Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text13 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text21 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text19 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text11 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.para2 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Drets Humans, Cooperació i Solidaritat amb el Tercer Món realitzada el dia 1 de juny de 2010.
Comença la reunió a les 16 hores i 36 minuts.
Presideix el diputat senyor Salvador Cortes Llopis.
Reunió número 6.

Proposició no de llei sobre l'obligació de les organitzacions no governamentals de desenvolupament (ONGD) de destinar
un 1% de l'import de la subvenció concedida a publicitar l'origen de la subvenció, presentada per la diputada senyora Margarita Sanz Alonso, de l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits, i quatre diputats i diputades més pertanyents a aquesta agrupació i al Grup Parlamentari Socialista (RE número 55.
918, BOC número 229)

El senyor president:

Buenas tardes, señorías.

Vamos a dar comienzo a la Comisión de Derechos Humanos y Tercer Mundo, y para ver si hay quórum, le agradecería al señor secretario lo comprobase.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Gracias, señor secretario.

El primer punto es: lectura y aprobación, en su caso, del acta de la reunión anterior.
Ustedes tienen en las carpetas el acta de la reunión anterior.
Si no hay ningún inconveniente, la damos por aprobada.

Y el segundo punto es: la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la obligación de las organizaciones no gubernamentales de desarrollo -ONGD- de destinar un 1% del importe de la subvención concedida a publicitar el origen de la subvención, presentada por la diputada Margarita Sanz Alonso, representante de la
Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos y cuatro diputados y diputadas más pertenecientes a esta agrupación y al Grupo Parlamentario Socialista.

Para la defensa de la misma, tiene la palabra la ilustre diputada señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Hola, moltes gràcies.

No volia començar la meua intervenció per a defensar la proposició no de llei sense condemnar l'atac patit ahir per un barco d'ajuda humanitària per part de l'estat israelià.
Jo crec que és important que esta comissió de drets humans comence amb una condemna enèrgica a aquest atac de l'estat israelià al barco d'ajuda humanitària que anava cap a Gaza i la solidaritat, evidentment, amb el periodista
valencià David Segarra que anava en aquest barco.

I, bé, passe ja a defensar la proposició no de llei.
El Consell porta ja alguns anys retallant els recursos destinats a
cooperació al desenvolupament.
En 2008, una part dels recursos de cooperació es van destinar a la solidaritat amb la Copa de l'America; l'any passat, només es va destinar a cooperació al desenvolupament un 0,4% dels pressupostos de La Generalitat, i enguany, el
programa de cooperació, tot el programa -no sols el que realment es destina, sinó tot el programa-, representa sols el 0,25% del pressupost de La Generalitat.
Per tant, no és que no s'arribe al 0,7% que es va pactar en la llei, sinó que no arriben ni tan sols al 0,3%.

Però, damunt, fa uns dies es va tornar a produir un altre retall, un retall del 30%.
Esta reducció suposa una reducció de 5,8 milions d'euros a cooperació internacional, i per tant, situa l'ajuda oficial al desenvolupament en el 0,21%, el 0,21% del pressupost de La
Generalitat, molt lluny d'eixe 0,7% que estableix la llei valenciana de cooperació i més lluny encara d'eixe 0,7% del producte interior brut, que és el que venim reclamant des d'Esquerra Unida des de fa ja molts anys.

Però el retall és encara més gran si tenim en compte la propagandística idea del conseller de Solidaritat i Ciutadania, el rei de la propaganda,
el senyor Blasco, que va tindre la brillant idea de posar en totes les últimes convocatòries per a projectes de les ONGD l'obligació de destinar l'1% de les subvencions d'aquestes ONGD a propaganda.
De fet, en totes les ordres apareixia esta clàusula: en la del 3 de novembre de 2009, de subvencions a projectes d'investigació i formació en temes relacionats en cooperació internacional; en la de 16 de novembre de 2009, de subvencions a projectes d'acció humanitària; en la de 24 de novembre de 2009, de subvencions a projectes de
codesenvolupament, i en la d'1 de desembre de 2009, de subvencions a programes, projectes i microprojectes de
cooperació internacional.
En totes estes ordres estava l'obligació de destinar l'1% de la subvenció a propaganda.

