DS-064%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 28 de novembre de 2012.
Comença la sessió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 41.
Primera reunió.

El senyor president:

Si són tan amables, per favor, els mitjans de comunicació.
.
.
(Veus)

Senyores i senyors diputats.
.
.
(Veus.
El senyor president colpeja amb la maceta) S'obri la sessió.

D'acord amb l'article 66 del Reglament de Les Corts, i per unanimitat de la Junta de Síndics, el 27 de novembre del 2012 es proposà l'alteració de l'ordre del dia amb la substitució de la interpel·lació que figura com a punt número 14, referència número 30.
390, per la interpel·lació següent: interpel·lació (inintel·ligible) .
.
.
procediment especial d'urgència a la consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua sobre la política del Consell en matèria de control de plagues que formula la diputada María Vicenta Crespo Domínguez del Grup Parlamentari Socialista, amb referència número 28.
522.

Si ningun grup parlamentari té inconvenient, com aixina ho va aprovar la junta de portaveus, per assentiment canviem eixe punt.

Elecció dels consellers generals representants de la Generalitat valenciana en l'assemblea general de Caixa Ontinyent

El senyor president:

Primer punt de l'ordre del dia, elecció dels consellers generals en representació de la Generalitat valenciana en l'assemblea general de la Caixa d'Ontinyent i dels seus suplents.
L'elecció s'efectuarà per mitjà de votació secreta per papereta, i estes deuen contindre els noms dels candidats, resultant elegits els candidats que més vots obtinguen fins al nombre de llocs a cobrir, que són cinc.
Voten els diputats i les diputades per ordre alfabètic, després el Consell i finalment la Mesa.

A continuació, el secretari primer donarà lectura de l'acord de la Mesa proclamant els candidats presentats pels grups parlamentaris, i després procedirem a la lectura nominal de tots els diputats i de totes les diputades.

Senyor secretari.

El senyor secretari primer:

Moltes gràcies, senyor president.

«La Mesa de Les Corts en la reunió del dia 27 de novembre de 2012 ha tingut coneiximent de la proposta de candidats i candidates i de les respectives acceptacions al càrrec i currículums realitzada pel Grup Parlamentari Socialista, registre d'entrada 38.
165, 38.
195 i 38.
210; pel Grup Parlamentari Compromís, registre d'entrada número 38.
194 i 38.
234; i pel Grup Parlamentari Popular, registre d'entrada 38.
211, per tal de procedir al nomenament dels consellers generals representants de Les Corts en l'assemblea general de la Caixa d'Ontinyent el nom dels quals figura en el full annex.

»En aquest sentit, la Mesa, de conformitat amb el que disposa l'article 178 del Reglament de Les Corts, ha acordat elevar les esmentades propostes al ple de la cambra i traslladar-les als grups parlamentaris amb les acceptacions i currículums corresponents perquè en tinguen coneiximent.

»Palau de les Corts, València, 27 de novembre de 2012.
»

Proposta dels consellers generals representants de Les Corts en l'assemblea general de la Caixa d'Ontinyent.

Grup Parlamentari Popular, titular per sis anys: Javier Aparicio Llovet, Lourdes Donat Micó, Antonio Herrero García; suplents: Gonzalo Gironés Gil, José Ignacio Terol Mora i Amparo Sarrió Doménech; titular suplent per tres anys: Felipe Carrasco Torres.

Grup Parlamentari Socialista, titular per sis anys: Alejandro Borrell Bas; suplent: Rafael Alonso Albuixech.

Grup Parlamentari Compromís, titular: Antoni Canet Martínez; i suplent: Francesc Albero Devesa.

Comencem la votació.

(El secretari primer crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l'urna)

El senyor president:

Anem a començar l'escrutini.

Com hem fet en ocasions anteriors, si la papereta.
.
.
, hi han diverses paperetes completes amb els noms que s'han dit, se donarà el nom de «completa» per a avançar en la lectura.

(El president fa l'escrutini)

El resultat de les votacions són: 5 paperetes en blanc i 84 paperetes a la candidatura completa.
Per tant, queden proclamades les persones que abans s'ha donat el nom d'elles.

Elecció dels diputats o de les diputades que han de defensar, davant del Congrés dels Diputats, la Proposició de llei de proposició de llei de reforma de la Llei orgànica 8/1980, de 22 de setembre, de finançament de les comunitats autònomes, i el Projecte de proposició de llei orgànica de reforma de la disposició addicional primera de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana

El senyor president:

El segon punt de l'ordre del dia: elecció del diputat o diputada per a defendre davant el Congrés de Diputats la Proposició de llei de reforma de la Llei orgànica 8/1980, de 22 de setembre, de finançament de les comunitats autònomes.

Per acord de tots els grups parlamentaris este punt s'unix, en el cas de la votació a dos urnes separades, a l'elecció del diputat o diputada que ha de defendre davant el Congrés de Diputats el Projecte de proposició de llei orgànica de reforma de la disposició addicional primera de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana.

Resultarà elegit el diputat que obtinga la majoria absoluta, tant en la votació del segon punt com en la votació del tercer punt de l'ordre del dia.
Votarem… (Remors) Perdón, un error en la lectura.
Es mayoría simple.
Hi hauran dos urnes que seran (inintel·ligible) .
.
.
en la presidència i cadascuna de les urnes té un paper amb el color corresponent també a la papereta que les senyores i senyors diputats han de depositar.

Per tant, el senyor secretari passa a llegir el nom dels senyors diputats i els cridarà per a la votació.

(El secretari primer crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l'urna)

El senyor president:

Anem a passar a l'escrutini.

En primer lloc, la papereta corresponent a l'elecció de diputat o diputada per a defendre, davant el Congrés dels Diputats, la Proposició de llei de proposició de reforma de la Llei orgànica 8/1980.

Hi ha hagut un diputat que ha tingut un canvi de papereta, però la Mesa n'és coneixedora i, per tant, en el moment de la lectura s'aplicarà la que toque.

(El president fa l'escrutini)

Vamos a hacer el siguiente escrutinio.

Elecció de diputat que ha de defendre, davant el Congrés, el Projecte de proposició de Llei orgànica de reforma de la disposició addicional primera de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana.

(El president fa l'escrutini)

Anem a llegir l'escrutini del segon punt de l'ordre del dia i posteriorment del següent, que el resultat és el mateix.

Paperetes a nom de Jorge Bellver, 49 en els dos punts; Enric Morera, 6, i en blanc, 35.
Per tant, queda elegit l'il·lustre diputat senyor Jorge Bellver per a defendre davant del Congrés dels Diputats la Proposició de llei de proposició de reforma de la Llei orgànica 8/1980, de 22 de setembre, de finançament de les comunitats autònomes, i el Projecte de proposició de llei orgànica de reforma de la disposició addicional primera de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana.

Projecte de llei, de La Generalitat, de reconeixement de la universitat privada Universidad Europea de Valencia, amb seu a València.
Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Educació i Cultura (BOC número 110)

El senyor president:

Molt bé, anem a seguir el quart punt.
.
.
, perdó, quart punt de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la comissió d'educació cultural sobre el Projecte de llei de La Generalitat de reconeiximent de la universitat privada Universitat Europea de València.

Per a la presentació del dictamen de la comissió, té la paraula la il·lustre diputada senyora Marisol Linares.

La senyora Linares Rodríguez:

Gràcies, senyor president.

Il·lustres diputats i diputades.

Com a presidenta de la Comissió d'Educació i Cultura, se m'ha designat per a presentar en esta sessió plenària el dictamen sobre el Projecte de llei de reconeiximent de la universitat privada Universitat Europea de València amb seu a València.

El projecte de llei va ser aprovat pel Consell i es va presentar en el registre general de Les Corts el 17 de juliol de 2012 per a la seua tramitació pel procediment d'urgència.

Un projecte de llei que consta de set articles, dos disposicions addicionals, una transitòria, dos disposicions finals, un annex i la corresponent exposició de motius.

La taula de Les Corts va acordar la seua tramitació l'11 de setembre passat i es va publicar en el Bolletí Oficial de Les Corts número 96, de 21 de setembre de 2012.

Una vegada finalitzat el termini de presentació d'esmenes el 3 d'octubre, es va realitzar el debat de totalitat en el ple celebrat el dia 24 d'octubre; en el mateix dia es va substanciar l'única esmena a la totalitat que va ser presentada pel Grup Parlamentari Compromís, esmena que va ser rebutjada pel ple.

Al text del projecte de llei no es va presentar cap esmena parcial, per la qual cosa la taula de la Comissió d'Educació i Cultura va aprovar en la seua reunió del dia 24 d'octubre el document d'ordenació d'esmenes, que va ser publicat en el Bolletí Oficial de Les Corts número 106, de 30 d'octubre de 2012.

La comissió es va reunir el passat dia 5 de novembre i, després del debat, va aprovar el dictamen que ara presentem i que està publicat en el Bolletí Oficial de Les Corts número 110, de 9 de novembre de 2012.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Si algun grup vol fixar posició, pot fer-ho ara; si no, passarem a la votació.

Anem a començar la votació corresponent al quart punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
45 vots, sí; 34 vots, no.

Per a explicació de vot, té la paraula, pel Grup Parlamentari Esquerra Unida, senyor Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Mire, hem votat que no per les mateixes raons que vam votar que sí a l'esmena que en el seu moment va presentar Compromís, encara que ara disposem d'una documentació que abans no disposàvem, que és la documentació referida a la memòria de constitució de la universitat i la correcció que teòricament s'ha fet a requeriment de la Direcció General d'Universitats.

La memòria demostra les inconsistències que remarcava l'informe de la Conferència General de Política Universitària quant a quatre qüestions fonamentals, que són la quantificació de les partides per al desenvolupament i la investigació, insuficients i inconcretes; la justificació del programa d'investigació; la justificació suficient de la plantilla del professorat, i la disponibilitat d'edificis.

A més, el Consell Jurídic Consultiu deia una qüestió que vull llegir textualment perquè té la seua importància, que és que «también se refieren a algunas irregularidades en relación con las normas de organización y funcionamiento incluidas en aquella memoria y en relación con las cuales este Consell se pronunciará, en su caso, cuando se sometan a su consideración con ocasión del procedimiento que se instruía para su aprobación».

Bé, el principal problema que nosaltres detectem des del punt de vista formal, i també del contingut, és que, en primer lloc, les al·legacions que planteja la Universitat Europea de València no admeten tots els termes del requeriment i, malgrat això, la directora general admet eixes correccions sense fer el més mínim comentari crític.
I davant d'això, n'hi han tres qüestions que jo vull remarcar i que són extremadament qüestionables.

En primer lloc, el camp d'investigació prioritari que es marca aquesta nova universitat que acabem de crear en estos moments.
El camp d'investigació prioritari de la universitat és la innovació docent.

Si no fóra un tema tan seriós, realment faria riure, perquè saben això què significa, els que no estiguen massa avesats en el món este, que no van a promoure cap tipus d'investigació.
Ni més ni menys.
Que es dedicaran a agafar unes partides que diuen que seran de 100.
000 euros i dir que eixes partides són per a justificar la innovació docent.

Són set graus: direcció i creació d'empreses, màrqueting i direcció comercial, dret, arquitectura, traducció i comunicació intercultural, odontologia i infermeria, i en ninguna d'eixes set qüestions es pensa desenvolupar cap línia d'investigació concreta sobre eixes matèries.
Innovació docent, que és dir que no es va a fer res.
Val?
Això realment hauria de donar vergonya.

Segona qüestió.
Professorat suficient i format.
I ací l'altre dia en el debat de totalitat parlàvem de la qualitat.
.
.
Bé, de mostra un botó, el grau de màrqueting i direcció comercial, 16 professors.
D'eixos 16 professors només hi ha 5 doctors, 11 no doctors.
Quan una proporció mínima adequada hauria de ser just la inversa, és a dir, una proporció del doble de doctors que de no doctors, com a mínim.
I d'eixos 16, val?
, tan sols 7 acrediten publicacions, la qual cosa encara és més greu, és dir, perquè tenim que de 16 professors n'hi ha 9 que no han publicat una ratlla de la matèria que van a impartir en la seua vida.
Què vol dir això?
Que és impossible garantir la qualitat.

I a més d'això, la tercera qüestió, és que no hi ha res que demostre que les normes d'organització i funcionament s'ajusten a la legalitat.
Perquè les al·legacions vénen a dir en poques paraules que poden fer el que els vinga bé perquè després hi haurà un reglament, la qual cosa és molt discutible.
Però el més important, el Consell Jurídic Consultiu diu que ha d'informar eixes normes d'organització i funcionament abans d'aprovar-les, i no estan informades.
Què vol dir això?
Que el procediment afavorix clarament el promotor en detriment de la qualitat de l'ensenyament, la recerca i la independència del professorat.

En definitiva, estem davant d'un capítol més, el que ja vam denunciar l'altre dia, d'afavorir la universitat privada en un context de retalls brutals a les universitats públiques, quan hi ha un deute galopant, enorme, del Consell respecte a la universitat i quan estan acomiadant-se professors en la universitat pública.

Quina garantia hi ha que es puga aplicar els procediments de Bolonya en esta universitat privada?
Cap ni un.

El senyor president:

Gràcies.

Pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Hauríem de ratificar exactament tot allò que vam dir ja en l'exposició inicial d'esta proposició de llei de reconeixement de la Universitat Europea de València.

I ho dic perquè de la documentació aportada no se desprén, no se desprén altra cosa que sí que han aportat els contractes, els contractes de lloguer que tenen de les instal·lacions on va a posar-se, i que a més aporten exactament una relació de personal, i ha parlat el senyor Torró també, ha fet referència.
I jo no ho faré.

Jo he de començar exactament igual que vaig començar l'altre dia, perquè açò és un desgavell.
És un desgavell que no m'estranya que a partir de tota la política del govern valencià ens haja portat a la situació econòmica que ens ha portat.
Perquè si esta és la forma de portar un procediment administratiu com toca, no m'estranya que el descontrol que tenen els haja portat exactament al punt on estem.

I ho dic molt bé perquè seguim igual.
Mire, he de dir exactament el mateix que vaig dir l'altre dia.
L'informe del Consell Jurídic Consultiu, entre ells, que té la relació de tots els documents, cita que l'informe del director general d'Universitats, Estudis Superiors i Ciència, datat el 8 de febrer de 2012, significava que no procedia donar trasllat a l'avantprojecte de llei a la Presidència de La Generalitat ni a la resta de conselleries, com tampoc concedir-li el tràmit d'audiència.

En tota la documentació que s'ha presentat ací no hi ha un altre informe que diga que rectifique açò que ha dit.
I aleshores mos convertixen a nosaltres en avaluadors del procés.
No senyora, a nosaltres és un procediment totalment.
.
.
en tota la documentació que hi ha d'haver ací, se suposa que les al·legacions no les presenten a nosaltres, sinó les presenten a aquells que han donat la seua opinió contrària.
I jo no he trobat en tota la documentació que ens han aportat un informe de la Direcció General d'Universitats, Estudis Superiors i Ciència que diga el contrari del que diu ací.
No l'he trobat.

I jo ja dic, ací falten les al·legacions, perquè si entrem en el fons de les al·legacions que s'han presentat, doncs miren, no donen tampoc contestació exacta.
Perquè quan parlen de partides per a la investigació i es parla que no està pressupostat, la contestació que diu: «La Universidad Europea de Valencia destinará a los proyectos de investigación una cantidad progresiva que alcanzará un nuevo horizonte del plan una inversión de 1,1 millones de euros».

Però és que la deficiència que marca és que no està pressupostada.
Hi ha una diferència molt gran entre el que és el pressupost i el que són les voluntats.
Ací només trobem compromisos per part de l'empresa que va a constituir esta universitat, compromisos que no sabem si van a dur-se a terme.
Es parla de moltíssimes coses, i ací seguim exactament igual.

Jo exigisc per a donar el nostre vot positiu, que els informes que diuen que s'han de solucionar, diguen també que s'han solucionat.
No ho diuen, no ho diuen.
I el procediment administratiu ho diu molt clarament.
Si s'ha d'informar favorablement, hauran de presentar i hauran d'admetre que eixes al·legacions tenen raó.
Perquè a més no se dóna contestació en els mateixos termes que se demanen, sinó s'al·lega la raó que tenen ells.
Aixina, qui és qui decidix ací si realment tenen raó o no?
D'eixa manera no es fan les coses, d'eixa manera no es fan les coses.

No vaig a entrar en altres aspectes, però sí només en un aspecte, i he parlat d'un aspecte del procediment que no està clar, que no està clar, i és l'exemple de com procedixen vostés des del mateix govern, és la responsabilitat de la situació a què mos han portat, ho repetisc, no només de qui governa, sinó de tots aquells que els donen recolzament.

Però hi ha una segona part molt clara, hi ha també una part de posicionament.
I ho vaig dir l'altre dia.
Vostés en este moment no tenen en compte la situació en què estan sumint les universitats públiques.
I ací estan simplement donant-los avantatges, a més, ho dic, sense tindre tota la documentació presentada, no tenen avalat tot el que han d'avalar legalment, no ho tenen avalat, i vostés en lloc de donar prioritat a les universitats públiques se'ls exigix molt més del que s'està exigint.

En este moment vostés estan retallant al marge de més de 200 milions, l'aportació que fan vostés a les universitats en este pressupost.
En este moment vostés, senyories, els que estan defenent el govern actual, també estan sotmetent les universitats públiques a un període d'impagaments que estan portant-los moltes vegades al risc de no poder pagar ni el sou del seu professorat.
Ja sap que van haver de fer un avanç a última hora, sinó este mes algunes universitats ja no hagueren pagat el mes anterior.

Vostés, que estan fent això, estan obrint la porta a les universitats privades quan sap que no s'ha establert un mapa de titulacions i que a les universitats públiques precisament els impedixen, els impedixen clarament l'oferta de noves titulacions, perquè eixe mapa de titulacions que s'ha de fer està paralitzat i vostés no ha procedit res.

Per tant, és forma molt diferent d'avaluar, de valorar el que fa una universitat pública del que fa una universitat privada.
I eixe és el seu problema.
Eixe és el nostre problema que mos causen vostés.
Aquells que creuen en una educació pública, per a tots, prioritària, ens trobem que vostés estan destinant tots els seus recursos per afavorir la privada i no els donen a la pública.
Això és una realitat que no van a poder avui defendre ací davant que no siga aixina.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la senyora Pilar Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidente.

El Partido Socialista hemos votado en contra de la creación de la universidad, de otra universidad privada en nuestra comunidad.
Y hemos votado en contra por lo todo lo que ya hemos estado diciendo, tanto en el pleno anterior como en la comisión.

Esta vez no voy a decir que no teníamos la información.
La información la tenemos.
Tenemos la información que la recibimos de forma completa el día 22 de noviembre, el jueves de la semana pasada, cuando los informes que se nos pasan en esa documentación son de fechas como el 22 de mayo de 2012 o como el 11 de junio de 2012.
Y, vuelvo a repetir, la información no está completa.

La información no está completa, ni siquiera se recoge la información completa en el dictamen que hoy se ha leído aquí.
Cuando el señor director general de Universidades y Estudios Superiores pide ciertas subsanaciones, la empresa Iniciativas Educativas Educa, SLU, sí que, en un escrito de alegaciones, hace un descargo sobre lo que se le requiere, y dice que ya se ha adjuntado, se citan anexos, que es la información que se nos ha facilitado.

Pero necesitamos algo más para aprobarse todo esto, que yo no dudo que esté bien, no lo dudo, necesitamos el informe posterior, donde quien dijo que faltaba documentación, diga que ya está completa y que la información o los datos que se le pedían son los que corresponde.

Este último informe no lo tenemos.
Este último informe no lo tenemos.
Y permítanme que diga que es que yo incluso creo que este último informe no existe, porque no pueden dar una opinión favorable a un expediente donde todavía hay cosas que no cumplen la normativa.

No se cumple la normativa, y así lo dije en la comisión, cuando se está hablando del número de titulaciones.
Todavía hay siete titulaciones en esta universidad.
Hay siete.
Se tienen que aprobar más titulaciones por el Consell.
Que yo tengo clarísimo, y la consellera está aquí y puede asentirlo, que esas titulaciones se van a aprobar.
¿Cómo no se le van a aprobar titulaciones a una universidad privada?
Se le quitarán a las universidades públicas y se las darán a las privadas, porque las privadas no nos van a costar dinero.
(Aplaudiments) En las universidades privadas… Esta universidad privada a los contribuyentes no nos cuesta ni un céntimo.
Entonces, eso es lo que los señores del PP están intentando, que la educación obligatoria no cueste dinero, y que el que pueda estudiar, estudie, y el que no se lo pueda pagar, pues no estudie.

Y en eso, en eso, ustedes están defendiéndolo y lo defienden no pagando a las universidades públicas, recortándole a las universidades públicas en presupuestos, recortando en becas.
Y digo «recortando» porque esa partida nueva de 14 millones ya nos explicarán a quiénes se la van a dar.
Y lo que ha dicho antes el señor Torró: investigación.
¿Investigación docente en qué área?
¿En qué área de las siete en esta universidad?
¿En todas o en ninguna?
Porque la investigación docente ustedes podrán decir que es transversal, pero transversal ¿a cuál de estas áreas?

Miren, hemos hablado mucho y la gente que ha subido aquí, a esta tribuna, del Partido Popular lo ha dicho: necesitamos ese mapa de titulaciones en las universidades públicas.

¿Cuántas les van a recortar las universidades públicas?
¿Cuántas les van a dar a las privadas?
¿Por qué, ya que tienen estos informes desde julio, el Consell no les ha aprobado ya las titulaciones a la universidad privada?
Apruébenselas antes de pasar la aprobación de la ley, porque no cumplen los requisitos exigidos por la LOE para poder constituirse como universidad.

Yo en estos temas lo he dicho siempre que he subido aquí: la competencia del Consell, la competencia de la conselleria y de la consellera.
¿Por qué no nos han facilitado la información en tiempo y forma?
¿Por qué hemos tenido que esperar a pasar por pleno y por comisión y todavía no la tenemos?

Mire, sólo unas preguntas: ¿ustedes creen que mientras recortan en financiación las universidades públicas aumentan las tasas de matrícula, los estudiantes no pueden estudiar?
¿Con dos privadas en esta comunidad no tenemos ya bastante?
Que esto sea un centro adscrito como volvía a ser.

Y sé, señora Barrieras, por lo que usted me mira, que no me pueden contestar.
Ya lo sé, es fijación de voto, no pueden contestar.
Pero reflexionen y piénsenlo.
Reflexionen y piensen que el escrito de alegaciones nos llega con posterioridad al debate en comisión, que seguimos sin tener a día de hoy el último informe favorable sobre la aprobación de esta ley que hemos votado ya.
Y que todavía estamos pendientes de la aprobación de esas titulaciones.
Han aprobado algo que no cumplen los requisitos.

Miren, abandonen las universidades públicas, que es lo que quieren, abandónenlas, y entonces apuesten por éstas, por las privadas, que no les cuestan dinero, pero tampoco podrán estudiar todos.

El senyor president:

Muchas gracias.

Pel Grup Parlamentari Popular, senyora Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora consellera.

Bé, el Grup Parlamentari Popular ha votat a favor, i jo intervinc per a explicar eixe vot a favor, que curiosament és un projecte de llei, ara una llei, que no ha tingut cap esmena parcial.
Per tant, la llei ací, encara que no els parega correcta que estiga, però ha sigut una llei que no ha estat esmenada per cap dels grups parlamentaris, més que una esmena a la totalitat que va haver-hi en el seu moment del senyor Pañella.

La Llei de reconeixement de la Universitat Europea de València l'hem votat que sí perquè l'article 27 de la Constitució espanyola reconeix la llibertat d'ensenyança i de creació de centres docents a les persones físiques i jurídiques dins del respecte als principis constitucionals; i l'article 5.
1, de la Llei 4/2007, de la Generalitat valenciana, de coordinació del sistema universitari valencià, reconeix que les universitats privades seran reconegudes mitjançant una llei en Les Corts.

L'informe de 19 de abril de 2012, de la Conferència General de Política Universitària, en el qual es conclou, per una banda, que el projecte presentat està sòlidament justificat quant a la projecció acadèmica dels ensenyaments que integren el projecte docent -circumstància esta que ve afavorida pel fet que els títols que oferirà la nova universitat ja han sigut positivament experimentats en la Universitat Europea de Madrid-, i presentades precisament les correccions i al·legacions per part d'iniciatives Educa, que és el mateix que en realitat demanava el Consell Jurídic Consultiu, és el mateix.
Per tant, una vegada presentades les al·legacions perquè el Consell Jurídic Consultiu es referia precisament al que havia esmentat el de la universitat.
.
.
, la Conferència General de Política Universitària.

També està l'informe de 2 maig de 2012, de l'Agència Valenciana d'Avaluació, favorable; la memòria presentada por l'autorització de la Universitat Europea de València complix amb els requisits de la normativa vigent; la memòria del projecte educatiu; l'informe favorable de l'Advocacia General de La Generalitat i del Consell Jurídic Consultiu -que el que té de dir i el que és completament vinculat és que està complint perfectament la legalitat, i aixina ho diu el Consell Jurídic Consultiu en el paràgraf últim, que és on es té de llegir, on es té de llegir.

La presentació al Consell Valencià d'Universitats, que el Consell Valencià d'Universitats, encara que no estiga, perquè encara no s'ha fet l'altre, per tant, no s'ha pogut presentar l'acta, però sabem, crec que sabem tots que ha sigut informat favorablement per unanimitat dels representants del sistema universitari valencià, per unanimitat, i tot els tràmits administratius i burocràtics que són preceptius en un procediment com este.

L'informe del director general de la conselleria el que va fer és dir que s'esperara, remetre's al Consell, perquè primer es tenien de rebre les al·legacions i les correccions pertinents que havia demanat la conferència.

Bé.
El procés es va iniciar amb la petició a iniciatives educatives del grup Laureate.
Este grup sabem que és un grup amb experiència, compta amb 45 universitats en 20 països, 2 d'elles a Espanya, a Madrid, concretament, i a Canàries, i que sí que figura en el rànquing.
Si es mira, es trobarà la de Madrid en el rànquing, l'europea de Madrid en el rànquing.

Des de l'any 2010 impartix a Mèxic, com a centre, un total de set graus -no vaig a llegir-los perquè ja els han dit vostés- i atén 1.
300 estudiants.
Està previst en la memòria presentada per a transformar-se en universitat i impartir en un futur tres titulacions més: graus en fonaments de l'arquitectura, màster universitari d'advocacia i màster universitari en arquitectura.

La Universitat Europea de València contribuirà a l'obertura del sistema universitari valencià amb noves oportunitats, potenciant mobilitat, internacionalització, multilingüisme.
Així com cal també destacar la vocació que té per la seua orientació pràctica i emprenedora en el seu model educatiu, a més, sense suposar, com tots han dit, cap despesa addicional per a La Generalitat.

Però cal també ressaltar que el nostre sistema universitari passaria a estar format per cinc universitats públiques i quatres privades, on 146.
000 alumnes es formen en les públiques i 16.
000 en les privades, incloent entre estes, l'europea de València.
En comunitats de referència per al nostre sistema valencià, cal dir Madrid i Catalunya.
Comunitat de Madrid, sis públiques, nou privades.
Catalunya, set publiques i cinc privades.

Les universitats privades únicament sabem que poden concórrer competitiva.
.
.
a la concurrència competitiva a la convocatòria d'investigació.
Per a este exercici s'ha aconseguit disposar de 430.
000 euros, mentre que la inversió destinada este mateix exercici a les universitats públiques ha ascendit a 855 milions d'euros.

Cal dir també que en beques n'hi han 16,94 milions d'euros, el que permetrà amb un 476% d'increment més, poder accedir a qualsevol estudi.
No quedarà cap alumne que no puga estudiar per culpa de no tindre diners.

Per tant, no vaig a fer-ho llarg, perquè el temps ja se m'ha acabat.
Simplement el que vull dir és que és una universitat que creem que té d'estar en esta comunitat.
Pensem que el convenciment de l'aprovació i posada en marxa representarà un espai de formació i inversions basades en el coneixement, ocupació i, en definitiva, l'aportació de major talent al teixit productiu de la nostra societat.
Per això, hem votat, com dia, a favor d'este projecte de llei.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Proposició de llei de proposició de llei de mesures contra el sobreendeutament personal i familiar i de protecció davant els procediments d'execució hipotecària de la vivenda habitual, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 31.
448, BOC número 98).
Criteri del Consell (BOC número 110)

El senyor president:

Quint punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició de llei de mesures contra el sobreendeutament personal i familiar i de protecció davant els procediments d'execució hipotecària de la vivenda habitual, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Té la paraula, en primer lloc, el secretari primer, que farà lectura del criteri del Consell.

El senyor secretari primer:

Moltes gràcies, senyor president.

«José Ciscar Bolufer, conseller de Presidència i vicepresident i secretari del Consell, certifique que el Consell, en la reunió del dia 19 d'octubre de 2012, va adoptar l'acord següent:

»Sobre la proposició de llei de proposició de llei de mesures contra el sobreendeutament personal i familiar i de protecció davant dels procediments d'execució hipotecària de la vivenda habitual, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, és procedent formular el criteri següent:

»A causa de la profunda crisi econòmica per la qual travessa Espanya, en els últims anys moltes famílies s'enfronten a una greu situació de desocupació prolongat o d'absència d'activitat econòmica, que ha provocat una dràstica reducció dels seus ingressos i de la seua capacitat econòmica, una de les conseqüències més preocupants són les dificultats que tenen les famílies per a poder atendre adequadament el compliment de les seues obligacions derivades dels préstecs o crèdits hipotecaris concertats per a l'adquisició de la seua vivenda, que es traduïx en molts casos en un sobreendeutament familiar i en processos d'execució hipotecària.
D'esta manera, un segment de la població està quedant privat de la seua vivenda i s'enfronta a molts seriosos problemes per a assegurar-ne les necessitats bàsiques.

»Això pot suposar l'inici d'un procés d'exclusió social per a les famílies amb menors recursos, en unir-se a la dificultat d'obtenció d'ingressos i a la pèrdua de la propietat de la vivenda habitual, l'obligació de continuar pagant el deute hipotecari pendent que no ha sigut cobert per l'adjudicació en subhasta de la mencionada vivenda, en el marc d'un procés d'execució hipotecària.

»La crisi financera ha posat en evidència una sèrie d'aspectes del sistema hipotecari que resulten proporcionals i que suposen un repartiment no equitatiu de les conseqüències d'esta, per la qual cosa es treballa en la seua reforma.

»En la passada legislatura es va crear en les Corts Generals una subcomissió d'anàlisi per a la reforma del sistema hipotecari espanyol, dissolta al setembre de 2001 per finalització de legislatura, en què es van produir compareixences d'experts, amb la voluntat de proposar les mesures més adequades i aconseguir solucions amb el màxim consens, en una qüestió de tanta rellevància social, financera i jurídica.

»Així mateix, cal ressenyar l'abundància d'iniciatives relacionades amb la matèria i l'aprovació del Reial decret de llei 8/2011, d'1 de juliol, de mesures de suport als deutors hipotecaris, de control del gasto públic i cancel·lació dels deutes amb empreses i autònoms concrets per les entitats locals, de foment de l'activitat empresarial i impuls de la rehabilitació i de simplificació administrativa.

»La necessitat de protegir el dret a la vivenda, així com d'afavorir la inclusió social dels sectors mes desfavorits, ha fet que l'actual govern de la nació haja adoptat mesures respecte d'això des de l'arrancada de la novena legislatura.

»Així, el passat 9 de març es va aprovar el Reial decret llei 6/2012, de mesures urgents de protecció de deutors hipotecaris sense recursos, que, per primera vegada en el nostre ordenament jurídic, preveu la dació en pagament en determinats supòsits, i sense que esta estiguera prevista en el contracte de préstec, i incorpora el codi de bones pràctiques per a la reestructuració viable dels deutes amb garantia hipotecària sobre la vivenda habitual.

»Esta norma, de gran rellevància per a la qüestió que es planteja, pretén pal·liar, en la mesura que siga possible, els greus efectes que la crisi econòmica està tenint en moltes famílies, la situació de desocupació de les quals, prolongada en el temps, els impedix atendre les obligacions derivades dels deutes hipotecaris contrets per a l'adquisició de la seua vivenda.

»En este sentit, establix mesures conduents a procurar la reestructuració del deute hipotecari dels que patixen extraordinàries dificultats per a atendre el seu pagament, així com mecanismes de flexibilització dels procediments d'execució hipotecària.

»El model de protecció dissenyat gira entorn de l'elaboració d'un codi de bones pràctiques per a la reestructuració viable dels deutes amb garantia hipotecària sobre la vivenda habitual, que es complementa amb l'adopció d'un conjunt de mesures fiscals.

»D'acord amb allò que s'ha previst, a este codi de bones pràctiques s'han adherit de manera voluntària més d'un centenar d'entitats financeres, i s'ha difós l'última relació en el Boletín Oficial del Estado per mitjà de la publicació de la Resolució, de 8 d'octubre de 2012, de la Secretaria d'Estat d'Economia i Suport a l'Empresa.

»És important destacar que el compliment d'este codi per par de les entitats adherides serà supervisat per una comissió de control integrada per quatre membres, un en representació de l'Associació Hipotecària Espanyola, un altre pel Banc d'Espanya, que actuarà com a secretari, un altre nomenat per la Comissió Nacional del Mercat de Valors i un altre nomenat pel secretari d'Estat d'Economia i Suport a l'empresa, que presidirà la comissió i tindrà vot de qualitat.

»Este codi s'aplicarà als deutors que es troben situats dins del llindar d'exclusió i que tinguen préstecs o crèdits hipotecaris concedits per a la compravenda de vivendes, el preu d'adquisició dels quals no haguera excedit de certs trams de valors.
Les circumstàncies que definixen el llindar d'exclusió es determinen en el reial decret llei.

»Addicionalment, la Llei 38/2011, de 10 d'octubre, de reforma de la llei concursal, introduïx una sèrie d'importants modificacions que pretenen tant corregir errors d'enfocament detectats en la pràctica com omplir les llacunes existents, i que preveu la realització pel govern d'un informe sobre l'aplicació i els efectes del conjunt de mesures adoptades per a millorar la situació de les persones físiques i famílies que es troben en dificultats per a satisfer les seues obligacions i, especialment, les garantides amb hipoteca.

»El mencionat informe inclourà la possible adopció d'altres mesures, tant substantives com procedimentals que, a través de les oportunes iniciatives, completen la protecció econòmica i social de consumidors i famílies.
A este efecte, podran proposar-se opcions de solució extrajudicial per a estos casos, siguen de caràcter notarial o registral, de mediació o d'una altra naturalesa.

»Ha d'assenyalar-se també que des de l'inici de X Legislatura del Congrés dels Diputats, s'han presentat una àmplia sèrie d'iniciatives, entre estes quatre proposicions de llei.
Així mateix, cal destacar que en el Congrés dels Diputats estan actualment desenrotllant els seus treballs la subcomissió de transparència de productes financers i hipotecaris, així com la subcomissió de reestructuració bancària i sanejament financer, constituïdes ambdós el passat 16 maig, i que han iniciat els seus treballs per mitjà de la compareixença de diversos experts.

»Però, a més, cal considerar que, hui més que mai, el nostre sistema hipotecari es troba fortament interrelacionat amb la resta de la Unió Europea i amb els mercats internacionals.
Una mostra clara que la problemàtica que ens ocupa supera l'àmbit territorial nacional és que també des de la Unió Europea s'està treballant en la matèria, per mitjà d'una proposta de directiva sobre els contractes de crèdit per a béns immobles d'ús residencial.

»Esta proposta de directiva té un doble objectiu: la creació d'un mercant únic eficient i competitiu per a consumidor, prestadors i intermediaris de crèdit, afavorir l'estabilitat financera i garantir per a això un funcionament responsable dels mercats de crèdit hipotecari.
És evident que comptar amb una normativa comunitària permetrà aconseguir un elevat nivell comú de protecció al consumidor en tota la Unió Europea, a més d'evitar l'aparició d'obstacles al funcionament del mercat interior.
Lògicament, l'aprovació d'esta directiva implicarà la necessitat d'adaptació de les normatives nacionals a esta.

»Este conjunt d'actuacions mostra la intensa activitat que s'està desenrotllant per a adequar la normativa hipotecària i concursal a les necessitats que planteja la present situació de crisi econòmica, i s'incidix en les mateixes àrees tractades per la proposició de llei plantejada pel Grup Parlamentari Compromís.

»Respecte del criteri a adoptar sobre esta última, ha de considerar-se no sols que ja s'està treballant en les mateixes matèries en què incidix esta proposició, sinó, i molt especialment, en el fet que una proposició de llei semblant ja ha tingut entrada en el Congrés dels Diputats, presentada el 31 de juliol pel Parlament de Catalunya.
Per tant, la proposta de Compromís no aporta novetat al debat que es produïsca sobre esta qüestió en el Congrés dels Diputats i va, a més, en contra del principi d'economia en el funcionament de les institucions públiques.

»En conseqüència, la reforma del sistema hipotecari és una qüestió en què ja s'està treballant intensament tant en l'àmbit nacional com europeu, i en què s'haurà de tindre en compte la normativa que s'establisca en la directiva europea, així com les conclusions de les subcomissions que estan creades i l'informe que el govern ha de remetre a les Corts Generals, tenint en compte l'impacte de les mesures que s'han posat en marxa.

»Per tot això, i a proposta del conseller d'Economia, Indústria i Comerç, el Consell acorda:

»Emetre un criteri desfavorable a la presa en consideració de la Proposició de llei de proposició de llei de mesures contra el sobreendeutament personal i familiar i de protecció davant dels procediments d'execució hipotecària de la vivenda habitual, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

»Perquè així conste i tinga l'efecte corresponent, expedisc la present certificació a València, 19 d'octubre de 2012.
»

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor secretari.

Per al torn a favor, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat senyor Enric Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Noranta famílies seran desnonades hui a la nostra terra.
Persones sense casa, bancs rescatats pels governants, pisos buits i persones que no tenen casa.
Els governants rescaten bancs i no rescaten persones.

Esta proposició de llei és una proposició de llei que ve a recuperar el crèdit de les institucions.
La setmana passada assistírem ací en estes Corts a un episodi de descrèdit de les institucions que ha merescut una investigació judicial perquè en este ple se va produir un fet gravíssim.
Esta setmana, en una comissió parlamentària, se titla les persones que no tenen cap recurs i que estan demanant una renda bàsica de ciutadania, que se compren amb eixos diners televisions de plasma.
Tenim l'oportunitat, senyories, de recuperar un poc de crèdit de les institucions, recuperar el crèdit d'estes Corts, de la política i fer polítiques dirigides a les persones.
Han tingut vostés de parlar quan han vist com persones en una situació gravíssima han tingut de prendre la decisió de posar fi a la seua vida, però això és només una punteta lleugera de la gravíssima crisi social que està patint la nostra societat, perquè només s'informa d'eixos suïcidis quan n'hi ha una comissió de desnonament que va a privar una persona de la seua casa i necessitem posar remei a esta hecatombe social, necessitem legislar a favor de les persones per a evitar que esta gravíssima situació continue afectant la ciutadania.

Esta situació no és improvisada, no ve d'ara, sinó que té un reflex en tot el que s'ha anat fent en els últims anys, el que a nivell d'Europa s'està fent, això que estem nomenant alguns «l'economia feta per delinqüents» i que afecta les persones.
I la pregunta és ¿per què hem arribat a esta situació?
, ¿per què cada dia els ciutadans són privats de les seues vivendes?
, i ¿per què a la nostra comunitat també som líders en els desnonaments, en els desahucios, per què som líders?
, ¿per què ací som líders en esta situació?
, ¿què podem fer per a posar-hi remei?
¿Hi té alguna cosa a vore el model d'economia especulativa impulsat en els primers anys pel senyor Aznar de donar-li un valor especulatiu al territori?
Pot ser.
¿Hi té alguna cosa a vore les polítiques fetes pel senyor Zapatero en els seus ministeris de vivenda, que no han resolt un problema gravíssim?
Pot ser.
Però la realitat és que mos trobem en una situació gravíssima, i si volem recuperar el prestigi de les institucions, hi hem de posar solucions.
S'han posat alguns remeis que són pedaços que no aprofiten, que vénen tard, i el que està clar és que la ciutadania va molt per davant dels nostres governants.
Per posar un exemple, no hem tingut ni un debat públic sobre esta matèria en Canal 9, no hem pogut reflexionar sobre açò en Canal 9, i és una televisió que hauria de complir un servei públic.

Però no ens desviem, ara mateixa s'està desnonant gent, s'està privant gent de la seua vivenda.
Ahir mateixa, el degà dels jutges del col·lege.
.
.
, el degà dels jutges valencians va parlar de la necessitat de fer actuacions per a reformar una legislació obsoleta en molts àmbits, d'enjudiciament civil, llei hipotecària, etcètera, és el que planteja el Grup Compromís amb la seua llei; se demana una moratòria a les famílies que no poden afrontar els pagaments, és el que figura en el capítol I d'esta llei; se parla que els polítics, els.
.
.
, hem de fer una legislació que regule el sobreendeutament de les famílies, és el que plantegem amb esta llei; se parla fins i tot que el sistema legislatiu, que la Constitució reconeix el dret a una vivenda digna.
.
.
, no s'ha desenvolupat este principi constitucional durant estos trenta anys.
Hem de rectificar ràpidament per a donar seguretat a la gent i per a que els nostres ciutadans tinguen una resposta digna, perquè no tots som igual, no tots som igual.

El Grup Compromís ja va portar esta qüestió ací, al debat de política general, i se'ns va titllar poc menys que no sabíem el que tenim entre mans, se'ns va dir que érem uns gurus de l'economia i se'ns va dir el que ara la realitat ha demostrat que nosaltres estàvem en el camí encertat.
Després ho portàrem en una proposició no de llei, parlàvem del sobreendeutament familiar, les clàusules abusives, la regulació de la dació en pagament, i hi votaren en contra el Grup Popular i el Grup Socialista.
Jo crec que les coses han canviat i alguns estan evolucionant, perquè la societat mos demana que actuem ràpidament sobre esta qüestió, i crec que ara és el moment de recuperar eixe prestigi i fer canvis necessaris.

Jo este estiu he estat mirant el que estaven fent altres comunitats autònomes, i he vist que altres comunitats autònomes legislen a favor de les persones.
Jo he agafat estes propostes i he innovat en una qüestió que em sembla que és d'absoluta actualitat, que és la qüestió.
.
.
, ¿eh?
, he mirat el que estaven fent altres comunitats, però he innovat en una cosa, que a la millor no hi han reparat, que és la qüestió de les clàusules abusives en els contractes i la directiva europea sobre eixes clàusules abusives i la vulneració dels drets dels consumidors.
N'hi ha una innovació.
I mire per a on, tenim que la lletrada major del tribunal superior de Luxemburg, del Tribunal de la Unió Europea, el tribunal de Luxemburg, esta setmana ha emés un juí, un avís, en el sentit del que planteja la innovació que hem introduït en esta llei.
Per tant, estem en la bona línia, i si nosaltres no assumim les modificacions legislatives, eixe modificacions vindran fetes per la ciutadania i pels jutges.

Les conclusions de l'advocada general, la senyora Juliane Kokott, són molt clares, i diu claríssimament que s'estan vulnerant els drets dels consumidors.
Eixa llei, la directiva marc sobre dret dels consumidors, la vam aprovar quan estàvem treballant en el Parlament Europeu, la comissió jurídica, i és el record d'eixa llei, d'eixa directiva, el que va innovar en esta proposta de llei.
Per tant, senyories, l'alteració de l'equilibri contractual, la posició de domini que té una de les parts en eixes relacions contractuals i el que suposa de l'abús en les condicions contractuals, ja són en estos moments un element definitiu que va a ser tingut en compte pels jutges en les qüestions prejudicials.
Eixa és la innovació que planteja el Grup Compromís en esta reforma legislativa.

Vostés saben que les decisions dels advocats del tribunal de Luxemburg no són en si mateixa sentències, però que són tingudes en compte en el 80% dels casos pels jutges espanyols.
Per tant, si tenim això, senyories, ¿per què no adaptem la legislació al que en estos moments se veu claríssimament, com és una vulneració dels drets dels consumidors?
Perquè jo parle, en la llei que els he presentat, no de.
.
.
, parle de consumidors i no únicament d'una posició contractual.
Millorem la posició del que la llei parla en estos moments, el comprador.
.
.
No, senyor, eixe comprador és un consumidor i està protegit per la directiva marc de la Unió Europea d'abusos en les relacions contractuals.

Per tant, senyories, ¿per què no recuperem el prestigi de les institucions?
, ¿per què no rescatem persones?
, ¿per què no fem la política a favor de les persones?
, i ¿per què no posem on hem de posar eixos bancs, que en gran mesura s'estan beneficiant del rescat dels governants, i amb diners públics estem rescatant els bancs i eixos bancs no posen a disposició de la ciutadania, dels poders públics, el seu gran paquet de vivendes per a evitar esta hecatombe social?
Això és una pregunta recurrent, ¿per què no fem i no legislem i actuem a favor de les persones?
.
.
.
¿Per què no ho fem?
Hi tenen alguna cosa a vore els préstecs multimilionaris que alguns bancs han prestat als partits polítics en eixes campanyes multimilionàries?
No ho sé, però el que està clar és que o actuem o la societat acabarà tirant les persones que no estan actuant i els representants polítics, els representants institucionals, que no estan actuant en la direcció que tocaria.

Nosaltres plantegem una llei per a actuar en clau valenciana en algunes mesures, després les concretaré, n'hi han mesures que podem fer ací, que són competència nostra a favor del consumidor, i n'hi han altres mesures que van en línia amb reformes legislatives que volem impulsar al Congrés dels Diputats i, per tant, esta proposició de llei tindria d'anar a presentar-se al Congrés dels Diputats.

Senyories, hi estem a temps, no és una qüestió de grups parlamentaris, no és una qüestió d'ideologia, és una qüestió que afecta tota la ciutadania.
I, efectivament, és ideologia aquells que volem rescatar persones amb mesures legislatives, amb mesures de govern, i aquells que fins ara s'han dedicat a fer tot el contrari, un fracàs en les polítiques públiques a Espanya, i el dret constitucional de la vivenda, que es vulnera sistemàticament, és el moment que el recuperem.
Podem recuperar la sintonia amb la ciutadania, i benvinguts aquells que estan amb Compromís en que la prioritat són les persones i no són els bancs.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.

Pel torn en contra i en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat Fernando Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Morera, sap que li tinc un afecte personal i, coneguent-lo com el conec, no puc creure que fóra sabedor vosté de la realitat d'esta proposició de llei.
Per contra, crec que a vosté li han colat un gol per tot l'escaire o li han col·locat un embolat, de manera que, com a amic, li dic que faça-s'ho mirar, que mire en el seu grup com l'han portat a esta situació.
I li dic per què.

La proposta de llei que presenta el seu grup, Compromís, cal assenyalar, en primer lloc, que es tracta d'una proposició de llei, com ja s'ha dit ací, de mesures contra el sobreendeutament personal i familiar i de protecció davant dels procediments d'execució hipotecària, però és una proposició de llei que ha segut plagiada.
.
.
És, més clar, un plagi groller, ¡un plagi groller!
Vosté diu que no i jo estic dispost a demostrar-li a vosté que sí, i és tan senzill com fer l'exercici d'agarrar la seua proposició de llei i agarrar una proposició de llei que va presentar el parlament català al Congrés dels Diputats, que està en procés de tramitació, com li explicaré, i comparar article per article, i comprovarem que al 99% està plagiat, totalment plagiat.
Sí, senyories, copiada, és una text que afusella amb punts i comes, ¡paraula per paraula!
, està fotocopiat, és tallar i pegar, un text del Parlament de Catalunya.
N'hi ha en les disposicions addicionals una modificació mínima.
.
.
, per això li he dit que al 98% està plagiat, però copiada, literalment.
Amb una actuació que jo no dubte en qualificar de parasitària i que mostra una manca d'honestedat política, perquè és allò que, insistixc, copiar, pegar, punts, comes, ¡tot!

