Medi%20Ambient%625472.05.06%20macro.html





Comissió de Medi Ambient, Aigua i Ordenació del Territori realitzada el dia 6 de maig de 2014.
Comença la reunió a les 16 hores i 33 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 10/i II.

El senyor president:

(Inoïble) … de ordenación del territorio.
Y, para ello, tiene la palabra el señor secretario, don Óscar Tena, para ver si hay quórum.

El senyor secretari:

Gràcies, senyor president.

Bona vesprada.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muchas gracias, señor secretario.

Proposició no de llei sobre l'elaboració d'un informe jurídic que avale la idoneïtat legal del procés de subhasta i adjudicació de fusta i biomassa dels monts, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 73.
223, BOC número 219)

El senyor president:

Pasamos a continuación al primer punto del orden del día, que es el punto número 7 de esta comisión, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la elaboración de un informe jurídico que avale la idoneidad legal del proceso de subasta de adjudicación de la biomasa de los montes, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Para ello, tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Buenas tardes a todas y a todos.

Bien, la subasta para el aprovechamiento de madera y biomasa en trece montes de utilidad pública de Valencia y Alicante, convocada y adjudicada por la Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente, en un proceso iniciado en enero del año 2013, contempla que una vez subastada esta actuación, la UTE adjudicataria dispondría de un plazo de seis meses para redactar y presentar el proyecto de ordenación de cada monte, que deberán ser aprobados estos proyectos de ordenación por la administración valenciana.
Se trata de un procedimiento del todo irregular, ya que precisamente estos montes deberían de contar con sus correspondientes planes de ordenación, con carácter previo al hecho de las subastas, de manera que el citado plan permitiera la actuación, y que no fuera al revés, o sea, no adecuar el plan a elaborar a la actuación prevista.

Por todo ello, presentaba la siguiente propuesta de resolución.
Por una parte, que las Cortes instaran al Consell a que no sometiera a subasta para su aprovechamiento ningún monte que no dispusiera del correspondiente plan de ordenación de recursos naturales o equivalente.
El Consell debería ordenar a los técnicos de la conselleria competente la elaboración de un informe jurídico que avalara la idoneidad legal del proceso de subasta y adjudicación de la madera y biomasa de los montes afectados por esta actuación.

Y, por último, que las Cortes instarían al Consell a que suspendiera cautelarmente el actual proceso de subasta, adjudicación y aprovechamiento de los trece montes de utilidad pública valencianos, en tanto se elabora el informe jurídico, así como también por el hecho de que cualquier actuación en el monte ha de quedar subordinada a las prescripciones emanadas por su plan de ordenación de recursos naturales.

Bien, desde Compromís elaboramos esta propuesta porque la primera subasta y adjudicación de montes de utilidad pública para su aprovechamiento como biomasa incumplió la normativa básica de la ley de contratos, aparte de otros muchos preceptos que ahora iré comentando.
Todo el mundo sabe que, cuando hay que subastar un bien, lo primero que hay que hacer es acotar el objeto de la subasta, lo segundo es ponerle precio y lo tercero es sacarlo a subasta.
Bien, en el caso de los montes, para acotar el objeto de la subasta lo que habría que hacer es precisamente decir de esos montes qué aprovechamiento se pretendía realizar, a partir de ahí ponerle un precio, un justiprecio, incluso podría llegar a la baja, y a partir de ahí ya someterlo a subasta.

Pero, ¿qué es lo que ha sucedido?
Pues bueno, desde la aprobación de la ley forestal del año 1993 y del reglamento en el 1995 -si no recuerdo mal- la Generalitat valenciana tenía la obligación de elaborar un plan de aprovechamiento o de ordenación forestal en cada uno de los montes de utilidad pública valencianos.
Pues, pasados casi veinte años desde que se dictó esta normativa, la realidad es que ni un solo monte de utilidad pública de los gestionados por la Generalitat valenciana dispone de un plan de aprovechamiento.

Por tanto, a todas luces consideramos que no puede ser de otra manera el hecho de que primero antes de sacar a subasta ningún monte valenciano, cada uno de ellos dispusiera de un plan de ordenación o de un plan de aprovechamiento forestal.
Y este es el primero de los tres puntos que proponemos como propuestas de resolución.
Yo creo que nadie podría negarse a esto, puesto que es un precepto legal, y además la propia administración valenciana tiene la obligación de elaborar esos planes de aprovechamiento o de ordenación de los citados montes de utilidad pública que gestiona la propia conselleria.

El segundo punto que proponíamos era que se ordenara a los técnicos de la conselleria la elaboración de un informe jurídico que avalara la idoneidad legal del proceso de subasta y adjudicación de madera y biomasa de los montes afectados por esa actuación.
Esto también es una cuestión de cajón, puesto que debe de existir ese informe jurídico.
De hecho, todos creo que recordamos que unos meses más tarde fue precisamente la ausencia de estos informes jurídicos la que hizo que técnicos vinculados a la intervención de la Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente paralizaran in extremis, en el último momento, una subasta que, además de subastar biomasa y madera, también pretendía subastar al mismo tiempo otros aprovechamientos forestales y otros usos forestales, desde la gestión de áreas recreativas o zonas de acampada, hasta incluso todo lo que tiene que ver con la caza.

Esa segunda subasta fue paralizada -insisto- por técnicos vinculados a la intervención de la conselleria de infraestructuras, puesto que el procedimiento no era el que tocaba.
Y, que sepamos, esos montes ya no han salido a subasta para estos aprovechamientos y la cosa está en el aire.
Como consecuencia de los dos puntos que proponemos, el tercero también tendría que ser sí o sí abordado, puesto que de alguna forma sería asumir que se hizo mal en su día y que hay que empezar desde cero.

Por tanto, habría que elaborar un informe jurídico sobre ese procedimiento de subasta y adjudicación para que los servicios técnicos jurídicos de la Generalitat valenciana validaran ese proceso que -insisto- en primera instancia se llevó hacia adelante sin cumplir ninguno de los preceptos que dice la normativa, tanto forestal como de la ley de contratos, y porque el segundo intento de subasta de aprovechamientos forestales directamente fue parada por la propia administración forestal.

Queda clarísimo que se trata de únicamente cumplir la normativa vigente.
Y esto es lo que hacen otras administraciones, otras comunidades autónomas.
Tengo aquí algunos ejemplos de licitaciones públicas, cómo se subastan el aprovechamiento, tal y como está estipulado por la ley.
Por ejemplo, se subastaba el aprovechamiento de 1.
185,567 metros cúbicos de madera verde con corteza de calidad baja, procedente de cortas de mejora, en el cantón 24 del monte del pinar del Valsaín.

Bueno, es un ejemplo, como hay otros muchísimos.
El ejemplo, lo que pone de manifiesto es que hay que definir hasta el último decimal de los metros cúbicos de madera que se pretende sacar de los montes.
Y en estos montes que se subastaron no había definido nada de nada.
Tenía que ser el propio adjudicatario de la subasta el que elaborara el plan de ordenación y el que dijera qué tipo de aprovechamiento iba a realizar de esos montes.
Es más, en esta primera subasta se puso un plazo de aprovechamiento de veinte años, que es absolutamente injustificado, y la justificación que da la conselleria a preguntas que hicimos por escrito era que era para amortizar una planta de generación de energía eléctrica a partir de biomasa que, que sepamos, se ha abandonado ese proyecto.
Con lo cual, reafirma una vez más el hecho de que aquella primera subasta nunca debió realizarse ni, al final, nunca debió llevarse a efecto esa adjudicación y el posterior aprovechamiento.

De todos son conocidas las funciones ambientales, los servicios ambientales que generan nuestros bosques, unos bosques bien conservados, unos bosques pluriestratificados, o sea, con árboles, con arbustos, con lianas, con hierbas, que tenga protegido el suelo, puesto que un bosque bien estructurado con estas características ejerce y ofrece todos estos servicios ambientales que estábamos comentando, que todos conocemos.
La captación de CO2, la producción de oxígeno, la retención del suelo fértil, el control de avenidas, la recarga de acuíferos y, por supuesto, otros valores para el uso de ocio -digamos- de los montes, como el valor paisajístico de estos mismos montes, lugares de esparcimiento y esos otros usos que damos, como senderismo, zonas recreativas, áreas de acampada y demás.

Sin embargo, si estas adjudicaciones y estos aprovechamientos sin plan se llevan hacia adelante y solamente es a criterio del que tiene que hacer el aprovechamiento, pues mucho nos tememos que nuestros montes sean esquilmados, en muchos casos de forma irreversible, como se está haciendo en muchos lugares en los que se plantea una tala de mejora, una poda y apeo de pies torcidos y demás, y luego entra la empresa que hace el aprovechamiento y se lleva absolutamente toda la vegetación forestal.
Por tanto, insisto en que se trata de que se cumpla la normativa vigente y, como no puede ser de otra forma, esperemos que sea una PNL que se apruebe por unanimidad en esta comisión.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Quan ja va eixir la notícia, quan estàvem mirant este tipus de coses ja se tractava de buscar una imatge per a fer més gràfic el que passa ací.
M'imaginava una cosa aixina com que a un que té un restaurant, ve algú a demanar-li de menjar i diu: «No, mira, entra, agarra el que vullgues, i després quan ixques, ja em diràs què tal has menjat, i em dius tu mateixa el que m'has de pagar.
» Perquè, vaja, hi han coses que són absurdes, però l'absurd a què arriba el tema de les subhastes estes ja ratlla el súmmum.
Perquè han de ser els que es queden en la concessió els que hem de dir què és el que van a extraure, de quina manera, i què (inintel·ligible) .
.
.
han de pagar.
.
Jo, de deveres que cada volta és més difícil entendre com l'administració valenciana pot estar en un nivell de paràlisi i d'incompetència tan gran com el que es veu en este tipus de coses.

Ja sabem que la consellera del ram pensa que tot el que fan els privats és absolutament màgic i superlatiu.
Però clar, jo crec que tan, tan, tan confiats no es pot ser.
No puc fer això, dir-li: «No, ves tu, mira a vore quina fusta vols traure, i després ja em diràs què em dónes.
» Jo, de deveres que és una cosa un poc esperpèntica.
Per tant, és lògic el que està plantejant-se en la proposició no de llei.
El que s'ha de fer en primer lloc és fer un pla d'ordenació i vore de quina manera es poden aprofitar els recursos de fusta, i no sols de fusta, de qualsevol mont públic.
Això seria la base lògica, perquè si no, clar, al final el que es fan són subhastes a la carta, a quatre duros, que no saps massa bé què és el que van a traure, i que l'únic absolutament beneficiari que va tindre d'açò seran els accionistes d'estes empreses que formen l'UTE.
Absolutament ningú més.
I, per tant, lògicament és necessari això, és necessari els informes jurídics dels que parlen, per a no trobar-se amb el fet que al final, o bé els mateixos sistemes de control administratiu que té la mateixa Generalitat acaben -diguem- d'alguna forma paralitzant tot el procediment o, inclús, en un moment determinat, poder vore's en els tribunals també, la qual cosa seria més greu, perquè damunt probablement estaria el mal que es pot fer en este tipus de coses, fet, i per tant no es podria tornar.

Entenem, per tant, que no és que és de lògica la proposició no de llei, és que el que no és comprensible és que la conselleria haja optat per este tipus de procediment.

I, per tant, d'acord, lògicament amb els tres punts que es plantegen, que és, primer, fer tot el procediment d'aprovació dels plans d'ordenació, ¿val?
, i que siga la mateixa conselleria la que determine com ha de ser l'aprofitament dels boscos -insistisc-, no sols l'aprofitament però també l'aprofitament dels boscos i, a partir d'aquí, lògicament, doncs, vore com està produint-se este procés, si és legal o no és legal, ¿val?
, i, si no és legal, lògicament, paralitzar-ho, i per a poder fer això, evidentment, si no n'hi ha una paralització cautelar prèvia doncs difícilment podem fer-ho perquè ens podríem trobar que els informes arribaren quan el procediment ja estiguera massa avançat -insistisc-, el mal massa fet.

Per tant, sembla absolutament lògic el que diu aquesta proposició no de llei i, per tant, anem a aprova-la sense cap esperança que al Partit Popular li entre algun dia un poquet de seny i aprove qüestions que són de lògica elemental.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

El meu grup també va a aprovar esta proposició no de llei per les raons que s'acaben d'explicar per part dels dos grups que s'han posicionat.

En primer lloc, la conselleria -com s'ha dit reiteradament- hauria d'haver fet els plans d'ordenació i, a continuació, traure el concurs; si no és així, com no és així com s'ha fet, l'oferta més cara no té per què ser la millor perquè no està clar quin aprofitament -com s'ha dit- va a fer, i, per tant, el preu d'adjudicació -diríem- està emmascarat, i, a més a més, no es controla l'ús final que se li done a la muntanya perquè no està regulat dins -com diem- de cap pla de gestió i aprofitament previ que obligue el contractista a fer eixes actuacions.

En definitiva, del que es tracta és d'una privatització de la muntanya durant vint anys i, a més, de la millor muntanya pública valenciana.
Efectivament, s'ha dit que els monts d'utilitat pública de la Comunitat Valenciana no tenen cap d'ells el pla d'ordenació fet -a mi em sembla que només n'hi ha un que el té fet de les més de les quatre-cents muntanyes d'utilitat pública que n'hi ha-, i ací el que es pretén -com dic- és privatitzar durant vint anys el parc del patrimoni forestal comú.

La subhasta, tal i com la planteja la conselleria, per a l'alienació de l'aprofitament de fusta, biomassa, caça, pastos i altres, en diverses muntanyes de la província de València suposa en la pràctica una privatització per vint anys d'unes muntanyes que hui són de propietat i gaudi, de disfrute de tots els valencians, i sense que ni tan sols estiga garantida la percepció d'ingressos per a les arques públiques a canvi d'esta cessió.
I com a exemple posaré el de la muntanya pública de la Hunde-Palomera amb 4.
884 hectàrees, que podria tindre un valor de mercat d'uns 6 milions d'euros, mentre que el valor de cada hectàrea forestal treta a concurs per al conjunt de les finques oscil·la entre 600 i 1.
200 euros, la qual cosa és un arreglament, un arreglament per a aquells empresaris que vullguen entrar en este tipus de subhastes, és un regal que La Generalitat fa a determinats empresaris com es fa, també, en altres parcel·les de l'administració competència de La Generalitat.
Algunes de les finques tenen refugis i, fins i tot, zones d'acampada, que podien ser demanades lliurement pels valencians i l'ús dels quals quedarà reservat a partir d'ara a l'interés privat de l'adjudicatari, i això és absolutament impermissible.
Aquí, evidentment, el negoci està en la caça, encara que per a una explotació adequada caldria tancar, a més, finques que són teòricament públiques, i això obriria un conflicte gran, gran, gran.