Però, damunt, estos diners no són diners que gestione directament la conselleria de Rafael Blasco o que gestione
les ONGD, sinó que ha segut assignat a dit a l'empresa Ismos Comunicación y Cultura Societat Limitada perquè així ho ha decidit la conselleria.
I segons ha eixit en premsa, esta firma està dirigida per Guillermo Gómez-Ferrer Lozano, un periodista i crític d'art vinculat al grup ultraconservador Hazte Oír.
Aquesta persona ha treballat per a l'IVAM, és director de la revista trimestral
Inicia de l'Associació de Joves Empresaris de València i en la pàgina web figuren com a clients seus La Generalitat, l'Ajuntament de València, la Cambra de Comerç, empreses constructores com FCC i el Grup Llanera i institucions culturals com
el Muvim o com l'IVAM, museus que pertanyen a La Generalitat i a la Diputació de València; també diu en la seua pàgina web que ha treballat per a la Mostra de València i per a l'edició de la revista de la
Biblioteca Valenciana, és a dir, una persona amb una relació molt estreta amb el que són les administracions valencianes.

A les ONGD no se'ls va consultar absolutament res.
De fet, van veure vulnerat el seu dret a
promocionar el seu projecte de solidaritat, segons el seu propi criteri, i, a
finals de l'any 2009, van rebre la factura d'Ismos Comunicación y Cultura perquè feren efectiu l'abonament.
És a dir, sense haver sigut consultats, sense haver sigut avisats absolutament de
res, directament les ONGD van rebre una factura d'Ismos Comunicación demanant-los que abonaren eixe 1% de la seua subvenció per a la campanya de propaganda que havia fet aquesta empresa, com dic, una
empresa triada absolutament a dit per la conselleria.

I, per tant, nosaltres, des d'Esquerra Unida, pensem que açò és una immoralitat i que, probablement, siga una il·legalitat.
I és una il·legalitat perquè una altra volta estan fraccionant contractes.
Perquè ací en realitat estem parlant d'una quantitat de prop de 200.
000 euros que no s'ha tret a concurs públic, no s'ha fet de manera transparent; sinó el que han fet és fraccionar-lo en tantes parts com ONGD rebran subvencions.
Per tant, un altre
fraccionament de contracte al que ja ens tenen molt acostumats des del Consell.

I, bé, es pretén destinar este 1% a propaganda, a propaganda de com estan de compromesos amb la
solidaritat, de com està de compromés el Consell amb la solidaritat, quan en realitat és una falsedat, perquè ja hem vist que només destinen a desenvolupament el 0,2%.
Per tant, estaran compromesos amb la
solidaritat amb altres qüestions, amb els seus «amiguitos del alma» o amb qui siga, però, per descomptat, amb la cooperació no estan compromesos en absolut.

I, després, cal deixar clar també que una cosa és la sensibilització i, l'altra, és la propaganda.
I són dos qüestions molt diferents.
Sensibilització és fer campanyes perquè la gent és consciencie i per a informar, i propaganda és intentar vendre una cosa que no estan fent, que és el que fa el Consell, vendre el seu compromís amb la solidaritat quan en realitat no existeix.
Això no és sensibilització.
Això és propaganda, i això és el que volen intentar.
De fet, les ONGD no es neguen a destinar diners a la
sensibilització, més bé al contrari.
Però el que sí volen és que si un 1% de la seua subvenció ha d'anar a sensibilització que, almenys, puguen ser ells els que trien com destinar eixos diners, qui ha
de fer la seua campanya de sensibilització i com fer-ho.
No directament pagar un import revolucionari a l'empresa que a Blasco li dóna la gana.
Ells volen autonomia per a decidir on invertixen i com invertixen
els diners de sensibilització.
I açò no ho dic jo, eh?
Açò ho diu l'assemblea que va haver de la coordinadora valenciana d'ONGD.

I, per tant, la proposta d'Esquerra Unida en aquesta proposició no de llei és molt clara, és que Les Corts insten el Consell a no posar la condició de destinar l'1% de les subvencions concedides a publicitar-ne l'origen en qualsevol ordre de les que trau la Conselleria de Solidaritat i
Ciutadania per a les ONGD.

Gràcies.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Sí, per a fixar posició en el sentit que anem a recolzar, com no podria ser d'una altra manera, esta proposició no de llei.

Començaré pel final de la intervenció de la senyora Albiol, i és la diferència entre sensibilització i propaganda.
Parlaré d'un acte de sensibilització.
.
.
, és aquell que cal fer quan en l'imaginari col·lectiu valencià s'ha instal·lat un imaginari xenòfob i racista, encara que els governants i, a la millor, molts dels que estem ací no volem vore-ho.
I posaré un exemple.

