, València i Alacant, i que estarien al 2007.
.
.

I això ho enllaço amb el que li vull dir a la senyora Salvador.
Mire, en 2007, recorde que estaven les previsions que l’AVE se faria en 2007, a les tres províncies al mateix temps –això li ho he dit anteriorment–.
Per tant, si no hi ha incompliments quan en lloc de 2007 passa a 2010; quan l’AVE a Castelló –que havia de ser al 2007– no passa al 2010, sinó que passa al 2014; i en este moment de les adjudicacions que hi havien, que estaven ja en fase de adjudicació –d’obertura de pliques–, se van anul·lar totes per buscar altres fórmules diferents de finançament.
.
.
Per tant, ahí n’hi ha una interrupció del procés d’adjudicació.

Jo sé que, en este moment, des del govern sí que s’han tret a licitació noves fórmules publicoprivades –no li dic que no–; i li ho he dit anteriorment, li he dit que s’han fet unes previsions que va dir el ministre.
Li va dir el ministre que en el mes de setembre les trauria; les ha tret al mes d’octubre.
I s’han tret les proposicions per a licitar l’AVE.
Està licitat.
Les propostes d’adjudicació.
.
.
(Remors) Però una licitació s’acaba quan s’obrin les pliques i s’adjudiquen.

Per tant, en este moment, jo puc licitar –en un butlletí– una proposició i després.
.
.
(Remors) Per favor.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Mundo Alberto:

.
.
.
I tots sabem el que és una licitació; i tots hem estat en l’administració.
Hi han hagut moltes vegades que les licitacions s’han tret, i després s’han anul·lat en el moment d’adjudicar–les, com van fer la primera vegada.
La primera vegada van vostés traure la licitació a les obres, en continguts, en diners, en.
.
.
, en les mateixes, finançades per l’estat.
Quan va arribar el moment que no podien adjudicar–les, les anul·len totes, els sis trams que hi havia previstos.

Per tant, si hi havien sis trams previstos, els anul·len.
Si en este moment licitem una cosa, en una fórmula publicoprivada, que després pot sortir o no pot sortir, poden hi haure propostes o no poden hi haure propostes,.
.
.
(Remors)

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Mundo Alberto:

.
.
.
és un tema que nosaltres, des d’un principi, estem reclamant al govern que entre en este moment, que tot eixe procés se mantiga perquè puga arribar l’AVE al 2014.

Era molt fàcil que nosaltres haguérem dit: «Miren, senyories, retirem esta proposta i ja no en parlem més.
» No, nosaltres continuem exigint al govern que puga estar l’AVE a Castelló al 2014, dins del que ha sigut com a última data que s’ha quedat en l’actual govern.

Per tant, l’actual govern ha fet la primera de les aproximacions a que l’AVE puga estar, per anul·lar totes les anteriors.
Però no ha estat mai –no ha estat mai– en una línia de poder facilitar, de forma clara i explícita, que això siga una realitat.

Per tant, senyora Salvador, jo ja sabia que vosté l’únic que volia era cantar les virtuts.
.
.

El senyor president:

Senyor Mundo.
.
.

El senyor Mundo Alberto:

.
.
.
que, fins ara, han portat en este tema.
Perquè, indubtablement, nosaltres seguim mantenint la nostra proposta i el vot seu d’abstenció no és més que un vot que considerem, en este moment, que està fora de lloc.

Res més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mundo.

Sí, senyora Salvador, té vosté la paraula.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

Senyor Mundo, és que li torne a dir que està licitat l’AVE a Castelló amb 1.
300 milions d’euros.
Actualitze la informació.

És que el Govern d’Espanya és molt més seriós que el govern autonòmic –això ja ho sabem–.
(Remors) I que el que vostés fan ací sense dubte que no ho fa el Govern d’Espanya, almenys fins ara.

