Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
.para6 {
margin-right:29,2px;
text-align:justify;
}
.para4 {
margin-right:2,2px;
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 22
d'octubre de 2008.
Comença la sessió a les 10 hores i
39 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió
plenària número 33.
Primera reunió.

Proposició no de llei, de tramitació
especial d'urgència, sobre la transferència a La
Generalitat de les competències en matèria de línies
ferroviàries i serveis de transport ferroviari que circulen
exclusivament per territori de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup
Parlamentari Popular (RE número 22.
482, BOC número 101)

La senyora presidenta:

Primer punt: presa en consideració de la
Proposició no de llei, de tramitació especial
d'urgència, sobre la transferència a La Generalitat de
les competències en matèria de línies
ferroviàries i serveis de transport ferroviari que circulen,
exclusivament, per territori de la Comunitat Valenciana, presentada pel
Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Sovint, parlem i discutim ací, en el cambra,
inclús en comissions, sobre els nostres ferrocarrils i mos centrem,
majorment, en allò que és l'alta velocitat, en
allò que és la línia que unix la Comunitat Valenciana
amb Madrid, en el corredor mediterrani, i pense que mos oblidem d'una
cosa que és molt important, que és molt important, que
són els trens de rodalies i aquells trens que presten un servici que
no ix de la Comunitat Valenciana, que exercix Renfe, però que
són molt importants, perquè complixen una finalitat social
transcendent i és poder situar, mitjançant la
utilització d'un servici ferroviari ràpid i
econòmic, els treballadors en aquella població o aquell
polígon en què tenen les seues activitats i els estudiants
també aproximar-los a les universitats.
Per tant, pensem que
és molt important que mos ocupem també, al mateix temps que
parlem de l'AVE, que mos ocupem dels trens de rodalies.

Tots sabem quin és el contingut del nostre
Estatut de autonomia, que en el seu article 49.
15 determina que és
competència exclusiva de La Generalitat la matèria de
ferrocarrils, transports terrestres, marítims, fluvials i per cable,
ports, aeroports, heliports i servici meteorològic de la Comunitat
Valenciana, sense perjuí del que disposen els números 20 i 21
de l'apartat 1 de l'article 149 de la Constitució
espanyola.

Doncs bé, senyories, pensem que és el
moment que la Comunitat Valenciana assumisca eixes competències;
eixes competències que el Consell de Ministres ha determinat
concedir a altres comunitats.
I mosatros no volem ser menys que ninguna
altra comunitat i quan se tracta d'un servici tan important com el
que mos ocupa, el que volem és que la cambra es pronuncie en favor i
en recolzament de totes les gestions que el Consell de La Generalitat
està fent davant del ministeri per a que astò puga ser una
realitat.

És més, coneixen també les seues
senyories la clàusula Camps que, en l'Estatut
d'autonomia determina el dret que tenim els valencians a assumir
competències que hagen assumit altres comunitats després de
l'entrada en vigor del nou Estatut d'autonomia.

Per tot això, senyories, entenem que el Govern
d'Espanya, igual que ha fet amb altres governs, deu transferir les
competències sobre les línies de rodalies a La Generalitat, a
l'empara del que establix l'article 148.
5 de la
Constitució, i atorgar dos nous tipus de competència, que
hauran de ser dotades, les dos, de la partida pressupostària
perquè estes competències siguen efectives.

Els dos tipus de competències a transferir, i a
les que es referix esta proposició no de llei, són:
línies ferroviàries que discórreguen exclusivament en
la Comunitat Valenciana -este és el cas de la línea
Xàtiva-Alcoi i també el València-Gandia, per a les
quals ja hi ha un preacord de transferència amb
l'administració de l'estat, que haurà de
consolidar-se en la present legislatura-; servicis també de
transport ferroviari, que discórreguen íntegrament en la
Comunitat Valenciana, que engloben proximitats, servicis de mitja
distància -antics regionals-, que discórreguen
íntegrament en la Comunitat Valenciana -és el cas dels
servicis València-Xàtiva-Alcoi que he mencionat-.
És a dir, la línia ferroviària i el servici de
transport ferroviari són dos coses complementàries.

Addicionalment, servicis ferroviaris, com ara
l'Alacant-Múrcia, que encara que no són
intracomunitaris podrien ser objecte d'una delegació conjunta
a La Generalitat i al Govern de la Regió de Múrcia.

Cal fixar-se com a objectiu la materialització
de les previsions de l'Estatut d'autonomia en la
matèria, en el marc d'esta legislatura autonòmica,
horitzó 2011, per mitjà d'un procés concertat en
què la competència s'assumisca amb la dotació
pressupostària suficient de manera que, en tot cas, quede assegurada
la correcta prestació dels servicis als ciutadans, tant a curt com a
llarg termini.

La impulsió al procés de
transferències no sols procedix del compliment de l'Estatut,
sinó del desig de dotar les àrees metropolitanes de
València d'un sistema integrat i modern de transport
públic i d'alta capacitat i qualitat, baix una única
autoritat organitzadora del transport, semblant al que existix en les
àrees metropolitanes punteres d'Europa.
En este sentit,
entenem que el tremend paper de creació de xàrcies de
transport públic de qualitat a València
-Metrovalencia-, a Alacant -el Tram- i a
Castelló -el TVRCas-, deu ser acompanyat per un
esforç semblant de l'estat, que inclou concertar la
cessió de les rodalies i dotar-les d'una infraestructura
suficient per a assumir els grans reptes que a esta xarxa li va a tocar
exercir en els pròxims deu anys.

La transferència de rodalies.
La
transferència de rodalies afecta tant les que es presten en el nucli
de València -València-Gandia,
València-Xàtiva-Moixent, València-Utiel,
València-Caudiel, València-Castelló- i
d'Alacant -Alacant-Sant Vicent-, així com la futur
extensió des de Castelló a Vinaròs i des de Sant
Vicent a Villena, que són per a donar cobertura a les necessitats de
les poblacions del Vinalopó Mitjà i de l'Alt
Vinalopó.

Cal ressaltar el paper essencial que les rodalies han
de prestar per a donar servici i vertebrar els entorns metropolitans de
València, Alacant i Castelló.
Per exemple, i en el cas de
València, poden aportar-se algunes xifres.
En l'horitzó
del 2021, cal predir que es produïsquen de l'ordre de 1.
600
milions de viatges anuals en la zona metropolitana de València.
Per
a assegurar la sostenibilitat del model de mobilitat metropolitana,
és necessari que el transport públic siga àmpliament
majoritari en el nucli central, ciutat de València, i que, almenys,
el 30% dels desplaçaments del conjunt es facen en transport
públic.
Això exigix que, en el dit any horitzó es
produïsquen, almenys, més de 500 milions de viatges en
transport públic, dels quals el sistema de rodalies ha
d'absorbir, almenys, un 15% -80 milions de viatgers-, la
qual cosa significa quasi quadruplicar la xifra actual, que són 20
milions.

Una correcta transferència de la
competència en rodalies exigix treballar en tres aspectes: les
compensacions per prestació de servici públic, les
fórmules de prestació del servici i les inversions
necessàries per què els dits servicis puguen ser prestats,
ara i en el futur, en condicions adequades, assumpte, este últim,
que deu tractar-se unitàriament amb la resta de
transferències.

Actuacions necessàries en la xarxa
ferroviària convencional.
La Generalitat ha decidit elaborar, junt a
l'administració de l'estat, un pla de millora de la
xarxa de rodalies.
En el cas de La Generalitat, les actuacions
necessàries en matèria de ferrocarril convencional, que
s'entenen tant a les necessàries específicament per a
rodalies com a mitja distància, ja han vingut sent plantejades tant
a mitjà termini en el marc del PIE com a llarg termini, dins de les
línies bàsiques del que serà l'estratègia
per al desenrotllament de la mobilitat i de la logística de la
Comunitat Valenciana a l'horitzó de l'any 2020.

Les inversions són molt importants
perquè no hi ha transferència que puga ser eficaç si
no van acompanyades de les corresponents partides pressupostàries.

A l'any 2005, el PEIT del Ministeri de Foment
proposava unes inversions per al conjunt de l'estat, en ferrocarrils
convencionals, de 18.
000 milions d'euros en el període
2005-2020, a les quals calia afegir les d'alta velocitat i seguretat
ferroviària.

El Grup Parlamentari Popular lamenta enormement que ni
s'ha formulat el pla sectorial ferroviari per part del ministeri, que
hauria de concretar tals inversions, ni s'han gastat, de tals
quantitats, només que xifres insignificants, a més de la
preocupació que mos ocasiona analitzar els pressupostos generals de
l'estat en allò que se referix a inversions, o millor dit, a
no inversions a la Comunitat Valenciana per als pròxims exercicis.

La valoració de les actuacions abans citades,
així com les inversions que l'estat ha de realitzar a la
Comunitat Valenciana per a la seua execució, ens situa en una xifra
que mai deuria ser inferior als 2.
500 milions d'euros.
Com vullga
que, entre l'any 2009 i 2020, ha de recuperar-se el retard
d'inversions abans assenyalat, cal afegir, en els pròxims 12
anys, un ritme d'inversió que exigim que no siga inferior als
220 milions d'euros anuals.

Cal assenyalar també que la dita xifra
significa, simplement, demanar a l'estat que complisca allò
que s'ha previst en el seu PEIT i que les dites inversions siguen
repartides equitativament entre les comunitats autònomes.

La Generalitat està oberta a col·laborar
amb l'estat en estes inversions, d'acord amb les regles
homogènies que s'apliquen per a la resta de l'estat i,
de fet, en els últims anys, ha posat a la firma del Ministeri de
Foment diversos models de convenis de finançament sense que, fins al
moment, hi haja hagut cap resposta.
No se mos dóna tampoc el mateix
tractament als valencians, per part del govern socialista d'Espanya,
en matèria ferroviària.
No se mos dóna el mateix
tractament que a altres comunitats i exigim els nostres drets.

En particular, i sense prejutjar el finançament
de la resta d'actuacions, pareix urgent que el ministeri done el
sí definitiu a l'última proposta que estava negociant
La Generalitat i que permet, en els pròxims dos anys, agilitzar
determinades inversions en termes tan importants com la millora de la
línea C-3 o la prolongació cap a Oliva i Dénia de la
línia València-Gandia, a l'expectativa que en eixe
termini puga arribar-se a un acord global del conjunt d'inversions.

Per tot això, el Grup Parlamentari Popular
considera oportú que Les Corts tinguen coneixement puntual
d'estos plans, de la situació en què s'encontren,
i de la desídia que el Govern d'Espanya demostra a
l'hora d'analitzar i a l'hora de contemplar les propostes
que, des de La Generalitat, se fan per a millorar les infraestructures
 de comunicació de la nostra comunitat.

La proposta de resolució que plantegem a la
cambra, en el seu primer punt, manifesta que Les Corts recolzen el pla del
Consell, encaminat a la millora i modernització de la xarxa
ferroviària convencional, tant de línies de rodalies com
d'aquelles altres que discorren només per l'interior de
la Comunitat Valenciana.

Així mateix, recolzen, amb la mateixa
finalitat, la firma d'un protocol de col·laboració
entre La Generalitat i l'administració de l'estat per a
executar, amb la màxima prioritat, totes les actuacions proposades
i, de forma especial, la modernització i potenciació de la
línia de rodalies València-Buñol-Utiel per
mitjà d'electrificació i desdoblament dels trams
necessaris i l'ús de la tècnica d'ample variable,
utilitzant la infraestructura d'AVE; modernització de la
línea de rodalies València-Caudiel, creant un gran
intercanviador de transport a Sagunt.

Extensió a Benicàssim, Orpesa i
Benicarló i Vinaròs dels servicis de rodalies;
modernització de la línia Xàtiva-Alcoi;
implantació d'una línia de rodalies Alacant-Villena.

La construcció d'una nova connexió
ferroviària pel litoral entre València i Alacant creant el
ferrocarril de la costa, estenent la línia València-Gandia a
Dénia, Benidorm i Alacant, per al seu ús tant per trens de
rodalies com de llarg recorregut.

Integració de les línies
València-Castelló, València-Xàtiva i
València-Gandia per mitjan del túnel passant de
València i les noves estacions Central, Aragó i Universitats,
creant l'espina dorsal del sistema de transport metropolità de
València, projecte dissenyat per La Generalitat i assumit per
l'administració de l'estat, que està redactant el
projecte consultiu del túnel passant.

Creació d'un gran intercanviador modal en
l'estació de Castelló, que permeta
l'enllaç entre els servicis d'alta velocitat i la resta
de la xarxa de transport de l'àrea metropolitana i la
província.

Millora radical de l'eix Alacant-aeroport de
l'Altet-Múrcia amb desdoblament del túnel d'Elx
perquè es convertisca en eix fonamental de la connexió
Alacant-Elx, així com la creació d'un ramal a
Torrevella i Oriola costa.

Desdoblament de la línia electrificada
Alacant-Almansa; adequació de la xarxa de fluxos de mercaderies i
creació d'un sistema d'almenys huit grans estacions en
concordança amb la proposta de xarxa logística de La
Generalitat; integració urbana del ferrocarril per mitjà de
processos concertats amb la urgent conclusió de les actuacions parc
central i (ininte­l·ligible) .
.
.
i la priorització de les actuacions de
Villena i Alfafar-Benetússer-Sedaví.

Segon.
Les Corts recolzen la petició de La
Generalitat per a la transferència de la titularitat de la
línia Xàtiva-Alcoi i els servicis ferroviaris corresponents,
i manifesten el seu desig que per part de l'administració de
l'estat, amb la qual ja hi ha un preacord, es concrete el termini i
se subscriga el corresponent acord en el menor temps possible; així
mateix, pel que fa a la transferència de les línies
ferroviàries i transport ferroviari, que discórreguen
íntegrament per territori de la Comunitat Valenciana.

Tercer.
Igualment, Les Corts recolzen el Consell en la
seua petició davant de l'administració de l'estat
de la transferència de La Generalitat de la titularitat i les
competències en matèria de rodalies i dels servicis de mitja
distància.

Quart.
Que les transferències de
competències arreplegades en els apartats dos i tres vagen
acompanyades de les corresponents dotacions econòmiques i inversions
de modernització de les línies, estimades en una xifra no
inferior a 2.
500 milions d'euros.

Quint.
Les Corts insten el Consell que
sol·licite al govern de la nació que, en tot cas, i mentres
es fan efectives estes transferències, incorpore amb la
màxima celeritat possible els servicis de rodalies als sistemes de
coordinació de transport públic existents en les àrees
metropolitanes i l'aplicació del bitllet únic.
I que
del grau de compliment d'esta resolució se done compte a estes
Corts en el termini de sis mesos.

Senyories, per últim, vull fer una crida a
totes les seues senyories perquè ací hi ha un nou model, pel
que s'ha vist, un nou model en allò que al Partit Socialista
es referix, un nou model que es deriva del seu congrés recent, i
és defensar els interessos de la Comunitat Valenciana.
Aixina ho
prediquen, no sé si ho fan, aixina ho prediquen: és el moment
de demostrar-ho, que el Grup Socialista diga si està d'acord
amb estes reivindicacions que el Consell.
.
.
, fa La Generalitat, i que hui
demanem que Les Corts recolzen, si hi està d'acord, que ho
diga, i que vinga i que vote a favor, que no mos vinga amb subterfugis.
El
que té de fer és dir clarament si el que ha dit el seu
secretari general, el senyor Alarte, és veritat, que van a sumar-se
a la defensa de totes les reivindicacions justificades que el Consell de La
Generalitat faça al govern d'Espanya.

Senyories, crec que està més que
justificada esta reivindicació que el Consell de La Generalitat,
-gràcies, senyora presidenta-.
.
.

La senyora presidenta:

Señor Maluenda, muchas gracias.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
porta anys esperant.

I, per últim, al Grup Compromís,
també demanar-los que se sumen a una cosa que és beneficiosa (la senyora presidenta desconnecta el micròfon de la
trona) .
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Maluenda.
(Aplaudiments)

Per part del Grup Socialista, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor Godoy.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor Maluenda.
.
.

Observo que no ha venido el conseller de Infraestructuras,
parece que no está muy interesado en este debate.

Mire, voy a empezar simplemente respondiéndole
a una cuestión.
Nos ha dicho usted.
.
.
, ha deslizado a través
del discurso que no se nos da lo que nos corresponde por parte del Gobierno
de España en materia de ferrocarril.
Lo que no ha dicho es
cuándo no se nos da o no se nos ha dado.

Mire usted, la media de inversiones del gobierno del
Partido Popular entre 2001 y el 2003 fueron, en la Comunidad Valenciana,
ferrocarril, 59,59 millones de euros; la media de inversiones del gobierno
presidido por el señor Rodríguez Zapatero entre el año
2004 y 2007, anual, fueron de 433,78 millones de euros.
¡Inversión efectiva y realizada!
, informada por la
intervención que tiene que informar.
La diferencia es que se han
incrementado un 627,96%, señor Maluenda.

Por tanto, sí, estoy de acuerdo en que no se
han hecho esas inversiones, pero, sobre todo, no se han hecho en la
época del Partido Popular, porque ustedes han gobernado
España, y siguen, además, gobernando la Comunidad Valenciana.
Así que, por favor, entendámonos en buenos términos en
esa cuestión.

Le diré más, en el AVE, ustedes, en esos
años, invirtieron en obra de AVE 160 millones de euros; en estos
momentos ya están ejecutados más de cuatro mil millones de
euros, y este año, ¡solo este año!
, en el año
2008, se han licitado más de tres mil millones de euros.
Bueno,
pues, ahí están los números, ¡qué le
vamos a hacer!
Si ustedes quieren desviar la atención pública
hacia otras cuestiones, lo pueden hacer, pero a inversiones, pues,
están ahí, y eso no hay más que sumar.

Mire, es verdad que ustedes nos presentan hoy una
proposición no de ley extensa y muy detallada, de la que el Grupo
Parlamentario Socialista podríamos suscribir alguna parte de la
misma, pero siempre hacen lo mismo, siempre colocan alguna parte que no
podamos aceptar.
Pero, además, faltan otras partes que afectan al
ferrocarril valenciano y que, además, en lugar de ser del Gobierno
de España la responsabilidad, es responsabilidad del Consell, que es
a quien esta cámara tiene que fiscalizar y controlar, y resulta que
esas partes, de esas partes ustedes se olvidan totalmente de incluirlas,
tanto si son de ferrocarril convencional, comprometidas en el Plan de
infraestructuras estratégicas, ¡ahí está ese
plan!
, como si son de metro o son de tranvía, que tiene que formar
un todo en la ordenación de lo que son esas cercanías y lo
que es el trasporte público metropolitano por medio de planes de
movilidad, de los cuales tampoco quieren hablar en absoluto.

Por tanto, mire, con todo el respeto, la propuesta de
ustedes, a pesar de ser prolija y detallada, a nosotros se nos antoja
incompleta.
No deberían olvidar que esto es una cámara
autonómica y que La Generalitat tiene competencias sobre una parte
del ferrocarril.

Tampoco deberían olvidar que el Consell ha
contraído obligaciones y responsabilidades con el ferrocarril
convencional, como les he dicho, a través del PIE.
Pero,
además, la propuesta del Partido Popular nos resulta ciertamente,
señor Maluenda, confusa.
Confusa, porque ustedes quieren dar a
entender que el listado de actuaciones que ustedes proponen en esta
proposición no de ley, son las mismas que el Consell está
negociando actualmente con el Ministerio de Fomento, que dice,
«actuaciones propuestas».
.
.
¿Propuestas por
quién?

¿Es que no sabe usted que se está
negociando con el Ministerio de Fomento?
¿Es que no sabe usted que
desde el año 2006 el Ministerio de Fomento entregó al Consell
un borrador?
¿Es que no sabe usted que, en respuesta a ese borrador,
en el año 2007 el Consell entregó al ministerio otro
borrador?
¿Es que no sabe usted que el día 18 de septiembre
el señor Flores se reunió con el señor Morlán
en Madrid?
¿Es que no sabe usted que el señor Flores se
comprometió a mandarle inmediatamente otra propuesta más y
que todavía no ha tenido entrada en el ministerio?

Mire, yo creo que es confusa.
El Grupo Popular sabe
perfectamente que el protocolo de ferrocarril ya se está negociando,
y se está negociando con este gobierno, y sabe perfectamente que los
dos actores, el Consell y el Ministerio de Fomento, ya han marcado el
campo, ya tienen las reglas del juego establecidas, y lo han marcado con
tanta claridad que, mire usted, señor Maluenda -los tengo que
sacar yo, los podía sacar usted-, estos son los borradores que
ya se están negociando, con un borrador del Ministerio de Fomento
que da su listado, amplísimo, y otro borrador, de la Generalitat
valenciana, que da su listado y lo único que incluye más que
el borrador del Ministerio de Fomento es el tren de la costa, esa es la
única actuación.

Pero, claro, es que nos encontramos, señor
Maluenda, con estos tres borradores.
Yo creo que hay que tener mucho
desparpajo para presentar ahora ¡un listado diferente y distinto al
que el Consell ha presentado por escrito en esos borradores!
Eso no se
llama apoyar la negociación del Consell, eso se llama, o bien falta
de coordinación total entre el Consell y el grupo -y ahora me
explico por qué no está aquí el señor Flores,
porque tendría que subir a esta tribuna a explicarlo-, falta
de coordinación total; o bien que desde el grupo ¡alguien
está preparándole algo al Consell!
Explíquennoslo
ustedes.

Si lo que quieren ustedes realmente es lo mismo que
nosotros, que es defender la firma del convenio, defender que se firme
cuanto antes y defender que en ese convenio se negocie y se negocie sobre
la base de las propuestas que ya se han entregado, que son las del
ministerio y que son las del Consell, se llegue a un acuerdo cuanto antes y
se plasme en un documento.
Si ustedes ahora presentan diez propuestas
nuevas y mañana otras diez nuevas, cuando está a punto de
cerrarse, ¡nunca cerraremos el protocolo!
, que parece que es lo que
de verdad ustedes aparentan que les anima.

Mire, nosotros, el protocolo queremos que se firme y
lo queremos ¡tanto como el que más!
Queremos que se firme,
además, sobre la base de las propuestas que ha entregado el
Ministerio de Fomento y que ha entregado la Generalitat valenciana.
No
podemos decir que todo lo que se proponga ya tiene que ejecutarse, como
hacen ustedes, que incluso lo cuantifica.
.
.
Se ejecutará
¡aquello que se acuerde!
, no aquello que se proponga, sino lo que se
acuerde.
Tengan en cuenta que tan legítimo es el gobierno que hay en
España como el que hay en la Generalitat valenciana, ¡tanta
capacidad de propuesta tendrá uno como el otro!
, y tendrán
que sentarse.

Pero, además, ustedes lo proponen desde la
arrogancia, dicen, «los planes que ha elaborado la Generalitat
valenciana sobre el ferrocarril».
.
.
¿Pero no se da usted
cuenta de que los únicos que elaboran planes sobre el ferrocarril de
cercanías y sobre el tren convencional tiene que ser el estado,
porque son los únicos que tienen capacidad de planificación?
Y aquí nos dicen en la propuesta que siguen los planes que
ustedes.
.
.
Pero, ¡por favor!
, yo creo que hay que ser más
modesto.

Mire, nuestra enmienda, que apuesta por el protocolo y
dice: «Negociar y firmar un protocolo de colaboración en
materia de ferrocarril convencional con la administración del estado
para ejecutar, mediante el reparto de responsabilidades e inversiones que
en el mismo se determine,.
.
.
», porque ustedes asumirán
responsabilidades, si no, no hace falta protocolo.
.
.
Si lo tiene que hacer
todo el estado, el estado lo está haciendo y lo hará, pero si
ustedes asumen responsabilidades, es cuando se firma el protocolo;
«.
.
.
con la máxima prioridad posible, las actuaciones incluidas
en el mismo.
Para ello instan al Consell a concluir la negociación
sobre la base de las propuestas intercambiadas entre el Ministerio de
Fomento y el Consell.
»

¡De verdad!
, las tiene usted a su
disposición.
Yo creo que se las habrá pasado el señor
Flores.
Mire el borrador del ministerio, año 2006, fecha 13 de
febrero del 2006; mire el borrador propuesto por La Generalitat, año
2007, 8 de marzo del 2007, gobernaba el Partido Popular y el señor
García Antón era el conseller.
Y mire usted, finalmente, la reunión que han
realizado, y (ininte­l·ligible) .
.
.

Pero, además, hay otro protocolo, hay otro
borrador que ha enviado la Generalitat valenciana, que es el borrador sobre
Alcoy-Xàtiva.
.
.
Que se sienten también y que lo firmen.

Hemos presentado esta enmienda a la totalidad,
señor Maluenda, porque nosotros sí que queremos las
trasferencias de cercanía a la Generalitat valenciana.
Mire,
usted.
.
.
, en este caso, el Estatut de autonomía tiene
exactamente.
.
.
, recoge las mismas competencias que tenía el anterior
Estatut de autonomía.
Hemos estado muchísimos años,
decenas de años con este Estatut de autonomía, jamás a
ustedes se les ha ocurrido pedirlas; nosotros sí que la hemos pedido
varias veces, ¡y las volvemos a pedir!
, y las volvemos a pedir todos,
¿por qué?
Porque la motivación, quien ha dado el
impulso para que se puedan pedir esas trasferencias, ha sido el president Rodríguez
Zapatero, porque fue él el que ofreció el realizar esas
trasferencias.
A partir de ahí, todos nos hemos subido al carro.
.
.
Bueno, ustedes se han subido al carro, cosa que nos parece muy bien.

Pero, mire, lo que sucede es que tenemos razones
sobradas para no fiarnos de las intenciones del Consell, y queremos que
queden muy claras y que nos despejen muy bien estas cuestiones aquí,
en estas Cortes, por medio de la suscripción de nuestra enmienda,
porque el Consell ha manifestado públicamente que estudia privatizar
las cercanías, ¡y lo ha dicho así!
, y está en la
prensa del 28 de abril del año 2008, no tienen más que
buscarlo.
Dice así, esa prensa: «El PP pedirá al
gobierno la gestión de los trenes de cercanías».
Titular.
«Esa gestión podría realizarse encomendando a
FGV la explotación de las cercanías o adjudicándola
mediante concurso público».

La verdad es que las declaraciones que después
siguen son.
.
.
, la verdad, es que son de nota, las declaraciones del
señor Flores, y revelan hacía dónde puede ser que
apunte el Consell, y eso nos produce escalofríos y
preocupación, como a muchos ciudadanos y a los trabajadores de Renfe
y a los trabajadores de Adif.

En noviembre del 2007 el señor Flores ya
anunció la posible privatización de la línea T2, una
línea de metro ligero que discurrirá bajo la superficie, por
el centro de Valencia, que se uniría a la privatización de la
línea 2 del Tram de Alicante a San Vicente.
Y unos meses
después, anunció la privatización de unas
líneas de cercanías que todavía no sabemos ni
cuándo ni en qué condiciones se podrán trasferir.
La
posibilidad de la privatización.

Por eso, nosotros no podemos, en estas circunstancias
que se dan en la Comunidad Valenciana, aceptar pura y simplemente una
petición de transferencias, tal como lo hace el PP, con un cheque en
blanco para que el Consell pueda, si se le ocurre, privatizarlas.
Queremos
la transferencia, la queremos, pero la queremos con garantías, por
lo que es fundamental la salvaguarda del interés público por
encima del interés privado.

Por eso, nuestra enmienda, después de pedir la
transferencia dentro del marco legal, también pedimos que el Consell
no solicite las transferencias de cercanías si su decisión y
su voluntad es privatizarlas y prescindir en cuanto pueda de Renfe y Adif.
Es una cláusula de salvaguarda para los usuarios y para los
trabajadores, de salvaguarda de la seguridad, de la calidad y del servicio
público.
Sabemos perfectamente que nos protege la ley contra los
anuncios privatizadores del Consell.
Pero además queremos que Les
Corts manifiesten su voluntad inequívoca a favor del servicio
público prestado por Adif y por Renfe, para que el Consell conozca
que no todos somos hijos del pensamiento único neoconservador que,
por cierto, se está desmoronando en todos los estados.