L'altre dia estava jo en un poble de l'Horta sud perquè un pas a nivell l'han tancat malament i, en fi, raonant amb la gent, me varen dir: «És que en este poble n'hi ha molta qualitat de vida, es viu molt bé perquè no n'hi han negres.
» I, aleshores, jo vaig tindre ahí un intercanvi dialèctic amb aquella persona i vam convindre que la qualitat de vida no depén de si n'hi han negres o no.
Combatre eixe tipus d'imaginari col·lectiu seria una campanya de sensibilització.
És dir, que la gent no pense que qualitat de vida és un lloc, un municipi, un barri, una població, una ciutat on no n'hi han negres, aconseguir això des dels poders públics seria una campanya de sensibilització.

Que el senyor Blasco isca a todo color en La Razón.
.
.
un diari, com a exemple, açò que està pagant amb fons públics, on ix una foto del senyor Blasco, doncs no sé si repartint menjar o quina classe de.
.
.
ací: «El conseller de Solidaridad, Rafael Blasco, en un reparto de alimentos a familias
necesitadas.
» Açò és un acte de propaganda, de propaganda, a més, espúria, perquè agafant el manual de Broseta -tristament desaparegut- diferenciaríem publicitat de propaganda en què la propaganda és aquell acte que té un contingut polític.
Però, en este cas, diferenciar publicitat i propaganda vol dir: aquell acte que té un contingut polític «fraudulent», com són els actes pagats pel senyor Blasco.

Aleshores, clar, que el senyor Blasco se pague la seua propaganda fraudulenta a
mi me sembla bé, sempre que ho pague el Partit Popular, clar!
Si això ho hem de pagar els valencians i valencianes ja no em sembla tan bé.
I si, damunt, això ho hem de pagar els valencians i valencianes dels diners que han d'anar a cooperació internacional, aleshores, ja me sembla, com deia abans la senyora Albiol,,
immoral i inacceptable.

Vull dir, que el senyor Blasco se faça els seus actes de propaganda és normal, dintre d'un estat de dret i d'una concurrència de partits en la qual cada partit se paga la seua campanya.
El problema és quan tots els valencians i valencianes paguem les campanyes del Partit
Popular.
I si, damunt, eixos diners ixen d'allò que ha d'anar als més necessitats, als països empobrits, a països on els xiquets no apleguen als cinc anys en un percentatge del 20%, -quan ací els percentatges de mortalitat infantil se no se compten per percentatges, sinó per mils-, quan això passa, és que estem molt malament, estem molt malament.

Aleshores, jo clar que crec que s'ha de recolzar esta proposició no de llei, perquè em sembla immoral que dels pressupostos que van a cooperació, que a més enguany s'han minvat en un 35%, és a dir, més d'un terç del pressupost s'ha llevat a projectes de cooperació amb l'excusa de la crisi.
Això vol dir que el pressupost en cooperació, no és que queda lluny del 0,7%, és que estem parlant d'un 0,21%, que crec que és la dada que s'ha anomenat adés.
És a dir, un pírric 0,21% del total del pressupost de La Generalitat se'n va a cooperació, molt lluny del 0,7%, que ja de per si es pírric.

Convinguem que d'allò que parlaven en els anys setanta els científics que s'havia de destinar com a mínim un 3% del pressupostos dels països desenvolupats a cooperació, al 0,7, i del 0,7 al 0,21, en fi, això seria per a riure si no fóra perquè en el fons açò fa plorar.

Si damunt comptem que el senyor Blasco, a banda de reduir eixe 35% del ja pírric pressupost, es compta que el global d'ajudes ha passat de 29.
000 a 21.
000 i si damunt resulta que una fundació del Partit Popular investigada per la fiscalia de Bolívia, per exemple, i de la Unió Europea -per si algú no confia en la fiscalia de Bolívia, per estes coses de l'etnocentrisme- és la que s'endú la major part de les ajudes a cooperació del senyor Blasco; si comptem que la major part d'ajudes es donen a ONGD vinculades a l'església catòlica, això sí, domesticades perquè, per exemple, Intermón Oxfam, que també és jesuïta no s'endú un duro, perquè ha criticat l'impost revolucionari de l'1%; o Solidaritat Internacional, igual que Intermón Oxfam, qualificades internacionalment per l'ECI, no reben cap ajuda de La Generalitat, perquè han criticat l'impost revolucionari del senyor Blasco, aleshores, ens adonem que només reben ajudes, a banda de la Fundación Vicente Ferrer, la Federació Espanyola de Religioses de l'Ensenyança, que s'emporta 272.
988 euros per a un centre de rehabilitació en Perú; Mans Unides, Fontilles o la Fundació Summa Humanitate que reben 200.
000 euros cadascuna per als seus respectius
projectes a Bolívia, Equador i Perú.