Si vostés en aquesta proposició no de llei buscaven algun consens, jo, senyories del Partit Popular, els demane que tornen a llegir eixa PNL que vostés han presentat aquí sobre l’AVE.
Perquè sense dubte que l’últim que busca –l’últim– és consens en eixa reacció.

D’este grup també els dic que no trobaran actitud com la que vostés, senyories del Partit Popular, van evidenciar quan va arribar l’Alvia a Castelló; una revolució en la mobilitat a la província –van passar de les 4 hores i 40 a les 2:50 de l’arribada de Castelló a Madrid–.
I vostés no van estar a l’acte de l’arribada de l’Alvia a Castelló.

Ahí està el seu interés.
És que a vostés els interessos partidistes i el context de campanya electoral en què es troben permanentment els cega i els impedix vore la realitat.

Li dic que sí, govern ara en funcions del Partit Socialista, i quan estava a ple rendiment va aconseguir el que vostés van descartar en l’any 2003, que ara no els agrada que els ho recordem.
Però en este moment, este govern que ara està en funcions va aguantar el compromís davant el front comú de les comunitats autònomes ja governades pels seus companys del Partit Popular, amb el paraigua de Gènova i de Rajoy, pel corredor mediterrani.
Esperem –i amb açò acabe– esperem, senyories del Partit Popular, que el senyor Rajoy custodie, custodie, el treball i l’èxit d’este govern ara en funcions, i que no hi haja involució pel bé dels interessos dels valencians, tant en l’arribada de l’AVE a Alacant en 2012, com en l’arribada de l’AVE a Castelló en 2014, que ja li ho recordarem, no se preocupen.
Nosaltres li ho recordarem, com ho hem recordat sempre en govern socialista, i ara ho farem en govern del Partit Popular, a Madrid, tant en l’AVE com en el corredor mediterrani.
A vore si ara presenten estes proposicions no de llei que amb tanta alegria han presentat estes dos legislatures estos huit anys, tanta alegria que tenien.
Esperem que continuen amb la mateixa vehemència i amb el mateix interés en defensa dels interessos dels valencians, no dels interessos del seu partit polític.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Salvador.

Senyories, conclòs el debat, anem a passar a votació.

Vots a favor de la proposició no de llei?
8.
Vots en contra?
1.
Abstencions?
7.
Per 8 vots a favor, 6 abstencions i 1 en contra, queda aprovada.

Proposició no de llei sobre el manteniment de les alineacions i les afeccions del planejament urbanístic vigent al terme municipal de Sant Joan d’Alacant, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 3.
097, BOC número 19)

El senyor president:

Passem al punt número 10 i últim d’este matí: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el manteniment de les alineacions i afeccions del planejament urbanístic vigent en el terme municipal de Sant Joan d’Alacant, presentat pel Grup Parlamentari Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula el senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gràcies, senyor president.

Senyories.
El planejament vigent al terme municipal de Sant Joan d’Alacant el constitueix el pla general d’ordenació urbana, aprovat per la Comissió Provincial d’Urbanisme, en sessió del 27 de setembre de 1989, en el qual no consten afeccions més enllà de l’àrea de domini públic del túnel de l’autovia A–70, una franja d’uns quaranta metres.
Tampoc consten altres afeccions en les modificacions aprovades per la Comissió Territorial d’Urbanisme d’Alacant de 9 de maig de 1991, entre altres, «correcció del traçat d’un tram cobert de l’autovia a Salafranca».
Durant trenta–dos anys, sense que el Ministeri de Foment fera la més mínima objecció, s’han consolidat diferents edificacions i infraestructures que s’han sumat a les preexistents dins de les zones d’afecció i servitud proposades ara.
Per tant, l’ampliació esmentada afectaria un gran nombre d’edificacions consolidades, un col·legi, un edifici d’interés local, carrers i cases acabades d’urbanitzar, un centre comercial, etcètera, tot això sense que es justifiquen les afeccions a una zona on l’autovia discorre soterrada.
En el cas de les edificacions consolidades, conforme al projecte aprovat, quedarien en situació de fora d’ordenació, amb dret a indemnitzacions, en tot cas, conseqüents amb la legislació expropiatòria, amb els greus perjudicis que això comporta.