En tercer lugar, el Grupo Socialista pensamos que el
protocolo para la modernización y transferencia de la línea
Alcoy-Xàtiva está suficientemente avanzado y queremos que se
resuelva ya, o bien firmando de inmediato un protocolo global o bien
firmando de inmediato un protocolo específico para esta
línea.
El Consell tiene que subir algún día a esta
tribuna y explicarnos si de verdad está dispuesto a firmar, de
verdad, la modernización y la transferencia de la línea
Xàtiva-Alcoy, no palabras; y si la proposición no de ley que
presenta el Grupo Popular es solo una pamplina y lo que realmente quiere el
Consell es seguir atrasando este protocolo mientras que escenifica lo
contrario de cara a los ciudadanos.
El Consell escenifica que quiere la
modernización y la transferencia, pero sospechamos que realmente no
la quiere y no (inintel·ligible) .
.
.

He traído conmigo un documento firmado para el
Consell el 28 de septiembre del año 2000, 28 de septiembre del
año 2000, documento firmado por el Consell.
Y dice: «La
Generalitat Valenciana, a través de su representación en este
acto manifiesta hallarse en avanzado estado las negociaciones en el seno de
la comisión mixta estado-Generalitat Valenciana, para la
transferencia de la línea Xàtiva-Alcoy a esta comunidad
autónoma.
» No es una broma lo que les leo.

A continuación dice: «El presente
convenio retrotrae sus efectos a primeros de enero de 2000 y
extenderá sus efectos a 31 de julio de 2000, o, eventualmente, hasta
la fecha inmediatamente anterior a la transferencia de la línea si
ésta tiene lugar antes del 31 de julio de 2000.
» Si lo
tenían ustedes en el año 2000, con el gobierno de la
Generalitat valenciana, el gobierno del PP también en Madrid y lo
tenían inminente.
¡Si lo dicen ustedes aquí en este
documento público que ustedes firman!

Por eso, señorías, yo creo que el
Partido Popular ha malogrado durante 10 años esta transferencia y ya
es hora de que de manera inmediata la recupere y la pueda realizar.
Modernización y transferencia de esta línea.
Pero,
además, hemos oído también al conseller Flores diciendo que
podría ser para privatizar la línea.
Por lo cual, lo que
proponemos nosotros en nuestra enmienda es que el Consell se comprometa a
negociar con Renfe operadora para que dicha línea sea operada por
dicha entidad, a partir de la fecha de transferencia en virtud del
correspondiente convenio a suscribir por La Generalitat.

Y miren, finalmente, no quiero entrar en detalles para
no alargar el debate, pero, ustedes, muchas veces se confunden y piensan
que en esta cámara tienen que traer los temas de Madrid.
Yo no
sé dónde vamos a tratar los temas que corresponden a este
gobierno y a esta cámara.

El señor portavoz del Senado del Partido
Popular ya ha presentado una proposición no de ley en Madrid, ya ha
presentado una propuesta de resolución en el Senado.
Y, mire, no es
exactamente igual tampoco, el listado es diferente y no llega a lo que
ustedes llegan.

Yo quisiera saber, señor Maluenda,
también, cómo se las han arreglado para hacer ese
cálculo de 2.
500 millones.
Nosotros, desde luego, pedimos todo lo
que sea necesario, pero no nos atrevemos a hacer el cálculo porque
es muy complicado.
Que nos lo digan, porque esos 18.
000 millones.
.
.
,
¿qué es, que han sacado el 10% de los 18.
000 y de lo otro?
No
lo sé, que nos lo diga.
O a lo mejor es que ya conocen los proyectos
y los tienen y, entonces, lo pueden sacar.
Que nos lo digan.
Nosotros,
desde luego, pedimos todo lo que sea necesario.

Y, finalmente, les hago una llamada, les hago una
llamada.
Hay que fiscalizar a este gobierno y hay que exigir a este
gobierno, y este gobierno tiene un Plan de infraestructura
estratégica.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Godoy.

El senyor Godoy García:

.
.
.
de la Comunidad Valenciana que tiene que
cumplir.

Por eso, pedimos también en nuestra enmienda
que este gobierno cumpla con su deber y cumpla con sus obligaciones.

Muchas gracias, señora presidenta.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra por parte del Grup Parlamentario
Popular, el ilustre diputado señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Bien, en turno de aceptación de enmiendas
empiezo por decirle, señor Godoy, que usted lo tenía muy
claro; no vamos a aceptar su enmienda.

I per què no anem a acceptar-la?
Per la
senzilla raó que no aporta res.
Vostés s'han adonat que
-i valga l'expressió- han perdut el tren.
I quan
veuen una iniciativa nostra que, a més de ser sensata, coincidix amb
les reivindicacions que està fent la majoria dels ajuntaments de la
Comunitat Valenciana, resulta que volen pujar-se a eixe tren.
I com se li
ocurre a vosté pujar-se a eixe tren?
Presentant un text alternatiu.
I, després, en la seua exposició parla de la majoria de les
qüestions que plantegem mosatros en la iniciativa.
Parla vosté
aquí en la seua exposició i ho contempla també en la
seua proposta alternativa.
Només té una novetat, sí,
només té una novetat, és una línia zig-zag.
Sí, sí, una línia zig-zag que vosté no la
menciona així però diu que és una línia de via
reservada que va d'Elda a Novelda, torna a Monòver i,
després se'n va cap a Alacant.
Vosté faça un
traçat mental i vorà com és una línea zig-zag,
perquè Monòver està entre Elda i Novelda, com tot el
món sap, perquè és una ciutat molt coneguda i molt
important a la nostra comunitat.

Dia que no aporta res, s'ha limitat a repetir
totes les actuacions que mosatros contemplem en la nostra iniciativa.
I diu
vosté ací en la seua exposició: «Doncs, mire,
coincidim en moltes coses -ho ha dit-, però n'hi
ha algunes en què no coincidim, que se'ls han oblidat a
vostés».
Doncs, per què no ha fet vosté, dins
d'eixa bona voluntat que el senyor Alarte diu que tenen per a
defensar les necessitats de la Comunitat Valenciana, per què no
m'ha fet una esmena d'addició d'allò que se
m'ha oblidat?
A qui li ha faltat humilitat és a vosté,
jo se l'haguera acceptat gustosament.
Si alguna cosa se m'ha
oblidat -i vosté ho sap- tindria
l'obligació parlamentària de presentar una esmena
d'addició, perquè en la resta ha dit que està
d'acord i ha dit que està fent-ho el ministeri, i resulta que
la culpa que no se firme el protocol és de La Generalitat.
Doncs,
no, mire, és del ministeri, és del ministeri.

Vosté, la informació que té, jo
crec que té una informació esbiaixada o que ve ací a
la trona i s'imagina coses i vosté creu que les coses
són com vosté vol que siguen, i no són aixina.

Diu: «És que és incompleta, se li
han oblidat unes qüestions».
Doncs, faça'm
l'esmena!
Però no me diga «substituïsca
vosté el que ha presentat».
.
.
, a més, després
s'oblida.
Diu: «És que vostés coincidixen en
moltes coses.
.
.
».
No, no, qui ha presentat la iniciativa
és el Grup Parlamentari Popular.
Vosté aquí té
una ocasió d'or d'acceptar-la o de rebutjar-la,
però vosté ha buscat l'excusa per a justificar un no i
eixa excusa per a justificar un no és una esmena de totalitat que
diu «no» a la del PP i «sí» a la meua,
encara que en el 80 o el 90% diga el mateix.

Eixa és la seua excusa, una esmena que li
justifique un no, però pense que l'esperit del seu
congrés, del congrés del seu partit ja està trencat,
l'ha trencat vosté ací.
No sé què
pensarà el seu secretari general, senyor Alarte.
Ja no podrà
eixir als mitjans de comunicació a dir «mosatros estarem
sempre recolzant les reivindicacions que faça La Generalitat i que
siguen beneficioses per a la Comunitat Valenciana».
El senyor Alarte
s'ha quedat sense discurs!
Vosté l'ha desautoritzat
ací en la trona, vosté l'ha desautoritzat ací en
la trona perquè vosté ja diu que si no li acceptem
l'esmena, doncs, clar, no està d'acord a pesar que
coincidisca en un 80% amb el que mosatros plantegem.
Vosté vol tirar
els balons fora.
I mire, això són excuses de mal pagador.

Diu que com hem obtingut la quantitat que reclamem al
Govern d'Espanya.
Mire, el PEIT té una previsió de
18.
000 milions d'euros, 18.
000 milions d'euros, des de 2005
fins al 2008.
Vosté faça una simple operació
aritmètica.
Som més de cinc milions de valencians, som
concretament 5.
016.
348 valencians, en les dades oficials de l'any
2008.
Faça una operació aritmètica.
2.
500 milions
d'euros que estarien destinats a la millora i la modernització
d'eixes vies ferroviàries tan importants que cada dia els
valencians utilitzen, els valencians i valencianes, uns per anar a
treballar, altres per anar a estudiar.
Ho he dit en la primera
intervenció.

Per això li dic que és molt important
que la Comunitat Valenciana puga gaudir d'un servici de rodalies de
la millor qualitat i de la major seguretat, perquè és una
obligació social que tenen els governs, perquè en ser un
objectiu social, a més de millorar el transport, les comunicacions
de la nostra comunitat, és una obligació social perquè
està utilitzada majorment per persones que van a treballar i per
persones que van a estudiar.
Però no, a vosté li és
molt còmode.
Vosté ve ací i diu que «ustedes se
equivocan», «usted no tiene los documentos que yo tengo».
Ve, com sempre, a donar-mos una llicó d'institut.
¡Sempre!
, és el seu estil, que jo el respecte, però no
el compartisc.

I crec que cal ser més humil i vindre a la
trona i dir: «Doncs, mire vosté, hi ha una iniciativa
presentada pel Grup Parlamentari Popular que compartim en un 80%, que
compartim en un 90%.
» Diga vosté en què no està
vosté d'acord.
Fins ara, l'única cosa que ha dit
que no està d'acord és que hi ha -segons
vosté- alguna omissió, alguna omissió,
però que no ha determinat quina és.
Bé, doncs si
és una omissió vosté deuria, si té voluntat de
recolzar la iniciativa i de dir sí al Consell de La Generalitat,
«continuen vostés gestionant amb el ministeri, continue
exigint a Madrid la firma del protocol», doncs, mire, a més,
incloga vosté en la iniciativa astò que en la
proposició no de llei, al seu criteri, s'ha obviat.
Però, no, vosté diu que no, que no sabem fer les coses, que
no tenim informació, que volem menejar-li la cadira al senyor
conseller.
.
.

Però, senyor Godoy, a estes altures,
però qui se creu eixes coses?
Vosté pensa que parla per a
xiquets?
Ací ningú vol menejar-li la cadira a ningú.
Si ací el que estem és recolzant el que el conseller, Mario
Flores, està exigint al Govern d'Espanya i el que el president
de La Generalitat cada dia està dient en totes les seues
intervencions públiques, però no solament dient, sinó
demostrant en les seues actuacions que som defensors de les necessitats de
la Comunitat Valenciana, que exigim a Madrid, a més de la
transferència de competències.
.
.
diu: «És
que qui té la competència és Madrid».
Per
això demanem la transferència de competències!
Per
això demanem la transferència de competències!
Volem
la competència sobre trens de rodalies i volem la competència
sobre aquells trens que presten un servici dintre de la Comunitat
Valenciana.
Es més, hem anant més enllà, hem parlat
també del regional que va a Múrcia, perquè podria ser
una gestió compartida amb el govern de la regió de
Múrcia, perquè el regional que va a Múrcia presta un
servici importantíssim per al sud de la Comunitat Valenciana.
Vosté sap que eixe regional té parades en la Vega Baixa,
té parades en Elx, té parada en Alacant, té parades en
el Vinalopó Mitjà, té parades a l'Alt
Vinalopó i ja enllaça amb la línia que va de Madrid a
València i té parades en Xàtiva.
O siga, ja, en eixa
via, abans d'arribar a l'Encina, quan canvia a la línia
que va de Madrid a València.

Bé, doncs, és un servici que utilitzen
molts valencians per a treballar.
I moltes de les seues senyories utilitzen
eixe servici!
I jo també l'he utilitzat moltíssimes
voltes i el continuaré utilitzant, però fa falta millorar-lo,
i per a millorar-lo se millora millor des de la proximitat, se millora
millor tenint les competències el govern de La Generalitat.
O
és que ja no creem en l'estat de les autonomies?
O és
que perquè governa el Partit Socialista a Madrid hem de dir:
«Bé, és que això és competència
del Govern d'Espanya».
Doncs, per això, el Grup
Parlamentari Popular vol que siga competència de La Generalitat,
perquè la clàusula Camps mos permet que reclamem eixa
competència, perquè a Catalunya li l'han donada.
Per
què no mos la donen als valencians?
Una volta més som
mosatros espanyols de segona?
(Aplaudiments) No.
Jo pense que no.
Però vostés, amb les
seues paraules, donen un missatge, i amb les seues actuacions propicien que
siguem ciutadans de segona.

Però el Partit Popular, això, no ho va a
permetre.
Mosatros continuarem reivindicant davant el Govern
d'Espanya, siga del color que siga, senyor Godoy.
Siga del color que
siga continuarem reivindicant -com hem fet sempre- la
solució als problemes que la Comunitat Valenciana té.

En este cas és el govern socialista.
.
.
Millor
dir, és el Govern d'Espanya del color socialista!
Doncs, molt
bé.
Li ho exigim al Govern d'Espanya del color socialista,
conforme li ho exigíem al Govern d'Espanya (remors) del Partit Popular.
O és
que s'ha oblidat vosté.
.
.
(remors), o és que s'ha oblidat vosté que
l'AVE vam ser mosatros els que el vam començar?
¿O
és que s'ha oblidat vosté que el retard que té
l'AVE en estos moments, per a arribar a la Comunitat Valenciana no
és conseqüència de la mala actuació del govern
socialista en Madrid?
¿És que s'ha oblidat que varen
estar dos anys sense fer ninguna adjudicació i van parar les
licitacions que estan en marxa?
S'ha oblidat vosté
d'això.
Doncs, mire, refresques la memòria.

Però mosatros només tenim un missatge, i
és el que jo li dic a vosté.
Vosté vinga a la trona i
diga si està per la labor de recolzar les peticions que el govern de
tots els valencians fa en benefici de la societat valenciana, en este cas
en matèria d'infraestructures ferroviàries, de rodalies
i de servicis interns de la comunitat.

Això és el que ha de dir, no ha de
vindre aquí a dir-me que si el ministeri, que si el conseller.
.
.
Vosté hi ha moments que se creu que és conseller i altres
moments que se creu que és ministre.
Però açò
és molt més senzill, açò és molt
més clar.
«Mire, jo estic per la labor.
El meu grup va a
aprovar eixa iniciativa.
Mos pareix poc, però anem a recolzar-la; i
a continuació presentarem altra iniciativa que complemente la de
vosté», si és que hi ha alguna cosa que vertaderament
troba en falta, encara que no ha dit a què es referix.

Eixa seria la veritat, la sinceritat política
que demana la societat valenciana al grup majoritari de
l'oposició, al principal grup de l'oposició, al
Grup Parlamentari Socialista.
Que han escoltat el discurs del senyor Alarte
dient que van a estar sempre al costat del Consell per a defensar els
interessos valencians davant del govern de Madrid, i ara resulta que, quan
tenim la primera ocasió, en un tema ferroviari en el qual hem
coincidit sempre, ací, en la cambra, tots els grups parlamentaris,
en eixa necessitat, ara resulta que se desmarca del discurs del senyor
Alarte, el desautoritza i diu que no, que aquí, mire, la de
vosté serà molt bonica però la meua és, a
més, bonica i ben pentinada.
Doncs mire, no me pareix seriós.

És el moment que diga «sí» o
que diga «no», que se deixe d'excuses de mal pagador, que
diguen si van a recolzar-ho o no van a recolzar-ho, per a que ho
sàpiga la societat.
Que no diguen que mosatros volem passar una
cortina de fum perquè no volem rebre les transferència.
Doncs, mire, ho diguem ben clar: (donant colps
sobre la trona) volem la transferència de
competències.
Però no solament de rodalies, la volem
també d'eixos servicis interns, que també són
competència de l'estat.

Però vosté està escoltant que ho
diem amb tota eixa claredat.
Perquè quan ve aquí, a la trona,
a contestar-me busca paraules i planteja qüestions que res tenen que
vore amb el que estem debatent.
Perquè no diu clarament:
«Mire, senyor Maluenda, anem a votar a favor, però mos pareix
incomplet i presentarem mosatros una altra iniciativa, a
continuació.
» Me pareix molt bé.
Quan la coneguem,
l'estudiarem.
O ve i diu clarament: «Mire, senyor Maluenda, com
el que vostés ens presenten és el que el Partit Popular
està comprometent-se davant de la societat, mosatros no volem ser
corretja de transmissió de vostés i anem a votar-ho en
contra, encara que amb la nostra decisió perjudiquen la societat
civil valenciana.
» Diga-ho, diga-ho també, està en el
seu dret.
Vosté pot fer el que vullga.

Ara, el que no pot fer, senyor Godoy, el que no poden
fer, senyores i senyors del Grup Socialista, és enganyar la
societat.
No poden dir: «Ací estem mosatros, amb un nou model
de funcionament.
» No poden dir: «Ací hem eixit
d'un congrés de renovació, que mira al futur, que pensa
també en el present dels valencians i valencianes, i anem a
reivindicar a Madrid els nostres drets.
» I quan tenen la primera
ocasió, resulta que no, que d'allò dit res.
Això
no és seriós.
¿A qui pretenen enganyar?
Aixina els va.
¡Aixina els va!
¡És que no saquen el peu de
l'anganell!
Perdonen l'expressió.
Perdonen
l'expressió, que no vull que la prenguen pejorativa.
Vull dir
que no canvien el pas, que no són capaços de rectificar el
que és sabut que han fet mal al llarg d'estos dies,
d'estos anys.
No són capaços de rectificar el que no
han sigut capaços de fer bé al llarg d'estos anys.
Continuen negant-mos l'auia, negant-mos el finançament,
negant-mos les millors infraestructures.
.
.

Doncs, ¿què fan vostés
ací?
¿Per a què els ha votat el poble valencià,
perquè diguen «no» a totes eixes coses que planteja el
Grup Parlamentari Popular o perquè diguen «no» a tot el
que vinga del Consell de La Generalitat a proposar a la cambra?
¿Per
a això els han votat els valencians?
Jo pense que no, que molts
votants socialistes que creuen en la Comunitat Valenciana, que volen la
Comunitat Valenciana, que defenen la Comunitat Valenciana i que volen el
millor per a la Comunitat Valenciana no poden comprendre ni entendre
l'actitud que les seues senyories estan adoptant, una volta
més, una volta més.

Doncs, mire, mosatros no volem ser ciutadans de
segona.
Mosatros continuarem reivindicant, i, en este cas -com
bé ha dit vosté-, hi ha una cosa que el Consell de La
Generalitat ha plantejat al ministeri.
Per això el que demanem, i si
vosté llig la nostra iniciativa, aixina ho diem, que la cambra
«recolze», recolze les actuacions i les peticions que el
Consell de La Generalitat està fent davant del ministeri.
O siga,
que que no és res nou.
És el que està fent cada dia el
conseller Mario Flores.
No és res nou.
I que vostés saben que
és necessari.
Vostés saben que són actuacions puntuals
i concretes, que necessita esta comunitat.

Molt fàcil, senyor Godoy, vinga vosté
aquí a la trona i diga «sí» a la iniciativa del
Grup Parlamentari Popular o «no» a la iniciativa del Grup
Parlamentari Popular.
Sabem que si diu «sí»
estarà afavorint la millora de la qualitat de vida de ciutadans i
ciutadanes valencians.
I si diu que no, una volta més, estarà
plegant-se als interessos de Madrid, per allò que el que es meneja
-com dia aquell dirigent socialista- no ix en la foto.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Para el turno de réplica, tiene la palabra el
señor Godoy.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor Maluenda.

Por supuesto que por parte de este diputado no se
pretende nunca el impartir ninguna clase, ni usted es un alumno de
Bachillerato, tampoco, ¿eh?
Por tanto, yo aquí no ejerzo; yo
aquí sencillamente tengo la misma libertad de expresión, el
mismo poder con la palabra que cualquiera de nosotros pueda tener; y ya
está.
Usted tiene su profesión y yo tengo la mía,
¿no?

Por tanto, no venga usted con esa demagogia.
Si para
algo me puede servir eso es para ser riguroso y para tratar de no subir a
esta tribuna y emplear el mismo tono y la misma demagogia que usted emplea
continuamente, que nos tiene acostumbrados.
(Aplaudiments)

Mire, de lo que se trata, de lo que se trata no es de
presentar una plataforma reivindicativa extensísima.
De lo que se
trata es de firmar un protocolo con el ministerio en materia de
ferrocarril.
¿Es eso o no es eso?
Y lo que nosotros estamos pidiendo
en nuestra enmienda es que se negocie y firme un protocolo de
colaboración en materia de ferrocarril convencional para ejecutar
mediante el reparto de responsabilidades e inversiones que en el mismo se
determine, ¿verdad?
, y con la máxima prioridad las
actuaciones que se incluyan en el mismo.
Tendrán que estar
incluidas.
Y para ello instamos al Consell a que concluya la
negociación sobre la base de dos tipos de propuestas: las que ha
hecho el Consell y las que ha hecho el Ministerio de Fomento, no sobre la
base de otras propuestas, porque si decimos que es sobre la base de otras
propuestas -como dicen ustedes-, lo que estamos haciendo no es
favorecer la negociación, sino poniendo, una vez más, una
zancadilla a la negociación.
Y eso no lo vamos a tolerar.

Mire usted, señor Maluenda, la
información la tenemos todos.
Lo que pasa es que ustedes, cuando no
les conviene, la ocultan.
Y cuando les conviene, bien que la sacan.

El día 13 de febrero del año 2006, el
ministerio le da a la conselleria un borrador.
Y en ese borrador dice: «Propuestas
para tratar: modernización de la línea de cercanías
Alicante-Murcia, servicio ferroviario Castellón-Vinaroz,
línea Xàtiva-Alcoy, mejora de la seguridad ferroviaria,
integración urbana del ferrocarril, fomento del transporte de
mercancías por ferrocarril.
» Hay un conjunto más.
Dice
más: «Modernización de la línea C3 de la red de
cercanías de Valencia y duplicación de algunos tramos,
modernización de la línea C1 Silla-Gandía de
cercanías de Valencia y prolongación hasta Oliva y Denia,
modernización de la línea C4 de cercanías de Valencia,
cercanías del Vinalopó.
» Si es que está recogido
todo el PIE, además.
¡Todo!
, todo el PIE.

Muy bien, el día 8 de marzo del 2007, La
Generalitat le da un borrador al ministerio, y dice:
«Modernización de la línea C3 de la red de
cercanías de Valencia.
.
.
-idéntico-, tren de la
costa -esto no es idéntico, esto no es idéntico, eso
hay que hablarlo-, modernización de la línea C4.
.
.
.
-idéntico-, cercanías del Vinalopó
-idéntico-, modernización de la línea de
cercanías Alicante-Murcia -idéntico-,
línea Xàtiva-Alcoy -idéntico-, mejora de
la seguridad ferroviaria e integración urbana del ferrocarril,
además de fomento de transporte de mercancías por
ferrocarril.
» ¡Si dice lo mismo, casi, casi!
Están muy
cerca.
Están muy cerca, señor Maluenda, no los aleje usted
metiendo listados que nada tienen que ver ni con lo que ha propuesto el
ministerio ni con lo que ha propuesto La Generalitat.
Haga usted eso, si lo
que quiere es favorecer.
Ahora, si lo que usted quiere es entorpecer,
déle un mandato al conseller para que la próxima vez lleve diez cosas
más, algunas de ellas que usted sabe que están muy verdes,
como es duplicación de líneas de ancho ibérico.
.
.
y
cosas por el estilo, y otras que ya han sido objeto de convenio.

¡Si hay un convenio para toda la
ordenación de la integración ferroviaria en Valencia!
¡Si lo tenemos, ese convenio!
¡Si el ministerio ha encargado ya
el proyecto constructivo del túnel de Valencia!
¡Si toda esa
obra de alta velocidad, que son 800 millones, la va a hacer el ministerio,
en virtud de un convenio con ustedes!
¡Si todo lo del soterramiento
de Alicante.
.
.
, ya hay un convenio, que es más que un protocolo!
Porque el convenio sí que tiene fuerza de obligar, mientras que el
protocolo tiene que desarrollarse por medio de convenios.

¿Pero por qué ustedes quieren meter eso
ahí?
¿Qué es lo que ustedes sienten que les impulsa a
que tiene que estar eso en el protocolo?
¡Es que no lo puedo
entender, señor Maluenda!
¿Por qué meten cosas que
están verdes y que tienen que ser, todavía, cuestión
de estudios de viabilidad, que serán largos, para alargar
más?
Al final, ustedes -le he dicho- lo único que
quieren es poner una zancadilla.
Eso sí, escenificar que
están al lado de la Comunidad Valenciana.
Pero poner una zancadilla
al gobierno de Zapatero.
Eso es lo que quieren.
(Aplaudiments)

¿Y ustedes quieren que nosotros nos prestemos a
ese juego?
¡Ese juego es miserable!
Por tanto, no nos vamos a
prestar.

En transferencias, las queremos más que
ustedes.
¡Si ha sido Zapatero el que las ha propuesto!
Pero no
queremos que ustedes vayan a la privatización.
Y ustedes
están jugando el juego de la ambigüedad con.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Godoy.

El senyor Godoy García:

.
.
.
la privatización.

Por tanto, señor Maluenda, reflexionen porque
tienen una buena enmienda para votarla a favor y que todos coindicamos en
esa enmienda.
Y les ofrecemos la transacción, incluso retirando toda
la parte de exigencias que hemos hecho al Consell sobre el tranvía,
para dejarla solamente en el tema de ferrocarril convencional.
Reflexione
porque es usted el que tiene que reflexionar.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Godoy.

Per al torn de rèplica té la paraula
l'il·lustre diputat, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Godoy.

Bé, és que vosté es contradiu.
Vosté es contradiu.
Vosté diu que tot el que demanem en la
proposició no de llei és el que ha demanat el Govern
d'Espanya.
Ho ha dit vosté ací.
Diu
«todo.
.
.
» I s'ha posat a llegir.
Clar que sí.
Però és que.
.
.
Però és com vosté, quan
parlem els altres, no escolta.
.
.
Si haguera escoltat, s'hauria donat
compte que el que diem en la proposta de resolució és:
«Les Corts recolzen els plans del Consell encaminat a la millora i
modernització de la xarxa ferroviària convencional, tant de
línies de rodalies com d'aquelles altres que discorren
només per l'interior de la comunitat.
Així mateix,
recolzen al mateix fi la firma d'un protocol de
col·laboració entre La Generalitat i
l'administració de l'estat, que contempla totes estes
actuacions.
»

¡Si el que estem demanant és recolzar al
Consell perquè se senta davant de Madrid representant de tota la
cambra, representant de tota la cambra, no sols de la majoria!
¡Si
vosté ho ha dit perfectament!
Aixina que no entenc per què
s'expressa d'eixa manera.
I jo crec que és
l'excusa del mal pagador.
Vosté vol justificar per què
no va a votar-mos a favor.
I vol justificar-ho presentant una esmena que no
té cap de sentit.