La Fundació Mainel, de l'Opus Dei, que s'endú 280.
000 euros per a evangelitzar professors a Perú, evangelitzar professors a Perú, insistisc.
Els jesuïtes de la Fundació Entre Cultures i Fe, -no els jesuïtes d'Intermón Oxfam, que eixos estan vetats, supose que és que són sospitosos-, que obtenen 200.
000 euros per a la formació de joves amb lideratge juvenil a Nicaragua.
L'Associació Catòlica de Propagandistes, -
sic, per al Diari de Sessions-, l'Associació Catòlica de Propagandistes, propietaris del CEU, que reben 100.
000 euros per a la
seua associació per al desenvolupament i cooperació amb Iberoamèrica des d'Espanya.

La Fundació Humanisme i Democràcia, que aconsegueix el segon projecte més car, valorat en 449.
000 euros per ajudar les comunitats de llauradors a Bolívia.
Esta organització en el seu patronat estan històrics del PP madrilenys, com José Ramón Pina Arboleda o Eugenio Nasarre, i el president de Noves Generacions del
Partit Popular i diputat per València, Ignacio Uriarte.
Supose que és el mateix que va tindre un xicotet altercat etílic.
I esta fundació està patrocinada per la Comunitat de Madrid i presenta vídeos de Mariano Rajoy.

Estes són les ONG que reben la major part de subvencions de cooperació internacional.
Estes que mostren vídeos de Mariano Rajoy.
No sé si al final l'objectiu de la cooperació internacional és que Mariano Rajoy guanye les eleccions, però jo crec que no, jo crec que no.

Aleshores, és immoral i és inacceptable políticament, que a banda de reduir en més d'un terç les ajudes a cooperació internacional, resulta que aquelles que es donen, es donen per a fer més actes de propaganda.
I, a més, es destine l'1% del pressupost revolucionari d'eixes ajudes a promocionar al senyor Blasco, que tots sabem que no té res que fer més en política del que ha fet, i és ser un Rasputín de la política perquè no pot aspirar a ser un primera fila en el Partit Popular perquè mai serà considerat «uno de los suyos».

Per tant, com és una tasca impossible fer que el senyor Blasco siga una cosa més que un Rasputín, dedicar l'1% de la cooperació internacional, que deu anar als països més necessitats, que deu anar als països més pobres del món, on la mortalitat infantil es compta per percentatges, perquè no se pot comptar per mil, com es compta en el primer món.
Perquè un de cada cinc xiquets no aplega a cinc anys de vida, perquè se moren abans.

En este panorama mundial és un sarcasme que la Generalitat valenciana destine un 1% d'allò que dóna a la cooperació, que ja és magre, que ja és immoral que només es destine les ajudes que es destinen de la Generalitat valenciana, que damunt
d'això, un 1% passe per l'impost revolucionari de fer d'un Rasputín, que no pot ser més que un Rasputín, una cosa més que un Rasputín.

I, per tant, nosaltres, evidentment, anem a recolzar la proposta que acaba de
defensar la senyora Albiol.
I, a més, pensem que si hi haguera moralitat en esta cambra açò eixiria per unanimitat.

Moltíssimes gràcies.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, evidentemente, sumarnos al mensaje inicial de condena que ha
formulado la diputada Marina Albiol.
Y, como no puede ser otra manera, nos
vamos a sumar también a la defensa de esta proposición no de ley y vamos a apoyar la proposición no de ley presentada por Izquierda Unida, en la que se plantea el hecho de no
imponer a las ONGD, en las órdenes por las que se convocan las subvenciones a proyectos, la condición de destinar el 1% de las ayudas a hacer publicidad del origen de las
subvenciones.
Por dos razones fundamentales, que ya esgrimimos hace dos semanas
en el pleno, cuando le formulamos la pregunta al señor
conseller y de la que no obtuvimos ningún argumento fundamentado y, desde luego, muy poco convincente.