El Col·legi Públic Rajoletes, a més, no podria ampliar–se a tres línies educatives, quan es tracta d’una zona amb un dèficit alt de places escolars.
La descripció que es fa en l’anunci establert de la línia límit d’edificació es fixarà a 25 metres a partir de l’aresta exterior de la calçada, mentre que en el mapa la línia es fixa a partir dels estreps del túnel.
La llei 25 del 1988, de 29 de juliol, de carreteres, en l’article 25.
2, estableix que «amb caràcter general, en les carreteres estatals que discorren totalment i parcialment per zones urbanes, el Ministeri de Foment podrà establir la línia límit d’edificació a una distància inferior a la fixada en l’article 25.
1 de la llei 25 del 1988, sempre que ho permeta el planejament urbanístic corresponent, conforme al procediment que reglamentàriament s’ establesca».

També, en l’article següent, el 25.
3, diu: «El Ministeri de Foment, amb l’informe previ de les comunitats autònomes i les entitats locals afectades, podrà, per raons geogràfiques o socioeconòmiques, fixar una línia límit d’edificació inferior a l’establerta amb caràcter general, aplicable a determinades carreteres estatals en zones o comarques perfectament delimitades.
»

Per tot això, es presenta la següent proposta de resolució: «Les Corts Valencianes acorden: Un, instar el Ministeri de Foment que es respecten les alineacions i les afeccions del planejament vigent, el Pla general d’ordenació urbana del municipi de Sant Joan d’Alacant, aprovat per la Comissió Provincial d’Urbanisme, en sessió de 27 de setembre de 1989.
Que la Conselleria d’Infraestructures, Territori i Medi Ambient informe el Ministeri de Foment de les raons per les quals hauria de desestimar–se l’ampliació del tram de la A–70.
I tres, instar el Ministeri de Foment que es rebutge la possibilitat d’ampliació d’aquest tram de l’A–70 pel cost social, econòmic i mediambiental.
»

Val, es tracta d’una proposició per a mantindre les condicions com estan ahí al terme de Sant Joan d’Alacant, perquè si s’afegiren les noves línies d’afecció que estan previstes, quedarien moltes construccions, inclús una escola, fora d’ordenació, i això no pot ser.
Es pot assumir, i més en este moment que no estem per a despeses grans.
O siga que la nostra proposta està ahí damunt de la taula, és molt clara.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

Per a fixar posició, per part del Grup Parlamentari d’Esquerra Unida, té la paraula la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí, simplement des d’Esquerra Unida votarem a favor de la proposició no de llei, perquè compartim tant la part expositiva com resolutiva.

Res més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor Verdú Monllor.
Té la paraula, senyor Verdú.

El senyor Verdú Monllor:

Gràcies, senyor president.

Bé, nosaltres sumar–nos pràcticament també a la proposició que ve des del Grup Compromís.
Compartim també tant el fons com després la part resolutiva, també.
En tot cas, afegir que esta proposició no afecta exclusivament el terme municipal de Sant Joan, sinó que el terme de Mutxamel també es voria afectat lleugerament, amb la qual cosa, doncs, crec que estaria bé que tant a l’hora d’elevar o de prendre en consideració la Conselleria d’Infraestructures, Territori i Medi Ambient el tema fóra extensiu als municipis afectats, a tots els municipis afectats.
En la resta de les coses, compartim totalment el fons i la part resolutiva de la moció.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Verdú.

Per part del Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Peral per a fixar posició.

El senyor Peral Villar:

Molt bé.
Moltes gràcies, president.

Senyories.