I ara me diu: «Vote, vote, vote la meua
esmena.
» ¡És que no sap ni el procediment!
¡Si jo
no he de votar la seua esmena, ni jo ni ningú, ni jo ni
ningú.
Conega's el reglament, senyor Godoy.
Ni jo ni
ningú.

El que va a sotmetre's a votació de la
cambra és la iniciativa que jo he presentat i que jo he
defés.
I ahí és vosté el qui ha de
córrer el risc de votar-la a favor o votar-la en contra,
vosté i el seu grup, senyor Godoy.
Jo no he de votar la seua esmena
per a res, ni jo ni ningú.
Ni vosté mateix.
Vosté no
té potestat reglamentària per a votar l'esmena.
El que
se sotmet a votació de les seues senyories és la iniciativa
que jo he defensat, que s'ha presentat per registre públic i
que ha sigut publicada i que està en l'ordre del dia.

La seua esmena és una excusa que vosté
planteja per a justificar el que ja sabíem per anticipat: el no a
una iniciativa que el que ve a defensar són les necessitats
d'infraestructures ferroviàries a la Comunitat Valenciana.
I
vostés, com són incapaços d'exigir a Madrid que
mos envien més guàrdia civil, que mos envie més
policia, que mos faça la quantificació econòmica que
som més de cinc milions d'habitants, que s'avance
l'execució de l'AVE, que mos donen els sobrants
d'auia de l'Ebre que van al mar.
.
.
, com són
incapaços d'exigir a Madrid tot això -i ara es
troben, després del discurs del senyor Alarte, que una volta
més van a dir «no» a la Comunitat Valenciana,
perquè això és el que vostés van a dir: no a la
Comunitat Valenciana-, busca una excusa mitjançant la
presentació d'una esmena.
.
.
, una esmena que diu que en el
cent per cent és coincident amb la iniciativa.

I ja dic, només aporta una novetat, la del
zig-zag, una línia reservada, que no m'ha dit res
d'això, que vaja d'Elda a Novelda, que torne a
Monòver i després bote cap a Alacant.
Eixa és
l'única novetat que vosté planteja.

Per tant, pense que és l'excusa per a
justificar el que van a fer, van a votar no a la Comunitat Valenciana.
I
han votat no a l'auia per a la comunitat, i han votat no a més
policies i més guàrdies civils per a la comunitat, i han
votat no a més finançament per a la comunitat, han votat no
al transvasament i ara van a votar no a les infraestructures
ferroviàries.

Molt bé.
Els ciutadans prenen nota de les
actituds que cada grup adopta.
No se tracta d'anar a les campanyes
electorals a prometre coses, sinó al llarg de tota la legislatura,
què és el que es fa.
I vostés, una volta més,
van a votar contra la Comunitat Valenciana.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Tiene la palabra, por parte del Grupo
Compromís, el ilustre diputado señor Morera.

El senyor Morera Català:

Thank you, mister chairman.

Good morning, ladies and gentlemen.

It's not here the conseller, but, in my opinion, is a mistake fountain of blackberry.
Is
correct Blackberry's fountain.
The conseller is in a mistake.

Well, now we are going to explain you the position of
our group about the proposició no de llei
del Grup Popular.

Jo crec que esta.
.
.
(Se
sent una veu que diu: «Sigue, sigue.
») Bé, podia continuar, però no està el
conseller.
(Veus) Molt
bé.

This afternoon, in the debate about the linguistic
political, I speak in English about your political linguistical in our
community.
What are you saying?
(Rialles) OK.
Thank you.

Now.
.
.
and congratulations
for your congress.
(Rialles)

Bé, jo crec que este debat.
.
.
simplement volia
significar que l'expressió que ha dit el conseller no era
correcta sobre el seu nom.
(Rient) Però, bé, crec que este debat
passarà a la història d'esta cambra i a la
història del poble valencià, com som depositaris de la
sobirania del poble valencià, perquè ha aparegut la
clàusula Camps.
Com la Mare de Déu, mos ha aparegut la
clàusula Camps, ja tardaven, ja tardaven vostés.

I ens ha alegrat escoltar per part del Grup Popular
que s'haja citat la clàusula Camps.
Si volen, els puc fer una
llista enorme de competències que tenen altres comunitats
autònomes i que la nostra, per desgràcia, no la tenim.

Mos hem quedat molt endarrerits després de ser
els primers en reformar el nostre Estatut.
És cert que altres
comunitats autònomes van fer un nou estatut.
Nosaltres vam reformar
el nostre.
Però hem vist que des d'abril del 2006 fins ara no
hem aconseguit ni una sola nova competència.
Jo crec que caldria
posar-se les piles.

Posar-se les piles en un tema de futur, perquè
no debades en una situació de canvi climàtic, el futur passa
pel transport per ferrocarril, i les rodalies són molt importants en
eixe futur que tots volem per als valencians i valencianes.
El transport
públic ha de ser una eina important i la mobilitat dels nostres
ciutadans.

I en eixe sentit, nosaltres ens prenem este debat amb
molt de rigor.
Crec que també s'ha parlat en este debat
d'un sentit de la nostra autonomia, i algunes expressions del Grup
Socialista m'han preocupant sincerament.

Mos interessa el contingut, i per això ja els
anuncie que el nostre grup votarà a favor de la proposició no
de llei.
Votarem a favor perquè creiem en l'autonomia, creiem
en l'increment de l'autogovern i perquè nosaltres creiem
que cal començar a reclamar, a reivindicar al govern central
allò que és nostre.
I segons la reforma del nostre Estatut,
les competències en matèria de transports de ferrocarrils de
proximitat són nostres.

Tot i això tenim alguns dubtes raonables que en
el transcurs del debat ens agradaria poder arreglar in voce.
Jo crec que el seu grup, els ho
dic sincerament, encerta quan rectifica.
Ahir tinguérem una
reunió interessant, important, amb el conseller d'Economia.
Crec que hi ha una rectificació per part del govern de La
Generalitat i crec que tornen al que nosaltres ja vam plantejar fa un any,
i és que calia fer una comissió d'estudi sobre el
finançament autonòmic per a aconseguir una posició de
força per a negociar en un marc de multilateralitat en el Consell de
Política Fiscal i Econòmica.
No es va fer, nosaltres ho vam
plantejar, i ara es fan les coses tard i mal, però benvingut.

Li ho dic perquè nosaltres esta
proposició no de llei la vam proposar en el passat.
Vosté ho
sap molt bé.
El passat setembre, mes de setembre, proposàrem
una proposició no de llei molt semblant a esta iniciativa, potser no
tan detallada com la que vostés presenten ara.
I és una
proposició no de llei sobre cessió immediata a La Generalitat
de la gestió dels serveis de transport de viatgers per ferrocarrils
amb origen i destinació a la Comunitat Valenciana.
La vam presentar
i vostés mos van dir que no, mos van dir que no en comissió
-tinc ací el debat, el senyor Mundo va ser el seu portaveu.

I la pregunta és: arriben tard, però jo
crec que podem contar l'acudit, no esperar-mos al final.
I
l'acudit és: si manara Rajoy a Madrid, vostés
plantejarien esta proposició no de llei?
Eixe és
l'acudit.
Que cadascú conteste el que vullga.
Però, en
tot cas, han rectificat i benvinguts al club de la reivindicació
exigent per a incrementar el nostre autogovern.

Nosaltres ens prenem, com li he dit, amb rigor esta
proposició no de llei i, per tant, creiem que és una
proposició important.
No obstant això, volem parlar algunes
coses sobre el contingut.

Sobre el primer punt que plantegen, diu: «Donar
suport als plans del Consell».
Quins plans?
Quins plans, senyor
Maluenda?
Quins plans ha fet el Consell, per exemple, en la línia 1
del metro?
Poca cosa, segurament perquè no tenen un duro.
Però donar suport aixina alegrement a una cosa que desconeixem,
perquè, per desgràcia, la inversió en el que és
competència de La Generalitat és molt poca cosa, ens costa i
resulta una mica difícil.
Ens agradaria donar suport a un pla quant
al que vostés plantegen, però és que hi ha tan poca
activitat en este sector que donar suport aixina alegrement.
.
.
En tot
cas, bé, hem considerat que este punt no hauria de mermar el que és el
conjunt complet de la seua proposta de resolució.

Plantegen coses importantíssimes que nosaltres
reclamem i que vostés, Partit Popular i Partit Socialista, manant
ací o allà, o allà i ací, han conveniat en
infinitat d'ocasions i no s'ha traduït mai en la
pràctica, com és la línia Dénia-Oliva-Gandia.
Vostés plantegen com una exigència i els felicitem per
això, però crec que no podem tornar a plantejar coses que
després no es concreten en la realitat.
I per nosaltres és
una reivindicació fonamental la connexió ferroviària
de la capital d'Alacant amb la capital de València per la
costa.
I només falta finalitzar la línia entre Dénia,
Oliva i Gandia.

Però, jo crec que s'han oblidat de dos
línies, i m'agradaria que vosté donara
l'opinió sobre això.
Perquè n'hi ha una
línia aprovada en un marc del consorci de comarques centrals
valencianes, que és una línia estratègica que ens
connectaria el país de forma transversal, com és la
línia que demana el projecte Concercost, aprovat també per
vostés, i del qual és president el nostre alcalde de
Xàtiva, el senyor Rus, i que en una moció en
l'Ajuntament de Xàtiva, el senyor Rus ha aprovat convocar el
mateix consorci de les comarques centrals -i no tinc cap dubte que
esta seria una iniciativa important-, que és la línia
Gandia-Pobla del Duc, Gandia-Pobla del Duc.
S'han oblidat,
però no crec que siga un oblit voluntari, sinó que crec que
se pot millorar la seua proposta, i la podem millorar en el futur.
Això ens donaria un eix transversal important per a connectar-lo,
que ara és l'actual línia Xàtiva-Alcoi, amb la
línia Gandia-Pobla del Duc.

Fan vostés referència a la línia
fèrria Xàtiva-Alcoi, i és una vergonya el que
està passant en esta important línia fèrria.
I
ací hem aprovat per unanimitat proposicions no de llei plantejades
pel nostre grup sobre esta línia ferroviària, que entre que
si la titularitat és del ministeri i no se fan les inversions, i no
se transferix i tal, tenim una línia en una situació
patètica.

Però jo crec que s'ha oblidat
vosté també, i nosaltres hem presentat iniciatives en eixe
sentit, una línia ferroviària que m'ho ha assenyalat el
diputat Torró i que és important, la línia
Alcoi-Alacant.
Crec que amb esta línia podíem avançar
també en un model de xarxa ferroviària de proximitat, de
rodalies, integral, que seria molt important per al nostre país.

Sobre el tercer punt, no tenim ninguna
discrepància, el trobem perfecte, el subscrivim completament.

Sobre les dotacions econòmiques, ¡home!
,
¿què vol que li diga?
Demana vosté la lluna, com em va
dir a mi el conseller una vegada.
2.
500 milions d'euros demanar al
govern central perquè invertisca en la nostra xarxa de ferrocarrils,
ja està bé!
Però, escolte, un poc més de rigor.
Si el conseller mos va dir en la intervenció en la Diputació
Permanent que demanar 5.
000 milions per a tot el finançament
autonòmic era insuficient, era demanar la lluna, vosté demana
només per a la xarxa 2.
500 milions d'euros.
Benvinguts.
Entre
altres coses, li diré per què; perquè el govern
central no fa res en la nostra xarxa de rodalies.
S'ho han gastat tot
en l'AVE.
Però la inversió en el que utilitza el 99%
dels nostres ciutadans, que és la xarxa de rodalies, no hi ha
pràcticament inversió.
I això ha de vore molt amb el
nostre sentit de la nostra autonomia.

Anar de ploramiques no és el que.
.
.
La
nostra autonomia no pot estar subordinada.
Volem coresponsabilitat, volem
el que és nostre, d'acord amb l'Estatut que
vostés van pactar.
Eixa és una competència nostra.
Demanem el que és nostre.
Una autonomia subordinada no és el
que volem els valencians.
Volem una autonomia de primera, de primera, no
subordinada, com és la que mos plantegen vostés en la seua
intervenció, una autonomia de mínims i pràcticament
administrativa, que per anar al vàter ha de demanar permís a
Madrid.
Eixa és l'autonomia que volem.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Per al torn de rèplica, per part del Partit
Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor
Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Morera, parla vosté molt bé
l'anglés, tan bé, tan bé que se
l'entén millor que als anglesos.
Com li ho dic.
Felicitats!

Coincidisc plenament amb algunes de les exposicions
que vosté ha fet respecte del sentit de l'autonomia i
l'exigència davant de Madrid d'allò que
són els nostres drets.
Ahí sempre mos trobarà, senyor
Morera, sempre mos trobarà.
El president Camps i tot el Partit
Popular amb ell, sempre estarem reclamant la millora de la vida dels
valencians a través de noves i millors i més segures
infraestructures, a través de major finançament, a
través de millors carreteres, a través de millors trens, a
través de rebre auia, que tanta falta fa per al desenrotllament
econòmic i social de la nostra comunitat.

Sempre mos trobarà exigint a Madrid el que
són els nostres drets.
No suplicant, exigint, conforme vosté
molt bé ha dit.
Ho hem fet sempre, ho continuarem fent, governe qui
governe Madrid.
Perquè, mire vosté, no podríem ser
bons espanyols -eixe és el nostre concepte- si no som
primer bons valencians, i per a ser bons valencians cal començar a
defensar els interessos de la Comunitat Valenciana de forma conjunta, no
solament el grup parlamentari que sustenta el govern.

Per això rep amb gust el seu anunci que van a
votar a favor la iniciativa.
Perquè mos congratula que hi haja un
grup de l'oposició que estiga disposat a reivindicar davant de
Madrid el que són els nostres drets, no com altres.
No com altres,
que ho pregonen però que després no ho fan.
Clar que
sí, clar que sí!

Mire, diu 2.
500 milions.
Com a mínim!
-diguem-, com a mínim!
Perquè per a modernitzar
totes eixes competències, no volem que mos donen unes
competències d'infraestructures ferroviàries que
estiguen en mala situació.
Sempre, des de 1983, este grup
parlamentari ha reivindicat la competència de la línia
Xàtiva-Alcoi, des de 1983.
I el grup en el qual vosté
està englobat ara i el grup en el qual jo estic hem votat
conjuntament, tant en ple com en comissió, iniciatives, proposicions
no de llei encaminades a la millora i a la modernització de la
línia Xàtiva-Alcoi, quan governàvem a Espanya i quan
no governàvem a Espanya, quan érem oposició a La
Generalitat i quan governàvem La Generalitat.
Perquè entenem
que la defensa dels interessos dels valencians han d'estar per damunt
de les ideologies polítiques, primer cal ser valencians i
després cada un que siga del partit que crega convenient.
Però si una cosa hem de tindre en comú és la defensa
sempre, davant de Madrid, dels drets dels nostres ciutadans.
I els drets
dels nostres ciutadans, en esta qüestió, passen
necessàriament per gaudir de millors infraestructures
ferroviàries.

Me parla del metro, la línia 1 del metro.
Mire
vosté, s'està millorant i modernitzant la línia
1 del metro, s'estan complint les previsions que el PIE determina.
S'estan complint.
S'estan complint noves unitats, major
seguretat, preparació excepcional per als conductors dels trens,
comoditat per.
.
.
a més de seguretat -com dia abans- per
als usuaris.
Constantment, La Generalitat està defensant eixe dret
que tenen els valencians a tindre un millor servici també de metro,
i no solament en la línia 1, sinó en totes les línies
del metro.
Ací s'ha parlat abans també de la
connexió de la línia 1 del metro en el nou hospital de La Fe.
És que està programat en el PIE, és que no és
res nou, és una cosa que està programada en el PIE i que
s'està executant.

La línia Xàtiva.
.
.
mire, la línia
del ferrocarril que unisca Alacant i València per la costa és
molt necessària, clar!
, i dóna molt servici a quantitat de
poblacions en la costa, que necessiten eixa millora en les seues
comunicacions per a poder desenrotllar el sector turístic millor i
perquè puguen fer ús dels seus drets els ciutadans i les
ciutadanes.
I ja ho he dit abans; si són línies estes de
rodalies i de servicis interns de la nostra comunitat que complixen un
caràcter social molt important!
, l'utilitza la gent per a
desplaçar-se per anar al centre de treball, l'utilitza la gent
per a desplaçar-se a la universitat o a l'institut!
Per tant,
pense que en això també coincidim.

Senyor Morera, agrair-li, agrair-li les seues paraules
i el seu compromís.
Agrair-li i dir-li que sempre mos trobarà
quan aquí es tracte de defensar davant Madrid allò que
són els drets dels valencians, allò que el nostre Estatut
d'autonomia, en el marc de la Constitució espanyola de 1978,
mos concedix.
I una de les coses que mos concedix és poder reclamar
a Madrid que mos done la línia de rodalies que siga
competència de La Generalitat, la línia de rodalies que mos
la done modernitzada i que mos la done.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
dotada de la suficient partida econòmica per
a poder prestar el millor servici.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Pel torn de rèplica, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Molt breu per a assenyalar algunes coses.
Primera, no
ha contestat vosté, senyor Maluenda, les dos peticions, que crec que
se podria parlar, de dos incorporacions quant al que seria el disseny
d'un mapa de rodalies al nostre país.
Són eixes dos
línies que jo he assenyalat que crec que són interessants
-crec que tindrem temps per a vore-ho- la línia
Gandia-Pobla del Duc i la línia Alcoi-Alacant.
Crec que si esta
proposició no de llei pot contribuir, pot contribuir i tenim els
nostres dubtes, a encetar una dinàmica de millora del que és
la desastrosa realitat de la xarxa de rodalies al nostre país,
doncs, endavant.

Nosaltres no tenim cap problema en coincidir amb
aquelles propostes que vagen a incrementar el nostre autogovern i a
millorar el benestar dels nostres ciutadans.
No tenim cap problema, siguen
fetes pel PSOE o pel PP.
No tenim cap problema.
Perquè entenem que
la política valenciana està mancada de consensos
bàsics, el que en alguna ocasió Esteban González Pons
va assenyalar un mínim sentit d'estat valencià.

Ara, eixe consens no s'ha de fer només
des de les posicions d'un grup, perquè tenim una societat
plural, i la nostra comunitat és plural i és diversa.
Vostés tenen la responsabilitat de governar i nosaltres la de fer
una oposició, però la nostra posició és
constructiva.
I ens tindran i sumarem amb el nostre govern per a
reivindicar allò que és just.
I ho hem plantejat, li ho he
dit al principi de la nostra intervenció; vostés quan
rectifiquen i ens fan cas l'encerten majoritàriament, ja siga
en el tema de finançament, vam assenyalar en el seu dia que era
convenient fer una comissió parlamentària per analitzar este
tema i per a posar-mos d'acord, perquè el nostre president
poguera defensar amb força a Madrid una posició valenciana en
matèria de finançament i no ens van fer cas.
I ara
vénen tard i mal.
La rectificació ha sigut bona.
Arriben
tard, perquè altres comunitats autònomes tenen el suport de
tot el parlament, fins i tot, de la societat civil per anar a negociar un
tema que és cabdal, que són els recursos econòmics.

En el tema de la xarxa de rodalies, igual.
O som una
autonomia subordinada que esperem que Madrid ens ho solucione tot o en base
a una autonomia, que és el concepte d'autonomia que nosaltres
tenim i crec que vostés també tenen, amb independència
de qui governe en Madrid, siga Rajoy o Zapatero, supose que és
aixina, no?
Doncs, en funció d'eixe criteri, nosaltres estem
per una autonomia de primera.
Perquè sap què passa?
Que som
una autonomia de segona, per desgràcia, diguem-ho clar.
Perquè les competències que tenen altres comunitats
autònomes no les tenim nosaltres.
Ens podíem posar
d'acord, per exemple, senyor Maluenda, en la policia
autonòmica?
Ens podíem posar d'acord amb això?
Si Galícia, Canàries, fins i tot, Madrid tenen un model de
policia autonòmica!

Veig al conseller Serafín i em fa pena vore el
limitat pressupost que té la seua conselleria.
(Remors) Quan altres conselleries
d'altres comunitats autònomes són conselleries potents
i que actuen!
92 milions d'euros, em fa.
.
.
Crec que en això
també mos podíem posar d'acord.
El que estan fent
altres comunitats autònomes: no ens posem d'acord, no passa
res, mosatros continuarem exigint.
Perquè la nostra exigència
d'una autonomia que incremente el seu autogovern dins del conjunt del
marc constitucional, a nosaltres no ens guanyarà.
No ens
guanyarà, perquè sí que volem una autonomia de
primera.

En eixe sentit, li torne a repetir que el nostre grup
ja va plantejar esta proposició no de llei, en temps i forma, i
vostés en aquell moment van dir que no.
Ens alegrem del seu canvi de
posició.
Ens alegrem, sincerament.
Perquè veem que han
rectificat, i han rectificat en un criteri que nosaltres creiem que
és positiu.

Hem matisat algunes coses de la seua proposició
no de llei, però entenem que esta proposició no de llei pot
encetar un camí per a superar la penosa situació que tenim en
la xarxa de rodalies del nostre país, i un govern central que no
invertix el que ha d'invertir-se en la xarxa de rodalies del nostre
país i, per tant, donem un vot afirmatiu.
Ho mirarem, ho
controlarem, serem exigents amb el govern central, perquè el que no
pot ser és la inversió que fa el govern central en la xarxa
de rodalies del nostre país.
Això és penós.
I,
per tant, demanem els diners que ens pertoquen i ens coresponsabilitzem
mosatros de la nostra gestió, que d'acord amb l'Estatut
és competència nostra, i a partir d'ahí els
assenyalarem en què van fer o no.

Eixe és el nostre plantejament.
No volem ser
una autonomia tutelada, de segona i una autonomia que ha de demanar
permís a Madrid.
Eixe no és el nostre plantejament, mane
Rajoy o mane Zapatero.
Volem, en el marc de les nostres
competències, tindre una autonomia de primera.
Eixe és el
nostre plantejament i, per tant, votarem a favor de la proposició no
de llei.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.
(Remors)

Señores diputados, vamos a proceder a la
votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 52.
Votos en
contra, 33.
Queda aprobado el punto 1.

Proposició no de llei, de tramitació
especial d'urgència, sobre l'elaboració
d'un pla d'acció territorial integrat
metropolità, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE
número 21.
457, BOC número 94)

La senyora presidenta:

Pasamos al punto 2: presa en consideració de la
Proposició no de llei de tramitació especial
d'urgència sobre l'elaboració d'un pla
d'acció territorial integral metropolità, presentada
pel Grup Parlamentari Socialista.

Antes de la intervención, les recuerdo a los
señores diputados el artículo 1 del reglamento de esta
cámara, donde dice que «los diputados y diputadas
podrán hacer uso indistintamente del idioma valenciano y del
castellano».
Es decir, les ruego que se cumpla este artículo y
cada uno, pues sus experiencias y su dominio del idioma.
.
.
,
agradeciéndolo, por favor, nos ajustemos al reglamento.

Gracias.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Sí, gràcies, presidenta.
(Pausa)

Gràcies, presidenta.

Senyores i senyors diputats, la Llei
d'ordenació del territori i protecció de paisatge, la
Llei 4 de 2004, pretenia ser, per a la Comunitat Valenciana, una
legislació d'avantguarda que aspirava a introduir nous i
moderns criteris d'ordenació territorial i urbana.

Sobre el paper, una de les apostes més
destacades de la LOT, la Llei d'ordenació del territori, era
garantir la gestió integrada del territori, per la qual cosa
s'introduïen instruments de nova creació o se'n
desenvolupaven altres ja existents, com ara els plans d'acció
territorial.

Senyories, gestió integral del territori,
-repetisc- gestió integral del territori, és a
dir, una planificació estratègica que acota, acota, en
qualsevol altre instrument d'ordenació, per exemple, els plans
generals, el conjunt de les dimensions, objectius, riscos, debilitats i
fortaleses del propi territori.

El balanç de la Llei d'ordenació
del territori, després de més de quatre anys, és,
senyores i senyors, un absolut fracàs.
El sistema
d'informació territorial previst en la LOT no és
accessible al públic.
El Pla d'acció territorial contra
el risc sísmic, contingut en la LOT, no s'ha aprovat.
Els
plans d'acció territorial dirigits a protegir els recursos
hídrics, -repetisc a la bancada popular- a protegir els
recursos hídrics de la Comunitat Valenciana, previstos també
en la LOT, no s'han executat.
El Pla d'acció territorial
del sistema rural valencià, tampoc sabem res d'ell en este
moment.

El pla del litoral, sotmés a informació
pública a principis de 2006 pel conseller Blasco i que va rebre
centenars i centenars d'al·legacions que, per cert, mai varen
ser contestades, s'ha parat enfront de les discrepàncies
internes del Consell, mentre que l'ocupació de la costa seguix
creixent i creixent d'una forma contínua.

Senyories, podia pensar-se que hi havia una
estratègia de ralentitzar els plans territorials a què
estiguera elaborat el marc general d'ordenació, és a
dir, l'estratègia territorial valenciana.
Però no, no.
Desgraciadament, no.

Sorprenentment, el dia 6 de juny d'enguany el
president Camps presentà el document de treball de
l'estratègia territorial valenciana, és a dir,
l'instrument més general, per a entendre-ho, i que no deixa de
ser, al nostre entendre i de molts experts i molts col·legis
professionals, un compendi de directius i criteris generals sense cap
voluntat de concreció ni tampoc d'eficàcia.

I el dia 12 de juny, és a dir, sis dies
després, el conseller García Antón presentà el
pla de l'Horta com un document tancat, no com una estratègia
territorial valenciana, sotmés a exposició pública en
el mes d'agost passat i que, contràriament a allò
expressat pel conseller de Medi Ambient a este diputat en comissió
de 15 d'abril d'enguany, estaria adaptat a
l'estratègia territorial.
Impossible, perquè la
redacció ha estat simultània, si no abans la redacció
de l'Horta que la de l'estratègia.

Però el que és pitjor, un pla que ha
permés la destrucció total de l'horta, que sí
haguera pogut salvar-se quan en l'any -recordem- 2001 el
moviment ciutadà Salvem l'horta presentà una iniciativa
legislativa popular avalada per 117.
000 firmes, que va ser rebutjada amb
els vots de vostés, senyors del Partit Popular.

No han valgut, no han valgut ni les promeses de
l'aleshores president Zaplana, quan també en l'any 2001
va prometre una llei que arreplegaria la reivindicació del moviment
ciutadà.
Tampoc han valgut les promeses del senyor García
Antón, aleshores, en aquells moments, conseller
d'Ordenació del Territori.
Ni tampoc ha valgut la
contundència de l'informe del Consell Valencià de
Cultura de 8 de maig de l'any 2000.
No ha valgut res.

Durant este temps, senyories, la Conselleria de Medi
Ambient ha permés que s'hagen requalificat milions de metres
quadrats d'horta a l'empara del buit legal existent, sent els
exemples més escandalosos els dels municipis d'Alboraia, amb
1.
200.
000 metres quadrats, i el de la ciutat de València, la
revisió del pla general que està ara, ara en
tramitació, amb una requalificació de 4 milions de metres
quadrats d'horta, a pesar de no haver esgotat la ciutat de
València encara el sòl reservat a la construcció de
vivendes, on en queden per a construir, queda sòl per a construir-ne
unes altres 18.
000 i tenint en compte també que a València
ciutat existixen encara 65.
000 vivendes buides.
No obstant això,
requalifiquen 4 milions de metres quadrats de sòl destruint
l'horta.

Miren -i això el conseller García
Antón ho sap-, en estos moments en la Conselleria de Medi
Ambient s'estan tramitant PAI i modificacions de plans generals que
inclouen requalificacions d'horta que poden deixar-la reduïda al
5% del que era fa només deu anys, només deu anys.