Decía que por dos razones.
La primera de ellas porque consideramos que se pervierten
los fines con la imposición de este 1%, porque generan intencionadamente confusión entre lo que son acciones dirigidas a sensibilizar a la ciudadanía en temas de cooperación al desarrollo y lo que supone la mera publicidad y propaganda de la marca de
la conselleria, que es lo que está haciendo sistemáticamente el conseller Blasco.
Sobre todo porque lo que más le preocupa es reforzar su ego, reforzar su imagen.
Y para ello, desde luego,
no le duelen prendas y suma a este importe más gastos, inclusive más de 100.
000 euros, en una campaña de promoción de la solidaridad que se realiza a través de Radiotelevisión Valenciana y que sirve simplemente para puro autobombo.

Y la segunda razón que esgrimimos ya en su día es por el procedimiento irregular de la gestión de este 1%, cuanto menos irregular, que también plantea una dudosa legalidad.
Y es que las organizaciones, las ONGD se enteran
del procedimiento una vez presentada la campaña de los proyectos de cooperación, se enteran por la vía de los hechos.
Les llega un correo electrónico por parte de La Generalitat en el que se les exige el pago por adelantado y
una factura a cada organización financiada en alguna de las convocatoria para pagar el famoso importe del 1%
de cada subvención, en una cuenta que pertenece a una empresa de comunicación a la que la Dirección General de Cooperación al Desarrollo y Solidaridad le había encargado la campaña de difusión.

La coordinadora de OGND reaccionó ante esta situación, solicitó información, solicitó explicaciones a la conselleria y a la dirección general, sobre todo en la cuestión que define el marco legal que regula este procedimiento a seguir para hacer
efectiva esa obligación.
Pero la propia dirección general afirma que la empresa actúa solo como mera intermediaria entre los medios de comunicación, facilitando a las ONG de desarrollo el pago de una única factura por proyecto.

¿Pero qué sucede?
Que resulta que la conselleria y la propia dirección general no puede dar explicaciones de este asunto, porque no existe ninguna
relación contractual ni entre las ONG, ni entre la empresa, ni tampoco entre la empresa
y la conselleria porque, si no, el conseller, el propio conseller, hubiera dado explicaciones en su día cuando le formulamos la pregunta.

Y esto, evidentemente, es un procedimiento irregular, pero sobre todo si
tenemos en cuenta que la suma de todos los 1% de todos los proyectos de
cooperación, como decía al inicio la compañera Marina Albiol, supone más de 377.
000 euros.
Es una cantidad que asciende a casi 400.
000 euros y que,
evidentemente, lo que se hace de manera intencionada es evitar y escapar al
concurso público que obligaría la ley de contratos.
Es decir, seguimos sistemáticamente con la misma dinámica, con las mismas trampas y con una gestión nefasta de los fondos públicos.
Pero, encima, en este caso, utilizando la etiqueta de la solidaridad
para autobombo.
Lo que nos parece de una inmoralidad y de una indecencia gravísima.

Las ONG y la coordinadora de ONG en una propuesta de resolución que tuvieron en una asamblea solicitaban a la conselleria y a la dirección general que se eliminase la obligación de destinar el 1% y planteaban alternativas.
La propia gestión por parte de las ONG de forma particular o agrupadas o a través de la coordinadora de poder difundir sus propios proyectos o proponiendo como
alternativa la creación de una partida para tal fin en los presupuestos, como se ha venido haciendo en
años anteriores.
Pero es que, como todos conocemos, ya existe una partida específica en los presupuestos destinada a sensibilización y a educación para el desarrollo.

Por tanto, nos parece una utilización absolutamente malintencionada y perversa el hecho de destinar el 1%, la
obligación de destinar el 1% y de detraer a los proyectos de cooperación el 1% para en definitiva puro autobombo y pura propaganda y puro refuerzo de
la imagen del conseller Blasco.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Tirado.

Por parte del Grupo Parlamentario Popular tiene la palabra la señora Palomar.

La senyora Palomar Pérez:

Gracias, señor presidente.

Señora Albiol, yo le voy a contestar como han empezado las dos compañeras que me han precedido.
Y, como no puede ser de otra manera, el Grupo
Parlamentario Popular votará en contra de esta propuesta, pues estamos de acuerdo con los criterios de la
Conselleria de Solidaridad y Ciudadanía.