Per tant, és absolutament absurd el que la conselleria va intentar fer, va parar i ha tornat a moure.

Però, jo he de dir que açò no és una qüestió que afecta només la Generalitat valenciana, açò és una qüestió ideològica, açò és una qüestió del Partit Popular, açò és una qüestió que afecta altres autonomies.
Miren, és a dir, coincident amb la primera subhasta de La Generalitat de les muntanyes d'utilitat pública només aprovar-se el Patfor, a Castella-la Manxa, Maria Dolores de Cospedal va anar encara molt més enllà que La Generalitat però la ideologia és la mateixa: vendre les muntanyes d'utilitat pública de tota la comunitat, ¡vendre!
, no donar una concessió per vint anys, i va fer una llista de cinquanta-set muntanyes d'utilitat pública, més de 40.
000 amb 38 hectàrees d'espais naturals de gran riquesa natural, la titularitat de la qual era pública a eixir a la venda, i, fins i tot, alguns terratinents i banquers havien mostrat ja el seu interés per algunes finques limítrofs amb el seus grans terrenys i les seues grans propietats; tanmateix, la llei de monts estatal assenyala que estes muntanyes són inalienables, imprescriptibles i inembargables, qüestió que fa ver que, després d'una forta campanya contra la venda, la junta de comunitats de Castella-la Manxa desestimara el pla.
Però açò és, efectivament, una estratègia pura del Partit Popular i una estratègia absolutament ideològica que no comprenem.

Per tant, ens pareixen completament lògics els tres punts de la proposta de resolució, que no se sotmeta a subhasta per a l'aprofitament cap muntanya que no tinga pla d'ordenació; en segon lloc, que els tècnics de la conselleria competent elaboren un informe jurídic que avale el tema; i, en tercer lloc, que se suspenga cautelarment eixe procés.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, no és la primera vegada -i no serà la darrera- que portem a debat el tema de la subhasta de l'aprofitament dels boscos perquè moltes vegades sento jo que els boscos o els monts se trauen a subhasta, l'aprofitament dels boscos.

I, com vosté reconeixia, senyor Ponce, se li han contestat a un fum de preguntes sobre este mateix tema, inclús es va debatre en el ple de març del 2012, han donat tot tipus d'explicacions, tot tipus de raonaments però vostés continuen exactament igual.

El seu argument, avui, exactament com en altres ocasions i de la mateixa manera que ho arreplega en l'exposició de motius d'aquesta PNL, vostés, els de Compromís continuen en la idea que resulta irregular -ho ha dit més d'una vegada-, irregular procedir a convocar i adjudicar una subhasta per a l'aprofitament de la fusta i la biomassa de les muntanyes mentres estes no tinguen -i això és quid de la qüestió, segons vostés- un pla d'ordenació de recursos naturals.
Jo ja sé que no el convenceré perquè no és la primera vegada que toquem eixe tema, i no sé si val la pena, inclús, intentar-ho, però jo no sé per quina raó no els interessa mai admetre que la idea que vostés estan defensant és errònia, i més d'una vegada ho han dit, i vaig a intentar-ho, de nou, a explicar, ho explicaré molt claret.

La primera cosa és errònia perquè vostés parlen de plans d'ordenació de recursos naturals, dels PORN, i sobre això ha de saber clarament que són figures relacionades amb els espais naturals protegits, i no amb l'ordenació de les muntanyes.
Esta, la primera.

I, en segon lloc, la possibilitat que vostés no volen reconéixer de convocar una subhasta d'este tipus per a muntanyes d'utilitat pública que no tinguen el corresponent instrument de gestió -i sempre una cosa que moltes vegades no diuen- amb la condició que l'adjudicatari elabore prèviament a este instrument, això, vostés diuen que no, però nosaltres mantenim que està totalment d'acord amb la legislació forestal.
Si no sigués així, no ho tiraríem endavant.

I això ho portem discutint ja fa uns quants anys, i pensem mosatros -continuem pensant- que, a més de ser legal, és un procediment que, des del Partit Popular -que, evidentment, ho mantenim- pensem que això a l'administració li permet conéixer quins són els productes relacionats amb el bosc que està interessat el mercat i quina és la seua localització.

I, també, dóna la sensació que els preocupa la sostenibilitat, doncs també pensem que és una forma de garantir precisament esta sostenibilitat; la sostenibilitat dels recursos forestals, els aprofitaments -dels que estem ara discutint-, que són els que realment es trauen a subhasta, no es trauen els monts, està sotmés a l'aprovació de l'administració.
I això en cap moment ho he sentit, és a dir, una vegada l'empresa adjudicatària -no, vostés no ho diuen mai- ha de presentar el seu projecte i l'administració l'ha d'admetre o no admetre, o ficar aquelles delimitacions que en cada cas particular puga correspondre.
Per tant, no és que el que haja d'adjudicar ja puga fer el que vullga, saben perfectament que no és així.

Insistixen més d'una vegada en la necessitat d'un informe jurídic i parlen de la idoneïtat de la subhasta.
Doncs, bé, ja sobre este informe jurídic també saben que l'advocacia de La Generalitat ha emés estos informes corresponents en cada un dels expedients i sempre que siga necessari ho farà.
¡Jo no sé per què ho fiquen en dubte!

I tot això, vostés…, són propostes que ja saben -vullc dir-, saben que això existix, però continuen exactament igual, ficant en dubte, ficant en dubte que si privatitzem, amb acusacions, per cert, senyor Ponce, molt fortes, ¿no?
, és a dir, es trau a subhasta una cosa i, després, aquí, el propietari de l'empresa fa exactament el que vol, doncs si és un delicte, evidentment, el que cal fer és anar al jutjat i declarar-ho.

Ha parlat, inclús, d'exemples absurds, jo és que també ho he sentit ací, però el que cal tindre molt clar, molt clar és que per al Partit Popular la forma en què estem actuant és perfectament legal, sabem que en estos moments les tretze muntanyes, l'aprofitament de les quals va ser objecte la subhasta estan adjudicades, també sabem que l'aprovació, si es dóna el cas, d'estos projectes d'ordenació a través de la Direcció General del Medi Natural, es podrà ficar quotes o no quotes, és a dir, al que presenten cada u dels adjudicataris, i el que moltes vegades a vostés els preocupa, és a dir, el valor dels boscos, i vosté el que no mos pot és intentar mesclar dos coses, és a dir, ja sabem que el valor dels boscos, en allò que vosté parlava, senyor Ponce, dels servicis ambientals…, ¡clar que sí que ho sabem!
, la funció que vosté dia que és fonamental de produir oxigen, de prevenció de riuades, la recàrrega d'aqüífers, de la captació de CO2, tot el que vosté vullga.
¡Clar que això és una paper fonamental!
Però és que això no és el que estem qüestionant i del que estem parlant avui.
Vostés ja van posar preu a estos servicis i van valorar-ho en més de 1.
000 euros per hectàrea, però és que avui no estem parlant d'això, i ho sap perfectament, vosté sempre fa referència a l'estimació del valor d'estos servicis i intenta mesclar-lo tot, quan del que estem parlant és d'una subhasta, d'una subhasta de l'aprofitament ordinari de la fusta i de la biomassa residual, i és del que hauríem de parlar.

I, després, en la rèplica li explicaré alguns motius de per què nosaltres mantenim encara eixa postura de la conselleria totalment coherent, perquè cal pensar que vostés en cap moment no diuen que si alguna cosa cal fer és fer rendible el bosc amb tot el que això representa però, inclús, en la creació de llocs de treball i de benefici per als pobles de l'interior, les zones rurals, que també ens preocupen.

Res més i, després, continuarem.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.

Turno de réplica, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, señor Castejón, vayamos por partes.

Un plan de ordenación de recursos naturales lo que pretende es ordenar los recursos naturales de un espacio y sí puede valer para un monte de utilidad pública, ¿eh?
, también un plan de aprovechamiento, un plan de mejora…, hay diversos documentos técnicos que pueden justificar cuál es la extracción de recursos que se puede realizar de ese espacio, o sea que sí que se podría utilizar.
Pero, en cualquier caso, el problema es que no estaban elaborados ni los planes de aprovechamiento, ni de mejora, ni de cortas, no había nada de nada, no había nada de nada.

Entonces, es obvio que se incumple la ley de contratos porque tiene que estar acotado el objeto de la subasta y, luego, hay que ponerle precio, y no estaba acotado el objeto de la subasta.

Hay otra cuestión que no menciona en la primera intervención y que también es fundamental.
Ha quedado demostrado y, además, parece que hay consenso a nivel técnico general, ¿eh?
, que la biomasa que hay que aprovechar de los bosques es la biomasa residual.
Por tanto, tiene que estar muy acotado cuál es el aprovechamiento que se quiere hacer, cuál es el plan de mejora y qué cantidad de ahí se puede extraer de biomasa residual; sin embargo, estas subastas no hablaban de biomasa residual, sino de aprovechamiento de biomasa y de madera sin más.

Y ¡claro que hay que hablar de los servicios ambientales!
, porque si sabemos -según estiman los expertos- que un bosque en buenas condiciones genera externalidades por valor de cerca de 1.
000 euros hectárea y año -hay quien hace valoraciones muy superiores, hasta de 5 y 6.
000 euros por hectárea y año-, si eso son los beneficios que obtenemos y se lo vendemos al mejor postor, en este caso fue a tres euros por hectárea y año, ¿eh?
, la subasta salió a uno y pico y, al final, se adjudicó a tres, pues ¡menudo negocio estamos haciendo!
, ¿no?
, o sea es la milésima parte o, bueno, es una parte ínfima de los servicios que ahora mismo, del valor, si traducimos a dinero todos esos servicios, ¿eh?
, que nos están dando los bosques bien conservados.

Por tanto, bueno, si se está incumpliendo la ley de contratos, si la administración valenciana no ha cumplido con su obligación de elaborar los correspondientes planes de ordenación, de mejora, de aprovechamiento, si pese a estos incumplimientos se pone un valor ridículo y la administración sigue hacia delante, pues la obligación de la oposición es traerlo aquí a las Cortes, que se debata y ustedes ya actuarán en consecuencia, validando la actuación de la administración o yo creo que lo que tendrían que hacer es, por una vez, pues decirle a la administración que dé un paso atrás, como ya lo dio ella, dio un segundo paso atrás, y corrija esta forma de actuar que consideramos totalmente irregular.

Usted dice que si es un delito que vayamos a los juzgados.
Claro, para ustedes siempre lo más fácil es decir: «Vayan ustedes a los juzgados y, mientras, iremos dilatando el tema e iremos mareando la perdiz y que esto siga hacia delante.
»

Porque de lo contrario, pues eso, justifíqueme en qué medida está acotado el objeto de la subasta, si hay un precio objetivo de base de la subasta a partir de la cual podían pujar las empresas y no hablemos… y no hablemos de esa cantidad de requisitos que se pedían, sobre todo en la segunda subasta, que eran absolutamente irrealizables para alguien que no supiera que eso se iba a poner en marcha, porque pedían una autorización de Iberdrola de enganche en 15 días, una vinculación de que se iba a construir una planta de biomasa, que es una instalación muy cara y que, por tanto, una empresa pequeña, como las que optaron a la subasta, pues difícilmente, difícilmente podían tenerlo previsto y tener preparada toda esa documentación.

La realidad es que se adjudicó la primera subasta con todas estas irregularidades que decimos; la segunda, la propia administración la paró, y esperemos que, a partir de ahora, pues la administración…, no lo sabemos, si está elaborando sus planes de ordenación o de aprovechamiento o de mejora, no sabemos si lo están haciendo, pero esperemos…, creo que sí que van un poco por ahí los tiros, ya que no se puede hacer de otra manera.

Entonces, bueno, ustedes pueden ser consecuentes con lo que dice la normativa, con lo que se supone que está haciendo la administración o seguir bloqueando la acción de control de la oposición y seguir validando una actuación que, como creo que hemos demostrado y justificado, no es la adecuada, ni la que necesitan nuestros montes, ni la que necesitan las próximas generaciones si quieren encontrarse con unos montes bien conservados.

Nada más.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Su turno de réplica, señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Gràcies, senyor president.

¿Veu, senyor Ponce?
Vosté, de nou, torna a fer referència a l'estimació del valor dels servicis ambientals permanents que presten els boscs, i això està molt bé, però és que no vol entendre que això, penso jo, això no té res a vore amb el valor inicial d'una subhasta, com li dia abans, per l'aprofitament ordinari de la fusta i de la biomassa residual.

Quan se va parlar en el ple, ja, la mateixa consellera -sobre el càlcul que vosté fa- ja li va rebatre que este càlcul és molt discutible, perquè en eixos mateixos monts pot haver-hi, bé, zones amb arbres, sense arbres, amb pendents molt inclinades, i per això ja li va dir que és més lògic parlar d'euros que de metres cúbics de fusta.

Ja sap que l'adjudicació s'ha fet al voltant de 29 euros el metre cúbic, sense IVA, i que és una xifra que, si anem mirant per ahí, és molt homologable a la mitjana dels aprofitaments que s'han fet a la resta d'Espanya.

I no oblidem que les claus de la subhasta són que les empreses adjudicatàries -crec que van ser tres empreses diferents- han d'elaborar estos projectes d'ordenació de cadascun dels monts, això no ho oblide mai, i en els quals s'han de contemplar de forma concreta quina serà la conservació d'estos mateixos monts.
I estan obligats a fer-ho d'una forma compatible amb un ús racional i sostenible dels recursos reals de la fusta i de la biomassa, i tot això, unit amb la protecció de les espècies i valors naturals.
Això, per damunt de tot.
Ho ha de tindre claríssim.
És a dir, és que dóna la sensació.
.
.
, jo, quan els escolte, és com si el propietari.
.
.
, l'adjudicatari pogués fer el que li done la gana.
I sap perfectament que no és això.