I ve vosté ací hui de matí, puja a esta trona i diu que esta proposició de llei ve a recuperar el crèdit de les institucions.
.
.
¿Com pot dir això?
, si esta proposició de llei l'únic que ve a demostrar, a aportar.
.
.
, si no.
.
.
, si mosatros com a grup parlamentari, o els altres grups parlamentaris s'hi prestaren, és un.
.
.
, una.
.
.
, seria una aportació al descrèdit institucional.
¿Com vosté ve ací i diu això?
Esta mateixa proposició de llei, deu saber vosté, o deurien haver-lo informat en el seu grup, a més d'estar fotocopiada, va rebre.
.
.
, va ser debatuda en el Parlament de Catalunya, com li dia anteriorment, el 18 de juliol de 2012.
És una iniciativa dels grups parlamentaris.
.
.
, de tots els grups parlamentaris, tampoc, de tres grups parlamentaris en el Parlament de Catalunya, a què es van sumar la resta dels grups parlamentaris, no és, per tant, una iniciativa del govern català.

Una iniciativa que, mire, per a que vaja situant-se, per a que mos anem situant, senyories, el mateix conseller Lluís Recoder, conseller de la Generalitat catalana, no va dubtar en qualificar de «model català» després de, per cert, valorar positivament una cosa que vosté no ha vullgut valorar positivament com és el codi de les bones pràctiques del Govern d'Espanya, i que vostés, sense cap escrúpol, copiaren eixa iniciativa dels grups i l'han presentada ací, en les Corts Valencianes.
Una mera còpia.

Vostés, que t'han aficionats són a demanar responsabilitats i dimissions, doncs, podien fer una lectura d'este cas, perquè precedents en la vida política n'hi han de persones en altres àmbits i en altres nacions que, per haver plagiat determinades qüestions, han presentat la dimissió.
El cas d'un ministre alemany, (remors) va plagiar una part d'una tesi doctoral, o altres en el món de l'educació.
.
.
Els ho dic, perquè vostés són molt aficionats a això, per a que facen una reflexió entorn d'eixa qüestió.

I ha pujat vosté ací.
.
.
(Aplaudiments) I ha pujat vosté ací.
.
, i ha parlat, com li dia, de recuperar el crèdit.
.
.
Mire, senyor Morera, després del debat del parlament català, eixa proposició va ser remesa, com vosté deu saber, al Congrés dels Diputats, és a dir, va ser remesa el 4 de setembre del 2012.
Està en estos moments.
.
.
, la mateixa, còpia literal, la mateixa proposició de llei, està en el Congrés dels Diputats.
És a dir, en eixa proposició de llei que estem debatent, s'evidencia una manera de procedir poc exemplar, permeta'm que ho qualifique així, del seu grup, del Grup Compromís.
Jo afegiria que a més és escassament ètica, per no dir que és directament indecent, una iniciativa en què s'ha posat de manifest una volta més l'absència d'un projecte polític propi per a la nostra comunitat, en boca del conseller català és el model català, i pareix que Catalunya els servisca a vostés no tan sols per acudir a manifestacions independentistes sinó també per a copiar iniciatives legislatives.

No he dubtat, senyories, en la meua intervenció de qualificar de plagi i ho faig donant-li tota la càrrega semàntica de la paraula, perquè en el fet que ens ocupa totes les accepcions de la paraula plagi tenen cabuda, reproducció, còpia, apropiació, estafa, entre altres.

I parla vosté ací en esta trona de pedaços al referir-se a les iniciatives que ha pres el govern de la nació, com també a les iniciatives que s'han pres des de la Comunitat Valenciana.
Vosté ve ací i, amb tot el desparpajo que els caracteritza al seu grup, qualifica de pedaços les solucions que ja s'han aportat, mentre que vostés s'apropien amb molt poca vergonya d'un text elaborat en una comissió del Parlament de Catalunya en la qual han participat institucions, autoritats jurídiques, la societat catalana en el seu conjunt, i vénen ací a la Comunitat Valenciana i presenten una còpia d'eixa proposició de llei.
Serà fruit de la seua concepció entorn a l'àmbit territorial que els pertoca?
No ho sé.
El que sí que tinc clar és que s'evidencia un clar exemple de mimetisme, de vassallatge, de subordinació, de comportament d'acòlits del que fan vostés gala en tot allò referent a la comunitat veïna i espanyola de Catalunya.

Mire, senyor Morera, copiar un text legal ja aprovat en un altre parlament i en tramitació davant del Congrés dels Diputats i presentar-lo ací com una cosa nova és fraudulent, poc edificant i molt arriscat.
Imaginen que fóra aprovat hui ací en les Corts Valencianes, que tal com vosté demana es remetera a continuació al Congrés dels Diputats, ¿què podrien pensar?
¿En quina situació quedaria la dignitat d'estes Corts Valencianes?
El ridícul senzillament seria incommensurable.

Si vostés no tenen inconvenient de fer un paperot com este, allà vostés.
Mosatros ni volem, ni podem permetre'ns un desgavell com este pel bé d'estes Corts que són la màxima representació del poble valencià.
(Aplaudiments) I és que, clar, en la seua cabòria, en la seua frenètica carrera per ser els qui més critiquen, els qui més criden, els qui més lideren, els qui més iniciatives presenten, no tenen en compte les conseqüències i passa el que passa.
I una vegada més el que passa és que no tot val.

I contestant-li a això que vosté ha dit ací en la trona de què tot eren pedaços, mire, el Partit Popular, conscient de la situació econòmica en què ens trobem i del drama social que representa un dia els desahucios, això que vostés diuen «desnonaments», que mire que sona mal, ha sigut el primer govern en adoptar mesures immediates per a posar solució a este problema.

El mateix president del govern, Mariano Rajoy, en el seu discurs d'investidura es va referir a la necessitat de reformar el nostre sistema hipotecari.
Perquè des del Partit Popular, senyor Morera, estem convençuts que el sistema hipotecari espanyol, que porta ja, com vosté sap, més de cent cinquanta anys, ha funcionat en el temps, ha pogut produir beneficis a la societat.
Però estem convençuts, i ho hem dit fins a la sacietat, que la crisi financera ha posat en evidència una sèrie d'aspectes d'eixe mateix sistema hipotecari que resulten desproporcionats i injusts, tremendament desproporcionats i tremendament injustos.

Per això també, en la Comunitat Valenciana, el president Fabra, dins del nostre àmbit competencial, ha posat en marxa importants mesures com el programa extraordinari de lloguer d'interés social; el Grup Parlamentari Popular ha presentat una proposició de llei sobre desnonaments als deutors hipotecaris que es vorà hui.
Tots compartim la necessitat d'una reforma en la nostra legislació per a donar resposta adequada al drama social que representen els desnonaments.
Però ja s'han fet mesures de correcció, ja s'han pres mesures concretes des del govern central, que després en tot cas tindrem ocasió de comentar.

No res més, senyor president, i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Giner.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Fernando Giner, Catarroja descoberta.
Però si jo no he amagat mai que és una proposició de llei del Parlament de Catalunya, però a mi és que m'agraden les coses ben fetes i en positiu portar-les a les meues Corts perquè Les Corts se posicionen sobre una qüestió.
Quina habilitat ha tingut vosté, però si és que li ho he dit jo!
Únicament hi ha una cosa que hem innovat, que és el que ara l'advocada del Tribunal Superior de Luxemburg de la Unió Europea mos ha dit que, efectivament, que esta llei, les seues lleis i les seues insolvències i les seues actituds estan danyant i abusant del consumidor.

Recorde una vegada que, efectivament, eixa sí que la vaig copiar i no vaig dir res, una proposició no de llei del Partido Popular de Madrid, demanant la reducció d'alts càrrecs i no ho vaig dir i vostés no van caure i resulta que van votar en contra del que en Madrid presentaven.
Però és que el ridícul el fan vostés, el ridícul espantós.

Hem de parlar d'una qüestió que afecta la nostra ciutadania; hi ha una altra comunitat autònoma que per unanimitat, a proposta dels grups parlamentaris, ha legislat sobre això i ho han enviat a Madrid.
Però si és que ve fins en el informe que mos porta el govern.
No ha descobert vosté res.
Vosté ha volgut fer d'inspector Gadget, però si és que no hi ha res a amagar.

El problema és que vosté no entra al fons de la qüestió i el que mos ha d'explicar vosté hui ací és com van a fer el ridícul tan espantós de votar en contra a una qüestió que el Partido Popular de Catalunya ha votat a favor en el Parlament de Catalunya.
Vostés porten una esquizofrènia que podrien anar al metge.
Alguns ja han d'anar als jutjats, però és que vostés estan ja de psiquiatra, de psiquiatra total.
Perquè el que és bo per a un territori d'Espanya i s'està tramitant, també és bo per a mosatros i este debat s'ha d'abordar, perquè vostés sempre que hem abordat el debat i l'hem portat a estes Corts mos han dit que no.
I ha hagut de passar el que està passant, que cada dia es desnonen -miren vostés qualsevol diccionari de valencià-castellà i, si no sap, jo li'l donaré, és una paraula autènticament valenciana- 90 persones que estan privades per les seues polítiques de la seua casa.
Eixe és el tema.

Tenen alguna cosa que dir sobre esta qüestió, sobre este drama social?
Tenen vostés alguna cosa que dir mentre s'està rescatant, amb diners públics dels impostos dels ciutadans, s'està rescatant els bancs i estos tenen un paquet de pisos buits i als ciutadans se'ls està privant de la seua vivenda?
Perquè no me diga que les mesures que vostés estan fent.
.
.
Si és que no sabem encara ni el lloguer d'interés social quantes persones hi ha ahí.
És que no saben ni la quantitat, si és que serà una quantitat insulsa.

I vol privar vosté, que jo el considere com una persona que té uns valors valencianistes però que està en un partit regionalista, està en un partit centralista, que han de pegar la cabotada a Madrid perquè tenen torticolis a Madrid, ¿vol dir vosté que estes Corts Valencianes no han de parlar d'este tema?
Clar que ho portarem!
I si el parlament d'Andalusia se posa en sintonia amb el que està reclamant la ciutadania, ho tornarem a portar.
Ja sabem que no arribarà a Canal 9, perquè la tenen segrestada, però com a mínim no van a privar els diputats de Compromís a portar ací un debat que està en el carrer, i és un debat que afecta les persones i que cada desnonament n'hi ha un drama humà.
I vostés i les seues polítiques insensibles i de donar suport a l'austericidi i als bancs estan fent possible.
Perquè vostés estan comprats pels bancs en les seues campanyes multimilionàries i després han d'obeir a eixos bancs als quals vostés els tenen segrestats.
I eixa és la realitat.

I parlarem d'això, clar que parlarem!
, perquè darrere hi ha una ciutadania que està passant-lo mal, que està patint, que no té en estos moments una esperança de vida digna i és una injustícia tremenda.
I ho portarem sempre, i en estes sessions plenàries, sempre que unes Corts d'unes altres comunitats autònomes vullguen parlar del tema.
Vostés no volen que parlem del tema i ¿sap per què?
Perquè les seues polítiques econòmiques i de desconstrucció desordenada del territori de la LRAU i de l'avarícia són líders en desnonaments a la nostra terra.
Gent desnonada de la seua vivenda per unes polítiques que són de delinqüents, que atempten directament contra les persones.
Ho portarem cada vegada que algunes Corts d'altres parlaments autonòmics porten este tema i mentre no es resolga, perquè vostés el que han fet són pedaços.

Ahir es va subhastar el Banc de València per un euro, per un euro, ¿per culpa de qui, de quina política econòmica?
Eixos diners públics que van a eixos bancs han d'anar destinats a obrir ràpidament un parc de vivendes públiques i a totes eixes persones que estan usurpades per una economia de delinqüents donar-los un pis per a què tinguen un horitzó de vida digna.
I mentre tant tota la resta són contes i romanços.
I el que vostés estan fent són pedaços.

Vosté, i ho lamente, ha de complir les ordres de Madrid, però ací n'hi han unes Corts Valencianes…

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

…que tenen posició i diuen la seua.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Ha admés, senyor Morera, vosté ací que efectivament la seua proposició de llei és la del Parlament de Catalunya, la mateixa, idèntica, calcada, ho ha admés.
Per tant, a continuació, jo he de reiterar-me en totes les manifestacions que he expressat en la meua primera intervenció sense retirar-ne ninguna.
I no els volem privar a vostés de res, com vosté afirma en la seua intervenció, en absolut, i la prova més evident que no volem privar-los de res és que estem ací lliurement debatent al respecte, de res se'ls vol privar, ni tan sols que si vostés voluntàriament volen fer el ridícul que el facen.
No els privem absolutament de res.

A més, vull dir-li ben clarament, vosté ha fet ací referència a polítiques de delinqüents; polítiques de delinqüents podríem qualificar a aquelles polítiques que giren l'esquena a la pròpia gent a què es deuen i que giren l'esquena al propi territori al que es deuen.
(Remors) Jo no li admet, com vosté ha dit des d'ací en esta trona, com si vosté tinguera totalment el privilegi de repartir credencials de quin són valencians o no.
Jo em sent valencianista, jo em sent valencianista, a diferència de vosté que també sent valencianista jo em sent també espanyol.
Jo no sóc nacionalista, sempre m'he sentit valencianista i si vosté això vol qualificar-ho de regionalista, perquè també em sent espanyol, qualifique'l com li done la gana, però jo em sent valencià i sóc valencianista.
(Aplaudiments)

I dic tot això per a demostrar-li que no estem parlant de pedaços.
Vosté ve ací i diu que mosatros hem presentat només que pedaços, que són pedaços les solucions.
Mire vosté, no és així.
I començaré dient-li que estem parlant d'una qüestió, d'una proposició de llei que, perquè ho sàpiga, que ho ha de saber, és una competència estatal.
Estem parlant d'una qüestió que és una competència estatal.
I, dit això, una qüestió en què mosatros des del Partit Popular hem recaptat el major consens possible, el major consens, perquè entenem que es tracta d'una qüestió d'estat, d'una qüestió d'estat en què és necessari el consens de tots els partits polítics, de tots els partits polítics.

Per això, en este moment, hi ha un debat previst precisament per a demà dijous, per a 29 de novembre, en el congrés on demà, mire si està propet per a qui corresponga, ho dic ben alt, demà es votarà la convalidació o derogació del reial decret de mesures urgents per a reforçar la protecció als deutors hipotecaris, a iniciativa del Grup Popular, del Partit Popular.

Tota la societat, senyor Morera, espera no discursos demagògics, com el que vosté ha vingut este matí a fer ací, tota la societat el que espera és que els gran partits, almenys els grans partits, si no es pot comptar també amb vostés, almenys eixos grans partits que es posen d'acord davant un problema social i anteposen l'interés general per davant dels interessos partidistes.
Això és el que espera la societat espanyola.

I, de moment, el sentit d'estat d'algun altre grup parlamentari majoritari no està, i jo vullguera que se li esperara encara que crec que ni està, ni li s'espera.
Però el govern, no vinga vosté ací i diga que no, el govern Popular complix la seua paraula, ja ho crec que l'ha complit, però vosté vol fer omissió de realitats tan clares com la següent: el govern de la nació ha impulsat el Reial decret llei 27/2012, de 15 de novembre.
¿O vosté no ha sentit parlar d'eixe decret i del que significa eixe decret en defensa dels col·lectius vulnerables?
¿Vosté d'això no vol saber res?
¡Veu com no són pedaços!
Vosté parla de pedaços.

¿Vosté ha sentit parlar del Reial decret llei 6/2012, de 9 de març, de mesures urgents de protecció dels deutors hipotecaris sense recursos?
¿Ha sentit parlar d'això o li sona a xinés, al mètode que vostés han utilitzat per a portar esta proposició de llei ací?
Li sonarà a xinés, però això són mesures concretes.

¿Ha sentit parlar vosté del codi de bones pràctiques?
¿O tampoc n'ha sentit parlar?
Fins i tot, el seu admirat conseller de la Generalitat catalana dia -al mateix temps que dia que era el seu model, el model català-, dia que el codi de bones pràctiques era un avanç positiu.

I, mire, el govern ha anunciat que limitarà, inclús prohibirà, les clàusules abusives de les hipoteques durant la convalidació parlamentària del Reial decret llei 27/2012.

I podria parlar-li -però ja ho coneix, i no tinc temps- de les mesures que ací a nivell autonòmic també el govern del president Fabra ha pres.

Tan sols li diré que aquells que dien «la dación en pago pondría en peligro la banca» no eren del Partit Popular.
Zapatero dixit, març de 2011.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Giner, per favor.

El senyor Giner Giner:

Zapatero dixit.

I no res més, senyor president.

Acabe diguent-li, senyor Morera, que vostés tenen una hemiplegia política i tot el que prové del PP és injuriat i res està ben fet,.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Giner.

Vaja concloent.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
ni és ben intencionat.

Ho lamente per vostés.

Gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies.

Per a fixació de posició té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada senyora Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bon dia.

Ahir escrivia jo en un article d'opinió que el capitalisme, huitanta-tres anys després del crac del 1929, continua matant.
La diferència és que al 1929 els que se llançaven per la finestra del pis cinquanta d'un gratacel eren magnats, eren financers arruïnats.
Ara, amb aquesta crisi, són treballadors i treballadores els que, en una situació absolutament desesperada, acaben per llevar-se la vida.

Els bancs són culpables, no sols han arravatat la casa a centenars de milers de persones els últims anys, sinó que, a més, a algunes persones els han arravatat, fins i tot, la vida.

Al 1929 se suïcidaven aquells que havien generat el caos econòmic; almenys, eren culpables.
Al 2012, són persones innocents que paguen amb la seua vida l'avarícia d'una elit que mai té prou.

Els bancs, els poderosos són els culpables, els culpables tenen nom i cognoms, com Emilio Botín o com Francisco González, però han tingut també en el Partit Socialista i en el Partit Popular els còmplices necessaris per a perpetrar aquest atemptat contra la classe treballadora.
Aquells que han fet i aquells que fan polítiques sota el seu mandat, sota el mandat de la banca, són còmplices.

A diferència del que passava fa huitanta-tres anys, els culpables són rescatats amb diners públics i se'ls permet tirar de sa casa persones que no poden pagar la hipoteca, no que no volen, sinó que no poden, que no poden pagar la hipoteca perquè s'han quedat a l'atur, perquè no és que tinguen problemes sols per a pagar la hipoteca, és que moltes persones tenen problemes, fins i tot, per a posar un pla de llentilles a la taula.
Perquè les polítiques de baixar pensions, del lliure i quasi gratuït acomiadament, dels copagaments, de la pujada de l'IVA, de les retallades en dependència, el que han generat és atur, pobresa, misèria i exclusió.

N'hi ha moltes propostes damunt la taula per a acabar amb el drama, amb la xacra dels desnonaments, propostes a nivell estatal i a nivell autonòmic.
Evidentment, la primera -i més important- ha de ser el canvi d'aquest sistema econòmic que oprimix la majoria i que concentra en unes poques mans la riquesa del món, però també tenim propostes concretes, tenim les propostes que ha anat presentant Izquierda Unida al Congrés dels Diputats i que han sigut rebutjades, una vegada i una altra, pels dos partits majoritaris i per algun més.

Tenim les propostes, les exigències de la plataforma d'afectats i afectades per la hipoteca, arreplegades en la iniciativa legislativa popular i avalades per més de sis-centes mil signatures: la dació en pagament amb efectes retroactius, la reconversió de les hipoteques en lloguers socials, i, sobretot, sobretot una moratòria immediata dels desnonaments.

I a totes aquestes iniciatives cal sumar totes les que arreplega aquesta proposició de llei, que nosaltres votarem favorablement com no pot ser d'una altra manera, mesures com suspendre l'execució hipotecària quan n'hi ha clàusules abusives en el contracte, com l'articulació d'un procediment extrajudicial de caràcter administratiu que evite que s'haja de recórrer directament a un procediment concursal o un tractament fiscal de les operacions de dació en pagament per tal d'evitar agreujar la situació econòmica dels deutors hipotecaris que s'acullen a aquesta modalitat.
Són mesures de mínims, evidentment, perquè caldrà complementar-les amb aquelles mesures estatals que estem proposant.
Són mesures que es poden prendre al País Valencià.

Tenim propostes, tenim propostes encaminades a disminuir el sofriment de la gent, a disminuir el nombre de desnonaments, a lluitar contra l'abús de la banca, propostes realistes que, de fet, s'han aprovat a altres territoris, per molt que li fastidie al Partit Popular.

Tenim propostes, tenim la convicció d'allò que és just i tenim la força de milers de persones al carrer, i tenim la plataforma d'afectats i afectades per les hipoteques fent una magnífica labor social, de proposta, de conscienciació, de pressió social.

Malauradament, el que no tenim és un govern amb voluntat política d'aturar els desnonaments, malauradament el que no tenim és un govern al servei de la majoria.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Albiol.

Per a fixació de posició té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Maria José Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Manifestar el vot favorable del Partit Socialista a la proposició de llei de Compromís, sobretot perquè es tracta d'una mesura en l'estela de la proposició de llei que, també, en este cas, el Grup Parlamentari Socialista ha presentat al Congrés dels Diputats, recolzament davant la consciència que hem de tindre tots, davant les dificultats que travessen milers de famílies sotmeses a una situació de sobreendeutament, insolvència sobrevinguda i que són deutors de bona fe.

És un tema de màxima preocupació per part de la ciutadania i ho hauria de ser per a tots els grups d'esta cambra.
Ací, hem parlat d'aquesta qüestió també a iniciativa del Grup Socialista i en l'àmbit de competències que té esta autonomia en matèria d'habitatge, mesures que mai han tingut el recolzament del partit majoritari, el Partit Popular, que dóna recolzament i suport al govern.
I, després, quan el Partit Popular presente la seua proposició no de llei, doncs, ja debatrem estes propostes una vegada més.

El Partit Popular governa Espanya, el Partit Popular governa esta autonomia, i no té cap horitzó en política pública d'habitatge, o, més bé, sí el tenen, i és el de liquidar-la.
Ha fracassat el codi de bones pràctiques del Partit Popular, i no ho diu el Partit Socialista, ho diuen els jutges, ho diuen els advocats, ho diu la plataforma d'afectats per les hipoteques, ho diu la societat civil.

La moratòria que acabem d'aprovar en eixe reial decret també abocarà al fracàs per les mesures i les condicions tan restrictives que, pràcticament, impedixen que ningú que es trobe en situació, en procés d'execució hipotecària, se puga acollir.
I estan deixant la població sense protecció i en situació extrema.

A cop de pressupost i de reial decret, el govern del Partit Popular minva la política de vivenda i els drets dels ciutadans: als pressupostos generals de l'estat han eliminat qualsevol opció per desenvolupar polítiques de rehabilitació i polítiques de lloguer; al pressupost de la Generalitat valenciana han reduït el pressupost del pla vivenda en un 50%, el pressupost de l'IVHSA en un 75%; al Govern d'Espanya anuncien una reforma de la Llei d'arrendaments que té com proposta estrella el desnonament exprés, com si no tinguérem prou desnonaments, ara, també, desnonaments en el lloguer.

Aquí, parlen i se'ls ompli la boca, al Partit Popular, d'un pla extraordinari, l'Alquila Plus, per a donar lloguer a les persones que han perdut la seua casa per desnonament.
Fa un any que el van anunciar i el minuto y resultado en estos moments és que han firmat -i la gran notícia és que han firmat- dos convenis amb dos ajuntaments.
Ni una persona encara, a hores d'ara, s'ha pogut beneficiar d'aquest pla que el senyor president, el senyor Fabra diu que son pioneros.

Esta proposta la recolzem perquè planteja una sèrie de premisses que són compartides i deurien estar compartides per tots: evitar el sobreendeutament hipotecari, evitar creació de futures bombolles immobiliàries i establir mecanismes de renegociació del deute i preveure la dació en pagament, i, sobretot, reforçar el que són les lleis de segona oportunitat.

El Grup Socialista, en la seua proposició de llei registrada el 24 d'octubre al Congrés dels Diputats, plantegem una solució integral a aquesta problemàtica i abordem la modificació de cinc lleis.
Volem donar resposta justa i digna a les persones, no a la banca que és per a qui legisla i per qui ha pres els reials decrets recents el Partit Popular i el govern del president Rajoy.

Per tant -i acabe-, n'hi ha punts de trobada, n'hi ha punts compartits en la proposta i, per això, com hem indicat al principi, la recolzem.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Salvador.

Acabat el debat, senyors diputats, facen el favor d'ocupar els seus escons i anem a passar a la votació.
Comença la votació.
37 vots, sí; 49 vots, no.

Proposició de llei de derogació de la Llei 6/2002, de 2 d'agost, de La Generalitat, d'estatut dels expresidents de la Generalitat valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 35.
450, BOC número 105).
Criteri del Consell (RE número 37.
940.
BOC número 114)

El senyor president:

Sext punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la proposició de llei de derogació de la Llei 6/2002, de 2 d'agost, de La Generalitat, d'Estatut dels expresidents de la Generalitat valenciana, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Té la paraula, en primer lloc, el secretari primer, que farà lectura del criteri del Consell.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor presidente.

«José Ciscar Bolufer, conseller de Presidencia, vicepresidente y secretario del Consell, certifico que el Consell, en la reunión del día 16 de noviembre de 2012, adoptó el siguiente acuerdo:

»El artículo 125.
2 del Reglamento de Les Corts establece que: “Ejercida la iniciativa de presentación de una proposición de ley, la Mesa de Les Corts ordenará su publicación y su remisión al Consell para que se manifieste su criterio respecto a la toma en consideración de la misma por Les Corts, así como su conformidad o no a la tramitación, si implica aumento de los créditos o disminución de los ingresos presupuestarios.
”

»El Grupo Parlamentario Esquerra Unida ha presentado la proposición de ley de derogación de la Ley 6/2002, de 2 de agosto, de La Generalitat, de Estatuto de los ex presidentes de La Generalitat por entender que contempla unos privilegios difícilmente justificables.
Así, la proposición plantea una ley con un artículo único, según el cual queda expresamente derogada la Ley 6/2002, de 2 de agosto, de la Generalitat valenciana, de Estatuto de los ex presidentes de la Generalitat valenciana.

»Dos.
Una disposición final única con el siguiente contenido: “Esta ley entrará en vigor al día siguiente de su publicación en el Diario Oficial de la Comunidad Valenciana.
”

»A la hora de valorar la iniciativa planteada se ha de partir de la consideración de que la ley que el Grupo Parlamentario Esquerra Unida pretende derogar es una disposición de carácter general que plasma la necesidad de proporcionar respeto institucional a todos aquellos que han ejercido las altas responsabilidades que supone la presidencia de La Generalitat, una ley que, en el momento de su votación, en el año 2002, obtuvo el respaldo mayoritario de la cámara, fruto de un amplio consenso que estimó que el estatuto de los ex presidentes de La Generalitat contribuía al fortalecimiento de las instituciones de autogobierno.
Se trata, por lo demás, de una regulación análoga a la que se contempla para el Gobierno de España y para los ex presidentes de muchas otras comunidades autónomas, como Andalucía, Ley 2/2005, de 8 de abril; Castilla-León, Ley 12/2005, de 27 de diciembre; Castilla-La Mancha, Ley 11/2003, de 25 de septiembre; o Galicia, Decreto 211/2007, de 25 de octubre, por citar solamente algunas.

»Todas esta consideraciones han de ser moduladas, sin embargo, por la actual coyuntura económica y social.
Este gobierno ha demostrado que está decidido a acometer las reformas que hagan falta en un escenario de austeridad que nos lleva a todos, sin excepción, a replantear nuestro orden de prioridades.

»El Consell no se opone, pues, a que esta norma sea objeto de reconsideración y análisis.
Estamos abiertos a este debate porque entendemos que las instituciones y su regulación han de estar siempre al servicio de la ciudadanía.
Pero no podemos compartir propuestas como la planteada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida que simplifican la cuestión al todo o nada.

»Por el contrario, entendemos que la reconsideración de las prerrogativas recogidas en la Ley 6/2002, de 2 de agosto, de La Generalitat, del estatuto de ex presidentes de La Generalitat ha de ser abordada por todos los grupos parlamentarios desde la reflexión y la responsabilidad.
Una reflexión serena y racional que ha de partir de unos principios básicos de acuerdo para abordar después los espacios de discrepancia y una responsabilidad imprescindible para alcanzar el mayor consenso posible sobre una regulación que no tiene otro sentido que el de ofrecer condiciones para asegurar la dignidad de aquellos que han tenido, tienen o tendrán la responsabilidad de ostentar la más alta representación de la Comunidad Valenciana.

»A la vista, pues, de la argumentación que antecede, no se considera que existan razones fundadas y objetivas para derogar la Ley 6/2002, de 2 de agosto, de La Generalitat, de estatuto de los ex presidentes de La Generalitat.

»Por ello, y a propuesta del conseller de Presidencia, el Consell acuerda manifestar a Les Corts su criterio desfavorable a la toma en consideración de la Proposición de ley de derogación de la Ley 6/2002, de 2 de agosto, de La Generalitat, de estatuto de los ex presidentes de La Generalitat.
Para que conste y surta sus efectos, expido la presente certificación en Valencia, a 16 de noviembre de 2012.
»

El senyor president:

Muchas gracias, señor secretario.

Per al torn a favor, té la paraula en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Portem una proposta, de tots coneguda, per a derogar la Llei 6/2002, de 2 d'agost, de la Generalitat valenciana, d'estatut dels expresidents de La Generalitat, aprovada fa deu anys i que establix una sèrie de privilegis que nosaltres entenem injustificables.

Quins són estos privilegis?
Doncs, un cotxe oficial, un xòfer -per cert, eventual, és a dir, nomenat a dit-, dos llocs d'assessor eventual -per tant, nomenats a dit-, un local i pressupost per a una oficina, un servei de seguretat personal i la condició de membre nat del Consell Jurídic Consultiu.

En el seu moment, fa deu anys, Esquerra Unida ja va votar en contra d'una llei pactada pel Partit Popular i pel Partit Socialista, d'una llei pactada entre Eduardo Zaplana i Joan Ignasi Pla, d'una llei firmada en la seua defensa de la seua proposta per Alejandro Font de Mora i Ximo Puig.

En aquell moment no hi hagué consens de tots els grups, com ara demana el Consell en el seu dictamen per a abordar la qüestió.
Es va fer en contra dels representants d'Esquerra Unida.

Hem estat sempre en contra i no és la primera vegada que plantegem la proposta de derogació.
Ja ho vam fer l'any passat com a esmena a la llei d'acompanyament dels pressupostos del 2012.
En aquell moment, vam rebre els vots en contra del Partit Popular i del Partit Socialista.

Entenem que el tema és suficientment important per a haver fet esta proposició de llei específica, confiant que Partit Popular i Partit Socialista hagen canviat de posició.

Perquè els expresidents no han de tindre privilegis, sinó drets.
Reclamem els drets dels expresidents, el dret al treball, el dret a l'habitatge, el dret a la salut, el dret a l'educació, els drets de tota la ciutadania que es veuen incomplits cada dia amb més virulència per les polítiques de retallades que ha aplicat el PSOE i que continua aplicant sobretot el Partit Popular.

Perquè els privilegis d'esta llei es volen justificar en funció del respecte institucional, de la dignitat de les persones que han exercit la presidència de La Generalitat, però jo crec que està molt clar que la dignitat no té res a veure amb cotxes, amb xòfers, amb assessors, amb escortes.
La dignitat, una persona se la guanya amb el seu comportament personal.
I quina casualitat que els més indignes dels expresidents són precisament els que han fet ús d'estes prebendes.
Un participava en negocis tèrbols amb l'objectiu de poder comprar-se un Opel Vectra.
Un altre ha enfonsat Bancaixa i el Banco de Valencia.
L'últim volia un ou als seus amiguitos del alma.

Nosaltres defensem i defensarem sempre la representació política en democràcia, amb els mitjans que calguen perquè aquesta representació siga profitosa per a la ciutadania i, també, digna per als seus titulars.
Però quan una persona deixa d'exercir un càrrec, passa a ser un ciutadà o una ciutadana més.
La condició d'ex no pot ser mai argument per a mantindre recursos públics.

Perquè, a més a més, en este cas jo crec que se podrien fer moltes preguntes.
De fet, nosaltres hem fet moltes preguntes encara sense resposta.

En primer lloc, què fan els expresidents?
Sí, sabem que un va a l'Albufera a perxar i fer entrevistes a Telva, que de tant en tant es passa per ací a visitar els amics; que l'altre és directiu de Telefónica; Joan Lerma, senador, però preguntem, què fan els expresidents per a meréixer els recursos públics que La Generalitat posa al seu abast?
Quina és eixa funció?
No està explicitada en la llei i en cap moment, ni en els debats parlamentaris d'aquell moment es va dir què havien de fer, quina és l'exigència que la societat té sobre eixes persones perquè puguen gaudir d'eixos privilegis, prebendes, recursos públics.

Una altra pregunta, quant ens costa als valencians, per exemple, la seguretat personal d'Eduardo Zaplana?
Una persona que viu a Madrid, que desenvolupa un càrrec directiu en una multinacional i que pel que sembla disposa de dos escortes dia i nit.
És això de veres?
Nosaltres ho hem preguntat.

El 8 d'octubre estan registrades les preguntes del Grup d'Esquerra Unida per a saber exactament quant ens costa i com es desglossen els conceptes d'eixa despesa.
Encara no hem rebut cap tipus d'informació al respecte.

Quant ens costa el senyor Francisco Camps en concepte d'expresident -l'oficina, el personal al seu servei-?
Ja dic, ho hem preguntat i no tenim resposta.

També podríem preguntar si el senyor Camps assistix a les reunions del Consell Jurídic Consultiu tan a sovint com ho fa a estes Corts?
Perquè parlem de dignitat, però hi ha alguna cosa més indigna per part d'un representant públic, i el senyor Camps encara és diputat d'esta cambra, que desentendre's dels problemes de la ciutadania a la qual representa?
Hi ha alguna cosa més indigna que l'absentisme reiterat i contumaç del senyor Camps?

Una altra pregunta, a qui reten comptes els expresidents?
Si els donem un cotxe, un xòfer, dos assessors, una oficina, no sabem què fan i no tenen cap tipus de control, ni tan sols a esta cambra vénen a dir què és el que estan fent.
Els paguem entre tots i totes!
Per cert, en quina partida dels pressupostos de La Generalitat estan eixes despeses contemplades?
O estan camuflades en la Conselleria de Presidència o no se sap molt bé on?
En este cas, com en altres, no hi ha transparència.

Per tant, nosaltres el que entenem és que cal replantejar-se una errada de principi, l'errada comesa fa deu anys pels dos grups majoritaris, en un context molt diferent, que tampoc servia per a justificar una mesura com esta.
Però deu anys després, i amb la que està caiguent, volem fer una crida, una crida que tots els diputats i diputades d'esta cambra escoltem la veu del carrer, una crida que demostrem sensibilitat davant del patiment de tantes persones que veuen com es trepitgen cada dia els seus drets, una crida que reaccionem a la indignació popular contra els privilegis autoatorgats per la mal anomenada classe política.
Perquè la gent pensa que tots els polítics som iguals, però nosaltres sabem que uns són més iguals que altres.

Hui tenim l'ocasió de pegar-li la volta a eixa frase i de demostrar que els polítics sí hem de ser iguals que la resta de ciutadans i ciutadanes, amb els mateixos drets, però sense cap privilegi.
En la seua mà està, senyories.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Marí, pel Grup Parlamentari Popular.

El senyor Marí Olano:

Señor presidente.

Señorías.

Buenos días.

La verdad es que voy a intentar.
.
.
, la tercera vez que tenemos este debate, como muy bien ha expuesto usted, señor Blanco, en menos de un año.

La primera vez fue el 30 de noviembre del año pasado con la proposición de ley de Compromís; luego, el debate de las enmiendas.
.
.
Sí, vamos, aquí yo juraría que pone 30 de noviembre de 2011 en el Diario de Sesiones que yo tengo aquí.
No me diga usted que no, le estoy leyendo lo de 30 de noviembre de 2011.

La segunda vez fue en la ley de acompañamiento, las enmiendas que ustedes propusieron a la ley de acompañamiento, y esta es la tercera vez.

Yo creo que atormentar más a sus señorías y a los medios de comunicación con esta cuestión, que la verdad es que sus argumentos son archiconocidos y los nuestros, también, pues voy a intentar de alguna manera resumir estos argumentos.

El año pasado yo dije en esta misma tribuna: hubiera sido más sencillo que simple y llanamente se hubiera propuesto por Compromís la derogación de la ley del estatuto de los ex presidentes.
Propuso unas modificaciones que en realidad llevaban aparejada la derogación.
Ustedes utilizaron la ley de acompañamiento -en la que severamente critican al gobierno todos los años con palabras (inintel·ligible) .
.
.
por utilizar la ley de acompañamiento para reformar absolutamente de todo- para derogar la ley del estatuto de los ex presidentes.
Y nosotros les dijimos que «no» y se lo seguimos diciendo.

Usted puede hablar aquí de prebendas, de privilegios, de todo lo que quiera.
Mire, para nuestro grupo parlamentario ni son prebendas ni son privilegios.
Sí que tienen una serie de prerrogativas en el sentido de que son derechos que se les conceden o, más que derechos, es una situación personal que se les concede debido a su condición de ex presidentes de La Generalitat, y a mí -y me remito a lo que dije el año pasado- me parece muy bien, como le parece muy bien a la inmensa mayoría de las comunidades autónomas, y como le parece muy bien a las propias Cortes Generales que también establecen un estatuto de los ex presidentes del gobierno, y como le parece bien a cualquier democracia occidental, porque esto existe prácticamente.
.
.
-sí, no me venga usted así, no me mire así- esto existe en todas las exdemocracias occidentales.

Mire, yo le recomiendo que se vea el último capítulo de la serie The west wing, en la democracia más antigua del mundo, Estados Unidos, que es la democracia más antigua del mundo, narra la salida del presidente Bartlet, y narra cómo lo que hace es inaugurar su biblioteca presidencial, su presidential library, que la tienen todos los ex presidentes, pagadas con el dinero de todos y donde van a almacenarse.
.
.
, que se utiliza como archivo de los documentos de su presidencia.
Y el tratamiento que tienen los presidentes de los Estados Unidos es un tratamiento que a ningún americano se le escapa.
.
.
, no se les ocurre decir que esto son prerrogativas, que son prebendas, perdón, que son privilegios.
No es la dignidad del ex presidente.
Es la dignidad del pueblo valenciano que lo ha elegido para gobernarle.

Yo entiendo que a usted esto no le quepa muy bien en la cabeza.
Yo lo entiendo, ¿eh?
, lo respeto plenamente, pero comprenderá usted también que yo opine otra cosa.

Ha acabado usted de despedirse de esta tribuna con la frase de esto de unos son más iguales que otros, la frase de Rebelión en la granja de Orwell.
Bueno, Rebelión en la granja es una crítica severa al comunismo, ¿no?
Entonces, yo entiendo que ustedes -no usted, que creo que no es miembro del Partido Comunista, pero sí la espinal dorsal de la coalición, que son comunistas- esto no lo entiendan, porque los presidentes comunistas no hace falta que tengan ningún tipo de tratamiento especial.
¡Si están hasta que se mueren!
¡Si allí no hay elección ni nada por el estilo!
¡Claro que sí!
Yo lo entiendo, pero comprenderá usted que nosotros no lo compartamos.

Esta ley tuvo todo el consenso que merece tener.
Cuando una ley en esta cámara tiene 98 votos a favor, o 97, o 96, el problema de no alcanzarse el consenso es del grupo que no vota a favor, no de todo el resto de la cámara.
Vamos a ver si nos organizamos.

Esta ley tuvo consenso desde el principio, entre otras cosas, no fue una ley aprobada con los votos de los grupos mayoritarios, sino que fue a propuesta conjunta, a propuesta conjunta de los grupos mayoritarios.

Y, mire, yo no veo ningún inconveniente en la ley en líneas esenciales.
En mi grupo parlamentario vemos que hay cosas que probablemente se puedan afinar, probablemente se puedan mejorar, se lo dice el criterio del Consell, podemos entrar a debatirlas con un mínimo de seriedad, con un mínimo de razón y un mínimo de sentido común, no tenemos ningún inconveniente, pero lo que no estamos dispuestos es a derogarla a plano sin más o a introducir medidas que equivalen a la derogación.

El año pasado, el debate este, usted y el Grupo Parlamentario Compromís, que fueron los que lo suscitaron, lo intentaron utilizar como un enjuiciamiento previo de determinadas cuestiones.
Ustedes, con cierta soltura, se han acostumbrado a ser jueces sin serlo y, el año pasado, antes de que los jueces se pronunciaran.
.
.
, bueno, antes de que los jueces e incluso antes de que el pueblo a través de la participación en la justicia se pronunciara, ustedes se limitaron a condenar.

Sí, sí, no me mire así con esa cara como no sé cuántos.
Hombre, no voy a coger ahora todos los Diarios de Sesiones de los dos últimos años, pero, señor Blanco, que a estas alturas nos conocemos todos, y todos hablamos en público y lo que decimos aquí queda grabado, ¿sabe?
Entonces, no me mire con esa cara.

Ustedes han utilizado, han condenado mucho antes de que los tribunales condenen, oiga, o absuelvan, que igual lo absuelven.
¿Sabe lo que le quiero decir?
Es que los tribunales tienen una cierta tendencia a absolver cuando no se demuestran las cosas ¿sabe?
¡Qué le vamos a hacer!
Son cosas de la justicia y de la democracia ¿no?

Entonces, mire, lo mismo que le dije el año pasado sirve para éste.
Para nosotros la ley es una ley mesurada, especialmente además en la aplicación que han hecho voluntariamente los ex presidentes de La Generalitat de las prerrogativas que tienen en esta ley, porque ha sido una aplicación austera, mesurada y medida de todos ellos, sin excepción ninguna.
Y no voy a entrar en ninguna casuística.

Me despido simplemente, o cierro mis palabras simplemente, con una frase que leí en un artículo publicado este último domingo por el director de uno de los grandes medios de comunicación nacional, en la edición de la Comunidad Valenciana de un gran medio de comunicación nacional, dice: «Los presidentes de La Generalitat, se apelliden Lerma, Zaplana, Olivas, Camps o Fabra -o quién sabe si el pueblo quiere Blanco, esto lo añado yo-, sin distinción son una institución en sí mismos, y esta institución lo es porque lo ha querido el pueblo valenciano, tanto que exista la institución como la persona que en cada momento la tienen que encarnar, y esa es la dignidad que respeta esta ley, la del pueblo valenciano.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Marí.

Señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Marí, és la segona vegada que plantegem esta proposta.
La proposta de Compromís era diferent, el que deia era que s'eliminaven els privilegis als presidents condemnats per corrupció, en estos moments cap d'ells, perquè fins i tot Camps va ser absolt.
I nosaltres no volem que els condemnats per corrupció tinguen privilegis, però tampoc els absolts.
No volem ni els dignes ni els indignes.
No volem cap tipus de privilegi per a una persona pel fet d'haver sigut president anteriorment.

Vosté diu que jo a la millor seré president, no ho sé, però si jo com a diputat en este moment ja he renunciat a dur el cotxe oficial, com a ex president ni molt menys faria ús d'aquest.
És més, el que vull és que es derogue la llei perquè se considere a eixes persones, ja dic, com un ciutadà o una ciutadana més amb tots els seus drets, que vostés, vostés, estan negant-los dia a dia també als ex presidents.

Per altra banda, me diu que els arguments són arxiconeguts, però jo, llegint el dictamen del Consell, veig que hi ha una certa vergonya defensant la posició.
De fet, l'altre dia es va fer públic i els titulars de la premsa eren: «El Consell abierto a reconsiderar privilegios.
» Per què?
Perquè vostés no saben com justificar esta llei que van pactar en aquell moment.
Per cert, que se va tramitar per procediment de lectura única, i he vist que només van passar 13 dies des que es publicà fins que s'aprovà.
Tenien molta pressa per aprovar-la.

Dic que els fa vergonya i que diuen que estan oberts a reconsiderar-los, els privilegis.
El Partit Socialista també ha dit el mateix, que està obert a reconsiderar algun privilegis, perquè li han preguntat els periodistes.

I jo el que em pregunte és: on estan les seues proposicions?
Si vostés estan pensant que cal reconsiderar una part de la llei, alguns d'estos privilegis, per què no presenten proposicions de llei per a reformar, no derogar, perquè la derogació és la que plantegem nosaltres, per a reformar esta llei.

I ja que no fan proposicions, per què no voten a favor d'esta proposició de llei i després l'esmenen en la seua tramitació, d'acord amb la que vostés consideren que s'ha de reformar.
En el fons, el que hi ha és un criteri desfavorable al Consell i sostenella y no enmendalla per part del Partit Popular i del Partit Socialista sobre una norma que és un escàndol polític.

I dic que sostenella y no enmendalla amb els mateixos arguments de l'altra vegada.
Fa deu anys també dien que açò serviria per a enfortir les institucions d'autogovern.
Ja ho hem vist, eh, com de fortes estan les institucions d'autogovern.
El senyor Fabra va vindre ací fa pocs mesos a dir que anava a reduir-les.
Estem veient com s'accepten imposicions centralistes des de Madrid sobre polítiques que són de competència autonòmica.
Eixe és l'enfortiment de les institucions d'autogovern que ens ha de pagar esta llei?
Perquè cal defensar l'autogovern dia a dia, dia a dia des del càrrec que s'exercix.
És el president -que hui no està ací- el que ha de defensar l'autogovern.
No els expresidents, que cadascú està ja al seu.

Per altra banda, dir-li que vosté no m'ha respost a cap de les preguntes, el Consell no m'ha respost, i el portaveu del Partit Popular que utilitza el torn en contra tampoc m'ha respost.
Insistisc, què fan els ex presidents?
Quina és la seua funció?
Si els paguem tot eixe tipus de recursos públics per a què?
Quant ens costen?
Podem saber-ho?
Vostés s'omplin la boca de dir que són un govern transparent.
I nosaltres tenim evidència dia rere dia que això no és cert.
Però ara tenen ocasió de dir-nos quant ens costen els expresidents.
Quins expresidents?
Perquè també m'agradaria saber-ho.
Sembla que hi ha uns que han renunciat a estos privilegis i altres que no, que fan ús d'unes coses, d'unes altres o de totes.
Quant ens consta?
En quina partida del pressupost està?

No, açò és privilegis més opacitat, igual a total falta de democràcia, que només són capaços vostés d'encobrir en un discurs demagògic.
Nosaltres tenim una proposta ben clara, que entenem que sintonitza amb les preocupacions del carrer, que entenem que és necessària en estos moments per recuperar la credibilitat de la classe política, de la mal anomenada classe política, perquè el que sí que es demostra és que hi ha polítics de diferents classe.

Nosaltres el que volem és que no hi haja cap tipus de privilegis, tornem a insistir.
I, per tant, que se recupere la dignitat d'eixe càrrec i la dignitat també de les institucions autonòmiques votant una llei que en deroga una altra i que deixa les coses com havien d'estar en el principi: tots iguals.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Per a fixació de posició.
.
.
Sí, perdón, tiene usted razón, señor Marí.

El senyor Marí Olano:

Muchas gracias, señor presidente, responderé desde aquí en aras de la brevedad.
Voy a ser breve, no quiero que piense que es una especie de desprecio o algo por el estilo, responderle desde aquí.

El senyor president:

Señor Marí, diríjase al micrófono, por favor, si no, no se grava.

El senyor Marí Olano:

No, no, ya sé que no.
.
.

Mire, nosotros no presentamos ninguna…

El senyor president:

Señor Marí, diríjase al micrófono, porque si no, no.
.
.

El senyor Marí Olano:

Sí, sí, perdón.
Gracias, presidente.

Nosotros no presentamos ninguna proposición de ley para reformar esto porque, mire, francamente, no forma parte de nuestras prioridades políticas.
¿Yo qué quiere que le diga?
La agenda nuestra política la marcamos nosotros, no nos la marca usted.
Y nosotros creemos que esto no es importante para los valencianos, francamente, sobre todo con la que está cayendo.
No vemos que esto sea importante para los valencianos.
Por eso no presentamos ninguna iniciativa en este sentido, señor Blanco.
Es así de sencillo.
No creemos que esto sea ni necesario ni importante.

En segundo lugar, mire, ha dicho usted que cada expresidente iba a lo suyo.
Y es probable que así sea.
Pero yo estoy convencido de que todos ellos, y estoy convencido también que los ex presidentes que haya en el futuro dedicarán una parte de su tiempo, aunque sea poca, a trabajar, a esforzarse por los intereses de todos los valencianos.
Estoy seguro de que algo harán en el ámbito privado en el que se muevan, en el ámbito privado en el que se muevan.
Tendrán una determinada influencia, una capacidad de llegar a determinadas personas y de llegar a determinados proyectos.
Y estoy seguro de que eso lo pondrán al servicio de la Comunidad Valenciana y de los intereses de los valencianos.
Estoy convencido.