Esta iniciativa ha contado con el visto bueno de la mayoría de personas y organizaciones que forman el mundo de la cooperación.
.
.
(remors) -yo no las he interrumpido y espero que ustedes tampoco me interrumpan a mí-, las ONGD, las universidades y los organismos internacionales, pues como
ustedes saben, hace más o menos quince días se reunía el Consell Valencià de Cooperació y se valoraron como positivos los resultados.

Se trata de una campaña donde han participado 108 entidades.
Es la campaña más grande hecha en la Comunidad Valenciana por las ONGD y La Generalitat para dar
a conocer a los valencianos la cooperación que hacen posible ellos mismos -señorías, sensibilización, no propaganda- explicando qué hacen y dónde va el dinero de la cooperación valenciana.
Pero, además, con la novedad de explicar cómo se hace.

La campaña ha dado la posibilidad de favorecer la rendición de cuentas, la construcción de una ciudadanía comprometida con la lucha contra la pobreza, promover una visión global de aquello que se trabaja en materia de cooperación desde la propia Comunidad Valenciana, dar el mismo protagonismo a ONG grandes
y pequeñas.
Y ustedes saben que figuraba en las bases de las subvenciones, que es
preceptiva dentro del proyecto, la realización de las acciones de sensibilización.
Y, lo más importante, ha servido para que crezca la conciencia ciudadana favorable
incluso en un momento de crisis económica como en el que estamos.

Ahora es cuando más necesaria es la sensibilización, pues hay restricciones tanto de gasto público como el sacrificio añadido que se le pide a los ciudadanos.

La conselleria está decidida a continuar con este proceso, primero, porque es su responsabilidad
que los ciudadanos sepan a dónde y a qué se destinan sus impuestos y, segundo, porque es necesaria la colaboración entre las instituciones valencianas, las ONGD, las universidades y los
organismos internacionales.

Siento que no compartan con nosotros la necesidad de concienciar a los
ciudadanos de la importancia de las políticas de cooperación internacional al desarrollo.
Saben, y lo conocen igual que yo, que a veces se
genera cierta desconfianza, pues el espíritu solidario de la gente le impulsa a colaborar, pero al mismo tiempo genera
la incerteza sobre si verdaderamente su ayuda llega o no llega al destino.
Y
esa incerteza puede suponer un freno a la ayuda.

Por tanto, es necesario combatir esos temores y garantizar la transparencia en
la gestión de los fondos públicos destinados a la cooperación.
Así, a través de los medios de comunicación, los valencianos conocen exactamente las acciones llevadas a cabo, a quien se
han dirigido y que impacto tienen sobre la población beneficiada.
Se refuerza el conocimiento y la percepción positiva de los ciudadanos hacia la cooperación.

Lamento, pues, que no estemos de acuerdo en unir esos esfuerzos en una campaña efectiva y eficiente de colaboración entre los agentes de la cooperación y la propia Generalitat.

Discrepo con usted porque consideramos que se ha conseguido un doble objetivo:
se han optimizado los recursos económicos reduciendo gasto y se ha transmitido un mensaje de unidad de todos los
agentes de la cooperación.

Se ha cumplido un año de esta iniciativa y los resultados saltan a la vista.
Cada día durante tres meses más de tres millones de personas han podido conocer en qué consiste la cooperación valenciana gracias a esta campaña de difusión.

No sé si usted sabe que gracias a este esfuerzo de las valencianas y de los
valencianos se ha conseguido que más de ocho millones de personas de 43 países en vías de desarrollo mejoren su calidad de vida.
Más de ochocientos proyectos en colaboración de más de un centenar de ONGD lo han hecho posible.
Una realidad que ha permitido que
la Comunidad Valenciana siga siendo líder en España en la cooperación al desarrollo, pese a las circunstancias económicas.
Y yo creo que es lo más importante.
Sensibilización, no propaganda, señorías.

Y creo que, así como han dicho que deberíamos de ponernos de acuerdo, creo que deberían de ponerse de acuerdo y afirmar lo que yo les he dicho, que no es más que la realidad, y es el esfuerzo de esta administración hacia la cooperación valenciana.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Palomar.

Para réplica, tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí, a vore, diverses coses.

I és que jo, vaja, estic convençuda que vosté està absolutament equivocada.