Senyors del Partit Popular, s'han d'acabar
ja les seues vacances.
Ha arribat l'hora d'introduir el sentit
en l'urbanisme valencià.

Per a l'àrea metropolitana de
València, estos fets tenen unes conseqüències
particularment greus, ja que és l'indret del territori de la
nostra comunitat que concentra una major població i una major
activitat i, amb la supramunicipalitat dels fluxos, exigix un lideratge
més enèrgic per part dels poder públics.

L'àrea metropolitana és el marc en
el qual devem analitzar i abordar la major part dels fenòmens
territorials, amb una relació democràtica i harmònica
entre tots, absolutament tots el municipis que la conformen.

Un milió i mig de persones compartint llocs i
infraestructures necessiten solucions a través de la
planificació per a sentir-se integrats en este espai comú que
és l'àrea metropolitana.

Abans de la revisió del planejament de
qualsevol dels termes municipals, és prioritari, és
prioritari un pla d'acció territorial integrat
metropolità que coordine tots els altres plans amb un sentit ample
d'estratègia territorial.
Això és obvi,
això és una qüestió lògica, és
normal.

No pot tornar a passar el mateix que amb el pla de
l'Horta i l'estratègia territorial valenciana.
No pot
passar el mateix.

Per cert, hui en la premsa ve que, per l'ordre
en què vostés han tret l'estratègia i el pla de
l'Horta i com afecta el pla de l'Horta a les modificacions dels
plans generals que estan produint-se a l'àrea metropolitana,
hui ve en la premsa, precisament, que l'Ajuntament d'Alboraia
va a recórrer el pla de l'Horta.
Això no pot passar.

Fins i tot, seria convenient que este pla territorial
metropolità que proposem, s'arrelara amb un pla
d'infraestructures per al Camp de Morvedre, el Camp de Túria,
la Ribera i la mateixa Horta i, tal volta, alguna comarca més si
fera el cas.
Un pla metropolità que continga almenys les
estratègies metropolitanes de mobilitat, usos del sòl i
activitats, patrimoni del sòl i vivenda, dotacions primàries
i de protecció de l'horta, el litoral i el paisatge.
Però també que continga la minoració dels efectes
mediambientals de les actuacions urbanístiques, la
redistribució de les rendes derivades del planejament per a la
formació d'un patrimoni municipal de sòl i una
política pública de vivenda.

També la reconsideració de la mobilitat
metropolitana, des de la prioritat del transport públic de qualitat,
la coordinació dels seus diversos modes i la potenciació de
transports alternatius; la generació, també,
d'economies avançades, en particular, aquelles basades en la
innovació, la creativitat i l'art, valor afegit; el tractament
curós del paisatge natural o antròpic, urbà o no
edificat i en totes les escales que mereixen tractament específics.

I, finalment, la participació com a eix
fonamental en l'ordenació del territori i la seua nova governança.
Fins i tot,
seria convenient que este pla territorial, senyores i senyors diputats,
s'arrelara amb un pla d'infraestructures, com he dit abans.

El que sí és important és que es
done participació a la societat civil organitzada, a les entitats
econòmiques vinculades al desenvolupament immobiliari, a la
comunitat universitària, als col·lectius professionals, als
representants polítics del conjunt dels ciutadans i a la
població també afectada, a través dels seus
ajuntaments; una participació prèvia a la presa de decisions
perquè el resultat final siga el fruit d'un ample
procés de concertació.

En este tema que plantegem, en este Pla
d'acció territorial metropolità per a
l'àrea metropolitana de València, no és
possible, en absolut, que s'actue com s'ha actuat amb els
altres plans territorials.
No és possible que s'actue com
s'ha actuat amb el pla territorial de l'Horta, ni és
possible que s'actue com s'està actuant amb
l'estratègia territorial valenciana.

Creguem que és una proposta sensata, és
una proposta de sentit comú, és una proposta que pot llimar
moltes de les friccions que ja estan sorgint entre el mateix pla de
l'Horta i els mateixos ajuntaments del Partit Popular, com és
el cas d'Alboraia, que -repetisc- ve hui en la premsa, i
com és indubtable que produirà friccions, el pla de
l'Horta, amb la revisió del pla general de València
ciutat.

Serà aixina i, per tant, nosaltres plantegem, i
ho plantegem ací, en este moment, a través d'esta
proposició no de llei, la creació d'un pla
d'acció territorial metropolità de l'àrea
metropolitana de l'Horta que intente, d'alguna manera llimar
estos problemes que va a haver entre este pla i els distints plans
generals.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer,
senyor José Cholbi Diego)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Pel Grup Parlamentari Popular.
.
.

De Compromís, demana la paraula.
.
.
Si demana la
paraula.
.
.
és que, com no veia jo a vosté fer cap senyal o
indicació.
.
.
Esta presidència li dóna la possibilitat
que intervinga.

El senyor Torró Gil:

Bé, per començar, manifestar la nostra
voluntat d'aprovar la proposició no de llei.
Em sembla que
és adequada la proposició i també és adequat el
moment i l'oportunitat de presentar-la, sobretot per la sèrie
de circumstàncies conjunturals que molt bé el diputat Signes
ens ha exposat ací, i sobre les quals no vaig a reiterar-me massa.

Bé, estem, a més, davant d'un
context en què, independentment dels.
.
.
o a més del problemes
que ens trobem en la qüestió de l'ordenació
urbanística en general, hi ha alguns aspectes que afecten
determinats espais territorials -les hortes tradicionals- que,
a més, estan rebent amenaces cada vegada més importants.
Ja
no sols és evidentment l'horta de València, sinó
altre hortes.
Esta setmana, per exemple, s'ha fet públic que
el pla general d'ordenació urbana d'Alacant també
afecta el poquíssim ja que queda d'horta tradicional en
aquesta ciutat.

Si no fóra perquè hi ha una conjuntura
molt concreta que afecta el tema del pla territorial de l'Horta,
probablement, inclús haguera estat més bé fer una
proposta de caràcter més generalitzada perquè, com ens
ha dit molt bé en l'exposició que m'ha precedit,
la Llei d'ordenació del territori, en estos moments, és
absolutament paper mullat.

I, des del nostre punt de vista, açò
és un fet terrible i preocupant.
Hi ha una manca
d'ordenació territorial global, una manca
d'ordenació territorial de caràcter supramunicipal.
Pensem que és una assignatura pendent, una de les greus assignatures
pendents, ¿eh?
, entre altres, de la transició, que ja
té més de trenta anys de retard.

No va ser, lamentablement, prioritària en
l'època dels governs del Partit Socialista, però en
l'època dels governs del Partit Popular no només
és que no s'ha convertit en una cosa prioritària,
sinó que ens han jugat al joc tan habitual de la
prestidigitació, és a dir, de fer una cosa.
.
.
, o de dir una
cosa i fer-ne una altra, dir que es protegix, per a després realment
desprotegir, dir que s'ordena, per.
.
.
, en canvi, quan el que
està fent-se realment és desordenar, ¿eh?
, es deixa
tot en mans del mercat, i es facilita un enorme volum de
transferències de rendes des de les arques públiques fins a
les arques privades.

Hi ha una qüestió que s'anomena en
la proposició no de llei, en la qual el diputat Signes no ha incidit
massa, que és el tema de la redistribució de les rendes.
Jo
crec que això és un tema molt important, perquè cal
tindre en compte que els beneficis que s'obtenen del negoci de
l'especulació amb el sòl urbanitzable no haurien de ser
en cap cas privats.
Són els ajuntaments, són els poders
públics els que determinen quin és el valor que té un
determinat espai des del moment en què es qualifica com a
urbanitzable i es determina una determinada edificabilitat i, per tant,
eixes rendes haurien d'estar majoritàriament en mans.
.
.
,
majoritàriament, no, globalment, en mans dels poders públics.
Jo pense que això és una qüestió legal que
caldria resoldre i que la llei del sòl que s'ha aprovat
recentment ha contribuït a pal·liar, però que seguix
estant ben lluny del que seria la legislació que està a
altres països europeus i que, per tant, és una responsabilitat
que està pendent i que caldria (ininte­l·ligible) .
.
.

Jo pense que en el tema de la llei
d'ordenació del territori i tot el que hi ha hagut, no es
tracta o no es pot parlar d'una gestió dolenta, ¿eh?
Jo
crec que és més bé una.
.
.
, i aneu a permetre'm
un neologisme, una desgestió, ¿val?
, i no es tracta de no haver gestionat per
incompetència o per no saber, sinó simplement per no tindre
voluntat de gestionar, és un desgovern deliberat.
És a dir,
mentres no es governa, s'aconseguixen una sèrie de coses molt
concretes.

La primera, facilitar negocis privilegiats.
Les
administracions locals, en termes generals, són més
fàcils de manipular per part del que jo anomene ara, i també
estic inventant-m'ho, poders immobiliaris, ¿no?
¿Per
què?
Per diverses raons.
Una d'elles, que seria la segona,
és la de generar competència entre municipis.
És a
dir, es plantegen determinades inversions, es plantegen determinades
actuacions, com no hi ha ordenació territorial, cada municipi pugna
o bé per atraure la inversió que es planteja o bé per
fer el mateix que fa el veí: si un posa camp de golf, jo
també vull camp de golf; si un posa macrourbanització, jo
també pose macrourbanització, perquè és el que
fan tots i perquè d'eixa forma es genera riquesa per a.
.
.
, es
diu que es genera riquesa per al poble.

En tercer lloc, perquè sosté i potencia
l'opacitat de la gestió urbanística.
I, en quart lloc,
sobretot, perquè es dificulta i es minimitza la participació
ciutadana, i la participació ciutadana informada, no la
participació ciutadana esta que tenim ací, en la qual la gent
pot fer al·legacions, sinó la participació ciutadana
sobre la base d'informar la població de forma ampla sobre
què és el que està duent-se a terme i, després,
facilitar absolutament eixa participació abans de començar,
no a decidir, sinó abans inclús de començar a
planificar, com es fa a altres països, no cal anar-se'n a ningun
país especialment esquerrà, sinó en els Estats Units,
per exemple, en Califòrnia, totes estes qüestions de
participació ciutadana en temes de planificació
urbanística i ambientals, està molt ben regulat, i
inclús l'estat facilita i protegix i posa mitjans
perquè es produïxca eixa participació.

Bé, els resultats del que tenim, està
ben clar: creiximent desordenat i desmesurat de l'espai urbanitzat,
enormes dèficits d'infraestructures i de serveis,
perquè normalment açò es fa després
d'haver actuat ja sobre el resultat ja d'eixa
planificació local i actuació local desordenada.
Bé,
com es diu en la proposició no de llei, el cas de València
és especialment greu, pensem que hi ha una concentració de
població i d'activitat econòmica que supera amplament
el 25% del total del territori i que això provoca una complexitat de
gestió que fa necessària una major coordinació
supramunicipal, i la política del PP ha estat contrària i en
gran mesura responsable de la manca, d'esta falta de
planificació.
L'Ajuntament de València es va carregar
el Consell Metropolità de l'Horta, ¿eh?
,
l'alcaldessa i diputada.
.
.
, dic «diputada», perquè
supose que no haurà renunciat a l'acta, encara que no la veem
per ací mai, Rita Barberá, que era un organisme que tenia
moltes deficiències, però que és millor tindre eixe
organisme amb deficiències que no tindre'n cap, la
no-admissió al tràmit de la iniciativa legislativa popular
que es cita o el tema del pla general d'ordenació urbana a
València, que, com s'ha parlat d'ell, només vaig
a citar en una qüestió molt important i és en la
no-voluntat d'acotar, de posar-li fi al creiximent, de posar els
límits al creiximent de la ciutat.

Mire, nosaltres estem d'acord amb la
proposició no de llei.
.
.
, amb diverses coses.
En primer lloc, amb el
tema de minimitzar els impactes ambientals.
Jo diria més, caldria
fixar els límits.
Anem a arribar a un punt en què tot el
món és conscient, de forma més o menys
explícita, que no es pot seguir amb un creiximent infinit,
això és inviable i, per tant, cal saber fins a on es pot
créixer i és imprescindible començar a pensar fins a
on podem arribar i començar a marcar els límits
d'allò que pot ser i d'allò que no pot ser.

Per tant, no només minimitzar, jo aniria una
miqueta més enllà.
Redistribuir les rendes del planejament,
ja he parlat abans d'això, per tant, no vaig a tornar a
entrar; reconsiderar el tema de la mobilitat metropolitana;
l'importantíssim tractament del paisatge, amb totes les
mancances i deficiències que té el desenvolupament legal; i
el tema de la participació ciutadana, que és fonamental, que
és importantíssim i que no és només un
tràmit, hauria de ser un precepte, una qüestió sine qua non, ¿val?
, i
ací ens trobem amb la sorpresa que alguns grups ecologistes han anat
a sol·licitar informació i se'ls han denegat
fotocòpies amb l'excusa que això són temes de
propietat intel·lectual, ¡lo nunca
visto!
, ¿eh?

Bé, alguns peròs, de tota manera, alguns
peròs que ens agradaria que es quedaren clars, ¿eh?
Per a
nosaltres, la part dispositiva es queda curta en el tema de la
participació ciutadana.
Ja ho he dit abans, parla de la
participació ciutadana abans de la presa de decisions.
.
.
¡No,
no!
, abans de la presa de decisions, no: ¡abans de l'inici de
la mateixa planificació!
, ahí és quan deuria
començar la participació ciutadana, i l'única
cosa que es demana és que participen les institucions abans
d'això, però no els mateixos ciutadans, i entenem que
això és un problema.

Sols s'ocupa de mobilitat i usos del sòl,
i un pla d'acció territorial hauria d'anar molt
més enllà, i més un pla tan ambiciós com el que
ens proposem, que nosaltres estem completament (ininte­l·ligible) .
.
.
, que no es limite exclusivament a l'Horta,
sinó que es plantege també en les comarques circumdants.
Per
tant, aigua, residus, serveis, activitats econòmiques, tot
això caldria també incloure-ho, i això no està
massa en la part argumentativa, però no està en absolut en la
part dispositiva.

I, finalment, i per a acabar, insistir en el concepte
dels límits.
El creiximent infinit és impossible, els
problemes ambientals que tenim en l'actualitat són més
que evidents i, per tant, hem de començar a pensar d'una altra
forma: en compte de pensar com podem créixer, tenim de
començar a pensar fins a on podem créixer, i la
planificació deuria començar precisament per ací.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Popular, el senyor José
Ciscar, il·lustre diputat.

El senyor Ciscar Bolufer:

Moltes gràcies, senyor president.

Señoras y señores diputados, antes de
entrar en materia me gustaría hacer una breve matización, y
es que pudiera parecer, señor Signes, que del tono de su
intervención, y, desde luego, se deduce del texto escrito de su
proposición no de ley, parece que ese largo período al que
aluden de urbanización y destrucción de la comarca de
L'Horta sea, como siempre exclusiva responsabilidad del Partido
Popular, y yo creo que en la comarca de L'Horta, en muchos municipios
y durante mucho tiempo ha gobernado la izquierda y ha gobernado su partido,
con lo cual, en todo esto, si es que existe, alguna responsabilidad
pensamos que también tendrán.

Bien,  dicho lo anterior, podemos coincidir en
algunas, yo diría que en bastantes cuestiones de fondo que ustedes
plantean en su proposición, y, de hecho, muchas de ellas ya
están incorporadas como recomendaciones o coinciden con
recomendaciones que se incluyen en el documento de la estrategia
territorial valenciana.
Lo que ocurre es que no podemos apoyar su
proposición en su totalidad, porque donde no estamos de acuerdo es
en el camino a seguir, en el iter procedimental que ustedes pretenden.
Y es que voy a
tratar de explicar por qué.

Ustedes plantean un plan de acción territorial
integrado metropolitano para la comarca de L'Horta como una
acción de gobierno inmediata, digamos, para ya, y nosotros
entendemos que en estos momentos el objetivo prioritario, lo primero es la
elaboración.
.
.
, o terminar con la elaboración de la
estrategia territorial de la Comunidad Valenciana, en la que está
trabajando el gobierno valenciano, en especial la Conselleria de Medio
Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda.

Y lo entendemos así, porque en la Ley 4/2004,
que usted ha citado, la estrategia territorial viene establecida, viene
fijada como el primero de los instrumentos de ordenación
territorial, digamos, como la piedra o el eje alrededor del cual van a
girar todos los planes de acción territorial que se están
elaborando y que en el futuro se elaboren.
Y, en ese sentido,
efectivamente, el gobierno valenciano ha venido cubriendo sucesivas etapas,
y lo que hizo fue, en junio del 2008, presentar el documento de objetivos y
criterios de la estrategia territorial de la Comunidad Valenciana por parte
del president de
La Generalitat, y a partir de ahí se ha iniciado un proceso de
participación pública que, con una excepcional acogida, ha
permitido ajustar la caracterización de los veinticinco objetivos
iniciales e incorporar para su análisis nuevos objetivos que se han
propuesto.

Usted ha dicho que la estrategia territorial de la
Comunidad Valenciana solo contiene una serie de directrices y criterios
generales sin ningún tipo de voluntad de concreción y de
eficacia.
Mire, el problema es que me da la impresión de que ustedes
están confundiendo la parte con el todo, ustedes están
confundiendo el documento inicial, que es un documento de trabajo, con un
documento cerrado.
No es un documento cerrado, no establece una estrategia
definitiva, no es un programa de líneas de actuación, sino es
un primer documento para el debate y para la aportación de
propuestas y de sugerencias.

Por lo tanto, no nos debemos de confundir: la
estrategia territorial de la Comunidad Valenciana se está elaborando
en estos momentos y, efectivamente, está llamada a ser el documento
que ha de orientar las pautas de actuación y de ocupación de
nuestro territorio.
Y ello basado en dos premisas o dos directrices
fundamentales: el uso racional de los recursos naturales y un modelo
urbanístico sostenible.

Dicho en otras palabras, la función de la
estrategia territorial es definir qué modelo de territorio aspiramos
a tener en la Comunidad Valenciana y cuáles son los grandes
objetivos y criterios que queremos que orienten los planes
urbanísticos y todos los planes y proyectos que puedan tener
cualquier tipo de incidencia sobre el territorio.

Entre los objetivos de la estrategia territorial
están, efectivamente, la potenciación de nuestras tres
grandes áreas metropolitanas, Valencia, Castellón y Alicante.
Hay mucho más, está también la consolidación de
un sistema urbano, de una riquísima red, que creo que tenemos, de
ciudades medias, y está asimismo la mejora de nuestro entorno y
nuestro mundo rural, que es la base de un conjunto de bienes y servicios
ambientales, económicos, culturales, energéticos,
etcétera, de un inmenso valor.

Y dentro de esa estrategia, uno de los grandes
objetivos, el objetivo 3, es precisamente diseñar el esquema
territorial de la región urbana de Valencia, y, ojo, entendido esto
como un concepto superior al de área metropolitana, es un concepto
mucho más amplio.
Ahí se tienen que diseñar los
grandes escenarios de futuro para ese conjunto urbano, y es donde se tienen
que analizar los puntos fuertes, los puntos débiles, las amenazas,
las oportunidades, y más dentro de un contexto donde todos sabemos
los grandes desafíos que nos plantea la globalización.

Y en ese contexto para el área metropolitana de
Valencia, la estrategia contempla, como decía, dentro del objetivo
3, un sistema de grandes propuestas contenidas en instrumentos de
ordenación en tramitación muy avanzada, como es precisamente
el Plan de acción territorial de L'Horta, que, como dijo el conseller en su comparecencia para
explicar las líneas generales de la política de su conselleria, estaría
aprobado dentro de la primera mitad de la legislatura.

Ustedes confunden o superponen indebidamente lo que es
el Plan de acción territorial de L'Horta con lo que es la
estrategia territorial.
La Ley de ordenación del territorio
específicamente trata el Plan de acción territorial de
L'Horta, y lo trata con carácter específico, y ello
supone un mandato especial de desarrollarlo por parte de la conselleria correspondiente.

Bueno, de todas formas, el objetivo primordial de este
plan es delimitar espacios de valor y definir una figura de
protección, efectivamente, y una normativa de ordenación que
pueda permitir esa protección.
Y se plantean, básicamente,
propuestas en tres ámbitos diferentes, dentro de lo que es el PAT de
L'Horta: gestionar y financiar la actividad agraria; conseguir un
riego eficiente y mejorar, lógicamente, la calidad del agua; y
potenciar el uso recreativo, cultural y turístico.

Entonces, lo que en realidad pretende este plan, y
esto es lo importante, es definir el sustrato territorial básico de
la comarca.
Y una vez consensuado ese sustrato territorial básico
podremos avanzar en otras cuestiones del territorio metropolitano de
Valencia, tales como el modelo urbanístico, sus equipamientos, las
infraestructuras de comunicación, la movilidad sostenible,
etcétera.

En su proposición no de ley hacen referencia
también al Plan de acción territorial del litoral.
Han
aludido también en su intervención al Plan de acción
territorial del entorno de Alicante y Elche, y al Plan de acción
territorial del entorno de Castellón, y al plan territorial de la
Vega Baja, diciendo que han quedado inconclusos.
No han quedado
inconclusos.
Lo que pasa es que ninguno de estos documentos, y esto es
importante, puede quedar al margen de la estrategia territorial de la
Comunidad Valenciana.

La estrategia territorial tiene que informar todos
estos planes.
Por esto tienen que ir de la mano.
No están
inconclusos, se están tramitando y se van a terminar.
Pero se tienen
que hacer las cosas como toca, como manda la Ley de ordenación del
territorio.

Y una clave fundamental del éxito de la
estrategia territorial de la Comunidad Valenciana ha sido, precisamente, la
participación ciudadana.
Una participación ciudadana, por
cierto, que usted el pasado mes de septiembre criticó, a mi entender
de una manera bastante dura, diciendo que se había elegido el
periodo estival para la exposición pública, para impedir una
participación real, y que de esta manera el conseller estaba tomando el pelo a
los valencianos.
No.

Vamos a ver, la exposición pública, en
este caso, es el camino elegido para la participación
pública, efectivamente, es un trámite administrativo que se
realiza cuando toca.
Sabemos que el procedimiento administrativo es una
sucesión de trámites: se termina un trámite y se
inicia el siguiente, con independencia de la época del año en
que nos encontremos.

Bien.
Pues en este caso se terminó el
trámite anterior, se hizo la exposición pública, por
el largo periodo de dos meses, como marca la Ley de ordenación del
territorio y protección del paisaje, para este caso.
Pero es que
mire por donde, a pesar de ser verano -y por eso yo creo que no
tuvieron ahí ustedes el sentido de la oportunidad, en esa
crítica-, a pesar de ser verano se realizaron nada menos que
343.
800 consultas al documento, 11.
460 consultas en profundidad o descargas
del documento, y 376 participantes, ciudadanos, asociaciones o
representantes, entidades y particulares han aportado alegaciones y
sugerencias, la mayoría de las cuales se van a incorporar al
documento.

En definitiva -y para concluir-, lo que
queremos decir es que en estos momentos el objetivo prioritario es la
estrategia territorial de la Comunidad Valenciana, avanzar en la
aprobación de esa estrategia y en otros instrumentos de
ordenación del territorio que nos permitan poner en funcionamiento
un espacio competitivo y sostenible.

Y dentro de ese objetivo, que entendemos que es
prioritario, esperamos, eso sí, que los partidos de la
oposición se sumen a esa participación en el proceso, aporten
sus sugerencias y colaboren para mejorar el desarrollo sostenible del
territorio valenciano, sobre todo si, como aquí se denuncia,
señor Torró, hay una falta de planificación
supraterritorial, que entendemos que no existen.
Pero, bueno, ya que la
denuncian, en los múltiples planes de acción territorial, en
la estrategia territorial de la Comunidad Valenciana pueden participar y
aportar sus ideas.

Nada más, y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Ciscar.

Per a la rèplica, pel Grup Parlamentari
Socialista, el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

«No existix desgavell urbanístic a la
Comunitat Valenciana.
»

«Miren, en Europa no pueden tener peor imagen de
nosotros.
Cuando empezaron los problemas, las denuncias de «abusos
urbanísticos, no», y cambió la legislación, que
tampoco era entendida por Europa, ofrecimos ayuda al gobierno valenciano.
Nos dimos cuenta de lo grave que podía ser este problema.
Pero desde
el Consell se nos dijo que olvidáramos que estaba todo controlado.
De que el problema no tenía importancia se pasó al discurso
de que el gobierno socialista era muy malo, que nos querían hundir,
que nos tenían mucha manía y que Valencia era una comunidad
odiada por Europa.

»Dijimos que lo que había que hacer era
ver los puntos de discrepancia y tratar de arreglarlos.
Pero aquí,
en Valencia, casi se nos acusó de traidores.
Hubo una presión
política tremenda, tremenda para que dijéramos que
éramos muy buenos y que los europeos eran muy malos.
Y ahí
estamos con este tema que es muy dañino para nuestros intereses.

»Es el momento de ser serios, hablar y llevarse
bien con el gobierno central, con los comisarios europeos y sentarse y
arreglar, de una vez, el tema, que no es tan fácil.
(Aplaudiments)

»Vamos a hacer, vamos a hacer que los
compradores valencianos tengan medios para comprarlas, las casas.
Si el
sector promotor tiene que bajar precios, lo hará.
Los bancos que den
las hipotecas.
Y el Instituto Valenciano de Finanzas que avale a las
familias para que se den créditos.
Pero esos planes necesitan
dinero, y aquí estamos con un gobierno valenciano que no tiene
dinero y está endeudado al límite.
No sé si
resistirían una auditoría externa de sus cuentas.
(Remors)

»La legislación valenciana es un bodrio y
hay que cambiarla.
Repetixc: la legislación valenciana es un bodrio
y hay que cambiarla.
»

Evidentment, poden pensar que són, evidentment,
paraules d'esta part de la bancada.
Però com saben molt
bé són paraules de Benjamín Muñoz,
vicepresident dels promotors d'Espanya i secretari de la
Federació Valenciana de Promotors.
Els ha llevat la careta, senyors
del Partit Popular, respecte a la seua política urbanística.
Els ha llevat totalment la «careta».
Ha denunciat les
pressions, senyor conseller, que han estat fent.
Són les seues
paraules, publicades en Editorial Prensa Ibérica, en tots els
mitjans d'Editorial Prensa Ibérica.
Són les paraules
reflectides ací, senyor conseller, ací.
No li interessa
mirar-ho, senyor conseller.
Només li interessa que les lloances.
Però bé, això és el que diu el responsable dels
promotors.

Per tant, senyors del Partit Popular, tenen un
problema molt greu amb l'urbanisme valencià.
Tenen un gran
galimaties, tenen un gran galimaties.
En esta entrevista, precisament en
esta entrevista, l'entrevistadora li pregunta: «El actual
conseller, señor García Antón.
.
.
, ¿el actual
conseller está siendo resolutivo respecto a esta
situación?
» La resposta és: «Se encoge de
hombros.
» Jo supose que el que Benjamín Muñoz, el dels
promotor faria, seria fer: «Mos ha tocat a qui mos ha tocat.
»
Supose que seria el que faria Benjamín Muñoz.

Doncs sí, senyor conseller, desgraciadament la
percepció que de vosté es té, no únicament en
esta bancada i no únicament en el món de la
immobiliària i de la promoció, és que és un
conseller que no resol problemes.
No resol problemes, senyor conseller,
afegix problemes.
I sap què he de dir-li?
Ho he dit moltes voltes en
comissió.
Sap què he de dir-li?
Que el que ha de fer
és posar-se a treballar rapidíssimament, perquè en
l'actual situació de crisis, el que a la Comunitat Valenciana
li fa falta és que vostés comencen a prendre mesures
d'acord amb el sector de promotors i el sector immobiliari
valencià.
I ja sap, senyor conseller, el que pensen de la seua
política els promotors valencians i ja sap el que pensa de
vosté el secretari general dels promotors valencians.

