Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text17 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text13 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text20 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text19 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text11 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para4 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Política Lingüística realitzada el dia 12 de novembre de 2009.
Comença la reunió a les 16 hores i 35 minuts.
Presideix el diputat senyor Juan Mariano Castejón Chaler.
Reunió número 4.

Elecció de secretari o secretària de la comissió d'acord amb el que estableix l'article 37 del Reglament de Les Corts

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
mentrestant anirem passant llista a vore si tenim quòrum en aquesta Comissió de Política Lingüística, que, com sabeu, simplement té tres punts.

En primer lloc, si la secretària, poquet a poquet, dóna pas -a vore si baixen els que mos diuen que estan per les escales- a vore si tenim el quòrum suficient.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora secretària:

Hi ha quòrum, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària.

Bé, cadascú als seus dossiers tenen, acompanyant l'ordre del dia, l'acta de la reunió anterior, que si no hi ha cap objecció, la donarem per aprovada.
(Pausa) La donem per aprovada l'acta de la reunió del dia 2 d'abril de 2009.

I ara sí, comencem amb els punts de l'ordre del dia, donant, en primer lloc, la benvinguda a la secretària autonòmica d'Educació, la senyora Conxa Gómez Ocaña, que després procedirem a la seua compareixença.

El senyor president:

I, en primer lloc, donat que ens va arribar la renúncia, la dimissió de la secretària, anem hui a procedir a l'elecció de la nova secretària d'aquesta comissió.

També als seus dossiers tenen una papereta per a escriure el nom de la secretària o del secretari.
I procedirem a cridar-los per ordre alfabètic, arreplegarem les paperetes i després farem el recompte.

Per tant, si la secretària vol cridar de nou als membres.
.
.
(Veus)

(La secretària crida els diputats i les diputades per tal que depositen la papereta en l'urna)

(El senyor president fa a l'escrutini)

Tenim 6 vots a favor de la senyora Marisol Sorribes; la resta són vots en blanc.

Per tant, nova secretària de la comissió la senyora Marisol Sorribes.
Li demanem que es pose ací a la Mesa.
(Pausa)

(La diputada elegida secretària ocupa el seu lloc en la mesa)

Bé, continuem amb la comissió.

Compareixença de la secretària autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez Ocaña, per a informar i explicar la política de la Conselleria d'Educació en matèria d'homologació de títols, sol·licitada a petició pròpia (RE número 43.
436), acumulada a la del conseller d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, per a informar i explicar la política de la conselleria en matèria d'homologació de títols, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE números 41.
847 i 42.
169)

El senyor president:

Després de l'elecció de la nova secretària, que li donem l'enhorabona, tenim dos punts de l'ordre del dia que, com saben, corresponen a la compareixença de la secretària autonòmica d'Educació per a informar i explicar la política de la Conselleria d'Educació en matèria d'homologació de títols, que va sol·licitar a petició pròpia; i també s'acumula amb la compareixença del conseller d'Educació per a informar i explicar la política de la conselleria en matèria d'homologació de títols, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
Evidentment, el tema és el mateix.

I, per tant, a part d'agrair-li la seua assistència hui a la comissió, senyora Conxa, vosté té la paraula.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, vull remarcar que l'oficialitat del valencià s'expressa de manera clara en l'article 6.
1 de l'Estatut d'autonomia, en el qual s'estableix que la llengua pròpia de la Comunitat Valenciana és el valencià.
Una llengua pròpia, una llengua oficial, que exigeix el màxim respecte i consideració per part dels governs i de les institucions.

Per això, la Conselleria d'Educació, de forma responsable, continuarà treballant i coordinant els esforços perquè la nostra llengua estigui present en cada un dels sectors de la nostra
societat, a través del foment i la realització de totes aquelles accions, i la divulgació i la formació en benefici de l'ensenyança i de l'ús de la llengua valenciana.

Dit això, he de posar de manifest que tota la normativa que desplega esta conselleria
compleix de manera rigorosa el que disposa la norma institucional bàsica de la nostra Comunitat Valenciana: l'Estatut d'autonomia.

Igualment, puc assegurar-los que la conselleria, de la mateixa manera que
respecta l'Estatut, respecta i aplica exemplarment la legislació vigent de totes les seves actuacions.

I ara m'agradaria donar les gràcies a Les Corts i a esta Comissió de Política Lingüística per deixar-me expressar ací quina és la política lingüística respecte a les titulacions del professorat de la Comunitat Valenciana en
matèria de llengua.

La Conselleria d'Educació expedeix dos títols per al professorat de la comunitat, que són bàsics en el funcionament del sistema educatiu i que permeten al professorat
impartir les classes en valencià i també ensenyar el valencià.

Estes dos titulacions són: el Certificat de Capacitació i el Diploma de Mestre en Valencià, per atendre'ns a una sèrie de titulació bàsica òptima que haurien de tindre tots els docents, i l'altra que haurien de tindre els qui ensenyen la llengua a nivells més elevats a partir de l'educació secundària.

Els camins que utilitzen els professors per l'obtenció d'estos dos certificats són molt diversos.
Per una part, tots passen per les universitats valencianes, com
no pot ser d'una altra manera.
I al final, és la Conselleria d'Educació, d'acord amb les normes vigents, la que expedeix el títol.

El que sí puc dir és que hi ha normes anteriors a l'any 1995, primer any del govern del Partit Popular, i hi ha normes posteriors
dels governs populars.
En concret, una molt recent, del 5 d'octubre, que regula el Pla de formació lingüisticotècnica en llengües del professorat no universitari.

Abans parlàvem només de valencià.
Ara hem posat en llengües, perquè devem remarcar aquesta paraula, perquè ja saben vostés que des de la Conselleria d'Educació, igual que la majoria dels governs europeus i la mateixa Comissió Europea, apostem per una educació plurilingüe i volem que tot el professorat de la Comunitat Valenciana no només estiga capacitat en llengües oficials, sinó que a més tingui la capacitació en una altra llengua europea.

En este sentit, es pot dir que pel que respecta al valencià, hem avançat moltíssim en els últims anys.
En estos moments tenim una plantilla de professorat que disposa d'estes titulacions, que representa al 87,96% en el cos de mestres i el 63,60% en
el cos de professorat de secundària.