Primer, aquesta iniciativa no compta amb el recolzament del món de la cooperació valenciana, en absolut.
És més, va haver una assemblea de la coordinadora de les ONGD en què es va arribar a l'acord de demanar acabar amb l'impost revolucionari de l'1% del senyor Blasco.

Per tant, no compta amb el recolzament del món de la cooperació.
Pot comptar amb el vistiplau de Consell Valencià de Cooperació, que no és el mateix, que no és el mateix, perquè és un Consell Valencià de Cooperació que per a començar no és plural, i on vostés posen a dit la majoria dels qui estan allí.

Per tant, no em diga que compta amb el recolzament del món de la cooperació perquè no és veritat.
Perquè els que de veritat estan treballant en cooperació són les ONGD que estan en la coordinadora.
Una coordinadora que té més de cent ONG dins, val?

Per tant, el Consell Valencià de Cooperació no són els que estan treballant en la cooperació i els que estan en el dia a dia.
Aixina que eixa és la primera.

Després, no ens explique a nosaltres el que és la sensibilització.
Jo crec que nosaltres tenim molt clar què és la sensibilització i sense dubte sabem diferenciar entre sensibilització i propaganda.
I el de Blasco és propaganda.
I el de Blasco ha sigut sempre propaganda, ara i quan ha estat en
totes les altres conselleries que ha estat.
Perquè és l'únic que sap fer: propaganda, i fotos i clientelisme.
És l'únic que sap fer el senyor Blasco i és el que continua fent en aquesta conselleria.

Aquesta conselleria que, per cert, a mi el que m'agradaria és que vostés mateixa li proposaren el canvi de nom, de propaganda i ciutadania, la
conselleria de propaganda i ciutadania, perquè és el que és.
Perquè de solidaritat res de res.
De propaganda molta, això sí.

Dia vosté que es genera incertesa i falta de confiança en la gent de saber on van els diners de cooperació perquè de vegades no arriben.
És que no arriben!
Com no ha d'haver incertesa i desconfiança?
És que no arriben!
Primer no arriben perquè es destina només el 0,21%.
Després perquè d'eixe 0,21% un 1% es dedica a les fotos de Blasco.
I perquè a més es dediquen cent mil euros a propaganda en Canal 9.
Val?
Perquè en els pressupostos d'enguany hi ha una partida de propaganda en Canal 9, a més d'eixe 1%.
Val?

Aleshores, clar que es genera incertesa i desconfiança!
Són vostés els que generen incertesa i desconfiança, perquè els diners de cooperació no arriben on han d'arribar, no arriben als països del tercer món, no arriben on fa falta, perquè se queden ací.
Se'n van a altres partides, o se'n van a fotos amb Blasco o se'n van a propaganda en Canal 9.
Clar que sí, normal que la gent tinga desconfiança i incerteses.

Per cert, per cert, explicaran en eixes campanyes de sensibilització que només es dedica el 0,21%?
Eixirà això en Canal 9?
Diran en Canal 9 que només es dedica el 0,21% a cooperació al desenvolupament?
Ah, no!
Això no eixirà.
Ah, ja m'està dient que no.
Això no eixirà, clar que no!
(Veus) Perquè tornaran a intentar vendre que destinen el 0,7%, perquè ja ho han fet, perquè han mentit reiteradament.
Mentixen reiteradament en les seues campanyes dient
que destinen el 0,7%.
Que algun dia m'explicaran vostés d'on es trauen eixe 0,7%, perquè és molt fàcil, és agafar les partides que van a cooperació al desenvolupament i fer una regla de tres, i fer una regla de tres.
I eixa
regla de tres dóna 0,21%, almenys a mi.
A vostés els dóna el 0,7.
(Veus) Imagine, imagine que és que a mi sí que m'han ensenyat a fer les regles de tres i vostés encara no han aprés, i vostés encara no han aprés.
Perquè sense dubte el 0,7 no ix.

Aleshores, que nosaltres tenim molt clar que és una immoralitat i és una falta d'ètica mantindre l'1% d'impost revolucionari de les ONGD.
Igual que és una immoralitat el no destinar el 0,7%, una immoralitat i a més que estan botant-se la Llei de cooperació valenciana, que vostés van aprovar.
Vostés van aprovar una llei que dia que s'havia de destinar el 0,7%.
Vull dir, immoralitat i falta de compliment de les
seues pròpies lleis que aproven.