Ara, en la proposta que vostés mos fan avui, novament mos demanen que se suspenguen totes estes accions i, en canvi, des de la conselleria sempre s'ha defés que és, precisament, gràcies a este tipus d'accions que s'han portat a terme en estos últims mesos.
.
.
, podem seguir prestant tota una sèrie de servicis ambientals amb els quals s'ha fet referència de forma repetitiva i que sembla que a vostés els preocupa.
Jo diré més, a vostés i a nosaltres.
I pensem que esta millora el que fa també és augmentar el propi valor dels monts.

Jo li recorde que, a més de tot això, també és una cosa que des de la conselleria tenen molt clar, i és la creació de llocs de treball que això comporta, tant en l'extracció de fusta, com en l'ordenació pròpia i el manteniment d'estos monts.
I, a més de crear llocs de treball, el que és fa és que estan molt units a una zona que també sabem que és deprimida, que és tota la zona podíem dir més interior de la nostra comunitat.

Tot això no li ho estic dient ara de nou, ja li ho ha explicat moltes vegades la conselleria.
I, per tant, des del Grup Parlamentari Popular no anem a donar suport a la seua proposta.
Nosaltres sí que donem suport a les actuacions de la conselleria i no creiem que s'haja de suspendre ni, de forma cautelar, aquestes actuacions, ni la subhasta, ni l'adjudicació, ni l'aprofitament, perquè pensem, i ho estem mantenint, que estem complint escrupolosament la llei que preveu Europa i, també, com també li ho va dir la consellera, la llei òmnibus, que també ens marca que es traguen a subhasta totes aquelles concessions de servicis que es puguen, i així ho hem fet.
I això.
.
.
, hauria de repetir-li de nou el que li va explicar, jo penso que molt bé, la consellera.

Mire, jo respecte, evidentment, la seua postura, però no la podem compartir.
Ja li he dit que penso que vostés partixen d'una posició molt errònia, d'una interpretació equivocada i pensem, per això, seguir tirant endavant aquesta subhasta de l'aprofitament forestal d'estes 13 muntanyes d'utilitat pública, que això representa, encara, molt poques de les 437 que tenim catalogades i que representen al voltant de 437.
000 hectàrees, pràcticament el 54% del sòl del bosc.

Per tant, vullga vosté mirar-ho com vullga, però la mesura que vostés plantegen, el més important és que se suspenga, penso que no.
.
.
que no li podem donar suport de cap manera, perquè, precisament, pensem que estem actuant de la millor forma i que no és una forma que només veu el Partit Popular, perquè no ho farem del tot malament quan ha segut el propi sector forestal, tant el col·legi d'enginyers de monts, com l'escola d'enginyers forestals, com l'associació d'empreses forestals o inclús l'associació de municipis forestals, que van signar, precisament, un manifest on avalaven aquesta decisió de la Generalitat valenciana.
Si sembla que això, doncs bé, que els que més relació tenen amb el sector forestal ho veuen bé.
.
.
, perquè, en definitiva, l'objectiu fonamental és rendibilitzar d'una forma sostenible els monts de la Comunitat Valenciana.
Vostés, això, no ho volen entendre.

Mire, la superfície forestal de la nostra comunitat, com li dia, ocupa el 54% del total del territori i això només contribuïx en un 0,1% del PIB.
I sembla que si nosaltres fem tots els esforços, fiquem tots els mecanismes perquè este percentatge puga pujar una miqueta, sembla que a vostés els sembla malament; doncs, a nosaltres, no.
Apostem de forma decidida en aquesta línia que ha encetat la conselleria, en este cas, la consellera Isabel Bonig.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.

Pasamos entonces a la votación de esta PNL.
¿Votos a favor?
6.
¿Votos en contra?
9.
Con lo cual decae la PNL.

Proposició no de llei sobre l'atorgament, pel Ministeri d'Agricultura, Pesca i Medi Ambient, d'una concessió pròpia, dins del nou pla de conca del riu Xúquer, destinada a subministrar aigua potable no contaminada als pobles de la comarca de la Ribera, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 73.
653, BOC número 223)

El senyor president:

Pasamos al siguiente punto del orden del día, que es el punto número 8, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre el otorgamiento, por el Ministerio de Agricultura, Pesca y Medio Ambiente, de una concesión propia, dentro del nuevo plan de cuenca del río Júcar, destinado a suministrar agua potable no contaminada a los pueblos de la comarca de la Ribera, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Para ello, tiene la palabra, por un tiempo de diez minutos, el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Este és un tema que ha vingut reiteradament a esta comissió i seguirà vinguent mentres els veïns i veïnes de la Ribera seguim patint la discriminació a la qual està sotmetent-nos tant La Generalitat, com el Govern d'Espanya.

Una discriminació que fa que els veïns i veïnes de la Ribera no pugam estar bevent, en este moment i des de fa més de vint anys, aigua potable, aigua potable amb els paràmetres que marca l'OMS, i hàgem d'estar bevent aigua amb nitrats.
Això és absolutament intolerable per a més de dos-cents mil veïns d'una comarca per la qual, precisament, passa el Xúquer, riu que li dóna nom a la comarca.

Senyories, com dic, este tema s'ha dut moltes voltes i s'ha explicat moltes voltes els grans desgavells que La Generalitat ha fet per a solucionar esta problemàtica, des d'aquells pous que va perforar, per un valor de 60 milions d'euros, en la partida de la Garrofera d'Alzira, que al final no varen servir per a res i que varen ser finançats o cofinançats per la Unió Europea i que, en este moment, com he repetit moltes voltes, són un monument a l'arqueologia industrial, absolutament desvalisats, absolutament tancats i que donen absoluta pena, a l'última solució de la concessió que nosaltres preteníem d'una concessió administrativa pròpia d'aigües superficials del Xúquer, que és el que sempre havíem demanat perquè la comarca poguera beure aigua potable, que és el que crec que tots els valencians i valencianes tenen dret, se mereixen i La Generalitat té obligació de complir amb estos requeriments i objectius dels valencians i valencianes.

En el pla hidrològic de conca, que en este moment està en fase d'elaboració, després algunes malifetes de La Generalitat presentant algun tipus d'al·legacions, que no eren només que enganys per a fer callar els veïns i veïnes de la Ribera, finalment, finalment, no se concedix a la Ribera una concessió administrativa pròpia de 30 hectòmetres cúbics d'aigua, que és la quantitat que se necessita per a solucionar de forma definitiva i per a sempre el problema de beure aigua amb nitrats amb el que això comporta respecte a la salut.

Finalment, en l'òrgan competent.
.
.
en Madrid, s'ha decidit que siguen 10 hectòmetres cúbics la concessió no administrativa pròpia als veïns i veïnes de la Ribera, sinó 10 hectòmetres cúbics els quals, a través d'una permuta amb els regants i la constitució d'una comunitat d'usuaris, els veïns i veïnes de la Ribera, els pobles de la Ribera han de comprar als regants per a poder tindre 10 hectòmetres cúbics, que mesclats amb els altres 20 hectòmetres cúbics dels pous contaminats puguen donar una mescla apta.
I açò és absolutament intolerable.

Repetisc, senyors del Partit Popular, seguirem portant este tema a estes Corts fins que vostés donen una solució adequada i digna i la solució que correspon a uns veïns que porten massa anys, més de vint anys, bevent aigua amb nitrats.

Al País Valencià hi han pocs veïns que estiguen passant per la situació que estem passant els veïns i veïnes de la Ribera.

Ací, en seu parlamentària, també se va comprometre un alt càrrec de la conselleria d'agricultura que el preu, el cost que se repercutiria als usuaris de la construcció de la potabilitzadora, que és l'última solució que ha pres La Generalitat per a subministrar aigua potable no contaminada als pobles de la comarca Ribera, no fóra en cap cas superior als 30 cèntims per metre cúbic.
Eixe va ser un compromís pres en seu parlamentària.

Per tant, senyories, el tema està molt clar.
Nosaltres volem dos qüestions i crec que, definitivament, el Partit Popular deu recolzar esta comarca.

En primer lloc, que se dirigisca el Consell de La Generalitat al Ministeri d'Agricultura, Pesca i Medi Ambient demanant-li l'atorgament d'una concessió administrativa pròpia, dins del nou pla de conca del riu Xúquer, destinada a subministrar aigua potable no contaminada als pobles de la Ribera.
Una concessió administrativa pròpia de 30 hectòmetres cúbics.
En este moment, repetisc, són 10 i a través d'una permuta amb les comunitats de regants.

En segon lloc, demanem que Les Corts insten el Consell de La Generalitat que el cost que repercutirà sobre els usuaris la construcció de la potabilitzadora per a subministrar eixa aigua potable no siga en cap cas superior als 30 cèntims per metre cúbic, tal com se comprometé ací un alt càrrec públic de la conselleria d'agricultura, de la vicepresidència de La Generalitat.

Per tant, senyories, eixes són les dos qüestions que demanem i que no ens cansarem de demanar.

No té absolutament cap sentit, no té absolutament cap forma de vore que hui el vicepresident del Consell haja estat a la comarca de la Ribera, a la comarca de la Ribera, concretament en Carlet, i preguntat pels mitjans de comunicació sobre la segona presa del transvasament Xúquer-Vinalopó haja contestat, haja contestat, per a la qual, he de recordar, que el pla hidrològic està a punt d'aprovar-se se reserven 12,5 hectòmetres cúbics per a una segona presa des d'Antella o Cortes de Pallás, haja contestat l'aigua de l'assut de la Marquesa és una aigua que no és bona per al cultiu.

Amb eixa resposta el vicepresident Ciscar està posant en tela de judici la qualitat de tot l'arròs de Comunitat Valenciana, que fonamentalment s'està cultivant en la Ribera Baixa, posant en tela de judici eixa qualitat.
Això no pot dir-ho un vicepresident de La Generalitat, no pot dir-ho.
Perquè, repetisc, està posant en tela de judici un dels elements, un dels conreus fonamentals que té la Comunitat Valenciana de cara a l'exterior, i això pot trencar mercats en l'exterior, eixes declaracions.

I això en este moment cal reprotxar-li-ho, reprotxar-li-ho fort i alt al vicepresident Ciscar.
Eixes declaracions no es poden fer, fins i tot si el que es vol és fer una segona presa.
Que s'argumente d'una altra manera, però que sàpiguen que la segona presa, la segona presa, tindran sempre en contra als regants tradicionals del Xúquer, tindran sempre en contra a la Unió Sindical d'Usuaris del Xúquer, tindran sempre en contra la Séquia Real del Xúquer i, en definitiva, tindran sempre en contra la societat civil de les dos riberes, de la Ribera, en definitiva.

Perquè, anem a vore, com és possible, com és possible que se faça una reserva de 12,5 hectòmetres cúbics per a portar aigua al Vinalopó, quan ja està fet el transvasament de l'assut de la Marquesa, i se mos negue, se mos negue, per a beure, per a ús de boca, se mos negue als veïns i veïnes de la comarca eixa concessió administrativa, que sí que se reserva a la segona presa.
És absolutament inadmissible, senyors del Partit Popular, absolutament inadmissible.

Jo crec que si se posen la mà en el cor, i vaig a respondre per part del Partit Popular, si se posen la mà en el cor jo pense que sabran que tenim tota la raó del món, tota la raó del món.
Molt més quan Albacete, molt més quan València i tota la seua àrea metropolitana, molt més quan Sagunt i tota la seua àrea metropolitana tenen concessió administrativa pròpia per a poder beure els seus veïns i veïnes.
I la comarca de la Ribera, que està travessada pel Xúquer, no la té, no la té.
I posant-se la mà en el cor, repetisc, jo crec que convindrà.
.
.
, la que vaja a contestar-me, la diputada que vaja a contestar-me per part del Partit Popular, que este pla hidrològic és un pèssim pla hidrològic per als interessos de la Ribera, és un pèssim pla hidrològic, que només que beneficia Castella-la Manxa, només que beneficia determinats regants de la permuta, només que beneficia altres interessos que no són els interessos que defensem nosaltres, que són, en definitiva, el dret a la salut.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Su turno, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Si entràrem en el detall del que planteja la resolució probablement podríem inclús a la millor plantejar alguna qüestió, no?
, sobretot el fet que d'alguna manera donar per fet que han de ser els usuaris de l'aigua els que hagen d'assumir determinats costos que són discutibles que s'hagen d'assumir.
Està clar que s'ha de repercutir els costos sobre els usuaris, però en este cas en eixos costos hi ha tota una sèrie de decisions polítiques errònies que han costat milions d'euros i realment no haurien de ser el propis usuaris els ho feren això, no?

Però, bé, crec que són qüestions de caràcter menor, perquè l'important realment és, com molt bé ha explicat el senyor Signes, la part final.

Quan es parla d'aigua sempre hi ha discussions sobre la política, sobre qui té drets o no té drets, però el cas este de la Ribera jo crec que és la demostració més palpable que estan fent-se les coses de forma incorrecta.

Li podem discutir si una comarca.
.
.
, plantejant el tema este dels transvasaments i de l'aigua a qui ha d'anar, si es pot ser solidari o no, es pot discutir això.
Però el que no cap en el cap de ningú és que la comarca que és el punt de destinació final del riu no tinga dret sobre l'aigua que té allí.
Això no és possible.
Vull dir, com és possible això?
Quan a altres llocs.
.
.
, bé, Albacete encara està dins de la conca del Xúquer, però València no està en la conca del Xúquer, des del punt de vista administratiu, efectivament, perquè és l'organisme que regula, però des del punt de vista físic, geogràfic, València està en una altra conca, en la conca del Túria, està en una altra conca, i no diguem ja la gent del Vinalopó que estan absolutament en una altra conca i que si reben aigua del Xúquer és a través d'un transvasament.

I resulta que totes estes demandes d'aigua tenen preferència per davant d'aquells que tenen el riu a la porta de sa casa.
Jo, de deveres, és que.
.
.
, no sé, és que no es pot discutir molt més.
Jo no entenc quin argument es posar damunt la taula que refute eixa veritat tan controvertible, no?

I clar, i després sí, començaran a sumar.
.
.
aigua de paper, perquè al final sumen tots els hectòmetres cúbics que té el Xúquer i jo crec, bé, quan sumem, diguem, bé, hi ha més hectòmetres cúbics concedits que els hectòmetres cúbics que du el riu, i damunt es pretén salvaguardar l'estat ecològic de l'Albufera.
I què més?

I podíem també.
.
.
, no sé, miren, a Algèria tenen molta falta d'aigua, podien fer un emissari submarí i transportar aigua del Xúquer al desert d'Algèria perquè reguen allí els camps.
No sé, a la millor els eixiria a compte també, no?
I, clar, perquè és que és absolutament incomprensible el que està fent-se en tot este tema dels plans hidrològics.