I, senyor conseller, si jo fóra de vosté
me preocuparia.
Jo estic molt preocupat, estic molt preocupat.
Estic molt
preocupat perquè realment estic veient que no n'hi ha una
sintonia entre la conselleria, entre el Consell i el que en este moment
és el sector immobiliari, que és la crisis.
.
.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
és l'eix de la crisi de la nostra
economia.
I estic molt preocupat, i desitge que canvie de política i
comence a treballar, se deixe de les vacances i comence a resoldre els
problemes reals d'esta comunitat.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Per al torn de rèplica, té la paraula
l'il·lustre diputat, senyor Ciscar.

El senyor Ciscar Bolufer:

Gràcies, senyora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Signes, usted dice que en Europa no
pueden tener peor imagen de nosotros.
Bueno, dice.
.
.
Usted hace, usted hace
esas palabras suyas.
Por eso las ha citado, porque las hace suyas.
Yo creo
que en Europa y en el mundo, y de quien no pueden tener peor imagen es del
señor Zapatero, que no le invitan a la cumbre mundial sobre
economía.
Pero bien.

Habla usted de Benjamín Muñoz, pues yo
le voy a decir algo sobre Benjamín Muñoz.
El señor
Benjamín Muñoz, personalmente, cerró, con Alejandro
Escribano, cerró enmiendas a la LUV y manifestó su
conformidad expresa, ¿eh?
, y representaba a la Federación de
Promotores de la Comunidad Valenciana.
Es decir, este señor que dice
que la ley valenciana es un bodrio.
.
.
, más, mostró su
conformidad a la Ley urbanística valenciana, que se aprobó en
esta cámara.
Quizás le parezca un bodrio porque quisiera
más libertad de trámites, más libertad en general para
poder aprobar los PAI con mayor facilidad.
Y eso, lógicamente, la
Ley urbanística valenciana no.
.
.
(aplaudiments), no, no lo permite.

Mire.
Vamos al tema, vamos al tema, señor
Signes.
Yo reconozco que ustedes, igual que el Gobierno de España,
están acostumbrados a gobernar con improvisación, a gobernar
a salto de mata.
Un día dicen que derogan el trasvase del Ebro; al
cabo de unos años lo vamos a rehabilitar porque interesa llevar agua
a Cataluña; otro día, durante una época, niegan,
niegan que haya crisis económica, incluso dicen que la
economía española es de Champions League; luego dicen que
nunca han negado la economía española; hoy decimos que el
sistema financiero es el más sólido y solvente del mundo,
mañana le inyectamos 150.
000 millones de euros, por si acaso.
Y
mientras algunos gobiernos trabajan de esta manera, improvisando, el
gobierno valenciano planifica y actúa, planifica y actúa.
Y
esto de la ordenación territorial, que es una cosa bastante seria,
el gobierno valenciano lo hace pensando, planificando, no sólo en el
presente, sino lo hace también pensando en el futuro; no sólo
en los que hoy ocupamos este territorio, sino también en quienes lo
ocuparán en el futuro.
Y ustedes.
.
.
Es decir, planifica en clave de
desarrollo sostenible -otro día podemos hablar más
ampliamente de lo que es el desarrollo sostenible.

Pero, mire, da la impresión, señor
Signes, que ustedes, las prisas para aprobar este plan integrado
metropolitano y la formulación de comisiones de redacción, al
margen de intereses políticos que, por cierto, no sabíamos
que los suyos coincidían ahora con los de los promotores.
No lo
critico, pero no lo sabíamos.
Ahora, con su intervención, ya
lo sabemos.

Al margen de todo eso da la impresión de que
ustedes quieren copiar el proceso del plan metropolitano que se ha aprobado
o está en consultas públicas para Barcelona.
Pero se da la
circunstancia de que ni esto es Cataluña ni Valencia es Barcelona.
Esto es la Comunidad Valenciana, aunque sé que a muchos, eso,
todavía les pesa.

Vamos a ver.
Se ha planificado y se está
planificando para crear un espacio competitivo y sostenible.
Y ahí,
en ese espacio sostenible y competitivo, cabe el urbanismo; cabe el
urbanismo sostenible al que me he referido en mi primera
intervención.
Y ese urbanismo sostenible, que está recogido
en leyes, como la que usted tanto ha criticado, la Ley de ordenación
del territorio y protección del paisaje -que le voy a decir
más-, esa simple ley, esa simple ley -usted ha dicho que
ha sido un fracaso absoluto, fíjese-, solamente por las normas
de aplicación directa que tiene y que se están aplicando,
porque son de obligada observancia, ya es un éxito, aparte de por
poner en marcha bastantes modelos de ordenación territorial.
Pero
solamente por lo primero, ya es un éxito.

Bueno, yo le quiero decir que a pesar de sus
críticas en Europa.
.
.
, porque por mucho que digan eurodiputados
suyos, me suena el nombre del señor Calabuig, han puesto -y
que se me perdone la expresión- a caer de un burro a la
Comunidad Valenciana, el señor Calabuig, en materia
urbanística.

A partir, (veus) a partir de todo eso, a partir de todo eso, no me tiene que
decir usted nada más.
Si es que todo empieza con una ley, la LRAU,
que ustedes aprueban.
(Aplaudiments) Ustedes tienen toda la responsabilidad en esto, la misma que
puedan tener los gobiernos actuales.

Bien.
Le decía que esto de la ordenación
territorial es cosa seria, estoy convencido de que el gobierno valenciano
va a seguir trabajando en ella, porque está nuestro futuro,
está el futuro de nuestros hijos y el futuro de los hijos de
nuestros hijos.
Mientras tanto, ustedes van a seguir cuestionando todas las
decisiones, todas las actuaciones del gobierno.
Pero, bueno, así les
va.
Sigan ustedes así, que a nosotros de verdad que nos conviene y
nos interesa.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Señores diputados, vamos a proceder a la
vota.
.
.
Señores diputados, vamos a proceder a la
votación.
Comienza la votación.
Señores diputados,
vamos a favor, 38; votos en contra, 47.
Queda desestimada la presa en
consideració d'esta proposició no de llei.

Proposició no de llei, de tramitació
especial d'urgència, sobre la creació del servei de
rodalies entre Vinaròs i Castelló, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 22.
527, BOC número 101)

La senyora presidenta:

Passem al tercer punt de l'ordre del dia: Presa
en consideració de la Proposició no de llei, de
tramitació especial d'urgència, sobre la creació
del servei de rodalies entre Vinaròs i Castelló, presentada
pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verd-Esquerra Republicana:
Compromís.

Per a la seua presentació i defensa, té
la paraula l'il·lustre diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Bé, avui va de trens la cosa.
Però,
bé, comence dient que sóc conscient del que avui es presenta
ací, del que estem demanant.
No demanem la lluna.
No és una
proposició que siga un brindis al sol.
Demanem realment que
s'actue justament, que s'atenguen les justes peticions
d'una bona part de la nostra ciutadania.

Recordem que pràcticament tots els ajuntaments
de les poblacions situades al nord de Castelló han
sol·licitat diverses vegades la millora de les comunicacions per
ferrocarril.

La situació actual representa un greuge
comparatiu dels ciutadans i ciutadanes que viuen al nord de la ciutat de
Castelló respecte als que viuen al sud d'aquesta mateixa.

Avui les persones que viuen en les localitats situades
entre Vinaròs i Castelló es veuen privades de tenir un
sistema de transport públic interurbà digne.
El transport per
autobús, en lloc de millorar la freqüència, en els
darrers anys el que s'està fent és augmentar la
capacitat dels autobusos, però disminuir-ne la
freqüència.

L'alternativa a aquest sistema de transport
és el ferrocarril, i presenta moltes dificultats per la poca
cobertura horària que hi ha al nord de Castelló.
I ho
demostraré amb dades, senyories.

Miren, entre Castelló i València trobem
que la freqüència diària de trens és la
següent: hi han en un dia normal, un dia laborable normal, 41 trens de
rodalies, més 22 trens interregionals de mitja i llarga
distància, o llarg recorregut.
Total són 63 trens diaris en
cada una de les direccions.

Entre Castelló i Vinaròs, paren en
Vinaròs o en Castelló, en este servei específic, 9
trens diaris.
No parlem dels que puguen parar a les estacions
intermèdies, com Alcalà de Xivert o Torreblanca, on paren 3
trens al dia.
Això és una dada, la quantitat de trens que
paren en cada lloc.

Hi ha una segona dada important, que és.
.
.
,
i ho dic perquè no és un debat nou.
Quan proposem aquestes
mesures, se'ns diu que si la quantitat de població que hi ha
és suficient, és insuficient, perquè de vegades
se'ns diu: «És que els bitllets que en este
moment.
.
.
» Si no hi ha servei, no hi han bitllets.
Si no hi han
serveis, no hi han bitllets.

Però, població, anem a analitzar la
població d'estes zones.
Utilitzaré com a comparativa
únicament allò que és evident i indiscutible, que
són els habitants de les poblacions en les quals hi ha una
estació dins d'aquest recorregut.
És simptomàtic
vore que la totalitat d'habitants, sumant les estacions que estan al
trajecte Castelló-València, senyories, és 1.
189.
000
habitants.
La quantitat que sumen entre Castelló.
.
.
les que
n'hi han entre Castelló-Vinaròs és de 275.
637.
Dades del padró municipal d'habitants de 2007 de
l'Institut Valencià d'Estadística.

Si unim les dues dades, es trau una xifra que ens diu
si és possible o no per població eixe servei.
Traem la
ràtio d'habitants per tren que circula en eixos llocs.
La
divisió dels habitants per nombre de trens que passen
diàriament en el trajecte Castelló-València és
de 18.
878, però la ràtio existent entre Castelló i
Vinaròs és de 30.
626.
Tenim un 62% més de
població per cada tren.
Bé, és una dada interessant.
És possible?
La freqüència de trens ens diu que
sí que és possible, per a igualar almenys la
freqüència que tenim de Castelló cap al sud.

Però, clar, una altra dada important per a la
gent, per a l'usuari, és el preu.
Des de València a
Castelló o viceversa, es pot fer el trajecte complet per un preu de
3,95 euros, segons consta al web de Renfe.
La gamma de preus que hi ha
entre Castelló i Vinaròs, és un trajecte similar, va
des de 5,80 en el regional fins a 21,40 en el Talgo.
Agarrem el mínim, igual que a València, la
diferència és un 50% més car.
Ens ix un 50% més
car desplaçar-nos de Castelló cap al nord que de
Castelló cap al sud.

Senyories, si de l'estudi i la
freqüència de trens per habitant es desprén que resulta
possible l'augment del nombre de trens que paren en les estacions del
nord del país, si és de justícia que els costos per
als ciutadans siguen similars per a trajectes similars en totes direccions,
ja que a l'hora de pagar els impostos sí que som iguals,
és obligat fer una altra pregunta per a sol·licitar amb
coneixement de causa el servei de rodalies entre Castelló i
Vinaròs.
¿És possible augmentar la
freqüència de pas de trens per les instal·lacions
existents avui en dia?
¿És possible?

Miren, és important que sapiguem que avui
existix entre Castelló i Vinaròs, no entre Castelló i
Vinaròs, sinó des de Castelló fins a Calafat, una via
doble banalitzada amb control de trànsit centralitzat, o siga, que
és possible circular per cadascuna de les dues vies existent en
doble direcció.
I, a més, simultàniament per cada una
de les vies poden anar diversos trens, ja que existixen mecanismes de
control de distància mínima d'un a altre i
comunicació permanent de la unitat amb el control centralitzat.

Vaig a aclarir una cosa, senyories.
Aquest sistema no
existix en part del trajecte que hi ha entre Castelló i
València.
Per dir-ho d'una manera, és més modern
el trajecte íntegre entre Castelló i Vinaròs i
té més capacitat que el tren entre Castelló i
València, perquè hi ha un fragment d'ell que no
està en aquestes condicions.

Per tant, la pregunta té una contestació
claríssima.
Tècnicament és possible?
Sí.
No hi
ha por a equivocar-nos.
Tècnicament, avui és possible.

Per tant, si hi han possibilitats quant als habitants,
si hi han possibilitats tècniques, a més es poden ficar
arguments economicistes.

Miren, podíem donar molts més arguments.
Hi han arguments mediambientals, hi han arguments del que és la
vertebració del territori, hi han arguments també de
facilitar el que és la unió interior-costa, perquè a
través d'ahí serien més fàcils els
desplaçaments subsegüents.

Però per molts arguments que puguem donar a
favor de la creació d'aquesta línia de rodalies entre
Vinaròs i Benicarló, n'hi ha un que per a mi és
el més evident.
Els ciutadans que viuen al nord de Castelló
tenen el mateix dret que els altres a tenir un servei de transport
públic digne, i existint la línia fèrria, el millor
és el del ferrocarril.

Considerem que la línia, per allò que
hem dit, pot ser rendible econòmicament.
Estudiants, principalment
universitaris, que avui han de viure obligatòriament a
Castelló, la qual cosa els suposa una despesa suplementària a
les famílies que viuen de Castelló al nord sobre aquelles que
viuen de Castelló al sud.

Però no només ells, treballadors que van
i vénen cada dia als nuclis de Vinaròs, de Benicarló o
als nuclis de Castelló, de Vila-real, on podrien enllaçar amb
l'altre servei de rodalies o ser el mateix prorrogat.
Desplaçaments als hospitals, desplaçaments per aquelles
persones que treballen allí en el servei mèdic, però
també per als pacients, en una direcció, en un sentit i en
l'altre.

Tants i tants més motius podíem donar
que potenciarien aquesta línia i que, amb tota seguretat, la farien
rendible.
Però encara que la línia costés diners,
encara que la línia no fos rendible, caldria posar-la, perquè
açò del que estem parlant no és d'un negoci,
senyories.
Estem parlant d'un servei públic.
Estem parlant
d'un servei públic tal com puga ser el transport urbà
de qualsevol població, el transport urbà municipal, i que
moltes vegades, majoritàriament, no cobreix els costos, i els costos
els ajuntaments els cobreixen perquè és necessari per a la
vida econòmica, comercial de la població.

Per tant, a vore, jo no estic parlant d'AVE,
estic parlant de rodalies, el servei més bàsic que podem
tindre de transport.

Hi han altres aspectes, hi han altres aspectes
indirectes que cal -pense que és important- també
ressaltar, que és el reconeixement de capitalitat,
d'importància de les poblacions.

Mire, per definició, diuen que el servei de
rodalies és un sistema ferroviari de transport massiu que connecta
entre sí una ciutat principal amb els seus voltants i amb altres
nuclis de població propers.

Castelló és la quarta ciutat valenciana
en població, darrere de València, Alacant i Elx.
És
una ciutat principal.
El lema que tenia el Bloc en Castelló en les
seues eleccions era «Castelló capital».
Però en
este moment el servei de rodalies que té no està fet per a
Castelló, està fet per a València, per a unir la gran
capital amb una altra.
Ara, si considerem la importància de
Castelló com a capital, hem de dotar-la d'este servei de
rodalies per a cobrir tot el terreny en el qual ja existix la via
fèrria.

Per tant, això pense que és indiscutible
per esta part també.
Li correspon, és la nostra capital
també i, a més, millorarà el servei.
També la
capitalitat de València quedarà reforçada, unida a
l'extrem més nord que té el País
Valencià.
Això és un aspecte complementari,
paral·lel, però que és important.

Senyories, jo no vaig a demanar.
.
.
, perquè
he parlat al principi d'un greuge comparatiu, i el tenim, però
si ho compare amb altres llocs, el greuge comparatiu és molt
més important.
Jo no demane el que han fet entre Madrid i Toledo,
que va ser substituir el servei de rodalies per un tren que s'anomena
«Avant».
No és un AVE, però és un AVE.
Però com per a 71 quilòmetres de distància, per a 71
quilòmetres de distància, l'AVE no pot funcionar a la
velocitat, té un altre nom: l'Avant.
No demane l'AVE a preu de rodalies, com tenen
allí.
El trajecte entre Madrid i Toledo val 9 euros, 9 euros.
71
quilòmetres en AVE, 9 euros.

El Bloc-Compromís el que demana és un
rodalies a preu de rodalies.
Demana que s'actue amb justícia
davant la ciutadania que viu també al nord de Castelló, a
ells que també són valencians i valencianes.

He dit que podien haver altres aspectes que hem de
tindre també públics, com és la millora mediambiental.
Indubtablement, avui, que crec que ja això del canvi climàtic
s'ho creu fins i tot el senyor Rajoy, fins i tot el seu cosí i
fins i tot crec que tota la família, on un dels objectius és
la reducció d'emissions, pensem que potenciar el transport
públic i, en part, aquell que és menys contaminant, com
és el ferrocarril, és una obligació de tots els
governs.

Per tant, dins d'ací, i per acabar, jo
els demane a tots indubtablement, el vot afirmatiu a la proposició
que hem presentat.
Jo voldria que s'aprovara per unanimitat.
Jo crec
que en la meua intervenció he fugit de consideracions en les quals
poguérem no estar d'acord, podria haver començat i fer
crítiques a uns i altres, cosa que he evitat.

La meua proposta, la proposta del Bloc i
Compromís és molt concreta, senyories, és molt
concreta.
No parla més que d'allò en què hem de
posar-nos d'acord, que és instar aquells que tenen la
capacitat de crear-lo per a fer que es cree la línia de rodalies ja
entre Castelló i Vinaròs.

No vull entrar en altres tipus de consideracions que
puguen separar-nos, pense que quan són les coses importants cal anar
a l'essència, que és el que he intentat fer.
És
important (inintel·ligible) .
.
.
.
, és important en una zona turística
on tenim.
.
.
, no només Vinaròs i Benicarló, sinó
tenim Peníscola, tenim Alcalà de Xivert amb Alcossebre, tenim
Benicàssim, tenim Orpesa, que també tinguen un transport
 amb una freqüència ràpida i, a més, per a
tots els nostres visitants, que seria una potenciació també
de la zona.

Vull dir que podem estar parlant hores i hores de tot
allò que seria.
.
.
és positiu.
I, per tant, és
l'hora que exigim a aquells que tenen la responsabilitat que es cree
aquest servei.
Exactament, el servei de rodalies entre Castelló i
Vinaròs, per unir, almenys fins al nord tot el país.
Podem
parlar d'altres serveis, ja he dit que només vull citar-ne un.
Jo vull que també es pronuncien a favor o en contra de la
creació d'aquest servei, sense entrar en altres tipus de
consideracions.

I, senyories, reitere una cosa més.
No demanem
un AVE, no demanem la lluna, no demanem l'AVE a preu de rodalies com
hi ha en Madrid, com he dit, hi ha en Madrid; si entre Madrid i Toledo hi
ha un servei que es diu «Avant», els valencians estem
«arrere».

Per tant, però més per a situar-nos en
el lloc que ens correspon, com a mínim eixir de la cua, demane
l'aprovació d'aquesta proposició.

Gràcies, senyories.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Godoy.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Se ha presentado una propuesta de resolución a
la proposición no de ley en la cual se pide que estas Cortes insten
al gobierno central a que ordene a Renfe las gestiones oportunas para la
creación del servicio de rodalías entre Castelló y Vinaròs.

Por parte del Grupo Parlamentario Socialista hemos
presentado una enmienda, en este caso no de sustitución, no de
modificación a la totalidad, sino una enmienda de adición,
con la que pretendemos dar un paso más, el paso siguiente, que
será instar al Consell, en el supuesto de que se haya cumplido que,
en efecto, el gobierno ha ordenado a Renfe, o ha ordenado dentro del
esquema que tiene de ordenación, ha ordenado a Renfe que las Cortes
Valencianas tengan instado al Consell para que pueda sentarse a negociar
con la administración competente cuál debe ser la
programación y cuáles deben ser las condiciones de
funcionamiento del servicio de cercanías entre Castellón y
Vinaròs, que se puede concebir de muchas maneras, de muchas formas,
y hay que encontrar la manera más adecuada.

Por tanto, en absoluto estamos opuestos, sino todo lo
contrario, a la propuesta de resolución de Compromís, y lo
que quisiéramos es que los proponentes consideraran esta
adición, si así lo estiman oportuno.

Señorías, en el horizonte definido por
el Plan estratégico de infraestructuras del transporte, del estado,
2005-2020, es de prever un nuevo modelo de gestión de
cercanías dentro de los sistemas de transporte metropolitano
-así lo dice el PEIT-, con una mayor integración
en esa estructura de las autoridades o de los consorcios de transporte
metropolitano, con un nuevo sistema de relación con las comunidades
autónomas más cercano, más participativo y con una
progresiva especialización de las de las infraestructuras dedicadas
a cercanías respecto del resto de la red ferroviaria.
Yo creo que
eso es algo que conocemos absolutamente todos.

Este plan de infraestructuras del estado, aprobado
-como saben ustedes- en julio de 2006, contempla que las
actuaciones y decisiones que se realicen en el futuro en materia de
cercanías deben establecerse en el marco de los planes de movilidad
de las áreas metropolitanas afectadas.
Evidentemente, todo ello
debería tenerse siempre en cuenta y nosotros, muy en especial, en la
Comunidad Valenciana, surcada por muchísimas carreteras y
muchísimas infraestructuras de transporte, porque todos tenemos el
reto de conseguir un sistema de transporte integrado, intermodal,
sostenible y eficiente.

Y yo creo que en eso estamos pensando los diputados
cuando estamos anunciando nuestra posición favorable y esta enmienda
de adición.
Porque en el caso de establecimiento de un servicio de
cercanías entre Castellón y Vinaròs, nos encontramos
con unas circunstancias dadas favorables.
Tenemos, señorías,
una infraestructura construida, tenemos una disposición amplia de
capacidad de esta infraestructura; en estos momentos pueden enviarse a
través de ella muchas más circulaciones.
Está ocupada
aproximadamente en un tercio de su capacidad y yo creo que tenemos
aproximadamente dos tercios de la capacidad por ocupar.
Tenemos unas
perspectivas de aumento de la demanda en el futuro y tenemos,
también, unas estaciones prácticamente dispuestas,
prácticamente preparadas.

Por eso, hemos presentado esta enmienda adicional, que
simplemente pretende, además de completar, también situar la
proposición no de ley en el ámbito de decisión
más propio de las Cortes Valencianas; instar al Consell de la
Generalitat valenciana a negociar, porque estimamos que un tema como el de
cercanías, que, además, cada vez más va a estar
más cerca de los ámbitos de decisión del Consell,
porque así lo establece la política del estado, porque
así lo establece el Plan estratégico de infraestructuras del
transporte y porque así lo ha anunciado el propio presidente.

Pensamos, señorías, que en este
ámbito es necesario que el Consell, de verdad, también se
comprometa, porque sin el compromiso del Consell, sin su implicación
para el estudio de viabilidad, para las negociaciones posteriores, esta
proposición no de ley tendrá un recorrido menos amplio.

Tengo también que hacer constar a sus
señorías -como así lo conocerán muchos de
ustedes- que la implantación de servicios de cercanías
en esta línea está también contemplada -como
saben- en las negociaciones que ahora mismo el Ministerio de Fomento
está desarrollando con el Consell, aunque sea de una forma general.
Una de las cláusulas que contienen tanto el borrador de protocolo
que el ministerio ha entregado a La Generalitat, como el borrador de
protocolo que el Consell ha entregado al ministerio, dice lo siguiente:
«Para el establecimiento, programación y financiación
de servicios de cercanías en las líneas objeto del presente
protocolo, se suscribirá un convenio específico entre la
Generalitat valenciana y Renfe operadora».
De esa manera es como el
ministerio y el Consell también están enfocando todo el tema
de cercanías futuro, de implantación de nuevas líneas
en la Comunidad Valenciana.

En cualquier caso, señorías, creemos que
sería necesario que el Consell, que tiene competencias para ello,
elaborara un estudio de demanda y de viabilidad, como ha hecho en otras
ocasiones, como lo ha hecho, porque, bueno, la línea tiene
actualmente una ocupación pero  tenemos que calcular qué
ocupación va a tener esta línea en el momento en que el tramo
entre La Secuita y Vandellós, por poner un ejemplo, que actualmente
es de vía única, se convierta en tramo de doble vía, y
en el momento en que lo que tenemos ahora entre Castellón y
Barcelona, en lugar de ser una velocidad normal se convierta en alta
velocidad.

Yo creo que eso hay que estudiarlo.
Tenemos que
estudiar la viabilidad y la demanda que va a tener cuando justamente en ese
corredor aparezca un aeropuerto, el aeropuerto de Castellón
inaugurado en el año 2009, con muchísimo más flujo de
pasajeros y con una demanda mayor de comunicaciones y de movilidad.
Yo creo
que eso se puede realizar y se debe realizar, aparte del Consell, yo se lo
pediría desde aquí.
Dicho estudio de viabilidad
tendría que tener en cuenta las circulaciones presentes, la futura
conversión de esta línea en alta velocidad una vez concluyan
estas obras de duplicación.

Señorías, los servicios de
cercanías, creo que es justo reconocerlo, tienen una fuerte demanda
y tienen una buena consideración social.
Miren, las cercanías
de Valencia son aquí las más implicadas, actualmente cuentan
con seis líneas repartidas a lo largo de 66 estaciones y en un
día medio circulan 400 trenes con 80.
000 viajeros.

El núcleo de cercanías de Valencia,
tomando este ejemplo, es un núcleo de una gran demanda, es el
tercero de demanda en España, por detrás de Madrid y
Barcelona.
También es el tercero en aprovechamiento del servicio,
eso hay que destacarlo, con un 45% de aprovechamiento, solo por
detrás del de Málaga y Murcia.
El servicio, además,
tiene una puntualidad del 98%, y  también hay que decirlo, hay
que reconocerlo, por algo se pide.
Tiene un aprecio social significativo,
por ejemplo, la calidad de cercanías de Valencia está
valorada casi en un 8, un 7,74 sobre 10 por los usuarios.

Por tanto, también desde estos puntos de vista
de lo que puede ser la consideración social, la estimación de
la calidad, además de los puntos de vista medioambientales
-que muy bien ha señalado mi predecesor en esta tribuna-
pues yo creo que es un servicio que, por lo menos, tiene que estar en
nuestra consideración.

Este servicio de cercanías de Valencia,
señorías, actualmente finaliza por el norte, en
Castellón, con la línea C6, que presta sus servicios entre
las dos capitales, entre Valencia y Castellón, y que cuenta
actualmente con más de 20.
000 viajeros en día laborable medio
y 84 circulaciones en ambos sentidos.
La ampliación del servicio de
cercanías hacia el norte creo que, no hay ninguna duda, ha sido
ampliamente solicitada por nuestra sociedad, por los valencianos, por los
castellonenses.

Es cierto que, actualmente, hay un servicio
ferroviario en día laborable, de larga distancia, que no para en
todas las estaciones, por supuesto, y que cuenta con dos trenes de larga
distancia por sentido.

Es cierto que tenemos un servicio de media distancia,
actualmente, que está constituido por tres trenes en cada sentido,
ese sí con paradas en todas las estaciones.
Está prestando un
servicio.
Yo creo que el señor Pañella también lo
reconoce.
Este servicio básico, además, se ve ampliado en el
período estival.
Actualmente, en julio y agosto, entre
Castellón y Oropesa, con un tren más de larga distancia,
entre Madrid y Oropesa y regreso; y tres trenes de media distancia
adicionales entre Valencia, Oropesa y regreso.
Por tanto, el servicio
existente tampoco lo podemos minusvalorar.

Sin embargo, señorías, y dicho eso,
está prestando un servicio, existe una demanda de un servicio de
cercanías.
El Consell debería ser el primero en hacerse eco,
en estudiar la demanda, en valorarla, en negociar con el convenio.
Y
está bien que estas Cortes Valencianas -pienso
modestamente- se hagan eco hoy y den su luz verde, su empujón,
a esta demanda.