Y por último, mire, yo le voy a decir… Ha dicho usted que aquí hay una falta de transparencia total acerca de cuánto cuestan.
No sabemos si Camps interviene o no.
Mire, la falta de transparencia se puede suplir con un mínimo de trabajo.
Por ejemplo, para ver los dictámenes en los que ha intervenido el señor Camps en el Consejo Jurídico Consultivo lo único que hace falta es entrar en Internet e irse a la base de datos del Consejo Jurídico Consultivo.
Hágalo y verá lo que hay.
Para ver lo que cuesta, lo tiene usted en el parque móvil lo que cuesta, lo tiene usted en el salario que publican en Las Cortes, el salario que se publica en las relaciones de puestos de trabajo de lo que percibe un eventual, etcétera, etcétera.
Si usted lo sabe.
Y, además, un eventual en seguridad, señor Blanco, la seguridad si usted la considera un privilegio -y ya con esto acabo- es una desgracia que alguien, después de tantos años, siga considerando que la seguridad en España es un privilegio.
La seguridad desgraciadamente para mucha gente es una necesidad.
Ya nos gustaría a todos que no hiciera falta esa necesidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Marí.

Ahora sí.
Pel Grup Parlamentari Compromís.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Des de Compromís anem a recolzar la tramitació d'esta proposta que afecta l'Estatut d'expresidents de la Comunitat Valenciana.

Contràriament al criteri del Consell, entenem que sí que s'ha de tramitar la modificació d'aquesta llei.
I així ho vam fer palés quan el 28 de juliol de 2011 presentàrem una proposició de llei de modificació d'aquesta mateixa Llei d'estatut d'expresidents, que es va debatre ací, com s'ha recordat, en novembre de 2011, precisament ara fa un any.

Diu el criteri del Consell en esta ocasió que se vol arribar a una reflexió i responsabilitat, a consensos.
Però han sigut dos vegades -en esta la segona vegada- que en tramitació de proposta de llei de reforma d'aquest estatut d'expresidents podíem haver arribat a un consens, una reflexió i, per tant, haver donat via lliure a la tramitació de projectes que donaren els canvis necessaris en l'estatut d'expresidents.

En aquell moment, igual que ara, el Consell va manifestar el seu criteri desfavorable.
I nosaltres seguim pensant que la regulació dels expresidents ha de canviar.

A diferència del que opina Esquerra Unida no som favorables simplement a una derogació.
Volem un canvi profund en la llei, un canvi que supose ampliar les incompatibilitats de l'expresident.
I per ahí anava la nostra proposta.
No solament parlava de privilegis als condemnats per corrupció, sinó que feia molt més extensible les incompatibilitats dels expresidents.

Perquè no creiem que una persona que ha estat a la presidència de La Generalitat en acabar siga una persona normal com les altres.
I explique.
Els contactes, les influències, el poder a què accedix un president no desapareix amb el càrrec.

Per tant, la llei que regula esta circumstància ha de perdurar amb posterioritat al seu cessament.
És a dir, el poder, la influència, els coneixements que s'han adquirit durant el nomenament, fruit d'un procés democràtic de representació no s'ha d'utilitzar amb posterioritat al cessament per afavorir una minoria poderosa, un determinat sector econòmic o un lobby influent.

Nosaltres ens preguntem: qui vol vore a un expresident assessorant a, per exemple, un lobby nuclear i emprant les seues influències contra les energies renovables?
(Remors) Compromís no vol vore açò.

Qui vol vore un expresident en un consell d'administració d'una empresa de l'Ibex 35 en detriment de les xicotetes empreses?
Compromís no vol vore açò.

Estes incompatibilitats s'han de regular, i s'han de regular precisament en esta llei.
No és una qüestió simplement de xòfers, ni cotxes oficials ni de reduir açò a una qüestió que alimenta l'imaginari col·lectiu actual de desprestigi de la política i, com a conseqüència, crec, cada vegada més, la desafecció democràtica que només afavorix sectors més reaccionaris de la nostra societat.

No volem una desregulació dels expresidents, sinó volem una major regulació, també més enllà del seu cessament i per a establir clarament el que poden fer i el que no poden fer.
És a dir, volem que se tramite esta llei per a regular incompatibilitats, per a regular la seua neutralitat quant a les influències que va assolir durant el seu mandat.
I no solament després, sinó durant el seu mandat.

Si un president durant el seu mandat no troba després una llei que regule les seues incompatibilitats en el seu cessament, probablement en el seu mandat podrà estar afavorint determinats sectors, determinats poders, per a després, quan acabe el seu mandat, anar-se'n directament a exportar el seu poder adquirit durant la presidència per afavorir eixos determinats poders.

És a dir, s'ha de regular també què passa amb els condemnats per corrupció.
Efectivament, això era el que demanàvem en la nostra proposició de llei.
I en este sentit aniran les nostres esmenes, si es tramita aquesta proposta.
Es tracta, en definitiva, senyories, d'armar la democràcia i sotmetre a ella també els expresidents o expresidentes de La Generalitat.
Es tracta que la democràcia tinga més força i no desmantellar-la.

I, per tant, nosaltres, efectivament, votarem a favor de la tramitació, però clarament dient que les nostres esmenes aniran a no desregular, sinó a regular en profunditat perquè els expresidents no puguen utilitzar la seua presència en la presidència de La Generalitat per afavorir-se.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
en detriment del conjunt de la societat.

Res i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a fixació de posició té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat Rafael Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Miren, yo creo que no tenemos ninguna excusa formal para modificar esta ley.
Decía el representante del Partido Popular, y decía el señor Blanco por Izquierda Unida, que qué habían hecho, entre otros, el Partido Socialista.
Bueno, pues nosotros hemos presentado una proposición no de ley, registrada ya, precisamente para modificar la ley de ex presidentes.
Y la hemos presentado entendiendo que las circunstancias socioeconómicas y la coyuntura política no responden diez años después a lo que había en el año 2002.

Por tanto, sí que tenemos un instrumento, dado que el Partido Popular ya ha manifestado que va a votar en contra de la aceptación de la proposición de ley de Izquierda Unida, tenemos un instrumento, si hay voluntad por parte del Partido Popular de modificar, de empezar a modificar de una manera seria, en este caso, la ley de ex presidentes.

Por tanto, esa es una cuestión que ya queda fuera del debate.

Segundo lugar, no todos los ex presidentes son iguales, me refiero en sus comportamientos.
Y no es una cuestión de dignidad, es una cuestión de aprovechar la experiencia de los ex presidentes para que puedan contribuir a un mejor desarrollo, en este caso, de nuestra comunidad.

Pero sí que se cierto que en este momento hay cuestiones que no se sostienen.
No tiene sentido que se sigan planteando cuestiones que hace diez años lo podían tener.
Los ex presidentes podían ser o pueden ser miembros del Consell Jurídic Consultiu.
A nosotros nos parece que sí y que deben seguir teniendo esa posibilidad, puesto que en el consejo jurídico, como miembros, en este caso, permanentes, pueden hacer grandes aportaciones a la acción política de la Comunidad Valenciana.
Y este es un tema no inventado en la comunidad, sino que se da no solo en el consejo de estado español, sino en otros ámbitos de referencia de, en este caso, de Europa occidental.

Por tanto, consideramos que esa es una medida muy positiva, y que si están en Consell Jurídic Consultiu hay cosas que ya no tienen sentido que puedan disfrutar aquellos que lo han pedido, porque hay alguno que otro, como el caso del president Lerma, que no lo ha pedido nunca, ni el sentido de tener oficina, ni en el sentido de tener unas personas a su disposición, puesto que ya contaría, evidentemente, con la infraestructura que hay en el propio Consell Jurídic Consultiu.

Se ha comentado uno de los temas, que son los servicios de seguridad, o la dignidad de representar, en este caso.
.
.
O mejor dicho, lo que ha dicho el señor Marí, que yo creo que puede darnos una discusión.
No, no.
«Es que se siente ahí representada la dignidad del pueblo valenciano en la dignidad del ex presidente.
»

Mire, a mí me parece un argumento que no se sostiene.
A mí no me representa aquel que ha hundido el sistema financiero valenciano, no me representa.
¿Qué quiere que le diga, señor Marí?
No nos representa, así de claro, así de claro.
¡No!
Y no todos son iguales.
Porque, claro, cuando se dice, «tener que ir con seguridad por las calles», es verdad, yo ahí coincido con el señor Marí que a nadie le gusta ir con seguridad.
Pero yo me pregunto: ¿al que ha hundido el sistema financiero valenciano, la seguridad era porque era presidente o por hundir y estafar, presuntamente, a miles de valencianos con productos bancarios?
¿Dónde estaba ahí el problema?
Y ¿tenemos que soportar todos los valencianos que por ese tipo de acción, tengamos que seguir pagando una seguridad?
O ¿le tenemos que pagar una seguridad a un alto directivo de Telefónica cuando desarrolla su actividad en Madrid?
Esta es una cuestión que nos podemos plantear y que hay que plantearse.

Por tanto, hemos presentado la modificación de la ley para entrar en esas cosas, para matizar cuáles son los derechos realmente que puede tener un ex presidente y para también determinar cuál es el grado de implicación y participación política de un ex presidente en el día a día de nuestra comunidad, porque hay que tener en cuenta la experiencia de los mismos, es fundamental.

Pero, sobre todo, también hay que tener en cuenta los comportamientos de aquellos que son ex presidentes, pero que durante su mandato o, fundamentalmente, después de su mandato, ciertos comportamientos suyos ruborizan.
Y, desde luego, pasará a la historia no por ser ex presidentes, sino por hundir -y vuelvo a insistir en el mismo ejemplo- el sistema financiero valenciano, para luego tener que venderlo -¡ah, amigo!
- a aquellos del norte por un euro.
Desde luego, nos debería hacer reflexionar muy seriamente dónde está, en ese caso, la dignidad del ex presidente.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Sí, señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

He sobreentés que la posició de vot del Grupo Socialista no va a ser favor.
Abstenció.
És que com no s'ha explicitat.
.
.
Per tant, jo voldria donar-li la rèplica, ja que no recolza la nostra proposició de llei.

I molt breument, recordar-li, primer, que eixes coses que vostés volen replantejar-se, perquè ara entenen que són absurdes, que no són justificades, com és l'oficina, el personal i els serveis de seguretat, les van votar.
Benvinguda siga la seua rectificació.
Jo crec que ja és un passet.
Ara caldria que donaren un passet més i que donaren dos passets en l'altra bancada i podríem arribar a bon port.

Ara bé, sí que dir-los una coseta molt bàsica i que ja saben.
Les lleis d'estes Corts se modifiquen a través de proposicions de llei, no proposicions no de llei.
Hui estem debatent una proposició de llei presentada per Esquerra Unida per a derogar una llei.
Vostés podrien fer una proposició de llei per a reformar la mateixa llei.
Però me diu que ha presentat una proposició no de llei.
La veritat és que no ho entenc.
(Veus) Les PNL jo entenc que ací se fan per a instar el Consell que faça alguna cosa, per a instar el Congrés dels Diputats que faça alguna cosa, per a fixar posició sobre determinats temes, però quan es tracta de fer una reforma legislativa que compet a esta cambra, perquè va ser la que aprovar la llei, jo crec que és molt més fàcil, molt més senzill i demostrarien de veritat la seua intenció de reobrir el debat i de reconsiderar alguns privilegis.

També ho va dir el Consell en el seu dictamen.
Ara el portaveu del PP dia que no, que no era una prioritat, però el dictamen del Consell sí que dia que cal fer eixe tipus de debat.
Fem-lo.
La nostra posició ja la saben, la nostra posició és que tots els ciutadans i les ciutadanes tenen els mateixos drets i cap privilegi hagen ocupat el lloc que hagen ocupat.
Que els recursos públics únicament per al desenvolupament de les tasques de representació pública en el moment que se tenen.

Ara bé, els inste a fer realitat eixes bones paraules que, de moment, a través d'una PNL ens sembla que no és suficient.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Muchas gracias, señor presidente.

Muy brevemente, señor Blanco.

En nuestra propuesta hay un punto clarísimo, que es presentar ante esta cámara una modificación mediante el correspondiente proyecto en el plazo máximo de un mes desde la aprobación de esta resolución.
Nos referimos a la resolución.

Por tanto, no vamos a entrar en una cuestión de procedimiento, porque entendemos que esta es perfectamente viable.

Y yo le pediría una cuestión, señor Blanco, con todo el cariño también del mundo.
Nosotros rectificamos, hay cosas que rectificamos porque los tiempos van evolucionando y es evidente que hay que ir adaptándonos a nuevas circunstancias.
Recapacite usted también, rectifique.
Haga usted lo mismo que han hecho sus compañeros en Extremadura, que le recuerdo que una de las doce condiciones para apoyar al señor Monago en ese gobierno PP-Izquierda Unida, era, era precisamente derogar el estatuto de los ex presidentes extremeños.
Y ustedes, no usted, Izquierda Unida, el Grupo de Izquierda Unida en el parlamento extremeño ha aceptado una enmienda de los grupos de la oposición no de derogarlo en todo o nada, sino de modificarlo y de adaptarlo a las nuevas circunstancias.
(Veus) Quiero decirle.
.
.
En Extremadura.

Por tanto, desde ese punto de vista, yo le invito también.
.
.
que podemos llegar a un acierto acuerdo y consenso, y con el resto de grupos, para tramitar y llegar a buen puerto lo que sin duda todos perseguimos.

Muchas gracias, señor Blanco.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Terminado el debate, vamos a pasar a la votación del punto debatido.
Comienza la votación.
9 votos sí, 23 abstenciones, 47 votos no.

Proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació per a investigar i aclarir les possibles irregularitats comeses en el procés d'adjudicació de les llicències de TDT, com també les conseqüències de l'aplicació de la sentència de la sala tercera del Tribunal Suprem que ha resolt anul·lar aquestes adjudicacions, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 35.
599, BOC número 113)

El senyor president:

Séptimo punto del orden del día: «Proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació, presentada pel Grup Parlamentari Socialista, amb registre d'entrada número 35.
599.
»

Per al torn a favor, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Josep Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Com ja ens anem coneixent, sabran ja alguns de vostés que jo sóc de naturalesa temerària.
I com que sóc de naturalesa temerària, no vaig tindre millor idea l'altre dia, el dijous passat, que sense cap d'assistència mèdica, especialment psiquiàtrica, posar-me a vore Canal 9, el debat de matí de la tertúlia del Bon dia.

Perquè és allò.
.
.
Vostés pensaran, quin morbo vore fins a quin punt podia arribar el govern del senyor Fabra i vostés en la seua dèria manipuladora.
I dic: «no s'atreviran, vaig a vore-ho.
» I ho vaig fer, vaig buscar una tele.
Si ho haguera sabut, havera preguntat entre el meus veïns, que tenen rendes bàsiques de ciutadania, per si en tenien una de plasma gran.
Però no, em vaig conformar amb la meua.
Vaig buscar una tele per vore si serien capaços vostés de no informar els valencians que s'havia denunciat que Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana havien adjudicat un contracte de centenars de milers d'euros a uns assessors perquè els assessoraren per a mentir a les víctimes i als familiars de les víctimes de l'accident de metro.

Però el que jo pensava de veritat -no arribaran ahí- era si obviarien, obviarien una cosa que estava en tots els mitjans de comunicacions espanyols, en tots els mitjans de comunicació valencians, en tots els mitjans de comunicació, i era el senyor Vela passant-li el sobre a l'imputat Blasco, presumptament relacionat amb una trama de corrupció en la Generalitat valenciana.
No hi hagué cap referència a tot açò.
Sí a uns suposats hospitals que funcionaven la mar de bé, i sí -açò els va a encantar-, sí hi havia un convidat, un tertulià per a presentar un llibre, un tertulià d'Intereconomía.
¡Que curiós!
I el llibre que presentava es dia -a alguns de vostés els sonarà, poden continuar l'estrofa si volen- Me hallará la muerte -es dia-, Me hallará la muerte, perquè segons ell, «el cara al sol era un himno muy poético».
En la televisió pública valenciana.

Els conte aquesta història perquè el que ens duu ací a demanar una comissió d'investigació, que és l'escàndol relacionat amb l'adjudicació de TDT, més enllà del desastre, de l'empastre de corrupció que vostés muntaren, més enllà de l'empastre administratiu que el Tribunal Suprem ha posat de manifest en la seua sentència, més enllà de l'empastre polític que muntaren en el seu moment, en què el senyor Ulibarri principal beneficiari de la seua malifeta, ja anava comptant dies abans que es procedix a l'adjudicació el nombre exacte de TDT que li anaven a adjudicar.

Més enllà de totes aquestes coses, l'assumpte que ens duu ací és la conseqüència de la seua obsessió per manipular, és la conseqüència del seu fanatisme.
Perquè vostés ho han d'entendre i ho han de saber per a poder-ho superar, vostés són uns fanàtics, fanàtics en l'accepció que la Reial Acadèmia de la Llengua dóna al terme.
«No tenen mesura -llig textualment- a l'hora d'imposar i defendre les seues creences i les seues idees polítiques.
» No tenen mesura.
I com no tenen mesura, no tingueren prou en controlar i manipular Canal 9, i no tenen prou en controlar i manipular el canal eixe 9/24, l'únic canal que jo conec que rep el nom pel nombre de persones que el veuen.
No en tenen prou amb res de tot això.

Vostés tenien també de controlar-ho tot, tot el que s'emetera.
Tot el que un valencià poguera vore per la seua televisió, de plasma o no, tot ho tenien de controlar: tenien de controlar fins l'última emissora, tenien de controlar fins l'últim periodista, tenien de controlar fins l'últim empresari.
Perquè vostés, com que son una cosa aixina com el Trivial de la corrupció, dóna igual el quesito que demanes, ells tenen tema.
Cooperació, tema; (aplaudiments) turisme, tema; art i fotografia, tema.
.
.
Clar, els faltava el quesito de televisions i espectacles, llavors tenien de clavar mà també en la televisió i en les adjudicacions, vostés tenien d'implicar necessàriament les TDT, l'adjudicació de les TDT en les seues trames.
.
.
Uribarri i Gürtel tenia d'estar ahí, Fenoll i Brugal tenia d'estar ahí, com ha posat de manifest la jutge del cas Brugal, que ha cridat per a imputar l'exdirectora.
.
.
, ¡que curiós!
, l'exdirectora de Canal 9, senyora Genoveva Reig, o el germà del senyor Ripoll, per citar-ne alguns.

Vostés ho amanyaren tot.
.
.
Això és una evidència ja a estes altures, i ho amanyaren per a adjudicar, sí, les TDT a empreses sense cap experiència, sense cap implantació en este territori, vinculades directament al Partit Popular i que han acabat, totes no, però la immensa majoria, esguitades pels seus casos de corrupció, en detriment de televisions històriques, de televisions arrelades al territori, com el cas de qui els ha guanyat el recurs, Tele Elx, la més antiga de la Comunitat Valenciana i, que se sàpia, a hores d'ara no té res a vore amb ningun escàndol.

Vostés organitzaren tot aquell gran empastre per a que Gürtel s'enduguera 13 adjudicacions en les 14 demarcacions que hi havien: Libertad Digital de Jiménez Losantos.
.
.
En fi, se les saben totes, allò era un rosari.
.
.
I ho feren, en paraules del Tribunal Suprem, amb una valoració que mancava de les notes d'objectivitat i imparcialitat que són pròpies dels òrgans tècnics d'administració de l'estat, cite textualment.
Però no pararen ahí, ¡que va!
, ¡no, home, no!
, això no seria propi de vostés, vostés continuaren, i el rosari d'irregularitats relacionat amb l'adjudicació de les TDT valencianes continuà després de les adjudicacions, perquè, segons l'informe de la Sindicatura de Comptes del 2010, vostés destinaren 2,6 milions d'euros a canvi de pagaments en espècies, irregulars, a les TDT que vostés havien atorgat les llicències i que, curiosament, han acabat totes relacionades amb el finançament del seu partit, en coses tan estranyes com que Canal 9 faria publicitat de Canal 9 en televisions de TDT, que eren la seua pròpia competència.
Això ho denuncià el síndic de Comptes.
I continuà este episodi de coses estranyes relacionades amb l'adjudicació de TDT que volem que s'investigue, amb una laxitud increïble, irresponsable i probablement perseguible, amb la qual vostés han controlat les TDT, les empreses a què atorgaren eixes llicències.
Han permés coses que prohibia el mateix plec de condicions, com que s'arrendaren, se subarrendaren o se veneren directament; han permés l'incompliment des del primer article fins a l'últim d'una llei en vigor aprovada per este parlament, que és la Llei 1/2006, del 19 d'abril, del sector audiovisual, en tot allò que disposa respecte a la reserva del valencià, producció pròpia, i en lloc de fer complir la llei, han deixat que l'espectre audiovisual valencià es convertixca en una espècie de monotò de tarot, d'anuncis encoberts de prostitució i d'homilies d'extrema dreta.

Nosaltres demanem una comissió d'investigació per esbrinar què hi havia darrere de tot açò, per a determinar què és el que ha passat.
Volem que comparega el senyor Esteban González Pons, que estem segurs que, en vore una càmera davant, ell vindrà.
Segur.
(Aplaudiments) Volem que compareguen els membres de la taula, perquè ens conten si tingueren o no pressions.
Volem que comparega Doxa Consulting, volem que comparega Ulibarri, Fenoll, etcètera.
Volem que compareguen els damnificats per la seua concessió irregular, perquè entenem que és necessari determinar les responsabilitats polítiques i la relació ja evident que hi ha entre eixe concurs i les trames de corrupció que els afecten a vostés.
Volem una comissió per determinar també la connivència evident que hi ha entre el Consell de La Generalitat i l'incompliment flagrant d'una llei en vigor.
Volem eixa comissió, i com sabem que vostés estan «de un transparente arrebatado» últimament, estic segur que la votaran a favor.

Gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Moreno.

Per al torn en contra, pel Grup Parlamentari Popular té la paraula la il·lustre diputada Sagrario Sánchez.

La senyora Sánchez Pérez:

Gracias, señor presidente.

Esta mañana venía yo escuchando un programa debate en la cadena SER y uno de los tertulianos que allí intervenían ha dicho la siguiente frase, que me ha parecido muy oportuna a lo que sucede normalmente en este pleno y acabamos de ver en su representación, y es que, decía, la imagen de la corrupción está destruyendo la política, señor Moreno.
.
.
(Veus) Vale, vale, vale.
.
.
Creía que venía aquí, (veus) o bueno, también era una situación anómala, pero yo estaba dispuesta a compartir el debate.
(Aplaudiments) Ha cambiado la actitud hasta este momento.
Pero, bueno, veo que no ha sido así, (veus) y una vez más, como usted bien ha dicho, su intervención ha sido la esperada, ha sido una intervención temeraria, porque esta frase la decía este tertuliano a raíz de una cuestión de mucha actualidad, de mucha actualidad de corrupción en Sabadell (veus) y que tiene que ver con gobiernos del Partido Socialista, con lo cual creía que en este momento, (veus) en esta mañana, usted iba a bajar el tono de su temeridad, porque de «amañar», pues, están ustedes al cabo de la calle y de total actualidad en los titulares de los periódicos.
(Veus)

Pero luego también leíamos en la prensa de hoy algo del ex alcalde de Novelda, aquí, en nuestra comunidad, también del Partido Socialista, y, mire, (veus) todavía quedan algunos críticos en su partido que están por ahí repartiendo un vídeo y reflexionando sobre determinadas actitudes y determinadas cuestiones que ustedes están acostumbrados.
Creo que ese vídeo no ha llegado a la Comunidad Valenciana, dado lo que acabamos de escuchar en su interpretación verdaderamente temeraria con esta realidad que tienen encima del partido y que tenemos todos los políticos.
Por eso yo quería lanzarle una lanza, valga la redundancia, en pro de la honorabilidad de la política, porque usted y yo, y creo que todos los miembros de la cámara somos políticos y, por lo tanto, le iba a pedir que no.
.
.
, y le pido que no tergiverse lo que la sentencia dice.

Porque estamos ante una sentencia del Tribunal Supremo, evidentemente, que anula las adjudicaciones de TDT realizadas por decreto en enero del 2006, pero las anula, señor Moreno, por un defecto de forma, y eso lo dice el tenor literal de la sentencia, diciendo que infringe el artículo 88 del Real decreto legislativo 2/2000, por falta de adecuada motivación, ya que la mesa de contratación hizo una valoración contenida en el informe técnico que realizó la empresa externa Doxa Consulting, contratada al efecto, hizo suya esa valoración.
Esta adjudicación fue objeto, como usted bien sabe, de 28 recursos contenciosos administrativos y todos fueron desestimados ante el Tribunal Superior de Justicia.
Solo 4 de estos recursos llegaron al alto tribunal, y uno de ellos, el que hoy nos ocupa, es el que resuelve anulando la adjudicación.
Curiosamente, creo que usted también lo sabe, (remors) una sentencia de la misma sala una semana anterior dijo lo contrario.
Lo comentaremos después.

Pero, bien, dicho esto es porque.
.
.
, para centrar el tema, porque parece que la propuesta que ustedes realizan fuese otra cosa.
Pues, no, ustedes piden una comisión especial en base a esta sentencia, porque, una vez más, como era, por otra parte, previsible, lo que quieren es utilizar esto, esta sentencia, para alargar esta cuestión, y supongo que para unirse un poco una vez más, no han intervenido los dos grupos de la oposición, pero no tengo ninguna duda en este momento de que va a ser totalmente de apoyo y evidenciaremos una vez más el tripartido y el discurso común de las irregularidades y los fantasmas del mal en las acciones del PP.

Pero, mire, para empezar, y también para clarificar la cuestión, el recurso a la valoración por parte de una empresa externa, es una cuestión perfectamente posible y legal.
Lo dice así la sentencia en el fundamento de derecho undécimo.
Literalmente dice así: «Cuando el recurso a un asesoramiento externo es posible, pero ello no supone asumir sin más la valoración hecho por esa empresa externa, dando por buena su valoración», y lo que hace la mesa de contratación es «incumplir de forma flagrante -dice literalmente- su función de valorar las ofertas, que es propia e indelegable».
Pero, que queda por otra parte claro, que en cuanto a la empresa, es una empresa solvente en el ramo y que, además, presentó la oferta económica más barata.

Y continúa diciendo la sentencia: «Hubiera sido cuestión distinta que la valoración hecha por Doxa Consulting la mesa de contratación la hubiera matizado, modulado o corregido dichos criterios.
Sin embargo, no ha sido así, y ello nos permite apreciar la infracción del artículo 88, por incumplimiento de la función propia de la comisión de valoración, que es la de ponderar los criterios indicados en los pliegos.
» Y añade un segundo pilar relativo, que al no incorporarse el informe, se produce una imposibilidad de conocer la valoración otorgada a las distintas ofertas y de cuestionarlas.

Pero, además de desestimar otros recursos, otros apartados del recurso que se realiza, en materia de costas dice una cuestión muy interesante que usted la obvia, por supuesto, porque no está dentro del argumento que ha seguido, y habla de que no condena en costas en la instancia -no puede hacerlo en casación, evidentemente-, porque no aprecia temeridad o mala fe que justifiquen una condena al pago de las mismas.
Y esto es importante e interesante, señor Moreno, y usted, como decía antes, lo obvia interesadamente.

Esto es, en resumen, la sentencia, simple y llanamente admite un recurso por un defecto formal que habrá que subsanar, y como ya se dijo en comisión por parte de La Generalitat, se está trabajando en ello.
Pero si esa subsanación supone que hay que retrotraer las actuaciones al momento del error, del defecto formal, pues, es lo que habrá que hacer, por mucho que a ustedes les guste o no.

Pero, bueno, se trata, con esta petición, como ya hemos visto, de alargar el tema, alargar las cuestiones de irregularidades.
Porque yo me pregunto en este momento, señor Moreno, vamos a ver, proponen ustedes la creación de una comisión especial, ¿para qué, la comisión especial?
Es una cuestión ¡que es cosa juzgada!
.
.
.
¿Qué es, que no se han enterado?
¿Vamos a hacer una comisión especial, a constituir una comisión especial, que juzgue a los jueces?
.
.
.
Pues, a lo mejor el atrevimiento y la temeridad de usted llega hasta ese punto, porque algo ha dicho en su intervención.

La otra cuestión, no, no, es que vamos a dirimir responsabilidades políticas.
.
.
Pero, señor mío, (veus) ¿no se ha enterado?
, esto es una cuestión del año 2006, y después de esto, y a pesar de lo que ustedes han dicho, porque hay muchísimos titulares de prensa de la cuestión, han pasado dos comicios electorales, en el 2007 y en el 2011, y que yo sepa en los dos la ciudadanía ha apoyado aplastantemente al Partido Popular, cada vez con más votos, y en detrimento, por otra parte, de los votos de ustedes, con lo cual yo no sé en este momento cómo siguen con la misma cuestión y, sobre todo, no cambian el hilo argumental de todas y cada una de sus propuestas.
A no ser, a no ser, que como usted, también ha dicho, es una persona que le interesan especialmente los medios y mediática, pues, lo que pretenda es otras cosas como, pues, alcanzar a una segunda actividad, ya que las cosas están un poco mal e inseguras, pues para tener una profesión en un futuro inmediato.
Pero, bueno, esto es una cuestión de ustedes.
Y, por lo tanto, lo que usted propone lo vamos a desestimar de plano porque no tiene ningún sentido y puede tener por seguro que La Generalitat comparecerá en estas Cortes, como ya se les dijo así, para informar de todos y cada uno de los pasos que se llevan en ejecución de sentencia.
Estamos en ese momento y no en otro.

Y, por último, para terminar, señor Moreno, como el señor Ulibarri le interesa especialmente, simplemente decirle, para aclarar, que en el momento de la adjudicación este señor en la empresa Mediamed Comunicación Digital, que fue la adjudicataria, simplemente era un vocal más del consejo de administración, no tenía otra potestad.
Bueno, luego creo que tendremos ocasión de seguir hablando de la cuestión.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Sánchez.

Señor Moreno, turno de réplica.

El senyor Moreno Escrivà:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, miren, el Tribunal Suprem no entra en el fons, que és el motiu pel qual demanem la comissió d'investigació, perquè el que se queda és en la forma.
Vull dir, foren vostés tan «xapusseros» en la forma, i és el que diu, que ho han de tornar a fer.
Però la comissió és per al fons.
Perquè si a vostés el que de veritat els preocupa és l'honorabilitat de les institucions i la transparència, el que han de fer és donar suport a aquesta comissió.
Perquè el fons és «la juez cita nuevos imputados en Brugal vinculados con las televisiones».

El fons és que vostés tancaren Tele Elx o Infotelevisió, perquè açò té una dimensió econòmica, en què hi havien 40 treballadors valencians, en què se feia producció pròpia en valencià, televisions que estaven construint un arxiu audiovisual impagable del que passava en les seues ciutats, esports, tradicions, religió fins i tot, i ho feren per adjudicar a uns amics, que en el cas per exemple d'Elx li ho feren a tres: un, no emet; el segon emet des de Madrid homilies d'extrema dreta a tothora i el tercer ha d'emetre des de Liverpool, perquè ho fa tota l'estona amb anglés dient-li a la gent que ha d'aprendre anglés.
Els dos últims conculquen des del primer fins a l'últim article de la seua i meua i de tots els valencians llei de l'audiovisual valencià.
Si no els agrada la llei deroguen-la, vinguen ací i donen la cara, però l'han de complir, perquè els qui no complixen la llei acaben com acaben, acaben com acaben.

Vostés, a les televisions que incompleixen la llei les subvencionen, col·laboren amb elles.
A Tele Elx, sense anar més lluny, que sí complia la llei i continua complint la llei, a Tele Elx, vostés l'han expedientat i la perseguixen, l'han multat amb 500.
000 euros, mentre que als altres els donen diners.

Vostés han tancat televisions, com per exemple la televisió pública de Gandia, amb 26 anys d'història, que donava feina a més de trenta treballadors, que li costava al municipi no arribava ni a 800.
000 euros per a des del municipi subvencionar i donar 1.
500.
000 més IVA d'euros a dos empreses privades de les TDT agraciades per vostés.

Però el millor, perquè els quede a tots vostés clar, és que vostés tancaren televisions arrelades, televisions d'empreses valencianes, que donaven treball a periodistes, a treballadors valencians per a donar-li-les a un senyor que, per si no l'han vist, mire, jo els diré, ací el tenen en Canal Vega, el senyor Fenoll, per a donar-li-ho a un home que està en presó sota fiança de 300.
000 euros, per a donar-li-ho a una persona condemnada en ferm per haver -pobres monges- per haver malversat, en companyia del senyor Cartagena, els diners d'unes monges, haver comprat vots per al seu partit.

Vostés, vostés mantenen oberta una televisió que fora hores emet anuncis encoberts i que el programa estrella el presenta el seu advocat.
Vostés mantenen «Sonia, 38 años, hobbies…».
Açò és del que vostés tenen plena la TDT valenciana.
I per a fer açò han arruïnat empresaris decents valencians i han deixat sense faena desenes, desenes i desenes de periodistes valencians.
Eixa és l'autèntica realitat.

Vostés, vostés, tancaren tot el que els feia por perquè no ho suporten.
Vostés només han pogut han hagut de tolerar una televisió pública que és veritat, és cert, fa producció en valencià, és plural, i fa sèries de producció pròpia.
L'altre dia van estrenar un capítol en exclusiva dels Soprano i és esta televisió la de Les Corts, eixes càmeres, l'única que l'altre dia va traure ací un capítol interessantíssim d'història de gàngsters.
La resta les han tancat totes, absolutament totes.

Mire, ja està bé.
Si de veritat volen ser creïbles, si de veritat volen que algú es crega que este nou temps que proclamen de transparència, este demanar perdó quan se'ls va el subconscient i diuen que els pobres es gasten els diners en coses que no deurien i otras que no confieso.
Vull dir, si de veritat volen ser allò que proclamen, voten esta comissió, donen llum, donen transparència i donen explicacions, que és el que és la seua obligació.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Moreno.

Senyora Sánchez.

La senyora Sánchez Cortés:

Bueno, señorías, vamos a hablar de amigos, ya que es lo que nos ocupa esta mañana aquí.
Yo también he traído fotos, aunque más pequeñas.
Una foto en la que aparece, hay muchas, hay muchas por Internet, en las que aparece el señor Rodríguez Zapatero con el señor Ulibarri entregándole en un acto una figura.
(Remors) Y esta no es la foto que ya se ha esgrimido aquí en esta cámara, es otra foto, es otra foto.
Porque, como al parecer, al parecer, el que era verdaderamente amigo del señor José Luis Ulibarri era el señor Rodríguez Zapatero… (remors)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor, guarden silencio.

La senyora Sánchez Cortés:

…porque resulta tienen un nexo causal y es que ambos son de León, con lo cual necesariamente tienen que ser amigos.

El señor Zapatero en muchísimas ocasiones acudió a apoyar a este empresario, a sus iniciativas y dijo cosas tan entrañables como «querido José Luis Ulibarri» y lo define «es un empresario emprendedor, que anticipó el futuro poniendo en marcha la televisión local de León, de aquí su solvencia como empresario».

Pero, además, cuentan también, y están las grabaciones en algunos autos, que el señor Rodríguez Zapatero le dijo a una asesora personal suya en la Moncloa, una tal Angélica Rubio, que había que ayudar especialmente a las empresas de este señor, a la empresa en concreto de Ulibarri, la de Urbanizaciones, Construcciones y Contratas, el Grupo Begar y algunas de sus filiales.
Y, al parecer, al parecer así se hizo.
Y esta empresa Begar Construcciones y Contratas, del señor José Luis Ulibarri, incrementó desde los años 2005 y 2008, con el gobierno socialista, su cifra de negocio de 272 a casi 500 millones de euros, además de una cartera de obras contratadas por valor de otros 800 millones de euros en diversas obras de Adif, del AVE por Valladolid, enterrar determinadas vías, en fin, todo un logro de este señor y de sus empresas.

Y certificada la amistad, certificada la amistad de este señor con el señor Rodríguez Zapatero, resulta que en esta empresa, también en el Grupo Begar, entra en el año 2007 como consejero… (remors)

El senyor vicepresident primer:

Señora Moreno, por favor.

La senyora Sánchez Cortés:

…como consejero el señor Luis Carlos Croisser.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señora Moreno…

La senyora Sánchez Cortés:

¿Sabe quién es el señor Luis Carlos Croisser?
Ex ministro, un ex ministro de industria de Felipe González y ex presidente (remors) de la comunidad nacional del mercado de valores.
(Aplaudiments) Yo les sugiero que si no se acuerdan de él, yo no me acuerdo de su cara, estos días como van ustedes a celebrar un homenaje al señor Felipe González, pues este señor estará por ahí y todos estaremos atentos.
Otro amigo del señor Ulibarri.

Y podíamos seguir, porque sentencias desfavorable, sentencias desfavorables, cuando el Partido Socialista ha estado en el gobierno en el de la nación, no podemos decir… Bueno, también podemos decir incluso en Canal 9 de cuando estaba el socialismo de manipulación, allá por los años ochenta.
(Remors) No les gusta.
Pero, bueno, también luego recientemente, en el año 2010 un juzgado de primera instancia, el número 32 de Barcelona, relativo a la externalización por empresas tan amigas del PSOE como Mediapro.
Y dice la sentencia del juzgado de Barcelona…

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor, guarden silencio.

La senyora Sánchez Cortés:

…Y empresas del grupo Mediapro tienen una participación importante, tanto en términos cuantitativos como cualitativos en la producción de programas que emite la televisión pública relativo a televisión española, lo que comporta, además de un beneficio para aquella, un gasto importante para el erario público que en algunos casos es de todo punto injustificable, por supuesto.
Esto es una sentencia que existe sobre una de sus empresas, no sé si amigas.

Y también aquí, también en la Comunidad Valenciana, en el centro territorial, cuando ustedes lo gestionaban tenemos ejemplos.
Se acuerda de Lavinia, una empresa formada.
.
.
(remors)

El senyor vicepresident primer:

Señoría, vaya terminando.

La senyora Sánchez Cortés:

…formada todos los socios por ex altos cargos de la Generalitat de Cataluña cuando gobernaba el Partido Socialista.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señoría.

La senyora Sánchez Cortés:

Bueno, todo un lujo de amigos que pongo a su disposición.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señoría.

Per a fixació de posició d'altres grups parlamentaris, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Blanco, pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

El senyor Blanco Giner:

El Grup d'Esquerra Unida va a votar a favor de la comissió que proposa el PSOE i de la que proposa el Partit Popular també.
Podem fer una comissió sobre Zapatero, sobre Roures, sobre Ulibarri, jo crec que sí.
(Remors) Una comissió especial, com deia la diputada del PP, bé, especial, seria especial que vostés votaren a favor i poguérem esbrinar una miqueta més quines són les responsabilitats polítiques d'un dels majors escàndols polític econòmic de la nostra democràcia.
Perquè poc cal investigar sobre les il·legalitats.
Les irregularitats jurídiques és que estan ja en la sentència del Tribunal Suprem, no anem a entrar a debatre.
Però sí que crec que molt s'ha d'aclarir sobre il·legitimitat democràtica, sobre les irregularitats polítiques, sobre l'ús i abús partidista del poder governamental per part del Partit Popular per a configurar un mapa televisiu a la seua mida.

Crec que el senyor Moreno és l'única gràcia que s'ha deixat o almenys jo no l'he escoltada, el que s'ha vingut a anomenar el TDT Party, a l'estil del Tea Party, el TDT Party, eixe conglomerat de cadenes que políticament estan entre la dreta extrema i l'extrema dreta, que periodísticament són d'ínfima qualitat i estan entre el tarot, el porno i el feixisme, que tècnicament moltes d'elles estan sense emissió, incomplint també altres l'obligació de producció pròpia, perquè emeten en cadena, enllaunada, des de Madrid i que lingüísticament, i per a nosaltres és important, incomplixen de manera flagrant els mínims que estaven marcats en els plecs de condicions del concurs.
Eixe és el panorama.
Eixa és l'herència que ens ha deixat el Partit Popular, l'herència de González Pons.
Ací cadascú té la seua herència, ¿eh?
Està l'herència de Zapatero, està l'herència de Camps i també està l'herència de González Pons.
(Se sent una veu que diu: «La de Blanco.
») La de Blanco algun dia, algun dia.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

El senyor Blanco Giner:

N'hi ha perjudicats; les altres empreses que concursaven, entre elles, la que va recórrer, i moltes més que tenien projectes més sòlids, que complien amb la legalitat, que estaven arrelades al territori, que defensaven la llengua pròpia, que eren plurals i que van ser penalitzades -eixes empreses- pel Partit Popular.
També -com s'ha dit-, la xarxa de televisions locals que han estat destruïdes pel Consell i, entre altres coses, a través de la persecució que han patit -unes més que altres- i que, fins i tot, ha arribat a la televisió pública de Catalunya que no podem en estos moments veure per culpa de la persecució del Partit Popular.

Però qui més perjudicada ha eixit ha sigut la societat valenciana, una societat que té dret a una informació veraç, que té dret que se respecte el pluralisme polític, i que té dret i necessitat que se promocione, s'utilitze la llengua pròpia als mitjans de comunicació.

Però, el Consell del Partit Popular, en primer lloc, va repartir el pastís als seus amics, al senyor Ulibarri, amics evidentment són Zapatero i Ulibarri, però més amic és el Partit Popular ací.
¡Molts amics tenia eixe home!

En segon lloc, el Consell no ha exercit les seues funcions legals, les seues facultats de control davant l'incompliment flagrant -ja dic- de la llei i del plec de condicions, i això és responsabilitat de tots els consellers de Presidència que s'han anat succeint, ¿eh?
, de la senyora Paula Sánchez de León, per exemple, del senyor Ciscar.
Fa poc tinguérem una compareixença en comissió, i la secretaria autonòmica de Presidència no sabia molt bé que dir, més enllà que acatarien la sentència, fins i tot va reconéixer amb gestos que no podia suportar eixe tipus de canals i eixe tipus de programació, eixe tipus de programació i de canals que els han llevat vostés.
I, ara, el Consell tracta d'escórrer el bulto i aplicar la sentència sí, però d'una manera que no altere l'statu quo que va conformar-se il·legalment en l'espai de les TDT.

Per tant, nosaltres estem a favor de la proposta que es fa perquè creguem que calen, primer, explicacions, que no s'han donat suficientment; en segon lloc, dimissions, que s'havien d'haver produït ja en 2006, però que una vegada que se coneix la sentència ja són inajornables; i, per últim, una certa autocrítica del passat, perquè últimament estem començant a escoltar autocrítica per part del PP.
¿Per què no ací també?
¿Per què no una autocrítica sobre el que va ser una manera de legislar i una manera de traure un concurs i d'adjudicar-lo.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
al servei dels seus interessos i no de la societat?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Per part del Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada senyora Mollà.

Té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyories, el Grup Parlamentari Compromís va a donar suport a la creació d'aquesta comissió d'investigació sobre l'adjudicació de les llicències de la TDT i sobre les conseqüències que té aquesta nul·litat de la resolució que atorgava les llicències de TDT locals.
És una de les coses que jo crec que ha faltat en el debat i és «i, ara, ¿què?
»

Però, nosaltres ja ens vam pronunciar quan va eixir la sentència i en la compareixença en què van poder parlar -amb l'absència del vicepresident, que era el que havíem reclamat els grups parlamentaris- amb la secretària autonòmica, i ja li vam exposar que per a nosaltres el tema de la TDT ha sigut, sens dubte, un dels majors atacs a les garanties democràtiques al nostre territori, al dret a la informació i a la llibertat d'expressió.
I, a més, és lògic que el Partit Popular, dintre de totes les maniobres per a manipular l'estat democràtic, la informació, acudira, precisament, a estes qüestions, a l'atorgament de les llicències de TDT locals.
¡Era lògic!

Miren, la informació és poder, això ho saben, tots els poderosos, tots aquells que volen, efectivament, exercir un poder per damunt de les regles democràtiques, i aconseguir el poder absolut requeria del control de la informació.
Durant molt de temps -i fins al dia d'avui, i fins que els fem fora del govern de La Generalitat-, podien controlar Radiotelevisió Valenciana, Canal 9, però vostés havien d'anar molt més enllà, i per això requerien del control absolut en les informacions que, a través de les TDT locals, se podrien produir al nostre territori.
I això és el que va pretendre fer el senyor González Pons i, efectivament, ho va dur a terme en la posada de les llicències de la TDT a les empreses que podien acudir, empreses que -com s'ha recordat ací-, la guanyadora de la sentència és la primera televisió local d'Espanya que emetia, efectivament -i emet-, informació local, que ho fa complint els requisits de bilingüisme, i açò és el que hem tingut.
Però en teníem altres, altres, no sols la guanyadora de la sentència, sinó, per exemple, ací, a València, InfoTV, que també complia els requisits i que vostés també van deixar fora de l'adjudicació de les TDT.

El senyor González Pons quan coneixia la sentència del Tribunal Suprem deia que «bueno, que había que respetar la decisión del tribunal, que el que havia passat és que havia canviat d'opinió».
I ho deia perquè n'hi havia hagut altres resolucions en contra de requeriments que havien fet altres empreses, precisament per l'adjudicació de les TDT, però esta sentència ho diu molt clar: «El Tribunal Suprem no pot anar, efectivament, molt més enllà del que recorre una empresa determinada respecte a una forma d'adjudicar.
» I el quid de la qüestió estava, precisament, en allò que va recórrer -en este cas era Elx- i que ha dut a la nul·litat completa de la Resolució del 30 de gener de 2006.
Efectivament, el Tribunal Suprem no canvia d'opinió, sinó que valora, precisament, on està l'error concret de les adjudicacions de les TDT i se les carrega completament.

Però va més enllà, ¡alerta!
¡No mos equivoquem!
No és una qüestió única i exclusivament de forma.
El Tribunal Suprem fa una advertència del fons, fa una advertència, i el que diu és, «miren, nosaltres en el procediment no podem dir que les mateixes empreses s'estiguen quedant a les diferents demarcacions les adjudicacions de les TDT, no ho podem dir perquè eixa circumstància se podrà deduir en un futurible».
A priori, el Tribunal Suprem no pot entrar a valorar això, però advertix, efectivament, que si això se produïx i se demostra en un futurible que és la mateixa empresa la que està emetent a les diferents demarcacions, serà una única unitat i, per tant, incomplix la llei.
I li ho recorda -i jo ho vinc a recordar ací- per allò que serà el futur.

La secretària autonòmica va dir que la intenció del govern valencià no era tornar a fer un concurs o d'alguna manera donar legalitat a aquelles empreses que sí que estan sota el parany del que és legal i dels requisits d'emissió, sinó que era retrotraure a la consultora perquè la mesa no acatara servilment el que deia la consultora.
¡Alerta!
, ¡alerta!
, perquè, aleshores, ja l'actuació futurible l'hem vista; sis anys després ja sabem el que van vostés fer.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaja concloent, senyora diputada.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
amb les adjudicacions de TDT, i és regalar-les a uns pocs amics, un pocs amics, assenyalats en casos de corrupció que finançaren el Partit Popular en els campanyes electorals,.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, per favor, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
i, per tant, poden trobar-se que les actuacions que facen d'ací a partir d'ara també constituïsquen una.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
il·legalitat.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Anem a passar a la votació del sèptim punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
41 vots, sí; 46 vots, no.

Proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació per a investigar i conéixer totes les actuacions dutes a terme per la Ciutat de la Llum, SA, des dels inicis, amb la inclusió de la construcció, els sobrecostos, la gestió i el manteniment, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 35.
700, BOC número 113)

El senyor president:

Octau punt de l'ordre del dia: proposta de creació d'una comissió no permanent d'investigació, presentada pel Grup Parlamentari Socialista, amb el registre d'entrada número 35.
700.

Per al torn a favor, té la paraula en representació del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Eva Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Señor presidente.

Señorías.

Les voy a leer el contenido, parte del contenido de una carta enviada por el director general de Proyectos Estratégicos, don Ignacio Ventura García, al señor Oliver Steadman, jefe de la unidad adjunta de la Comisión Europea en Bruselas.

«Valencia, 20 de septiembre de 2012.
Objeto: solicitud de confidencialidad.

»Por carta de 29 de mayo, las autoridades españolas solicitaron la confidencialidad de cierta información contenida en los apartados 25, 26, 28, 29, 32, 34, 45, 49, 53, 73, 74, 75, 78, 80, 81, 85, 86, 88 y los anexos 1 y 2 de esta decisión.