I evidentment, insistisc, encara que hi ha qüestions de detall que es podien discutir, el més evident és que no és comprensible que els pobles del riu no tinguen dret a l'aigua d'eixe riu, que els pobles del riu hagen d'estar pagant als regants per a tindre una aigua neta, de la qual la responsabilitat indirecta que l'aigua que estiguen bevent estiga contaminada siga dels propis regants.
Vull dir, és una qüestió, no sé, és que, de veres, és.
.
.
, açò és difícil de qualificar.
I, per tant, entenem que la proposta és raonable i votarem a favor d'ella.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene el turno de palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bueno, se han esbozado bastante de los argumentos que, bueno, que apoyan y que hacen necesaria esta propuesta.

Hay que recordar que el plan hidrológico del año 1998, bueno, ya se planteó con una serie de problemática que estaba ahí presente, que tenía que haber puesto solución a este problema heredado, el tema de los nitratos, y luego ha surgido el tema de los pesticidas.
Bueno, el plan aquel no solucionaba nada.

En el año 2000 se aprobó la directiva marco agua, que dice que la mejor agua ha de ser destinada al uso de boca y que además los estados miembros de la Unión Europea tienen la obligación de mantener en buen estado esas masas de agua; y aparte de por criterios ambientales, por criterios económicos meramente, como bien estamos viendo ahora.

Hay que añadir que en junio del año 2010 la ONU ya…, bueno, nombró como derecho humano esencial tanto el abastecimiento como el saneamiento de agua potable.

Sin embargo, nos encontramos con un Plan hidrológico del Xúquer -que ahora mismo pretende aprobarse- que, después de muchas negociaciones, a última hora se han saltado los procesos de participación, los órganos en los que debían de consensuarse todas estas cuestiones, ¿eh?
, y sencillamente, porque, claro, como bien decía el señor Torró, no entendemos cómo esto puede ser así, qué justificación hay.
La única justificación es que el Partido Popular valenciano pinta mucho menos que el de Castilla-La Mancha o que el señor Fabra pinta mucho menos que la señora Cospedal de cara a Madrid.

Y al final los grandes beneficiados de este borrador que pretenden aprobar van a ser los grandes terratenientes de Castilla-La Mancha que hacen un uso insostenible del agua, que se va garantizar el abastecimiento a las zonas urbanas que ya tenían abastecimiento de estas aguas, como es la zona de Albacete capital y alrededores, Sagunto y la propia ciudad de Valencia, pero que, bueno, pues no se garantiza el abastecimiento a la comarca por la que pasa el Xúquer antes de llegar al mar.

Este plan que pretenden aprobar sigue sin cumplir los criterios básicos de la directiva marco agua del año 2000, lo cual es absolutamente inaceptable, y tampoco soluciona los problemas que teníamos desde entonces.
Ni se otorga un aprovechamiento de los metros cúbicos que necesita la comarca de la Ribera, hablaba en torno a 30, concretamente 31,5 es la cantidad estimada que necesitarían las comarcas para tener garantizado el abastecimiento urbano, insistimos, de agua de boca, que toda normativa dice que tiene que ser el uso prioritario del agua.

Hay que recordar también que la Ley de aguas del año 1985 ya establecía que el abastecimiento a poblaciones tenía la máxima prioridad por delante de otros usos y que el Estatuto de autonomía, en el artículo 17, establece que se garantiza el derecho de los valencianos y las valencianas a disponer del abastecimiento suficiente de agua de calidad.
Sin embargo, estos preceptos no se cumplen en este plan hidrológico de cuenca que se pretende aprobar, no se cumple la Ley de aguas del año 1985, no se cumple el Estatuto de autonomía, no se cumple la directiva marco agua del año 2000 y no se cumple la resolución de Naciones Unidas de junio de 2010.

Y ahora el Partido Popular pues supongo que dirá que nosotros estamos en un mundo irreal, que no vivimos en el mismo país que viven ellos.
Y, bueno, y una vez más dejarán pasar la ocasión de defender los derechos de una población que hace décadas que no tiene agua potable en sus grifos.
Y no dejará de ser un precedente para, pues bueno, permitir que otras comarcas cercanas, que tienen problemas similares, pues bueno, si no solucionamos los problemas más acuciantes de la Ribera, cómo vamos a solucionar por ejemplo los de Camp de Túria, el Camp de Morvedre u otras comarcas que también tienen problemas con las aguas de abastecimiento.

Por tanto, pues bueno, desde luego vamos a apoyar la propuesta del Partido Socialista.
Y desde Compromís de nuevo instamos a que el Partido Popular pues valore, valore todos estos argumentos que se han estado dando, que aquí nadie nos hemos inventado, creo que no hemos dicho nada falso ninguno de los miembros de la oposición en los últimos veinte minutos, que no hemos hecho más que desarrollar una serie de argumentos, de datos, de preceptos legales que, bueno, pues que es la realidad.
Que en muchos casos no se están cumpliendo estos preceptos legales y el Partido Popular tiene la oportunidad, una vez más, de intentar poner solución o, bueno, dar el primer paso para poner esa solución.

Nada más, muchas gracias.

El senyor president:

Señora Hernández.

La senyora Hernández Miñana:

Moltes gràcies, senyor president.

Bona vesprada, senyores i senyors diputats.

Dia el senyor Signes que estem enfront d'un debat reiterat.
I efectivament té tota la raó, en desembre, en abril, a més d'un parell de plens, s'ha tractat este tema.
Per tant, és reiterat i són ben conegudes les posicions de cada un dels representants que hem contestat o que hem plantejat esta temàtica en els diferents moments.

I dia el senyor Signes que seguiria sent reiterat mentre els veïns de la Ribera patiren discriminació, perquè des de feia vint anys no podien beure aigua de qualitat.
I ha fet una al·lusió a uns desgavells que s'havien produït en la forma de resoldre esta problemàtica.

Jo crec, també ha fet al·lusió que en seu parlamentària havia hagut uns compromisos i, juntament a eixos compromisos als quals ara me referiré, se va contestar exactament, punt per agulla, estos desgavells a què vosté se referia.

Jo no entenc com pot seguir plantejant-ho d'eixa manera, quan vosté és exactament conscient i sap com se va plantejar la solució per abastir d'auia la comarca de la Ribera.

Però a soles faré un resum que se va dir en esta seu, i va ser l'aprovament final d'eixe pla en què n'hi havia un consens absolut entre totes les forces polítiques.
Per tant, n'hi havia forces socialistes, del Partit Popular -més socialistes que del Partit Popular-, inclús del Bloc i d'Esquerra Unida que recolzaren esta solució.
I que va ser la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, en uns moments en què precisament la governaven vostés, la que no va fer possible que això se duguera endavant.

Però tornant a l'exposició de motius i la resolució que vosté planteja, diu que en seu parlamentària un alt càrrec de la conselleria d'agricultura es va comprometre a uns preus i unes condicions.
I no a soles es va comprometre, és que se manté eixe compromís i eixe compromís és viu i és actual en tots els moments.

Però ací estem en una situació, i és que mosatros podem parlar de fets.
I vostés…, o vosté en concret, no sé si és demagògia, és oportunisme -no sé quin tipus d'oportunisme, perquè jo no el comprenc quan fa estos plantejaments-, perquè els fets diuen que fins ara els únics que han ficat instruments i han tractat de resoldre la problemàtica d'abastiment d'auia en la Ribera hem segut mosatros.
I ja en este moment molts dels pobles poden…, estan subministrant-se d'esta auia de qualitat a través de la potabilitzadora que s'ha ficat en marxa.
Per tant, quan vosté diu estes coses, vertaderament està fent ús de la demagògia.

Però continua dient que el Govern d'Espanya es nega a incloure una dotació -aixina ho diu en l'exposició de motius, però també ho ha dit vosté-, i diu: «Y según noticias aparecidas en la prensa local.
.
.
» ¿Quins són les fons d'eixa notícia que van a canviar el preu, si és un compromís que s'ha pres ací, i és un compromís de govern, que, evidentment, se va a complir, com s'ha complit ja la posada en marxa de la potabilitzadora que està subministrant l'auia?

Diu: «Por el simple hecho…» Com si fóra molt evident i com si vostés hagueren segut capaços de fer-ho en els huit anys que han tingut a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer governant-la.
Una confederació que en eixe moment era un monument a l'immobilisme, a l'atròfia administrativa i a la burocràcia.
I que en eixe moment, en el pla de conca -que no varen ser capaços de fer, però sí varen fer l'ETI- varen ser incapaços de ficar eixa concessió que ara estan demanant.
Era molt simple i era molt evident, però no la ficaren en eixe moment.
Per tant, alguna cosa està fallant en el seu argumentari.

Jo, senyor Signes, dir-li que a més que l'exposició de motius, és clar, no respon a la realitat.
O respon quan diu: ¿N'hi ha un compromís?
Sí i se va a complir.
¿S'estan ficant ja solucions?
El Partit Popular, el govern del Partit Popular.
Vostés mentres han pogut fer-ho, és clar, no ho han fet.
I quan parla com si fóra evident, i és una cosa que tampoc han segut capaços de fer-ho, com li dia, ni tan sols en un document, com és l'esquema de temes importants, és molt dur que vinga ací a fer este plantejament.

Però, a més, l'única volta que s'ha fet una assignació de recursos hídrics directes ha segut ara amb el nou pla hidrològic del Xúquer.
I, per cert, quan vosté diu, si se fica la mà en el cor, la persona que vaja a contestar, dirà que este pla hidrològic és pèssim per a la Ribera, ficant-me la mà en el cor li dic que el pla pèssim és el que vostés no varen ser capaços de fer abans de 2009.
Eixe és el pla pèssim, perquè han perdut una oportunitat extraordinària, i perquè han perdut molt de temps en l'aplicació d'estos recursos.

Però ha segut ara, quan n'hi ha ja un pla aprovat en el passat 26 de març, quan n'hi ha per primera volta una assignació de 10 hectòmetres cúbics.
¿És que no està content que estiga esta assignació?
És que és la primera volta.
És que vostés no varen ser capaços de fer-ho.
¿Per què no ho feren abans de 2009 si era tan fàcil i era tan evident?
Ara, amb un govern del Partit Popular, ha segut possible.
Ara està eixa assignació directa i una reserva, com vosté sap, de 21,5 hectòmetres cúbics.
Vostés, com dia abans, ni el límit del temps, ni en l'última campanada varen ser capaços.

I quan parla del preu i de la compensació als regants, com vosté molt bé sap -i reitere jo ací com ja se va reiterar-, en el preu al voltant de 30 cèntims per hectòmetre cúbics, és clar, està inclosa la compensació a regants.
Per tant, se manté el compromís i se va a seguir treballant en l'aplicació d'un pla hidrològic, que no a soles no és pèssim, sinó que és el millor possible, perquè és el que és real el que s'ha fet, el que està en marxa, no el que vostés no varen fer cap altre referent abans de 2009.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Hernández.

Turno de réplica.
Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Mire, senyora Hernández, l'anterior…, el vigent encara pla hidrològic és de l'any 1998, de l'any 1998.
Nosaltres perdérem les eleccions en l'any 1996, 1996.
Per tant, el vigent encara pla hidrològic va ser aprovat baix un govern d'Aznar, d'Aznar.
Per tant, les crítiques que vosté faça a eixe pla hidrològic són unes crítiques que se li giren en contra, perquè va ser aprovat durant el mandat d'Aznar, que tingué dos anys per a rematar i canviar en allò que volgué l'actual pla de conca del Xúquer.
Primera qüestió.

Segona qüestió.
Vosté diu: «Està fent-ho La Generalitat.
» Però ¿és que qui té de fer-ho?
És que correspon a La Generalitat resoldre el problema dels nitrats, és competència de La Generalitat.
¿Correspon a La Generalitat fer les perforacions mal fetes que feren?
Corresponia a La Generalitat, a pesar que els advertiren que no les feren, que allí no hi havia cabal, i les feren.
¿Correspon a La Generalitat fer la depuradora?
Correspon i l'ha feta.
¿Que a qui té de correspondre?
A La Generalitat.
Però, ¿és que (inintel·ligible) .
.
.
encara en este tema de la potabilitzadora i el temps, que s'ha gastat més de vint anys en donar solució a un problema que encara no està donat definitivament?
A La Generalitat, evidentment.

I el nou pla de conca ací s'ha jugat molt brut o, almenys, s'ha jugat molt amagat.
Mire, curiosament, en l'avantprojecte que es va dur al Consell de la demarcació, el dia 14 de març d'enguany, apareixia una assignació d'aigua per a la Ribera, per a la Ribera, apareixia una assignació d'aigua per a la Ribera, però d'una manera extravagant, i mitjançant la intervenció de La Generalitat, aquesta assignació desaparegué.

Per tant, la mà negra de La Generalitat perquè esta assignació que apareixia en la Ribera quan va passar pel Consell de la demarcació del 14 de març, esta desaparició té darrere la mà negra de La Generalitat.
Jo no sé si d'alguna manera baixa la pressió de María Dolores de Cospedal i dels interessos de Castella-la Manxa, però fou La Generalitat la que la va fer desaparéixer.

L'assignació d'aigua per a la Ribera ha de tindre la mateixa consideració, ho he dit abans, que l'assignació atorgada per a Albacete, València o Sagunt, sense estar condicionada, senyora Hernández, a permutes oneroses amb altres usuaris, com vostés han fet en este pla hidrològic.
I, a més a més, mentre la Ribera no dispose d'aquesta concessió, el que no es pot és fer.
.
.
, és concedir més concessions, com vostés han fet en este pla hidrològic.

Per tant, darrere està la mà negra de La Generalitat, tal volta per pressions i tal volta per, digam, el poc pes polític que el president Fabra ha tingut en tota esta negociació, perquè me consta que va haver una al·legació de La Generalitat perquè hi haguera una concessió administrativa pròpia per a la Ribera que després no va fer efectiva o va retirar, me consta.
I això és perquè va ser per pressions i Fabra va vendre als veïns i veïnes de la Ribera a canvi d'una futura projecció política via María Dolores de Cospedal.
I això és la impressió que jo tinc, i jo crec que és la impressió que vosté té també, crec que és la impressió que vosté té també.