Però he de dir, he de dir encara més, perquè vegin la magnitud d'aquestes xifres.
Mirin, en l'any 1995 hi havia 11.
871 mestres que tenien estes titulacions, i enguany, en l'any 2009, són 24.
755 els mestres.
I este augment, si no els pareix suficient, puc dir que en
l'any 1995 hi havia 1.
771 professors de secundària, i enguany n'hi ha 13.
482.
Poden vostés fer números i veure vostés mateixos a quants professors i a quants mestres els hem expedit algun d'estos dos certificats.

Encara queda un percentatge que també voldria assenyalar i que és un potencial de les persones capacitades cada vegada més, perquè fins ara hem parlat només dels que estan dintre del sistema educatiu, però també voldria donar xifres globals.

En el període que va del 1995 al 2009, la Conselleria d'Educació ha expedit 40.
555 certificats de capacitació i 9.
963 diplomes de mestre.

Però encara es pot dir més, perquè la primera norma relacionada amb este tema que va aprovar la Conselleria de
Cultura, Educació i Ciència en l'any 1997, a més dels camins de què ja disposaven els diplomats o llicenciats valencians, va obrir la porta perquè les titulacions de la Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià facilitara l'accés a estes titulacions.
És a dir, amb el títol mitjà de la junta qualificadora més el curs específic del Pla de formació lingüisticotècnica es pot adquirir el certificat de capacitació.

Esta norma ha afavorit que els ciutadans valencians tinguin més vies i ho tinguin més fàcil, per dir-ho d'alguna manera, perquè és una prova que s'ha de superar.

En este sentit, també m'agradaria dir que la Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià, que ha superat el milió de matrícules.
.
.
En concret, són ja 1.
140.
406 les matrícules registrades i 491.
602 els certificats expedits des del 1986 al 2009.
Aquests 491.
602 que acabe de dir i 459.
191 s'han expedit al llarg dels anys de govern del Partit Popular, és a dir, des de l'any 1995 al 2009.

I deixi'm apuntar una cosa més.
Des de l'any 1995 al 2009, hem expedit 107.
653 certificats de coneixements del grau
elemental per homologació amb els estudis de valencià del sistema educatiu.

Amb tot això, l'any 2002 el govern valencià va decretar que tots els docents havien d'acreditar un coneixement de valencià mínim per a l'accés a la funció pública docent.
Esta era una acció més que s'emmarca dins de la política d'homologacions de títols de coneixement, perquè al final tot el professorat ha de disposar de corresponent títol, que els recordo que l'educació es resumeix en dos títols: el certificat de capacitació i el diploma de mestre.

Ja veuen vostés quina és la política lingüística en matèria de titulacions d'esta conselleria.
I els ho puc resumir en dos punts: facilitar que tots els
ciutadans valencians tinguen l'accés als títols de valencià i aconseguir que tot el professorat valencià tingui el títol de valencià que els hi correspon, com he dit abans, o el certificat de capacitació o el diploma de mestre.

Que tot el professorat puga tindre estes titulacions per la via que corresponga
i que la conselleria disposi d'estes dades, que són molt útils a l'hora de planificar i dissenyar i ordenar les actuacions que busquin la qualitat
i l'excel·lència del sistema educatiu valencià.

Vull acabar dient que.
.
.
Vull subratllar i posar en relleu que la Conselleria d'Educació assumeix el compromís i és responsable de garantir la protecció, la recuperació i la promoció de la nostra llengua valenciana, que constitueix la nostra més important senya d'identitat, havent complint en tot moment amb la legalitat vigent, fonamentada i
emparada en l'article 3 de la Constitució i en el nostre Estatut d'autonomia i la resta de normativa que tenim d'aplicar.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària autonòmica.

Correspon ara la intervenció al grup que havia presentat la proposta de compareixença.

Pel Grup Socialista, intervé la senyora Vicenta Crespo per temps de deu minuts.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories, bona vesprada.

Donar la benvinguda de nou a la secretària autonòmica d'Educació a esta comissió.
I què meravella que puguem escoltar-la en barceloní tota la seua intervenció, sense necessitat de cap traductor!

Però jo el que demanava era la compareixença del conseller d'Educació, el senyor Font de Mora.
Però que també puc entendre que no comparega per la vergonya que puga sentir davant els
valencians, ja que el Tribunal Superior de Justícia dóna de forma definitiva la raó a tots els que reclamaven que ser titulat en Filologia Catalana eximia de la
prova de coneixements del valencià o també poguera ser un document vàlid de coneixement de la llengua valenciana a l'hora de presentar-se a oposicions per a docents.

Vosté, senyora secretària, ha fet una exposició altisonant sobre la posició de la conselleria en matèria d'homologació de títols, però el meu grup, i jo també, continuem denunciant la política manipuladora que està fent-se des del govern de La Generalitat al voltant d'este tema.

Anirem per parts, perquè mentre no canvien les coses els fets són els que són.
I vostés podran fer una defensa numantina contra el títol universitari de Filologia Catalana, però mire que curiós, fins a data de hui no existeix cap altre nom oficial i en vigor per a reconéixer la titulació en qüestió.
Així que siguen coherents i accepten, fins que el tribunal no diga el contrari, el títol de Filologia Catalana en les oposicions a docents.

Miren, senyors del Partit Popular, ens agrade o no, el Tribunal Constitucional
ja va avalar en una sentència la unitat de la llengua, reconeixent que la Universitat de València pot utilitzar en els seus estatuts «llengua catalana», com a sinònim de «llengua valenciana».
A més, el departament de la universitat s'anomena departament de Filologia Catalana.
Ara bé, si vosté, senyora secretària, en coneix algun altre faça-m'ho saber, perquè jo crec que el que fan és no combregar amb la terminologia.

Senyora Gómez, no vullga ser més papista que el papa.
Mire, el 9 de febrer de 2005, que no és ahir, el ple de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua va aprovar el document titulat Dictamen sobre els principis i criteris per a la defensa de la denominació i l'entitat del valencià.
I li assegure que si faig referència a este text sols és amb l'ànim d'aclarir coses.