Desde el Grupo Socialista consideramos que las
condiciones técnicas del tramo Castellón-Vinaroz son
adecuadas para incluir este servicio: cuenta con capacidad suficiente,
hemos dicho; dispone de vía doble, también lo ha dicho mi
antecesor aquí; tiene una catenaria, (inintel·ligible) .
.
.
un sistema de bloqueo, con control del
tráfico centralizado y buenas disposiciones de seguridad,
señor Pañella, buenas disposiciones de seguridad; y con unas
velocidades máximas permitidas que superan los 200
kilómetros, velocidad de alta velocidad, en todo el trayecto,
además.

Por ello, en cuanto a condiciones técnicas o
capacidad de la línea, creemos que se producen las circunstancias
adecuadas para el establecimiento de un servicio de cercanías
similar al de la línea C6, al que va desde
Valencia-Castellón, pues estamos hablando de la misma línea.

Y es cierto que este servicio de cercanías
serviría a las comarcas de la Plana Alta, del Baix Maestrat, con una
población de 250.
.
.
, una de ellas de más de 80.
000, la otra
con una población importante, de casi 350.
000 habitantes, a
localidad como Castellón, Benicàssim, Oropesa, Cabanes,
Torreblanca, Alcalà de Xivert, Santa Magdalena de Pulpis,
Benicarló, Peñíscola, Vinaroz.

Se da además la circunstancia de que varias de
estas localidades son importantes núcleos turísticos, que
superan algunas de ellas los 100.
000 habitantes en el mes de agosto.
Es
también una razón a su favor.

Y, además, esta demanda -como antes he
indicado- se unirá a otra demanda prevista, a partir del 2009
-nosotros ya la tendríamos que prever, en estas Cortes, el
Consell la tendría que estudiar muy despacio-, que se va a
generar por el aeropuerto de Castellón, y que pueden ser cientos de
miles de personas cada año.
Está situado en el término
municipal de Vilanova d'Alcolea -como ustedes saben-, a
dos kilómetros de la CV-10.
La conexión ferroviaria con el
aeropuerto podría realizarse, bien mediante vía
férrea, a través de autobuses lanzadera; pero, en fin, se
podría dar un nuevo servicio de interés.

Bien, señorías, todos sabemos que el
establecimiento de este servicio precisará de nuevas inversiones,
generará gastos importantes, se precisará la
adquisición de nuevos trenes eléctricos, se precisará
la adaptación de las estaciones, se generarán nuevos gastos
de personal.
.
.
Por todo ello también es fundamental que el Consell,
que va a recibir -pienso- esas transferencias dentro de un
futuro, porque así lo prevé el PEIT, porque así
también se está trabajando en el estado, pues entre, de
verdad, se haga eco, de verdad, de este tema y ponga toda la carne en el
asador, en las negociaciones que tenga que realizar con el Ministerio de
Fomento, con Renfe y, también, toda la disposición de esta
comunidad en todos los aspectos que, seguro, se van a plantear.

Señorías, uno de los objetivos -y
termino- del Plan estratégico de infraestructuras de
transporte es completar la red de cercanías de las grandes
áreas metropolitanas y grandes ciudades, y promover una mayor
participación institucional de las comunidades autónomas.
Yo
creo que aquí toca a todos arrimar el hombro, toca a todos
arrimarlo, primero, estudiando las cosas seriamente y con responsabilidad
y, después, promoviéndolas y realizando las negociaciones
oportunas desde la responsabilidad institucional del Consell como
representante de todos los valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Godoy.

Per a l'acceptació d'esmenes,
té la paraula l'il·lustre diputat, senyor
Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, presidenta.

Senyor Godoy, me comenta que presenta l'esmena
per a instar el Consell a també obrir les negociacions.
Mire, en
principi, a mi no em pareix gens malament que el Consell se dirigisca i
òbriga negociacions.
Devia dir també quina és la
voluntat inicial amb la qual presente, jo, la proposició no de llei.
La proposició no de llei té una voluntat molt clara de no
escampar, sinó d'anar -com he dit ja en la meua primera
intervenció- a allò molt concret, a allò que
d'alguna manera manifestem avui si estem d'acord o si no estem
d'acord.
I eixa és la meua voluntat.

Per tant, ja li ho avance, li ho raonaré
més però ja li avance que no li accepte l'esmena.
En
tot cas, pense que no aporta.
.
.
Ho valorarem.
Però no
l'accepte perquè jo vull saber i vull que tot el món
sàpiga si volem o no volem.
Perquè és un tema que
portem parlant-ne anys.

Podia parlar de moltes anècdotes, en les
contestacions que se mos ha donat de Madrid, i no parle que avui.
.
.
Perquè açò és una postura que ha sigut
mantinguda avui en el govern socialista i abans en el govern del Partit
Popular.
Per tant, vull, he dit, no posar a ningú ahí dins.

La pregunta que jo vaig ací a tots els senyors
diputats i a totes les senyores diputades és si volem instar el
govern per a la creació de la línia de rodalies, sense
afegir-ne res més, sense afegir-ne res més.

Vosté m'ha parlat del PEIT, del PEIT del
2005 al 2020.
Perfecte, que és un nou model de gestió de
rodalies, no?
Me pareix molt bé.
El 2005 fa tres anys que ha passat.
El 2005 fa tres anys que ha passat, i els altres plans anteriors
també, i mosatros seguim igual.

Vosté s'ha esplaiat molt és en les
circumstàncies favorables.
Sí, senyor, és que ja ho he
dit, tenim -per dir- millor tram -i ho puc
assegurar- entre Castelló i València, perquè
és complet en les circumstàncies que hem dit, que no entre.
.
.
Perdó, entre Castelló i Vinaròs, vull dir, que no
entre Castelló i València, a on encara hi ha un tram a on no
se donen estes circumstàncies i no és possible circular en
les mateixes circumstàncies que he dit, eh?

Jo no li auguro un mal recorregut a la
proposició no de llei.
No li auguro un mal recorregut perquè
és un tema socialment massa recolzat perquè se quede
ací.
Jo crec que avui el que procedix, és que ho aprovem per
unanimitat.
Perquè vosté també me consta, i ho ha dit,
que no estava en contra de.
.
.
Si no es vol afegir, jo també li
propose que un altra cosa, vull dir, iniciem este past junts.
I quan siga
el moment, també presenten la proposició no de llei, que jo
la recolzaré també perquè s'implique
també el govern valencià, en el moment que li corresponga.

Però jo avui no vull entrar en un altre dels
debats als quals estem acostumats de si demanem a Madrid o demanem a
València.
És una qüestió purament de
competència el que estic plantejant, una qüestió
exclusiva de competència.
I vosté, senyor Godoy, en la
intervenció, el primer punt, -si recorde- havia fet ja
una referència al que eren les competències de
cadascú, i que havíem de cenyir-nos, precisament, a eixes
competències de cadascú, en este cas, competències de
rodalies, estranyament -he de dir-, perquè crec que en
cap moment les rodalies deurien ser una dependència de Madrid, quan
és un transport que només afecta la comunitat.
Però
estem aixina.

Després també ha dit que si ja, en este
moment, està negociant el Ministeri de Foment amb el Consell.
Perfecte, que seguisquen negociant, (inintel·ligible) .
.
.
, que seguisquen negociant.
Jo no voldria entrar ara
en un debat d'este tipus.

Vosté mateixa ha fet una lloança del que
són els serveis de rodalies, més gran que la que he pogut fer
jo, eh?
Per tant, ha parlat d'aspectes que inclús.
.
.
d'alguns que jo havia parlat i els ha desenrotllat encara
vosté molt més, com la unió de les poblacions
importants, com el turisme, com l'aeroport que ha parlat de quantes
persones.
.
.
Mire, segons contracte diu que l'aeroport no serà
viable si no aporten 600.
000 persones anuals.
Això diu allí,
600.
000 anuals ha d'aportar, com a mínim, perquè puga
funcionar.
Ho diu en el contracte d'adjudicació a
l'empresa que l'està fent.
Per tant, en estes quantitats
ens estem menejant.

Però el tema és que jo faig una
actuació molt més senzilla, i en la línia del que he
dit altres vegades.
La gent comença a estar cansada dels plans,
d'eixos plans que sempre repetim i repetim, i abans de fer-los
efectius tornem a modificar el pla, com passava l'altre dia -ho
vaig dir l'altre dia- en el PIR, en el pla de residus, eh?

Doncs bé, ací, el que estem parlant
és que hi ha possibilitat tècnica; hi ha possibilitat quant a
la població; hi ha una demanda social; hi ha una conveniència
per la vertebració del territori, per la potenciació de la
costa i la unió amb l'interior inclús, que he dit que
ho facilitaria més pel que és la potenciació
turística i comercial de la zona.

Doncs si tot això ho tenim ahí damunt,
si tot això és favorable, si tots estem d'acord que va
a ser bé, diguem que sí.
És el primer escaló.
I
eixir avui, eixir d'avui, d'ací, aprovat per unanimitat,
seria una fita important per a tots nosaltres, demanar-ho per unanimitat.
Que no és qüestió de controvèrsies si alguns.
.
.
No, no.
Però jo vull centrar el discurs només, he dit, en un
punt.
Crec que com a diputat tinc eixe dret, i jo me mantinc en eixa
situació.
També té el meu compromís de
recolzar-lo en totes, en totes les accions, eh?
, que se puguen fer per a
aconseguir això, el més breument possible i amb la millor
qualitat del servei possible; i ens trobarem també allí.

Però jo els demane ara que oblidem-nos de tota
la resta.
Avui, l'importantíssim seria eixir amb un acord
concret que no puga excloure a ningú, un acord que no entrem en
polèmiques de si uns ho han fet malament i els altres ho han fet
pitjor, sinó simplement la necessitat, la pressió social,
senyories, la pressió social de tota la gent d'estes
poblacions, que ho està demanant, que tenen el seu dret.

Per tant, en eixa línea, és la que jo
demane que reconsidere la seua postura, retire eixa esmena, o la deixem
estar, amb el compromís que també ja li he dit.
En eixe
camí ens trobarem sempre junts i a favor.
Però no vull
complicar res, perquè voldria que avui, açò, isquera
d'ací aprovat perquè tindrà una segona,
perquè ja ho sabem, que tindrà una segona part.

I jo estaria conforme amb tot el seu discurs si me (inintel·ligible) .
.
.
només en la valoració que ha fet del servei actual.
Eixa
valoració del servei actual ix de la contestació que se
dóna des del Ministeri de Foment a una petició de Noves
Generacions, que va fer també des de Vinaròs, i no estic en
absolut d'acord.

Mire, jo he parlat i he buscat xifres que puguen
justificar que açò és factible i que açò
és possible a més de positiu.
Quan diuen: «Que
és que en Vinaròs ja paren tants trens.
» Perdone, no
parlem dels trens que arriben a Vinaròs.
Estem parlant de com
comunicar tota una zona, totes les poblacions d'eixe recorregut per
tren, eh?
Perquè avui, les poblacions menors que estan en eixa
línea tenen una parada de tres trens diaris, tres trens.
Hi han
estacions en les quals no paren.
Hi han estacions que es poden potenciar i
en les quals no paren.
I estem parlant d'això.
Això no
és un servei ferroviari.

I no voldria, baix cap concepte, que ho assumira com
una crítica a la gestió actual, perquè
s'està mantenint.
És clarament insuficient, la
d'avui.
Més clarament insuficient, la de l'estiu, per
molt que s'augmente, en algunes unitats, el servei o que es pose
algun servici.
És clarament insuficient.

I la contradicció és que tenim el sector
de via més modern que tenen tots.
Ja he dit, entre Castelló i
Calafat -vosté ho ha dit també que falta una seu
allí-, de Castelló i Calafat permet -com
havíem dit- circular simultàniament,
simultàniament, diversos trens per la mateixa via entre
estació i estació.
Tenen el sistema de control i, per tant,
ho poden fer.
Tenim el millor sistema, el més modern, i el tenim
totalment allí abandonat.
No pot ser, sobretot perquè hi ha
una demanda social.

Jo li demane, senyor Godoy, jo li demane a tot el Grup
Socialista, que reconsidere això, que llevem l'esmena, que
deixem la proposició tal com està, i té clarament el
meu compromís de recolzar-lo en totes les accions que siguen
conduents a arribar a fer efectiu aquest servei.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Per al torn de rèplica, té la paraula
l'il·lustre diputat, senyor Godoy.

El senyor Godoy García:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor Pañella, creo.
.
.
, no sé si
se lo he dicho con claridad, yo creo que sí que se lo he dicho con
claridad.
Desde el principio le he expresado nuestra posición
favorable, favorable, a la propuesta que usted ha realizado aquí.
Favorable, desde luego, porque si no, en lugar de una enmienda de
adición, habríamos presentado una enmienda de
sustitución.
Por tanto, además se lo he expresado, se lo he
expresado, se lo he dicho con toda claridad.

Nosotros pensamos que hay que hacer que esta propuesta
tenga un mayor recorrido, vaya más allá de lo que es
simplemente instar en esta cámara.
.
.
, fíjense que no lo
estamos haciendo ni en el Congreso ni el Senado, sino en esta cámara
autonómica, estamos instando nosotros al gobierno central.
Yo
entiendo que es un instar -entre comillas- que queremos
conseguir, lo que queremos hacer, el fondo de eso, es que queremos
conseguir que el gobierno central dé las instrucciones oportunas a
Renfe, para que Renfe pueda poner cercanías aquí, puesto que
es el Ministerio de Fomento el que al final tiene la competencia de
planificación de las cercanías.

Pero, después, el cómo se hace es algo
que lo va a tener que hacer Renfe, señor Pañella.
Y lo va a
tener que hacer y va a tener que ver la viabilidad, va a tener que ver
qué recursos tiene, va a tener que ver qué costes tienen las
cosas, va a tener que ver cómo se amortiza, cómo se pagan,
etcétera.
O sea, que es necesario que una vez que ese paso se
dé, que haya una segunda fase rapidísima en la cual se siente
el Consell con Renfe, que es la operadora de la zona.

Y yo lo que quería, sencillamente, era hacer
esa aportación, que usted en este momento nos ha rechazado, es que
instáramos también al Consell, no a adoptar ningún
compromiso que va a tener un coste para él después.
.
.
, nada
de eso, sino sencillamente a que negocie con la administración
competente la programación y las condiciones de funcionamiento de
ese servicio, que lo tuviéramos ya instado.

Parece que usted prevé que si incluimos esto se
nos va a oponer alguien en esta cámara.
Ese es su temor.
Porque
usted lo que sí que me dice es que ustedes están de acuerdo y
que lo aceptará si posteriormente en una segunda ocasión lo
proponemos.
Eso quiere decir que usted está previendo que si esto lo
acepta es muy posible que caiga su propia proposición.
Y yo en eso
no le puedo decir más que, que tengo que entenderlo.
Si eso es lo
que usted prevé, usted es que tendrá alguna referencia y
habrá hablado con alguien y le habrán dicho que si incluimos
algo más no van a votar a favor.

Pero fíjese muy bien, no se trata solamente de
instar al Ministerio de Fomento, que eso está muy bien desde el
punto de vista de la voluntad; se trata también de crear los
instrumentos para hacer real esas cercanías, y para eso en un
momento dado el Consell tendrá que sentarse a negociar con Renfe.
Eso es lo que nosotros queríamos aportar.
Pero lo queríamos
aportar desde un ánimo absoluta y totalmente constructivo.
Vamos a
estar en este tema en la posición en la que tenemos que estar,
favoreciendo todo aquello que sea la movilidad dentro de toda la Comunidad
Valenciana y también en la provincia de Castellón.
Ya hemos
dicho que consideramos que se dan las circunstancias; no obstante, es
necesario que se estudien las cosas bien estudiadas.
Eso también es
verdad.

Y, por tanto, le anuncio a usted lo que ya le he dicho
antes, que incluso no aceptándonos la propuesta de adición
votaremos a favor, porque era de adición.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

No va a replicar,
¿no?

Tiene la palabra, por parte del Grupo Popular, el
ilustre diputado señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Pañella.

Estem aquí i estem tractant un tema que jo crec
que és ja moltes vegades que l'hem tractat aquí en Les
Corts, en comissió, no en el plenari, sinó en
comissió, i cada vegada que l'hem tractat, d'una forma o
d'una altra, s'ha aprovat per unanimitat o s'ha aprovat
per part de tots, però amb algunes esmenes sempre que s'han
presentat.
La voluntat que vosté ha manifestat aquí que
s'aprove tal com estava, és la voluntat que crec que preval en
este moment i gaudisc del suport de tota la cambra, i per part del nostre
grup anem a votar-la a favor.

És una proposta que, com dia, nosaltres
també en un principi, en un principi al llegir-la podíem
haver-la esmenat com altres vegades hem esmenat propostes, però com
també venia continguda dins de la proposta nostra, primera, en la
qual ha sigut aprovada per part de la cambra, per part del grup nostre i
per part del Grup Compromís, indubtablement, si nosaltres no
acceptàvem ara una proposta que han presentat ara fa escasses hores
que l'hem aprovada nosaltres aquí, era anar en contra dels
principis que mos demana el que és esta proposta de
resolució.

Per tant, com a persona que forme part, i afectat pel
que representen estos trens de rodalies en la zona nord de la
província de Castelló, jo crec que en este moment vivim un
moment molt important perquè açò, com dien
vostés, jo no entraré en els números, perquè
d'alguna forma ja s'han parlat aquí dos o tres vegades i
tots els coneixem, en la zona nord la necessitat i els números de
trens que tenim i la freqüència que tenim.

Però vaig a parlar-li una mica del que
són els antecedents que n'hi han al respecte.
Els ajuntaments
d'aquelles zones durant molts anys han tingut acords plenaris, acords
plenaris unànimes per part de tots de sol·licitar les
rodalies fins a Castelló.
Per molts motius, sempre l'hem
argumentat pels motius, molts d'ells dels quals hem parlat en este
moment ara, i altres afegits després, com ha segut el tema de
l'hospital, com ha segut el tema de l'aeroport, que és
en este moment una nova expectativa i com ha segut la mobilitat dels
estudiants en la zona.

Els estudiants m'ho han demanat moltes vegades,
els trens de rodalies.
Però per què me'ls han demanat?
Mire, jo recorde que una de les primeres gestions que vaig fer com alcalde
de Benicarló va ser davant de Renfe de tractar de ficar un tren per
als estudiants per als divendres i els diumenges, perquè puguen
tornar a Castelló o a València.
Eixe tren que es va a ficar a
un preu de tren de rodalies, no a un preu de tren d'altre recorregut,
que és molt més car, eixe tren, la Renfe me'l va ficar
condicionat a que fóra rendible.
Li he de dir que a les dos o tres
setmanes a aquest tren li van afegir unitats, i en l'actualitat eixe
tren se queda curt per a les demandes que tenen els estudiants.
Perquè si alguna vegada l'ha utilitzat, com l'he
utilitzat, eixe tren en eixes hores difícilment, inclús, se
pot, inclús, pujar a poblacions com Castelló, perquè
has de vindre de peu i, a més, de qualsevol manera, perquè no
en dóna més el tren que vullguen ficar.

Per tant, eixes rodalies que es pogueren ficar en eixa
zona nostra sí que tindrien una demanda molt important; la tindrien
perquè l'estudiant utilitzaria el tren de rodalies com
és el desplaçament propi dins d'un punt diferent de
València fins la universitat, per què no?
Damunt tenim, ara,
el tema del transport urbà en la mateixa estació de
Castelló, que si arribara a l'UJI els permetria en un moment
estar allí.

Per tant, eixos moments que representaria de la part
més llunyera d'elles, de Vinaròs fins a
Castelló, els  representaria uns tres quarts d'hora.
Tres
quarts d'hora, d'alguna forma, no és res per a poder
repassar, inclús, la lliçó i poder arribar a la
universitat a temps i tindre servei per a tornar, i això permetria
que l'estudiant se mantinguera en casa durant tots els dies de la
setmana.

Però una altra cosa és també molt
important, que és que en eixa línia van ficar en el seu dia
l'Euromed.
L'Euromed saben que és un tren que no para
en, pràcticament, cap estació, -poques
d'elles- sinó en Castelló, en Tarragona i en
Barcelona.
Què passa?
Que eixe tren, la zona nord de
Castelló, estem condemnats a no poder-lo utilitzar.
Ciutats
turístiques com Peñíscola, com Benicàssim, com
Oropesa, com Benicarló, com Vinaròs, no el podem utilitzar.
Aleshores, necessitem un tren que puga enllaçar en eixos llocs per a
poder anar fins a Alacant, per a poder anar fins a un altre lloc.

Per tant, el que han fet ha sigut ficar més
Euromed i traure'ns més trens, i parlo ara una mica de les
poblacions grans de Vinaròs, Benicarló, i mos trauen
més trens dels habituals, que eren els Arco i els altres trens que
paraven allí; per tant, mos han vingut en detriment.
El que dia
abans el senyor Godoy que tenim més servicis, jo crec que els
servicis mos han minvat; sí que mos han donat algun servici regional
de mitja distància, que és molt important i que va molt
bé, però indubtablement també han tancat dos estacions
com Alcalà i Torreblanca.
Ahí tenim dos estacions importants
turístiques, les dos d'elles, en les quals mos trobem que
estan tancades; estan tancades i han de comprar el bitllet dalt al tren.
L'única cosa que passa és que els ajuntaments per a
evitar que en hivern la gent estiga al carrer, simplement al carrer, tenen
obertes les instal·lacions perquè allí puguen estar i
almenys estiguen dins d'un sostre i d'un cobert.

Jo crec que tot açò de les rodalies, el
que farien, a més, és potenciar eixes ciutats potenciables,
eixes ciutats.
.
.
que eixes estacions s'òbriguen com altres que
no para ningun tren, com la de Santa Magdalena, com altres estacions que
estan en el recorregut que, indubtablement, en este moment estan
infravalorades, i que d'alguna forma la gent utilitze també el
tren per a desplaçar-se a un lloc fonamental com és
l'hospital.

L'hospital de Castelló, l'hospital
de Benicarló.
.
.
de Vinaròs -perdó-
està tenint una minva notable, inclús, de professionals,
perquè el servici de desplaçament que representa des de
Castelló a Vinaròs és un servici que no té la
quantitat de trens necessaris per a poder fer tots els relleus que puga
tindre l'hospital; inclús d'ensenyança,
inclús de moltes coses, representaria una millora per a la nostra
comarca, que està demanat per tots els ajuntaments, i celebre que
hagen anunciat tots els grups d'aquí de la cambra que
s'aprovarà per unanimitat.
Eixa és la voluntat de tots
els ajuntaments.
És la voluntat que nosaltres també la
portàvem en la primera proposta, que nosaltres portàvem
aquí, avui, a aprovar, aquí, en esta cambra.

Per tant, nosaltres li manifestem el nostre
recolzament a la proposta.
Entenem que n'hi han altres línies
de rodalies que indubtablement n'hi haurà motiu de parlar en
altre lloc.
Nosaltres, el tema de la línia de rodalies fins a
Villena, alguna vegada s'ha parlat i s'ha inclòs,
inclús, en propostes, però jo li recorde que en estos moments
mos centrem soles en eixe tema.

És un tema, que tota la cambra se pronuncie a
favor és important perquè se tire endavant, i que
indubtablement millorarà els serveis a la nostra comarca, a la
nostra zona, que vertebrarà millor la Comunitat Valenciana i que, en
definitiva, donarà un servici demanat per la societat a la qual
estem representant, i que d'alguna forma fa molts anys que ho
està demandant.
Ho està demanant, i jo li he de dir que des
de les primeres propostes, que quan nosaltres estàvem també
governant en Espanya, el Partit Popular estava governant en Espanya
també les féiem des dels ajuntaments i també les
aprovàvem i les votàvem a favor, el demanar la línia
de rodalies.
Quin problema mos argumentaven en aquell moment?
En aquell
moment n'hi havia un problema seriós, que era el tema de la
part de Benicàssim en tots els seus túnels, en tota la seua
construcció de la doble via i que, indubtablement, això era
un problema per a tindre eixes rodalies efectives.

Nosaltres ho enteníem, que eixa era una forma
que pogueren acceptar que això poguera tindre un problema en els
retards de la resta dels servicis ferroviaris i que, indubtablement, una
vegada tot això conclòs és el moment de demanar i que
eixa línia se fique en funcionament el més ràpidament
possible.

És un bé per a la comunitat, és
un bé per a la vertebració de la nostra comunitat i,
indubtablement, nosaltres, com dia anteriorment, senyor Pañella,
anem a recolzar la seua proposta, tal com ha segut proposada i que,
indubtablement, esperem la sensibilitat de tot el que diuen, que en este
moment ja està en llistes, que se negociarà, que
s'aprovarà, que tal i qual, però el que volem que
arribe és a la conscienciació que açò és
una demanda de tota la Comunitat Valenciana, de tota la gent que formem
part d'estes Corts i que, indubtablement, mos senten en Renfe, en
l'estat primer, i que després Renfe ho aplique i que en
conseqüència, jo no li dic que si un o dos servicis, els
necessaris.

En este moment, ficar soles un tren representa el no
tindre res, perquè en la freqüència, d'alguna
forma, és quan la gent ja té el motiu per a poder utilitzar (so d'un telèfon mòbil) un servei que en este moment no l'estava utilitzant.
Tindre un servei que no complisca per a poder tindre horaris, per a poder
tindre uns desplaçaments adequats una mica a moltes possibilitats
és com no tindre res.

Per tant, nosaltres volem unes rodalies com cal
però que, indubtablement, els servicis se puguen establir
d'acord amb un pla de funcionament que s'haurà
d'estudiar en el seu temps, que des de sempre ho ha estudiat Renfe i
que, indubtablement, a través que l'estat el puga instar podem
tindre en la zona nord de la província de Castelló.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Pel torn de rèplica, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora president.

Bé, me.
.
.
(Remors) Simplement, la meua intervenció en este moment
és per agrair als dos grups el recolzament, manifestar també
la coincidència.
.
.

La senyora presidenta:

Señoras diputadas, les rogaría por
favor, que pudieran mantener en silencio para que pudiéramos
oír a uno de sus compañeros.

Señor Pañella, cuando quiera.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Com dia -no vaig a consumir ni els cinc
minuts-, simplement volia agrair la postura als dos grups.

Manifestar la coincidència amb les paraules del
senyor Mundo.
En este moment, la situació de les estacions.
.
.
Jo
conec, per exemple, la de Torreblanca, on l'ajuntament per a poder
obrir i tancar, ha hagut de fer un lloguer a Adif, ha hagut de llogar un
contracte amb Adif per a llogar l'estació -és
curiosa la cosa-, perquè si no, no podíem obrir-la i
tancar-la, i si plovia la gent estava al carrer.
Eixa és la
situació.
Eixa és la situació en este moment.
És quasi un insult això, però, bé, esta
és la situació que hi ha en este moment.
Per tant,
coincidisc.

I simplement, senyor Godoy, sí que voldria
també aprofitar per a explicar-li.
.
.
Jo no volia dir en la meua
postura que si s'afegix, algú es retira.
No, perquè jo,
ací ho he plantejat com a una qüestió purament de
responsabilitat.
És a dir, a mi m'agrada i estic satisfet que
s'aprove per unanimitat, però cadascú amb la seua
responsabilitat.
Si algú m'haguera dit que si pose o no.
.
.
Jo li haguera dit: «No, jo és que vull centrar el punt exacte
on l'he centrat».
I avant.
I vull saber.
.
.
, i aixina
també ho he dit prèviament quan he dit: «Vull saber el
que vota cadascú».
És que arriba un moment en
què jo no vull paraules, perquè la societat de
Castelló i Vinaròs, com en altres punts, tots els altres, no
volen més paraules, volen saber la posició exacta.