»Se nos indicó que no todos estos datos podían quedar amparados por el secreto de negocios.
Así que, el pasado 2 de agosto, les remitimos nuevo escrito de confidencialidad reduciendo el número de cuestiones.

»No obstante, en aras a agilizar el proceso, las autoridades españolas han revisado su postura y, en consecuencia, ciñen su solicitud únicamente a un punto, al apartado 49, página 12, de la resolución europea.
»

Esta es la carta, el último intento de la consellera Johnson para evitar que todos los valencianos supiéramos el fiasco, el saqueo que ha sido la Ciudad de la Luz.
Su desesperación es tal que no pensó en la gravedad al remitir esta carta a las autoridades europeas.

Así es que, me hubiera gustado que estuviera la señora consellera para decirnos quién ordenó a don Ignacio Ventura, el director general de Projectos Estratégicos, que pidiera la confidencialidad de todos estos datos.
¿Quién ordenó que se remitiera esta carta?
Porque queremos saber si fue la propia consellera, en cuyo caso debería presentar la dimisión inmediata, o si fue el director general Proyectos estratégicos.
Queremos saber a quién se le ocurrió nada más y nada menos que corresponsabilizar a la Comisión Europa para que fueran cómplices de la absoluta opacidad, de la total ocultación a la opinión pública de sus patrañas, de sus sobrecostes, de sus ciudades de las luces, de las ciencias, de las lenguas.
¿A quién, señora consellera, debemos pedirle responsabilidades?
Evidentemente, es ella que -como digo-, primero, debería cesar al director general y, luego, comparecer.

Porque, miren, lo que no les vamos a permitir los socialistas valencianos es que su gobierno continúe pervirtiendo las instituciones valencianas.
No vamos a permitir que el gobierno valenciano ofrezca al exterior, a toda Europa y a todo el mundo esta nefasta imagen de la Comunidad Valenciana.
Porque los valencianos, señora consellera -aunque no esté, seguro que me oirá o se lo contarán-, los valencianos no tenemos por qué pagar las consecuencias de su doble personalidad política, señora consellera.
(Aplaudiments)

Parece usted el doctor Jekyll y míster Hyde; por un lado -según usted-, trabaja incesantemente en promocionar la buena imagen de la Comunidad Valenciana, a través de los grandes eventos, pero, por otro, no hace más que empeorar la mala imagen de la comunidad con numerosos casos de corrupción, de sobrecostes, de despilfarros y de ruina a la que nos han abocado los diecisiete años del gobierno del Partido Popular.

Así es que le pedimos, aquí y ahora, a la señora Johnson que se aclare, que se aclare con esa doble personalidad que tiene y decida si quiere trabajar para los valencianos o trabajar en contra de los valencianos.
Le pedimos que deje ya de empeorar la situación, le pedimos que tome decisiones valientes y que diga que no va a volver a pasar esto, que no va a volver a enviar ninguna carta a ninguna institución europea ni de ningún otro tipo pidiendo confidencialidad de cláusulas de una resolución jurídica.

Porque han sido muchas, ha sido necesaria una denuncia ante la Unión Europea.
Ha sido necesario que pasen muchos años de investigación por los comisarios europeos para que todos los valencianos podamos conocer, para que todos podamos ver en realidad cuánto nos había costado ese sueño cinematográfico del ex presidente Camps.

Todos los estudios económicos, lo dice así la resolución, fueron manipulados para justificar lo que era imposible de justificar.
Porque el sentido común apuntaba que hacer la Ciudad de la Luz era ilógico, así lo dice la resolución.
El sentido común apuntaba otra cosa.
Pero no, ustedes siguieron adelante y decidieron ustedes solos enterrar nada más y nada menos que 274 millones de euros que ahora la Unión Europea declara ilegales y que tendremos que restituir.

Porque yo me pregunto, ¿qué datos, qué datos supersecretos constarán en la resolución europea para que ustedes pidieran la confidencialidad?
¿Que han derrochado por encima de sus posibilidades?
Pero si ya lo sabe todo el mundo, si son ustedes protagonistas de una nueva película rodada por japoneses, la ruta del despilfarro.
¿No la han visto?
Les invito a que la vean.
Si han sido ustedes quienes han llenado toda la comunidad de ciudades, que nos han costado un potosí y que miren ahora cómo la Ciudad de la Luz se va a destinar a un mercadillo navideño, a la ciudad del turrón, a la ciudad del zapato, a la ciudad del juguete.
(Aplaudiments)

¿Qué pretendían ocultar si todo el mundo ya lo sabemos?
¿Que son ustedes unos «presuntos» corruptos?
Si todo el mundo lo sabe, once, y vamos camino de un doceavo.
(Remors) No entiendo.
.
.
-duodécimo, señor Marí- no entiendo entonces.
.
.
no entiendo entonces qué supersecretos querían que no se conocieran.
No lo entiendo.

Miren, lo que sí que resulta.
.
.
lo que sí que resulta.
.
.
(remors)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor, guarden silencio.

La senyora Martínez Ruiz:

.
.
.
lo que sí que resulta un poco sospechoso es que el único apartado que la Unión Europea les ha permitido mantener como confidencial es un apartado que, sinceramente, no entiendo por qué querían que fuera confidencial, porque es un apartado en el que dice que Ciudad de la Luz ha obtenido como rentabilidad por los contratos de patrocinio 2,9 millones.
No lo entiendo.
Si había algún beneficio, ¿por qué querían ocultarle eso a los valencianos?

¿Será que porque para obtener esos 2,9 millones hemos tenido que pagar más de 13 millones patrocinando películas?
¿Será por esto?
¿Será que ahora que la señora consellera va a tenerse que ir a la Galia a pedirle a Astérix y a Obélix que nos devuelva el dinero de los valencianos que hemos pagado por rodar en la Ciudad de la Luz?
¿Será por esto?

Porque, claro, si piden que se declare confidencial esto y les da igual que, tal y como dice la resolución, y dice taxativamente, que invertir en el mercado bursátil habría sido más interesante que en Ciudad de la Luz, que un prestamista privado no habría concedido ningún préstamo, ningún tipo de crédito al proyecto, ya que el flujo de caja del proyecto era insuficiente para afrontar el pago del servicio de la deuda, ¿será que querían ocultarnos que toda la Ciudad de la Luz ha costado 274 millones?
¿Será esto?
¿Será que no querían que conociéramos los desorbitados precios que figuraban en un estudio de rentabilidad del año 2004 por el cual no se entiende por qué en unos casos se cobran precios por el rodaje multiplicados en comparación con otras productoras, con otros estudios cinematográficos y en otros casos se reducen a menos de la mitad?
No lo sé.

Es que, claro, una cosa es que todo el mundo sepamos ya ustedes los tejemanejes que se hacen y, otra cosa, es que el mensaje y lo que dice la resolución lo diga de manera tan pública, tan contundente y tan evidente.

Miren, les pedimos que voten a favor de esta comisión de investigación, y no nos queda otra posibilidad, porque le hemos pedido numerosas explicaciones a la consellera y no nos las han dado.

Sabemos de su escasa costumbre que tienen por votar a favor de las comisiones de investigación.
Pero esta vez tenemos que pedírselo, y les pido mayor responsabilidad, porque está en juego la dignidad de las instituciones valencianas ante la Unión Europea, están en juego el que las instituciones europeas nos sigan vigilando, están muy pendientes de que cumplamos con la resolución y, según parece, ustedes no tienen mucha intención de cumplirla.
Por eso le decimos que, ahora más que nunca, tienen esta oportunidad de que aquí en sede parlamentaria se investigue todo lo que ha pasado en la Ciudad de la Luz, de esclarecer todos y cada uno de los aspectos, desde la adquisición de los terrenos, las expropiaciones, las construcciones, los sobrecostes, quiénes han dirigido -puestos a dedo por ustedes- la Ciudad de la Luz, cuánto nos ha costado, que eso ya sabemos, y.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

.
.
.
averiguar, que no lo sabemos aún, cuánto nos van a costar los líos con Aguamarga y todos los gastos que vamos a tener hasta en tanto en cuanto la señora consellera no decida vender.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

La senyora Martínez Ruiz:

.
.
.
esta instalación.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora diputada.

Para ejercer el turno en contra, por el Grupo Parlamentario Popular, la ilustre diputada Trini Miró tiene la palabra.

La senyora Miró Mira:

Muchas gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Mire, señora Martínez, ustedes desde luego se han empeñado en poner de moda en esta cámara, en esta, no en otras, porque lo que ocurre en este parlamento, desde luego, no ocurre en el resto de España, (remors) que haría muchísima falta, haría muchísima falta.
.
.

El senyor vicepresident primer:

¡Señorías, por favor!

La senyora Miró Mira:

.
.
.
el que se realizaran comisiones de investigación.

Ya en el pleno del pasado día 4 de octubre solicitaron 17 y hoy han solicitado dos más.
A esto se le llama ruido, ruido y más ruido porque no saben ya ni qué decir.

La verdad es que es la fórmula que emplean ustedes, la de siempre, estar sembrando dudas y, bueno, pues ustedes sabrán si con ello ganan algo.

Sobre la solicitud -el texto de solicitud- que usted formula, lo primero que debería de saber es la fórmula que tiene esta solicitud, qué es una comisión de investigación y que además hay otro tipo de órganos de trabajo existentes en esta cámara.
Eso debería de saberlo, porque el día que tomó el cargo.
.
.
, como juró el cargo como diputada en estas Cortes, pues le dieron un reglamento y tendría que habérselo estudiado y no dejarlo.
.
.
, pues me imagino que lo tendrá en su casa de adorno.

Y, además, si usted se leyese el reglamento, pues esta solicitud no la hubiera formulado conforme lo ha hecho, porque en su texto establece que dicha comisión deberá estar presidida por un diputado o diputada de la oposición, mientras que el artículo 37 del reglamento determina que presidirá la comisión aquel diputado o diputada que obtenga en votación la mayoría absoluta de los miembros de la comisión o, en su defecto, la mayoría simple en la segunda votación.
Por tanto, señoría, con su solicitud se podría estar vulnerando el Reglamento de las Cortes, cometiendo con ello una irregularidad, una irregularidad -que tanto les gusta a ustedes pronunciar esa palabra.

Y tampoco debería usted confundir el poder judicial con el legislativo.
Mire, nosotros somos diputados y yo creo que aquí ustedes lo que quieren es ejercer como jueces.
Y no es este el motivo, porque motivos hay muchos, para rechazar esta solicitud que usted nos ha pedido y se lo voy a explicar con todo el tiempo que vaya a tener.

Debatimos y debatiremos todas aquellas cuestiones que se soliciten, como no podría ser de otra forma, y se les contestará, como siempre se ha hecho en tantas ocasiones.
Y, de hecho, saben que la consellera, y a petición propia, el próximo día 5 tiene una comisión, a petición propia, y además también me consta que ustedes lo han solicitado, para poder esclarecer todas sus dudas al respecto y a lo que nos ocupa en cuanto a Ciudad de la Luz.
Pero una comisión de investigación se crea cuando hay causas que lo justifiquen, cosa que no ocurre en el caso de Ciudad de la Luz.

Mire, señoría, si cada vez que se recurriese a una resolución de otra administración se tuviera que crear una comisión de investigación, pues, mire, no le quiero ni contar; es más, le invito a que consulte el Diario Oficial de la Unión Europea y verá que este no es un caso aislado.
Este tipo de decisiones se toman en muchísimas ocasiones, es decir, se recurre y después se gana ese recurso.
Por lo tanto, no quieran ustedes llevar las cosas a extremos y ver cosas que no son.
Además, le recuerdo una vez más, porque esto ya se ha dicho en esta cámara, que no hay multa ni hay sanción.
Es un dinero que, en caso de que se desestimase este recurso, habría que devolverlo a La Generalitat.

Señoría, hay que valorar los temas antes de presentarlos y saber de qué estamos hablando.
Y toda la problemática que ven ustedes, que nada más ven que problemas, en el tema de Ciudad de la Luz, si estudiaran con tranquilidad este tema y sin intenciones políticas, lo verían mucho más normal de conforme lo están viendo, o queriendo hacer ver.

De cualquier forma, el día 5, como les decía, la consellera, les explicará, una vez más, después de haber comparecido para tratar este asunto -en pleno, en comisiones, en preguntas orales, en preguntas escritas- en 57 ocasiones, señoría, ¿qué más control político se está pidiendo?
¿Qué más quieren?
¿Cómo se atreven a hablar de ocultismo?
El Consell siempre ha sido transparente y así lo atestiguan la multitud de intervenciones que ha habido por parte de esta consellera y de los consellers y altos cargos que se han ocupado de este tema concretamente de Ciudad de la Luz en las diferentes legislaturas.
¿Qué más control político quieren?

Hablan ustedes de irregularidades, de ilegalidades, y además sin ruborizarse, con toda ligereza.
Pues, mire, le tengo que decir que ni irregular, ni ilegal.
En el tema de la confidencialidad, el pedir confidencialidad a diferentes apartados no es algo extraordinario, las cláusulas de confidencialidad están permitidas por la legalidad vigente.
Este tema ya lo estuvimos tratando usted y yo en una PNL y, por lo tanto, no voy a volverme a repetir, consulte usted el Diario de Sesiones.

Bien, siempre, le tengo que decir que siempre se actuó según la ley y no ha habido competencia desleal.
La inversión en Ciudad de la Luz es legal.
Todo el proceso ha sido amparado por la ley, no se ha hecho una competencia desleal y no se ha actuado fuera de lo que son los criterios de inversión privada dentro de una economía de mercado.

Toda la gestión de Ciudad de la Luz desde sus inicios es auditada anualmente tanto por la Sindicatura de Cuentas, como por los propios auditores externos que trabajan para la Intervención General de La Generalitat, informes que emiten ambas instituciones en carácter anual y que, además, son públicos.

Además, las inversiones que se han realizado en Ciudad de la Luz han estado avaladas por sendos planes de viabilidad elaborados, por una parte, por Arthur Andersen en el año 2000 y por Consultia, en el año 2004, y que señalaban una rentabilidad positiva para el complejo.
Por tanto, reitero, ni irregular ni ilegal.

Me parece irresponsable tanto sembrar dudas en los ciudadanos sobre el funcionamiento de estas instituciones, como el interferir en un proceso, sabedores de la delicada situación por la que está atravesando el complejo alicantino tras la resolución recurrida por otra parte de la Comisión Europea, que aboca a la venta de Ciudad de la Luz, proceso con el cual se está trabajando, y que cualquier intromisión, que creo que es su intención, cualquier intromisión puede ver mermado el éxito de la venta.
Me parece irresponsable, me parece muy irresponsable y dice muy poco de ustedes, señoría.

¿No se han preguntado que puede haber algún interés de hacer desaparecer Ciudad de la Luz, puede haber algún interés?
Y ustedes, en lugar de posicionarse y arropar al gobierno valenciano, a La Generalitat, ponerse al lado de los ciudadanos, ponerse al lado de esta comunidad, de los intereses del progreso de esta comunidad, se dedican a desprestigiar todo aquel proyecto que hayan puesto en marcha los diferentes gobiernos del Partido Popular por el simple hecho de ser del Partido Popular.

Si se parasen a pensar un minuto, tan sólo un minuto, en el perjuicio que puede acarrear este tipo de actuaciones, pues yo creo que nos beneficiaría a todos.

No se dan cuenta ustedes, señores del Partido Socialista, del daño que están causando a la economía del progreso de esta comunidad.
No ven ustedes que solicitando esta innecesaria comisión de investigación, porque es totalmente innecesaria, están empañando la imagen, una vez más, de la Comunidad Valenciana, y concretamente de Ciudad de la Luz que en estos momentos está en un momento de captación de posibles compradores.
¿No se dan cuenta del daño y del perjuicio que están realizando?
¿Quién les asesora a ustedes?
Desde luego alguien que no les quiere bien, alguien que no les quiere bien.
Porque la verdad es que demuestran una vez más que no creen en esta comunidad y que no creen en el futuro y el progreso económico de esta comunidad, generando una vez más incertidumbre.

Y si creen en esta comunidad, pues, oiga, no tengan complejos, digan claramente que no creen en esta tierra.
Dígaselo a todo el sector cinematográfico, dígaselo, por ejemplo, a los 68 municipios donde han estado rodando películas con 300 localizaciones exteriores, a los hoteles, a los restaurantes, a todos.
Dígaselo, dígaselo a todo el sector, dígalo sin complejos y quítese la careta.

Ciudad de la Luz es uno de tantísimos proyectos, uno más, que desde su inicio la oposición ha intentado desprestigiar en una comunidad que lo único que hemos dedicado es a apostar por su riqueza y…

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora diputada.

La senyora Miró Mira:

…-sí, voy concluyendo- por el progreso de los ciudadanos.
Es una pena que ustedes, señorías, pongan…

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora Miró Mira:

.
.
.
continuamente palos sobre las ruedas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Per al torn de rèplica, senyora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Señora Miró, mire, si hacemos mucho ruido, ruido y ruido, y lo vamos a seguir haciendo, y ustedes lo que hacen es ruina, ruina, ruina, ruina y ruina a todos los valencianos.
(Aplaudiments)

¿Cómo tiene usted aquí la cara de subir y decir que somos unos irresponsables por pedir una comisión de investigación?
¿Y cómo calificaría usted que un conseller de economía, aquí, en este hemiciclo, le pase un sobre con un informe secreto de unas actuaciones judiciales (aplaudiments) a un imputado?
Suba, cuando suba quiero oírla, señora Miró, diga qué le parece esa actuación.
Dígalo.

Mire, esta carta, remitida por el director general de Proyectos Estratégicos a Europa pidiendo, con plena conciencia y premeditación, que no se publicara, no «algunos», como ha dicho usted, sino numerosos apartados de la resolución europea que ocultan datos trascendentales.
Éste, éste, señora Miró, señores diputados, es el ejemplo de cómo el presidente Fabra ensucia la imagen de la comunidad de todos los valencianos y valencianas.
(Aplaudiments) Ésta es su transparencia, la transparencia del presidente Fabra.

Y esta resolución, esta, con todos los apartados que la Unión Europea decidió hacer público a pesar de ustedes, éste es el ejemplo de cómo el Partido Popular gobierna en esta comunidad.
Gobierna en contra de los intereses de todos los valencianos.
Éste es el ejemplo de cómo el gobierno del Partido Popular despilfarra, arruina y se gasta el dinero de todos en proyectos que no necesitamos con un dinero que no tenemos.
Éste es el ejemplo.

Y mire, señora Miró, no es habitual, como quieren ustedes hacer pensar, ni nada extraordinario, que se pretenda ocultar la mitad de una resolución jurídica de la Unión Europea.
Y la prueba más evidente, señora Miró, si fuera habitual el comisario europeo no le hubiera dicho que rectificaran y que solamente podían dejar como confidencial un apartado.
Ni eso.
Una cifra de uno de los apartados.
Si tan habitual es, señora Miró, no hubiera pasado esto.
Lo que pasa que, claro, es que se cree el ladrón que todos son de su condición.
Pero, afortunadamente, las instituciones europeas son mucho más serias que las instituciones del gobierno valenciano.

Y miren, señores diputados del Partido Popular, señores del gobierno -solamente está la señora consellera-, les advierto, les advierto: esto no ha hecho nada más que empezar.
Esperemos que la señora consellera Johnson se tome en serio la venta de la Ciudad de la Luz, que agilice los trámites, que encuentre comprador, que se deshaga del complejo y que deje de gastar todos los meses más de un millón de euros en esas instalaciones.
Esperemos que apañe los líos y los pleitos que tiene con Aguamarga, y que solvente ya este problema.
Porque ya les digo, les advierto, que todos y cada uno de los valencianos van a ir enterándose de todos los líos que hay en la Ciudad de la Luz, desde las expropiaciones y los terrenos, los sobrecostes y todo lo demás.

Así es que les advierto, miren, para empezar, se van a enterar ya que el gabinete jurídico de Presidencia suscribió un convenio con Ciudad de la Luz para que por el módico precio de 3.
600 euros llevara todos los pleitos.
¿Y saben ustedes lo que han hecho?
Como nos sobra el dinero, le han encargado a Garrigues que por 300.
000 euros al año lleven toda la asesoría jurídica, por ejemplo.

Por ejemplo, empezaremos a enterarnos de por qué se gastan 100.
000 euros en viajes de no se sabe quién a no se sabe dónde para promocionar la Ciudad de la Luz.

Todo eso es lo que se va a ir sabiendo y lo que ustedes van a tener que ir explicando.

Y miren, esta comisión de investigación no hubiera sido necesaria si, como he dicho antes, la consellera hubiera comparecido y lo hubiera explicado.
Espero que el día 5 en comisión lo haga, y no, como suele hacer otras veces, nos hable del oratge o de cualquier otra cosa.
Espero, espero que lo diga.

Miren, les pido que voten a favor de esta comisión de investigación.
Ayer el presidente Fabra tuvo que pedir disculpas públicamente por los insultos que una de las diputadas dirigió a miles de valencianos que no tiene nada para comer.

Le pido al señor Fabra, le pido al señor Fabra, que no consienta que los jueces tengan que tomar de nuevo decisiones sobre sus diputados y consellers.
Voten a favor de esta comisión.

Y por favor, señor Bellver…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

…como síndico de grupo, recapaciten, recapaciten porque siempre es mucho mejor una comisión de…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

…investigación parlamentaria aquí, en las Cortes -enseguida acabo, presidente-, que no una comisión judicial que se vaya…

El senyor president:

Gracias, señora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

…a Miami o al lejano oeste americano…

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora Martínez Ruiz:

…para averiguar… (el president desconnecta el micròfon de la diputada) (Aplaudiments)

El senyor president:

Señora Miró.

La senyora Miró Mira:

Muchas gracias de nuevo, presidente.

Mire, señora Martínez, yo voy a entrar al tema que nos ocupa, porque si aquí empezamos a hablar de exhibiciones, de informes, pregúntele a este señor que tengo detrás que exhibió un informe secreto aquí, en esta cámara.

Y si hablamos de otras cosas, pues nos enrollaremos con morritos y con cosas que se ponen que son totalmente inadecuadas por parte del Partido Socialista.
Vamos a ir al grano.

Mire, ustedes están en todo su derecho de venir aquí y defender todo aquello que crean oportuno, faltaría más.
Pero nosotros también estamos con el derecho, del grupo parlamentario y este gobierno, el mismo derecho de oponernos a los planteamientos que nos parece que están fuera de lugar.

Si ustedes ven alguna irregularidad, vayan y denúncienla.
Si tienen algún informe, sáquenlo, sáquenlo si tienen algún informe, pero no vengan aquí con amenazas.
(Remors) ¡Ya está bien de enturbiar la imagen del gobierno valenciano!
(Veus) ¡Ya está bien!
(Aplaudiments) Si ustedes no saben, si ustedes no saben ganarse a los ciudadanos de otra forma, pues hágaselo mirar, hágaselo mirar.
Porque creo que no van por muy bien camino.

Nosotros no vamos a entrar, desde luego, en debates vacíos de contenido, que lo único que se pretende es hacer crear lo que no es, mentir, decir cosas que no son ciertas en este gobierno.
Que se cometen irregularidades, que se cometen ilegalidades, cosas que no son ciertas.
Y siempre poniendo en entredicho la labor, como decía, de este gobierno.
No, señoría.
Ahí, desde luego, no vamos a entrar.

Y ustedes permítame que le diga que no van por buen camino.
Yo no soy quién para aconsejarles, pero podría preguntarle a uno de sus jefes, uno de tantos, porque creo que tienen varios, al señor Rubalcaba, que ha reconocido públicamente que el Partido Socialista ha descuidado la Comunidad Valenciana.
Y ustedes continúan igual, y tan felices.
Están atacando a este gobierno continuamente, están atacando la labor que se está realizando de continuo por el bienestar de esta comunidad.

Yo le aconsejo, desde luego, que abra los ojos.
Esto de pedir la comisión de investigación pues es, una vez más, el medio que ustedes han buscando para alcanzar el propósito, el propósito de deterioro de la imagen de gobierno valenciano y de este grupo parlamentario.
¿Y usted sabe por qué?
Porque no tienen ideas, porque no tienen iniciativas, porque no tienen proyectos, porque les falta rigor en sus planteamientos.
Es el decir, como yo no soy capaz de presentar propuestas que conduzcan al bienestar de los valencianos, pues bueno, tendré que ingeniar algo, y decido buscar una estrategia que es a ver si me funciona y me gano las próximas elecciones solo o en compañía, que lo de la compañía desde luego no se la recomiendo, porque le puedo hablar de muchas ciudades y de esta comunidad, que la compañía, que los que vienen por allá, lo único que hacen es desgastarles aún más a ustedes, no se lo aconsejo.
Pero, bueno, eso ya será cosa de ustedes.

Pues voy a ver si desgastando este gobierno y a este grupo parlamentario a base de insultos, insidias, de mentiras y de pedir comisiones de investigación cada vez que vienen aquí, pues bueno, lo hago creer a la ciudadanía y a las próximas elecciones, pues bueno, a ver si me sitúo.
Miren, van por muy mal camino, desde luego.
Esa estrategia que ustedes han cogido de intentar desgastar al que gobierna y a ver si así, pues, entro yo, pues me parece que es un error, pero, sobre todo, un horror.

El día que ustedes, el Grupo Parlamentario Socialista, venga aquí y planteen propuestas serias, propuestas que conduzcan al bienestar de todos los ciudadanos de esta comunidad, estaremos con ustedes.
Pero, mientras tanto, desde luego nos van a tener enfrente.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Per a fixació de posició, pel Grup Parlamentari Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre diputat Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, anunciem el nostre vot favorable a la proposta que presenta el Partit Socialista.
Tot açò que s'ha conegut ara de la confidencialitat o l'intent de confidencialitat de la sol·licitud de la conselleria de cultura i turisme l'únic que fa és posar una miqueta més de.
.
.
diguérem ja, la cirereta, no?
, la cirereta del pastís d'un cúmul de despropòsits i mala gestió que ha acabat en açò, precisament en esta decisió de la Unió Europea, de reclamar que la Ciutat de la Llum torne al Consell més de 250 milions d'euros en ajudes públiques que la Unió Europea considera que són competència deslleial.
És una situació una miqueta rocambolesca, que de veres que és difícil d'entendre i més difícil encara d'explicar.

I el més curiós és que no és l'única cosa.
I això és el que diem que està parlant ací.
Perquè si això fóra l'única cosa, però darrere de tot això hi ha també un procés llarguíssim, que arranca des del començament, des d'una decisió qüestionable.
No la decisió d'invertir en infraestructures per a promoure el sector audiovisual valencià, que ja haguera sigut raonable, sinó la decisió de fer el que van fer, que era que en realitat no tenien això en el cap, això era l'excusa, i fer una altra cosa que no tenia res a veure amb això, fruit dels deliris megalòmans de què ha estat sempre farcida la gestió del Partit Popular.
I en compte de fer un projecte ambiciós que s'executara, diguérem, progressivament en funció del comportament de la demanda, es va parir un megaprojecte de 250 milions d'euros, que a més ha tingut una gestió absolutament caòtica també des del seu començament.

Sobrecostos.
Quan es va inaugurar en 2005, ja havia costat el 40% més del que estava pressupostat, en la seua obsessió per privatitzar-ho absolutament tot, privatitzant la gestió.
I ens trobem amb una qüestió que encara ningú no sap -jo, almenys, ho he preguntat mil voltes, inclús en les mateixes conselleries-, ningú sap explicar per què.
N'hi han dos empreses, eh?
L'empresa pública Ciutat de la Llum, que té 17 treballadors i, per una altre costat, una gestió privada d'Aguamarga Gestión de Estudios, que té 23 treballadors.
Vull dir, què fa una empresa i què fa l'altra?
A què es dediquen en el mateix espai?
A mi m'agradaria que això ho explicara algú.

La mala gestió.
Val?
Bé, en principi, des del començament també, informes.
.
.
, jo no sé com estaven redactats, però, és clar, molt mal redactats, perquè la caiguda en picat de les produccions que s'ha produït, sobretot a partir de 2005, ha segut espectacular.
I, per tant, les expectatives que s'havien generat eren absolutament irreals.

Problemes urbanístics, litigis derivats del procés d'explotació.
.
.
Plans urbanístics, el famós PEDUI, pendents de desenvolupar, que a més ara la conselleria pretén privatitzar, segons va dir l'última volta la consellera.
Pèrdues exagerades.
En 2001, les pèrdues apujaven a 30 milions d'euros.
Un endeutament rampant.
Per un costat, el deute amb Aguamarga, també difícil d'entendre com s'ha produït.
A primers d'any, en tot el procés este del concurs de creditors -perquè eixa és l'altra, l'empresa està intervinguda-, no estava clar si se li devien 2,5 o 4 milions d'euros a Aguamarga.
Comptes embargats, deutes a proveïdors, deutes a constructors.
.
.
Deutes del patrocini de les productores filmogràfiques, que és teòricament pel que la Unió Europa s'ha dit.
En termes de deutes corrent, a principis d'any eren 8,5 milions, segons els jutjats, i comptabilitzant tot el conjunt, amb el que La Generalitat ha anat posant com a deute particular i tapant el deute, són 190 milions d'euros.
En total, si li sumem el que demana la Unió Europea, es tracta d'una quantitat superior als 450 milions d'euros, una autèntica barbaritat.
D'on van a traure eixos diners?

Bé.
Què és el que cal ací?
Lògicament, cal aclarir responsabilitats polítiques.
Si ací no estem parlant de justícia -la justícia, de fet, en aquest cas ja té alguns camins oberts-, sinó simplement aclarir responsabilitats polítiques.
És normal que un projecte acabe costant 450 milions d'euros i genere uns beneficis molt per davall del que s'havia fet o s'havia pressupostat?
Si això vostés ho veuen normal, doncs -no sé- serà que els que són d'un altre món seran vostés, perquè això no és normal en ningun país del món, tret d'este, en què es consentixen aquestes barbaritats.

Per tant, entenem que el que seria raonable és fer una comissió d'investigació per depurar les responsabilitats polítiques que es deriven d'açò, i procurar donar lliçons perquè alguna vegada no torne a plantejar-se o no torne a passar una cosa com la que ha passat en este despropòsit de la Ciutat de la Llum.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Per a fixar posició, el Grup Parlamentari Compromís.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyories, el Grup Parlamentari Compromís va a donar suport a la creació d'una comissió d'investigació respecte a la Ciutat de la Llum d'Alacant.

La veritat és que aquest projecte és el paradigma de la ruïna de l'aposta estratègica del Partit Popular en grans esdeveniments, en projecte ruïnosos, en, efectivament, voler desviar els diners que deurien haver anat a economia productiva a economia improductiva, festejos y saraus.

El projecte Ciutat de la Llum és un projecte que una vegada s'ha demostrat -i a més, perquè ens ho tenen de dir també des de la Unió Europea- que ha estat emmarcat en el desastre absolut de la gestió i en els desviaments dels fons públics per a qüestions que són del tot il·legals, doncs, quan tot açò succeïx, i ja ningú dubta -perquè no pot dubtar absolutament ningú-, el Partit Popular s'enroca i diu que, bé, que açò està ahí, que a la millor ens tornen els diners algun dia, però que no van a assumir ninguna responsabilitat perquè no hi ha res que s'haja fet mal.

Clar, la qüestió és què entén el Partit Popular que fa de la gestió dels diners públics.
Perquè, clar, és una qüestió de preguntar-se: escolten, els diners, els diners que ha costat fer la Ciutat de la Llum, els diners de la multa que ens ha imposat Europa, qui els està pagant, qui els ha pagat?
Senyora Miró, els ha pagat vosté?
És que són diners públics, dels valencians i valencianes, que vostés durant molt anys van dir que estos projectes eren estratègics i que anaven a ser el pilar, el sustento de la nostra economia.
I som la comunitat més arruïnada, amb més atur, amb més desallotjaments, amb més corrupció, amb més índex de fracàs escolar.

I vostés, que sustentaven tota la seua activitat econòmica.
.
.
, i els fons públics, els diners de tots i totes, que paguem amb sang, suor i llàgrimes, els han invertit en això.
I quan s'ha demostrat que és una ruïna, perquè la volen vendre vostés.
.
.
És que la carta del director general al senyor d'Aguamarga és: «Oiga, que tenemos que vender, perquè no tenim per a tornar la multa.
» Tenim de vendre perquè tenim de pagar una multa, perquè, efectivament, les ajudes eren il·legals, i tenim de vendre Ciutat de la Llum per a poder tornar un poc, la major part de la multa.
Quan això està ahí, i és evident que açò és un projecte ruïna, vostés no tenen res a dir?
I se queden tan panchos?
Bé, mos ha costat la broma 400 i escaig milions d'euros.
Sap?
, perquè se treuen de la butxaca molt fàcil.
400 milions d'euros dels valencians i valencianes, que ara ens ajudarien moltíssim.
I vostés se queden tan panchos?
I, clar, i se neguen a investigar aquesta estafa, se neguen a investigar-la.
Però com és possible que vostés encara puguen tindre la consciència tranquil·la respecte açò?

Els ho vam dir per activa i per passiva.
Miren, no, el cost de la inversió no va a ser tal qual vostés estan venent-ho.
Pam!
, el triple del cost de les infraestructures.
Res.
Estava estipulat que constaria 100 milions d'euros; en va costar 274.
Perquè allò dels sobrecostos a vostés ni les va ni les viene.
Com no ho paguen vostés.
.
.
Després diuen que, clar, que és que, efectivament, les anàlisis que se feien sobre la rendibilitat empresarial i econòmica eren tots beneficiosos.
Escolten, i per què no la mantenim?
Si resulta que tenim una cosa que mos està donant beneficis empresarials i econòmics, per què tenim de vendre-la?
No s'adonen de la contradicció?

Després, això de les col·locacions i els enxufismes, quasi que no van amb vostés, quan són família de vostés la gent que està allí col·locada.
Però si tenen familiars allí!
És que hi ha un llistat de familiars de membres del Partit Popular col·locats ahí a dit, sense cap tipus de criteri professional.

I tot açò al final resulta que se sustentava perquè mos dedicàvem a regalar diners perquè produïren, no a pagar a les productores cinematogràfiques valencianes per a producció pròpia.
.
.
No, no, no.
Mos dedicàvem a pagar a grans productores per a fer allò impossible de Ciutat de la Llum.
I eixos diners.
.
.
Clar que és il·legal!
Si és competència deslleial.
És que, escolten, és que a vostés els falta que les dos neurones se connecten entre si, perquè això ho sap un xiquet de col·legi (veus), de pati de col·legi.

I, per tant, miren, votant que no a esta comissió d'investigació, estaran fent, com fan sempre.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
abaixant el cap davant una evidència, i és que davant esta estafa, algú té d'assumir les seues responsabilitats polítiques.
La resta, ja dic.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
és enganyar els valencians i valencianes.

Res més.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Acabat el debat, anem a passar a la votació.
Comença la votació.
41 vots sí, 45 vots no.

Se suspén la sessió fins esta vesprada a les 17:00 hores.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 1 minut)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 1 minut)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

Preguntes

El senyor vicepresident primer:

Es reprén la sessió amb les preguntes als membres del Consell.

En primer lloc, la pregunta número 696, que formula la diputada Yolanda García, del Grup Parlamentari Popular, a la consellera de Turisme, Cultura i Esport sobre el mapa de l'esport.

Té la paraula la il·lustre diputada senyora García.

La senyora García Santos:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera, de todos es sabido la importancia que tiene el deporte en la sociedad por muchos motivos, no solo por los beneficios físicos, sino también por los valores que fomenta: compañerismo, juego en equipo, afán de superación, esfuerzo, respeto, deportividad, juego limpio, etcétera, valores que hoy en día son cada vez más necesarios, ya que vivimos una época en la que parece que están pasados de moda.
El deporte en nuestra comunidad tiene mucha importancia, lo vemos día a día, personas de todas las edades practicando deporte en las distintas instalaciones con las que contamos en esta y en otras ciudades.
Nuestra comunidad, además, por su situación geográfica tiene la ventaja de contar con unas condiciones meteorológicas favorables para la práctica de determinados deportes durante todo el año, como son los deportes náuticos.

Actualmente más de dos millones de personas practican deporte en la Comunidad Valenciana.
Estas semanas hemos podido conocer el presupuesto que ha destinado el Consell al fomento de la actividad deportiva en los presupuestos de 2013 y que a pesar del momento de crisis actual asciende a 9,48 millones de euros.
La Generalitat, en las últimas legislaturas ha realizado grandes esfuerzos en políticas deportivas.
Uno de los proyectos más importantes que el Consell está llevando a cabo en materia deportiva es el mapa del deporte, un elemento de planificación del sistema deportivo de la Comunidad Valenciana que trata de poner en común la demanda del deporte y actividad física por los ciudadanos con los agentes del deporte y las infraestructuras deportivas.
Esta herramienta es, además, un servicio al ciudadano que va a poner a su alcance las diferentes ofertas deportivas.

El mapa del deporte, tal y como desde su conselleria se ha venido explicando, servirá para poner en valor el importante esfuerzo que en materia de infraestructuras deportivas se ha llevado a cabo desde el Consell.
Por este motivo, señora consellera, desde el Grupo Popular queremos conocer qué beneficios va a reportar a los ciudadanos de la Comunidad Valenciana la realización del mapa del deporte.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora García.

Honorable senyora consellera, té la paraula.

La senyora consellera Turisme, Cultura i Esport:

Muchas gracias, presidente.

Señora diputada, como usted muy bien decía, el Consell ha venido realizando en las últimas legislaturas un importante esfuerzo en sus políticas deportivas a todos los niveles, tanto en promoción como en las categorías de élite, normativa y en el desarrollo, construcción y remodelación de instalaciones.
Ahora es momento de entrar en una nueva fase, una nueva etapa, que es la de gestionar ese esfuerzo que se ha realizado durante tantos años.
Y el mapa del deporte es uno de los principales proyectos que estamos desarrollando en la conselleria en el ámbito deportivo y que estamos seguros de que va a resultar de gran utilidad a todas las personas, asociaciones, federaciones que están vinculadas directamente con el mundo del deporte.

Y, en concreto, podríamos señalar las siguientes ventajas.
Respecto al usuario de las instalaciones deportivas, tanto los residentes como los turistas, un aspecto al que luego me referiré en detalle, les va permitir conocer dónde disponen de una instalación disponible, cuál es la más cercana a su domicilio y, al mismo tiempo, la más ventajosa por todo lo que pueda ofrecer, por calidad, por precio, servicios, etcétera.
En cuanto al sector privado, le va a permitir posicionarse mejorando su comunicación al deportista y adecuando su oferta a las necesidades reales de los ciudadanos.
Se va a incrementar la coordinación institucional en las políticas deportivas que desarrollen las diferentes administraciones para dar un servicio allí donde no lo haya y evitar, por otra parte, la duplicidad cuando no sea necesario.
Se va a mejorar también, y optimizar, la gestión de las instalaciones y los recursos.

Durante las pasadas legislaturas, como ya me he referido, se ha hecho un importantísimo esfuerzo en la construcción y remodelación de infraestructuras deportivas en todas las comarcas de la Comunitat Valenciana y ha llegado el momento de aprovecharlas, ponerlas en valor, dotarlas de actividad, especialmente favoreciendo la práctica del deporte popular.
Otro aspecto es el incremento del conocimiento de la demanda ciudadana, por lo que la oferta se podrá ajustar de una forma más eficiente a la demanda existente.
Y el último caso, un reconocimiento de la adhesión y aplicación de la carta de los derechos y deberes de los usuarios de servicios deportivos en coordinación con las organizaciones de consumidores y las entidades certificadoras de calidad.

Señoría, el mapa del deporte acercará las instalaciones deportivas a los ciudadanos, y al ser una herramienta tecnológica y universal su puesta en marcha beneficiará no solo al potencial usuario, que encontrará un lugar adecuado para practicar su disciplina deportiva, sino también al titular de la instalación y, al mismo tiempo, al sector turístico, ya que algunas actividades e instalaciones deportivas se convertirán en polo de atracción para el desplazamiento turístico de los ciudadanos.
Gracias a este mapa, todo el deporte estará a golpe de clic.
Tanto el sector público como el privado han realizado una inversión en equipamiento deportivo sin precedentes a lo largo de nuestra comunitat y ha llegado, como digo, el momento de poner toda esa inversión al alcance de los ciudadanos, que son los potenciales usuarios y por quienes se ha realizado tan importante inversión.

El mapa del deporte dará a conocer a todos los ciudadanos las instalaciones públicas y privadas y los espacios que nos ofrece también, y muy importante, el medio natural para poder practicar deporte.
La administración no va a competir con el sector privado, que invierte sus propios recursos en generar riqueza y empleo.
Vamos a trabajar conjuntamente con el sector privado para hacer más efectiva su inversión y, además, para que pueda dar oportunidades de practicar deporte a los ciudadanos.

Una de las sinergias en las que estamos trabajando en los últimos años ha sido la existente entre el turismo y el deporte, y la consolidación del mapa del deporte convertirá a este sector en un excelente complemento al sector turístico tan importante en la Comunidad Valenciana, ya que en determinados destinos podrá sumarse a la oferta turística una opción adicional deportiva, potenciando el que ya venimos en llamar el «turismo activo», que se convierte en un sector en auge.

Por otro lado, y en íntima relación con este proyecto, estamos potenciando, como le decía, el deporte en el medio natural.
Desde esta conselleria, y con la colaboración de la Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente, se ha conformado un grupo de trabajo que está desarrollando las medidas adecuadas para la explotación y el uso del medio natural como espacio deportivo, velando, eso sí, por la preservación de la naturaleza, pero propiciando la actividad deportiva y, por tanto, también la actividad económica al alcance de todos los ciudadanos.
Este proyecto podrá relacionarse de forma directa con el mapa del deporte, de forma que cualquier persona interesada desde un acceso a Internet podrá acceder al deporte, o en el medio natural, en condiciones de seguridad, respeto al medio ambiente y óptima práctica de los principales deportes que se desarrollan tanto en el medio acuático, terrestre y aéreo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.
.
.
Moltes gràcies, senyora consellera.

En segon lloc, tenim la pregunta número 697, que formula la diputada.
.
.
, il·lustre diputada Trini Miró, del Grup Parlamentari Popular, a la consellera de Turisme, Cultura i Esport, sobre l'entitat pública Culturarts.

Té la paraula, senyora diputada.

La senyora Miró Mira:

Muchas gracias, presidente.

Honorable consellera, como bien sabe, soy conocedora del interés que tiene este Consell por el fomento de la cultura en nuestra comunitat y el fuerte arraigo de esta en la identidad de los valencianos.
La cultura es uno de los mayores referentes de la Comunidad Valenciana y así nos lo hacen saber el número cada vez mayor de turistas que nos visitan cada año.
Además, la multitud de reconocimientos que hemos recibido, reconocimientos a nivel internacional.
Tenemos un patrimonio cultura envidiable, pero tenerlo no basta, hay que mantenerlo, protegerlo y promocionarlo para que todas las personas puedan disfrutar de él.
Lo mismo ocurre con el teatro, la música, la danza, la cinematografía y las artes plásticas, que se han convertido en un claro referente cultural tanto dentro como fuera de nuestra comunitat.
Así pues, la gestión de la cultura es una de las herramientas vitales no solo para mantener nuestras señas de identidad, sino para el disfrute de los valencianos y para conseguir atraer cada vez a más gente que conozca la historia de nuestra comunitat y la de todos los valencianos.

La Conselleria de Turismo, Cultura y Deporte no ceja en su empeño de gestionar de la mejor manera posible todos los elementos con que contamos a nivel cultural.
El Consell está adoptando una serie de medidas para contribuir, mediante un sector público más reducido tanto en número de entes como en dimensión, a la contención del gasto público y a la consecución de la estabilidad presupuestaria.
En este sentido, hemos podido saber que la conselleria, y en esta línea, va a poner en marcha una nueva entidad de derecho público, Culturarts, que abarca la gran mayoría de empresas culturales existentes.

En la coyuntura económica actual no puede haber una mejor gestión de los recursos que la de intentar hacerlos lo más eficientes posibles.
Optimizar recursos, esa es la clave.
Por este motivo, señora consellera, y con el fin de conocer las iniciativas del Consell en materia cultural, nos gustaría que nos explicase la misión y los objetivos que tiene la entidad cultural pública Culturarts.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Miró.

Honorable senyora consellera, té la paraula.

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

Gracias, presidente.

Señoría, efectivamente, usted conoce bien la preocupación de este Consell por el desarrollo en las perfectas condiciones de las políticas culturales.
Así lo expuse en la comparecencia de presentación de los presupuestos de esta conselleria, y la creación de la empresa pública Culturarts viene motivada por la reestructuración del sector público empresarial y fundacional, y ya se han dado los primeros pasos en su constitución, que será definitiva en los primeros meses del próximo año.

Señorías, Culturarts, y esa es una buena noticia, ya es una realidad.
Es un proyecto que es necesario para la gestión cultural, eficiente, eficaz y que responda a las necesidades del sector cultural, optimizando al máximo los recursos existentes.
Eso es lo que nos exigen los ciudadanos.

Culturarts se va a consolidar como una herramienta de gestión, una nueva estructura organizativa que va a suponer una mejora en la consecución de los objetivos culturales.
La creación de este nuevo holding cultural no implica en modo alguno una renuncia a nuestros objetivos, sino que, muy al contrario, nos va a permitir abordar nuevas iniciativas en colaboración directa con los diversos sectores del ámbito cultural.
Es una iniciativa, creo, pionera, es la muestra de una nueva administración, una administración moderna, una administración eficaz en la gestión de los recursos y, por tanto, que permitirá la consecución de nuestros objetivos.

La reorganización de las entidades públicas que operan en el ámbito de la cultura va a permitir establecer objetivos a corto y medio plazo que se van a integrar en el Plan estratégico cultural 2014-2020, que contará sin duda con las aportaciones que realicen tanto los profesionales como las asociaciones que los representan.

Culturarts, señorías, es la herramienta, y el plan estratégico y su cumplimiento es el objetivo.
Con esta actuación desarrollaremos un documento de trabajo que incidirá en un sector clave en la política, en el ámbito social, laboral y económico, que nos ayudará a ponerlo en valor y capitalizando nuestro patrimonio, la actividad cultural, inversiones e infraestructuras, también desde el punto de vista del atractivo turístico.
Este plan cultural, este plan estratégico 28124-4650, tiene como una de sus principales metas proyectar y prestigiar a la Comunidad Valenciana en el exterior a través de su cultura, y, de este modo, también obtener colaboración y recursos externos que apuesten por nuestras producciones y por nuestra calidad artística.
La cultura también tiene que desarrollar mecanismos de creación de empleo a través de la promoción y difusión de la oferta cultural y artística, buscando la rentabilidad en su conservación, producción y presentación, para así lograr la consecución de retornos, ingresos colaterales y ampliaciones en los diferentes mercados.

Señoría, vamos a contar con toda la sociedad valenciana para elaborar un plan estratégico cultural ambicioso y realista, y en especial con aquellas personas y colectivos vinculados directamente a este sector y cuya perspectiva profesional sumará, sin duda, en la redacción de este documento íntimamente ligado al desarrollo de Culturarts.
Y destaco de este plan que aportará los siguientes beneficios: nos permitirá enmarcar y orientar todas las actuaciones artísticas y culturales, las producciones que se desarrollen, los planes formativos, la incorporación tecnológica y la extensión de los bienes culturales a toda la sociedad; aglutinará a todos los sector profesionales culturales en el diseño de un plan colectivo abierto y participativo que se oriente al servicio del público y a los intereses económicos que permitan su continua expansión; estructurará y organizará la variedad sectorial de la diversidad productiva.
En esta tarea, la unificación de las empresas culturales públicas ayudará a la creación de sinergias y el aprovechamiento de todos los recursos disponibles servirá de orientación y plan de activación Culturarts en cuanto a organización protagonista de la acción cultural en la Comunidad Valenciana.
Y este plan estimulará la participación de todos los sectores implicados y de los protagonistas de la actividad cultural y permitirá identificar objetivos generales y metas comunes al servicio de la ciudadanía en cuanto al área de formación, comunicación interpersonal y expresión artística.

El Consell decidió a principios de esta legislatura acometer una profunda reestructuración del sector público que, en el caso de la cultura, ha supuesto la unificación en una empresa pública de las políticas relacionadas con las artes plásticas, escénicas, cinematografía, música, bellas artes, museos, conservación y restauración.
Esta nueva estructura organizativa va a caminar de la mano con la elaboración del mencionado plan estratégico que permitirá explotar al máximo las posibilidades que los recursos económicos y de las infraestructuras nos permitan.