Doncs bé, es dóna el cas que és la primera vegada que una institució oficial de la Generalitat valenciana concreta quins són els territoris hispànics de l'antiga Corona d'Aragó en els estatuts d'autonomia, dels quals es reconeix una llengua pròpia, el sistema lingüístic del qual forma part el valencià.

Això no és una altra cosa que especificar, encara que siga simplement perquè s'entenga, que la llengua pròpia i històrica dels valencians, des del punt de vista de la filologia, és també la que comparteixen les comunitats autònomes de Catalunya, les Illes Balears i el Principat d'Andorra.

Per tant, si som ciutadans que compartim una mateixa llengua amb altres i som
conscients que les diferents denominacions perfectament poden coexistir amb la
denominació «valencià», també la denominació «català».

Totes les altres ambigüitats que sorgisquen sols es poden entendre com a ganes de generar polèmiques, que sempre seran contraproduents per a l'ús normal i per al prestigi de la nostra llengua.

I mire, són massa les sentències judicials que obliguen al senyor Font de Mora, com a responsable de la
conselleria, a reconéixer el títol de Filologia Catalana per a acreditar coneixements de valencià en les oposicions.
I ell segueix sense cap gana d'acatar-les, sinó més bé amb una actitud que podria qualificar-se de prevaricació.

¿Que no tenen prou coses pendents en els jutjats com per a temptar el dimoni amb
actituds insubmises com les que estan portant a la pràctica?
¿Que no els ixen els colors quan envien -perquè vostés són dels que envien perquè un altre passe la vergonya- al senyor David Barelles a fer declaracions?
, i reitera -i cite textualment-: «La convocatòria d'oposicions a docents d'este any 2009 s'ajusta perfectament a la legalitat», al·legant que compta amb un informe jurídic de l'advocacia valenciana.
Tot açò traduït al cristià vol dir:
yo, a la de Juan Palomo, yo me lo guiso yo me lo como.

Però ¡quina chulería!
 ¿Que ni el senyor Font de Mora ni vosté, com a secretària autonòmica d'Educació, ni el mateix manat del senyor Barelles, s'han assabentat que per damunt de tots vostés hi ha un òrgan anomenat Tribunal Suprem i que eixe mateix tribunal en desembre de 2008
dicta sentència ferma, i de nou cite -potser així, vagen assabentant-se-: «el tribunal no admet recurs i obliga a la conselleria a reconéixer la titulació Filologia Catalana en futures convocatòries d'oposicions»?

Des del mes de maig d'enguany hi ha un incompliment de sentència per haver firmat el senyor conseller la convocatòria d'oposicions sense fer cap cas al Tribunal Suprem.

Pense que en atenció a raonaments i fonaments jurídics establerts en les diferents sentències, La Generalitat hauria de corregir ja eixa actitud d'insubmissió, perquè ací l'únic que es pretén és que unes persones, amb capacitat lingüística més que suficient per ser titulats en Filologia Catalana, que no és més que el nom acadèmic de la llengua, tinguen -i ja seria hora- el reconeixement d'un dret tan simple com el de poder presentar el títol acadèmic universitari en una convocatòria a oposicions a docents.

No vull pensar, senyora secretària, que tota aquesta disputa l'estan fent per raons anticatalanistes, perquè estarien fora de lloc.

S'ha de parlar de capacitació lingüística, s'ha de parlar de coneixement de la llengua, s'ha de parlar de títols acadèmics, en este cas, el de Filologia Catalana, reconegut en tot l'estat espanyol, perquè -i crec que no ho negarà- a banda de ser comunitat autònoma també som estat espanyol, i no caure en la insubmissió i no infringir les lleis.
No arribe ja a dir en la malversació de fons públics, de moment, malgrat que l'última sentència del suprem també condemna La Generalitat a pagar els costos.
Espere i desitge que es pare ahí.

Miren, senyors del PP, no prenguen com a model a un company seu, un que és alcalde i president de diputació.
Un senyor que no conviu ni amb la cultura ni amb l'educació i que en una arrancada de patriotisme de cacic i de prepotència, va tatxar la comunitat de docents amb un qualificatiu poc encertat, a uns
professionals que complixen amb la seua faena, que és la d'ensenyar la llengua acadèmica.
I això vol dir valencià o castellà, perquè la llengua del carrer ja l'aprenen sols els xiquets, no cal anar a escola.
Per cert, no estaria de més que les autoritats educatives, de les quals hui tenim ací a la secretària autonòmica, reprovaren l'actitud del personatge en qüestió.

Senyors del Partit Popular, si vosté en este cas, el senyor Font de Mora, com a persona que ostenta el càrrec de conseller, que li permet amb una simple firma acatar el rosari de sentències, no estan disposats a complir amb el que diu la justícia, estaran faltant al respecte al Tribunal Superior de Justícia, entre altres.
I això implica un delicte de desobediència, cosa que castiga el Codi penal.
Eixa actitud del senyor conseller sols ens
porta a tindre de pagar despeses a tots els valencians i valencianes; despeses
que generen tots els processos judicials en els qual està clavada la conselleria.

I diga'm, senyora secretària, qui ho entendria en estos moments de crisi, on segons les últimes dades en la Comunitat Valenciana és on més atur hi ha de tota Espanya.
Però eixa actitud també constituïx, segons alguns juristes, una desviació de diners públics, cosa que és castigada -i de segur que vosté ho sap igual que jo-, que entra en el Codi penal, dins del capítol de malversació.

Mire, jo vull pensar que fins ara totes les actuacions i actituds per part de
la Conselleria d'Educació referent a l'incompliment de les sentències emeses pel suprem, pel Constitucional o pel Tribunal Superior de Justícia, ratificant la validesa de la titulació en Filologia Catalana per eximir de les proves de coneixement de valencià en les oposicions a docents, no han sigut més que directrius equivocades per part de La Generalitat, ordres desafortunades i
que s'han acabat.
Perquè si vostés no acaben amb el qüestionament, la falta de respecte a les decisions judicials, vol dir que la
conselleria, com entitat pública, com administració de tots els valencians i valencianes, està incorrent en una temeritat que perjudica als ciutadans.

Vostés han de donar exemple i ser els primers en acatar les decisions fermes d'un tribunal, perquè de no ser així, no tenen res més a fer en la conselleria.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Crespo.