Mire, no, no.
És a dir, este pla hidrològic no és un pla hidrològic que anem a tragar els veïns i veïnes de la Ribera.
No és un pla hidrològic que conforme està en este moment elaborat anem a tragar els pobles que estan afectats per la problemàtica dels nitrats, no anem a tragar.
Anem a dur la nostra lluita política fins on faça falta, sense parar, sense límits.
Si s'ha d'anar a algun tipus de.
.
.
, de contenciós o anar als tribunals, li assegure que anirem, que anirem fins al final, perquè no anem a consentir que se mos furte l'aigua que necessitem per a beure els veïns i veïnes de la Ribera, se mos furte i que s'atorgue a altres zones que no tenen més dret que nosaltres.
Espere que ara me conteste.
¿Quin dret més que nosaltres té València, té Sagunt o té Albacete, quin dret més que la Ribera té?
Ningun, ningun.

I, per tant, anem a seguir insistint, persistint fins al final perquè se faça justícia i que d'una volta per totes se solucione el problema dels 30 hectòmetres cúbics que necessita la comarca de la Ribera per a acabar amb vint anys nefastos de no poder beure auia de l'aixeta, que és el que ha passat en esta comarca durant els últims vint, vint-i-cinc anys.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Señora Hernández.

La senyora Hernández Miñana:

Gràcies, senyor president.

Per això, perquè no es digne que quan s'òbriga una aixeta no isca auia de qualitat, el govern del Partit Popular està ficant mesures, i ja hui no és aixina.

Vaig a dir-li, senyor Signes, si tan evident és que la concessió és la solució i vostés estan tan convençuts d'eixe motiu, no fa ni tres anys -no estem parlant dels temps que vosté havia parlat, als quals ara me referiré-, no fa ni tres anys, en l'ETI del pla hidrològic del Xúquer, vostés a soles presentaven dos possibilitats.
La primera, mesclar auïes procedents dels pous de la Garrofera; i la segona, permutar regadius per a l'ús d'auia superficial.

Per tant, anem a ser clars.
I ha segut ara, en un pla hidrològic elaborat per este partit, pel Partit Popular, la primera volta que n'hi ha una assignació directa per als veïns i veïnes de la Ribera.

Me va a permetre que li faça un resum.
Al voltant dels 30 cèntims, és clar, inclosa la compensació al regant.
Auia potable i potabilitzada, perquè està la potabilitzadora en marxa i treballant, i de qualitat, per a tots aquells ajuntaments que vullguen subscriure el conveni.
I quan s'acabe, és clar, l'última fase, per a tota la comarca de la Ribera.

Inversió de la Generalitat valenciana, efectivament, i intervenció de la Generalitat valenciana, efectivament, perquè és la seua competència, però sempre coordinada amb tots els ajuntaments, si no, seria impossible; coordinada amb els regants que tenen la concessió, seria, si no, impossible; i, és clar, en cooperació necessària amb el Govern d'Espanya.
I quan parlem en cooperació necessària amb el Govern d'Espanya estem parlant de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, que ha segut qui ha fet impossible que en els últims anys hi haguera una solució a este problema -ja li ho he dit abans.
El monument més evident a l'atròfia administrativa, a la resolució de problemes i a la resolució de necessitats, en este cas, dels veïns de la Ribera.

Perquè vosté dia que no dubtava que esta cambra, que mosatros recolzaríem als veïns.
I, efectivament, aixina és.
Este partit en esta cambra recolza els veïns de la Ribera.
Per això n'hi ha realitats, no com fea la Confederació Hidrogràfica del Xúquer quan vostés la governaven, que no n'hi havia ninguna aproximació a ninguna necessitat ni dels veïns de la Ribera ni d'altres comarques de la Comunitat Valenciana.

Per tant, abans va ser impossible, traves i paralitzacions.
I en este moment, en què eixa cooperació -les competències són nostres, però eixa cooperació que era necessària s'ha donat-.
.
.
, n'hi ha una solució ja el més imminent i el més ràpida que ha segut possible per als veïns i veïnes de la comarca de la Ribera.

Per tant, esta PNL -i vosté jo crec que d'alguna forma ho assumia quan dia que estàvem enfront d'un debat reiterat- és una PNL que no té en este moment sentit, que està tractant d'allargar un assumpte.
Per això li parlava jo abans de demagògia, que vostés probablement pensen que és rendible.

Però jo crec, sincerament, que és perillós, quan vosté està parlant de si.
.
.
, per què uns territoris o unes comarques tenen més drets que altres.
Evidentment, no n'hi ha ninguna comarca que tinga més dret que altra.
En esta comunitat tots els veïns i veïnes de la comarca que siga tenen dret a auia per a ús de boca i auia per a regadiu i per a fer rica la seua comarca.
I eixa és la política d'este partit.
I atemptar contra eixa possibilitat de cohesió i de vertebrar la comunitat, quan se resolen els problemes per altra via per a la comarca de la Ribera, me pareix vertaderament perillós.

Però vosté ha fet algunes al·lusions en esta rèplica, quan me dia que si l'actual pla hidrològic era de 1998 i era un govern.
.
.
, el Govern d'Espanya.
És clar, senyor Signes, jo en aquella època ja estava en açò.
És evident que no m'havia enganyat i que vosté sap que no li ha dit això.
I vosté també estava, i per això sap que no li he dit això.

El que li he dit és que el que era mal era el que no havien fet vostés, el que no havien fet vostés en estos últims anys, quan a més n'hi havia una directiva comunitària que els obliga a tindre'ls elaborats abans que finalitzara 2009.
Eixe era el que era roïn, no el que havíem fet mosatros, que mos havia fet servir durant tots estos anys i que, a més, havia segut un bon pla.
El que és roïn és el que vostés no han segut capaços de fer.
I el que mos ha fet perdre l'oportunitat d'estar ja treballant en un pla nou hidrològic que haguera resolt tots estos problemes.
Per tant, no vullga dir el que no s'ha dit ací.
El que no era bo és el que vostès no han segut capaços de fer, el que no ha aconseguit resoldre els problemes de la comarca ni dels veïns de la Ribera.
Per tant, senyor Signes, anem a dir les coses com són.

I un últim comentari, perquè crec que no és lleial, no és lleial dir determinades afirmacions.
Quan vostè ha fet referència a unes declaracions del vicepresident del govern, del Consell, este matí, en algun poble de la seua comarca, i vosté diu que ha ficat en dubte la qualitat de l'arròs per l'ús de l'aigua i que ha tractat.
.
.
o que això podia dur a trencar el mercat.
Sí, per la.
.
.
No, vostè ha dit la qualitat de l'arròs per l'auia que estava.
.
.
¡Ha dit exactament «la qualitat de l'arròs»!
, (veus) senyor Signes, ¿eh?

No, no, és que si haguera dit «la qualitat de l'auia», estaríem parlant d'això, però vosté ha dit de la qualitat de l'arròs.
Llavors, a mi no me pareix lleial eixa afirmació, perquè no hi ha ningun membre d'este govern que no a soles no trenque el mercat de l'arròs, sinó que treballe cada dia per a incrementar eixe mercat.
Estem parlant que cada cultiu pot tindre els seus requisits d'auia i que, per descomptat, no s'atempta en absolut a la qualitat de l'arròs per la utilització de l'auia que està utilitzant, tot el contrari, és l'auia que necessita i que jo crec que és evident que té auia suficient i auia de la qualitat que es requerix per a poder fer el millor arròs possible.

Moltes gràcies.
(Veus)

El senyor president:

Gracias, senyora Hernández.

Yo creo que ha.
.
.
, se ha trastabillado.
Yo también he entendido lo que ha dicho perfectamente la señora Hernández.
(Veus)

La senyora Hernández Miñana:

I si ho he entés jo mal, el mateix.
.
.

El senyor Signes Núñez:

Bé, jo.
.
.
, anem a vore, crec que.
.
.
(Veus)

El senyor president:

No, no, ya está claro.
(Veus)

El senyor Signes Núñez:

No, crec haver dit que.
.
.
, ha posat en dubte la qualitat de l'aigua de l'assut de la Marquesa, i a partir d'ahí jo he dit que això era posar en dubte la qualitat de l'arròs.

El senyor president:

La calidad del arroz.
.
.
(Veus)

La senyora Hernández Miñana:

No, és que no, és que, clar, (veus) és que no, és que no és lleial eixe fil conductor no és correcte (veus) i no és lleial.
(Veus)

El senyor president:

Creo que está claro.
.
.

El senyor Signes Núñez:

¿Però amb quina aigua se rega l'arròs de la Ribera Baixa?
(Veus)

El senyor president:

Creo que ya está claro.
.
.

La senyora Hernández Miñana:

Bé, és la meua opinió, i per això (inoïble) .
.
.

El senyor president:

.
.
.
lo que hemos dicho.
.
.
, lo que han dicho sus señorías.
(Veus)

Pasamos a la votación.
¿Votos a favor?
6.
¿Votos en contra?
9.

Proposició no de llei sobre la inclusió d'una clàusula en l'acord adoptat per al pagament a la Comunitat de Regs de Llevant de l'import del cost d'elevació dels cabals necessaris per al manteniment dels nivells hídrics dels embassaments del Parc Natural del Fondo, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 73.
380, BOC número 223)

El senyor president:

Pasamos al siguiente punto del orden del día, que es el punto número 9, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la inclusión de una cláusula en el acuerdo adoptado para el pago a la comunidad de riegos de levante el importe del coste a la elevación de los caudales necesarios para el mantenimiento de niveles hídricos en los embalses del Parque Natural de El Hondo, presentada por el Grupo Parlamentario Izquierda Unida.

Tiene la palabra, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Anem a vore si aconseguim aclarir el que volem dir i mantindre un debat més o menys raonable, ¿no?
, en el marc de.
.
.
, d'açò, que pareix que siga el paradís de les argumentacions ad hoc, ¿no?
, segons el tema, cada u posa les qüestions com volen.
Val.

Anem a vore, el que nosaltres demanem és, partint del fet que hi ha hagut un acord a tres bandes entre govern central, Generalitat i la comunitat de Riegos del Levante, per tractar que siguen els diners públics els que costegen un cost, que és el de dur l'aigua des de.
.
.
pràcticament el nivell del mar, al final de la conca, cap a una zona d'interior, i assegurar d'eixa forma el cabal ecològic dels embassaments del Fondo, un acord que a nosaltres ens sembla, insistixc, raonable, no estem en absolut en desacord amb això, creiem que està bé que siguen fons públics els que costegen, en definitiva, una qüestió que és el manteniment d'un cabal ecològic.

Es podria molt discutir, ¿eh?
, de quins són els orígens.
.
.
, la problemàtica que ha fet que el Fondo, que fa uns anys tenia una quantitat d'aigua i una qualitat de l'aigua més que suficient, haja anat perdent aigua en quantitat i en qualitat, ¿val?
, i no té res a vore, evidentment, amb qüestions que tinguen a vore amb l'agricultura, sinó amb moltes altres qüestions, però, en definitiva, entenem que, si finalment s'ha de dur aigua de les assarbs a l'interior, doncs, està bé que siga l'administració qui ho costege això, si del que es tracta és de mantindre la riquesa ecològica, ¿val?

Tenim de tindre en compte que hi han dos greus problemes amb l'aigua.
A banda, insistixc, de la seua manca en quantitat, per una sobreexplotació cada vegada més gran dels aqüífers de la costa, i una qüestió que, si no aturem.
.
.
, no aconseguirem mai resoldre els problemes de l'aigua, perquè, insistixc una i cent vegades, els problemes de l'aigua ací, a casa nostra, no tenen res a veure amb l'escassedat de l'aigua, sinó amb el mal ús i l'ús excessiu que es fa dels recursos de què disposem sense absolutament ninguna política planificada que no tinga a vore amb atendre qualsevol increment de demanda que es plantege, mentre això no ho canviem, no resoldrem mai els problemes que tenim, ¿val?

Però, a més d'això, això genera problemes derivats, que són els problemes de la qualitat de l'aigua.
L'aigua, quan baixa la seua quantitat, la seua qualitat es deteriora també, sobretot perquè una bona part dels usos de l'aigua són usos agraris que tenen a vore amb l'ús de plaguicides i altres productes químics, la qual cosa conduïx, inevitablement, a un deteriorament d'eixa qualitat, deteriorament que s'agreuja, (veus) si la quantitat d'aigua també és menor, ¿val?
, i això suposa, bé, una elevadíssima salinitat, que en esta zona en concret ja ha generat problemes com mortaldat de peixos i també és molt probable que l'origen d'algunes de les mortaldats de les aus que hi ha al Fondo també puguen haver tingut com a origen, almenys com a causa remota o causa última, esta excessiva presència de plaguicides i una excessiva salinitat, ¿val?

Perquè una de les claus que explica per què el Fondo es un parc natural, ¿eh?
, malgrat ser una sèrie d'embassaments de caràcter artificial, és precisament per la seua riquesa faunística, ¿val?
, i particularment, dins d'eixa riquesa faunística n'hi ha algunes espècies, particularment d'aus, que estan especialment protegides, perquè es troben en risc d'extinció, com són l'ànec de capblanc i el xarxet marbrenc, que són precisament les aus que justifiquen, no solament elles, però fonamentalment, la protecció d'aquest espai.

Tant és així que, de fet, en l'any 1996, ¿eh?
, la Generalitat valenciana, quan va decretar l'espai natural, va prohibir la caça en aquest lloc, una prohibició que va suposar una queixa important per part dels usuaris de la comunitat de recs, que finalment va arribar a un acord, en el qual es va permetre, ¿eh?
, de nou la caça amb una sèrie de condicionants i de quotes i una sèrie d'exigències des del punt de vista del manteniment de les pròpies espècies.

El cas és que, a pesar d'això, a pesar de retornar esta capacitat per a poder caçar als propietaris, seguix existint una reclamació judicial per a que hi haigga una compensació econòmica pels anys en què es va.
.
.
, o pel temps que es va dedicar o que va estar prohibida aquesta caça, ¿val?

La caça, des del nostre punt de vista, hauria d'estar absolutament prohibida, ¿val?
 No sols la caça no regulada o no controlada, la caça furtiva, que, de fet, els mateixos regants ja es preocupen molt de tractar de controlar-la amb els seus mitjans, sinó també la pròpia caça en general, perquè entenem que posa en perill la continuïtat d'espècies que estan amenaçades amb l'extinció, ¿val?