Estamos en un punto de inflexión de la política cultural valenciana y por tanto debemos seguir impulsando aquellas actuaciones culturales que hasta la fecha han dado prestigio a la Comunidad Valenciana y ahora continuarán haciéndolo de una manera mucho más eficaz.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Pregunta número 699, que formula el diputado Ricardo Martínez, del Grupo Parlamentario Popular, a la consellera de Turismo, Cultura y Deporte, sobre la plataforma Travel Open Apps.

Tiene la palabra el señor Martínez.

El senyor Martínez Rodríguez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, buenas tardes.

Honorable consellera, usted conoce que el turismo es una de las actividades económicas más importantes de la Comunidad Valenciana.
Sin duda esto no es únicamente mérito de la gestión política que realiza el gobierno valenciano, se suman muchísimos conceptos importantísimos y que se añaden a un privilegiado clima, a una costa magnífica, a una ubicación verdaderamente envidiable que nos puede hacer ser la California de Europa.
Y siendo el turismo uno de los pilares económicos que han conseguido sobrevivir y sobreponerse a una crisis que es importante y que nos acucia en prácticamente todos los sectores económicos de nuestra economía, yo le pregunto: ¿qué balance hace la conselleria de turismo del empleo de nuevas tecnologías, como la Travel Open Apps, como instrumento de comercialización turística en beneficio del turismo de nuestra comunidad?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Martínez.

Honorable consellera.

La senyora consellera de Turismo, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

Efectivamente, señor Martínez, conscientes de la importancia vital del sector turístico en la Comunidad Valenciana, y junto con el sector privado, como usted muy bien decía, la conselleria ha trabajado y ha desarrollado con el sector privado, verdadero motor del sector turístico, una herramienta fundamental y vital que ayuda a nuestro sector en la competitividad que tan necesaria resulta.

Esta plataforma tecnológica, Travel Open Apps, es una herramienta de distribución online para la comercialización del producto turístico de la Comunidad Valenciana.
Por tanto, uno de sus objetivos es conseguir volumen de negocio en esta plataforma.
Y, en este sentido, y en respuesta a su pregunta, los últimos datos que tenemos cerrados en noviembre de 2012 certifican que el número de reservas acumuladas en esta plataforma o que se han realizado a través de esta plataforma se sitúa por encima de las 22.
000, lo cual tiene una traducción en euros en un importe cercano a los 10 millones de euros.

Señoría, los meses de funcionamiento de esta plataforma lo que estábamos seguros desde la conselleria y desde el sector, que era uno de los instrumentos vitales para la comercialización, así se ha demostrado.

Pero en esta fase también es importante consolidar la plataforma incorporando todos los módulos que componen Travel Open Apps, ampliando canales y operadores conectados a la misma y, por último, extender su uso entre las empresas turísticas de la Comunidad Valenciana.
Este es el reto en el que estamos trabajando.
Estas líneas son las que vienen marcando el esfuerzo continuo para crecer en el mercado de la distribución turística y, por tanto, posicionar nuestra oferta.

También hay que destacar que el modelo de distribución turística online propuesto por Travel Open Apps está constituyendo un referente para otras regiones y autonomías y va camino de convertirse en el soporte para la constitución de un estándar europeo de modelo B2B por su participación en el proyecto de la comisión europea Tourismlink.

Señoría, la Conselleria de Turismo, Cultura y Deporte está haciendo un importante esfuerzo presupuestario para consolidar esta iniciativa.
La inversión del proyecto durante los años 2011 y 2012 ha sido de 2,5 millones de euros y a lo largo de 2013 y 2014 se destinará una cifra cercana al 1.
500.
000 de euros.
Y en esta nueva fase que se abre a partir de 2013 nuestra plataforma, Travel Open Apps, profundizará en la búsqueda de modelos de sostenibilidad económicos.
En este sentido, la implantación de la comunidad de desarrolladores de Travel Open Apps o la participación en el proyecto europeo Tourismlink son vías que abren nuevas posibilidades de financiación.

Durante esta primera fase de funcionamiento de la plataforma, el volumen principal lo ha constituido la oferta de alojamiento, hoteles, apartamentos, etcétera, y las agencias receptivas.
En el último semestre de 2012 se están incorporando agencias de viaje.
Y esperamos a finales de año y principios del año siguiente que la plataforma estará en disponibilidad de acoger el resto de la oferta complementaria.

En este sentido, seguimos trabajando para mejorar y ampliar las posibilidades de Travel Open Apps.
La plataforma es multiproducto, tiene la capacidad de incorporar toda la oferta del sector turístico de la Comunitat Valenciana, es vital.
Continuaremos con la integración de alojamiento, consolidaremos el resto de la oferta, oferta complementaria.
Y en esta integración tendrán un papel fundamental los destinos, mediante la incorporación del metabuscador que hará posible la visibilidad de la oferta de Travel Open Apps en las diferentes webs institucionales.

Otro de los elementos clave en el crecimiento de esta importante plataforma de comercialización de Travel Open Apps es la colaboración con las asociaciones empresariales turísticas que se ha establecido desde el inicio y que marcará la estrategia, tanto en la incorporación de la oferta como en aquellos operadores o canales que deben integrarse para mejorar la distribución del producto.
Porque un elemento imprescindible de este proyecto es que no tiene en esta fase coste alguno para las empresas usuarias de la Comunitat Valenciana.

Señoría, la plataforma Travel Open Apps podría convertirse en el sistema estándar usado por las empresas turísticas de varias comunidades autónomas, en ello estamos trabajando.
Eso puede llegar a producirse, en primer lugar, porque Travel Open Apps surge como solución a las necesidades planteadas por el sector turístico desde la Comunidad Valenciana.

Esta colaboración hace que el funcionamiento de la plataforma se ajuste de una manera práctica a las demandas que los profesionales turísticos plantean y este hecho se deriva de la propia génesis de la plataforma, definida en consenso con el sector profesional de la Comunitat Valenciana y que cuenta además, como ya les he indicado, con el respaldo del sector turístico empresarial en el ámbito nacional y europeo a través de Hotrec, Ectaa, la CEHAT i el ITH.
Y, en segundo lugar, porque la plataforma se sitúa dentro de los planes de actuación y de márquetin de la Agencia Valenciana de Turismo.
Este hecho implica que las acciones no son independientes sino que forman parte de una estrategia común que se adapta a las tendencias del mercado online.
Y, finalmente, el desarrollo modular, evolutivo y open source permite que una plataforma de estas características, dependiente de la evolución tecnológica, pueda ir adaptándose a las necesidades de los usuarios y a esa propia evolución.

Todo ello son pasos, señoría, para que un proyecto nacido en la Comunidad Valenciana y potenciado por este Consell sea referencia y así se está demostrando en el sector turístico nacional e internacional.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Pregunta número 652, que formula la diputada Clara Tirado, del Grupo Parlamentario Socialista, al conseller de Justicia y Bienestar Social sobre la construcción de un hospital en Haití.

Señora Tirado.

La senyora Tirado Museros:

¿Cuáles son las razones que han llevado a la conselleria a aplazar la construcción del hospital en Haití?

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Tirado.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Tirado.

Con mi llegada a la Conselleria de Justicia y Bienestar Social decidí dar prioridad a las políticas sociales dentro de la Comunitat Valenciana a la vista del aumento exponencial de las necesidades sociales de diversos colectivos.

Señores diputados, yo sé que ustedes están muy interesados en el tema de la cooperación al desarrollo, en la ayuda a los más necesidades y concretamente en este proyecto de construcción de un hospital en Haití, como lo demuestran las constantes y reiteradas preguntas que han formulado al respecto a las que he contestado en pleno, en comisiones y por escrito.

Como ya se ha expuesto anteriormente, en un primer momento, y ante la situación económica sobrevenida, se adoptó la decisión de posponer la ejecución del proyecto de forma transitoria hasta que las circunstancias permitieran acometerlo, sin perjuicio para otros colectivos cuya atención es prioritaria.

Como también ya he manifestado en otras ocasiones, a esta razón se sumó otras circunstancias de índole judicial que a día de hoy impiden retomar la construcción del hospital, ya que el expediente administrativo relativo al proyecto se encuentra paralizado, ya que fue reclamado por el juzgado de instrucción número 21 en el marco del procedimiento judicial que está en curso y que ustedes conocen.
Lo que pretenden, señorías, es que se inicie la construcción de este hospital, cuando hay necesidades cuya atención es perentoria, y que además se haga sin ningún tipo de cobertura legal, ya que el expediente se encuentra en estos momentos paralizado.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Señora Tirado.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor Cabré, yo ya sabía que no me iba a contestar a la pregunta, porque tampoco me contestó a las preguntas que le realicé por escrito sobre esta misma cuestión.
Usted ha tomado la palabra una vez más no para contestar, usted ha tomado la palabra nuevamente para ocultar a esta cámara la verdad.
Y aunque no me conteste tiene que saber que yo tomaré la palabra desde este escaño tantas veces como sea necesario para que la verdad, aunque no conste nunca en forma de respuesta del gobierno, sí conste en este Diario de Sesiones en forma de pregunta de esta diputada.
Porque es en ese Diario de Sesiones donde en el futuro los ciudadanos podrán leer, para su vergüenza y la de su gobierno, cuál ha sido todo el proceso que ha llevado al saqueo de los fondos públicos que los valencianos creíamos estar destinando a la cooperación internacional.

Le pregunté, señor Cabré, si usted había abonado el dinero a la Fundación Hemisferio y a la asociación Esperanza sin Fronteras y usted no me contestó.
Le pegunté si se habían realizado los trabajos por los que se les había entregado el dinero y usted tampoco me contestó.
Le pregunté si habían solicitado el reintegro a las arcas públicas de las cantidades abonadas y otra vez me quedé sin respuesta.

Señor conseller, todos sabemos que no son razones presupuestarias las que les han llevado a posponer el proyecto de un hospital en Haití.
Tampoco las razones son que ustedes estén, como suelen decir, más preocupados por la pobreza de los valencianos que por la pobreza de los haitianos.
Porque, señor Cabré, si de verdad hubieran estado alguna vez preocupados por la miseria y la pobreza de los valencianos no les habrían llevado a es pobreza y a esa miseria en tantas y tantas ocasiones.

Las verdaderas razones por las que ustedes han abandonado el proyecto del hospital de Haití es que quienes bajo su responsabilidad obtuvieron su confianza para realizar este proyecto, hoy están en la cárcel.
Señor conseller, ustedes entregaron el dinero de todos los valencianos a una presunta trama de delincuentes, algunos de los cuales, concretamente el presunto cabecilla, no está presuntamente sino que está directamente en Picassent.

En agosto de 2010, solo unos meses antes de que saltara el escándalo le entregaron, y esto no es presunto, esto es tal cual, a la matriz de la trama, a la Fundación Hemisferio, el dinero que los valencianos donaron tras la catástrofe de Haití, más de 177.
000 euros para la creación de una oficina técnica que nunca se creó.

En junio de 2011, cuando ya estaba investigando la fiscalía anticorrupción, cuando ustedes ya sabían, porque yo subí a esta tribuna y se lo dije y se lo conté con pelos y señales que el señor Blasco podía estar implicado en una trama de corrupción, cuando todo su partido y todo su gobierno ya sabía que habíamos denunciado ante la fiscalía ese presunto saqueo, su gobierno adjudicó a otra ONG de la trama de cooperación, concretamente a Esperanza sin Fronteras, más de 4 millones de euros para la construcción de ese hospital de Haití que hoy no existe.

La pregunta ahora es: ¿y después de la marcha atrás, están haciendo algo para recuperar el dinero, están haciendo algo más?
Porque ni a mí, ni a esta cámara le consta que ustedes estén haciendo nada para recuperar ese dinero.
Lo único que le consta a esta cámara, lo único que le consta a toda la Comunidad Valenciana, lo único que sabe toda España es que usted, su gobierno, a lo que se dedica es, de la mano de uno de sus consellers, del señor Vela, a pasar informes al presunto jefe de esta presunta trama y que se sienta dos filas más atrás de usted.
¿Han hecho algo para que el presunto ejecutor de las actividades mafiosas de esa misma trama, el señor Tauroni, devuelva ese dinero?

Mire, señor Cabré, usted pertenece a un gobierno, usted comparte escaño con el señor Vela.
Señor Cabré, es usted corresponsable de cada una de las acciones del señor Vela mientras comparta con usted escaño y gobierno.
Señor Cabré, mientras usted no está trabajando para recuperar el dinero de todos los valencianos, el señor Vela se dedica presuntamente a actuar en beneficio del imputado, a pasarle sobres.
Así que, como usted es compañero del alma, compañero de partido del señor Blasco, o me contesta cuando tome otra vez la palabra o tendré que pensar que usted no pertenece a un gobierno, que usted pertenece a una organización cuya principal actividad en estos momentos, conocida en este hemiciclo, es la de asistir, apoyar y colaborar en la defensa del presuntamente cabecilla de esa trama, que es el señor Blasco.

Señor Cabré, si no me contesta solo podré pensar que, en lugar de dedicarse a defender los intereses de todos los valencianos, está dedicado en cuerpo y alma a defender los intereses de quien hoy ya no debería estar sentado en este parlamento.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Tirado.

Señor conseller.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Gracias, señor presidente.

Mire, señora Tirado, usted puede seguir preguntándome las veces que quiera.
Ya -le repito-, usted me ha preguntado en comisión, me ha preguntado en pleno, me ha preguntado por escrito, y, por tanto, usted pregunte.
Usted lo que no puede pretender es condicionarme en mi respuesta, respete mi libertad de expresión.
Yo entiendo que a lo mejor, pues la respuesta que le doy no es la que a usted le gusta pero, mire, es la respuesta que es porque, además, es la respuesta que procede precisamente en estos momentos.

Mire, señoría, yo lo que creo que a usted le molesta es que, efectivamente, los cuatro millones aproximadamente que estaban previstos para la construcción de este hospital de Haití y que nosotros paralizamos, precisamente, porque entendíamos que no era el momento, porque ya veíamos la situación en la que se encontraba la Comunidad Valenciana, a usted lo que le molesta es que no los hayamos gastado.
Ustedes hubiesen querido que, efectivamente, lo hubiesen gastado.

Pero, mire, señora Tirado, no nos engañemos, usted no hubiese querido que nos lo gastásemos pensando ni en los haitianos, ni en el hospital, ni en la cooperación, ni en nada.
Usted lo que quería es que nos los hubiésemos gastado para, ahora, me vendría diciendo lo contrario de lo que me está diciendo ahora.
Me vendría diciendo: «¿Cómo se han atrevido ustedes a gastarse ese dinero precisamente cuando ese (inintel·ligible) .
.
.
está judicializado?
» Yo la conozco, señoría.
Si hacemos una cosa porque hacemos una cosa; si hacemos la contraria, porque hacemos la contra.
(Aplaudiments)

Por tanto, mire, señora Tirado, prudencia en sus planteamientos, prudencia en sus planteamientos.
Ahora no toca, ahora son cuatro millones para los valencianos.
Ese hospital se hará cuando proceda hacerlo, pero no es el momento, señoría.
(Veus) Y si a usted le fastidia esto, pues, mire, si tenemos el ejemplo, si esta mañana ustedes lo han demostrado: ayer, se quejaban por la asistencia jurídica gratuita por las tasas a las señoras víctimas de violencia machista y a los discapacitados; hoy, cuando el ministro de Justicia dice que «no solo van a no pagar tasas, sino que, aparte, van a tener gratis los abogados y los procuradores», ¡se quejan también!
¡Si es que hagamos lo que hagamos!
, señoría.
Si es con que ustedes nunca hay manera de que estemos de acuerdo.
A ver, ¡díganme!
, ¿tenemos que gastarnos el dinero de Haití o no tenemos que gastarlo?
¿Es el momento o no es momento?
¡Aclárense!
¡Díganlo claro!

Miren, señorías, (veus), señorías, señorías,.
.
.

El senyor president:

Señor Moreno, por favor.

¡Señor Moreno!

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

En definitiva, señoría, usted, además, señora Tirado, yo puedo entender lo de cualquiera de los otros miembros de su grupo pero, usted, precisamente, como inspiradora de la denuncia judicial, lo mínimo es que usted fuese respetuosa y sensible con las actuaciones judiciales.

Es que, mire usted, usted sabe que ese procedimiento está en los juzgados, ese procedimiento no lo tenemos en la conselleria.
Usted sabe que no lo podemos, precisamente, incoar, ni seguir ese procedimiento, aunque quisiésemos, porque no lo tenemos nosotros.
Está judicializado.
Respete, por favor, las actuaciones judiciales.
Usted, al menos, debería respetar las actuaciones judiciales.
¡Espere!
¡Estése tranquilo!
Hay un procedimiento, ese procedimiento está dando los resultados que está dando.
Y, por tanto, espérense y ya llegará su momento, pero no hagan que nosotros seamos y actuemos como jueces, para eso están los jueces a los que ustedes -me parece muy bien- han acudido.

En definitiva, señora Tirado, en cuanto a los reintegros, los reintegros -le reitero-, no se ha pagado el hospital de Haití, los cuatro millones no se han pagado.
En cuanto a la pequeña cantidad del proyecto que se ha pagado, ya le dije en alguna ocasión que, efectivamente, para eso está el procedimiento judicial y si, efectivamente, se acredita que ese dinero no se tenía que haber pagado, pues, lógicamente, efectivamente, habrá las responsabilidades civiles oportunas, y esa cantidad se tendrá que pagar.
¿Qué más quiere usted, señoría?

Respete a las actuaciones judiciales, sobre todo a las actuaciones judiciales que ustedes mismos han iniciado.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Pregunta número 626 formulada por la diputada doña Eva Martínez, del Grupo Parlamentario Socialista, a la conselleria de turismo, cultura y deportes sobre la puesta en marcha del aeropuerto de Castellón.

La senyora Martínez Ruiz:

Señora consellera, ¿qué gestiones se están realizando para la puesta en marcha del aeropuerto de Castellón y en qué plazos se ha previsto el inicio de la actividad?

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora consellera.

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

Señora Martínez, recientemente tuve la ocasión de comentarle en mi comparecencia en la comisión de presupuestos que los trámites necesarios para la puesta en marcha de una infraestructura como el aeropuerto de Castellón son extremadamente complejos.
(Rialles)

Dentro.
.
.
-me asombra el conocimiento que tiene sobre procedimientos de puesta en marcha de infraestructuras aeroportuarias el Grupo Socialista-, dentro del conjunto de procedimientos preceptivos se encuentran dos de vital importancia y que son requisitos regulatorios previos a la apertura: la certificación del aeropuerto y de su gestor, que se produce de manera paralela, señora Martínez, por tanto es automática, no somos -como decía en su pregunta- una empresa que carecemos de gestión porque se produce de manera automática; y, en segundo lugar, la integración del propio aeropuerto en el espacio aéreo español.
Y éstas son las gestiones que -como usted pregunta o por las que se interesa- estamos realizando.

El proceso de certificación del aeropuerto y de su gestora Aerocast se realiza mediante una secuencia de iteraciones de revisión de toda la documentación procedimental para la operación del aeropuerto, junto con una verificación de las instalaciones y su adecuación a dicha operación.

Dentro de la documentación que se requiere para obtener esa certificación se integran como documentos fundamentales: manual de aeropuerto, manual de autoprotección y programa de seguridad, donde se describen los procedimientos que rigen la operación y el modelo de gestión y operación.

Las iteraciones mencionadas son realizadas por el regulador nacional, Agencia Estatal de Seguridad Aérea, AESA, y se basa en los requerimientos y actualizaciones sobre la documentación para la certificación -inicialmente presentada por Aerocast- que adicionalmente incluye otro importante paquete de documentación detallada sobre el dictamen de normas técnicas, según las disposiciones y guías de la propia AESA.

Este proceso, que culmina con la emisión por la agencia del certificado del aeropuerto y de su gestor, se encuentra muy avanzado y en los últimos ciclos de iteraciones entre Aerocast y la agencia, por lo que cabe esperar que su terminación se produzca, aproximadamente, si bien es prerrogativa de la agencia determinar el momento de otorgar ese certificado.

Y, paralelamente, se ha avanzado en el proceso de integración del aeropuerto en el espacio aéreo español mediante el envío de toda la documentación necesaria, en este caso a AENA, departamento de navegación, organismo competente en todas las materias relacionadas con la integración y control del espacio aéreo que, a su vez, tiene que ejecutar una serie de tareas de verificación y aprobación de las maniobras y procedimientos del aeropuerto y su integración y transición a y desde las áreas de aproximación y ruta utilizadas por la aviación comercial.

Estos estudios, en vías de ejecución en este momento, culminan con la presentación de una ponencia que contenga las citadas maniobras y procedimientos y su integración en el espacio aéreo en la Comisión Interministerial de Defensa y Fomento, Cidefo, para su aprobación y posterior publicación en los servicios de información aeronáutica, AIS, con el objeto de que dicha información sea difundida por los canales oficiales a toda la comunidad aeronáutica antes de la puesta en servicio del aeropuerto.
Esta última tarea está sujeta a unos plazos dictados por el calendario de reuniones de la propia comisión y por los tiempos necesarios y regulados para la publicación y difusión de la información en el AIS.

El punto de convergencia de las dos tareas anteriores se produce en la presentación de la ponencia Cidefo, momento en el que el aeropuerto y su gestor tienen que contar con el certificado de la agencia, y, por otra parte, se llevan a cabo la elaboración y seguimiento hasta su firma de los convenios con terceras partes y organismos que intervienen en la actividad aeroportuaria, como fuerzas y cuerpos de seguridad del estado, AEMET, es decir, el convenio de meteorología con el ministerio de agricultura, bomberos, etcétera, y que casi en su totalidad se encuentran terminados y listos para activarse de cara a la apertura del aeropuerto.

De todo lo anterior se puede deducir que la fecha definitiva de apertura vendrá dada por la combinación de todas las tareas anteriores que -como le he dicho- se encuentran en un estado muy avanzado.

Muchas gracias, señorías.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

Señora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Señora consellera, usted va superándose cada día.
Es usted increíble, ¡vamos!
Por no contestarme, ¡me ha leído el protocolo técnico de puesta en marcha de un aeropuerto!
¿Usted es consciente de lo que ha hecho?
Esto es sede parlamentaria y aquí hablamos de política.

Pero, mire, señora consellera, el aeropuerto ha sido inaugurado en varias ocasiones, los valencianos hemos pagado cientos de autobuses para pasear por sus instalaciones, nos hemos gastado 150 millones en un aeropuerto que no tiene aviones, 18 millones más por expreso deseo del señor Fabra de empezar la construcción el aeropuerto sin tener autorización del Ministerio de Fomento.

Los valencianos estamos pagando al director general 86.
000 euros al año -más que al presidente Fabra- por dirigir una infraestructura que no está en funcionamiento desde hace dos años.
Le hemos pagado -y le seguimos pagando- 86.
000 euros al año por controlar unas obras y de manera.
.
.
¡vamos!
, extraordinariamente equivocada, porque resulta que la pista de giro no tiene las dimensiones adecuadas.

Los valencianos nos gastamos 700.
000 euros todos los meses en mantener este aeropuerto sin aviones y no tenemos absolutamente a cambio ningún ingreso.

El Consell hace un año decidió resolver unilateralmente el contrato con concesiones aeroportuarias.
Ahora, están a la desesperada intentando llegar a un acuerdo y no sabemos cuánto dinero, cuántos millones nos va a costar pagar una indemnización.

Mire, hace un año le pregunte, hace exactamente un año, aquí, en el pleno, sobre el aeropuerto.
Y me contestó que «en fecha 30 de marzo expiraba el plazo para tener todas las subsanaciones hechas y para empezar a volar».
Pero, ¡nada de nada!
¡Ni un solo avión!
Y en el presupuesto 2013 nos vamos a volver a gastar 17 millones de euros, y, solo en inversiones 4,7 millones, en un aeropuerto sin aviones.
¿Para qué, señora consellera?
¿Qué obras faltan por ejecutar?
La pista que nos dijeron que no nos iba a costar nada, ¿cuántas esculturas faltan por pagar o qué agujero hay que tapar con ese dinero?

Mire, le pedí que me diera copia del informe técnico sobre las subsanaciones de las irregularidades de la pista de giro.
¿Y usted recuerda lo que me ha contestado para su vergüenza?
Me ha contestado por escrito que el contenido de un informe técnico es confidencial.

Son ustedes lo más.
A usted, voy a proponer le den un premio a la innovación, le hagan una escultura con su cara a la confidencialidad, porque para ustedes confidenciales ya no son los contratos, no son las cláusulas de los contratos, ahora, también, ¡vamos!
, decretan que son confidenciales hasta los informes técnicos.
¡Qué poca vergüenza!

Pero es que yo me pregunto, señora consellera, ¿qué de confidencialidad va a tener un informe técnico?
¿Los metros de la pista de aterrizaje son confidenciales, que en vez de 3.
600 se han construido 2.
500?
Es que no lo entiendo, señora consellera.

Pero, mire, como no tienen ni idea se pasan el balón y la pelota de unos a otros.
Los socialistas preguntamos en la diputación acerca de la puesta en marcha y Javier Moliner nos dice que no es cosa de la diputación, que le preguntemos a Aerocast.
Vamos y le preguntamos a Aerocast, y con toda su jeta, Carlos Fabra dice que no es cuestión de Aerocast, que le preguntemos a los representantes políticos.

Pues, ahora, le preguntamos a usted, señora consellera, y no nos ha contestado nada; el protocolo técnico de la apuesta en marcha de un aeropuerto.
¡Qué vergüenza!

Mire, la única verdad es que desde hace un año usted es la única responsable de la puesta en marcha del aeropuerto.
Y usted ha sido incapaz de poner en marcha esta infraestructura.
Seguimos igual.
Nada de nada.

Así es que, yo le digo, señora consellera, si usted no es capaz de hacer su trabajo, si no es capaz de obtener las autorizaciones y todos esos líos técnicos y protocolos del Ministerio de Fomento, si no es capaz de convenir con AENA, si no es capaz de hacer que empiecen a volar aviones ya, señora consellera, ¡ya!
, o de buscar otro modo para que los valencianos no sigamos pagando 17 millones de euros al año por un aeropuerto en el que no vuelan aviones, si usted no es capaz de plantarle cara a un presunto corrupto, a un acusado de cuatro delitos: cohecho, tráfico de influencias y fraude fiscal, si usted no es capaz de todo esto, pues, mire, coja la puerta y ¡márchese!
¡Márchese de inmediato!
Porque, de seguir así, señora consellera, de seguir así, el presidente Fabra la va a echar a usted y a unos cuantos más, Vela, entre otros.
Y no la va a echar por ser campsista, la va a echar por ser una inútil y una incompetente.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Señoría, por favor.

Señora consellera, tiene la palabra.

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

Señor presidente.

Si me disculpa, antes de colocar el tiempo que me queda para la respuesta, me gustaría hacer constatar a la señora Martínez que en esta sede parlamentaria el insulto no creo que sea la mejor de la dialéctica.
(Veus i aplaudiments)

Por lo tanto, llamar «inútil», llamar «inútil», en cualquier caso, le rogaría por favor, le rogaría a la señora Martínez darle unos segundos, siquiera de mi intervención, para que se disculpe, porque estoy segura de que no es su intención utilizar estas Cortes para insultar, estoy segura.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, si me permiten, quiero entender que la honorable señora consellera se ha sentido aludida y ha recurrido al turno de alusiones.
(Veus)

Efectivamente, la señora Martínez, si es tan amable, porque, efectivamente, parece ser que ha pronunciado algunos términos que encajan difícilmente con la dinámica de la cortesía parlamentaria, puede tener la oportunidad de rectificar.

Muchas gracias.

La senyora Martínez Ruiz:

Sí, dejar muy claro que mi intención no era en absoluto insultar a ninguna persona.
Para mí una persona incapaz e inútil es aquella que no realiza adecuadamente.
.
.
(El vicepresident primer desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Martínez.

Muchas gracias.
(Veus)

La senyora Martínez Ruiz:

¡Hombre!
¡No he acabado!
(Veus) Es que no he acabado, es que no he acabado.
(Veus) Es que no he terminado.
¡Claro!
, es que no he acabado.

El senyor vicepresident primer:

Continúe, señoría, continúe.

Tiene la palabra.

La senyora Martínez Ruiz:

Sí, sí.

No, le estaba diciendo que no es intención de esta parlamentaria insultar a ninguna, a ninguno de los miembros de esta cámara, que para mí «inútil» e «incapaz» es -y lo dice la real academia- es aquella persona que no es capaz de desarrollar adecuadamente su trabajo.
Y estoy completamente de acuerdo con la consellera que en esta cámara ni se tiene que insultar, y yo añado: ni se debería mentir.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora.
(Aplaudiments)

Vamos a ver, señora consellera, le restan a usted 43 segundos.
Tiene usted la palabra.

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

Mire, como han demostrado tantas veces ese conocimiento sobre estos procesos tan complejos, entendía que sabían calcular perfectamente todas las gestiones que le he detallado el tiempo en el que se tienen que desarrollar.
Pero se lo voy a decir, porque han demostrado una vez más su incapacidad, su incapacidad en el conocimiento de estos procedimientos.
(Aplaudiments)

Mire, en la primera quincena de diciembre se producirá la visita inicial de replanteo en cuanto a infraestructuras, navegación y vigilancia, comunicaciones; visita de replanteo, también, de comunicaciones de fibra óptica por parte de AENA.

Eso quiere decir que aproximadamente en la primera quincena de enero tendrá lugar la finalización del diseño del espacio aéreo, una vez revisado por todas las partes implicadas, dirección regional, etcétera.

Por tanto, eso quiere decir que en la segunda quincena del mes se realizarán los vuelos de calibración de radioayudas y de verificación de procedimientos de vuelo.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Finalice, señora consellera.

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

.
.
.
y, por tanto, eso quiere decir que en la segunda quincena de febrero aproximadamente se producirá la ponencia.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gracias.
.
.
.

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

.
.
.
de navegación aérea.

Todo eso, si ustedes tuvieran ese conocimiento.
.
.

El senyor vicepresident primer:

.
.
.
gracias, señora consellera.

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

.
.
.
que creen demostrar.
.
.
(El president desconecta el micròfon de la consellera)

Gracias, presidente.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Lo siento, su tiempo ha terminado.
(Algú diu: «Dele más tiempo, dele más tiempo.
»)

Señor Rubio.
.
.
señor Rubio, por favor.
Le llamo al orden por primera vez.
Señor Rubio, por favor.
Aquí, entre rubios, morenos y otras tonalidades vamos muy mareados esta tarde, ¿eh?
, venga.
(Remors) Le tengo que dar el tiempo que marca el reglamento y no me haga usted incurrir en un diálogo con un diputado que además está faltando a la cortesía parlamentaria debida con esta presidencia.
Le ruego, señor Rubio, que guarde usted las formas.
Le ruego que guarde usted las formas.
Muy bien.

Pregunta número 608, que formula diputada María Vicenta Crespo, del Grupo Parlamentario Socialista, a la consellera de Agricultura, Pesca, Alimentación y Agua sobre fondos europeos de desarrollo rural.

Senyora Crespo, té vosté la paraula.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Honorable consellera, per quins motius la conselleria no va fa efectius els fons europeus de desenvolupament rural des d'agost de 2011?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora diputada.

Senyora consellera, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Gràcies, senyor president.

Senyora Crespo.

Senyores i senyors diputats.

La regulació general dels pagaments de les mesures del PDR en el període que mos ocupa, 2007-2013, tal com s'arreplega en el Reglament 1.
290/2005 del Consell, de 21 de juny de 2005, sobre el finançament de la política agrària comú, establix l'obligació de pagament, a més tardar, abans del 31 de desembre del segon any següent al del compromís pressupostari.

El que vol dir que, des del punt de vista estrictament legal, la conselleria ha fet front a tots els pagaments que li corresponien, tenint un percentatge d'execució de pagament del PDR d'un 44,34%, siguent la mitjana de les comunitats autònomes del 46%.
Per tant, estem al voltant de la mitjana nacional.

Dit açò, és cert que La Generalitat té en estos moments problemes de tresoreria que s'estan tractant de pal·liar en l'adhesió al mecanisme de suport al fons de liquiditat de les comunitats autònomes, i al qual ja s'han adherit, com tots vostés saben, nou comunitats autònomes.

Però he de dir-li que no és cert que des d'agost de 2011 no s'hagen realitzat pagaments.
He de dir-li que no és cert.
De fet, des d'eixa data fins este moment s'han pagat 11,8 milions d'euros, senyora Crespo.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Senyora Crespo, té la paraula.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyora consellera, vosté acaba de certificar la desconsideració que té La Generalitat cap al món rural.

Vosté porta sis anys al front d'una conselleria que és l'òrgan gestor de les subvencions europees, però que en lloc de gestionar bé uns fons europeus per al desenvolupament rural, i pagar, senyora consellera, pagar uns diners que tenen una única finalitat i que estan compromesos dins del programa de desenvolupament rural 2007-2013, ha estat utilitzant-los com a fons propis els diners que arribaven d'Europa.

La seua conselleria està a la cua en els pagaments del PDR, i la gravetat de l'assumpte és que la gestió d'eixos fons està fent-se malament des de l'organisme pagador, que no està pagant ajudes al PDR Comunitat Valenciana, i li ho torne a repetir, des d'agost de 2011.
A l'eix 2, data d'agost de 2012, únicament tenia executat el 20% del PDR; dades més actualitzades, en setembre, el 9,66%.

En definitiva, està pagant este tipus d'ajudes des del 2011 per falta de fons, senyora consellera, de La Generalitat.
Unes ajudes destinades a intervencions en indústria agroalimentària, ajudes agroambientals, modernització d'explotacions, incorporació de joves, però també cessament anticipat de l'activitat agrària o ajudes de les zones desafavorides de muntanya i, com no podria ser d'altra manera, Ruralter-Leader i Ruralter-Paisatge.

Li torne a preguntar, senyora consellera, explique quin és el motiu per no fer els pagaments efectius al 100% d'eixos fons europeus de desenvolupament rural.
És per una mala gestió d'eixos fons?
O hi ha alguna cosa més que no pot contar?

Jo puc entendre allò de errare humanum est.
Però mire quina casualitat que 24 milions destinats a ajudes agroambientals i a indemnitzacions compensatòries de zones de muntanya i desafavorides han anat a parar on no toca, a atendre sol·licituds de producció integrada, que també ho necessiten.
Però, ara, a veure com tapa eixe forat: retallant, és l'únic, el que saben fer.

Doncs va a llevar 5,3 milions a l'agricultura ecològica, 6,5 milions al cultiu d'arròs en aiguamolls, 6,8 milions a la lluita contra l'erosió, 2,3 milions a les indemnitzacions de muntanya, 2,6 a les zones desafavorides, i sense dir-li quantitat que també va a llevar a la biodiversitat en apicultura.

Tot això li passa per no haver sigut capaç la conselleria que vosté gestiona de fer una previsió correcta, i no s'ha d'estranyar que també li passen coses com el tancament d'una organització agrària per a exigir els deutes dels sector primari.
Sap quina és la lectura?
Doncs que no fa els deures, que no té cap compromís amb el sector.

Si comparem amb altres comunitats, som la vergonya de l'estat, senyora consellera, Castella-Lleó ha pagat el 74,20%; Galícia ha pagat el 74,18%; la Rioja, el 68,45%; Andalusia, el 66,01%; Catalunya, el 62,74%, i Múrcia, el 60,18%, i podria continuar.
El que menys ha pagat està en un 30%.

Vosté deu molts diners a molts sectors.
Vosté deu a 25.
000 llauradors i ramaders valencians algun tipus d'ajuda, i el que és greu és que no s'immuta, 120 milions.
Estan jugant vosté i el senyor Fabra amb la renda, amb el futur de moltes explotacions, senyora consellera.

I ara, a tot açò, clar, li hem de sumar les ombres, senyora consellera, que hi ha en el Fevader, en els grups d'acció local, tots presidits per alcaldes del Partit Popular.
També és degut a la providència, senyora consellera?

No vullga que l'actual situació de crisi de les arques públiques de La Generalitat la paguen pobres per pecadors, perquè el resultat és que el món rural cada dia està més desafeblit i desconfia més del govern del senyor Fabra.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Crespo.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Gràcies, senyor president.

Senyora Crespo.

Senyores i senyors diputats.

El PDR al qual vosté fea menció de la Comunitat Valenciana té assignat per a este període 510 milions d'euros.
D'eixos, 242,7 milions, com li dia abans, més del 44%, ja han segut pagats, i està per dalt de la mitjana de tot el període de moltes de les comunitats que vosté ha anomenat, especialment d'Andalusia, que no arriba al 40% en la seua execució.

I, efectivament, en relació al gasto compromés, que parla de l'execució de tot el programa, perquè efectivament en els pagaments, com li he dit abans, per un problema de liquiditat de la Generalitat valenciana, anem endarrerits, però no en el d'execució, en el qual estem en el 81%, per descomptat molt per dalt d'algunes de les comunitats que vosté ha anomenat i, especialment, molt per dalt d'Andalusia, que no sols governa ara, sinó governava en eixe 2011, que és l'any en el qual estem mesurant l'execució en este moment.

Però vull dir-li que en algunes de les mesures que considerem més importants, per això no li accepte el comentari de si mos afecta o no mos afecta, o si ens immutem o no, perquè la gestió s'està fent precisament pensant en quines són les mesures que més impacte tenen en cada un dels nostres beneficiaris.
I per això la jubilació anticipada està executada i pagada al 100% i les ajudes relacionades amb la modernització d'explotacions, que també creguem que tenen un alt impacte, estan per dalt del 55%.
Per tant, hem deixat en un grau menor d'execució aquelles mesures que consideràvem que tenien un menor impacte.
I el Feaga, senyor Crespo, està pagat el 100%.

Per tant, li he de dir que s'està fent una gestió absolutament adequada a la capacitat de pagament que té en este moment la Generalitat valenciana, que no és cert.
.
.
, li torne a dir, i vosté ho ha reconegut aixina quan primer diu que des d'agost de 2011 no s'havia pagat res i ara diuen que per què no s'ha fet el pagament al 100%.

Efectivament, ahí sí que estem d'acord, no s'ha pogut fer el pagament al 100% perquè tenim eixos problemes de liquiditat, que creguem que els anem a solucionar en breu acollint-nos al fons de liquiditat per a les comunitats autònomes.

Però el que no li admet és que l'agència està fent una gestió incorrecta, que està fent una mala gestió, que n'hi ha una desconsideració i que no ens afectem pels nostres beneficiaris, pel sector agrari, perquè la gestió és extraordinària, i ho és de tal manera, que l' execució, ja li ho he dit, està prop del 81%.
Per tant, no hi ha cap falta d'eficàcia ni d'operativitat en la gestió d'estes ajudes.

Si tinguérem en este moment d'avaluar quin hauria de ser el retorn a Europa dels fons europeus, sap, senyora Crespo, quina és la comunitat que més diners hauria de tornar de tota Espanya?
Jo crec que tots ho tenim clar, Andalusia, amb 141 milions d'euros.
Això per a mosatros seria impensable poder fer una gestió d'eixes característiques.
Jo crec que vindre ací a ficar-me exemples d'eixe nivell, més valdria que vosté s'ho estalviara.

L'agència pagadora, com la coneguem habitualment, està fent una gestió eficaç i operativa de les ajudes.
I quant este govern siga capaç de resoldre el problema de liquiditat, immediatament se pagarà el 100% de les ajudes perquè aixina està feta la gestió.

Moltes gràcies, senyora Crespo.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Pregunta número 812, que formula el diputat Josep Maria Pañella, del Grup Parlamentari Compromís, al conseller de Justícia i Benestar Social sobre el programa d'autonomia assistida.

Senyor Pañella, té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, ja fa deu anys que es va engegar el programa d'autonomia assistida amb el qual persones qualificades com a grans dependents tenien un servei d'ajuda domiciliària adequat a la seua situació personal.

Malgrat haver escrit diverses cartes a la presidència de La Generalitat, aquestes persones no han aconseguit cap contestació.
El que han aconseguit és que se notifique una disminució del 50% de les hores del servei del qual gaudien.

La pregunta, ja sabem que estem amb retallades, és: quin és l'estalvi que va originar aquesta reducció del servei?

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Gracias, señor presidente.

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Pañella.

Las últimas modificaciones emprendidas en materia de dependencia, a raíz del Real decreto ley 20/2012, de 13 de julio, y del Acuerdo del consejo territorial de dependencia del 10 de julio, están enfocadas precisamente, entre otras cuestiones, a proteger a las personas con mayor grado de dependencia y agilizar la entrada en el sistema de los grandes dependientes, que son quienes más y mejor atención requieren.

Después de aplicar estas reformas y las mejoras necesarias, podremos llevar a cabo una adecuada reordenación de las prestaciones económicas con el consiguiente aumento de la atención residencial, especialmente para los grandes dependientes.
Por eso le digo que no tenemos prevista ninguna reducción en la atención de los mismos.
Ya que, además, la atención a los grandes dependientes se realiza a través de los servicios y prestaciones, tanto de la atención de dependencia, como a través de los servicios y programas de atención a la discapacidad.

Y le tengo que decir que, mediante la línea de subvenciones destinadas a programa para personas con discapacidad, se financia a Cocemfe Valencia un programa de fomento de la autonomía personal de las personas con gran discapacidad.

Este programa se dirige a personas gravemente afectadas por alguna discapacidad física que precisen de atención temporal o permanente de una tercera persona para el desarrollo de una vida independiente y dentro de la cual se atiende el servicio de ayuda domiciliaria.

Pues bien, señoría, este programa no está previsto de modo alguno que se reduzca.
En ese sentido tengo que decirle además que, tanto el secretario autonómico de Autonomía Personal y Dependencia como la directora general de Personas con Discapacidad y Dependencia, mantienen contacto con la Confederación de Personas con Discapacidad Física y Orgánica de la Comunidad Valenciana, y en las diversas reuniones que han celebrado se les ha trasladado nuestro compromiso de continuar con este servicio, bien como programa de ayuda a domicilio de los que están previstos en el catálogo de la ley de dependencia o bien como se viene prestando actualmente, dentro del programa de fomento de autonomía personal de las personas con gran discapacidad.

Y respecto a las consultas y cartas a que usted se refiere, desde la Conselleria de Justicia y Bienestar Social, se contestan todas y cada una de las solicitudes de información que se reciben, ya se presenten directamente por parte de los ciudadanos, a través del Síndic de Greuges o por cualquier otro conducto.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, entenc que diga amb tota la realitat que no està previst reduir el servei, perquè el servei se va reduir en octubre, el servei se va reduir en octubre.
I vull recordar-li la crítica situació en què es troben estes persones.
Tots els beneficiaris del programa de foment d'autonomia personal, que són 48 persones de moment, que tenen una gran discapacitat física i orgànica, amb severes necessitats i que necessiten d'assistència.
Necessiten d'assistència que els permeta exercir les activitats bàsiques.
Vull dir, necessiten ajuda per alçar-se, per a vestir-se per a mantenir una correcta higiene personal.

Aquest programa permet que estes persones visquen en comunitat i tinguen una vida en societat, que podem dir fins a cert punt una vida digna.
Aquest programa ens permet mantenir una vida independent al propi domicili, completant les suficients prestacions que la llei d'autonomia personal els concedix.

D'altra manera, a més, evita la despesa que comportaria una plaça residencial.
Encara que he de dir-li, si sóc sincer, que no sé si això, eixe estalvi, és un avantatge o és un problema per al Consell actual.

També evita el desarrelament, ajuda a l'arrelament en (inintel·ligible) .
.
.
dins l'entorn familiar i habitual.

Miren, si tot continua per este camí, camí que vostés van iniciar, camí que crea una incertesa per al pagament i per al finançament, este programa perilla, per molt que vosté diga.
Perquè ja ha dit que clar, que sí, que s'ha de protegir les persones, però que s'ha de reordenar els serveis -frase que fa por.

La conseqüència dels impagaments del seu Consell i de la seua conselleria fins la comunicació d'un ERO, d'un expedient de regulació d'ocupació, el passat mes d'octubre, amb una reducció notificada a tots i cadascun dels agents que tenen al servei del 50% de les hores d'atenció que tenia, això és una retallada substancial a la dignitat dels mateixos beneficiaris, com també la retallada en treballadors, hores de treballadors que intervenen en ell.

Mire, efectivament vosté ho ha dit.
Cocemfe València va haver de fer-lo a conseqüència dels impagaments que tenia en este moment.
I vosté, conseller, vosté i el president Fabra són responsables directes d'esta situació econòmica actual, no només la del país, sinó la que afecta totes les associacions que estan gestionant el tercer sector.

Vostés són responsables que estes 48 persones no puguen alçar-se pel matí per falta de suport social.
I, mire, li vaig a dir ara, li vaig a llegir les preguntes que m'ha fet una d'estes persones a mi, personalment, i li les diré en primera persona, tal com les fa ell.
Senyor conseller, a vore si és capaç de contestar.

«Qui m'alça?
Qui m'ajuda a gitar-me al llit?
Qui m'ajuda a rentar-me la cara?
A mig temps, me rente mitja cara cada dia?
Com vaig a menjar en la meitat del temps si tinc problemes de deglució i, per tant, tinc possibilitat de morir per l'obstrucció del conducte respiratori al menjar?
Com vaig a desplaçar-me sense acompanyants si tinc serioses dificultats de comunicació i de moviment?
Com vaig a fer gestions?
Com vaig a acudir a les consultes mèdiques?
Com vaig a recollir el material sanitari que m'és necessari?
Com vaig al centre de salut?
»

En primera persona.
Conteste-li.
Conteste-li a totes i cada una d'estes preguntes, perquè és desencant i és desesperació el que estes 48 persones i els seus familiars mostren.
Van estar, van estar ací fa poc, en octubre estigueren en una manifestació que anaven prop d'ací, de l'edifici de Les Corts.
Prop perquè no els van autoritzar que vingueren a la porta de l'edifici de Les Corts perquè estàvem nosaltres en plenari i van haver d'allunyar-se.
Prou enfadats estaven ells d'això.

Mire, però açò no és qüestió de diners.
Conseller, és qüestió de drets.
És qüestió del dret a una vida digna, el dret a la igualtat d'oportunitats i a la no discriminació per diferències físiques ni psíquiques.
És el dret de les persones amb discapacitat que se va centrar en la convenció de les Nacions Unides.

Vostés que fan referència a la Constitució freqüentment, li recorde el que diu l'article 9.
2: «Correspon als poders públics promoure les condicions perquè la llibertat i la igualtat de l'individu i dels grups en què s'integra siguen reals i efectives.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
per a remoure els obstacles que impedisquen i dificulten la seva plenitud.
»

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor diputat.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyor conseller, quant s'ha estalviat?
(El vicepresident primer desconnecta el micròfon del diputat)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyor conseller, té la paraula.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Gracias, señor presidente.

Señor Pañella.

Mire, señor Pañella, le tengo que decir que yo no sé si habrá reducido Cocemfe el servicio o no.
Yo lo que le puedo decir es que el importe de la subvención concedida en el 2012 a Cocemfe Valencia para el mantenimiento de esa línea fueron de 213.
682 euros, de los cuales se han pagado ya 186.
709.
Por tanto, a finales de noviembre adeudamos la cantidad sólo de 5.
000 euros de un total de 213.
000 euros.

Le tengo que decir más, que Cocemfe Valencia entre 2001 y 2012 ha recibido de la conselleria por este programa 1.
589.
000 euros, de los que ha cobrado 1.
562.
000 euros.
En definitiva, de 1.
589.
000 en todo este tiempo adeudamos 25.
000 euros.

Por tanto, señor Pañella, efectivamente, si usted quiere acusarnos por esta cantidad que falta, pues allá usted.
Pero me parece, sinceramente, poco serio que en este caso se plantee esta pregunta por falta de pago.

Pero además, señor Pañella, tengo que decir más cosas.
Mire, este tema que usted plantea es un tema que esta conselleria está tratando coordinadamente y dialogando con Cocemfe Valencia.
Yo no sé si a usted se lo han dicho o hablado con ellos, pero es un tema que estamos tratando.
Y estamos tratando, y además hasta el mismo Cocemfe Valencia entiende y es plenamente consciente del problema que se plantea.