Tenen ara la paraula els grups que no han presentat la sol·licitud, de menor a major.

En principi, la senyora Marina Albiol, del grup de no adscrits, per temps de
cinc minuts.

La senyora Albiol Guzmán:

Molt bé, moltes gràcies.

Bona vesprada.

Bé, vosté ha parlat de dos títols, de la capacitació en valencià i del de mestre o professor en valencià.
El que no s'ha atrevit a dir és que els llicenciats en Filologia Catalana ni estan capacitats per a donar
classes en valencià ni estan capacitats per a ensenyar el valencià.

I és que, clar, vostés en açò mantenen una postura realment sorprenent.
Vostés, el Partit Popular, el Consell, utilitzen la nostra llengua com a arma de
divisió.
Aquells que no volen la nostra llengua són els que la utilitzen com a arma arrojadiza, com a element per a enfrontar els ciutadans i ciutadanes, i arriben, fins i
tot, a l'absurd de negar la unitat de la llengua.
A l'absurd que un llicenciat en Filologia Catalana no se li reconega la capacitació per a ensenyar en valencià.
A una persona que ha estat estudiat cinc anys aquesta llengua, li diuen que
vostés que no està capacitat per a ensenyar en valencià.
Això és un absurd!

Des d'Esquerra Unida, sempre hem defensat i sempre defensarem la unitat de la llengua.
És una llengua que compartim amb els nostres veïns i veïnes del nord i amb els de les illes.
I nosaltres pensem, des d'Esquerra Unida, que cal enfortir els lligams amb aquestos pobles i no
destruir-los i no potenciar l'enfrontament, com fa sovint el Partit Popular.

Vostés han volgut sempre que la nostra llengua estiga constantment qüestionada, constantment en conflicte, perquè així no es normalitza, així no es potencia, així no s'utilitza.

Com deia, els que no estimen la nostra llengua, els que no volen que el valencià siga una llengua viva, són els que alimenten els conflictes.
I eixos són vostés.
I per açò el tema de la Filologia Catalana i l'ensenyament en valencià, perquè l'únic que volen és que la nostra llengua estiga en un constant conflicte.
Per cert, és un conflicte que s'han inventat vostés, perquè no és un conflicte que es dóna a la nostra societat.

Mire, jo sóc de Castelló, i li assegure que s'ha de ser molt agosarada per a sentir parlar a algú de les comarques del nord del país i negar la unitat de la llengua.
És que és increïble!
Vinga vosté cap allí dalt, més dalt encara de Castelló, senta com parlen i neguen vostés la unitat de la llengua, si són capaços, si són tan agosarats.

El Consell i el Partit Popular, el partit que el sustenta, habitualment fa gala
de la seua ignorància, perquè negar que els filòlegs catalans estan incapacitats per a donar classe en valencià és de ser ignorants.
I em sap mal dir-ho aixina, però és de ser ignorants.
No és pot dir que un filòleg català no està capacitat per a donar classe en valencià o per a ensenyar el valencià.

I és molt trist.
I jo els assegure que la resta sentim vergonya aliena quan vostés actuen així, i fins i tot fan determinades declaracions públiques que els deixen a vostés molt en evidència.
I jo crec que és que al final ja no se n'adonen, però són vostés els que estan quedant en evidència perquè estan demostrant que són ignorants quant a aquest tema.

I no és només ja una qüestió de lògica cultural -podríem dir-, sinó que a més és una qüestió legal ja.
Com deia la senyora diputada del Partit Socialista, és que hi ha 25 sentències que vostés incomplixen sistemàticament.
Perquè sembla que al final la llei és per a tots els ciutadans i ciutadanes, excepte per al Consell i per al Partit
Popular.
Per tant, com dic, és també una qüestió ja legal.

I a mi m'agradaria explicar-li algunes coses, perquè és que sembla que vostés viuen completament fora de la realitat.
Vosté sap que a les universitats valencianes públiques -no estic parlant ja de la carrera de Filologia Catalana, sinó en altres carreres- els estudiants estudien català I.
.
.
les assignatures, ¿eh?
, són: català I, català II, didàctica del català, literatura catalana.
.
.
Això és el que s'està estudiant en les universitats públiques valencianes, perquè és la realitat, perquè és aixina.

Perquè és evident que la unitat de la llengua ja no la qüestiona pràcticament ningú i menys, evidentment, en les universitats.
I en estos moments li he de dir que
m'estic penedint del que estic dient, perquè és possible que ara comencen vostés una creuada contra les universitats valencianes.
Perquè, clar, igual no s'havien assabentat que és que s'està ensenyant català I, català II, didàctica del català.
.
.
Jo espere que no siga aixina i que no comencen vostés ninguna creuada contra les universitats, i menys per culpa meua, per haver dit jo açò en esta comissió.
Perquè és que al final ací ja no ens estranya res de les seues creuades antiprofessorat i
antiuniversitaris, i etcètera, etcètera.

Jo el que li demane és que, per favor, reflexionen, que no continuen en eixe absurd, que no continuen
negant la unitat de la llengua i que, per favor, no continuen negant que una
persona que ha estat cinc anys estudiant aquesta llengua després no la puga ensenyar.
És que és molt.
.
.
, o siga, a part que és estar incomplint unes sentències, a part és que és estar fora de la realitat i és estar negant una cosa que és més que evident i que ja està massa demostrada, massa acreditada ja per entitats culturals de prestigi i que,
per tant, vostés no deuen mantindre's en aquesta posició, perquè, a més, s'estan quedant molt soles.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a fixar posició, en representació d'Esquerra Unida-Bloc-Verds: Compromís, l'il·lustre diputat Josep Maria Pañella té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Mire, sobre este tema que hem discutit moltíssimes vegades, és un tema.
.
.
, el que és el reconeiximent de la unitat de la llengua que s'ha dit moltes vegades, podria jo aportar moltíssims arguments.
Només n'aportaré un de propi; tota la resta estarà basada en allò que diuen eixes vint-i-cinc sentències que ja tenim.