Per tant, el que entenem és que, si el govern o els governs, en aquest cas, les administracions públiques es comprometen a fer-se càrrec del cost de l'elevació de l'aigua fins als embassaments, llògicament, els regants, a canvi, deuen comprometre's a deixar de caçar, perquè l'elevació de l'auia té com a compensació el manteniment d'aquell espai natural i, per tant, entenem que és una clàusula perfectament raonable, i que això s'ha de combinar amb una política que tracte de preservar, en la mesura que siga possible, ¿eh?
, i entenem que amb la mesura que nosaltres plantegem ací no és l'única mesura ni, probablement, la més important que s'ha de prendre, però entenem que és una mesura que és important per a començar, que és que es designe, en el pla de conca del Xúquer, les assarbs com a masses d'aigua artificials, ¿val?
Sobretot per a que s'establixquen com a tal i siguen inventariades i es considere quines són les pressions i els problemes que estan patint, ¿val?
, quins són els problemes, sobretot, que fan que cada volta eixes aigües tinguen una quantitat cada volta més compromesa i, sobretot, que la seua qualitat vaja deteriorant-se a un ritme molt avançat, perquè, d'aquesta manera caldria procurar o establir les mesures adients per a tractar de protegir estes masses d'aigua artificial i tractar d'establir les mesures que en garantixquen la qualitat.

Per tant, entenem que són dos qüestions perfectament raonables, ¿eh?
, que és tractar de mantindre o de preservar la qualitat de les aigües i, en segon lloc, tractar de garantir que si l'estat va a emprar diners per a mantindre l'espai natural, que les funcions més importants d'eixe espai natural o d'eixa aigua que va a pujar-se amb diners públiques, que és, sobretot, protegir la fauna en perill d'extinció, es faja de forma efectiva prohibint en esta zona absolutament qualsevol tipus d'activitat cinegètica, no sols la furtiva, sinó també la que estan practicant fins ara els propietaris, evidentment, que.
.
.
, llògicament, hauran de.
.
.
renunciar a un dret consuetudinari, però que eixa renúncia té un preu, un cost, està retribuïda, perquè van a tindre l'aigua pujada de forma gratuïta per part de l'estat.

I, amb eixes consideracions, espere que siga aprovada per unanimitat la nostra proposició no de llei.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora Maritina Hernández Miñana)

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Torró.

Té la paraula el senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señora presidenta.

Pues, sí, por parte de Compromís vamos a apoyar la propuesta de Esquerra Unida, porque la consideramos razonable i ambientalmente adecuada, ¿eh?

No hemos de perder de vista algunos aspectos, por encuadrar un poco el tema, ¿no?
, es la.
.
.
, bueno, la gran regresión que sufrieron los humedales valencianos, históricamente, porque eran terrenos fértiles, porque eran terrenos muy cercanos al mar, que en las últimas décadas, pues, fueron usados para urbanizaciones en muchos casos, pues, muy insostenibles, y la escasez de estos espacios motivó su protección casi genérica.
.
.
, los.
.
.
, bueno, los años ochenta-noventa, como parques naturales, precisamente para.
.
.
, bueno, para frenar esa desaparición que parecía, pues, casi inminente, ¿no?
, de los humedales valencianos.

El Hondo.
.
.
, El Fondo, fue uno de estos espacios que, si bien su dinámica hidráulica, pues, no es natural cien por cien, como también pasa en muchos otros humedales, pues, bueno, sus valores naturales son indiscutibles y.
.
.
, bueno, lo hicieron merecedor de esta protección.

Como bien se indica en la exposición de motivos, pues, más de la mitad del agua que necesita El Hondo, pues, viene de estos bombeos, que ahora mismo, pues, se pretende.
.
.
, se pretende que.
.
.
, bueno, el coste de dichos bombeos suponga la compensación por dejar el uso de la caza de esta zona, puesto que ambas cosas, pues, van aparejadas y las dos van en el mismo sentido de.
.
.
, digamos, maximizar la protección de este espacio natural.

Desde luego, si tenemos claro que son necesarios estos aportes de agua, y también tenemos clarísimo los valores ambientales que tiene El Fondo, y en este caso respecto a la avifauna, pues, hay que establecer las medidas más adecuadas para su preservación, ¿eh?
Por tanto, pues, el primer aspecto que se propone, que es que, de alguna forma, suponga.
.
.
, o sea, el pago de estos bombeos suponga una compensación por renunciar a la actividad cinegética, pues, bueno, se considera adecuado sobre todo, ya digo, con la visión global de que este espacio natural protegido, pues, debe de protegerse con medidas activas de protección.

Y el segundo aspecto, pues, desde luego es importante, aunque ya tenemos precedentes en esta misma comisión de que este tipo de cuestiones para el Partido Popular parece que no le preocupen.
Acabamos de hablar de los acuíferos de la provincia de Valencia, de los niveles de contaminación que hay.
Sin embargo, aquí, en esta comisión, se han rechazado propuestas en este mismo sentido, en el de intentar aclarar cuáles son esas presiones que tienen estas masas de agua.
Y, bueno, una vez determinadas, acotar esas presiones, hacerlas desaparecer para conseguir, a medio y largo plazo, la recuperación de las masas de agua.

Y, en este caso concreto, se trata de designar los azarbes, como masas de aguas artificiales, que antes o después también van a tener un uso estas aguas, y que tienen unas presiones y unas fuentes de contaminación que hacen que estas aguas no sean ni aconsejables siquiera para ser usadas en las zonas húmedas.

Por tanto, este segundo aspecto también lo consideramos necesario, debería de aplicarse allá donde hubiera un problema de contaminación de agua, como no puede ser de otra forma, como indica la ley de aguas, como propone la directiva marco agua, para intentar ir minimizando los impactos que tienen estas masas de agua y ganar en calidad ambiental y en calidad de vida para todos los habitantes de estas zonas.

Por lo tanto, bueno, yo creo que no hay que darle más vueltas y desde Compromís apoyaremos esta propuesta.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

Té la paraula, en representació del Grup Socialista, el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, presidenta.

La PNL que es presenta a aquestes Corts per part d'Esquerra Unida es porta en raó de l'acord d'abastir pel govern central i per La Generalitat per a pagar a la Comunitat de Regs de Llevant l'import del cost de l'elevació dels cabals necessaris per al manteniment dels nivells hídrics dels embassaments d'aquesta comunitat.

Per altra banda, la mateixa PNL ens parla, i estem d'acord també, sobre la preocupació de la qualitat de les aigües que s'eleven al parc natural i que procedeixen de les assarbs.
Aquests recursos presenten, tal com està expressat a l'esborrany del Pla hidrològic del Segura, una molt elevada salinitat entre altres problemes fisicoquímics.

El Grup Socialista comparteix plenament eixa preocupació però, malgrat això, no creu encertat el diagnòstic quan l'exposició de motius de la PNL atribuïx la baixa qualitat d'aquestes aigües plenament als plaguicides d'ús agrícola i, al mateix temps, els fa responsables d'algunes de les mortaldats d'aus que s'han produït en el Fondo.

No creiem que l'activitat agrícola, que es consubstancial al Fondo i que és la que manté el parc, haja de ser la que pague les conseqüències d'una mala gestió del parc.
Al contrari, devem reconéixer-la com la principal valedora del parc.

Nosaltres som conscients que el Fondo és un parc sorgit de l'activitat humana, ja que el Fondo es configurà en utilitzar la zona com a reserva de les aigües del Segura que havien de ser impulsades per al seu aprofitament agrícola en les terres del camp d'Elx i que la seua pervivència depén de l'aport d'aigua, que s'ha d'elevar des de les assarbs i el tram final del Segura per part de la comunitat de regants, que és la propietària dels terrenys on s'assenta el Fondo.
És la comunitat que assegura el parc i per això incorre en un cost que s'ha de compensar.

Per altra banda, la mala qualitat de les aigües de les assarbs i del tram final del riu es deu a un conglomerat de fets i no es pot atribuir directament a l'ús de plaguicides en l'activitat agrària.
És evident que, el ser primordialment retorns del reg, les aigües arrastren nutrients i altres partícules provinents de l'ús agrícola previ.
Però tampoc la depuració de les aigües que retornen al riu, aigües amunt, és la que tocaria.

Per això, el que devem realitzar és exigir a La Generalitat que complisca les seues obligacions i pose en marxa d'una manera efectiva els mecanismes que contribuïsquen a millorar la qualitat d'eixes aigües.
I estem referint-nos a posar en marxa, de manera real i amb finançament, el programa d'actuació en zones vulnerables en la contaminació per nitrats en la Comunitat Valenciana o el programa de vigilància d'ús sostenible dels fitosanitaris, així com un programa real i dotat financerament de depuració i regeneració d'aigües.
I a reclamar a la Confederació Hidrogràfica del Segura que apleguen al tram final del Segura uns mínims cabals i no que ens aplegue una volta el riu ha passat Múrcia, un riu totalment exhaurit.

Per totes aquestes raons, el Grup Socialista en Les Corts es declara favorable, mos declarem favorables a l'acord per al pagament de la Comunitat de Regs de Llevant de l'import del cost d'elevació dels cabals necessaris per al manteniment dels nivells hídrics dels embassaments del Fondo, donat que és la mateixa comunitat qui incorre en eixe cost per tal de mantindre uns determinats nivells més enllà dels necessaris per a l'ús del reg.
Així com a que s'estudien hidrològicament les assarbs i s'articulen les mesures necessàries per a la recuperació de la qualitat de les seues aigües.

No ens consta que al Fondo es realitze cap activitat de caça per part de la Comunitat de Regs de Llevant de forma sistemàtica, ja que açò fou prohibit en declarar-se parc natural.
És possible que es faça de forma furtiva, però no de forma sistemàtica.
Per tant, en eixe punt no estaríem plenament d'acord; en el punt 2 estem totalment d'acord.
I, per tant, la forma de solucionar açò que anem a fer és la de l'abstenció.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Andrés Antonio Ballester Costa)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Su turno, señora Parra.

La senyora Parra Almiñana:

Muchas gracias, señor presidente.

En primer lloc, reconéixer que la preocupació que té el grup polític que proposa esta iniciativa és la preocupació que evidentment té i constata la Generalitat valenciana i és preservar tant els aqüífers com el cabal d'aigua de qualitat, amb quantitat suficient per a ser un medi ambient sostenible i sobretot també per a, com no podria ser d'una altra manera, per la conservació d'espècies protegides.

Però discrepem en la proposta, perquè, tal i com he de dir, el que diu la proposició no de llei és que es facen en l'esborrany del Pla hidrològic del Segura unes propostes que hem de dir, a data de hui, que este projecte ha sigut informat favorablement el passat mes de desembre pel Consell d'Aigua de Demarcació i també pel Consell Nacional d'Aigües i, per tant, sols falta l'aprovació per part del govern.
Per tant, no és un esborrany, com es diu en la proposició no de llei, sinó que és un pla que l'únic tràmit que falta ja és la seua aprovació.

Però, no obstant, és que eixa preocupació que manifesta Esquerra Unida evidentment està plasmada en este Pla hidrològic del Segura, per exemple en l'article 16, que diu que fa falta, cal assignar la quantitat de 4 hectòmetres cúbics a l'any per a derivar al Fondo i que l'administració, tant el ministeri com La Generalitat, el Ministeri d'Agricultura i Medi Ambient i La Generalitat, serà qui assumisca les possibles compensacions que done lloc a eixa exigència que se'ls als regants que han de suportar eixa exigència de mantindre 4 hectòmetres cúbics.
I és una exigència mediambiental necessària i que nosaltres referendem i recolzem totalment.

Dir que eixa mostra que l'article 16 d'eixe pla, no de l'esborrany, com vostés han confós, demostra que està treballant-se en eixe sentit i pel bon camí.
I, de la mateixa forma, dir que el tema de la prohibició cinegètica dels embassaments i de les zones protegides és mesclar dos coses que no afecten per a res al que és el cabal de les aigües d'esta zona.
Una cosa és la protecció de les espècies protegides, una cosa és la caça o la pesca en embassaments d'este parc natural i altra cosa és el cabal, el cabal de les aigües.

Per tant, la primera qüestió no té cap relació amb la qualitat de les aigües i, per descomptat, va implícit que en una zona protegida, tal i com s'ha fet constar pel qui m'ha precedit en la paraula, evidentment, en una zona natural protegida hi ha espècies que estan protegides per la seua pròpia qualificació.

De tot això, què volem dir respecte al segon punt.
En el segon punt hem de dir que no es considera en el Pla hidrològic del Segura les assarbs com massa d'aigua artificial.
Però això no vol dir que, no tenint eixa qualificació, no estiguen protegits el que és la designació que s'ha fet d'eixes masses d'aigües artificials.
És a dir, la designació que són masses d'aigües artificials s'ha fet en el Pla hidrològic del Segura seguint els procediments, la metodologia i els criteris que s'han explicat en el mateix pla i no es considera massa d'aigua artificials les assarbs.

Però no queda un buit legal ahí.
Per què?
Senzillament perquè diuen que els canals han de tindre una longitud mínima de 5 quilòmetres i un cabal mixt de 100 litres per segon.
És a dir, no es contempla esta designació de massa d'aigües artificials, però sí es contempla, com no podia ser d'altra manera, les reserves i la longitud i el cabal que han de tindre les masses d'aigües artificials.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Parra.

Su turno de réplica, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Anem a vore.
La preocupació es compartix, però després no es fa res per a acabar amb la preocupació.

A vore, senyora Parra, les qüestions que vosté, és que no sé si ni tan sols entrar en elles, el tema de si és un esborrany o és això, la veritat és que la proposició de llei esta no està presentada despús-ahir, està presentada en 2 de gener i està tornada a alçar d'una proposició anterior.
I quan se sap allò dels 4 hectòmetres cúbics en lloc de 2 i quan se sap tot això, en eixos moments encara hi ha un esborrany que nosaltres presentem en la proposició no de llei.
Per tant, eixa és l'explicació, no és altra.

Ja sabem que hi ha un pla i que està a punt d'aprovar-se.
La modificació que demanem nosaltres que es faça en eixe pla és tan simple que el govern pot fer-la sense incomplir absolutament res, perquè l'únic que fa és beneficiar, no perjudica a ningú.

El que li estem demanant és que les assarbs siguen qualificades com dipòsits d'aigües artificials, senzillament.
Ja sabem que hi ha una normativa per a la protecció del conjunt de totes les aigües.
El problema és que no és el mateix que siguen designades com masses artificials que no.
Perquè la protecció si són com a masses artificials és superior a que la que no siga com a massa artificial.
Per això demanem això.