Mire usted, señor Pañella, tiene que saber, y le recuerdo que este programa es del año 2001, y le recuerdo que posteriormente a este programa, en el 2007, se aprobó la ley de dependencia.
Por tanto, nos encontramos con un programa que nace en el 2001, que establecía servicios y ayuda y a domicilio.
Y posteriormente por una ley de dependencia de 2007 que establecía también servicios de este tipo.

Conclusión de todo esto, señorías.
Y es que en realidad se solapan un sistema y otro sistema.
Y, por tanto, lo que estamos dialogando y hablando con Cocemfe y Cocemfe lo entiende perfectamente, que efectivamente habrá que coordinar, y es lo que yo le decía en mi pregunta, que usted no sé si ha entendido, que el servicio se va a seguir prestando, pero, lógicamente, quienes tengan derecho a hacer o a recibir ese servicio por medio de la ley de dependencia, lo recibirán por medio de las prestaciones establecidas en la ley de dependencia.
Y quienes no tengan derecho a recibir ese servicio a través de la ley de dependencia, pues recibirán este servicio de ayuda domiciliaria a través precisamente de esta línea que forma del área de discapacidad.

En definitiva, señorías, lo que nosotros creemos y lo que Cocemfe también entiende es que no cabe solapamiento.
¿O a usted le parece bien que haya la posibilidad, auque solo sea, y digo, hipotética, de que alguna de las personas que están recibiendo esta prestación al mismo tiempo perciban por la ley de dependencia?
Entenderemos que eso no es razonable.
Usted supongo que coincidirá conmigo.
O reciben la prestación por una vía o la reciben por la otra.
Pero me parece que lo que no tiene sentido es que reciban la prestación en perjuicio de otras personas que a lo mejor podrían acceder a ese sistema con unas partidas distintas.

Pues eso tan sencillo es lo que efectivamente estamos discutiendo y estamos aclarando.
Pero le reitero, el problema en el 2012 se ha pagado.
Por tanto, el servicio se debe de seguir prestando, y si no lo prestan tendrán que dar cuenta quienes no lo prestan, y estamos hablando para las modificaciones que procedan de cara al futuro.
Pero, le reitero, este servicio es esencial para estas personas, somos plenamente conscientes de que estos grandes discapacitados requieren este auxilio por parte de la administración, y le puedo decir que la administración va a cumplir, no les va a defraudar.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.
(Aplaudiments)

Pregunta número 831, que formula la diputada Mireia Mollà, del Grup Parlamentari Compromís, al conseller de Justícia i Benestar Social sobre la creació d'una fiscalia especialitzada en delictes d'odi.

Senyora Mollà, té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, quines gestions ha dut a terme el conseller per a la creació d'una fiscalia especialitzada en delicte d'odi?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Mollà.

Como sus señorías ya conocen, el ministerio fiscal es una institución del estado integrada en el poder judicial.
La designación de los fiscales corresponde al Consejo de Ministros, a propuesta del Ministerio de Justicia.
Por lo tanto, en ningún momento sería competente esta conselleria para la puesta en marcha de una fiscalía específica para los delitos racistas.

Pero este hecho no quiere decir que por parte de la Conselleria de Justicia y Bienestar Social no haya un compromiso en la lucha contra los prejuicios xenófobos y racistas hacia los inmigrantes o actitudes intolerantes hacia cualquier otro ciudadano.

Hace pocos días celebramos el día internacional para la tolerancia, concretamente el 16 de noviembre, un día para recordarnos a todos los valores como el respeto, la comprensión y la libertad de pensamiento, que no pueden dejarse nunca de lado.
Valores que, independientemente de ser recordados en ese día concreto, creo que deben de estar presentes en el día a día de todos los ciudadanos.

Por desgracia nos encontramos en una sociedad en la que la intolerancia existe y entre todos debemos luchar contra ella con todos los medios a nuestro alcance.
Debe ser una obligación por parte de todos los gobiernos luchar con contundencia contra los prejuicios racistas y contra las actuaciones y las actitudes intolerantes en general.

Señorías, es posible, porque así ha ocurrido en otros países, que la situación de crisis económica pueda hacer de caldo de cultivo que fomente el odio y la discriminación, que además hoy en día cuenta con Internet como medio de difusión.

La creación de un departamento específico en la fiscalía para tratar este tipo de delitos es algo que se ha valorado y tratado con la fiscalía.
Incluso la Fiscalía General del Estado en su momento se comprometió a estudiar la viabilidad de la misma.

Desde conselleria estaremos a lo que se decida en este sentido y destinaremos los medios personales y materiales necesarios en el caso de que se acuerde su implantación, que es la parte que nos corresponde a nosotros.
Pero si quiere saber nuestra opinión, le diré que somos plenamente partidarios de su creación y apoyaremos la misma si el Ministerio de Justicia y la Fiscalía General del Estado deciden definitivamente la creación de la misma.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Cabré, mire, la memòria de vegades és molt selectiva i jo crec que vostés obliden el que volen.
I el problema que tenen és que nosaltres ens quedem en les promeses que constantment fan als mitjans de comunicació en fòrums que políticament correctes toca dir una promesa determinada i que després queda en el calaix de l'oblit.

I li ho vinc a dir perquè: què és el que m'ha contestat.
Jo li pregunte: vosté, conseller, ha fet algunes gestions per a crear una fiscalia especialitzada en delictes d'odi, sí o no?

Diu vosté, no, és que és una cosa que no és competència meua, però després parla que s'ha traslladat açò a la fiscalia d'ací, de la comunitat, inclús la Fiscalia General de l'Estat.
Qui ha fet eixa gestió?
Traslladar eixa petició.
L'ha fet vosté?

Li ho dic perquè en març de 2012, fa ara vuit mesos, senyor conseller, no sé si s'enrecorda que vosté va estar present en la setmana per a la prevenció de la discriminació interètnica, la xenofòbia i el racisme.
S'enrecorda?
I s'enrecorda que públicament i davant del president de Movimiento Contra la Intolerancia, el senyor Esteban Ibarra, vosté va dir allí públicament que se comprometia a traslladar la petició a Teresa Gisbert, fiscal en cap, i si fóra necessari al fiscal general de l'estat.
Si és que van ser les seues declaracions sobre la creació d'una fiscalia especialitzada en delicte d'odi!

I, per tant, vuit mesos després jo li pregunte si vosté s'ha posat en contacte amb la senyor Gisbert per a traslladar-li esta petició, «e incluso, si fuera necesario, al fiscal general del estado».
Que van ser les seues paraules, que estan gravades, senyor conseller, i que n'hi havia testimonis.

I, per tant, sap què li dic jo?
Jo sé la resposta.
I és «no».
No ha fet res.
I sap per què ho sé?
Perquè va vindre la setmana passada la senyora Gisbert acompanyada del senyor Cabedo ací, a presentar la memòria de la fiscalia.
I el senyor Cabedo, i quedarà gravat en el Diari de Sessions, a preguntes meues de si sabia alguna cosa del senyor Cabré i sobre la fiscalia especialitzada en delictes d'odi, me va dir «mire, fa poc que mos vam reunir amb ell i mai, mai, ens ha dit a ningú que el senyor conseller tinga la intenció de demanar la fiscalia de delictes d'odi».
I ja ho va dir ací el fiscal en cap del TSJ.
I estava la senyora Teresa Gisbert entre el públic.

I, per tant, senyor Cabré, mire, vosté mateix ha reconegut que la crisi és procliu perquè se desenvolupen més delictes relacionats amb la discriminació.

Però es que durant ¡mooolts!
anys, la Comunitat Valenciana ha liderat, en els informes Raxen, els delictes relacionats amb l'odi, la discriminació, la xenofòbia, el racisme, etcètera, etcètera, Hem sigut, per exemple, en 2010, dels 292 casos documents que hi van haver de delictes d'odi, 79 corresponien a la Comunitat Valenciana.
Més del 25% dels delictes d'odi documentats en 2010 van correspondre a delictes que van fer-se a la Comunitat Valenciana.
Liderem el rànquing d'incidents documentats de xenofòbia, racisme i altres delictes relacionats amb l'odi.
I que vosté diga que ara mateix se donen unes circumstàncies on, efectivament, poden augmentar els delictes d'odi és preocupant.

És a dir, hem liderat durant molts anys els delictes d'odi, i ara resulta que se donen, a més, unes circumstàncies molt més extraordinàries perquè els delictes d'odi se vagen succeint i augmentant any rere any.
I vosté, que va fer un compromís públic.
.
.
, i que moltes organitzacions que porten molt de temps lluitant perquè això siga una realitat.
.
.
, una fiscalia que vostés se pensaran: «Ui!
, i estos què inventen ara?
» Doncs no.
En Barcelona, en Madrid, en Màlaga existix la fiscalia especialitzada en delictes d'odi.

I, per tant, nosaltres, que liderem el rànquing en este tipus de delicte, el conseller només que se queda en dir allò políticament correcte que toca, en els cinc minutets de glòria, als mitjans de comunicació i a les associacions que estan allí i que estaven esperant un anunci com el que va fer vosté en març d'este any, i durant huit mesos vosté no ha fet absolutament res.

I, per tant, li torne a preguntar, senyor Cabré, vosté ha parlat amb Teresa Gisbert per a traslladar la petició d'una creació d'una fiscalia de delictes d'odi?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

S'ha posat en contacte amb el fiscal general de l'estat?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

O no pensa fer absolutament res?

El senyor vicepresident primer:

Senyor conseller, té la paraula.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Gracias.

Señora Mollà, le tengo que decir que de repente me alegra que sea usted una forofa mía y que siga todas mis declaraciones, realmente.
.
.
(inoïble per raons tècniques) (Veus) .
.
.
tolerantes.

Mire, le tengo que decir.
.
.
Usted ha dicho que yo no.
.
.
Le tengo que decir que usted falta a la verdad.
O como usted ha dicho antes, no hay que mentir en esta cámara.
Luego, le reitero: no mienta, señora Mollà.

Sí que he hablado con la fiscal de la Audiencia Provincial, Teresa Gisbert, y no he hablado ahora, he hablado hace tiempo.
Y le tengo que decir más.
La señora Teresa Gisbert creo que nos dará dentro de poco, porque me consta que ha hablado con la Fiscalía General del Estado, buenas noticias.

Pero, mire, yo soy respetuoso con las demás instituciones, y hasta que ellos, que es a quienes les corresponde, no efectúen el anuncio oficial de lo que tengan que anunciar, yo, por respeto a la Fiscalía General del Estado, no me voy a pronunciar.

Simplemente le puedo decir que las vibraciones y lo que me dio a entender la fiscal jefe de la audiencia provincial, me permite ser favorable y ser positivo.
Y creo que esa petición que le efectué en la primera visita que estuve con el señor Esteban Ibarra, pues, efectivamente, va a ser una realidad en la Comunidad Valenciana.
Pero, reitero, son ellos a quienes les corresponde anunciar ese proyecto y la creación de ese fiscal.

Mire, dice usted que estuvo aquí el otro día el señor Cabedo.
Y le digo: tiene usted razón, no he hablado de este tema con el señor Cabedo.
Manifesté, en esas declaraciones que usted también siguió, que iba a hablar con la fiscal jefe de la Audiencia Provincial de Valencia, Teresa Gisbert, y con Teresa Gisbert es con quien yo he hablado de este tema, no he hablado con Cabedo.
Y que me diga usted que allí estaba presente callada Teresa Gisbert y no le dijo nada, mire, me da la sensación que usted sabe mejor que yo que ella no era la compareciente y que ella nada podía decir.

Por tanto -le repito-, hablen con ella y ella les dirá si yo he hablado o no he hablado y me he preocupado o no por este tema.

Y mire, porque yo hablo con el señor Esteban Ibarra -no es la primera vez, en un año hemos hablado ya en dos ocasiones- y, efectivamente, le puedo decir que nosotros le apoyamos todas las propuestas efectuadas.
Por ejemplo, somos la única ciudad, junto con Madrid, que apoyamos al movimiento contra la intolerancia.
Y, efectivamente, por eso mismo, aquí en la Comunitat Valenciana existe la oficina precisamente que realiza el movimiento contra la intolerancia, precisamente para apoyar a las víctimas de este tipo de delitos.
Les estamos apoyando y les estamos apoyando además económicamente, estamos subvencionando esa oficina.
Solo en Madrid y en Valencia se subvencionan.
Nosotros lo estamos haciendo, señoría.

Mire, nosotros estamos hablando con todos los colectivos, aunque a usted le parezca que nunca hacemos nada.
El otro día yo estuve en el centro cultural islámico, es la segunda ocasión que he ido yo al centro cultural islámico.
Mire, señoría, sabe usted la labor que está realizando el centro cultural islámico en la Comunidad Valenciana, sabe usted que la señora Amparo Sánchez es la vicepresidenta precisamente del comité islámico español, una valenciana musulmana.
Y creo que es un orgullo para todos los valencianos el que este mismo mes haya sido nombrada vicepresidenta del comité islámico entre toda España, y creo que se merece (aplaudiments) la felicitación.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

.
.
.
de todos los valencianos.
No sé si usted era consciente precisamente de esto o no, no sé si usted le llamó para felicitarla.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Esta conselleria y este gobierno la llamó inmediatamente.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

.
.
.
para mostrarle nuestra felicitación, para decirle que contaba con todo el apoyo del gobierno valenciano.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor conseller.
(Aplaudiments)

Passem a la següent pregunta, que formula, la 740, formula la diputada Mònica Oltra del Grup Parlamentari Compromís al conseller de Justícia i Benestar Social sobre l'abonament de les ajudes a les famílies amb menors en situació d'acolliment.

Senyora Oltra, té vosté la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Honorable conseller, si és vosté tan amable de contestar la següent pregunta: com pensa vosté que van a poder atendre les famílies educadores els menors en situació d'acollida si la conselleria no abona les ajudes econòmiques amb la regularitat necessària?
I a més, han de pagar, en este cas, els medicaments després del «decretasso» del «medicamentasso», que ha colpejat també les famílies acollidores.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Señor conseller, tiene la palabra.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Oltra, ya he manifestado en anteriores y reiteradas ocasiones que La Generalitat tiene la guarda y tutela de más de cuatro mil menores en régimen de protección, a los que para el presente ejercicio presupuestario dedicamos 46.
700.
000 euros.
De ellos, más de 2.
800 se encuentran en acogimiento familiar y otros 1.
200 están acogidos en centros de protección de la red de la Comunitat Valenciana.

El acogimiento familiar de menores impone a los acogedores la obligación de velar por el menor y prestarle la atención y el cuidado adecuado mientras se ejerce este acogimiento familiar.

Conocen sus señorías que la Comunitat Valenciana es pionera en esta modalidad y actuación dirigida a promover que los menores en protección crezcan en un ambiente familiar que sustituya o complemente temporalmente a su familia de origen.

La Generalitat ha asumido, desde la creación del recurso de familias educadoras en 1986, la compensación económica de los gastos originados por el acogimiento familiar, existiendo en la actualidad líneas presupuestarias específicas a tal fin.

Esta razón nos llevó a incluir en la carta de servicios de acogimiento de menores en familias educadoras el compromiso de conceder un apoyo económico a todas las familias educadoras, con el fin de contribuir en la manutención del menor.

En tal sentido, actualmente la Conselleria de Justicia y Bienestar Social publica la convocatoria de prestaciones económicas individualizadas por acogimiento familiar, ya sea simple o permanente, respecto de los menores de los cuales tiene asumido la tutela o la guarda.

Esta convocatoria tiene como beneficiarios finales de tales prestaciones a las familias tanto educadoras como extensas o allegadas que están realizando un acogimiento.
Estas prestaciones tienen, desde el punto de vista de la vigente de la ley de hacienda pública de La Generalitat, la consideración de auxilios, ayudas, becas, y no como pago de un servicio realizado.

En concreto, y para el caso que su señoría ha planteado en relación a las familias educadoras, le puedo informar que durante el presente ejercicio 2012 hemos destinado al pago de estas ayudas al acogimiento de menores en familias educadoras un toral de 1.
584.
019 euros.

Y por último, en cuanto a su preocupación por el pago de los medicamentos, le puedo apuntar que la Conselleria de Sanidad, en el ámbito de sus competencias y sin perjuicio de lo previsto en la reciente normativa estatal, previa propuesta realizada por la Dirección General de Menores el 13 de septiembre de 2012, asumió el compromiso de garantizar la gratuidad de la farmacia de todos los menores tutelados.

En ese sentido, le informo que desde esa fecha, el gasto de los medicamentos de los menores tutelados que se encuentran en acogimiento familiar está siendo soportado íntegramente por La Generalitat.

No quiero ni puedo terminar esta intervención sin dejar de reconocer la importantísima labor social que desinteresadamente realizan las familias educadoras que colaboran con La Generalitat en la solidaria tarea de protección a nuestros menores.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor Cabré, vosté m'ha escoltat a mi la pregunta?
Ha tingut almenys la deferència d'escoltar-me?
Perquè vosté això que me conta jo ja ho sé, i ho sabem tots els que estem ací.
Perquè vosté me conta la legalitat vigent, però vostés no estan complint amb la legalitat vigent.

Vosté té la més mínima deferència d'escoltar la gent que li pregunta?
Jo li he preguntat que si vostés no paguen, com pensen que van a fer front les famílies d'acollida.
I vostés no paguen des de novembre de l'any passat, és a dir, un any porten sense pagar a les famílies d'acollida.
I això és el que jo a vosté li estic preguntant: quina valoració fa d'açò.

I els medicaments espere que no estiguen pagant-los de bestreta, igual que els pensionistes.
Perquè, aleshores, el mateix li pregunte: com pensen que poden fer front a estes situacions?

Escolte, que a vostés un menor en un centre d'acollida els costa al voltant de 3.
000 euros i un menor en una família acollidora els costa entre 250 i 700 euros, depenent del cas i depenent de la comunitat autònoma.
Per tant, vostés estan estalviant-se moltíssims diners tenint els menors en famílies d'acollida.

Però com poden vostés mirar a la cara las famílies acollidores, gent altruista que acullen al seu si xiquets perquè no estiguen en un centre, perquè no estiguen institucionalitzats, si vostés no paguen, senyor conseller?
Jo li pregue, pel tema que estem parlant, que ens escolte i que almenys conteste al que estem parlant.
(Veus) Guai, no?
, la tertúlia.
Està guai, perquè, vaja.
.
.

Aleshores, jo li demane el més mínim de sensibilitat.
(Veus) Falta de respecte la que té vosté.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.
.
.

La senyora Oltra Jarque:

Ah!
, aquella de.
.
.
.
Ah!
, val, val.

El senyor vicepresident primer:

Per favor, senyories.
.
.

La senyora Oltra Jarque:

Aleshores, jo li demane, per favor, que m'explique com és possible que ja en 2007 hi haguera entitats acollidores que explicaven que estaven havent-hi casos de moltes famílies interessades en acolliment i la conselleria de benestar social estava tardant a respondre.
Hi ha casos en què quasi dos anys després encara no hi ha hagut resposta.
I els cursos de formació per als pares s'estan retardant.
És a dir, sensibilitat, zero.

Però quan apleguen a ser famílies acollidores, l'any 2009, la notícia -i no hi havia crisi, se suposa, aixina com ara- és que les famílies portaven sis mesos sense cobrar els 250 euros, que és una misèria, senyor Cabre.
250 euros no cobrixen la despesa d'un xiquet en acollida, i menys si té necessitats especials.
Els 250 euros no se pagaven en una mitjana de sis mesos.

I arribem ara, al 2012, i els deuen des de novembre de l'any passat.
Senyor Cabré, vosté sap que els xiquets mengen tots els dies, i a ser possible tres voltes, o cinc, si fan berenar i esmorzar?
Vosté com pensa que les famílies acollidores que porten des de novembre de l'any passat sense cobrar han de suportar la càrrega d'un xiquet en acollida perquè eixe xiquet no estiga en un centre d'acollida?
Tenen vostés alguna sensibilitat en este tema?

I els diners ja de per si són tan pocs que, per descomptat, no cobrixen la manutenció, els llibres de text, l'autobús escolar, un menjador escolar, perquè ara amb els retalls, senyor Cabré, vosté sap que això ja no entra.
A les famílies acollidores també els han llevat l'ajuda a menjador, a llibres, etcètera.
De tot açò se van fer càrrec les famílies acollidores.
Vosté té alguna cosa a dir en este tema?

Podria demanar perdó, com ha fet el president Fabra, perquè igual a vosté també si li ocorre dir que no paguen els 250 euros perquè les famílies no se compren teles de plasma.
Perquè, clar, per què van a tindre famílies acollidores teles de plasma?
Ja està prou que les tinguen les diputades del PP.

¿Vosté no s'adona que no pot ser que quan unes famílies estan cobrint la carència de La Generalitat i estan suplint un buit -que és la impossibilitat de la família biològica de tindre a eixos xiquets, o l'itinerari que va des de la família biològica a la família adoptant- per a fer-se càrrec d'eixos xiquets, i vostés no estan complint amb la mínima obligació de pagament, que són 250 euros al mes, que ja, com dic, no cobrixen els gastos de manutenció, de vestimenta, de llibres, de col·legi, de tot el que comporta un xiquet en un mes?

Vostés són morosos, vostés són insolidaris i vostés són d'una inhumanitat que la veritat és que costa enfrontar-se a vostés setmana rere setmana en este ple.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Pues mire, a mí, señora Oltra, a mí no me cuesta hablar con usted todas las semanas, yo creo que hay que ser tolerantes.
Y ustedes me da la sensación de que no se caracterizan precisamente por ello.

Y, por tanto, oiga, mire, yo no tengo ningún inconveniente (aplaudiments) en hablar con usted todas las veces.
Si a usted le parece que hablar con nosotros y dialogar no merece su respeto, allá usted, señoría.

Mire, le tengo que decir.
.
.
, yo le tengo que decir varias cosas.
En primer lugar, precisamente por respeto a esas familias de las que usted habla, sería bueno que antes de venir aquí estudiase las cosas de las que habla, precisamente por respeto, pierda un poco de tiempo, no solo váyase a hacer otras cosas, dedíquese a estudiar un poquito, ¿eh?
, y estudie del tema.
(Veus)

Señoría, usted debería de saber la distinción entre lo que es una familia extensa, una familia educadora, una familia de urgencia, una familia (inintel·ligible) .
.
.
, ¿usted sabe todo esto?
, ¿usted sabe las líneas presupuestarias?
(Veus) Pues, mire, señoría, si lo sabe usted, entonces sí que le tengo que decir que falta a la verdad, porque cuando usted habla de que se ha impagado por parte de La Generalitat, usted me está preguntando en relación a las familias educadoras, y en relación a las familias educadoras, que son las que son objeto de su pregunta, le tengo que decir que el presupuesto de este año por parte de La Generalitat ha sido de 1.
584.
000 euros, y ya hemos abonado 1.
163.
795 euros, y a fecha de hoy solo hay pendiente de pago 182.
210 euros, porque aún falta precisamente los meses de noviembre y diciembre que, como usted debería de saber, son por meses devengados y, por tanto, no se ha generado aún el derecho a cobrarlo.
Por tanto, de 1.
584.
000 euros hemos pagado 1.
163.
000, ya están contabilizados 182.
000, que son los únicos que falta.
Y, por tanto, me parece poco serio que precisamente usted nos diga todo lo que nos está diciendo, precisamente en relación con unas familias educadoras (aplaudiments) con las que este gobierno está precisamente cumpliendo.
Por tanto, señoría, aquí la única que falta a la verdad es usted.
Usted está tratando de jugar con los ciudadanos valencianos generando un temor que no es cierto y que no es real.

Y, dicho esto, le tengo que decir, mire, efectivamente, hay 182.
000 euros contabilizados y que deberían de haberse pagado ya, y por tanto yo por eso pido perdón a estas familias educadoras por esa pequeña cantidad que no se ha abonado aún y que la vamos a abonar, porque está priorizado, esa pequeña cantidad.
Y le tengo que decir.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Cabré.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Pues, no le digo más.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Pregunta número 754, formulada per la diputada Marina Albiol del grup parlamentari d'Esquerra Unida al Consell, sobre el projecte de la Ciutat de les Llengües.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

La Ciutat de les Llengües, que lluny del que pot semblar pel nom és un espai d'oci, un projecte urbanístic que comptarà amb hotels de cinc estreles, spa, piscines d'aigua dolça i salada, camps de golf, restaurants, discoteques, i fins i tot sembla que és possible que entre tant de luxe hi haja algun espai, algun edifici destinat a això que ara el Partit Popular diu «turisme idiomàtic», que no és més el que ve sent una acadèmia de castellà per a estrangers.
.
.
, o siga, aquest projecte, que té un cost de 288 milions d'euros, aquest projecte hauria de ser desestimat pel Consell, perquè en qualsevol situació suposa una despesa desorbitada i, a més, un model que ja s'ha demostrat fallit.
Però donada l'actual situació econòmica, encara hi ha més motius per a que el projecte de la Ciutat de les Llengües passe a millor vida.

Consellera, ¿van a soterrar aquest projecte de la Ciutat de les Llengües o, si no és així, quines són les previsions del Consell respecte a la Ciutat de les Llengües de Castelló?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

El proyecto Ciudad de las Lenguas es un proyecto que tiene como objetivo reportar beneficios a la provincia de Castellón y a la Comunidad Valenciana.
El proyecto Ciudad de las Lenguas continúa su desarrollo.
En estos momentos lo que está en marcha es la elaboración precisamente de un plan de negocio que va a definir los contenidos y las estrategias más convenientes.
Y este plan de negocio, junto con las conclusiones que se deriven en la comisión de seguimiento del proyecto, en el que está, como no podía de otra manera, incluido el Ayuntamiento de Castellón.
.
.
, van a «redefinir» la Ciudad de las Lenguas con el propósito de adaptarla a las actuales circunstancias y, por tanto, asegurar la viabilidad y el éxito del proyecto.

La sociedad de proyectos temáticos de la Comunidad Valenciana a fecha de hoy de lo que dispone es de un master plan que establece el diseño arquitectónico y orienta sobre los usos y parámetros urbanísticos, y actualmente, le repito, se encuentran en colaboración con la empresa adjudicataria realizando el plan de negocios de la Ciudad de las Lenguas a fin de garantizar, como le he dicho, la viabilidad y éxito del proyecto.
Por tanto, identificar cuáles son las líneas de negocio que nos ayuden a proporcionar la máxima rentabilidad a la inversión pública y el mayor atractivo posible a la inversión privada.

Con ello lo que pretendemos desde el Consell es obtener el máximo rendimiento de un proyecto que estará al servicio de la creación de puestos de trabajo, a la reactivación económica y, por tanto, al servicio de los ciudadanos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí, bé, resumint, vosté el que ha dit és que no, que no soterren la Ciutat de les Llengües i que la Ciutat de les Llengües continua sent un objectiu del Consell.

Mire, senyora Johnson, estem en un moment on els discapacitats estan en lluita reclamant cobrar les subvencions, on n'hi ha més de 680.
000 aturats i aturades, on n'hi ha 10.
000 persones que enguany han segut expulsades de sa casa per no poder pagar la hipoteca, estem a una situació de fallida econòmica, política i social, però el Partit Popular continua pensant en les seues històries i en els seus macroprojectes i, evidentment, amb el cap en els núvols i al marge dels problemes de la ciutadania.

¿Vosté pensa que la Ciutat de les Llengües és el que necessitem ara en Castelló?
¿Vosté pensa que això és ara una necessitat en Castelló, la Ciutat de les Llengües?
Bé, doncs, sembla que sí, que sí que ho pensa, perquè si mirem els pressupostos de 2013, el mateix pressupost que retalla d'educació, el mateix pressupost que desestima fer l'hospital de la Vall d'Uxó o l'hospital de Torrent, eixe mateix pressupost, l'agafem i diu: «Sociedad de Proyectos Temáticos de la Comunidad Valenciana.
Objectius.
Objectius estratègics: realització de quantes actuacions siguen necessàries per a la continuació amb la posada en marxa dels distints projectes, el desenrotllament del qual s'ha encomanat directament o indirectament a la societat de projectes temàtics; i entre els quals destaquen».
.
.
I n'hi han ahí un munt, el conservatori de Torrevieja, el centre cultural de Benidorm, el centre de congressos d'Alacant, i entre tots eixos també la Ciutat de les Llengües, eixa Ciutat de les Llengües de 288 milions d'euros.

I seguim amb el pressupostos: ¡«Objectius i accions a desenvolupar al 2013»!
És a dir, que l'any que ve n'hi hauran objectius i accions a desenvolupar en la Ciutat de les Llengües: «Continuar amb els estudis i plans d'acció en la Ciutat de les Llengües de Castelló».
.
.
Açò, la Ciutat de les Llengües de Castelló, és una prioritat per al Consell, en la situació de fallida que tenim, és una prioritat per al Consell, i de fet ja ho sabien, de fet aquest estiu es va crear una comissió d'experts.
.
.
Bé, «d'experts», diguem-li un equip de treball, amb l'Ajuntament de Castelló per a desenvolupar aquest projecte.
Porten anys i anys gastant-se diners en aquesta Ciutat de les Llengües, i vosté ho sap bé, primer va ser l'època de Gimeno, que ja quasi ningú s'enrecorda de Gimeno, però, bé, Gimeno va ser el que li va donar la vara de comandament al senyor Fabra, el que va permetre que el senyor Fabra, ara president, fóra alcalde de Castelló, i ho va permetre a canvi que el col·locaren en Castelló Cultural amb l'excusa de desenvolupament la Ciutat de les Llengües, amb un sou de 55.
000 euros a l'any, cotxe, xòfer, secretària i assessor.
Hi va estar tres anys.
Això sí, no hi va pegar ni brot.
Per cert, la Ciutat de les Llengües se'n va anar a la societat de projectes temàtics, però el senyor Gimeno se va quedar en cultura.
A la millor vosté mos pot avançar alguna cosa sobre el seu futur.

Però, bé, després de l'època de Gimeno, i ja estant la Ciutat de les Llengües en la societat de projectes temàtics, es va fer un master plan que ens va costar 174.
000 euros.
Un any després del master plan, un any després d'haver-se gastat eixos 174.
000 euros, decidixen que això ja no els val, que eixe master plan l'han de tirar a la brossa i que ara el que cal és redefinir el projecte i fer un nou pla de negocis que costa 40.
000 euros, segons ens va dir.
Per tant, en un any han tirat a la brossa eixe projecte de 174.
000 euros, eixe master plan, perquè no els servia, perquè ara ja calia redefinir-lo, i tornen a fer un nou pla de negocis.

Mire, senyora consellera, deixen de gastar-se diners en la Ciutat de les Llengües, no és el que necessita Castelló, i nosaltres.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

El senyor president:

Senyora consellera.

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

Mire, señora diputada, decía George Elliot, que es el pseudónimo de una escritora británica, «bendito el hombre que no teniendo nada que decir no nos lo demuestra con sus palabras».
.
.
Bendito el que, no teniendo nada que decir, nos evita tener que escucharle sus palabras.
Vengo aquí a contestarle y tengo la sensación de que lo que usted tiene es un problema para diferenciar entre un master plan y un plan de negocios, como antes tenía la señora Martínez dificultad para entender cuál es el procedimiento y los plazos de un procedimiento de puesta en marcha de una infraestructura, porque lo contrario quiere decir que usted no solo falta a la verdad sino que, además, quiere engañar a los ciudadanos.

El proyecto.
.
.
, el objetivo prioritario de este gobierno es proporcionar oportunidades para que se puedan generar puestos de trabajo para que esta comunidad tenga posibilidad de generar economía.
Creación de puestos de trabajo, ese es el objetivo prioritario de este gobierno.
Usted ha leído, y entre los objetivos prioritarios está la planificación y desarrollo de este proyecto, «planificación y desarrollo» no quiere decir la puesta en marcha del proyecto, que se hará cuando el momento sea el oportuno.
La planificación y el desarrollo es lo que está previsto y en lo que estamos trabajando, porque el plan de negocio, a diferencia del master plan.
.
.
, pero entiendo que usted no ve la diferencia, y por eso se lo voy a explicar, el master plan ya le he explicado lo que era, y el plan de negocio, que se ha procedido a la contratación de los servicios de unos profesionales para redacción de un plan de negocio, contenidos y estrategia de la Ciudad de las Lenguas, de acuerdo con la ley de contratos del sector público para la contratación de este plan de negocio, que se sigue un procedimiento que usted puede comprobar perfectamente en el negociado con petición de diferentes ofertas.

Por tanto, en lo que estamos ahora es en el desarrollo de ese proyecto.
Cuando ese proyecto esté perfectamente definido, «redefinido».
.
.
, y se lo he explicado en la primera parte de la pregunta, por tanto, no engañe a los valencianos hablando de spas y de yacusis y de hoteles de cinco estrellas, estamos redefiniendo en este momento el proyecto.
Cuando ese proyecto esté redefinido y tengamos la absoluta seguridad de que es un proyecto viable y en qué condiciones, estaremos en condiciones de hablar de la puesta en marcha de ese proyecto.
Y lo que pretendemos es que sea, por supuesto, un proyecto referente en cuanto al turismo idiomático y que, además, dé oportunidades a la provincia de Castellón, a la que usted veo que castiga sistemáticamente, porque no solo no le parece bien que desarrollemos proyectos, ojo, que es una oportunidad de generación de puestos de trabajo y, además, de que sea una referencia en este caso del turismo idiomático, tampoco le viene bien que pongamos en marcha una infraestructura.
.
.
Lo que tengo la percepción, señoría, es que a usted absolutamente nada le viene bien.
Por eso, como decía al principio, si no tiene nada que decir, le rogaría que se abstuviera de no demostrárnoslo a nosotros y a los ciudadanos, y sobre todo a los de Castellón, a los que usted representa.

Muchas gracias, señor presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

Pregunta número 824, formulada pel diputat Lluís Torró, del grup parlamentari d'Esquerra Unida, a la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, sobre prestació de servicis de gestió d'espais naturals.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, els pressupostos de l'empresa pública VAERSA preveuen una reducció de pràcticament 15 milions d'euros, dels quals, dues terceres parts suposen el capítol de personal.
El passat 9 de novembre va presentar la documentació d'un expedient de regulació d'ocupació que suposarà l'extinció de 439 dels 1.
441 treballadors que VAERSA té repartits en diferents conselleries, i ahí es veu ben clar quin és l'objectiu prioritari del Consell a l'hora de crear llocs de treball, ¿no?

Resulta evident que aquesta reducció dificultarà la prestació de serveis que fins ara VAERSA prestava en règim de comanda, i, entre ells, sembla ser que els relacionats amb gestió dels parcs naturals seran els més afectats.
Per això pregunte, ¿com pensa la conselleria mantenir la prestació d'aquests serveis?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gràcies, senyor president.
.
.

El senyor president:

Un moment, per favor.

Sí, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Sí, gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

La situació de crisi econòmica i l'obligació constitucional de mantindre l'equilibri pressupostari ens obliga a adoptar decisions que no són fàcils de prendre, però que resulten necessàries per a que diversos serveis públics continuen prestant-se.
En eixe sentit, VAERSA forma part del sector públic empresarial de La Generalitat i ha tingut una disminució de les comandes de gestió atribuïdes per diferents conselleries.
Per això cal fer una reorganització i un nou dimensionament de mitjans personals d'esta empresa pública, el que implica un ajust dels recursos actuals.
De fet, el projecte de pressupostos de La Generalitat per a 2013 presenta una disminució de recursos, tant pel que fa a les conselleries que fan les comandes com de les dotacions per a personal de VAERSA.
Per tant, i quant a recursos destinats a la gestió i conservació d'espais naturals, estem treballant en el disseny d'un nou model respecte als espais naturals protegits, assumint un major protagonisme dels mitjans personals de la conselleria, a més de les comandes a VAERSA.

Però, en qualsevol cas, es mantindran els servicis essencials en este àmbit, s'aplicaran les mesures de protecció dels parcs naturals a què les administracions estem obligades i es prestaran els servicis d'atenció al públic i de col·laboració amb les entitats locals que estableixen els instruments d'ordenació i gestió dels espais protegits.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

A banda que sembla ser que este expedient de regulació d'ocupació s'ha perpetrat amb alevosía i no se fa oficial fins una setmana després de l'aprovació del reial decret de procediment d'acomiadament col·lectiu, que facilita moltíssim tot açò, a banda que no sembla un ERO que estiga justificat en qüestions econòmiques, perquè ens trobem amb la sorpresa quan replantegen pressupostos i execució dels pressupostos que pressupostos executats anteriorment, que s'executen en matèria de personal és molt superior al que realment estava pressupostat, jo em pregunte: com afectarà açò a les infraestructures i explotació de residus, per exemple, quan són serveis que seguiran produint-se d'una manera o d'una altra i en canvi estan afectats per l'ERO, com afectarà al departament de qualitat, per exemple, i sobretot com afectarà al tema d'espais naturals.

Vosté acaba de dir una cosa que realment m'ha semblat estranyíssima.
Diu, «un nou model en el qual primaran els mitjans personals de conselleria».
Quins?
Quins mitjans personals té en este moment conselleria per a prestar els mateixos serveis que estaven prestant-se en els parcs naturals?
No sé això a qui pot enganyar amb eixe argument; per descomptat, a nosaltres, ben poquet.

Parlen vostés de les unitats de gestió, parlen vostés de coses que no acabem d'entendre.
Per què van a llevar les guies en determinats parcs, perquè en altres parcs els que estan afectats per l'ERO són els tècnics?
Què passarà amb els centres d'atenció als visitants o al públic?
Perquè a mi realment em costa d'entendre com es pot fer això.

Mire, li pose un exemple.
El parc o l'espai o la nova unitat de gestió, com vostés diuen, d'Ifach, serra Gelada i Puig Campana.
Es quedaran tres persones per atendre 190.
000 visitants a l'any amb un centre obert de dilluns a diumenge i una oficina de dilluns a divendres; tres persones, tres persones que a més, a partir de 2012, ja no han d'estar a temps complet, perquè en les renovacions de contracte eixes tan fastuoses que vostés es van inventar, resulta que només estan nou mesos a l'any.
Per tant, en la pràctica són 2,25 persones les que han d'atendre tot eixe espai.
Senyora consellera, com pensa atendre això?
Quins mitjans humans de conselleria pensa traslladar allí?

De deveres que és increïble el que vostés estan plantejant-nos.
No valoren absolutament res a l'hora de planificar la distribució de personal, no valoren la superfície, per exemple, de l'espai protegit, no valoren el nombre de municipis, no valoren el nombre d'habitants o les característiques socioeconòmiques, ni tan sols valoren el nombre de visitants.
A mi m'agradaria que ens explicara en base a quins criteris es generen eixes unitats de gestió, com per exemple el tema d'Espadà, Calderona, on els centres de treball estan a una distància de 50 quilòmetres d'un a un altre.

Senyora consellera, sap què passa?
Que açò tot fa olor al de sempre, a privatització.
Perquè si vostés despatxen els treballadors públics de VAERSA i pretenen substituir-los o mantindre serveis amb uns treballadors que no té, l'única explicació raonable que un troba és que agafaran i subcontractaran, com ja està fent VAERSA en moltes altres qüestions, gent de fora que no són treballadors públics, probablement inclús amb molta gent de la que estiga treballant ara, però ho faran en condicions de pitjor qualitat de prestació del servei i pitjor condicions de treball.
Eixe és el seu mural i, per descomptat, no el que deia abans la senyora Johnson d'objectiu prioritari crear llocs de treball, al revés, es destruïxen i es fan més precaris.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torró.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor Torró, yo creo que usted debe diferenciar, efectivamente, entre lo que son encomiendas y lo que son trabajos que se están realizando en la conselleria o en otras consellerias de potestades de funcionarios o de ejercicio de potestades administrativas.
Mire usted, el ERE se plantea y está perfectamente determinado en la memoria que se entregó hace dos semanas y que se está en estos momentos hasta el día 10 de diciembre discutiendo con el comité de empresa las causas y los objetivos.
Y hay causas generales.

Y hay causas porque, evidentemente, ¿qué es VAERSA?
VAERSA es una empresa pública, es un instrumento de La Generalitat para llevar a cabo determinadas encomiendas, un instrumento jurídico público y un servicio público.
Si hay reducción de encomiendas del dinero de las consellerias debe haber reducción de personal.
Eso es el abecedario de estas cuestiones, aparte de cumplir la obligación presupuestaria de estabilidad presupuestaria.

Claro que hay un modelo.
Yo lo he explicado centenares de veces en esta cámara y en comparecencias en comisión.
Y volveré a explicarlo.
Mire usted, si pudiésemos privatizar una gestión pública indirecta, que les digo y les vuelvo a repetir que está previsto en el ordenamiento jurídico español en la ley de contratos desde hace más de un siglo, no quepa la menor duda que lo haríamos.
Pero precisamente no hay negocio en estas cuestiones.
Y por eso lo que hace la Generalitat valenciana es, a través de VAERSA, llevar a cabo una reestructuración de su empresa y, en este caso, de la empresa publica VAERSA.

Claro que se puede hacer lo mismo con menos personal, claro que sí.
Se ha conseguido, por ejemplo en consellerias, agrupando y unificando consellerias y siguen exactamente el mismo modelo y gestionando.
Se ha conseguido en parques naturales.
Creía que usted iba a hacer referencia a los directores conservadores de parques naturales, veo que les queda claro, menos mal, algo hemos conseguido, después de un año que ustedes tengan claro los directores de parque.
¿Sabe usted que reducimos de 17 directores de parques a 12?
Ahora, como ven que estamos reduciendo, eso no les importa.
Será el comité de empresa el que determinará los criterios, cuando se apruebe con acuerdo o sin acuerdo, y se llevará a cabo.

Mire usted, VAERSA tiene un 80% de su gestión o de su actividad por encomiendas y sólo un 20% restante respecto de personal y de gestión.
Las encomiendas son de distintas consellerias, que han visto reducido su aportación y, por lo tanto, es obligación de VAERSA reducir el personal, si no, ¿quién paga ese personal?
Usted se preocupa también no solamente por los espacios naturales sino por el resto de personal de VAERSA que, como no tenía línea presupuestaria o crédito y han ido acabando las encomiendas y no se han renovado, se ha ido fuera.
¿Se está usted preocupando por eso?
¿Se están ustedes preocupando por el sector privado, por la destrucción de empleo?
No se preocupan.

Nosotros proponemos un modelo que va a permitir atender los espacios naturales, unidades de gestión donde técnicos y brigadistas y unidades de brigada podrán atender uno y dos parques.
A eso se le llama racionalización, eficacia y eficiencia.
Ese es nuestro modelo.
Ustedes ganen en las urnas, que es donde se gana en una democracia y apliquen su modelo catastrófico que donde lo han aplicado en Cataluña ha sido un desastre.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Pregunta número 823, que formula la diputada Esther López, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, al conseller de Justícia i Benestar Social sobre el centre de menors Els Estels d'Alacant.

Senyora López, té la paraula.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Bueno, señor Cabré, aquí estamos otra vez como en cada pleno.
Bien, esta pregunta va dirigida a un centro, y yo sé que usted ha sido consciente de todas las problemáticas que ha venido sufriendo durante este tiempo, porque soy consciente de que usted, a raíz de lo que ha ido saliendo en los medios y de las críticas que han surgido en la vecindad de alrededor del centro de menores que se han solidarizado con los trabajadores y la fundación O'Belén a la que se le debe desde la conselleria 1.
100.
000 euros, señor conseller, ¿cuál es la opinión que le merece este hecho y qué piensa hacer por fin para solucionarlo?

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora López, como ya tuve ocasión de exponerle, en respuesta a sus interpelaciones obre la protección de menores, el pasado día 24 de octubre, esta conselleria siempre tiene como prioridad el interés del menor.
En respuesta a ese interés nos corresponde la tarea de resolver las situaciones de desprotección social en la que se encuentran tanto niños y niñas sobre los que La Generalitat tiene la guarda y tutela.

Señora diputada, hace unos meses formuló usted una pregunta sobre el presunto cierre de los centros gestionados por la fundación internacional O'Belén que no tuve ocasión de contestar en aquel momento.
Ocho meses después puedo decirle que esa fundación, con gran experiencia en el campo de la protección de menores, que desarrolla sus actividades desde hace años en la provincia de Alicante con financiación de La Generalitat, a través de la Dirección General del Menor, sigue prestando los mismos servicios a día de hoy: el servicio de gestión del centro de acogida de menores, el servicio de intervenciones técnicas de acogimientos familiares simples y permanentes en familias educadoras y los programas de intervención especializada con menores en guarda o tutela.

Ni lo pagos pendientes a esa entidad son los que usted afirma, ni el centro de acogida de menores Els Estels está en situación del desabastecimiento que usted indica.
Puedo decirle con toda seguridad que el centro de acogida de menores Els Estels está funcionando con normalidad y que en ningún momento se ha producido la situación de falta de productos de primera necesidad, que usted afirma que se ha producido.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Señora López.

La senyora López Barceló:

Mire, señor conseller, estamos de acuerdo absolutamente en que se está garantizando todo material y todo recurso a los menores del centro Els Estels, estamos completamente de acuerdo.
Estamos completamente de acuerdo en que la fundación O'Belén, de gran raigambre social en nuestra comunidad, está haciendo una labor impresionante.
¿Pero sabe cómo la está haciendo?
La está haciendo a costa de los impagos y de la situación desesperante a la que la está llevando la conselleria no solamente a esta fundación sino a todo el tercer sector, algo de lo que usted es plenamente consciente.

Por tanto, usted contésteme, por favor, porque ya sabe que en anteriores intervenciones ya hemos abordado este tema por diferentes cuestiones, tanto acerca de la deuda y de la situación como de algunas entidades particulares.

Y después de todo eso, señor Cabré, a lo único a lo que usted me ha contestado con concreción es que a la fundación Diagrama se le estén dando la mayor parte de los recursos del País Valencià en detrimento del resto de entidades que han estado sosteniendo, como muy bien usted ha afirmado, y desarrollado el sector durante los últimos veinticinco años.

Señor conseller, estos meses que han ido pasando, en estos meses la situación de los centros donde viven menores, cuyo responsable legal es la Generalitat valenciana, ha continuado agravándose, efectivamente.
Efectivamente que los menores lo tienen absolutamente todo garantizado, pero también es usted plenamente consciente de que está todo garantizado gracias a que la fundación está teniendo que poner, por encima de los pagos de las nóminas, la atención a los menores del centro.

Aquí los trabajadores se están comprometiendo absolutamente hasta con donaciones, y usted también es consciente que la sociedad está haciendo incluso donativos para que a los niños, a los menores, además de que no les falte de nada, puedan tener otro tipo de bienes con los que puedan ellos de alguna forma gozar.

Mire, señor conseller, primero ustedes no pagan a las entidades, que no olvidemos que cuidan y protegen a los menores responsabilidad de la conselleria.
Las empresas, las empresas esas proveedoras a las que tiene que pagar el centro para que provea de todas las necesidades básicas a los menores, están sufriendo impagos pero no porque quieran las fundaciones sino porque ustedes no les pagan, tienen que recurrir a créditos y, por tanto, nuestro dinero se va al final a pagar prácticamente más intereses que realmente la desviación hacia lo que debe de ir, que es a pagar las nóminas y a los recursos de los menores.

Por tanto, señor conseller, usted lo que está haciendo en materia de menores, además de machacar a las familias de acogida, algo que usted ha tratado anteriormente y que sabe perfectamente que no es tal y como ha contestado, sabe que están sufriendo impagos de hasta seis meses las familias de acogida; sabe que no solamente la fundación O'Belén sufre impagos sino que sabe usted además que ustedes han cambiado los modelos y han sacado licitaciones por períodos irrisorios de cuatro meses, frente a los dos años que representaba con anterioridad la obtención de un concurso.
Se está ganando en inestabilidad de las entidades y en los equipos técnicos que atienden a los menores, lo que agrava aún más la situación.

Mire, señor conseller, como le decía, es un drama que un menor tenga que salir de su familia por una situación de desamparo.
Pero lo más terrible es que dicho menor, por el mal desempeño de ustedes, que pasan a ser sus responsables legales, se vean sumergidos en una nueva situación de inestabilidad en los equipos que se hacen cargo de él, así como de las familias en las que afortunadamente entran a formar parte, pero cuyas familias, que se ven en una situación de crisis como el resto de la sociedad, sufren el paro, sufren situaciones muy, pero que muy desesperadas y ustedes no les pagan las ayudas por cuidar de esos menores que son responsabilidad suya, porque son ustedes sus tutores.