Vull dir, l'únic argument propi que vaig a presentar avui és demanar a ses senyories que si ahí, en la darrera Comissió de Cultura, davant de la petició d'instar a la Diputació de Castelló a complir la llei d'ús i ensenyament, a causa del reglament per a la publicació del BOP que diu que serà sempre en castellà, a no ser que se vullga fer en valencià i que s'hauria d'indicar, i se me va esgrimir un informe del síndic de Greuges i se me va reiterar diverses vegades, com és possible que no atenguem l'informe del Síndic de Greuges?

Comparem la importància que té, sense retirar (inintel·ligible) .
.
.
l'informe del Síndic de Greuges a vint-i-cinc sentències des del Tribunal Superior al Tribunal Suprem i arribar al Tribunal
Constitucional.
Serà l'únic argument que aportaré fora del que diuen les sentències.

Mire, entraré en tots els temes que entren les sentències.
El primer problema que entren les sentències ens diu: «Mire, el problema ací és si són, o no, llengües diferents el valencià i el català.
» Fora de l'evidència que vosté, senyora secretària autonòmica, ja ens ha deixat que parla una variant oriental molt marcada, diferent a
la nostra, que parlem la variant occident, però que ens entenem perfectament, si volem, doncs diu que eixe problema no està resolt a l'Estatut d'autonomia, que vostés citen contínuament, i per tant, ha de ser considerat dins de l'àmbit científic o acadèmic.

Diu -i llig sentències-: «La polèmica se trasllada a una altra qüestió aleshores.
Vista eixa circumstància cal determinar quina de les dos parts litigants ha oferit en defensa a la
respectiva solució preconitzada els elements de convicció més consistents en eixe nivell científic en el qual cal situar-se.

»La part demandant ha oferit dades suficients que revelen que eixa unitat lingüística defesa per ella té un importantíssim reconeiximent en el camp científic i acadèmic, mentres que l'administració demandada no ha oferit -i ho recalque- no ha oferit dades procedents d'eixe mateix camp que exterioritze l'existència de corrents doctrinals de similar magnitud que sostinguen opinions
discrepants sobre si el valencià i el català constituïxen o no un mateix sistema lingüístic.
»

Com a proves, a més d'esta.
.
.
, les proves científiques aportades que reconeixen els tribunals, a més d'esta, diu que «si anem a buscar-ne altres, el diccionari de la Real Acadèmia Espanyola diu que és la varietat de la llengua catalana -el valencià- que se parla en la major part de l'antic Regne de València.
» (Remors) Per tant, reconeix la unitat.

La legislació estatal d'educació també ho fa en el reconeiximent dels títols de Filologia Catalana en els diversos catàlegs que ha anat fent al llarg del temps; si més no, els estatuts de diverses universitats existents en la Comunitat
Valenciana, i per darrer, l'acord de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, de 9 de febrer de 2005, que diu que «la llengua pròpia històrica dels valencians, des del punt de vista de la filologia, és també la que comparteixen les comunitats autònomes de Catalunya, de les Illes Balears, del principat d'Andorra, i que les diferents parles de tots estos territoris constituïxen una llengua, un mateix sistema lingüístic.
»

Acaba dient que «si hi han dos sistemes.
.
.
, si hi han varietats d'eixe sistema lingüístic, l'última qüestió és si (inintel·ligible) .
.
.
eixes varietats, dins del mateix sistema, és per si soles suficient per a mantindre que les titulacions i certificacions
diferents corresponents a cada una d'elles no poden ser convalidades unes amb altres.
» I ho diu clar.

L'opinió final ha d'estar emmarcada per l'observança dels drets fonamentals.
I parla del principi d'igualtat.
I aleshores, acaba dient: «Seguix pertanyent al camp científic la qüestió de si eixes varietats són o no raó suficient per a establir titulacions diferents no equiparables ni
convalidables.
I recau sobre la Generalitat valenciana la càrrega d'assenyalar les raons d'índole científic i acadèmic que justifiquen la supressió de convalidacions que és objecte la discussió.
»

«Com eixa.
.
.
-i reitere que estic llegint sentència- com eixa justificació no s'ha aportat i, a més, eixa supressió resulta contradictòria amb les solucions presents en la normativa d'educació de l'estat, així la titulació acadèmica de major rang, la de llicenciat en Filologia Catalana, atorga equivalència per la seua obtenció als estudis que s'hagen cursat, tant sobre català com sobre valencià.
Eixa titulació acadèmica és la que habilitarà per a impartir ensenyances en els diferents nivells del sistema educatiu i,
inclús, per a realitzar-lo en les universitats.

»I amb un pla -acabe- de pura racionalitat no pareix massa convincent que amb una certificació administrativa, la finalitat de la qual és facilitar en la llengua valenciana la comunicació del ciutadà amb l'administració pública, s'exigisca un nivell d'especialització més intens que el requerit per a l'ensenyament i la investigació universitària.
» Això és el que diu la sentència, ¡una!
, però arguments que se reiteren en totes elles.

Per tant, només hi ha una qüestió, vostés estan obligats a fer el reconeiximent explícit de la llicenciatura en Filologia Catalana com a alliberadora de l'obligació de passar les proves de coneiximent de valencià en les seues oposicions.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Bé, per a fixar posició, en representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada la senyora Maria Rosa Roca té la paraula.

La senyora Roca Castelló:

Moltes gràcies, senyor president.

Abans de començar, li desitge a la nova secretària llarga permanència en esta comissió i l'enhorabona.
Com no podria ser d'una altra manera, moltíssimes gràcies, senyora secretària, per estar en esta cambra i en estes Corts, i manifestar i presentar el
treball intens que la seua conselleria fa en molts camps, en este en concret,
que hui portem ací en debat, molt més.

Aniria a dir un argumentari preparat per a la qüestió, a més en poc de temps, perquè tot el treball que es fa seria impossible dir-ho en els poquets minuts que em
queden.
Però és que he sentit paraules ací que és necessari tornar a recordar, una vegada més, el nostre Estatut d'autonomia.