Però, clar, ja sabem que no té una relació directa la caça amb la quantitat d'aigua.
També és evident.
És que no sé això d'on s'ho ha tret, perquè ahí no ho diu en ningun moment la proposició no de llei.
Lògicament, la quantitat d'aigua el que fa és mantindre els embassaments per a que les aus bàsicament puguen mantindre el seu hàbitat sobre tot de cria que és el més important.
I el principal problema són les èpoques de cria i la caça que es produïx en determinats moments de l'any.

I entrem en altre tipus de qüestions.
Tampoc entenc la posició del Partit Socialista.
No l'entenc, primer, perquè sí que hi ha caça, perquè hi ha vedats, vedats que els mateixos caçadors en estos moments estan protegint.
I hi ha notícies: «Cazadores de El Hondo montan guardia contra los furtivos.
» Vull dir, clar que hi ha caça.
De fet, hi ha una reclamació dels caçadors que són membres de la comunitat de regants contra la decisió que es va prendre en 1996 de prohibir absolutament la caça.
Per tant, clar que hi ha caça.
I el que està dient-se.
.
.
, és a dir: «Val, a partir d'ara l'estat assumix el cost de pujar els quatre hectòmetres cúbics.
A canvi d'això, deixeu de caçar.
» És a dir, és que és molt senzill.
Perquè en la resta de les qüestions jo crec que estem d'acord absolutament.

Vull dir, en ningun moment s'afirma que el deteriorament de la qualitat de les aigües siga exclusivament producte de l'agricultura.
Però és evident que alguns episodis concrets de mortaldat de peixos només poden explicar-se per la presència de químics que deriven de l'agricultura.

I el que es demana precisament és això, és a dir, que a l'establir-se com a masses d'aigua artificials seran inventariades les pressions a què estan sotmeses i serà, lògicament.
.
.
, és la condició per a dir: «Anem a vore, esta massa té estos problemes.
Una part d'eixos problemes provindran de l'agricultura, una altra part provindran d'altres qüestions.
» I el que cal fer és, diguérem, gràcies a eixa qualificació, lògicament, determinar quines són les pressions i actuar de forma raonable sobre eixes pressions, perquè nosaltres també estem completament d'acord que, lògicament, la base, l'essència del parc del Fondo és precisament l'agricultura, perquè, si no, no tindria sentit.
Vull dir, és un parc que apareix perquè apareixen una sèrie d'embassaments artificials que aprofiten lògicament per al reg.
Sense això, no hi hauria parc natural.
Per tant, ningú està en contra de l'agricultura; tot el contrari, és a dir, precisament el que nosaltres volem és preservar l'agricultura.
I eixes qüestions que estan plantejant-se, lògicament estem absolutament d'acord amb elles, tot el fet de l'ús sostenible dels fitosanitaris, etcètera, etcètera, etcètera, perquè, precisament, això podrà ser possible d'acord amb el canvi de qualificació de les masses d'aigua de les assarbs que és el que permetrà, en definitiva, poder mantindre l'equilibri.

I, per tant, no entenc, en ningun cas, la posició en contra d'esta proposició no de llei perquè, insistisc, és molt raonable.
És a dir, per a protegir les aus, que és la base fonamental de la declaració del parc natural, es puja aigua a costa de l'estat; doncs, a partir d'ara els caçadors deixen de caçar i deixen de reclamar els diners que li han demanat pels anys en què va estar prohibida la caça.

I, el número 2, si l'aigua de les assarbs ha de tindre una qualitat per a poder mantindre la qualitat de dalt, el més lògic és que siguen el que són, que és una massa d'aigua artificial i, per tant, a partir d'ahí, es discrimine quins són els problemes que té, vinguen de l'agricultura o vinguen d'on vinguen.

Per tant, no entenc els raonaments pels quals ens diuen que no.
Però, bé, també estem acostumats a açò, no?

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Turno de réplica para la señora Parra.

La senyora Parra Almiñana:

Senyor Torró, efectivament, vostés presenten la proposició no de llei el 2 de gener, tal com ha fet constar.
Però jo li ho torne a dir, és que va ser ja en el mes de desembre, exactament el dia 19 i el dia 27, quan ja tenen tots els informes favorables i cal tan sols l'aprovació per part del govern.

Dit això, dir-li que a mi m'agrada que vosté, en la seua primera intervenció, ha fet al·lusió a la realitat.
I és que hi ha hagut un acord, hi ha hagut un acord en l'elaboració del Pla hidrològic del Segura.
I això denota que la Generalitat valenciana, que les respectives conselleries, quan s'impliquen en fer unes normatives, una legislació, uns plans que poden afectar qüestions tan importants com la que hui estem veient ací, no ho fa sense escoltar els interessats, sinó que eixe pla hidrològic, tal com vosté ha reconegut, és fruit d'un consens, d'un diàleg, d'uns acords a tres bandes -ministeri, Generalitat, comunitat de regants-.
Per tant, s'han escoltat.

I la nostra congratulació és que eixe pla hidrològic que vosté posa en qüestió, eixe pla hidrològic consta amb el beneplàcit d'eixe persones implicades i, sobretot, els mateixos membres de la comunitat de regants.
No s'ha fet donant l'esquena a ningú.
Per tant, reconéixer -i que conste en acta- que este pla és fruit, tal com vosté ha reconegut, del consens, del diàleg en les administracions i les persones o comunitats implicades.

Per tant, li torne a dir, mire, vosté no.
.
.
, no podem aprovar-li una proposta que vinga i diga ací: «que es faça constar en el Pla hidrològic del Segura una clàusula en què la comunitat de regants renuncie a les accions judicials».
Jo ja li dic que això.
.
.
(Veus) Sí, sí, ho diu vosté, està ací, que renuncien al que són les demandes que tenen interposades des de l'any 1996.
Escolte!
, doncs, no es pot posar eixa clàusula que vosté demana.
I ho diu ací, que es pose una clàusula en què els obligue a renunciar.
Com comprendrà, eixa no és la forma.
Una clàusula no pot constar en un pla hidrològic; podrà constar en un conveni.
.
.
, (veus) sí, i vosté ho diu, ho diu, (veus) i, si no l'importa.
.
.
(Veus) Mire, la proposta diu que «se incluya un acuerdo en el que el riego del levante se comprometa».
.
.
, no realitzat.
Doncs, això no és propi de.
.
.
, renunciar a accions legals no és propi del pla hidrològic que ha d'aprovar el govern.
(Veus) Molt bé, em deixa seguir?

Vosté ha posat eixa clàusula, i jo li dic que estem tractant el Pla hidrològic del Segura, que ja li he dit que no és un esborrany i va a aprovar-se en Madrid en el govern central quan toque, i no pot constar eixa clàusula.

Per tant, nosaltres no podem aprovar eixe tipus de proposta que fa constar i que mos porta a la Mesa de Les Corts.

I, per altra banda ja, reincidir que, tal volta, vostés incidixen en la posada de les assarbs com a massa d'aigua artificial.
Però és que crec que els tècnics, els entesos, són els qui han de dir què és una massa d'aigua artificial i quines són les característiques que han de complir.
I li torne a dir, eixa designació s'ha fet seguint un procediment, una metodologia, uns criteris que apareixen reflectits en el mateix pla.
I, sense dubte, tinga la seguretat que, si no es diuen assarbs, doncs, es diuen canals, que l'important és el que protegix eixa legislació i és dir que han de complir una longitud mínima de cinc quilòmetres i un cabdal mínim de 100 litres per segon.

Per tant, considerem que estan perfectament les seues inquietuds, les seues preocupacions, reflectides en este pla hidrològic; i que, des d'ací, recolzar -com ha dit- el consens, el diàleg i l'acord que ha sigut capaç d'adoptar i d'aplegar la conselleria implicada i el ministeri de medi ambient.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Parra.

Bien.
.
.
(Veus)

El senyor Signes Núñez:

Jo és que, després d'haver-me pronunciat en un sentit determinat de vot i després d'haver escoltat els arguments i el debat, vull anunciar que votarem a favor de la.
.
.
He canviat d'opinió i votarem a favor de la PNL.

El senyor president:

Muy bien.

Pues, nada, ¿votos a favor?
6.
¿Votos en contra?
9.

Proposició no de llei sobre l'impuls de les autoritzacions de permisos de residència a inversors estrangers no comunitaris en el marc de les accions per a fomentar d'adquisició d'habitatges per a estrangers a la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 75.
797, BOC número 224)

El senyor president:

Votado el punto número 9 -que decae-, pasamos al punto número 10, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre el impulso de las autorizaciones de permiso de residencia a inversores extranjeros no comunitarios en el marco de las acciones para fomentar la adquisición de viviendas para extranjeros en la Comunidad Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.

Y tiene la palabra la señora Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, president.

Buenas tardes, señorías.

Como bien sabrán, la Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente ha encabezado la creación y puesta en marcha de la denominada comisión para el análisis, impulso y reactivación de la actividad productiva y la ocupación, mediante el incremento de la adquisición, arrendamiento y uso de viviendas para ciudadanos del resto de Europa; iniciativa que ha obtenido el soporte de estas Cortes, que han instado al Consell a potenciar y profundizar en las iniciativas y acuerdos que se adopten en el seno de dicha comisión.

En ésta, en esta comisión, están representados -como también sabrán ustedes- todos los agentes que, de manera directa o indirecta, tienen relación con la actividad económica que se desarrolla en este ámbito.
Y, desde que se va a constituir, en febrero de 2012, ha estado reuniéndose periódicamente y promoviendo el desarrollo de un plan de promoción de turismo residencial dirigido a promover -valga la redundancia- la adquisición y el arrendamiento de viviendas para ciudadanos extranjeros; iniciativa que ha estado presentada en Bruselas, Londres, Helsinki, Argelia…

Con ello, estamos poniendo en patente un trabajo conjunto de las administraciones, instituciones y entidades particulares, creando un escenario de participación público-privada -supongo que sabrán que están dentro de esa comisión tanto distintas consellerias como cámaras de comercio, universidades…, de distintos ámbitos-.
Y todo ello, pues, para conseguir, entre otras cosas, mejorar la errónea mala imagen urbanística de España que otros han hecho que se cree en Europa.

Hemos de destacar, dentro de nuestro mercado inmobiliario, que contamos con uno de los mejores marcos legales de la Unión Europea, tanto para la transmisión de inmuebles como para proteger los derechos como copropietarios o en calidad edificativa, solidez, garantía, calidad, confianza, seguridad jurídica y técnica, entorno fiscal estable.
Eso es una realidad, eso es lo que tenemos y por lo que estamos trabajando.

Se ha creado también una web que facilita toda la información necesaria para los ciudadanos extranjeros, www.
buypropertyinspain.
org, live in Spain, live in the Mediterranean.
A través de esta web se facilita información de calidad sobre diferentes aspectos relacionados con la compra y venta de vivienda, alquiler, impuestos, calidad de las viviendas, información, estadísticas sobre mercado inmobiliario, precios, etcétera.
Y, además, con esta web se complementa la información en inglés que sobre la calidad de la vivienda se ofrece desde La Generalitat, a través de otra página web: www.
calidadentuvivienda.
es.

La tendencia iniciada en años anteriores se ha consolidado.
Y la Comunidad Valenciana lidera el mercado de la venta de inmuebles a extranjeros, con el 32% de las transacciones en 2012, seguida por Andalucía y Cataluña.
Esta actividad se conforma como una de las principales exportadoras de la comunidad, y ha representado un volumen de negocio superior a los mil setecientos millones de euros durante 2013.

Ha de destacarse, además, que la potenciación de la adquisición de inmuebles por extranjeros puede constituirse en motor de reactivación del sector de la construcción y actividades afines, que han sido particularmente castigadas en nuestra comunidad por la crisis económica.

Igualmente, cabe resaltar el efecto dinamizador que esta compra, uso y disfrute de inmuebles por extranjeros produce en otros sectores de la actividad económica, puesto que esto conlleva incrementos de la demanda de sus bienes y servicios, por lo que puede ayudar a recuperar la ocupación en la comunidad.
En este sentido, cabe destacar que la compra de inmuebles produce flujos de entrada en nuestra economía -algo que deben de saber también todos ustedes- que no se limitan al momento de la compra, sino a todo el período de uso y tenencia del inmueble.

Una vez adquirida la vivienda por los ciudadanos de estados que no son miembros de la Unión Europea y, por tanto, no son beneficiarios de los derechos de libre circulación y residencia, el disfrute de la propiedad puede verse dificultado por los trámites administrativos a los que han de enfrentarse.

En este sentido, desde la comisión creada, se planteó la conveniencia de impulsar medidas para poder obtener el permiso de residencia al adquirir determinadas propiedades inmobiliarias.
Y esto ha tenido reflejo final en el marco de la Ley 14/2013, de 27 de septiembre, de soporte a los emprendedores y su internalización.
Con esto, se permite obtener el visado para compradores de viviendas por importe igual o superior a quinientos mil euros, lo que mitiga, en cierto modo, los efectos disuasorios de estos trámites sobre esta actividad.

Mire, somos una de las regiones preferidas por los residentes extranjeros para establecer su residencia vacacional o definitiva y, por ello, compran aquí su vivienda.
La Comunidad Valenciana tiene más del 30% de las ventas totales a extranjeros realizadas en España, y Alicante es la provincia de España donde más ventas a extranjeros existe.
Debemos decir que no estamos hablando solo de países como Reino Unido, Francia, Alemania o Bélgica, que ya estamos acostumbrados a ver, que compran viviendas aquí.
Estamos hablando de países emergentes, estamos hablando de Rusia, China, Argelia.
Y esto hay que tenerlo muy en cuenta.

Miren, los datos, desde la puesta en marcha de la ley, están siendo muy positivos.
En 2014 ya el colegio de notarios tiene datos de que en torno a 200 compraventas inmobiliarias realizadas podrían ser objeto de peticiones, de solicitudes de visado, bajo los parámetros de la nueva ley.
En atención a todo esto, a todo lo que he expuesto, el Grupo Parlamentario Popular presenta esta proposición no de ley, conforme a la cual lo que se establece es que Les Corts acuerdan que el Consell inste al Gobierno de España a avanzar en las cuestiones relativas a la nueva normativa de fomento de la movilidad internacional, previstas en la Ley 14/2013, de soporte a emprendedores y a su internacionalización, especialmente en el sentido de facilitar la entrada y residencia en España de inversores que no sean ciudadanos de la Unión Europea, para la adquisición de inmuebles.