I no s'acaba hui, efectivament no s'acaba
hui, sinó esta posició seguirà després en
Madrid, indubtablement.
Hi haurà un debat també en el Senat
de Madrid, en el Senat, prompte.
I també haurem de respondre
allí.
Avui, el primer pas pareix ser que l'anem a donar tots,
els tres grups conjuntament anem a votar sí, i és un bon
principi.
Este debat es repetirà en el Senat en Madrid, almenys,
perquè sé que està presentat també.
Per tant,
allí també es pot aconseguir la unanimitat, tant de bo!
I a
partir d'ahí, si s'aprova, no hi haurà cap motiu
per a no realitzar-lo, perquè al cap i a la fi Renfe farà els
estudis, com vosté ha dit,  i efectivament serà un pas
posterior.

Per tant, simplement, com he dit, jo no volia entrar
en polèmiques en este punt, en este punt, no volia.
És una
demanda social tan forta que hem de posar per davant la part positiva a tot
allò altre que puguem dir.
I es podrien dir anys i anys de coses al
respecte, de les no actuacions, de la falta d'actuacions.
Però
és que jo no vull dir-ho a ningú, no era el tema.
I no
és per si el pose.
.
.
Perquè si algú diu
això: «Mira, si me poses.
.
.
, votaré que no»,
serà la seua responsabilitat, no serà la meua.
Jo, la meua
responsabilitat, davant de la gent, dels ciutadans, l'he proposada en
un paper, en una proposició no de llei que està ací i,
per tant, l'accepte.
Que no facen lectures de si hi han
pressions.
.
.
No, no.
Mire, si la meua faena és posar-lo
ahí davant, i cadascú, amb la seua llibertat, que vote el que
crega, i aixina ho aclarirem davant de tota la gent.
I avant.

I, per tant, ho he dit, i li ho reconec una altra
vegada, gràcies per la seua postura.
Més encara perquè
al no acceptar l'esmena, possiblement ho pose un poquet més
difícil, però crec que és el pas que havíem de
donar tots ara.

Moltes gràcies a tots.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Senyors diputats, anem a procedir a la votació.
Comienza la votación.
Votos a favor, 83.
Queda aprovada la presa en
consideració de la proposició no de llei.

Se suspén la sessió fins a les 16:30
hores d'esta vesprada.

(Se suspén la sessió a les 13 hores i 57
minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 30
minuts)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer,
senyor José Cholbi Diego)

Pregunta 228 al conseller d'Immigració i
Ciutadania, senyor Rafael Blasco Castany, sobre la política de
cooperació, que formula el diputat senyor Manuel Miguel Bustamante
Bautista (GP Popular) (RE número 21.
809).

El senyor vicepresident primer:

(Inoïble) .
.
.
número 228 de l'il·lustre diputat
senyor Manuel Miguel Bustamante al conseller d'Immigració i
Ciutadania.

El senyor Bustamante Bautista:

Sí, gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor conseller, la pregunta que tengo el honor de formularle está
relacionada con un tema de máxima actualidad y que preocupa
enormemente al gobierno valenciano.
Me estoy refiriendo a las
políticas de cooperación.
La Comunitat Valenciana es la
única de España que ha impulsado una ley que obliga a dedicar
el 0,7% de los presupuestos de La Generalitat a políticas de
cooperación y codesarrollo, algo que ni el Gobierno de España
ha hecho, por mucho que alardee de su espíritu solidario, ni tampoco
las comunidades gobernadas por el Partido Socialista.

Unos, conseller, sólo hablan dirigiéndose al escenario y
buscando loas inmerecidas.
Otros, como el gobierno de La Generalitat,
actúan poniendo en marcha medidas que realmente impulsan a salir de
la pobreza o de situaciones de extremo riesgo a miles de personas en todo
el planeta.

La sociedad valenciana se caracteriza por su elevado
sentido de la solidaridad y el gobierno valenciano canaliza eficazmente esa
solidaridad hacia aquellos pueblos y personas que más lo necesitan.
Somos pioneros en algo tan noble como es la cooperación al
desarrollo y codesarrollo.

Por eso, señor conseller, ¿podría informarnos del número de
proyectos, de países y resultados en los que se ha concretado, hasta
el día de hoy, la política de cooperación del gobierno
de La Generalitat?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor diputado.

Senyor Blasco, senyor conseller.

El senyor conseller d'Immigració i
Ciutadania:

Senyor president.

Il·lustres diputats.

Senyor diputat, senyor Bustamante, a pesar de la crisi
econòmica actual, la societat valenciana continua apostant per la
solidaritat i això és símptoma de la seua maduresa i
del seu desenrotllament en valors.

La societat valenciana és conscient que, en
èpoques de crisi, no podem deixar de costat els més
desfavorits i, en este mateix sentit, el compromís de La Generalitat
amb els més pobres és ferm i es reforça en un moment
en què s'aguditza la seua precària situació i
que ens fa mantindre el compromís governamental amb els més
necessitats de la Terra.

Permeta'm que comence la meua intervenció
recordant que La Generalitat és el principal donant de la
cooperació descentralitzada espanyola.
Només en l'any
2008 destinem més de 90 milions d'euros a la cooperació
internacional i al codesenrotllament.
Un total de 111 entitats reben les
ajudes que el Consell ha disposat per a realitzar actuacions encaminades a
pal·liar la situació dels països empobrits, a accions i
projectes duts a terme tant als dits països com a la nostra comunitat,
per mitjà de campanyes de sensibilització, formació i
altres activitats.

Des de l'any 1996, La Generalitat ha intervingut
en cooperació internacional i codesenrotllament en 56 països i
només en 2008 s'han iniciat 299 projectes en 41 països,
un gran esforç que reflectix la solidaritat de la societat
valenciana a través de La Generalitat.

Els deu països que més aportació
reben enguany de La Generalitat són Perú, amb 27 projectes
realitzats per prop de set milions i escaig d'euros; Equador, amb 25
projectes i quasi cinc milions d'euros; Colòmbia, amb 15
projectes i més de dos milions d'euros; Bolívia, amb 12
projectes i quasi tres milions d'euros; Nicaragua, El Salvador,
República Dominicana, Senegal, Guatemala, territoris palestins i
altres països, projectes tots fonamentats per a lluita contra la
pobresa en eixos i en tots els 41 a què he fet referència.

Igual de fonamental és la tasca realitzada pels
cooperants valencians i les distintes organitzacions no governamentals a
les quals pertanyen i per mitjà de les quals es tramiten i es duen a
terme els distints projectes.

Senyoria, com vosté pot observar, les
polítiques de cooperació al desenrotllament de la Comunitat
Valenciana, des de l'any 1995, en què el Partit Popular va
aconseguir el govern de La Generalitat, han anat potenciant i incrementant
els seus pressupostos d'una manera exponencial i sense parangó
amb la resta de comunitats autònomes o amb el govern espanyol.

Dos han sigut les causes principals per les quals el
govern del Partit Popular ha potenciat la cooperació al
desenrotllament.

La primera, pel fet que els governs del Partit Popular
han convertit la nostra comunitat, amb un alt grau de desenrotllament
econòmic i social, que genera progrés i oportunitats per a
tots, que s'ha convertit en receptora de persones immigrants i que
pot disposar d'una part d'este progrés per a ajudar les
persones i els pobles més empobrits del món.

I, en segon lloc, perquè el govern del Partit
Popular és sensible a les necessitats d'estes persones i dels
pobles més oprimits i més empobrits del planeta.
Esta
premissa figura en l'ideari del Partit Popular i, a més, el
seu govern l'ha portat a la pràctica per mitjà
d'una llei, la llei a què vosté feia referència,
de cooperació al desenrotllament de la Comunitat Valenciana, primera
i única de Espanya que destina el 0,7% dels pressupostos de La
Generalitat per a polítiques de cooperació al desenrotllament
i codesenrotllament, una llei que patentitza el compromís del govern
del president Camps amb les persones i amb els pobles més
desfavorits del planeta.

Ni el Govern d'Espanya ha sigut capaç de
dedicar a la cooperació al desenrotllament més del 0,27% dels
seus pressupostos i, de la mateixa manera, Catalunya dedica
únicament el 0,24% del seu pressupost, Andalusia, el 0,30% del seu
pressupost i Balears, el 0,50% del seu pressupost.
I, a més, en
estes comunitats, el compromís del 0,7% és proposa per al
pròxim decenni.

Per tant, senyoria, i agraint-li molt la seua
intervenció perquè ens fa possible posar hui ací, en
el parlament, quina és la política solidària que estem
desenrotllant des del govern de La Generalitat, és evident que les
polítiques de cooperació per al desenrotllament
constituïxen un element imprescindible de l'acció
política de La Generalitat en la lluita contra la pobresa i
s'està entenent no solament com l'èxit de
l'increment de les rendes mínimes, sinó també
com a estendre els drets i incrementar les oportunitats d'aquells
pobles i persones més desfavorides.

Moltes gràcies, senyor diputat.
(Aplaudiments)

Pregunta 229 al conseller d'Immigració i
Ciutadania, senyor Rafael Blasco Castany, sobre els immigrants, que formula
el diputat senyor Salvador Cortes Llopis (GP Popular) (RE número
21.
810).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Blasco.

Passem a l'altra pregunta, la 229, formulada pel
diputat senyor Salvador Cortes.

.
.
.
polsat, senyor Cortes.
Tiene la palabra.

El senyor Cortes Llopis:

Gracias, señor vicepresidente.

Señor conseller, en la Comunitat Valenciana se ha producido, durante los
últimos años, un incremento exponencial de la
población y Alicante es la segunda provincia de España en
incremento porcentual de habitantes y Castellón, la cuarta.

Somos casi cinco millones de personas las que vivimos
en la Comunitat Valenciana, de las que un millón no cuentan para el
Gobierno de España a efectos de financiación de la sanidad,
la educación o los servicios sociales.

Mientras para el gobierno de La Generalitat y para el
conjunto de la sociedad valenciana todos contamos y entre todos realizamos
el esfuerzo necesario para que los niveles de excelencia de nuestros
servicios públicos no se vean mermados por este incremento
poblacional y por la negación reiterada de recursos
económicos desde el gobierno socialista de Rodríguez
Zapatero.

Además, a todo esto cabe añadir la
situación de grave crisis económica en la que nos
encontramos, situación que era negada por el gobierno central, al
igual que nos niega la financiación que necesitamos más que
nunca para poder atender a las personas que más lo necesitan, como
es el caso de las personas inmigrantes.

En este sentido, señor conseller, de todos es sabido su
preocupación por atender a estas personas, más aún a
aquellas que llegan en situación irregular y de extrema precariedad,
aquellas personas que llegan a España en patera o en cayuco, donde
en muchas ocasiones el mar se vuelve intratable y se cobra víctimas
mortales -40 inmigrantes han fallecido en nuestras costas en lo que
va de año.

Las mafias de tráfico de seres humanos empujan
a sus víctimas a abandonar sus escondites en África y a
intentar el salto desesperado a nuestras costas porque la única
ilusión que tienen es encontrar nuevas oportunidades de vida,
aquellas que alcanzan la costa española de Canarias, de Ceuta o de
Melilla, o cualquier otro lugar y que, posteriormente, son trasladados por
el gobierno central a cualquier otro lugar de España, como la
Comunidad Valenciana; traslado que se realiza de manera discrecional, sin
contar con el gobierno de La Generalitat y casi sin informar de los mismos
hasta que ya se encuentran estas personas en territorio valenciano;
traslados que no tienen en cuenta el número de inmigrantes que ya
residen en esta comunidad y los servicios sociales que precisan para
poderlos atender como requieren.

Por todo esto, señor conseller, ¿podría
decirnos cuántos inmigrantes ha enviado a la Comunidad Valenciana en
los últimos tres años el gobierno central desde Canarias,
Ceuta y Melilla, y esto qué es lo que representa para la comunidad
desde el punto de vista social, económico y político?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor diputado, señor
Cortes.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Immigració i
Ciutadania:

Gràcies, senyor president, per donar-me la
paraula una altra vegada.

Senyoria, el creixement de la població
valenciana ha sigut espectacular en els últims anys.
En
l'actualitat, tenim 838.
224 estrangers, que constituïxen quasi
el 16,17% de la nostra població i als quals hem de prestar la millor
atenció possible, el mateix tracte que a qualsevol ciutadà
com a mínim, perquè moltes de les vegades requereixen un
esforç suplementari en prestacions socials, sanitàries,
allotjament o en servicis jurídics o de traducció.

D'altra banda, senyoria, l'arribada
incessant d'immigrants en situació irregular procedents de
Canàries, de Ceuta i Melilla que el govern central continua
traslladant a la nostra comunitat, no pot ni ha de passar inadvertida.

Des de l'any 2005, 4.
313 immigrants irregulars
han sigut traslladats a la comunitat pel Govern d'Espanya i
només en el que portem d'enguany, any 2008, ascendixen ja a
550.
Sense anar més lluny, el passat mes de setembre van ser 51 les
persones immigrants que ens va traslladar el govern del senyor
Rodríguez Zapatero.

Per este motiu, la creació de noves places
d'acollida resulta essencial, acompanyades del seu corresponent
finançament i dotació pressupostària.
En cas contrari,
qui realment suporta l'esforç que això suposa, tant des
del punt de vista econòmic com de recursos socials, és la
societat valenciana.

Però no sols això, senyoria,
perquè el Govern d'Espanya, per a començar, hauria de
tallar el problema en origen, disposant de majors controls de les nostres
fronteres i comprometent els governs de països d'origen
perquè no permeteren l'eixida indiscriminada de persones.

Però, a més, el trasllat massiu
d'immigrants en estes condicions i quasi sense previ avís, com
vosté molt bé ha assenyalat, cap comunitat, que ja per si
tenen un elevat índex de persones immigrants, pot generar situacions
que, a vegades, no són les desitjades.
Per exemple, situacions de
saturació en els servicis públics i tensions socials, que
podien evitar-se si es planificaren les actuacions sobre polítiques
d'immigració per part del govern del senyor Rodríguez
Zapatero.

En matèria d'immigració, el govern
socialista, el govern actual d'Espanya, actua igual que davant de la
crisi econòmica.
Primer, no existia crisi econòmica i ara
resulta que és la més greu dels últims 80 anys i ha
hagut de destinar un capital ingent d'euros per a mitigar els seus
efectes.
Però ni actua planificant les polítiques
econòmiques mirant el futur, ni actua amb polítiques actives
i eficaces d'immigració, que ens permeten a les comunitats
autònomes facilitar els nostres servicis sense necessitat de
detraure recursos que ja estaven previstos per a altres qüestions.

Contràriament, senyoria, a esta actitud del
govern central, l'esforç que realitza La Generalitat en els
últims dos anys és digne de menció.
La Generalitat, a
través de la Conselleria d'Immigració i Ciutadania, ha
incrementat en més d'un 38% les places d'acollida,
passant de 405 a 562 actuals, distribuïdes entre 26 entitats diferents
i el nou centre d'acollida del col·legi major La Pau
d'immigrants sense recursos de València, que té una
capacitat per a 70 persones i que, en estos moments, registra ja una
ocupació del 90%.

Com no pot ser d'una altra manera, senyoria, per
mitjà de l'estricte compliment de la llei i de la
dotació de recursos per a garantir l'assistència
social, sanitària i educativa, la integració dels immigrants
constituïx un repte per una societat d'acollida i
solidària com la nostra.

Per tant, insistisc en el fet que resulta
imprescindible el suport del Govern d'Espanya perquè la
Comunitat Valenciana dispose dels mitjans humans i materials necessaris per
a una correcta atenció a estes persones.
Però este suport que
ha de prestar-nos el Govern d'Espanya, ha de materialitzar-se
inexcusablement per mitjà d'un increment del
finançament, per estos motius que he descrit i perquè som un
milió més de persones que no computa el govern central i que
hui viuen a la nostra comunitat, i que vosté, encertadament, ha
assenyalat també en la seua intervenció; finançament
que encara és més necessari ara com a
conseqüència de la crisi econòmica que patim i que es fa
imprescindible utilitzar per a la formació d'aquelles persones
que hui es troben en una situació de major vulnerabilitat.

És necessari que els poders públics, per
això, oferisquen a les persones immigrants la informació i la
formació necessària bàsica, així com
facilitar-los fomentar la reorientació laboral i
l'accés a l'ocupació, mesures estes que ja estan
previstes en la futura llei d'integració dels immigrants de la
Comunitat Valenciana, que pròximament debatrem a estes Corts.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 255 a la consellera d'Indústria,
Comerç i Innovació, senyora Belén Juste Picón,
sobre productes valencians en mercats emergents, que formula el diputat
senyor Jaime Mundo Alberto (GP Popular) (RE número 22.
364).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

La pregunta número 255 de
l'il·lustre diputat senyor Jaime Mundo, la formula a la
consellera d'Indústria, Comerç i Innovació.
Té la paraula el senyor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Honorable consellera.

Bé, de tots és conegut la
problemàtica dels nostres productes en l'exterior, que puguen
arribar a tots els llocs en este món globalitzat, i
l'esforç que durant estos anys ve treballant, a través
de l'Ivex, de poder aconseguir eixos objectius importants de nous
mercats i, al mateix temps, de consolidar mercats que, en este moment,
és imprescindible en la situació que mos trobem en la nostra
comunitat.

Per tant, esta labor que s'ha vingut fent durant
estos anys, en estos moments en els quals mos trobem amb la
problemàtica actual de la crisi que viu el sector industrial,
indubtablement, els nostres productes, com la ceràmica, com el
calcer, com altres productes artesans i com altres productes que
d'alguna forma necessiten eixe recolzament per part de la
conselleria, sabem que d'alguna forma a través de l'Ivex
s'han coordinat tots els esforços per a poder aconseguir que
eixos fruits siguen positius, perquè és molt car poder
arribar a traure cada u per si.
.
.
tindre uns resultats positius.

Per tant, nosaltres voldríem preguntar-li avui
aquí quina és la situació que s'ha trobat i mos
trobem en estos moments de cara a tots estos productes.
I la nostra
pregunta va dirigida de la següent forma: ¿ha complit la
Conselleria d'Indústria, Comerç i Innovació amb
l'objectiu d'incrementar la presència de productes
valencians en mercats emergents i en quina mesura?
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Mundo.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Indústria,
Comerç i Innovació:

Presidente.

Señorías.

Diputado, gracias por la pregunta.

Decir que la internacionalización del tejido
empresarial de la Comunitat Valenciana ha sido y es prioridad del Consell.
Nuestra comunitat ha tenido
tradicionalmente un enorme carácter exportador, como se demuestra
con una tasa de cobertura de casi 19 puntos por encima de la media
nacional.

La Conselleria de Industria, Comercio e
Innovación, a través de su programa «Comercio
exterior», apoya de forma integral la internacionalización de
nuestras empresas, tanto económicamente como a través de sus
órdenes de ayuda, y estratégicamente a través de los
servicios que se realizan en la red Ivex.

A través del Ivex, se ha realizado una apuesta
sólida y constante por la internacionalización de nuestros
sectores productivos en los mercados emergentes.
Nuestro objetivo es
aprovechar las oportunidades generadas por mercados en continuo crecimiento
en donde encontramos mayores retornos, tales como Rusia, China, Rumania,
Turquía, Polonia, República Checa, etcétera.
Todos
ellos con una clase media creciente que demanda de productos de calidad
como los producidos y exportados por la Comunitat Valenciana, productos en
los que somos competitivos a nivel internacional.

Si consideramos el último ejercicio cerrado,
podemos manifestar que hemos conseguido el objetivo que nos habíamos
planteado.
En el año 2007, las exportaciones de la Comunitat
Valenciana experimentaron un destacado aumento en mercados emergentes.

A modo de ejemplo, me gustaría enumerar los
países en los que más se han aumentado las exportaciones: un
15% a Rumania, un 20% a República Checa, un 21 a Marruecos, un 22% a
Argentina, un 24 a Argelia, un 32 a Polonia, un 35% a China y un
espectacular 66,5 a Rusia.

Encabezan la lista de los sectores más
dinámicos, con mayor peso en nuestro comercio exterior, los
productos cerámicos, pigmentos, esmaltes y maquinaria.
Y a modo de
ejemplo, les diré que las exportaciones de cerámica han
crecido un 91% a China, un 46% a Polonia; maquinaria mecánica, un
62% a Polonia y 65% a Argelia.
En calzado, un 89% a China, un 80% a Rusia y
un 36% a la República Checa.
En mueble e iluminación, un 173%
a Turquía, un 60% a Marruecos y un 53% a Polonia.
Y en textil hogar,
un 94% a Polonia y un 62% a Rusia.

En todos estos países, el Ivex tiene una
sólida infraestructura, una garantía para el desarrollo de
actuaciones por parte de las empresas, que encuentran un aliado en las
oficinas de la comunitat, siendo un referente para hacer posible su trayectoria empresarial
en los distintos mercados.

Entre las últimas actuaciones realizadas,
queremos destacar el impulso de contactos que se han realizado de empresas
valencianas con los nuevos socios europeos, como es el caso de Rumania, en
cuya capital, Bucarest, Ivex ha abierto una nueva delegación en un
centro empresarial, así como en Turquía, donde Ivex ha
realizado su red con una oficina propia.

Durante lo que resta de legislatura, se
continuará con la prospección de nuevos mercados para
 la posible ubicación.
.
.
, incluyendo zonas en las que no
tenemos presencia, como Colombia, Túnez o Ucrania.

Señorías, estos datos son una
pequeña muestra de que la entrada de las empresas valencianas en los
mercados emergentes es ya una realidad.
Y no les quepa la menor duda que
desde la conselleria,
con su personal técnico y las oficinas centrales, con la red
exterior actual y con las 28 delegaciones y centros empresariales, estamos
a disposición de todas nuestras empresas para ayudarles a llegar
hasta el último rincón.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 256 a la consellera d'Indústria,
Comerç i Innovació, senyora Belén Juste Picón,
sobre resolució dels possibles conflictes durant la
celebració d'esdeveniments esportius, que formula la diputada
senyora M.
ª Sagrario Sánchez Cortés (GP Popular) (RE
número 22.
365).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Continuem amb la pregunta de la senyora María
Sagrario Sánchez Cortés, que la dirigix a la mateixa
consellera, o siga, a la d'Indústria.

Senyora diputada, té vosté la paraula.

La senyora Sánchez Cortés:

Gracias, presidente.

Honorable consellera.

La Comunidad Valenciana es una de las principales
comunidades autónomas receptoras del turismo español, y la
industria turística representa el 10% del producto interior bruto.
Por lo que partiendo de estas circunstancias, ya en el año 1997 la
Generalitat valenciana elaboró un proyecto destinado a posibilitar
la rápida resolución de los conflictos sufridos por los
consumidores turísticos.

Este proyecto se presentó ante la
Comisión Europea, fue avalado por la misma y dio origen al proyecto
de consumo turístico in situ, cuya oficina se puso con sede en
Benidorm.

La valoración de estos diez años ha sido
francamente positiva, con unos resultados muy satisfactorios por los
usuarios, de un 8,3% sobre el 10, según la valoración de los
propios turistas que la han usado.

Pero actualmente los grandes eventos deportivos que
hemos acogido en la comunidad han contribuido a crear una imagen de
vanguardia y modernidad, pero dicha imagen corre el riesgo de verse
empañada si el grado de satisfacción que los visitantes
asumen tras la visita a nuestra ciudad no es el óptimo.

Por eso no es difícil imaginar que dado el gran
número de agentes implicados en la prestación de servicios, y
dado que los asistentes de grandes eventos se enfrentan a los mismos
problemas que los millones de turistas que nos visitan anualmente, surjan
desacuerdos o incluso abusos por parte de unos u otros que disminuyan la
aceptación y la imagen positiva de nuestra comunitat, que con la celebración
de estos eventos, pretendemos trasladar.

Por citar algunos extremos que complican la
resolución de dichas desavenencias, podíamos enumerar, por
ejemplo, entre otros, los siguientes: el plazo de tiempo de estos
visitantes es muy breve aquí en nuestra comunitat, el evento que les atrae es único y, aunque el origen
del problema sea solo colateral, puede estropear completamente su estancia.

Por otra parte, la variedad de idiomas de origen de
los consumidores también es mucha, así como la de proveedores
y la multinacionalidad de los actores que intervienen en la prestación de los
servicios turísticos.
Y también la diversidad de sistemas
jurídicos a emplear, con sus plazos, derechos, garantías y
procedimientos.

Por ello, en nombre del Grupo Parlamentario Popular, y
teniendo en cuenta todas estas circunstancias, le pregunto la siguiente
pregunta, valga la redundancia, señora consellera: ¿qué actuaciones está realizando la
Conselleria de Industria, Comercio e Innovación para facilitar la
rápida resolución de los posibles conflictos que se producen
con los consumidores turísticos durante la celebración de los
grandes acontecimientos deportivos llevados a cabo en la Comunitat
Valenciana?

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Industria, Comerç
i Innovació:

Señorías.

Diputada.

Como bien dice, señoría, la
celebración de los grandes eventos deportivos recientes no solo han
contribuido a crear de la comunitat una imagen de vanguardia y modernidad, sino que
también están generando un importante impacto
económico y están contribuyendo a la creación de
nuevos puestos de trabajo.

La Comunitat Valenciana se ha consolidado como un
lugar emblemático capaz de acoger y organizar los mejores
acontecimientos del mundo.
Somos un territorio anfitrión en el que
cualquier evento es posible.

Uno de los elementos fundamentales, dentro de lo que
supone la organización de un gran acontecimiento deportivo, es
contar con la dotación de instrumentos y personal cualificado para
la pronta resolución de los conflictos que puedan surgir entre los
consumidores que nos visitan y los subministradores de productos y
servicios.

La Conselleria de Industria, Comercio e
Innovación ha desarrollado de manera pionera en España el
arbitraje de consumo turístico.
Se ha optado por el arbitraje como
método de resolución de conflictos alternativo a la
jurisdicción civil ordinaria, y se configura como instrumento
idóneo de protección al consumidor, a partir del cual puede
ofrecerse una opción mucho más rápida, satisfactoria y
de garantía para todos los consumidores.

El arbitraje de consumo turístico, proyecto
iniciado, como bien ha dicho, en Benidorm en el año 1997, tiene como
objeto la solución amistosa, ágil y gratuita de cualquier
tipo de queja que pueda surgir a los visitantes durante su estancia en
nuestra comunitat.

Y para que nadie en nuestra comunitat se sienta indefenso,
hemos creado el arbitraje virtual de consumo, que permite la
utilización de nuevas tecnologías.
Con este sistema, el
consumidor puede solicitar el arbitraje desde su propio domicilio en su
país de origen e incluso comparecer a la audiencia arbitral por
videoconferencia, evitando así gastos por desplazamiento.

La oficina de arbitraje de consumo turístico ha
venido atendiendo a las solicitudes presentadas por asistentes a los
diversos eventos deportivos que se han desarrollado en la comunitat -los
últimos de mayor relevancia: la America's Cup, gran premio de Europa de Fórmula 1, la
Volvo Ocean Race-, informando personalmente a los reclamantes in situ
y en varios idiomas.

Y, por último, señorías,
señalar nuestra voluntad de seguir construyendo vías de
protección real de los consumidores, favoreciendo la calidad y la
imagen de la comunitat.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 206 al conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, sobre les llistes d'epera per a accedir a
l'habitatge protegit, que formula la diputada senyora M.
ª
José Salvador Rubert (GP Socialista) (RE número 20.
228).

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

La pregunta número 206, la diputada
María José Salvador, del Grup Parlamentari Socialista, la
formula al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Vivenda.

La il·lustre diputada.
.
.
Quan vullga.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

¿Quines mesures va a adoptar la conselleria per
a evitar les excessives llistes d'espera per accedir a un habitatge
protegit?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gràcies, president.