Por favor, señor conseller, contésteme concretamente ¿cuál es la deuda total de su conselleria con los recursos de menores?
¿Qué se está haciendo desde esta conselleria para solucionar el tema de impagos, 1.
100.
000 se le debe a la fundación O'Belén?
¿Se va a establecer un calendario coherente de pagos o se seguirá trabajando sin fechas, ni plazos?
Dígame, señor conseller, ¿van a seguir sacando licitaciones de centros por cuatro meses fomentando proyectos a corto plazo basados exclusivamente en lo económico y no en buscar la calidad de vida y el desarrollo de los menores?

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Gracias, señor presidente.

Señora López.

Yo, en primer lugar, como usted dice, reiteradamente usted pregunta siempre lo mismo, una y otra vez, machaconamente, y en todas las veces que usted me pregunta me hace referencia a la Fundación Diagrama.

Yo, señora López, le preguntaría y le diría: ¿tiene usted algo contra la Fundación Diagrama?
¿Tiene algún problema con la Fundación Diagrama?
O, le preguntaría de otra manera: ¿tiene algún interés en favor de cualquier otra asociación que le lleve a usted a criticar y a atacar de forma constante y permanente a la Fundación Diagrama?
¿Defiende usted algún otro interés particular de alguna otra entidad?
¡Dígalo!
¡Dígalo claro!
¿Qué intereses está usted defendiendo?
¿A usted le han encargado que defienda el interés de alguna otra entidad?
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señoría.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Le pediría que, por favor, lo dijese porque aquí -creo- todos tenemos derecho a saber, y, si usted tiene algo que decir o hay algún interés, ¡díganoslo!

Por nuestra parte, señorías, no existe ningún interés ni en favor de la Fundación Diagrama ni en favor de ninguna otra.
A quien le corresponde, le corresponde, y, si no presta bien sus servicios, se acaba con ella sin más, señoría, sin mayores explicaciones.

Por tanto, reitero, si usted tiene intereses particulares, por favor, de una vez ¡díganoslo ya!

Bien, dicho esto, le tengo que decir que a la fundación O'Belén desde el año 2007 se le han abonado por parte de esta conselleria 9.
374.
000 euros.
Le tengo que decir que usted falta a la verdad, por no decir -como han dicho antes sus compañeros- que usted miente, porque no adeudamos ni mucho menos 1.
100.
000 euros.
Hemos abonado 595.
000 euros y, por tanto, abonamos menos de la mitad.
Me parece que abonar el 40% no es lo mismo que abonar el cien por cien.
Y, por tanto, no sea usted catastrofista, no diga usted falsedades y, por tanto, no trate usted de generar un temor en la sociedad ante unas dificultades que son reales, por otra parte, y que no le oculto.

Por otro lado, señoría, le tengo que decir a usted, también, que, mire, a usted le pediría un poco de seriedad y un poco de, realmente, actuar con un poco más de seriedad en su trabajo.
Porque, mire, usted formuló esta pregunta el mismo 12 de noviembre, precisamente el mismo día en que se publicó esta noticia en los medios de comunicación, una noticia sobre que se estaban efectuando estas donaciones, que apareció en los medios de comunicación, que tiene su origen en una serie de correos electrónicos anónimos que se formularon.
Y yo le pregunto: ¿por qué usted, ante esta noticia no acudió a la conselleria para enterarse de cuál era la realidad?
¿Por qué no acudió usted a la fundación O'Belén para preguntar cuál es la verdad?
¿Por qué usted sin más actúa y molesta a esta cámara con una pregunta basada, sencillamente, en una noticia aparecida en un medio de comunicación?
(Veus) ¿O es que usted provocó esa información porque usted sabía que se iba a publicar ese día?

Es usted, y no diré yo, y no diré yo que es usted una incompetente por actuar y por preguntar en base, sin más, de informaciones aparecidas en los medios de comunicación sin enterarse de la realidad.
(Aplaudiments) No diré yo que usted es incompetente, no diré yo que es usted una inútil.

Y le tengo que decir que si usted hubiese acudido a la fundación O'Belén le hubiesen dado exactamente la respuesta.
La fundación O'Belén, a la que sí alarmada acudió a la conselleria para preguntar qué es lo que pasaba, manifestó: «Ignoramos que se hubiese producido dicha información a los medios de comunicación y por quién.
Que en ningún caso se ha autorizado esta campaña o colecta para la recogida de recursos desde la entidad.
Por parte de la Fundación Internacional O'Belén se ha abierto inmediatamente una investigación para conocer a fondo este tema informativo.
Tras el estudio del expediente que se ha iniciado, se tomarán las medidas oportunas contra quienes hayan querido dañar la imagen de la Fundación Internacional O'Belén y, en consecuencia, la imagen de la Conselleria de Justicia y Bienestar Social de la Generalitat valenciana.
Por nuestra parte -reitero, por su parte, dicen-, hay constancia cada mes de que se cubren las necesidades del centro y de los menores por encima de cualquier otra cosa.
» Esto es lo que contestó el 19 de noviembre de 2012 la fundación O'Belén a la conselleria.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, gracias.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Por tanto, señoría, usted falta a la verdad.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Señorías, antes de pasar a las interpelaciones, les comunicó que la reunión de la Comisión de Agricultura, Ganadería y Pesca, que se inició el día 27 de noviembre de 2012, continuará el próximo día 5 de diciembre de 2012, miércoles, a las 16:30 horas, con los puntos del orden del día que quedaban pendientes.

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, a la consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyora Maritina Hernández Miñana, sobre la política del Consell en matèria de control de plagues, que formula la diputada senyora M.
Âª Vicenta Crespo Domínguez (GP Socialista) (RE número 28.
522)

El senyor vicepresident primer:

Pasamos, pues, al punto catorce del orden del día: interpel·lació pel procediment especial d'urgència a la consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, sobre la política del Consell en matèria de control de plagues, que formula la diputada María Vicenta Crespo Domínguez, del Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula la il·lustre diputada, senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera.

Senyories.

Doncs, bé, hui toca parlar de plagues.
Els anuncie que no vaig a parlar de la plaga horribilis que afecta sis-cents mil aturats, que cada dia s'infecten dos-cents trenta valencians des que el senyor Fabra és president.
(Aplaudiments) Ni de la plaga retalladitis, que ha importat el PP valencià de Madrid i està causant estralls en educació, sanitat i benestar social.
Ni tampoc de la deuditis que patix el Consell i que està convertint-se en una malaltia crònica a la comunitat, i, molt menys, senyories, de l'última plaga que ens ha arribat de la boca d'una il·lustre diputada, la reinsertitis social.
¡No!
, senyories, el tema és la política del Consell en matèria de plagues, plagues que afecten el sector agrari valencià.

¿I per què esta interpel·lació?
Doncs, per una senzilla raó; el sector agroalimentari valencià, que sempre ha estat dels primers en el rànquing de l'economia valenciana, així ho va ratificar el senyor Fabra el passat 19 de novembre en la inauguració de la jornada de cítrics, on es va recordar a tots els valencians que el sector agroalimentari representa el 18% de les explotacions valencianes i, d'açò, l'evidència és que, en realitat, el sector citrícola per al PP no pinta Fabra.

Senyora consellera, vosté i jo sabem que és una xifra de la qual ens queda poc de temps per a continuar presumint d'ella.
N'hi ha una comunitat del sud que està xafant-mos en producció i en exportació de cítrics i que, d'ací no res, si no espavilem, ens passarà davant.
¡Clar!
, ens hem de preguntar per què ens passen eixes coses.

Doncs, com diu el refranyer, al gos flac, tot són puces, senyories, i el sector agroalimentari patix molta fam perquè l'administració no li dóna de menjar, està en altres menesters.
Així que, no ens sorprén quan arribem a nivells de mosques de la fruita, és a dir, el nivell de la Ceratitis capitata en estiu, a un 25%, aproximadament, en els camps valencians.
I, clar, eixa xifra, senyora consellera, no és cap casualitat, és el resultat de les seues polítiques de planificació, de control de plagues, que són un fracàs estrepitós.

A l'any 2011, senyories, la conselleria posa fi a un programa que portava vint anys donant bons resultats i que és el repartiment gratuït de càrregues de trampeig massiu i acaba amb la pràctica dels esquers, dues actuacions que eren molt, molt eficients en la lluita contra la Ceratitis capitata.
De la nit al matí, un mètode molt eficaç de control de la mosca patix una restricció dràstica deixant tan sols unes 85.
000 mil trampes, molt insuficients per a las 150.
000 hectàrees que s'han de tractar.

¿Per què, senyories, assistim a estes restriccions?
Doncs, la conselleria, en estos moments centra tots els seus esforços econòmics i els pocs recursos dels que disposa en un nou sistema: la producció de mascles estèrils en la fàbrica de Caudete, mascles estèrils per a la solta en camps valencians, però, també, en camps de Catalunya i Múrcia.
Negoci assegurat, senyories, perquè, pel contrari, la conselleria no invertiria més de sis milions -que vénen a ser uns quatre-cents milions d'insectes mascles estèrils- per a estes 150.
000 hectàrees.
La veritat és que podem acabar amb les mosques valencianes i part de les mosques de l'estranger.
Però, clar, per a la conselleria l'explicació és una altra: la solta de mascles estèrils es fa per ser un mètode respectuós amb el medi ambient.

Mire, senyora consellera, les càrregues també tenen nivell zero de contaminació.
Per tant, són iguals de respectuoses i eficients, l'únic problema és que no són negoci per a vostés, per això abandonen una pràctica que, ara que molta taronja està girant de color, controlava la Ceratitis capitata i tenia cost zero per als agricultors que -insistisc-, en estos moments, doncs desitgen que torne eixe sistema.

No m'agradaria veure com la falta de control d'una plaga greu per als productors de cítrics per retallar La Generalitat partides de lluita contra la plaga de la mosca i altres -a l'any 2008 vostés destinaven més d'onze milions d'euros; a l'any 2011 la quantitat es va reduir a 200.
000, diners destinats al repartiment de trampes i producte fitosanitari en la lluita contra la mosca-, no m'agradaria -deia- que La Generalitat tinguera alguna cosa a vore amb els possibles problemes de comercialització de les taronges; seria no sols un contratemps per al sector i també la ruïna de la campanya, que pareix que està defensant-se prou bé enguany, en estos moments.

És una pena, senyora consellera, que un tractament que tan sols té un cost de trenta euros per cada productor i que estava funcionant de forma global per part dels llauradors, perquè la veritat n'hi havia conscienciació i sensibilitat, vosté trenca un procés de control de la Ceratitis capitata que, si parlem de diners, va a ser un milió aproximadament i posa en perill un sector que representa el 45% de la producció final agrària a la comunitat, per no voler fer un mínim esforç i continuar retallant d'on no toca.

I, mire, senyora consellera, com resulta difícil posar-li portes al camp, a les nostres fronteres, doncs també patim, a causa de les importacions de cítrics que fan les grans operadores, altres plagues com la Xanthomonas axonopodis o la Guignarda citricarpa, procedents de Brasil i de l'Àfrica del sud.

En estos moments, n'hi ha una alerta en el servei d'inspecció europeu per l'entrada d'estes plagues que ataquen els nostres cítrics.
Estem davant d'una situació gravíssima pel perill evident que estes plagues representen per al sector i lamente dir-li, senyora consellera, que encara no l'hem sentida alçar la veu i demanar-li al senyor Rajoy, a l'estat espanyol que intervinga davant la Unió Europea demanant la suspensió immediata d'estes exportacions que fan quatre operadors i que estan arruïnant tot el sector; quan governaven nosaltres, altre gall cantava.

I, senyories, no voldria acabar sense parlar d'una de les pitjors plagues que ataca a totes les palmeres de la Comunitat Valenciana, el Rhynchophorus ferrugineus.
De nord a sud, este (inintel·ligible) .
.
.
està matant tot un patrimoni botànic que tenim els valencians.
Puc afirmar que les actuacions que estan duent-se a terme per part de la conselleria per a controlar y/o eradicar el morrut roig han estat un autèntic fracàs, senyories.

Per tant, des de la preocupació profunda que sempre he manifestat quan parle de la plaga del Rhynchophorus ferrugineus, li demane, una vegada més, senyora consellera, que s'aplique encara més en complir i fer complir amb rigor i celeritat les mesures obligatòries a l'eradicació i control de la plaga del morrut, arreplegades en les diferents ordres que s'han publicat, i, en especial, en l'ordre del 25 de novembre de 2008, però, sobretot, que arbitre els recursos necessaris per al bon compliment de ser objectiu, que no és altre que aconseguir eradicar i controlar la plaga que acabarà amb les nostres palmeres.

Mire, és intolerable veure com el ministre Arias Cañete aprova un pressupost i deixa la partida de control de plagues en zero euros, senyories.
Sí, la Comunitat Valenciana rebrà zero euros de diners transferits de l'estat per al control de plagues.
¿I vosté calla, senyora consellera?
Ja podem dir adéu als palmerals històrics d'Oriola, Alacant i Elx, que és patrimoni de la humanitat des de l'any 2004, i que gràcies a l'atenció especial per part dels seus ajuntaments continuen existint, perquè la sensibilitat del senyor Arias Cañete ja la coneixem tots: zero euros.

Senyora consellera, el problema se li ha escapat de les mans.
Estem en estat d'alarma, senyories, en tema de control i eradicació de plagues en esta comunitat.
I el Partit Popular tinc el pressentiment que tanca els ulls i es tapa les orelles per no veure ni sentir que no n'hi ha producte que mate el morrut roig o que salve la palmera de l'atac mortal de l'insecte, ni imidacloprid, ni les investigacions de la senyora Pilar Mateo, ni el nou experiment de microencapsulat.
¡Res de res!

I hem arribat a esta situació perquè els diners que feien falta i la preocupació perquè es feren les pertinents investigacions necessàries per a guanyar-li la batalla a les plagues, sempre han arribat tard a esta comunitat.

Ara, les plagues, la taca roja del Rhynchophorus o el càncer de cítrics devora la nostra comunitat per culpa de la passivitat d'un Consell insensible a la catàstrofe mediambiental que contemplem a diari els valencians.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Crespo.
.
.
gràcies, senyora Crespo.

Té la paraula l'honorable consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, na Maritina Hernández.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Molt bona vesprada, senyor president.

Senyores y senyors diputats.

Senyora Crespo, si me permet, no tenia intenció de començar parlant d'eixes plagues que vosté ha nomenat com als parats i al deute en esta comunitat, però vaig a fer-ho, perquè els parats.
.
.
, eixa plaga la dugué ací el Partit Socialista Obrer Espanyol, siguent president del govern Rodríguez Zapatero.
Jo crec que sis milions és verdaderament una plaga de parats gràcies a vostés i, per descomptat, si en esta comunitat tenim el deute i el dèficit que tenim, sense ningun dubte és pel infrafinançament del seu partit al Govern d'Espanya.
Per tant, si vosté vol, parlem també d'eixes plagues.
(Aplaudiments)

Però jo, amb les meues paraules, volia començar agraint-li esta interpel·lació, perquè per a este govern, per a este govern, per a esta conselleria vindre a la seu parlamentària a parlar de la lluita contra les plagues és una verdadera satisfacció i un verdader honor.
Perquè si n'hi ha alguna política, junt a la de les assegurances, que mos caracteritze en totes les regions europees és sense dubte la de la lluita contra les plagues, i en totes les regions citrícoles del món és sense dubte la lluita contra les plagues, i això s'ha vist clarament en el congrés citrícola al qual vosté ha fet referència fa un moment.

I, efectivament, en eixe congrés s'ha determinat -i a la millor vosté les conclusions no ha tingut encara el temps de llegir-les, però li les passaré molt gustosament- que la lluita, la tècnica dels mascles estèrils -dels insectes estèrils- és la ferramenta més eficaç, més respectuosa amb el medi ambient i amb la salut humana que hi ha per a la lluita contra la mosca de la fruita, contra la Ceratitis capitata.

Per tant, si n'hi ha alguna regió citrícola que està en l'avantguarda de la lluita contra la mosca, sense ningun dubte és la Comunitat Valenciana.
Per això, per a mi estar ací parlant de la lluita contra les plagues, per descomptat és una satisfacció i li agraïsc que mos permeta poder fer esta interpel·lació.

Per descomptat, de forma continuada, venim plantejant en totes les nostres intervencions que n'hi han dos pilars fonamentals en la política agrària d'este govern: les assegurances i la lluita contra les plagues.
I a ells apliquem el major número de recursos econòmics, de recursos personals, de recursos tècnics i d'investigació perquè siga una lluita eficaç i rendible per al sector.

Per això establim uns objectius que, per descomptat, són el previndre l'entrada i la difusió de plagues i malalties, recolzar al llaurador en les estratègies de control i fer tot el treball junt al sector i desenrotllar noves estratègies de control que s'adapten en cada moment a les necessitats de cada cultiu i, per descomptat, també, a la demanda del consumidor.
Perquè sempre diguem que som una agricultura oberta, una agricultura de fresc, una agricultura que mira a l'exterior.
Per tant, en la qualitat i en l'excel·lència del producte sense dubte està un valor afegit.
I eixa qualitat la pot fer la lluita contra les plagues.

La prevenció i el control de plagues va nàixer com a instrument important en el pla de vigilància fitosanitària citrícola, bé ho dia vosté, 180.
000 hectàrees de superfície a protegir, i que se ficaven en perill per la globalització en l'intercanvi de cítrics, globalització que podia permetre la incorporació, la introducció de noves plagues.
Per això s'ha determinat des de ja fa molts anys, des de 2005, unes actuacions que se vénen duguent de forma continuada, actuacions en camp i en magatzem per a detectar, per a fer un seguiment i per a tindre mecanismes d'actuació que mos permeten redissenyar i que mos permeten prendre decisions per a eradicar les plagues.

Això ha passat en el cotonet recentment en les Valls, ha passat en el poll roig de Califòrnia i, per descomptat, estem establint àrees de control, més de 100 àrees en tota la comunitat amb 2.
000 hectàrees, que mos permeten fer una detecció precoç per a evitar l'expansió d'estes plagues.
I als resultats ens remetem, estem evitant verdaderament l'expansió d'estes.

Quant el control del material importat, ho sap molt bé vosté, fem inspeccions en magatzems, una mitjana de 120 lots, i per descomptat s'immobilitzen totes aquelles fruites en les quals se pot trobar algun element nociu.

El document administratiu que mos permet el control administratiu que garantix que els productes vegetals estiguen lliures, i aixina estiguen certificats, és el passaport fitosanitari, i un altre instrument important és la inspecció que s'està fent en vivers, en vivers de fruiters, en vivers de vinya i en vivers d'ornamentals.
1.
590 productors inscrits en els registres de productors de plantes de vivers i 1.
800 inspeccions, com és obvi en estos moments, en vivers de palmàcies, no podia ser d'una altra manera, i 2.
200 en total.
Però, a més, se fan entorn de 250 prospeccions a l'any en compliment dels programes nacionals d'eradicació i control d'organismes nocius per a fer la nostra zona exempta de determinades plagues.

Algun exemple molt recent, l'eradicació i control de foc bacterià de les rosàcies que se va implantar en l'entorn de la zona de Villena i que afectà fonamentalment pereres, pomeres, codonyers, nispro i que ja s'ha fet un control i un treball rigorós tècnic sobre això i ha evitat la seua expansió.

Però vaig a referir-me molt breument a tres campanyes institucionals, a tres campanyes que este govern fica en marxa cada exercici, i ve fent-ho des de ja fa temps, amb un suport tècnic extraordinari i que permet la sanitat vegetal de les nostres produccions més importants -vosté l'ha anomenat-: la Ceratitis capitata, mosca de la fruita, el Rhynchophorus ferrugineus en les palmàcies i el Chilo suppressalis, que no l'ha anomenat, el cuc de l'arròs, però que també té un impacte econòmic molt important.

M'ha sorprés moltíssim la seua valentia al jutjar l'actual lluita biotècnica que se fa contra la Ceratitis, perquè és reconegut per tots els científics, per tots els tècnics, però el que és molt important, però molt important, reconegut per tot el sector citrícola valencià, i és l'enveja de les citricultures d'altra regió, l'ús que se fa de la bioplanta, l'ús que se fa de l'emissió de mascles estèrils.
Vosté ha dit 450 milions, jo li dic, a la setmana, 450 milions a la setmana, i això és el que permet exactament el control de la mosca en les 150.
000 hectàrees sobre les quals s'està fent la lluita.

Però a més se fa un seguiment i un control de la mosca que n'hi ha en tota eixa superfície.
I els resultats d'este any, senyora Crespo, els resultats d'este any són com els del millor any en el qual n'hi han registres.
Per tant, quan vosté parla de passivitat, de catàstrofe i de desastre, probablement ni haja visitat ninguna finca citrícola, probablement no haja vist ningun fruit, perquè no hi ha mosca este any, probablement no haja parlat amb ningun exportador i probablement no conega les dades de les duanes, perquè s'ha pogut exportar tot sense trobar-se absolutament ninguna mosca en ningun dels lots ni en ningun dels carregaments que han eixit als mercats exteriors.

Però, a més, com li dia, tan important com tot això, és la satisfacció del sector que no sols demanda eixe tractament, sinó que dóna contínuament les gràcies perquè esta administració estiga fent-se càrrec d'eixe tractament.

I li vaig a dir, vosté parlava de cost zero, efectivament, amb cost zero per al sector.
A pesar dels retalls, a pesar de les restriccions pressupostàries, el tractament contra la Ceratitis en esta comunitat se fa amb cost zero per al llaurador.
I és un tractament complementari com els tècnics.
.
.
dissenyen, per una part, la lluita biotècnica del mascles i, per una altra part, clar que sí, també les trampes, i la utilització de feromones i la utilització d'esterilitzants químics, clar que sí, perquè n'hi ha un tractament, també terrestre, que se fa en col·laboració amb els llauradors i amb quads, que permeten una accessibilitat, i que permet que la conjunció dels dos treballs tinga els resultats que té per a l'exportació dels nostres cítrics.

I vosté dia també d'una forma crec que prou gratuïta i prou valenta per la seua part, perquè no crec que estiga recolzada per ninguna dada, que a la millor hem de deixar prompte de presumir del nivell d'exportació dels cítrics valencians.
Doncs mire, són els que més s'incrementen any a any, més d'un 7% en este exercici en relació a l'exercici anterior, és el primer capítol d'exportació d'esta comunitat, soles el de cítrics, no estic parlant de tot el sector agroalimentari.
Però és que la diferència amb altres citricultures és extraordinària, perquè a la millor vosté no sap que les altres citricultures és que no va a fresc ni van a exportació, és que són per a elaboració.

Per tant, en lluita contra les plagues estem a l'avantguarda, estem a l'avantguarda en coneiximent, en tècnica, en tecnologia, en recursos científics i, per descomptat, en recursos econòmics.
No sé d'on ha tret vostés les dades, però, més de 20 milions d'euros en este exercici per a lluitar contra totes les plagues.

En relació al Rhynchophorus, no vull deixar d'anomenar-lo, vosté sap que encara no hi ha una solució tècnica adequada, però ací s'està treballant protegint els palmerars i, per descomptat, els vivers, que són els que aporten economia en relació a producció dels palmerars.

I en relació al Chilo.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaja concloent, senyora consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
l'única comunitat que fa una campanya institucional a cost zero, com vosté demanava, per al arrossers.

Per tant, no sols no hi ha passivitat.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
sinó que és una regió que en allò relacionat amb la lluita contra les plagues.
.
.

El senyor president:

Gràcies, senyora consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
és l'enveja de qualsevol agricultura.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyora consellera, quina casualitat que ZP també tinga la culpa del bloqueig de l'any 2001 que ens va fer Estats Units a les nostres clementines.
Era o no ministre el senyor Arias Cañete?
No ho sé!
(Aplaudiments) És el mateix que ara ens nega el pa als valencians.

I pareix mentira amb tot el que representa el sector de cítrics, vosté ho ha dit, un sector clau per a l'economia valenciana, que vostés cada any baixen el pressupost destinat al control de plagues.

Li ho torne a repetir, el senyor Arias Cañete per a l'exercici 2013 transferirà zero euros per a l'eradicació de plagues com el Rhynchophorus ferrugineus.

I, per cert, mire, el divendres es compliran dotze anys del Patronat del Palmerar d'Elx i, des de l'any 2008, l'ajuntament té una petició per a reunir-se amb ell.
Resposta, ninguna.
Eixe és l'interés que mostren en el control de plagues.

I, ara, perquè no he tingut temps en la primera intervenció, vull incidir en el tema de la investigació, senyora consellera.
Vostés, el Partit Popular, estan desmantellant l'IVIA, any rere any rebaixen el pressupost destinat a investigació.

I què ha passat?
Que l'institut d'investigació agrària, que era un referent internacional en tot tipus d'investigació, ara està passant per una situació molt dolenta, perquè vosté, i el Consell i el senyor Fabra els importa ben poc cobrir les places dels investigadors que es jubilen.
És així o no, senyora consellera?

Vostés, cants al sol, tots els que fagen falta, però a l'hora d'afrontar un problema tan greu com és el control de plagues.
.
.
Hui he parlat de la Ceratitis capitata majoritàriament i del Rhynchophorus ferrugineus, perquè la primera és la plaga més important que afecta a la citricultura i la veritat és que urgix des de la conselleria es fagen esforços molt importants per a combatre-la.
I no estan fent-se, perquè la política que porten anys aplicant al sector és la d'esforços mínims, i cada any retallen programes que estaven donant bons resultats en el control de plagues, com era el repartiment de forma gratuïta d'insecticides i trampes.

I, clar, com un mal sempre va acompanyat d'un altre, ara estem veient com des d'una organització agrària, no ho dic jo, senyora consellera, li sona?
, AVA-Asaja ho diu, també està denunciant que les exportacions valencianes contaminen els nostres cítrics.

Senyora consellera, els socialistes volem denunciar eixa entrada d'importació de cítrics contaminats perquè van acompanyades de dos noves plagues, dos plagues summament, altament perilloses per als nostres cítrics.

La veritat és que jo crec que esforços, i li ho reconec, sí que se'n fan, però no són suficients, senyora consellera.
Per què cada any el pressupost destinat a plagues ha de baixar?
No té lògica, quan vosté sap que és un pressupost que hauria d'augmentar per totes les plagues que cada any ací venim detectant.
Hem parlat de dos plagues molt importants, però n'hi ha moltes altres, que vosté també en la seua intervenció ha anomenat, com és el cotó, o la polilla de la tomaca, o també ha parlat -ho tinc per ací, ara no trobe-, bé, de tota una sèrie de coses que, la veritat, si unírem esforços, tant el ministeri, com la conselleria, com eixos controls exhaustius en frontera, que el senyor Rajoy pareix ser que ara no està fent amb la celeritat ni amb la disciplina que toca, doncs jo crec que les dades que jo hui he intentat transmetre-li no serien tan alarmants.

Mire, i no ho dic jo, li ho torne a repetir.
Cítrics contaminats procedents de Brasil, més de mil per cent en un any, senyora consellera.
Cítrics contaminats procedents del sud d'Àfrica, més 2,80% per un any.

Alarma roja!
Açò no pot continuar així.
Vostés tenen una responsabilitat i l'han d'assumir, han de parar el tema de les plagues en importació.
Li ha de dir al senyor Rajoy que es pose en contacte.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

La senyora Crespo Domínguez:

.
.
.
amb la Comunitat Europea i que pare, perquè la primera víctima va a ser el nostre sector valencià.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Senyor president.

Senyora Crespo.

Senyories.

Efectivament, en la intervenció anterior no m'ha donat temps a respondre a alguns dels seus plantejaments.
Però, ja que ha insistit, li vaig a dir, i, en fi, ho sent moltíssim, perquè les dades no l'acompanyen, en absolut.

Ha nomenat vosté el senyor Arias Cañete en l'any 2001.
Efectivament, l'any 2001 que mosatros veníem de.
.
.
que estava ell com a ministre i veníem d'un moment en què la mosca encara no estava controlada en el nostre territori, perquè encara no hi havia solucions tècniques suficientment efectives i perquè els americans volien ficar una barrera artificial a l'entrada dels nostres cítrics, qui va resoldre eixe problema va ser el president Aznar treballant amb el ministre Cañete, no ho va resoldre ningú més.

En els anys de govern socialista, quan hem tingut algun problema, no hem tingut a ningú que mos donarà suport.
Tant de bo estos vuit anys s'haguera treballat per l'agricultura valenciana com treballaren el senyor Aznar i el senyor Cañete en aquella legislatura, i com està treballant el senyor Cañete en estos moments, que tenim la sort de tindre un gran ministre, no sols per coneixement, sinó per forma de gestionar i de treballar.

I li vaig a donar unes dades que pel que es veu vosté desconeix, i és el fons que s'apliquen ací a la lluita contra les plagues.
Com vosté sí que ha de saber, els fons per a la lluita contra les plagues són cofinançats.
Per tant, el ministeri fica tants fons com fica cada comunitat autònoma.
Contra el morrut en Andalusia, 140.
000 euros.
Contra la Ceratitis, zero euros.
Per què?
Perquè la comunitat andalusa no fa lluita contra la Ceratitis.
Catalunya.
.
.
I li fique eixos dos exemples perquè són dos comunitats pròximes en relació a l'agricultura.
Catalunya contra el morrut, 86.
000 euros; contra la Ceratitis, zero euros.
Per què?
Perquè Catalunya fica 86.
000 contra el morrut i zero contra la Ceratitis.

Comunitat Valenciana, contra el morrut, 1.
063.
000 euros.
1.
063.
000 euros!
Contra la Ceratitis, 2.
400.
000 euros.
Per què?
Perquè està en proporció directa a la inversió que fa esta comunitat en la lluita contra eixes plagues.

Per tant, eixes dades ja estan parlant de qui treballa ací contra les plagues i qui no està treballant contra les plagues, i quin és el suport del ministeri i quin no ha sigut en altres moments, que no han tingut estes aportacions.

Però, volia dir-li que no comprenc com continua vosté insistint que la lluita a través de la tècnica de mascles estèrils no és eficient i que el canvi d'estratègia no ha sigut oportú.

El canvi d'estratègia li he dit que s'ha produït per raons cientificotècniques, però a més el resultat està sent extraordinari.
Els resultats són que estem en els índexs menors d'afecció de mosca des que hi ha registres.
Per tant, sent moltíssim dir-li que mosatros anem a seguir treballant conforme els científics i els tècnics paguen.

La lluita biotècnica, la lluita que permet reduir la utilització de matèries actives, de matèries químiques, d'insecticides i de plaguicides.
La lluita que assegura la sostenibilitat del sistema.
La lluita que preserva de la forma millor possible, tant la salut per a les persones com la salut per al medi ambient, com la preservació del medi ambient.
Sense cap dubte és eixa lluita.
I és per la que mosatros anem a seguir treballant i és en la que mosatros anem a seguir avançant.
I és en la que mosatros anem a seguir apostant en fons com han fet fins ara.

Dia vosté que la investigació està veient-se desmantellada en mosatros.
I és que abans no he tingut temps per a dir-li que, efectivament, el pilar en què se sustenta tota la nostra lluita contra les plagues és precisament la investigació, i és precisament l'Institut Valencià d'Investigacions Agrícoles.
I si vosté haguera assistit a tot el Congrés i no sols a l'obertura i al discurs del president Fabra, haguera pogut comprovar com allí se dia que la citricultura valenciana, que és la sexta en producció i la sèptima en hectàrees del món, per tant és una.
.
.
, i la primera en exportació, sense dubte.
O siga que és una agricultura que té resolta la seua problemàtica tècnica i la seua forma d'abordar les solucions tècniques, precisament perquè té un institut tan potent com l'Institut Valencià d'Investigacions Agràries.
I precisament perquè l'administració autonòmica i este govern aposta per eixes solucions tècniques per a l'agricultura.
No hi ha ninguna agricultura que en eixa superfície cultivable i en eixes tones de producció tinga els instruments cientificotècnics que té la nostra agricultura.

Per tant, no sols no hi ha desmantellament, sinó que hi ha reconeixement internacional a la labor que està fent l'IVIA, i, per tant, este govern, que és qui du endavant l'IVIA i tot el seu sistema d'investigació i de desenrotllament tecnològic.

I, efectivament, quan parlem que hi ha problemes en la incorporació de noves plagues, és cert.
Però per això està l'institut treballant, per a previndre eixes noves plagues.
No podem evitar les importacions, però sí podem controlar que no entren elements nocius.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
-i acabe, senyor president-.
En definitiva, este àmbit, esta conselleria i este govern estan fent una gestió integral en la lluita contra les plagues.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
baix una concepció que ara és actual, però ací se ve fent molt de temps, i que, com li deia abans, és l'avantguarda de la lluita contra les plagues de qualsevol agricultura, és l'enveja.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
de qualsevol agricultura, i els resultats són.
.
.
(El president desconnecta el micròfon de la consellera)

El senyor president:

Gràcies, senyora consellera.
(Aplaudiments)

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, a la consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, senyora Isabel Bonig Trigueros, sobre la política general de la conselleria en matèria de transport públic, que formula el diputat senyor Juan Ignacio Ponce Guardiola (GP Compromís) (RE número 38.
020, BOC número 114)

El senyor president:

Interpel·lació del procediment especial d'urgència de la Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, sobre la política general de la conselleria en matèria de transport públic, que formula el diputat Juan Ignacio Ponce Guardiola, del Grup Parlamentari Compromís.

Té la paraula el senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, senyor president.

Buenas tardes, señorías.

Buenas tardes, consellera.

De nuevo estamos aquí debatiendo.

En primer lugar, bueno, vamos a hablar del modelo de transporte público en nuestro territorio.
Y como es un tema que interesa y afecta a muchísima gente, en realidad nos afecta a todos, pero hay un montón de colectivos implicados, pues hemos de saludar a los compañeros del comité de empresa de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, la mayoría de ellos ahora reunidos en asamblea porque ayer mismo se les informó del alcance de ese ERE, que consideramos injusto y del que ahora podemos hablar.
Saludar también al comité de empresa de la Agencia Valenciana de la Movilidad.
Saludar también a los compañeros de la Unión Sindical Obrera del Sector del Taxi.
También a la plataforma de afectados por el metro de Ribarroja y a los compañeros de la Federación Sindical del Taxi Valenciana, que no están aquí hoy presentes porque ya fueron expulsados injustamente en un anterior debate.

Bien, desde Compromís vamos a defender nuestro modelo.
Defendemos un transporte público de calidad para todas y para todos, y asequible para los usuarios y usuarias, con independencia de la comarca, pueblo o ciudad en la que vivan.
Yo creo que ahí estamos todos de acuerdo.

Usted habla, señora consellera, nos hablará del modelo de su partido, del Partido Popular, el modelo liberal del que tanto presumen, o del neoliberal, que desgraciadamente está tan de moda y que estamos sufriendo ya en los últimos años.

Y vamos a hablar y a intentar debatir serenamente, como debe ser una interpelación parlamentaria, sin demagogias que no hacen más que desprestigiar a la política, nos está escuchando muchísima gente, eh, y es importante que el debate sea serio y que vaya a los argumentos.
A alguien le hace mucha gracia, no sé por qué.

Bien, y se trata hablar sobre la realidad actual y sobre todo sobre el incierto futuro que se cierne sobre el transporte público valenciano.

Desde Compromís hemos denunciado durante los últimos años las deficiencias que nuestro transporte mostraba y hemos insistido a distintos niveles porque la situación no ha dejado de empeorar en todos los sectores, desde los Ferrocarriles del Estado, Renfe, a Ferrocarrils de la Generalitat valenciana, l'Empresa Municipal de Transportes de Valencia u otras empresas de transporte con autobús, el sector del taxi, etcétera, etcétera.

Ustedes nos dirán ahora que ya les gustaría invertir en transporte público, lo hemos oído varias veces, eh, que la situación no lo permite, que ya les gustaría…

Bien, pero en realidad no es un problema económico, como yo voy a intentar demostrar ahora, sino que es un problema de modelo, es un problema de prioridades.
Porque cabe preguntarse si existen distintos modelos de transporte público.

Veamos, creo que a todos nos gustaría tener un transporte público cercano, cercano a nuestras viviendas y a nuestros puestos de trabajo, un transporte público que lleve a nuestros jóvenes a los centros de estudio, universidades y institutos, etcétera, y que nos permita ir al hospital, a centros de ocio, a centros urbanos a un precio razonable.
A todos nos gustaría tenerlo cercano y a mano.
Y, bueno, si tenemos prisa, cierta urgencia o necesitamos un servicio personalizado o a horarios intempestivos, poder tener un servicio de taxi cercano y de calidad.
Yo creo que hasta aquí estamos todos de acuerdo.
Bien.

También nos gustaría disponer a todos de un transporte público de calidad a media distancia, que sería básicamente los ferrocarriles de cercanías y regionales que deberían vertebrar nuestro territorio.
Y creo que también estaríamos de acuerdo en este aspecto.

Y, por último, pues también tener un transporte público para poder viajar a larga distancia, a una distancia razonable, digamos, un aeropuerto, un puerto para poder viajar.
Yo creo que hasta ahí podemos estar todos de acuerdo.

Bien.
Y ahora vamos a evaluar si nuestro transporte público es de calidad, es mejorable.
Bueno, y hay que buscar datos objetivos.
Hay una cosa, que es el Observatorio de la sostenibilidad, que analiza diversos parámetros, entre ellos la emisión de CO2, eh, cuyo principal foco es el transporte rodado.
¿Quiere saber cuáles son las conclusiones?
Pues respecto a la media del estado, la Comunidad Valenciana tiene el doble de emisiones de las que le correspondería por su superficie.
Y teniendo en cuenta además que la mayor parte de la población se concentra en la franja costera, se pone de manifiesto que estamos muy mal en transporte público, mucho peor que el resto del estado.
Esto lo podía argumentar mucho más, pero no hay tiempo, como se podrá entender.

También es objetivo el dato de que en proporción hemos perdido más usuarios de transporte público que el resto del estado.
También se desprende del mismo informe.

Analicemos por qué el transporte público valenciano es peor que el resto del estado.
Todos conocemos las grandes deficiencias en la red que depende del estado: cercanías y regionales.
Lo hemos debatido aquí varias veces algunos ejemplos, como el de Xàtiva-Alcoi, que hoy en día el tiempo de duración del trayecto es el mismo que hace un siglo prácticamente.
Hay deficiencias históricas, que estaba en aquel famoso Plan de infraestructuras ferroviarias 2010-2020, que tristemente hablaba de 3.
400 millones en diez años y tal.
No va a poder desarrollarse prácticamente nada de todo esto.
Todo esto son deficiencias que venimos acumulando.

O en Castellón, bueno, el Castellón-Vinaroz, por ejemplo, también estaría aquí.

Bien, y puesto que son ferrocarriles competencia del Estado pues ahora podrían pedir a su idolatrado Rajoy que transfiriera las competencias sobre los mismos y una dotación económica justa para desarrollar las promesas históricas y mantener y mejorar dichas líneas.
No pedimos imposibles, sino sencillamente que se vayan cumpliendo esos compromisos que hemos estado oyendo durante décadas y que nunca llegan a plasmarse.

¿Pero sabe por qué creo que no lo harán?
Porque ustedes han dilapidado todos los recursos en una forma de transporte público: en el AVE.
Unos trenes que hemos pagado y seguiremos pagando entre todos, eh, porque vamos a seguir pagando durante décadas, y que usan muy poca gente.
Y los usan unos pocos, en el mejor de los casos, ya que algunas líneas han tenido que cerrarse por falta de usuarios.
Y ahí está la clave.

La diferencia entre un modelo sostenible por el que apostamos nosotros, que es válido para todos, y otro como el neoliberal, por decirlo de alguna forma, como el que usted defiende, es esa, está en que un buen gestor analizaría el coste de oportunidad, que es un concepto que usted conocerá, que simplemente significa que, bueno, se hace una cosa evaluando si es mejor hacer esta o la otra, a corto, medio y largo plazo.
Ustedes no han evaluado eso.
Si no, no tendríamos obras a medio terminar; si no, no tendríamos obras faraónicas que no se están utilizando.
Y es algo que es responsabilidad exclusiva de ustedes, que son los que han hecho la gestión.

Y tristemente, además, apuestan por obras grandes, y cuanto más grande es la obra y la inversión, mucho mejor.
Todo a lo grande, ande o no ande.
¿Cuántos millones hemos tirado en megaproyectos ruinosos o en sobrecostes?
Mencionamos algún ejemplo.
Hemos hablado de AVE ruinosos.
Pero, por ejemplo, solamente en CACSA, ¿cuánto fue?
1.
000 millones de sobrecoste.
Sobre trescientos y pico del principio, al final fuimos a 1.
300 millones.
O sea, 1.
000 millones de sobrecoste es algo que no cabe en ninguna cabeza.
¿Cuánto lleva gastado el aeropuerto peatonal de Castellón?
Más de 200 millones, ¿verdad?
Y ¿qué han costado aquellas maquetitas de las Torres de Calatrava?
15 millones de euros, 2.
500 millones de pesetas una maqueta.
Y ¿cuánto vale la fórmula 1?
Y ¿cuánto hemos perdido en Tierra Mítica?
Y no hace falta seguir siguiendo.

Pero además de no cumplir las promesas históricas y de invertir en obras y proyectos faraónicos y ruinosos, también ustedes son expertos en empezar obras y no terminarlas.
Y hay un montón de ejemplos, citaremos algunos.
El Tram II de Alacant, por ejemplo, dos años construido y sin entrar en funcionamiento.
La línea 2 de Metrovalencia, sin acabar de construir y ya veremos cuándo puede ser.
Porque por los menos hay que agradecerle su sinceridad y decir que no va a poder emprenderlo ni el año que viene ni el otro y ya veremos cuándo.
Eso es algo que le distingue de sus predecesores.
Podía hacer hincapié en esa distinción e ir asumiendo errores y apartando políticas desfasadas, y asumir la realidad y aceptar las problemas y buscar otras soluciones que las que están empleando ahora mismo.
La línea 5 de Metrovalencia, por ejemplo -esto es significativo, aquí tenemos a algunos de los afectados-, tendría que estar acabada hace cuatro años.
El año pasado pagamos deudas de años anteriores.
Este año no se hará nada, el año que viene seguramente tampoco, ya veremos si para 2014.

Y, bueno, y otro ejemplo de lo que son las políticas del Partido Popular, y le voy a poner el nombre de mi pueblo.
Tristemente no está hoy mi alcalde, pero en mi pueblo se prometió el metro para el año 2003.
Dijo que en breve llegaría el metro a Vilamarxant.
En 2007 se volvió a prometer.
Y en 2011 -ya se lo he contando, pero para que lo sepa todo el mundo-, se volvió a prometer.
Como ya nadie se lo creía, nos gastamos 350.
000 euros en construir una estación fantasma.
Un andén de 50 o 60 metros, 300 y pico mil euros.
¿Para qué?
Para tomarnos el pelo, para engañarnos.
Asuman que no pueden hacer las cosas y piensen en la gente, que es la que está afectada.

Bien.
La verdad es que se me va el tiempo más rápido de lo que pensaba.
Ahora, ¿qué es lo que proponen?
Sencillamente para recortar, para tener más dinero disponible, para recortar el déficit, hacer ERE, y más ERE y más ERE.

Los trabajadores de Ferrocarrils le han hecho propuestas.
.
.
Había una propuesta del comité de empresa, plan de competitividad 2012-2015, que asumía y estudiaba adecuadamente que no hacía falta tirar a nadie para hacer funcional y parar mejorar Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.
Ellos mismos ahora dicen que en cuatro años, sin tirar a nadie a la calle, solo con prejubilaciones, podrían hacer los reajustes que ustedes proponen.
Pero ustedes no quieren hacerles caso.

¿Qué pasa con la Agencia Valenciana de Movilidad?
Tres cuartos de lo mismo.
De 39 trabajadores, 31 a la calle.
¿Por qué?
Porque ustedes no han querido darle a esa entidad el valor que tendría.
Y eso ha sido un error gigantesco, un error gigantesco, porque si la hubieran dotado y le hubieran dado el poder, que dependía de ustedes nada más, de usted en concreto, podrían haber optado al contrato programa.
El área metropolitana de Madrid recibe del orden de 130 millones, la de Barcelona 90, todos los años solo para ayuda de transporte metropolitano.
¿Por qué renunciamos a esas ayudas, señora consellera?
Explíquenoslo.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

La verdad es que se me acaba el tiempo y me queda hablar de un par de aspectos, como el problema del taxi, que es bien gordo y, bueno, sugerirle alguna propuesta de mejora.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Ponce Guardiola:

Muchas gracias, señor presidente.

El senyor president:

Señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Buenas tardes.

Gracias, señor presidente.

Gracias, señor Ponce.

Yo también aprovecho para saludar a los empleados o al comité de empresa de Ferrocarriles de la Generalitat, de la Agencia Valenciana de Movilidad, de las plataformas del taxi y la plataforma de afectados por el tren de Ribarroja, con los que tuve la ocasión de mantener una reunión con todos ellos, porque puedo decir que a todos los he recibido.

Voy a -como muy bien ha dicho, y después en la réplica tendremos tiempo de discutir-.
.
.
, voy a centrarme.
.
.
No voy a hacer, efectivamente, la iniciativa parlamentaria sobre la política general.
Es una interpelación sobre la política general de la conselleria en materia de transporte público.
No haré referencia a todas esas cosas particulares, de despilfarros, de modelos, que luego tendremos.
.
.
, y que obviamente yo jamás me he negado ni me negaré, y nunca he ocultado mis preferencias políticas e ideológicas.
Y he explicado desde el primer momento que entré en esta cámara cuál es mi modelo y cuál es el modelo del partido.
.
.
, el que hoy.
.
.
, el Partido Popular al que pertenezco, y que hoy tiene la legitimidad democrática para gobernar, que es un modelo de servicios públicos eficaces, eficientes, de calidad, pero sostenibles económicamente, porque los pagamos entre todos los ciudadanos.
Y, por supuesto, defensora a ultranza (aplaudiments) del sistema liberal.
Total y absoluta.
Lo siento.
Es mi opinión y es creo que respetable, como yo respeto la suya, aunque no la comparto.

Las líneas generales de la política que está llevando la conselleria en materia de transportes públicos las expuse al inicio de la legislatura.
Por otro lado, la política que voy a reseñar es la que.
.
.
, la del Consell.

Señorías, y digo esto porque parece que los grupos parlamentarios realicen el control sobre el Consell atendiendo al programa electoral del grupo que pregunta, como si el Consell tuviera que desarrollar este y no su propio programa electoral.

Señoría, ya le digo de antemano que su política sobre transporte público y la del Consell seguro que tienen puntos de coincidencia, pero es evidente que en otros no coincidimos, y tampoco es necesario que coincidamos absolutamente en todo.

Entrando ya en el fondo del asunto, la política general en materia de transporte de esta conselleria se basa en una premisa clara: conseguir un patrón de movilidad sostenible en la Comunidad Valenciana.
Ahora bien, esta premisa hay que incluirla dentro de la no otra menor, que es importante.
Pretendemos que los ciudadanos tengan el mayor número posible de opciones para su movilidad con el menor coste en términos de recursos ambientales y energéticos.
O sea, que cuenten con la posibilidad de elegir el mejor medio para acudir a sus puestos de trabajo, para desplazarse hasta sus lugares de formación, recreo o negocio, o para acceder a los servicios públicos.

Esta idea es importante, ya que nosotros creemos -y se lo ha dicho muchas veces a usted y a sus compañeros- en la libertad del ciudadano, y que la planificación de la administración debe ser muy limitada, estrictamente a lo necesario, porque más allá -yo sé que ustedes quieren mucha planificación estatal y de la administración pública-, nosotros entendemos que eso coarta siempre la libertad, y cualquier coacción a la libertad ciudadana o la actividad empresarial, libertad siempre va en detrimento de los ciudadanos.

Por ello, la actuación.
.
.
, la conselleria actúa en post del transporte público sin limitar o reducir las opciones.
Otra circunstancia que hay que tener en cuenta en la modulación de la postura de la conselleria es el actual escenario de restricción presupuestaria, que padecemos todas las administraciones públicas, y que yo, desde que soy consellera, jamás he negado.

Por tanto, y como primera síntesis, la política de transporte de la conselleria se basa en los siguientes puntos: opción para los ciudadanos, transporte para todos -es decir, accesibilidad al mismo-, equilibrio territorial -por eso La Generalitat está desarrollando sistemas de transporte público de alta capacidad y calidad de forma simultánea en Castellón, en Valencia y en Alicante -y sostenibilidad económica y financiera.

Cuando hablamos de transporte público, tampoco hemos de perder de vista que se trata de una materia en la que hay competencias de distintas administraciones: del estado -usted lo ha dicho-, de la Comunidad Valenciana -el transporte iterurbano- y de los ayuntamientos en el transporte urbano.