Per tant, jo el que demane és que per un moment els diputats i les diputades que estan avui en esta comissió de drets humans i tercer món deixen per un moment d'estar al servei del Partit Popular i d'estar al senyor Blasco i estiguen al servei dels ciutadans i les ciutadanes que
reclamen que l'ajuda al tercer món i l'ajuda a cooperació al desenvolupament arribe on ha d'arribar i no es quede pel camí en fer les fotos de Blasco.

Per això, els demane que, sembla que les persones que estan en esta comissió haurien de tindre un poquet més de sensibilitat, probablement, que la resta del Partit Popular.
I, per tant,
que es deslliguen dels mandats del seu partit i pensen en realitat el que es bo
per a la cooperació al desenvolupament i sobretot per aquelles persones que estaven en situacions
realment dramàtiques en països del tercer món i que necessiten eixa ajuda.
I em pense que la necessiten prou més que el senyor Blasco per a fer el seu autobombo, em sembla a mi.

Però si per a vostés és més important la propaganda, l'autobombo i les fotos que les persones que estan patint fam, i misèria i guerra en el tercer món, avui jo crec que ho demostraran en la seua votació.

Gràcies.

El senyor president:

Señora Palomar.

La senyora Palomar Pérez:

Gracias, señor presidente.

Mire, señora Albiol, como usted ha dicho, en esta comunidad se aprobó en nuestro parlamento la Ley valenciana de cooperación internacional.
Pregúntele a quien no la votó.
El gobierno que la presentó era el mismo al que yo represento en este momento (veus) y que la votó, y que la cumple.

Y lo de matemáticas, yo no sé si usted sabrá más matemáticas que yo o no, pero en reiteradas ocasiones que le han preguntado al señor conseller se les ha dado la explicación y ustedes nunca le han querido entender.

Yo creo que se han instalado en «no se cumple», «no se cumple», como lo de la propaganda.
Mire, yo de verdad que lamento y no entiendo cómo son tan reiterativos con los mismos argumentos.
Porque ya en presupuestos
tuvimos el mismo asunto.

Yo no puedo entender cómo ustedes un día sí y otro día también están con lo mismo de Canal 9 y el programa del señor Blasco.
¡Pero si ustedes dicen que nadie ve Canal 9!
Si ustedes dicen que nadie ve Canal
9, ¿tanto les molesta que el señor Blasco (veus) tenga un programa, un espacio de solidaridad?
(Veus) No, debería de tener un programa.
.
.

El senyor president:

Por favor, por favor.

La misma atención y exquisitez con que la señora Palomar las ha escuchado, yo agradecería (remors) que evitasen comentarios que se salen del debate parlamentario.

Nada más.

La senyora Palomar Pérez:

Gracias, señor presidente.

No, es que necesitaría un programa para explicar todas las acciones de esta conselleria.
Las que no quieren ver las acciones de esta conselleria son sus señorías.
Porque, vamos, yo no entiendo de otra manera cómo no pueden entender la actividad de esta conselleria.
Porque, mire, y una vez le contesté a su señoría, parece mentira, con tan poco personal como tiene y las acciones que lleva a
cabo, deberían de agradecer el esfuerzo que llevan las personas que están en esta conselleria para llevar una acción como la que hacen con tan pocos recursos.
Yo no lo entiendo.

Y, por otra parte, que usted cuestione si el dinero de La Generalitat, en este
caso de la propia Conselleria de Solidaridad, no llega a las acciones que tiene
que llegar, tendría que preguntar usted a otra persona, porque nosotros estamos convencidos de que
todas las organizaciones que se presentan a las convocatorias de la conselleria llevan a cabo los programas que llevan.
Creo que esas dudas están de más, señora Albiol.

Y yo en cuanto a la propaganda no le voy a decir más, pero sí que le rogaría que, inmoralidad, no nos acuse de inmoralidad porque desde luego creo que ahí pega un patinazo usted importante, ¿eh?
Estamos hablando de solidaridad y desde luego nunca de inmoralidad.
Y al
lado de la solidaridad tienen este grupo para todas las acciones que se
necesiten, pero de inmoralidad no, señora Albiol.

Gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Palomar.

Una vez concluido el debate, vamos a pasar a la votación de la proposición no de ley que se ha debatido.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Por 8 votos en contra y 7 a favor queda rechazada la
proposición no de ley.

Muchas gracias.

(S'alça la sessió a les 17 hores i 18 minuts)