Esgrimixen vostés la llei, esgrimixen la llei quan convé, quan els convé a vostés.
Però vostés l'assalten contínuament.
La nostra denominació està clara en el nostre Estatut.
Parlem sempre.
.
.
, els senc parlar a les seues
senyories de l'oposició sempre de «país».
Quin país?
No respecten ni la llei de l'Estatut d'autonomia.
(Remors)

He sentit dir ací que mosatros.
.
.
Estic en ús de la meua paraula.
Li demane, per favor, que no m'interrompa, i que si no vol escoltar-me, no m'escolte, però deixe'm parlar.
He sentit dir que no volem la nostra llengua, que els valencians som
ignorants.
.
.
, els valencians som ignorants, que els dóna vergonya dels valencians que defensem el nostre Estatut.
(Remors)

Mire, vaig a fer-li només.
.
.
, açò està extret del nostre Estatut.
I hui més que mai, ací, pense que és necessari dir-ho.
És necessari continuar recordant el títol I de l'article on es diu que «el poble valencià històricament està organitzat com a Regne de València, es constituïx en comunitat autònoma, dins de la unitat de la nació espanyola, com a expressió de la seua identitat diferenciada com a nacionalitat històrica i en l'exercici del dret d'autogovern que la Constitució espanyola reconeix a tota nacionalitat, amb la denominació de Comunitat Valenciana».

Com la senyora secretària autonòmica ha anomenat, dins de l'articulat del nostre Estatut, l'article 6.
1 de l'Estatut de la nostra autonomia, vaig a continuar recordant la resta dels
articles que ahí se representen.

En el número 2 podem llegir que «l'idioma valencià és l'oficial a la Comunitat Valenciana, igual que ho és el castellà, que és l'idioma oficial de l'estat.
Tots tenen dret a conéixer-los i a usar-los i a rebre l'ensenyament (so d'un telèfon mòbil) en l'idioma valencià.

»La Generalitat garantirà l'ús normal i oficial de les dos llengües, i adoptarà les mesures necessàries per tal d'assegurar-se el seu coneixement.
» Com està fent.
.
.
, li he fet una descripció exhaustiva.
Són dades que estan penjades en la web de la conselleria, i són xifres.
I, per tant, poden comprovar-les vostés.
A més, que algú de vostés se dedica també a l'ensenyament.
(Veus)

«Ningú podrà ser discriminat per raó de la seua llengua.
» Sempre esgrimint l'amenaça del que no se complix.
En esta comunitat i per part del Grup Popular el que se
fa és complir la llei a rajatabla.

«S'atorgarà especial protecció respecte a la recuperació del valencià.
» Només no capacitarem el nostre professorat, els ensenyants perquè puguen ensenyar la llengua tal com ha suggerit la conselleria, sinó que, a més, tractarem de recuperar.

«La llei establirà els criteris d'aplicació de la llengua pròpia en la l'administració i en l'ensenyament», com ja he dit.

«Es delimitarà per llei els territoris en els quals predomine l'ús d'una llengua o de l'altra, així dins de la Comunitat Valenciana.
»

Per tant, no me queda només que, en estos moments per a acabar la meua intervenció, en les mateixes paraules que mos ha dirigit la nostra secretària autonòmica, que per a facilitar els ciutadans valencians l'accés de títols de valencià d'esta conselleria en la política lingüística que ha dit, ja sabem quines són les vies.
Aconseguir, a més, que tot el professorat valencià tinga els títols de valencià que corresponen; com ja els ha dit, el certificat de capacitació i el diploma de mestres.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada senyora Maria Rosa Roca.

Ara, escoltades les intervencions dels diferents grups parlamentaris, novament
té la paraula la secretària autonòmica d'Educació.
Endavant.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Moltes gràcies, senyora diputada per la seva defensa de la política lingüística de la conselleria, que de veritat és una tasca que la fem de manera seriosa.
I, per descomptat, el que estem segurs
és que des de l'any 1995 fins al 2009 aquesta comunitat nostra ha avançat moltíssim amb el tema de política lingüística.

Jo volia dir-li a la diputada del Grup Socialista que sí, que parle una modalitat oriental, però no de Barcelona, vosté no ha sentit gaire com parlen els de Barcelona.
Per descomptat, no és la modalitat que jo parlo.

I, evidentment, vosté i jo no necessitem una traducció simultània.
Això ho fan els seus socis de govern a Catalunya, quan vénen els de Nicaragua necessiten una traducció simultània perquè no volen parlar en castellà.
(Veus)

I quant a vosté, senyora Maria Oriol, se li nota moltíssim.
.
.
(Algú diu: «Albiol») Albiol, és igual, perdoni.
Se li nota moltíssim que vosté.
.
.
, -ja li ho vaig dir l'altre dia- vosté és joveneta, li falta madurar moltíssim.
I sap què li passa a la gent que té poca cultura, almenys parlamentària?
Jo no sé quina especialitat té vosté, però cultura parlamentària vosté ne té d'aprendre molt.
Perquè quan un arriba a insultar és que li falten arguments.
I aquí podem debatre el que vulgui, i vosté té un company que sap debatre sense insultar mai.
I jo no vinc cap vegada a
aquesta comissió sense que tingui de sentir-me les seves expressions que, per descomptat, li
treuen tota la raó, encara que la pogués tindre.

Senyora diputada, aprengui.
Aprengui, de veritat, a respectar les diferents
posicions, perquè aquí estem en una cambra que cabem tots els demòcrates, vosté i jo.
I dit això, els hi respondré a tots els grups perquè han fet la mateixa proposta.

Miri, les Corts Valencianes van aprovar la Llei 4/1983, de 23 de novembre, de l'ús i ensenyament del valencià, i al seu títol II es regula l'aplicació del valencià en l'ensenyança i les seves excepcions.
Vull fer un parèntesi.
És una llei tan ben feta!
, amb tant de respecte que, després de tants anys, no s'ha hagut de modificar ni una coma.

Per tant, la incorporació obligatòria del valencià a l'ensenyança en tots els nivells educatius figura en la mencionada llei en l'article 18.
A la mateixa llei, l'article 23 establix que «els professors han de conéixer els dos idiomes oficials i que la reglamentació reguladora de l'accés del professorat als centres públics i privats establirà el sistema pel qual els professors de nou ingrés posseïsquen les condicions fixades».