El Grupo Parlamentario Popular va a rechazar la propuesta presentada por el Grupo Compromís, porque entendemos que la ley de carreteras va a adoptar las medidas adecuadas para salvaguardar los intereses de los ciudadanos y para salvaguardar los intereses de estas dos poblaciones que pueden verse afectadas, en particular San Juan, que es el objeto de la proposición no de ley.
Y todo ello, porque independientemente de lo que puedan establecer los planes generales de ordenación urbana, es esta ley de carreteras –como decía– la que establece la distancia entre la línea límite de edificación, de acuerdo con el artículo 25 de esta ley.
Al tratarse de una autovía la distancia es de 50 metros a cada lado de la misma.
No obstante, tanto la ley de carreteras, como el reglamento establecen la posibilidad de minorar esta distancia, y la demarcación de carreteras de Alicante, haciendo uso de esta posibilidad, ha propuesto la reducción de 50 a 25 metros.

La continuidad de esta zona como de libre edificación es, además, un tema de seguridad.
Las actuaciones de mantenimiento de las vías o la instalación de servicios anexos a las mismas necesitan terrenos.
Asimismo, la A–70, a su paso por Sant Joan, discurre por un túnel, y esta circunstancia obliga a extremar las precauciones en materia de seguridad, salidas de emergencia o carriles adicionales.
Por lo tanto, la propuesta de la Dirección General de Carreteras de reducir la zona límite de edificación de 50 a 25 metros por cada lado es, entendemos, la más apropiada para minimizar las alteraciones del entorno urbano, y asegurar el buen funcionamiento y seguridad de la carretera.

Por otro lado, en cuanto a los puntos segundo y tercero, por parte del Ministerio de Fomento, según nos informan fuentes de la demarcación de carreteras, no existe ninguna orden de estudio para el proyecto de un tercer carril de la A–70.
Y asimismo, la situación económica no permite vislumbrar ninguna actuación en este sentido, a corto o medio plazo, por lo cual no parece oportuno instar al ministerio a no hacer una actuación que al parecer no tiene previsto hacer.

Y, por todo ello, el Grupo Parlamentario Popular va a rechazar esta proposición no de ley.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Peral.

Sí, señor Ponce, tiene usted derecho a réplica.
Tiene usted la palabra.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, pues entendemos la postura del Partido Popular.
El hecho de que no haya una previsión de ampliar la A–70 no quiere decir que no se pueda hacer en breve.
Sencillamente alguien puede tomar la iniciativa y en esas circunstancias edificaciones que se han consolidado durante los últimos treinta años se verían afectadas y están en una situación delicada.
Quedarían fuera de ordenación y a expensas de que hubiera una posible nueva actuación que implicara expropiaciones e incluso derribos de construcciones que están ahora mismo habitadas y demás.
No hablar del caso del colegio o del centro comercial que también se verían afectados, que ahora mismo están dando unos servicios a población que son innegables.

Por tanto, consideramos que la propuesta no crea ningún perjuicio a nadie, y el no aceptarla puede llegar a crear esos perjuicios.
Pero bueno, esa es nuestra postura.

Muchas gracias.

El senyor president:

Sí, muchas gracias, señor Ponce.

Sí, señor Peral, ¿tiene usted algo que decir?

El senyor Peral Villar:

Simplemente para reafirmarme en los argumentos que he dado, y añadir, si cabe, que hemos consultado también con el Ayuntamiento de San Juan, y nos da todas las garantías de que los intereses de los ciudadanos están absolutamente salvaguardados, y que no se va a adoptar por parte del ministerio, cuanto menos a medio plazo.
Que cuando surgiera la necesidad, el ayuntamiento y estas Cortes, con toda seguridad, actuaran en defensa de los intereses de los ciudadanos, para que esto no se pueda producir.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Peral.

Senyories, hem conclòs ja el debat.
Anem a passar a votació.
Vots a favor de la proposició no de llei?
6.
Vots en contra?
8.
Per 8 vots en contra i 6 a favor, queda desestimada.

Senyories, ha acabat el punt 10, com havíem quedat ja amb els grups parlamentaris.

S’alça la sessió.

(S’alça la reunió a les 12 hores i 20 minuts)