En un segundo punto, asimismo Les Corts reiteran el apoyo al trabajo que está realizando la Comisión para el Análisis, Impulso y Reactivación de la Actividad Productiva y la Ocupación, mediante el Incremento de la Adquisición, Arrendamiento para Ciudadanos del Resto de Europa, creada a iniciativa del Consell.

Señorías, por todo lo expuesto creo que hay razones suficientes para que apoyen esta proposición no de ley y ningún motivo por el cual deberían de votar en contra.
Y espero que en sus argumentarios, bien a favor, o bien en contra, sean capaces de explicar y remitirse a lo que en esta PNL se expresa.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Díaz.

Su turno, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

No hi ha cosa més fàcil que remetre's a esta PNL per a posar centenars d'arguments per a dir que no.
Facilíssim.
Començant per la mateixa llei.
Per remetre's a una llei, la 14/2013, que el que fa és establir un règim d'autoritzacions a l'entrada, residència i treball d'estrangers, en què bàsicament la qüestió és crear espais de discrecionalitat que afecten els drets de la ciutadania, cosa que és molt greu, i a més vinculant-los a paràmetres exclusivament o quasi exclusivament econòmics, que és un absurd.
Per tant, la llei és una barbaritat.
Ja tenim una raó, i ben grossa, perquè és la més important de totes per a dir que no a la proposició no de llei.
Després el nom d'eixa comissió.
Què vol dir això de «ciutadans de la resta d'Europa»?
A què es referixen en això?
Estan referint-se al turisme rus, que supose ací es pensa que és la panacea, i ara parlarem de la panacea eixa, quina panacea és en els termes en què vostés ho plantegen ací.
Perquè la comissió és un lobby per a garantir els interessos d'alguns sectors de promotors residencials.

I no entenem quin és l'interés col·lectiu, quan està adreçant-se a un sector de compradors de gama alta, perquè del que ací es parla és bàsicament esta gent que compra immobles per valor de més de mig milió d'euros.
La conselleria pot dir-mos quants habitatges en estoc valorats en més de mig milió d'euros estan a la venda en estos moments en el nostre país?
S'ha fet alguna estimació sobre això?

Ací es considera la venda d'habitatges com una activitat exportadora.
Estic segur que vosté no ha fet esta proposició no de llei.
Hauria de dir-li al que fa esta proposició no de llei que torne a estudiar primer d'econòmiques, i que repasse els això de la comptabilitat nacional, perquè l'exportació és quan les mercaderies o els béns passen les fronteres, i ací les mercaderies estan ací.
Això no és una exportació.
Considerar això com una exportació és un autèntic despropòsit des del punt de vista conceptual.
I després diu: «Ha representat un volum de 1.
600 milions d'euros.
» Això, què és?
El valor estimat dels habitatges enregistrats?
Transaccionals?
D'on ix eixa estimació?
Perquè supose que no se l'haurà inventat algú.
1.
600 milions d'euros.
Per què?
On està això?
Mire, 2013, dades del Col·legi de Registradors de la Propietat.
Mire, l'informe està ací.
No me l'he tret de la butxaca, val?
Anem a vore: 47.
649 habitatges que es van transaccionar.
D'eixos, 81% persones físiques, que són les que hem de vore.
Els altres són bancs i immobiliàries, val?
Si ens limitem a eixe 81%, 36.
689.
D'eixos, els estrangers es van quedar el 24,83%, és a dir, total, 9.
146 habitatges.
Hem de contar això -insistixc-, perquè el que volem és atraure persones físiques, no jurídiques, supose.
Els que vénen a quedar-se ací.
La resta d'Europa, qui són?
Anem a suposar que són els nous comunitaris, perquè supose que es referiran a això -insistixc-, a pesar que eixa indeterminació és molt laxa.
Què fem en Liechtenstein, per exemple?
No ho sé.
La resta d'Europa, suposem que són russos.
Russos i noruecs.
Són els únics que realment de l'informe este tenen una quantitat suficientment rellevant per a tindre'ls en consideració.

Russos i noruecs són 13,2% i 8,6%, respectivament, dels que compren.
En total, de tots els habitatges adquirits per estrangers, 9.
146, russos i noruecs suposen 1.
993 habitatges.
I què representen els immobles adquirits per estrangers amb valors iguals o superiors a mig milió d'euros?
Doncs, segons el mateix informe, del total d'immobles adquirits per estrangers, un 1,45% són superiors o iguals a aquesta això.
Si (inintel·ligible) .
.
.
eixe percentatge als habitatges estimats adquirits per ciutadans de la resta d'Europa, estem parlant de 30.
30.
Vosté mateixa ho ha dit: n'hi han 200 que volen.
.
.
Bé, estem salvats.
La construcció, el país i el sursum corda.
De què estem parlant, senyora Díaz?
Sap el que és açò?
Propaganda, barata i dolenta, que no aprofita per a res.
I en lloc de fer iniciatives i tractar de plantejar-se a vore de quina manera ix el sector de la construcció de la crisi, estan veent a vore de quina manera els munten la paradeta a quatre amiguets promotors que tenen pisos per a vendre.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Señor Ponce, su turno.

El senyor Ponce Guardiola:

Sí, gracias, señor presidente.

Bien, esta proposición no de ley del Partido Popular de alguna forma lo que pretende es paliar, yo creo que muy mínimamente y casi que de mala manera, una burbuja inmobiliaria que potenció el propio Partido Popular, más en la Comunidad Valenciana que en el resto del estado, aunque también se produjo en otras comunidades autónomas, y que nos ha llevado a la situación en la que estamos, de mayor paro que otras comunidades autónomas, de mayor crisis que otras comunidades autónomas, de mayor número de viviendas vacías que otras muchas comunidades autónomas, porque se construyó muy por encima de las necesidades y del mercado.
Y ahora hay que buscar una salida para esto que ha hundido a la banca valenciana.
Porque la ha hundido, las tres principales entidades de ahorro valencianas se hundieron por el dinero que había metido la construcción, y ustedes lo saben.

Entonces, pues bueno, ahora que ya nos hemos cargado todo el sistema bancario valenciano, vamos a ver si de alguna forma podemos favorecer a aquellos promotores que midieron mal el riesgo, que tuvieron quizás unos créditos que no se merecían, y vamos a intentar paliar de alguna forma todo esto.
Lo cierto es que, si queremos reactivar el sector de la construcción -porque obviamente «impulso y reactivación de la actividad productiva y el empleo, mediante el incremento de la adquisición o arrendamiento y uso de viviendas por ciudadanos del resto de Europa»- si se pretende impulsar y reactivar la actividad productiva y el empleo, supongo que estarán hablando básicamente de la construcción también.
Aunque, vale, es cierto que si hay algo más de viviendas ocupadas, los servicios que requieran esas viviendas, algo, algo de empleo podrían generar.
Pero, vistas las cantidades de viviendas también que se están vendiendo a este nivel y las que se podrían vender con el resultado de la proposición no de ley, la verdad es que la repercusión sobre el empleo sería insignificante.

Porque, además, las dos propuestas de resolución no dicen nada concreto.
Por un lado, aplaudir lo que está realizando la comisión esta de análisis.
Y, por otro lado, pedirle al Gobierno de España que avance en cuestiones relativas a la nueva normativa tal, tal, tal.
Pero no se concreta en nada.
O sea, no se habla de nada concreto en estas dos propuestas de resolución.
Pero tampoco nos sorprende.
En la última comisión de medio ambiente, la otra PNL del Partido Popular era un absoluto brindis al sol y la trajeron aquí los compañeros del Partido Popular para que aquí aplaudiéramos que la política ambiental del Partido Popular era fantástica, sin proponer nada en concreto.
Bueno, pues esto, muy parecido.
Que aplaudamos la existencia de la comisión y que le digamos al gobierno de España que nos ayude a vender todo esto que es el resultado de un despropósito de políticas durante mucho tiempo.

Si ustedes quieren impulsar la construcción, deberían de haber apoyado algunas propuestas, como hicimos desde Compromís, de reactivación del sector de rehabilitación de edificios y sobre todo reorientación energética de edificios.
Ahí sí que hay mucho empleo, ahí sí que hay mucha actividad económica a favorecer y a impulsar.
Es algo que en otros estados de la Unión Europea, en otras regiones se ha desarrollado y que aquí no se ha contemplado, y que ustedes no quieren oír nada de ello.
Pero es cierto que sería uno de los sectores en los que podíamos intentar crear empleo.
No lo hacen, porque ustedes están plegados a los intereses de las compañías energéticas, y por tanto, ¿cómo vamos a apoyar la rehabilitación energética de edificios, si lo que queremos es que el consumo energético siga en niveles como los actuales, o mayores?
Porque si no, nuestros amiguitos de las compañías eléctricas no van a tener trabajo.

En la Comunidad Valenciana -insisto- sobran cientos de miles de viviendas que jamás debieron construirse.
Sobran suelos que se han declarado urbanizables y que no se han urbanizado.
Ustedes están intentando que esos suelos, que nunca debieron ser urbanizables, se urbanicen y se desarrollen esos PAI, y se construyan más viviendas ahí, lo cual es un absoluto desacato, es seguir insistiendo en los errores de siempre, y desde luego -insisto- que las dos propuestas de resolución son brindis al sol, que no se concretan en nada posible.
Por tanto, desde Compromís no vamos a apoyar esta propuesta del Partido Popular.

Nada más.
Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Su turno.
No, le ha dado las gracias al señor Ponce.
Que es de buena educación, el presidente este siempre da las gracias al interviniente.

Señora Clara… (Se sent una veu que diu: «Salvador.
») Ah, Salvador.
Su turno.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

Senyora Díaz, la veritat és que vosté ha dit que li donem una raó per la qual no es recolzara esta proposició no de llei, i també -com s'ha indicat abans- no és que en tenim una.
Com diria la cançó tenim «más de cien palabras y más de cien motivos» per a no recolzar aquesta iniciativa amb tota claredat.
Mire, el govern del senyor Rajoy en 2013, quan va aprovar la llei d'emprenedors, va aprovar concedir això del permís de residència si se compraven vivendes de més de cinc-cents mil euros.
Primer, eren menys milers d'euros el que havia de valdre la vivenda per a poder accedir a eixe dret de residència i de circulació dins d'este país, i després van augmentar la quantitat econòmica per la qual havien d'accedir a la compra d'eixa vivenda, i també hi han altres criteris sobre una determinada quantitat d'inversió en Espanya per a poder tindre este privilegi.
Resulta si més no sorprenent que el Grup Parlamentari Popular, que és el que dóna recolzament al Consell, dels pocs comodins que utilitza per presentar iniciatives com a grup, utilitze un comodí en este tema, del qual vostés sembla ser que se senten orgullosos.

En lloc de passar pel cantó de darrere, vostés donen la cara a més en este parlament autonòmic i en esta comissió, per tal d'instar que el govern de Rajoy agilitze l'execució i la posada en pràctica d'eixa llei.
La veritat és que el que ens sembla és una iniciativa que clarament el que ataca són els drets humans, el posar en venda els drets de ciutadania i el mercantilitzar els drets.
I, senyories del Partit Popular, eixa mesura repugna la consciència moral de la humanitat.

Miren, vostés, en eixa comissió, ¿què és?
, ¿la comissió de los fondos buitre?
, que és el que és eixa comissió que vostés han creat ací per a la resta d'Europa… No se'n riga perquè, sincerament, a nosaltres no ens fa ninguna gràcia aquesta mesura.

Parlen de volum de negoci i parlen de motor de reactivació del sector de la construcció i ¿activitats financeres?
¿Realment vostés creuen que açò és el motor i la reactivació del sector econòmic valencià?
, senyories del Partit Popular.

Miren, la mala imatge de l'urbanisme de la Comunitat Valenciana no vullguen culpar-la a l'oposició, la mala imatge de l'urbanisme a la Comunitat Valenciana.
.
.
, assumisquen vostés la responsabilitat de les seues lleis i de les seues mesures urbanístiques, no culpen l'oposició, que és molt fàcil, assumisquen les seues responsabilitats.

I, miren, és lamentable que tal i com està la situació caòtica en què es troba la política de vivenda, com desnonaments, deute de vivenda de 240 milions d'euros, apliquen el pagament de l'IBI a les persones amb lloguers socials i el parc públic de l'IVHSA caent-se a trossos.
Vostés no tenen ja ni parc públic de vivenda que oferir a les persones que perden la seua casa perquè no poden pagar la hipoteca, però no cal que es preocupen per eixes persones; eixes persones no estan en les seues prioritats, les seues prioritats estan en un altre àmbit, que és l'objecte d'aquesta llei que vostés vénen ací a recolzar i que volen que nosaltres aplaudim.
No podem aplaudir esta llei perquè, a diferència de vostés, nosaltres defenem els ciutadans que realment en estos moments no se'ls està garantint el dret a un habitatge digne ni en esta comunitat ni en el territori espanyol.

I la iniciativa que presenten va adreçada a recolzar i agilitar la tramitació del permís de residència dels estrangers que compren vivenda, als rics estrangers i no comunitaris.
¿Per què no ho diuen això en esta proposició no de llei i en el nom d'eixa comissió?
Als rics estrangers i no comunitaris.

Vostés semblen una mescla d'agent immobiliari frustrat i són frívols en una cosa tan sensible com és l'adquisició de drets de ciutadania, és una mesura classista, i just, ara, vostés presenten açò, paradoxes de la vida, mentre cada dia centenars d'estrangers no comunitaris, ¡africans!
, doncs s'enfilen a eixes concertines a Melilla per accedir a este país, o van nadant per la mar i va i els llancen pilotes de goma.
A estos, als altres, als rics no comunitaris vostés els posen una safata de plata per a vindre a este país, que és el dos por uno: vivienda más derecho de residencia, ¿no?

Bé, no té el nostre recolzament aquesta iniciativa, no va tindre el recolzament del nostre partit al Congrés dels Diputats quan la van presentar per este i molts motius més d'esta llei d'emprenedors i, sens dubte, no va a tindre el nostre recolzament ni anem a fer de palmeros amb vostés d'una mesura que considerem absolutament contrària als drets humans i contrària a la dignitat de les persones.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Salvador.

Turno de réplica, ¿no?

Pues, entonces, pasamos a votación.
¿Votos a favor?
9.
¿Votos en contra?
7.

Pues con esto se termina la comisión de hoy.

Nada más.
Buenas tardes a todos.

(S'alça la reunió a les 18 hores i 52 minuts)