D'altra banda, el Reial Decret 276/2007, de 23 de febrer, en exercici de les
competències de l'Estat, per a establir la regulació bàsica d'esta matèria, va aprovar el reglament d'ingrés, d'accés i adquisició de les noves especialitats en els cossos docents i atribuïx les administracions autonòmiques els procediments adequats per acreditar el coneixement de la llengua pròpia que tingui caràcter oficial, quan constituïsca un requisit per a l'accés a les places docents situades a la comunitat autònoma.
A l'article 16, l'acreditació del coneixement del castellà i de les llengües cooficials de les comunitats autònomes.

Les convocatòries que incloguen les places situades a comunitats autònomes de la llengua pròpia, de les quals tingui caràcter cooficial, quan conéixer la llengua constituïsca un requisit d'ingrés o accés a dites places, podran establir-se els procediments adequats per acreditar el
seu coneixement.
I ho llegeixo entre cometes.
Ho he tret de la normativa.

Per tant, a la nostra comunitat s'ha establit, a través del Decret 62/2002, de 25 d'abril, pel qual es regula l'acreditació dels coneixements lingüístics per a l'accés i la provisió de llocs en la funció pública docent universitària de la Comunitat Valenciana.

De conformitat amb la disposició final del Decret 62/2002, el conseller d'Educació està facultat per a dictar les disposicions necessàries per al desenrotllament i l'aplicació del decret.
Per tant, les ordres de convocatòria del concurs oposició per a l'ingrés al cos de mestres i el procediment per a l'adquisició de les noves especialitats i els procediments selectius d'ingrés, accés, adquisicions de les noves especialitats, els cossos docents de professors d'ensenyança secundària, professors d'escoles oficials d'idiomes, professors de música, arts escèniques, professors d'arts plàstiques, disseny i professors tècnics de Formació Professional dels anys 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007 i 2008 regulen el
procediments per acreditar els coneixements de valencià.

En l'annex VII, d'aquestes ordres, per a l'ingrés del cos de mestres, i, en l'annex X, en les ordres d'accés als cossos docents de professors dels anys mencionats, i en relació a les titulacions, diplomes i certificats que eximeixen de la realització del mencionat procediment.

Les convocatòries són conformes a dret, senyors diputats.
I prova d'això és que els fonaments de dret de les sentències que han recaigut sobre aquest tema, que manifesten expressament que no es
pot declarar la nul·litat d'estes.

Per tant, la conselleria continua dient -com han dit els seus servicis legals- que nosaltres estem complint amb el reial decret que és matèria normativa de l'Estat espanyol o d'Espanya, com més els agrade.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària autonòmica.

Algun grup demana la rèplica, evidentment?

Per part del grup que ha proposat també la compareixença, el Grup Socialista, per un temps de cinc minuts.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Miren, senyors del Partit Popular, jo també sóc una ciutadana valenciana que visc a la Comunitat Valenciana, que parle valencià, català i balear.
I ací hem de distingir entre llengua i idioma, cosa que vostés no fan.

Mire, senyora secretària, senyors del Partit Popular, tot el que jo he dit en la meua primera
intervenció ve avalat per una muntanya de papers que no són més que les sentències judicials que vostés s'han passat per l'arc del triomf, i crec que fan un error pensant que catorze anys de govern els
autoritza a pensar i fer el que els vinga en gana, perquè s'enganyaran prompte o tard.

Perquè tots els valencians hem de tindre una cosa clara, que ni vostés ni ningú són impunes a la llei.

Vindre ací, senyora secretària, i dir que la conselleria és rigorosa, compleix, i aplica i respecta la legislació, eixa actitud per a mi vol dir que vostés qüestionen l'estat de dret.
Doncs, vostés sabran.

Però ací el realment important, a banda que no es continue duent a terme polítiques autoritàries o nefastes, és que es faça justícia amb un bon grapat de gent, que per eixos estudis realitzats estan més que capacitats en coneixement de la llengua valenciana sense tindre cap
obligació de tornar a examinar-se.

Però també m'importa que vostés com a administració pública complisquen amb la llei.
No poden ni tan sols pensar un moment en no
acatar el que diuen les diferents sentències judicials i -reitere- de forma ferma obliguen la conselleria a reconéixer la titulació en Filologia Catalana en les proves d'oposicions a docents.

Per tant, assumisquen d'una vegada per totes que no tenen cap raó, paren eixe paripé perquè, en cas de convertir-se en un pols entre vostés i els tribunals, la cosa acabarà malament i algú es podria emportar una sorpresa.

Mire, senyora secretaria, els valencians i les valencianes no ens mereixem polítics que vagen desfilant pels jutjats.
Nosaltres, els valencians, volem que el
govern del Partit Popular, que té en estos moments la responsabilitat i les competències, que siguen capaços de defensar valors, senyes d'identitat, cultura, educació, però, damunt de tot, que siguen respectuosos amb les sentències fermes dels diferents tribunals, que no estan acatant en estos moments,
donant un pèssim exemple a tota la societat valenciana.
I això no s'entén, han de ser equitatius amb les decisions que prenen, perquè si altres títols no universitaris poden eximir de fer l'examen per demostrar coneixements del valencià, el títol de Filologia Catalana també.

Deixem de fer política barata amb la llengua valenciana, o catalana o balear, perquè, a banda de ser una llengua específica d'un territori que serveix com a vehicle de comunicació interpersonal i interterritorial, també és una llengua de cultura; i sempre, independentment, que s'anomene valencià, català o balear, ha de predominar el factor acadèmic i pedagògic sobre qualsevol altra cosa.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Crespo.

Senyora Albiol, té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Molt bé, moltes gràcies.

Mire, senyora secretària autonòmica, jo crec que vostés no poden donar lliçons ni de cultura ni de respecte en aquesta cambra, i molt menys després de l'espectacle lamentable que ha donat el seu president aquest matí en el ple.

Mire, jo no he llançat cap insult a vosté, val?
, a vosté directament no li he llançat cap insult.
Jo el que he dit -i ho torne a repetir- és que aquells que neguen que els filòlegs catalans estan preparats sobradament per a donar classes de valencià són uns ignorants.
Això és el que he dit.
I he dit que són uns ignorants perquè ignoren, ignoren que aquestes persones han estat cinc anys estudiant una
carrera universitària en què reben classes de morfologia, sintaxi, literatura, ortografia, semàntica, etcètera, etcètera, de la nostra llengua, de totes les seues formes de parlar-la.
I, com que
ignoren açò, són uns ignorants, simplement.
No és un insult cap a vosté.
Si vosté se sent agredida perquè vosté ignora que aquestes persones estan preparades sobradament per a donar classes
en valencià, vosté vorà.
Però, jo, insultar, no insulte en aquesta cambra.
He rebut més d'un insult, eh?
, li ho he de dir, més d'un, però jo insultar no insulte.