En este sentido, nos centramos en las competencias de La Generalitat y las propuestas que están recogidas en el PIE destacan por su importancia la red de Metrovalencia, el Tram de Alicante y el Tram de Castellón.

El apoyo al transporte público por parte de la conselleria y, por lo tanto, de La Generalitat se ve claramente en la red de Ferrocarriles de la Generalitat Valenciana en Valencia, denominado popular o comercialmente como Metrovalencia.

En los últimos años ha cambiado la concepción de la red de Ferrocarriles de la Generalitat.
Le podrá gustar o no gustar, habremos acertado en algunas inversiones, en otras no, pero hay un hecho objetivo e incuestionable, que ha sido gracias al Partido Popular, al empuje político, con la colaboración de todos los ciudadanos, que han transformado el transporte público de esta comunidad.
Y eso se ha hecho a escote, a espaldas.
.
.
, o sea, a espaldas o contando sobre todo, sobre todo, con todos los.
.
.
, el dinero, los ingresos procedentes de los impuestos de los ciudadanos valencianos, de la Comunidad Valenciana, y con ninguna aportación del gobierno central.
Esa es una realidad.
Podríamos no haber hecho tanta inversión, podríamos habernos conformado con una red deficitaria, una red tercermundista y no mejorar.
Frente a eso, llevamos una inversión, que después se la contaré y que usted puede visitar en Castellón, en Valencia y en Alicante.
Le gustará o no, pero esa es una realidad.

En este sentido, las actuaciones desarrolladas han dado como fruto que se haya pasado de 51 millones de viajes en 2003 a 65 millones en 2011 -eso en Valencia-, y se ha conseguido un transporte prácticamente accesible, y modelo y ejemplo, al cien por cien.
Y esto está valorado por los usuarios y agentes externos.

En la explotación de FGV en Alicante también ha pasado algo parecido.
En el tramo entre Alicante y Benidorm, hemos pasado del viejo «trenet» a un transporte, a un tranvía metropolitano de altas prestaciones.
Y ahí está el incremento de pasajeros, que este sí que ha sido espectacular.
Desde el 2003 hemos pasado de 1,7 millones a 6 millones en el 2011, 250.

Pero la situación es la que es, y no se puede perder de vista que la Comunidad Valenciana parte de una situación de desventaja en financiación autonómica y en inversiones estatales.
Y a ello se añade que los ingresos de La Generalitat han caído considerablemente.
Con estos antecedentes, es lógico que el Consell vele por la estabilidad presupuestaria y por la reducción del déficit público.

Está claro que el transporte público presenta mayores ventajas en términos de consumo energético, ocupación de la infraestructura y contaminación que el vehículo privado.
Y eso es uno de los motivos por los que desde el Consell defendemos este tipo de transporte.
De ahí que en otros contextos económicos tenga sentido acudir al endeudamiento para la financiación de las infraestructuras que van a utilizar tanto la generación que las ha construido como las siguiente.

Pero cosa muy distinta, señor Ponce, desde mi punto.
.
.
, por lo menos desde mi punto de vista, es acudir al endeudamiento para la prestación del servicio público, es decir, que las generaciones futuras tengan que cargar con la factura de los desplazamientos de la generación actual.
Y por ahí el empeño, puesto que hay déficit en la de explotación, el empeño de hace eficiente el transporte público, de forma que sea sostenible, porque si no es sostenible en la situación de crisis económica, no se podría mantener.

El transporte ferroviario metropolitano es costoso y, por tanto, se debe buscar ese equilibrio.
Alguna vez he oído decir que la política de transporte de la conselleria se basa en la cuenta de resultados.
Si eso fuese así, en este momento las prestaciones de Ferrocarriles se limitarían exclusivamente a los servicios que cubren los gastos de explotación, que son muy pocos, muy pocas líneas, porque el resto son deficitarias.
Y, desde luego, no son, como le he dicho, ni la mayoría en Metrovalencia y, desde luego, sí que es muy deficitaria y, por tanto, debe haber aportaciones de todos los ciudadanos valencianos para cubrir esos déficit de explotación.

Inversión posible y prestación adecuada de servicios.
Estos son aspectos básicos del transporte público, sin olvidar otros, como, por ejemplo, el desarrollo tecnológico, donde también la Comunidad Valenciana ha sido pionera en la renovación de su parque, y su material móvil y su infraestructura.

Un reflejo de lo anterior es el Tram de Castellón -y no me voy a extender- y el Tram que está actualmente.
Donde no había ningún tipo de transporte público, se ha pasado a un transporte moderno y eficaz.

Señorías, tampoco se puede olvidar el trabajo que llevamos a cabo desde La Generalitat en relación al transporte de viajeros por carretera, al que usted no se ha referido; es decir, no estamos olvidando las líneas de autobuses.
Por medio de sucesivos marcos de ayuda, estamos apoyando a los servicios en las zonas rurales, un apoyo que se mantiene en los presupuestos del 2013 y que es fundamental para la vertebración, la cohesión.
Y eso hay que tenerlo.

Y, por último, no quisiera acabar mi primera intervención sin mencionar la opción por el taxi profesional que ha realizado la ley de movilidad, donde en general se sigue la premisa de una persona, una autorización y un taxi.
Supongo, salvo una excepción que prevé la ley de movilidad y que fue pactada en la anterior legislatura, con un acuerdo con las distintas sensibilidades o asociaciones del taxi y que después podremos hablar, porque también aquí hay una forma de entender, y sobre todo una legislación de cómo se entiende el taxi, si autónomos o laborales.
De momento, esto es todo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

Señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, hay que ir rápido.
Ha dicho usted que están legitimados para gobernar.
Yo siento disentir, ustedes llegaron al gobierno con un programa electoral y están haciendo cosas totalmente distintas.
Yo creo que han perdido la legitimidad para gobernar, aquí y en Madrid.
Pero, bueno, es una opinión más.

Habla de trasporte público sostenible económicamente.
Ustedes han pervertido el concepto de sostenibilidad.
El concepto de sostenibilidad venía referido al desarrollo sostenible, sostenibilidad ambiental, que es poder disfrutar de los recursos actualmente y no hipotecar los recursos de los que vienen detrás, ¿eh?
, y precisamente usted ha hablado de que no paguen los que vienen detrás los billetes de los que estamos ahora usando el trasporte público, ¿eh?
Lo que sí que van a pagar van a ser todas esas obras faraónicas que hemos estado hablando, que han sido ruinosas y que la deuda la van a seguir pagando los que vienen detrás, y es así.
Ojalá fuera de otra forma, pero es así.

Claro que he mencionado el trasporte por autobuses, lo que pasa es que, bueno, pues, ha sido una cuestión en pequeña dimensión, ¿eh?
, y ha habido mucha inversión en ferrocarril, dice.
Sí, pero mal planificado.
Si no, ¿cómo podemos tener varias obras a mitad de acabar?
, ¿por qué no hemos ido una cosa detrás de otra?
, ¿por qué no hemos ido de estación en estación?
Hay mucho dinero que se ha invertido y está parado, ¿eh?
, y eso es mala gestión y es una cuestión únicamente atribuible a ustedes.

Habla de la libertad individual, pero hay quien no tiene oportunidad de elegir.
Al reducir los horarios de la línea 1 del metro y tal, se hablaba de que hasta varios miles de usuarios dejarían de tener servicio a ese nivel.
Un ejemplo, ustedes han invertido 148 millones en nuevas unidades en Ferrocarrils, ¿eh?
, para sustituir a las anteriores, cuando a las otras les quedaba del orden de veinte años de servicio.
.
.
Esos trenes, así de viejos, están funcionando en lugares del centro y del norte de Europa y van de maravilla.
O sea, hemos tirado a lo grande cuando, pues, no podíamos hacerlo.
Ustedes han vivido por encima de las posibilidades de nuestro pueblo, y es que es la triste realidad, ¿eh?

Otro ejemplo, en Ferrocarrils de la Generalitat, mientras en los años del mandato de Marisa Gracia, ¿eh?
, a la que tristemente usted agradeció los servicios prestados, ¿eh?
, y no voy a entrar en más detalles, ¿eh?
, durante esos años aumentó un 25% la plantilla y un 300% los directivos, ¿eh?
¿Tanto directivo hacía falta?
En todo ese tiempo, lo primero que hicieron fue sacar a los trabajadores de las taquillas.
Tenemos unas taquillas flamantes, preciosas, ¿eh?
, que van a estar vacías porque.
.
.
, por esa falta de previsión, ¿eh?
, y porque, bueno, ustedes tenían que aplicar el ERE salvaje en Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana.

Bien, en el área metropolitana de Valencia, por citar el área mayoritaria, en metro y en bus van el 11% de los viajeros; en coche, el 46%; y en bicicleta o a pie, el 43.
Por tanto, solo una de cada nueve personas se desplaza en medio de trasporte público en el área metropolitana.
Dice usted que hay que darle varias opciones a cada viajero para usar el trasporte público.
Por lo menos que tengan una que sea adecuada, porque la inmensa mayoría de los viajeros no tienen un servicio público adecuado.

Y, bien.
.
.
, bueno, la Agencia Valenciana de Movilidad, por ejemplo, pues, ya le he dicho, podía haber sido el ente que hubiera vertebrado las áreas metropolitanas de la Comunidad Valenciana.
Está en la normativa que la creó, ¿eh?
, «ejercerá las funciones de autoridad única de trasporte en los ámbitos metropolitanos, promoción y difusión de la movilidad equilibrada y potenciación de desplazamientos no motorizados y del trasporte público».
Usted no le da el poder suficiente a la agencia valenciana de la movilidad y ahora tiene que cargársela y redistribuir algunos de los trabajadores y, el resto, a la calle, gente que ya había sido reconvertida y que ahora va a ser un drama para ellos, lo mismo que para los trabajadores de Ferrocarrils, ¿eh?

Y, bueno, pues, no diga usted que el tema del taxi fue una cosa consensuada y demás.
Hace un año entró una orden en vigor que, de alguna forma, regulaba horarios, e incompresiblemente se tramitó sin el informe de Consell Jurídic Consultiu, una deficiencia únicamente atribuible a ustedes.
Y ahora los tribunales han tumbado esto.
Parecía una estrategia hecha a medida de esa agrupación sindical que representa al 10% de las licencias, ¿eh?
, y sin embargo tiene más poder que el otro 90%, que son únicamente autónomos de los de toda la vida.
Esta gente, si no tiene una regulación horaria, le están obligando a hacer jornadas maratonianas, ¿eh?
Esta normativa solamente les favorece a esa empresa, que puede tener explotados, porque puede.
.
.
, como no hay un límite horario en los taxis, en los turnos, pues, puede tener ahí constantemente a la gente trabajando en turnos de ocho, doce.
.
.
, las horas que sean, porque, además, no hay control, tienen tres personas nada más para inspección.
Usted reconoció que había habido 800 inspecciones con sanción, y la inmensa mayoría era porque no llevaba en la documentación contrato con horario.
¿Por qué?
Porque se está produciendo un fraude, y eso es.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

.
.
.
en detrimento de la inmensa mayoría de los taxistas y de toda la población.
¿Hará falta que haya un accidente o dos porque se nos duerma un taxista y muera alguien para cambiar la cosa?
Tristemente, siempre acabamos.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, por favor.

El senyor Ponce Guardiola:

.
.
.
reaccionando cuando es demasiado tarde para algunos.

Y, si me.
.
.
, quería leer dos frases muy breves, muy breves, (veus) sobre un libro que yo creo que nos conviene leer a todos, La economía del bien común.
La contraportada: «Christian (inintel·ligible) .
.
.
-el autor- muestra el camino hacia una economía en la que el dinero y los mercados vuelvan a servir a las personas y no al revés.
» Y otro comentario: «Si nadie empieza a pensar en el futuro, no surgirá un mundo nuevo.
»

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Ponce Guardiola:

Y, ahora, (inintel·ligible) .
.
.

El senyor president:

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Señor Ponce, efectivamente, puedo compartir sus palabras finales.
Precisamente para que haya un nuevo mundo y para que haya esperanza para todas las personas es por lo que este gobierno y esta conselleria, tanto aquí, en la Comunidad Valenciana, como en el resto de comunidades y en el gobierno de Madrid se están tomando medidas muy duras, muy duras, pero absolutamente necesarias para recobrar la senda de la prosperidad y del empleo para todos los españoles, señor Ponce, para todos los españoles.

Algunas cuestiones, algunas cuestiones me gustaría.
.
.
, porque, claro, respecto a la primera intervención.
Ahora dice «nos vamos a ahorrar lo de la legitimidad democrática, no vamos a discutir, hemos discutido ya muchas veces sobre la sostenibilidad ambiental».
¡Claro que sí!
La sostenibilidad ambiental y también la económica, y también la económica y financiera, porque, claro, ustedes nos preguntan o quieren más inversión y más inversión y más servicios públicos y más servicios públicos, pero esos servicios públicos habrá que hacerlos racionales, ¿no?
, habrá que hacerlos eficientes, habrá que administrarlos de forma.
.
.
, y especialmente en estos momentos de dificultad económica, priorizar, y habrá que hacer, efectivamente, como le decía, que los déficits no solamente en ferrocarriles y en otras empresas públicas sean lo menos posible, porque es la obligación de un gobernante, administrar el dinero y el recurso, y los recursos económicos.
Porque, claro, si nos ponemos, un ciudadano de Castellón podría pensar que por qué está él pagando los 160 millones de euros de agujero, por ejemplo, de déficit presupuestario, que existen diferencias entre ingresos, gastos y los costes, en ferrocarriles de La Generalitat, cuando él no tiene ferrocarriles de La Generalitat en Castellón.
Y precisamente a través de la inversión y de los impuestos de todos los ciudadanos se mantienen este tipo de políticas.

Por lo tanto, tratar de hacer una empresa lo más rentable posible es una garantía de futuro de la empresa pública y de los trabajadores, y la principal obligación y responsabilidad de un gobierno, sobre todo en estos momentos.

Mire, se lo he dicho y lo he dicho muchas veces, algunas obras podrán gustar más o menos, pero no puede decir que no hemos invertido, ¡no puede decirlo!
, y además ¡está ahí!
¡Cómo hemos invertido más!
Más de dos mil ciento cincuenta millones de euros desde el 2003 hasta ahora.
O sea, ¿usted está en contra del Tram de Castellón, que además ha servido para reurbanizar zonas históricas y, desde luego, degradadas de Castellón?
, ¿está en contra?
Dígalo.
¿Está usted en contra de todas las inversiones que se han hecho en Metrovalencia o en el Tram de Alicante?
¿Está usted en contra?
.
.
.
¡Dígalo!
¿O la renovación de material móvil?
¿Cómo puede decir «obras faraónicas».
.
.
?
Mire usted, la línea 9, que es la línea hoy por hoy.
.
.
, entre Denia y Benidorm, que es la línea más antigua que tiene ferrocarriles de La Generalitat, supone una inversión de 70 millones de euros.
Es que cualquier inversión ferroviaria es mucho dinero, señor Ponce, por eso la línea 2 de Valencia está.
.
.
, no está acabada y no se puede acabar en estos momentos, y lo asumí desde el primer día que se lo dije, y le dije que las prioridades para este gobierno era la finalización de dos obras, que es la línea a Ribarroja, la línea 5, y la línea 2, poner en marcha la línea 2 del Tram.
¡Esas son dos realidades y dos prioridades!
Pero habrá que ver qué coste supone eso, porque en estos momentos es muy difícil.
Y yo misma expliqué en Ribarroja el compromiso y las alternativas, y se está en ello, y creo que durante esta legislatura podrá ser una realidad.
Pero hay que pagar la inversión que se ha realizado.

Yo no quiero empezar si ajustes, si directivos, no directivos.
.
.
Pero usted sabe que hoy se ha entregado la memoria a ferrocarriles de La Generalitat en el comité de empresa, sabe usted que de 18 directivos se pasa a 6, como en el IVVSA de 12, porque algunos diputados siguen mintiendo, se ha pasado a 4 y con novaciones.
Podíamos hablar también de los convenios colectivos y las condiciones laborales del personal laboral, de los trabajadores de ferrocarriles, que también se negociaron y aprobaron en época de bonanza.
¡También hablemos de todo!
Porque aquí hay que hablar de todo, si hablamos de directivos, hablamos también de los otros, del resto de trabajadores y de condiciones laborales que se pactaron y se aprobaron en el comité de empresa.
¡Hablemos también!
, porque los ciudadanos valencianos tienen todo el derecho a saber, todo el derecho, lo que cobra esta consellera, lo que cobra el gobierno, lo que cobran ustedes ¡y lo que cobran los empleados públicos!
, ¡e incluso los propios empleados públicos de La Generalitat!
¡Claro que sí!

Y le recuerdo que ha sido «este gobierno», el del Partido Popular, el que ha limitado los sueldos de los directivos cuando estableció el presidente Fabra que ningún directivo de empresa pública o director general o miembro podía cobrar más que el presidente de La Generalitat.
¡Díganlo también ustedes!
, digan todas esas cuestiones, porque parece que siempre ponen el foco sobre una realidad, sobre una realidad que no es verdadera.

Mire usted, hay un déficit, y usted lo sabe, el problema.
.
.
, no hemos renunciado al contrato programa, estamos luchando por el contrato programa, y toda esta inversión se ha hecho gracias a la.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

.
.
.
apuesta de este gobierno y gracias a la inversión y el esfuerzo de todos los ciudadanos valencianos.
Y es nuestra obligación seguir manteniendo unas magníficas empresas y trasporte público para hacerlas eficaces, eficientes y rentables económicamente.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora consellera.

Interpel·lació al conseller de Governació, que fa la consellera de Turisme, Cultura i Esport, senyora Dolores Johnson Sastre, sobre la política general del Consell en matèria d'esports, que formula el diputat senyor Lluís Torró Gil (GP Esquerra Unida) (RE número 34.
744, BOC número 101)

El senyor president:

Interpel·lació al conseller de Governació sobre la política general del Consell en matèria d'esports que formula el diputat Lluís Torró del grup parlamentari d'Esquerra Unida.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, senyora consellera, com vosté sap perfectament, el 22 de març de 2011, set dies justet abans que es publicara el decret de dissolució de Les Corts i la convocatòria consegüent de les eleccions autonòmiques, es va aprovar amb els únics vots a favor -que estrany, ¿eh?
- del Partit Popular la llei de l'activitat física i de l'esport de la Comunitat Valenciana.

Bé, a més de configurar-se, com és evident, com un clar exemple d'oportunisme polític, sobretot atenent el factor de proximitat de les eleccions, esta llei s'ha revelat innecessària des del primer moment, sobretot tenint en compte que el Consell no havia desenvolupat la llei de l'esport de l'any 1993 i que, d'altra banda, no li feia falta cap norma amb rang de llei per tal de complir amb la Carta europea de l'esport.
Simplement hi havia prou amb tindre voluntat política per a fer-ho i, sobretot, i per descomptat, destinar recursos econòmics suficients a l'esport base i no únicament als grans esdeveniments, que és el que vostés han fet.
Com sempre, el que es tractava és de fer com si es fera, en compte d'actuar i fer coses en realitat i, per tant, a dia de hui res no ha canviat.
El Consell no ha desplegat cap disposició de la seua flamant llei i l'incompliment és tan brutal i tan evident que l'única cosa que han fet és intentar tapar les seues vergonyes, fins el punt que en un acte ja.
.
.
, no sé com qualificar-lo, si de surrealisme o de què, la Mesa d'aquestes Corts va arribar a vetar una bateria de preguntes escrites formulada per aquest diputat, per mi mateix, sobre l'aplicació de la llei de l'esport de 2011 amb l'excusa peregrina que havia formulat 17 preguntes baix un únic número de registre.
.
.
Bé, va tocar tornar-les a formular i quasi quatre mesos després, ¿què és el que fa el Consell?
Doncs a algunes preguntes ens va respondre que no havien fet absolutament res i altres directament ni tan sols ens va a dir una resposta.

Quines coses han reconegut que no han fet?
Les següents: el Consell Assessor de l'Esport solament s'ha reunit una vegada des de l'entrada en vigor de la llei.
No s'ha constituït la comissió permanent de l'esport a l'edat escolar i per suposat tampoc s'han desenvolupat reglamentàriament les entitats d'esport en edat escolar.
No s'ha aprovat la carta dels drets i deures de l'esportista.
No s'ha constituït el comité d'esport interuniversitari de la Comunitat Valenciana.
No s'ha elaborat el cens d'instal·lacions esportives.
No s'ha creat l'escola de l'esport de La Generalitat.
No s'ha desenvolupat reglamentàriament la fórmula de constitució i inscripció, extinció, organització i funcionament de les gestions esportives o de recreació esportiva.
No s'ha promulgat la normativa bàsica d'instal·lacions i equipaments esportius de la Comunitat Valenciana.
I tampoc tenim coneixement que la conselleria haja elaborat el pla director d'instal·lacions esportives, perquè ni tan sols ha tingut la deferència de contestar a la pregunta que li vaig fer.

I les coses sobre les que el Consell no ens va voler informar trobem que no ens ha informat sobre els centres on s'implementen programes de tecnificació esportiva, sobre el nombre d'esportistes federats que hi ha en la actualitat, sobre la quantitat de llicències federatives que s'han expedit des de l'aprovació de la llei o simplement sobre el nombre de grups de recreació esportiva inscrits en el registre d'entitats esportives de la comunitat, possiblement perquè ni vostés mateixos porten un control exhaustiu.

Però, bé, per si tot això fora poc, estem davant una llei que consolidava el model de gestió que s'ha mostrat absolutament ineficaç, com demostra el fet que el consell valencià de l'esport haja sigut finalment suprimit.
Des d'Esquerra Unida ja li vam advertir que aquest òrgan solament servia per a duplicar càrrecs sense millorar la gestió de l'esport valencià.
Ara el temps ens dóna la raó.

També ha deixat patent la seua inutilitat, una altra mesura estrella de la llei, la targeta esportiva, que segons les estimacions del Consell arribaria a dos milions d'esportistes i de la qual sembla que s'han expedit des de la seua posada en marxa, sent generosos, unes 20.
000, si els meus comptes no fallen és l'1% de les seues estimacions.
Això demostra fonamentalment la distància que hi ha entre les estrambòtiques xifres del Consell, sobretot quan es posen a planificar, i la realitat.
Bé, planificar és dir, perquè planificar és un treball seriós- es poden vostés imaginar allò de pintar como querer- la realitat, com ja ha passat amb els gran esdeveniments.

Resumint.
No es va complir la llei de l'esport de 1993, no s'ha complit en absolut la llei de l'activitat física que es va aprovar ara fa un poc més o quasi ja dos anys.
Però, clar, com s'han de complir les lleis si no hi ha diners?
Si observem els pressupostos de La Generalitat per a 2013, ja vam tindre ocasió de parlar d'això, observem que la inversió en foment de l'activitat esportiva ha anat decreixent progressivament des de l'any 2007, quan es destinaven quasi 40 milions d'euros i ara no arriba als 10 milions, és a dir, de cada 4 euros que es gastaven en 2007 ara se'n gasten només 1.

Li pose un gràfic en el qual es veu molt claret com s'ha produït eixa davallada espectacular, probablement no en totes les partides, podíem entrar en qüestions més concretes, probablement en la seua rèplica, però ja parlarem d'això.
Però sobretot a mi m'interessa remarcar en estos moments la inversió en l'esport base.
En els pressupostos d'enguany, els 425.
000 euros ni tan sols arriben a la xifra que dedicaven fa set anys en el pressupost de 2006 quan era de 440.
000 euros.
Des de l'any passat s'ha reduït en un terç, però en comparació a 2009 la reducció ha sigut a la meitat.

I el mateix es pot dir en tecnificació esportiva, que enguany és més baix que mai, passant, si sumem totes les partides, d'1.
300.
000 euros en 2009 en el seu màxim a 350.
000 euros, també s'han perdut ací 3 de cada 4 euros.
La baixada respecte a 2012 és d'un 62,47%.
No és casual, ja que desapareixen dels pressupostos les línies dirigides als centres de tecnificació esportiva del País Valencià, el (inintel·ligible) .
.
.
ciclisme, centre de tecnificació d'Alacant, centre especialitzat d'alt rendiment en alta pista, centre de tecnificació esportiva de La Petxina, que es veu reduït pràcticament a no res, els quals en canvi havien anat apareixent interrompudament en tots els pressupostos de La Generalitat des de 2006.
I, en lloc d'això, ens trobem ara amb una línia genèrica nomenada programes de tecnificació esportiva en centres de tecnificació amb una dotació de 114.
000 euros, quan l'any passat eixes línies sumaven quasi 400.
000.
De nou, insistisc, 3 de cada 4 euros s'han evaporat en esta qüestió.

Està claríssim, vull dir, per a vosté la inversió per a l'esport és residual tret que siga privada.
Perquè, malgrat aquesta reducció dràstica en esport bàsic i tecnificació esportiva, la línia de suport a clubs esportius es manté intacta, per exemple la de l'any passat en 700.
000 euros.
És a dir, el Consell el que fa és prioritzar una vegada més la iniciativa privada, la dels cursos esportius en detriment de la pública, la que es realitza des de les federacions esportives i ajuntaments, en definitiva la que posa l'esport a l'abast de tothom.

El pressupost per al foment de l'activitat esportiva s'ha quedat en resum esquàlid.
Nombroses línies desapareixen respecte a 2012, com són les beques a l'esport olímpic, la formació i la recerca esportiva, la fundació Proesport, etcètera.
Però la reducció és molt més greu quan comparem les dades amb anys anteriors.

Què ha passat, senyora consellera, li pregunte, amb les línies promoció d'integració a través de l'esport o promoció de l'esport adaptat i promoció a les persones majors.
Aquestes línies que haurien de ser prioritàries, perquè l'esport sobretot ha de servir per a cohesionar la societat i integrar a tots els seus membres, sols apareixen en els pressupostos de 2009 i des d'aleshores no hem tingut notícia.
Mentrestant, dotacions com, per exemple, el programa Hospiesport per a la readaptació funcional i reinserció de les persones amb discapacitats greus ha baixat un 30% de 2011 a 2013.

Què ha passat amb les línies d'esport universitari o formació contínua en ciències de l'esport o formació a tècnics esportius?
En canvi, segueixen pressupostant diners per a coses com a la goleta de la Copa America, en què inclús es dupliquen les quantitats.
El pressupost per a infraestructures esportives també baixa i molt, pràcticament dos terços respecte a 2012 i respecte a 2007 amb un 93%; és a dir, s'ha reduït quasi a la meitat.
I davant d'això damunt tenen a les federacions esportives pràcticament en peu de guerra, perquè la baixa de la línia esport federat és contínua i pràcticament s'ha reduït en les partides de 2009 a 2012 en la meitat.

Però la pitjor notícia segurament no són les retallades, la pitjor notícia és que el Consell ha clavat la tisora amb la nul·la disposició al diàleg que el caracteritza.
Tant és així que no va ser fins al dia en què va incloure aquesta interpel·lació en l'ordre del dia d'un ple de Les Corts, que el director general de l'Esport va tindre la brillant idea d'adreçar una carta a les federacions per a tindre una reunió en la qual tractar el futur dels programes de tecnificació.
Quina casualitat, per a alguna cosa aprofiten estes interpel·lacions.

Com pensa La Generalitat tindre en un futur grans esportistes d'elit si no es dediquen els recursos econòmics necessaris per a formar els esportistes de base?
Està claríssim.
La solució per a aquestes federacions només passa per dos camins o que posen diners de la seua butxaca, i em referisc literalment que els directius posen diners de la seua butxaca, o fent que els esportistes paguen.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
molts més diners per les seues fitxes i per les seues activitats esportives.
Cap de les dues opcions ni és viable, ni és tolerable, perquè limita l'accés a l'esport i aboca les federacions, com vosté crec que és plenament conscient, a la seua desaparició.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

Gracias, presidente.

Buenas tardes, señor Torró.

Yo agradecía esta posibilidad de hablar de las políticas en materia de deporte que lleva a cabo esta conselleria, como en su día le agradecí la que nos permitió hablar de las políticas del teatro.
Pero es verdad que usted lo ha convertido en la segunda parte de la comparecencia de presupuestos.
Yo creo que tuvimos oportunidad en la comparecencia de presupuestos de desgranar las líneas de las mismas, que es básicamente lo mismo que ha hecho usted exactamente.

Usted yo tenía entendido que lo que pretendía era que repasáramos cuál era la política general de deportes que se lleva desde la conselleria.
Y ya hablamos en la comparecencia de presupuestos que, efectivamente, los presupuestos de 2013 eran unos presupuestos en los que se había practicado una reducción.
Y ya le expliqué también que nuestro reto era conseguir el mantenimiento del apoyo y el soporte al deporte base, porque la eficacia de la administración es ser capaz de prestar al ciudadano los mismos, incluso mejores servicios, incluso cuando se habla de bajada de presupuestos.

Por tanto, mis expectativas que eran buenas, porque de verdad que poder hablar de deportes no es muy habitual en estas Cortes, se han visto reducidas porque no hemos hecho más que repasar literalmente las líneas de presupuesto, como ya hicimos en la comparecencia de presupuestos.
No obstante, yo le voy a repasar lo que sí hacemos en materia deportiva desde la conselleria, que tiene que ver mucho con el desarrollo de la ley.
Mire, una ley se aprueba y no se desarrolla en una semana, ni en un mes, ni en un año.
Estamos trabajando en el desarrollo de la ley.
Y usted podría decirme «pueden trabajar más rápido, menos rápido», pero estamos trabajando en el desarrollo de la ley y ahora sí que le voy a demostrar todas aquellas políticas que desde la conselleria estamos llevando a cabo en materia de deportes.

Y antes de entrar directamente en las que se realizan desde la Conselleria de Turismo, Cultura y Deporte, además querría apuntarle algunas otras actuaciones que se realizan a través de otras consellerias, para que vea que no es una preocupación obviamente solo de la conselleria que tiene la competencia sino además de todo el gobierno.
Y aquí no tengo ánimo de ser exhaustiva.
Pero podemos hablar de las competencias que en materia de pilota valenciana asume la Conselleria de Gobernación, que tiene que ver directamente con el deporte, en este caso con un deporte autóctono.
Además, programas de deporte adaptado realizados desde la Conselleria de Bienestar Social, algunos de los programas que usted aludía también están atendidos perfectamente desde ahí.
Deporte en el medio natural, vinculado a la Conselleria de Medio Ambiente; antes he tenido la oportunidad en la pregunta respecto al mapa de deporte de explicar esas comisiones de trabajo, junto con la Conselleria de Infraestructuras en este campo, o las enseñanzas deportivas que regula la Conselleria de Educación, incluso desde el Circuit del Motor también se lleva a cabo una importante labor de promoción, en este caso del motociclismo con la cuna de campeones o la escuela (inintel·ligible) .
.
.
Por tanto, son actuaciones que también tienen que ver directamente con el soporte al deporte.

Pero me voy a referir a las competencias que tiene la Conselleria de Turismo y que se gestionan a través de la dirección general de Deporte, dirección general de Deporte tras la extinción del consell valencià de l'esport, que abre una nueva etapa que condiciona la estructura y que permitirá facilitar aún más el trabajo y la colaboración con las diferentes y agentes del sector.

En esa presentación de los presupuestos, yo esboce cuáles eran las líneas de actuación que nos permitían, con un presupuesto más reducido, atender a todas las políticas que en materia de deporte considerábamos prioritarias.
Y había cuatro ejes: gestión, fomento del deporte y turismo deportivo.
Voy a centrarme en tres.

Gestión.
Creando un nuevo modelo de administración en materia de deporte que nos permite optimizar recursos, focalizar la acción en dar servicios a las entidades deportivas, no sólo hay que dar recursos económicos directamente, hay que dar servicios y a los deportistas.
Fomento del deporte, priorizando programas que llegan a mayor población y fomentando la práctica del deporte en todas las instalaciones existentes, gracias a nuestro impulso en materia de infraestructuras deportivas, realizado en los últimos años.
Y el turismo deportivo, que es una línea que nos ayuda a potenciar el deporte desde el punto de vista de motor del sector turístico, que además nos ayuda a cumplimentar nuestra oferta turística.
Dos sectores, por tanto, que tienen una capacidad de retroalimentarse.

Si hablamos, porque usted hablaba de un descenso que no puede ser lineal, no puede ser visto desde un punto de vista lineal el descenso en los presupuestos de deporte cuando en los últimos años hemos asistido al desarrollo de muchísimas infraestructuras, que ahora ya están hechas.
Por tanto, obviamente, la lectura lineal del presupuesto, señor Torró, usted sabe perfectamente igual que yo que no se sostiene.
Los años que hemos estado desarrollando muchas infraestructuras hemos tenido más presupuesto en este momento, afortunadamente estas infraestructuras ya están en buena parte desarrolladas.
Por tanto, no puedo aceptarle esa visión lineal del presupuesto, partida por partida sí, pero lineal no.

En cuanto a la gestión de los recursos destinados al deporte, la administración está al servicio del deporte poniendo a disposición de los ciudadanos, de las entidades, los clubs y las federaciones, por supuesto, y los empresarios, las herramientas que les permiten realizar más ágil y efectiva y eficaz la relación entre ellos y la relación con la administración.
Y esto también es gestionar bien los recursos.

Instalaciones.
Ya hemos hablado de la gran inversión que hemos realizado en los últimos años, tanto en la construcción como en la reforma, y ahora estamos priorizando en las políticas que nos permiten optimizar al máximo esa gestión.
Y también, dentro de esa optimización, hablamos de la externalización de la gestión en algunas instalaciones propias.
Y eso es, sin ninguna duda, administrar de una manera eficaz los recursos.

Colaboración con el sector.
Hemos limitado una financiación de programas de terceros y las subvenciones a fondo perdido; se han ido eliminando, es verdad que muchas líneas han desaparecido, y hemos pasado a una cultura del incentivo, líneas genéricas y cultura del incentivo.
Además, impulsamos medidas de colaboración, tanto en coste material y personal, con terceros.

Hemos priorizado las acciones que son de competencia exclusiva y obligatoria de La Generalitat para eliminar duplicidades.

Hemos orientado las ayudas a la consecución de objetivos concretos, como aquellas que priorizan la universalización del deporte, el deporte base, els jocs esportius, el centro promotor de la actividad física o federaciones, priorizando las que no pueden obtener por sí mismas recursos propios.

Hemos potenciado la mancomunidad de recursos y servicios entre las entidades deportivas y la administración.

Hemos potenciado las herramientas de solución de conflictos deportivos, como desarrollo de la ley.

Dentro de esas nuevas competencias y servicios que aportan la nueva Ley del deporte, destacamos los encaminados a la resolución ágil de conflictos deportivos -eso lo hemos hecho en el desarrollo de la ley- y las mejoras de funcionamiento y mayores garantías para los usuarios: inspección deportiva, una herramienta que va a dotar de más garantías a todos los ciudadanos que practican el deporte frente a quienes le prestan servicios, lo que en definitiva mejora el nivel de prestación; tribunal del deporte, creado y en funcionamiento, en desarrollo también; publicación de las sentencias de ese tribunal del deporte que genera y que nos permitirá que se desarrolle una verdadera jurisprudencia de la justicia deportiva en la Comunidad Valenciana; la creación de arbitraje deportivo, que va a permitir ser más ágil y más eficaz; la carta de servicios del deporte, con la redacción de los derechos y deberes de los deportistas, que se pondrá en marcha una carta de servicios dirigida a las entidades que gestionen servicios deportivos.

Optimizamos la gestión de los recursos para ser más eficaces.
Apostamos, por supuesto, por el sector del deporte para llevar más lejos nuestros servicios a los deportistas poniendo en manos del sector la gestión de nuestras instalaciones para alcanzar una mejor gestión, una relación directa con el ciudadano y mejorar la eficacia en la gestión, esa Goleta o esas Escoles de la Mar -a las que usted hacía referencia.

La administración del deporte va a centrar también su esfuerzo en la gestión que permita facilitar el trabajo a las entidades deportivas y agentes del sector, facilitando el acceso a recursos materiales existentes y a recursos humanos propios de la administración puestos al servicio del sector, entidades que no podrían desarrollar su normal actividad sin el soporte o la protección de la administración.
Eso también es apoyo al sector del deporte.
Mancomunamos algunos recursos, por ejemplo, la creación de la ventanilla única del deporte -usted dice que no hemos hecho muchas cosas, yo creo que desde la aprobación de la ley se han puesto en marcha muchas cosas-, creación de la ventanilla única del deporte para facilitar comunicación entre el ciudadano y el agente del deporte, sin abandonar los sistemas de información al usuario novedosos, que se potencia, además, el sistema clásico, y para eso hemos abierto el (inintel·ligible) .
.
.
, que es un punto de información para todos los usuarios.
Aparte, con el (inintel·ligible) .
.
.
y con nuestra propia web hemos conseguido generar proximidad con el ciudadano.

Hemos intentado dotar al concepto de «ayuda pública» de un plus de incentivo.
Como usted decía, le he dicho, «sí, es verdad que se ha producido un descenso en los presupuestos», se ha propuesto un descenso en los presupuestos pero en este momento es verdad que no tenemos que atender el desarrollo de infraestructuras que ya están hechos.
Pero, por otra parte, hemos mantenido aquellas líneas que nos parecen fundamentales, como las dedicadas al apoyo de los eventos que fomentan la práctica del deporte y el deporte base, y, también, por supuesto, las dedicadas als jocs esportius, que si usted repasa perfectamente esas líneas verá que se mantienen prácticamente en los mismos números de los presupuestos anteriores.

Usted hablaba de esas federaciones que están en pie de guerra.
Mire, nosotros tenemos contacto directo con las federaciones, quizá debería revisar la carta que el consejero de Andalucía remitió a las federaciones que sí están en pie de guerra.
Aquí, en la Comunidad Valenciana, las federaciones realizan un trabajo excelente y.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora consellera.

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

.
.
.
-gracias, señor presidente, concluyo enseguida-, y, en la medida de lo posible, todos los recursos de la administración están encaminados a su ayuda.

Muchas gracias, presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias.

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies.

Bé, senyora consellera, comence per l'últim que m'ha dit de les federacions, ¿val?
Perquè diu que les federacions estan sempre en contacte amb elles, ¿no?
No sé.
El cas és que les federacions no han cobrat encara les ajudes de 2011 i les relatives a 2012 es van aprovar fa tres setmanes, es van publicar al DOGV.
2011, sense cobrar; i, 2012, publicades fa tres setmanes.
Això, a banda de les retallades pressupostàries.
Perquè vosté diu, «no, ací no hem vingut a parlar de pressupostos».
No, no sé a què hem vingut a parlar ací -vull dir-, perquè, que jo sàpiga, les coses costen diners i per a fer les coses s'han de gastar diners, perquè, si no, les coses no es fan.

I per molt que vullga vosté dir, en el tema de les infraestructures, «no és que hagen fet unes infraestructures.
.
.
, i, ara, tenim unes infraestructures que són la llet, i, ara, ja no fa falta», el problema és que les infraestructures que tenim en estos moments encara són insuficients, i, per tant, haurien d'estar invertint en infraestructures perquè són molt insuficients per a les necessitats.

I ha dit una cosa, de veres, senyora Johnson, que m'ha deixat al·lucinat, ho posen com un mèrit i ha vingut ací a penjar-se la medalla en dir, «no, es que nosotros ponemos nuestras instalaciones al servicio del sector».
Però, senyora Johnson, que ¿per a què aprofiten les seues instal·lacions?
Si les instal·lacions de la conselleria no estan perquè les usen els esportistes, ¡no faria falta fer-les!
Per tant, això és com vindre ací a dir que el cavall blanc de Santiago era blanc.
Doncs, mire, ja ho sabem tots, no fa falta que vosté això m'ho explique ni que s'ho pose com un mèrit, perquè això no és un mèrit.
En tot cas, és un demèrit vindre ací i que una de les seues línies de defensa siga, precisament, eixa, que fan pistes i que els esportistes les usen.
¡Faltaria més!
¿No?
Damunt que les feren i que no les usaren.

I ha dit: «No, n'hi ha altres conselleries.
» Mire, l'única cosa que realment ha saltat de la conselleria seua a altres -tret d'algunes coses que no sé si vol parlar vosté d'elles, ¿val?
- és el tema de pilota, que ¡no sé què fa en Governació!
Ja li ho dic jo ara.
Com no sé què fan les bandes de música en Governació, ¿val?
No sé, i futbol, doncs, posen-lo en.
.
.
, no sé, en Indústria, ¿no?
, perquè com és una cosa que meneja molts diners, o en Hisenda, ¿val?
, a la millor igual ajuda a alguna cosa, ¿no?
No sé què fa pilota en Governació, però allí està, ¿val?

I el tema del circuit del motor.
¡Perdone!
, el circuit del motor està gestionant-lo vosté, ¿eh?
, no està gestionant-lo la conselleria de no sé qui.
Vosté ha dit: «no, no, altres conselleries», i diu, «el circuit el motor».
¡I sembla mentida que em pose això com un exemple!
Quan en estos moments el pressupost del foment de l'activitat esportiva no arriba a deu milions d'euros, vostés invariablement continuen destinant sis milions d'euros a ampliar el capital del circuit del motor.
És a dir que, entre una cosa i l'altra, sumen quinze milions d'euros, la qual cosa vol dir que el 40% del que dediquen a esport des de la seua conselleria, almenys d'allò que és visible perquè, després, n'hi ha altres coses com l'open de tennis i coses d'eixes -que parlarem ara, si vol, ¿val?
-, resulta que eixes coses, el 40% és per al circuit del motor.
I tota la resta de tots els altres esports, excepte la pilota valenciana -que, si vol, li puc dir les xifres de com ha evolucionat, crec que és l'única cosa que puja, es veu que el senyor Serafín Castellano pesa molt en este Consell, és l'únic esport que puja-, la resta de tots els altres esports tenen deu milions d'euros.

¿Vosté creu que eixa és una política sensata?
A més, li ho dic completament de veres, ¿vosté creu que és sensat gastar-se sis milions d'euros en motociclisme i deu milions d'euros en tota la resta de tots els esports?
¡Per no parlar de les coses que estan gastant-se en l'open de tennis o en el màster de golf!
Perquè, clar, eixes coses van amagant-se i acaben desapareixent perquè és difícil seguir-los el rastre.
L'últim rastre que li hem pogut seguir, amb els compromisos de pressupostos de la despesa del capítol II del tema del Consell Valencià de l'Esport, suposaven entre el màster de golf i l'open de tennis el 80% dels compromisos del capítol II, que eren 8.
500.
000 per al 2011, el 80% dels compromisos eren per a eixos dos esdeveniments.
És a dir, per a la resta de coses que en aquell moment es gastava el Consell Valencià de l'Esport, a penes si quedaven dos milions d'euros, no arribava a dos milions d'euros.

Eixa és la seua política esportiva.
I vosté ací ve a parlar-me de turisme esportiu.
Jo no li dic que això puga tindre una certa finalitat, però, sens dubte, que la conselleria que es dedica a l'esport es dedique a fomentar el turisme esportiu quan hauria d'estar dedicant-se és a fomentar l'esport dels valencians i les valencianes, senzillament és vergonyós, com és vergonyosa tota la gestió que estan fent en estos moments en la conselleria en els temes d'esport.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Honorable consellera.

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

Mire, no nos ponemos de acuerdo usted y yo pero, ahora, como antes, pensaba que aprovecharía en la réplica para matizar, y antes he visto que gesticulaba vehementemente.

En el mapa del deporte ha aumentado el presupuesto en el 13 respecto al 12.
La tarjeta esportiva, por más que usted haya puesto unas cifras de manera despreciativa, es un elemento que están valorando muy positivamente los deportistas y que va creciendo, por mucho que usted lo haya valorado despectivamente, y seguirá creciendo.

En la convocatoria de ayudas al deporte federado se han mantenido prácticamente, hemos pasado de 850 a 800.
000.
Y en las convocatorias dels jocs esportius, en los dos capítulos, en los dos capítulos, segundo y cuarto, hemos pasado de 894.
000 a 837.
000.
Prácticamente se mantiene.

¡Es que es muy fácil leer, señor Torró!
No me diga que no vehementemente.
Es muy fácil leer.

Y en la línea de clubes y eventos, que sirven para fomentar eventos deportivos que fomentan la práctica del deporte, que reconocen la práctica del deporte, y, además, si conseguimos que tengan en cuenta el hecho turístico, además sirven para promocionar nuestra ciudad, para desestacionalizar, para aumentar el número de pernoctaciones, etcétera, hemos pasado de un millón a un millón doscientos, porque es la manera que tenemos de apoyar para que los clubes puedan hacerse cargo de algunas competiciones y eventos que fomentan el.
.
.
¡Ahí hemos subido!
Lo digo porque cuando usted dice que no, dice que no pero no sé por qué, porque es muy fácil ir, leer las líneas y ver que no es así.
Eso por una parte.

Y, por otra parte, a usted le parecerá o no «vergonyós» que trabajemos el hecho turístico ligado al deporte.
Pues, a mí me parece que establecer sinergias con todo lo que son recursos, que son capaces de generar, de generar puestos de trabajo, ocupación y economía en nuestra comunidad, no tienen que despreciarse.

Yo, cuando le decía al principio, hacía referencia a las actuaciones desde otras consellerias, he hecho un pequeño parón, y.
.
.
«otras consellerias», y el circuito que no está directamente dentro de la conselleria de turismo, como no está la línea de proyectos estratégicos.
Directamente, directamente.
Otra cosa es que.
.
.
¡No!
¡Déjeme!
, yo se lo explico.
Porque usted hacía referencia a que le parecía que mi referencia a la cuna de campeones o al trabajo que se hace desde el circuito no tenía que ser tenida en cuenta como apoyo al deporte base.
Pues, ¡fíjese!
, y le digo la cifra de memoria y me comprometo a buscarla exactamente porque no quiero que quede grabado en el Diario de Sesiones algo que no sea realmente.
Pero, si no me equivoco -y, ya le digo, me comprometo a darle la cifra exacta porque se la doy de memoria-, el 20% de los pilotos que hoy conforman las parrillas de los grandes premios de motociclismo de España, el 20% han salido de esta cuna de campeones.
Eso debería ser un motivo de orgullo para la Comunidad Valenciana.
Es como si el 20% de los mejores futbolistas de todo el mundo hubieran salido de una escuela que se fomenta desde, desde el gobierno de La Generalitat valenciana.
De eso deberíamos estar orgullosos.
Eso es lo que estamos fomentando.

Cuando hablamos de fomentar el deporte hablamos de esto, y, cuando hablamos de clubes y eventos -que usted dice-, aparte de los grandes eventos, como pueden ser el open de tenis o como puede ser un gran premio de motociclismo; un gran premio de motociclismo es la oportunidad que tienen en este momento el 20% de los pilotos de esa (inintel·ligible) .
.
.
que se han formado en nuestra cuna de campeones, que es el fomento al deporte de verdad, y la oportunidad que tienen deportistas valencianos de llegar a lo más alto en sus diferentes disciplinas.

Mire, esto se hace si cree en ello y, si no se cree en ello, no hay por qué fomentarlo.
Como aquí creemos, fomentamos el deporte base.
Cuando usted habla de políticas de deporte tiene que hablar de deporte base.
Y ahí, ahí, realmente la conselleria está haciendo un esfuerzo, hemos hecho el esfuerzo en mantener aquellas líneas que son prioritarias.
En els jocs esportius y el fomento para los diferentes.
.
.

El senyor president:

Señor Torró, por favor.

La senyora consellera de Turisme, Cultura i Esport:

.
.
.
eventos, que realmente dan la oportunidad de desarrollar al máximo el deporte base, ahí las líneas han subido, al margen de todas las demás acciones que le he ido enumerando en desarrollo de esa ley que, por cierto, en el momento de su promulgación fue muy bien atendida por todos los portavoces y fue reconocido el talante del Consell, por mucho que usted ahora haya dicho que era una ley innecesaria.
Le remito, si quiere, al Diario de Sesiones para que vea que en ese momento todos los portavoces dijeron que el talante del Consell, por la puesta en marcha de esta ley, era digno de tener en cuenta.

Yo creo que, de vez en cuando, no está de más recurrir, también, a lo que en algunos momentos hemos dicho para no cometer ahora la imprudencia de contradecirnos.

Muchas gracias, señoría.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Se suspén la sessió que es reprendrà demà, dijous, a les deu hores.
(El senyor president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 20 hores i 46 minuts)