Jo crec que, al final, vostés sí que estan insultant els filòlegs catalans i estan insultant la societat valenciana, negant que aquestes
persones estan capacitades per a donar classes en valencià; i, a més, estan insultant la justícia, perquè vostés s'estan botant i estan passant de les sentències dels tribunals com si això no fóra amb vostés.
Ja comencem a estar massa acostumats que vostés no facen massa cas a la justícia, però és que amb açò ja ne van 25 sentències, és que crec que ja s'ho podrien mirar.

I, mire, vaig a acabar ja.
Vosté intenta desacreditar-me -i crec que no és la primera volta-, doncs parlant de la meua edat, no?
, dient que sóc molt jove, que em falta cultura parlamentària, experiència, etcètera.
Jo no pense entrar amb vosté en un debat sobre a partir de quina edat una persona està preparada per a estar en aquesta cambra o fins a quina edat una persona hauria
d'estar en aquesta cambra, perquè em sembla -i li ho dic de veritat- un debat de molt mal gust.
I espere que vosté no torne a fer referència a la meua edat en aquesta comissió i jo no faré referència a la seua.
Jo crec que podríem arribar perfectament a aquest pacte, perquè crec que parlar ací de l'edat dels diputats o dels membres del Consell o de la conselleria em sembla -i li ho dic de veritat- de molt malt gust.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Senyor Josep Maria Pañella, temps de rèplica, per tres minutets.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Simplement, jo he intentat ser respectuós, però sí que hi ha argumentacions.
.
.
, a vegades no s'ofén només amb el to o amb les paraules, sinó en el significat, en la presa de posició.
Clar, perquè dir-me que nosaltres seguim, apreciem, les sentències quan ens interessa, i això que ho diguen vostés, després de vint-i-cinc sentències unànimes sense complir, és per a sentir-se -i perdone'm- insultat, és per sentir-se insultat que me diguen això.

I ho dic perquè, mire, des de la Sentència 330, de 2004, del Tribunal Superior, a favor del recurs sobre l'exempció de la prova de valencià en les oposicions docents, fins arribar al Tribunal Superior de 22 de juny de
2009 a favor d'un sindicat contra les oposicions que titllen de temerària l'actitud de la conselleria i l'acusen de faltar reiteradament a l'assistència i li obliga a pagar les costes, en conseqüència, a la del Suprem de juny de 2009 en el mateix sentit, a favor d'un altre sindicat, que no són els mateixos.
.
.
, i dir-nos això, no sé si és insultar-nos o riure's a la cara.

Dic això perquè sí que és veritat que hi ha qui fa cas de les sentències quan li interessa.
Però no sóc precisament jo, almenys en este cas, i me remet a les proves que porte.
Ja he
dit que no volia fer un discurs polític avui, sinó que volia fer un discurs raonat perquè no em diguera: «És que tu com eres del Bloc».
No, mire faig un discurs amb paraules d'altres, amb paraules dels jutges.

I dit això, seguiré igual, seguiré exactament igual, perquè per a demostrar-ho és que amb les paraules del senyor Barelles, que diu que la convocatòria d'oposició d'este any s'ajusta perfectament a la legalitat, ja que compta amb l'informe jurídic de l'advocacia de La Generalitat, i afirma, sense fer-se roig ni res -diu ací- que «les sentències se referixen sempre a convocatòries passades, sense fer referència a mandats respecte a convocatòries futures».
Home!
, ¿com pot una sentència condemnar les futures convocatòries?
És que mos prenen el pèl, mos estan prenent el pèl.

Escolte!
Diu clarament que les sentències se referixen a convocatòries passades.
I si en la present convocatòria reitera el de la passada, vostés estan incomplint la sentència.
Es més -és que les sentències ho diuen clarament-, inclús, termes que vostés han parlat.

I mira, el tema, perquè hem desviat el tema, jo, de tot el que m'han llegit de l'Estatut, no me varia absolutament res i només introduïx una variant, el nom.
Miren, sobre això parlen també les sentències: «La Generalitat entén que, donat que l'Estatut d'autonomia mencione com a idiomes oficials de la comunitat el valencià i el castellà, això justifica que se reculla la llicenciatura de Filologia Valenciana.
» Bé, però això no exclou a les homologades a la mateixa, ja que el Tribunal Constitucional,
sentència tal, va abordar el tema de si la denominació «llengua valenciana» emprada, o «idioma valencià» seria homònim, emprada per l'Estatut d'autonomia a la comunitat té un caràcter excloent i impedix l'ús de qualsevol de les altres i arriba a una conclusió negativa.
I no ho dic jo!
No ho dic jo!

Però, diu més, diu més, diu, «no existix raó jurídica perquè permeta sostenir que la titulació de valencià en la llicenciatura de Filologia Catalana.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
no és suficient en les mateixes condicions que les altres titulacions que ací han passat».
Ho diuen les sentències.

Per tant, quan tornen a dir que algú no fa cas de les sentències, no me miren a mi.
Pose's davant un espill, per favor.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Ja, per tancar aquesta compareixença i aquest debat, té la paraula la secretària autonòmica per temps de cinc minuts.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Moltes gràcies, senyor president.

Ja s'ha fet referència dues vegades al director general de Personal de la Conselleria d'Educació.
Jo voldria dir-li que no es fa roig, però no es fa roig perquè ell fa referència a dues normatives de l'Estat espanyol.
Ell el que diu és que s'aplica el Reial Decret 276/2007 i l'Ordre de 29 novembre de 1995.
Llegeixen vostés la normativa estatal i voran vostés com s'aplica.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Concha Gómez Ocaña, secretària autonòmica, i donat que ja no tenim cap punt més en aquesta comissió, aixequem la sessió i els convoquem ja -supose- a l'any 2010, en la futura Comissió de Política Lingüística.

Molt bona tarda.

(S'alça la reunió a les 17 hores i 35 minuts)