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Salvador, jo crec que vosté coneix
perfectament el que des de la Conselleria de Medi Ambient, Urbanisme, Auia
i Vivenda estem fent per a evitar les llistes d'espera i per a posar
a disposició de tots els valencians una vivenda digna.

No fa massa el Grup Socialista i el Partit Popular van
votar aquí en Les Corts un decret llei de mesures urgents que anava
dirigit també en eixa línia.

Vosté coneix perfectament que la
situació econòmica que hi ha hui en tot l'estat
-jo m'atreviria a dir més, en Europa, Estats Units i en
una part important del món-, fa que les mesures que
s'hagen de prendre.
.
.
bé, no són tant unes mesures
possiblement de vivenda, de sòl, de pla de vivenda, sinó que
la crisi és molt més profunda.
I el finançament i la
possibilitat d'eixe préstec hipotecari està tenint
alguna problemàtica, i estem treballant amb el Ministeri de Vivenda
perquè el pròxim pla de vivenda, que se vorà molt
prompte, done també una viabilitat clara a estos temes.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora diputada.
Quan vullga.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, no em parle d'Europa,
perquè és que resulta que Sarkozy no ha de vindre a resoldre
el problema de les llistes d'espera que tenen els ciutadans de la
Comunitat Valenciana.

Per tant, jo li pregunte a vosté, que és
el conseller ací a la Comunitat Valenciana i té la
competència per tal de resoldre aquesta qüestió.

Li recorde que el Síndic de Greuges, en
l'informe de 2007, va fer una referència molt clara a quina
era la problemàtica que patien els jòvens i les persones que
volien accedir a un habitatge protegit.

I com a fons d'eixa problemàtica, sorgix
el tema de les llistes d'espera per accedir a un habitatge protegit.
I literalment en eixe informe, el Síndic de Greuges dia que
«al llarg de 2006, el tema més destacat és el que fa
referència a la insuficient oferta d'habitatge de
protecció pública».

Són moltes les queixes que hem tramitat
relatives a persones que duen diversos anys esperant un habitatge que, a
causa de la seua escassesa, encara no han pogut accedir-hi.
Les llistes
d'espera són interminables.
Síndic de Greuges, senyor
conseller.
No se'n riga, perquè el tema és molt
seriós.

El principal problema de la ciutadania és
l'accés a l'habitatge.
Entre les queixes que hem
tramitat enguany, són moltes les que tenen com a objecte la falta
d'adjudicació d'habitatge protegit a persones que
complixen els requisits i duen diversos anys en llistes d'espera
sense poder accedir-hi.
Concretament, fa referència a una queixa
d'una persona que feia huit anys que havia sol·licitat
habitatge de protecció pública i encara l'està
esperant, senyor conseller.

Per tant, sembla que tenim un doble problema: la falta
d'habitatge protegit i les excessives llistes d'espera, com a
conseqüència.
I hi ha un tercer actor en aquesta trama, que
és que els ciutadans han de recórrer al Síndic de
Greuges per fer constar aquesta situació, per l'obscurantisme
i l'opacitat en tot el procés de sol·licitud i
accés a un habitatge protegit, perquè ni tan sols tenim
registre públic de demandants d'habitatge protegit, com hem
denunciat en tantes ocasions, llistes d'espera interminables, quin
és l'ordre, on es fan públiques.

Li vaig fer una pregunta, senyor conseller, escrita, i
preguntant-li per aquest registre, i em va dir que no en teníem.
Li
vaig fer una pregunta oral al respecte, en comissió, i em va dir que
ni estava ni se l'esperava.
I jo li recorde que aquest registre de
demandants d'habitatge protegit està previst al conveni que
vosté ha signat amb el Ministeri de l'Habitatge, per executar
el pla estatal 2005-2008.
I, per tant, ni vostés han procedit a la
creació ni a l'impuls d'un registre d'aquestes
característiques.

He de dir-li també, senyor conseller, que este
conveni preveu aquest registre de demandants i es poden aplicar
procediments anàlegs.
Però ací a la Comunitat
Valenciana ni registre de demandants ni procediment anàleg, i per si
cau en la temptació, he de dir-li que eixe registre valencià
d'habitatge protegit res té a veure amb el registre de
demandants, perquè únicament es registra vivenda, no
demandants d'esta.

A més a més, el desconeiximent de la
realitat social en matèria d'habitatge protegit a la Comunitat
Valenciana s'ha fet palés amb aquesta publicació
d'aquest informe sobre necessitats i demanda de vivenda a la
Comunitat Valenciana, que fa pocs mesos que vostés l'han
publicada.
I dic «publicada», perquè ficar-lo en marxa,
per descomptat, el que ahí se preveu, zero.

Per tant, no sabem quin era el criteri que seguien
fins el moment per a decidir on es feia habitatge protegit i quants,
però sincerament, com tampoc n'han fet molt en els anys
darrers, açò no haurà sigut un problema per a la seua
conselleria ni per al president del Consell.

Senyor conseller, el registre de demandants
contribuïx a la transparència en l'adjudicació
d'habitatge, a l'eliminació del frau en el mercat de
l'habitatge protegit i a evitar les llistes d'espera en
l'ombra que patixen els ciutadans d'aquesta comunitat.
Tot
forma part de facilitar l'accés a l'habitatge.

Per tant, ni tenim registre.
A més a
més, tenim una legislació, com la del Decret 82/2008 i el seu
antecedent 41/2006, que té més ombres que llums per a
facilitar l'accés a l'habitatge a la Comunitat
Valenciana.

En definitiva, donar resposta a la necessitat
d'habitatge que demanen els nostres conciutadans és una
assignatura pendent d'aquest govern; ni d'Europa ni
d'Estats Units, senyor conseller, la responsabilitat és seua.

Són el govern del farem.
Mai del que hem fet,
excepció feta de l'endeutament que assolix xifres
astronòmiques a la Comunitat Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies,
senyora diputada.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gràcies, president.

No era, ni de bon tros, ninguna rialla, sinó
sols un somriure per intentar que el debat fóra el més amable
possible.
No veia ningun sentit en ninguna crispació de ningun tema;
sobretot, en un tema tan interessant i tan preocupant com és la
vivenda.
I que mosatros des d'un principi hem vullgut aplegar a un
acord amb vostés.
Hem vullgut consensuar una planificació que
mos pareix seriosa, rigorosa i pactada en tot el món, no sols amb
els partits, sinó amb el territori, amb tots els ajuntaments de la
Comunitat Valenciana.

En eixa direcció vosté sap que hem fet
un pla estratègic de la vivenda, on hi ha un estudi de demanda
conegut per tot el món, on hi ha un coneiximent perfecte de quin
és el sòl disponible i on hi ha un decret llei de mesures
urgents pactat amb vostés i amb l'abstenció
d'Esquerra Unida-Els Verds, en què en eixa extensió se
noten més punts en comú que en diferència.
Bé,
almenys, no me podrà dir vosté que no hem tingut una
voluntat, unes ganes de fer les coses bé i de fer-les amb
vostés, i ho hem pactat.

En eixa línia, a més, hem firmat
convenis amb més de cent ajuntaments de la Comunitat Valenciana,
normalment amb quasi tots els que tenen més de 10.
000 habitants i
alguns dels que tenen menys de 10.
000 habitants, però tenen unes
expectatives econòmiques.
.
.
una activitat econòmica que ho
permet; per tant, pactat territorialment i pactat políticament, anem
en eixa línia.
I transparència total, vosté sap que en
cada actuació d'este tipus, que ha de vore amb sòl
públic, se fa un sorteig.
No obstant això, el problema hui no
està ahí, i l'informe del síndic del 2006,
és un informe del 2006, la realitat hui és molt distinta.

No fa massa, fa menys de sis mesos, el senyor Zapatero
dia que no hi havia crisi, que estàvem en el que era la champions league del tema
econòmic.
Realment, uns mesos després s'ha demostrat
que açò no és aixina.
Hi ha una crisi forta i no estem
en eixa champions league, almenys, tenim problemes importants.
I eixos problemes
importants, en el que és l'accés a la vivenda, en el
que és tota la problemàtica de la vivenda no està
separat, vosté sap que està perfectament coordinat amb eixa
problemàtica de la vivenda.
Hui la vivenda no és un problema
de sòl a soles, no és un problema de transparència,
és un problema de finançament.

Si vostés no són capaços, el
partit que governa, de facilitar el finançament perquè tot el
món puga aplegar a eixa vivenda digna, per descomptat, ja pot haver
transparència i llistes, però vivendes no n'hi hauran
per a la gent.
I això han de fer-ho, i han de (inintel·ligible) .
.
.
vostés, i no n'hi ha una altra solució.

Gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 211 al conseller de Sanitat, senyor Manuel
Cervera Taulet, sobre les comissions de bioètica, que formula el
diputat senyor Juan Ignacio Subías Ruiz de Villa (GP Socialista) (RE
número 20.
233).

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.
(Veus)

Señoras.
.
.
(veus)
señoras y señores diputados.
No lo
pido por favor, limítese a guardar silencio.
No tengo por qué
pedirlo por favor, cumplan con su obligación.

Pasamos.
.
.
(Veus) Vol fer el favor.
.
.
la presidència no li
dóna la paraula perquè vosté no l'ha demanada.
Per tant, està fora d'ordre.

Té la paraula l'il·lustre diputat
Juan Ignacio Subías Ruiz de Villa, per a formular la pregunta al
conseller de Sanitat.

Muchas gracias, señor diputado, cuando usted
quiera.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Gracias, señor
presidente.

Señor conseller, en qué departamentos de salud existen comisiones de
bioética asistencial y, en las existentes, si hay presencia de
sacerdotes católicos o se piensan incluir.

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Señor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Subías, como usted sabe bien,
señoría, hace cuatro años el Consell tomó la
decisión de regular el funcionamiento de los comités asesores
de bioética, basados en el Convenio de bioética de Asturias y
la Carta de derechos fundamentales de Niza y la Ley de derecho de
información al paciente de la Comunidad Valenciana, como un impulso
decisivo a valorar las consecuencias de la investigación
biomédica en nuestros hospitales y centros, preservando los derechos
del paciente y asesorando a los profesionales.

Bien, con esa intención se han ido
desarrollando los diversos comités de bioética al consejo
asesor, y en estos momentos hay 17 departamentos que tienen comité
asesor de bioética, 5 departamentos que están en fase de ir
tramitando su acreditación, en algunos con dificultad, porque tiene
que ser voluntario el personal que se afecta, y mientras tanto
están, ellos, asesorados por los que funcionan.
Y en los 17
departamentos que hay comité asesor de bioética hay sacerdote
en todos ellos.

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor conseller.

Señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, la finalidad de estos comités es que, sin suplantar
la responsabilidad de las personas que tienen que tomar las decisiones,
puedan ofrecer unas recomendaciones que sean fruto de su experiencia
profesional y científica.
Son órganos interdisciplinares de
carácter asesor y consultivo al servicio de los profesionales y de
los usuarios.
Su finalidad es la de examinar y asesorar en las resoluciones
de conflicto ético que surjan en el desempeño de la labor
asistencial y que quede amparada la dignidad de las personas y la calidad
de la asistencia.
Esto lo he recogido, entre otras cosas, del decreto de la
conselleria.

Parece claro que, a estas alturas del siglo XXI, la
composición de los comités, señor conseller, debieran ser profesionales o
científicos, con formación y preparación para poder
realizar las funciones de dichos comités, teniendo en cuenta siempre
el respeto a la libertad individual e incrementando los derechos de todos,
con respeto a la legalidad vigente.

Ahora nos preguntaríamos, ¿por
qué este diputado hace esta pregunta sobre los comités de
bioética en la Comunidad Valenciana?
Pues miren, se lo voy a
explicar.
Ustedes suelen actuar de forma mimética con sus
compañeros de otras comunidades autónomas, haciendo
habitualmente de palmeros del señor Rajoy.

Parece claro, que bajo la batuta de la (inintel·ligible) .
.
.
de
instancias relacionadas con la iglesia, tal y como hemos podido contemplar
con los temas de Educación para la Ciudadanía
-¡qué decisión tan innecesaria y tan
torpe!
- o en la potenciación de universidades privadas de la
iglesia, aunque no estén reconocidas, como es el caso de la Facultad
de Medicina de la Católica, que ya veremos a ver qué pasa, me
gustaría que ustedes defendieran tanto las universidades
públicas como defienden las privadas.

Y nuestra mayor preocupación surgió
cuando el convenio que firmó la presidenta de la Comunidad
Autónoma de Madrid, la señora Aguirre, con el arzobispo Rouco
Varela para que formaran parte de todos los comités de ética
de los hospitales, sacerdotes.
Estos órganos que tienen que decidir
o dar opiniones sobre actividades científicas o sobre cuidados
paliativos, por ejemplo, en enfermos terminales.
Aquí en la
comunidad, como usted ha dicho, efectivamente, en todos ellos hay
sacerdotes.

Entenderán nuestra preocupación, pues
nos parece inaceptable anteponer la creencia a la ciencia.
Y, desde luego,
desde el respeto, indicar que la religión pertenece al ámbito
privado de cada individuo.
No se puede tratar de imponer la
introducción de un sesgo religioso y confundir entre la moral de
algunos y los derechos morales de todos.

Así pues, los organismos públicos y las
actuaciones públicas han de mantener la máxima independencia
y objetividad, representando siempre el interés general y debiendo
estar al servicio de los ciudadanos que sufren y necesitan ayuda.
Debiera
de haber un consenso general en torno a los comités y a los grupos
encargados de este tipo de cuestiones, evitando introducir sesgo de
carácter individual y religioso.

Pero ustedes al parecer siguen confundiendo la ciencia
con la conciencia y las creencias de cada cual.
Abogamos por el respeto a
la libertad individual, trabajar por desarrollar, garantizar, respetar y
aumentar los derechos de todos con independencia de sus creencias.
Pensamos
que debieran buscar la mayor libertad individual dentro de los
límites que marca la ley.
No confundan la moral de algunos con la
legalidad o los criterios médicos.
No confundan la libertad y el
derecho a tener también asistencia religiosa con la
participación en los comités de ética.
No parece,
desde el máximo respeto, que puedan formar parte de los
comités de ética hospitalarios, quienes representan a una
institución que permanente se declaran contrarios a los avances
científicos.
Y bastaría ver lo que está pasando
últimamente con el niño que ha nacido en el hospital Virgen
del Rocío de Sevilla, que va a salvar la vida de un hermano, y que
se han declarado en contra de que esto sea así.
O qué no
decir de cómo justifican el dolor y por qué hay que aguantar
el dolor, que no lo digo por respeto.

Pero, lamentablemente, ustedes, bien por
convicción o por conveniencia, se siguen plegando.
Ustedes
actúan de acuerdo al momento, aunque se puedan paralizar derechos y
libertades para los ciudadanos que pueden derivar en avances
científicos.
Ustedes suelen estar en contra de ciertos derechos y
libertades, pero que después, como no podía ser de otra
forma, los utilizan, lógicamente, como el resto de los ciudadanos.

Entiendan que estamos en un estados de derechos,
aunque usted.
.
.
aunque ustedes -perdón-, no usted,
ustedes da la impresión de que prefieran que estemos en un estado de
derechas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor diputado.

Señor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Señor Subías.
.
.

Gracias, presidente.

Usted cuando era gerente del Hospital General de
Castellón tenía un sacerdote en su hospital, siguiendo las
instrucciones del conseller Colomer, que hizo un convenio con la iglesia para que hubiera
sacerdotes en los hospitales.
(Aplaudiments)

Y, en segundo lugar,
déjeme, señor Subías, que ahora me toca a mí,
como usted hace la pregunta con unos meses de retraso, conforme a la
polémica que pasó en Madrid, le tengo que decir que es
curioso, que es curioso que en el Comité de Bioética Nacional
el señor Zapatero ha nombrado a un jesuita dentro del comité
de bioética, o sea, es igual de sectario que somos aquí.
(Aplaudiments)

Y, en tercer lugar, y en
tercer lugar, porque le digo que esa pregunta que usted hace hoy viene con
mucho retraso y se ha acabado la polémica, porque no hay ninguna
polémica.

En todas las comunidades autónomas, en los
comités de bioética de los hospitales y centros sanitarios,
hay una persona que da asistencia religiosa, que no se dice, incluido el
nuestro, que sea un sacerdote católico, pero sí que se
considera necesario -en los comités de bioética de
todas las comunidades autónomas, aparte de los profesionales
sanitarios y el licenciado en derecho y alguna profesión que no
tenga que ver ni con el derecho ni con la sanidad- que haya una
persona con carácter religioso, porque puede aportar su conocimiento
sobre la religión en la investigación biomédica.

No se dice que sea católico, pero nosotros los
tenemos sacerdotes católicos porque, hasta el momento, la
religión mayoritaria en nuestros hospitales -y usted puede
hacer una encuesta en los hospitales para ver cuál es la
religión mayoritaria- es la católica, pero cualquier
otra persona que entre en un hospital que tenga otras tendencias
religiosas, tendrá su asesoramiento religioso correspondiente, como
se hace, en estos momentos, con personas de otras religiones a nivel de
dieta o asesoramiento religioso.
Pero todas las comunidades
autónomas tienen personal religioso en los comités de
bioética e incluso el señor Zapatero, poniendo un jesuita,
jesuitas, a los que tengo la máxima devoción.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 243 a la consellera de Turisme, senyora
Angélica Such Ronda, sobre comercialització de destinacions
turístiques, que formula la diputada senyora M.
ª Isabel Lloret
Ivorra (GP Socialista) (RE número 22.
173).

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

La pregunta 243, que formula la il·lustre
diputada María Isabel Lloret Ivorra a la consellera de Turisme.
Té la paraula la il·lustre diputada.

La senyora Lloret Ivorra:

Moltes gràcies, senyor president.

Señora consellera, ¿cuáles han sido las acciones promocionales
realizadas durante la temporada 2008 para potenciar la
comercialización de nuestros destinos turísticos, así
como los resultados obtenidos?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora diputada.

Senyora consellera.

¿Quiere pulsar, por favor?
Cuando quiera,
señora consellera.

La senyora consellera de Turisme:

Gracias, presidente.

Gracias, señora diputada.

Voy a tratar de sintetizar lo máximo posible
las acciones promocionales que hemos llevado a cabo, que estamos llevando a
cabo a lo largo del año 2008, así como los resultados de las
mismas.

En cuanto a los instrumentos de promoción que
estamos llevando a cabo, informarle que hemos participado en un total de 22
ferias en el extranjero y 11 ferias en España, bien como Comunidad
Valenciana representando a las marcas, bien asistiendo con ellas.

En segundo lugar, hemos llevado acciones promocionales
con workshops nacionales
e internacionales, poniendo de esta manera en contacto a nuestras empresas
con los profesionales de los mercados de origen, bien agencias de viajes o
turoperadores, además de realizar actuaciones concretas dirigidas al
consumidor final en cada uno de estos lugares.

Hemos estado en 6 ciudades españolas y hemos
estado en 30 presentaciones de destino o jornadas de
comercialización en el extranjero.

En cuanto a viajes de familiarización, tenemos
ya la participación de 165 profesionales, 110 correspondientes a
medios de prensa y 55 a turoperadores y agencias de viaje.

Tenemos una nueva línea de soportes amplia, muy
amplia, en cuanto a productos, segmentos y mercados.

Estamos llevando a cabo una potenciación
importante de la publicidad como canal dirigido al consumidor.
Se ha
realizado una campaña en televisión nacional e inserciones en
prensa escrita y en radio.

Y, por último, en materia de nuevas
tecnologías, tendremos antes de final de año un nuevo portal
con más prestaciones, con más servicios, que estará
adaptado al entorno de la web 2.
0 y donde vamos a impulsar la
comercialización de las empresas de nuestro sector, ya que vamos a
incorporar un metabuscador que va a facilitar la búsqueda de las
ofertas turísticas, así como poner a disposición de
nuestro sector la tecnología necesaria para la implementación
de centrales de reservas en Internet.

Los resultados obtenidos, es difícil hablar de
resultados globales en materia de promoción, pero, por decirle
algunas cifras, ya que tenemos poco tiempo, las promociones que hemos hecho
en este año en los países nórdicos, en cada una de las
tres capitales, hemos tenido ya, en esta temporada, un incremento de
turistas del 45%.
En cuanto a Holanda y a Bélgica, donde
también estuvimos con nuestros empresarios y también con
nuestros destinos, con las marcas, hemos tenido un incremento del 14%.

Decirle, además, que considero muy importante
que, tanto en la planificación como en la participación de
estas acciones promocionales, estamos contando totalmente con el sector
empresarial.
En la promoción de la semana pasada en Castilla-La
Mancha, nos han acompañado 60 empresas turísticas, nos
acompañarán el domingo a Moscú y San Petersburgo
más de 20 y al norte de Inglaterra, ya más de 60.

Decirle que, en los viajes de familiarización,
hemos tenido, con una participación de 120.
000 euros por parte de la
conselleria, un
retorno publicitario de 13.
500.
000 euros.

Hemos estado en revistas como el New York Times, el Daily Mirror; en programas de
televisión como Travel Channel y el canal Viajar.

La campaña de publicidad ha tenido un impacto
visual de más de 113 millones y nuestro portal tiene unas visitas de
25.
000 diarias y 5.
000 descargas diarias.

Gracias.
Nada más, gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Señora diputada.

La senyora Lloret Ivorra:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera, me gustaría hacer una breve reseña de lo que
usted comentó aquí en septiembre de 2007, en el que, para dar
cumplimiento de una serie de objetivos que se había marcado la conselleria -hablábamos
de calidad, cooperación, visión estratégica,
diversificación- era imprescindible intensificar los esfuerzos
en cuanto a comunicación e imagen turística de la Comunidad
Valenciana.

Pues bien, como tenemos poquito tiempo, voy a intentar
hacer un esquema muy rapidito.

Para promocionar, necesitamos dos cosas: presupuesto y
gestión de ese presupuesto.
A nivel presupuestario, yo sé,
señora Such, que no le gusta que le repita cada vez que tengo una
intervención el poquito presupuesto de que dispone la Conselleria de
Turismo.
Es la menor dotada; tan sólo 78 millones, un 0,5% de todo
el presupuesto del Consell.

Pero, además, cuando ustedes hablan que es
importante intensificar el esfuerzo para conseguir los objetivos que se
marcan, resulta que el Consell reduce en 4,4 millones su presupuesto a la
aportación en 2008.
Es algo más de un 6%.
De esas cantidades
insuficientes, desde nuestro punto de vista, -no sólo desde el
Partido Socialista, sino desde el sector, que lo ha venido abogando a lo
largo de todo el año- tan solo escasamente un tercio de ese
presupuesto se destina a promoción.

Pues bien, si eso es -digamos- un
análisis muy rápido del apartado económico, si
entramos en el de la gestión, ya dan ganas de llevarse las manos a
la cabeza.

La entidad responsable que tiene como misión la
promoción turística en la Comunidad Valenciana es la Agencia
Valenciana de Turismo.
Lo último que sabemos de la Agencia
Valenciana de Turismo, en la auditoría que realiza la Sindicatura de
Cuentas, es -digamos- una gestión más que
lamentable.
Por resumir conceptos detallados por la Sindicatura de Cuentas,
estamos hablando de una serie de gastos sin control ni justificación
alguna, sobrecostes en las contrataciones porque falta liquidez a la hora
de abonar las facturas, adjudicaciones indiscriminadas de contratos.
.
.
En definitiva, una falta de rigor y eficiencia en la contratación
publicitaria y una ausencia de análisis de resultados.

Si a un escaso presupuesto le sumamos una deficitaria
gestión, ese cóctel, lo que nos da de entrada es una dudosa
credibilidad de la labor que se está haciendo desde la Conselleria
de Turismo y desde el Consell del señor Camps.

Respecto a la Agencia Valenciana de Turismo, digamos
que hemos comentado la parte más financiera de su forma de
gestionar.
Si nos involucramos en la parte ideológica, de qué
tipo de ideas, de iniciativas, de acciones innovadoras -que usted
también comentó aquí hace un año, cuando
intervino en la cámara-, planteó una dinámica en
su nuevo equipo de trabajo en el que se iban a proponer actividades muy
novedosas, muy innovadoras.

Lo que sabemos, hasta la fecha, es que
básicamente se ha hecho lo mismo que se viene haciendo en los
últimos años; acciones promocionales que incluso se
venían desarrollando desde antes de que existiera la Conselleria de
Turismo, tiempo ha, como por ejemplo, la publicidad en líneas
aéreas de pasajeros, donde, como usted sabrá, en la
comisión que tuvimos hace un par de semanas, tuvimos oportunidad de
mencionar que prácticamente un cuarto del presupuesto de
promoción va destinado a esa publicidad, en líneas
aéreas.

Ha hablado usted de la campaña publicitaria que
han realizado a nivel nacional para potenciar nuestros destinos
turísticos.
Escasamente 2,4 millones de euros se destinan todo el
año, en todos los medios de comunicación a nivel nacional
-que desconocemos; nos gustaría tener una
planificación-, respecto a los 8 millones que se dedican a
publicidad en compañías de transporte de viajeros.

Bien.
¿Qué piensa el sector?
Ustedes
encargaron hace poco un diagnóstico que iba incorporado dentro del
plan de competitividad 2009-2011, que esperamos poder tratarlo un poquito
más en profundidad más adelante, pero creo que hay dos datos
muy concretos que son interesantes de mencionar.

Y es que habla de una.
.
.
diagnóstico,
¿eh?
Diagnóstico, conclusiones generales del marco de
competitividad, comercialización y comunicación: reducida
inversión económica en promoción y
comercialización del destino a nivel institucional; escaso esfuerzo
en la creación del producto, lo que unido a la insuficiente
segmentación por productos y mercados en los procesos de
comercialización y comunicación impulsados desde las
instituciones, dificultan la capacidad de competir en el mercado
turístico.

Estamos hablando de que nos encontramos en una
situación de verdadera dificultad económica no sólo
nacional, sino internacional.
El nivel competitivo del mercado
turístico es cada vez mayor.
Si no conseguimos posicionarnos
-y creo que es algo que venimos hablando desde hace.
.
.
todo el
año, prácticamente, desde que se inició la
legislatura-, vamos a tener serias dificultades no de competir con
los futuros destinos, sino de mantener lo que ya tenemos.

Señora consellera, creo que es importante que, como administración
pública que es su conselleria, destinen los destinos a lo que deben.
Dejen de hacer
campañas políticas institucionales y empiecen de verdad a
invertir recursos en promoción turística.

Por favor, pienso que es usted tan consciente como yo
de la necesidad que tiene el sector turístico ahora mismo porque
tiene que, precisamente, coger el relevo de una construcción que
está en plena debacle y una industria que no termina de coger el
relevo.

Su conselleria es básica en los próximos años.
Esperemos que encontremos, en los presupuestos que veremos dentro de poco
en esta cámara, un aumento considerable en los presupuestos y que
una buena parte de ellos se dediquen a promoción y, por favor, que
se gestionen mejor.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyora consellera.

La senyora consellera de Turisme:

Gracias, presidente.

Señora, ilustre diputada.

El presupuesto invertido en promoción es de 30
millones de euros.
El plan de competitividad que hemos llevado a cabo se ha
llevado con la participación directa, directa, del sector
empresarial.

Las siete mesas que se han llevado a cabo en la
mesa.
.
.
las siete reuniones de la mesa de promoción y
comercialización han tenido la asistencia y la participación
activa de todo el sector empresarial.

Las acciones promocionales que usted ha calificado de
que son antiguas, son acciones promocionales solicitadas y planteadas en el
plan de competitividad por el sector empresarial.

Nuestra comunidad empezó el año pasado
un año de cifras muy positivas -como usted bien sabe-,
en segundo lugar como destino nacional en pernoctaciones y en quinto en
turismo extranjero.
Hoy, en el acumulado de hoy, con las cifras del
Ministerio de Industria y Turismo, mantenemos nuestro posicionamiento como
segundo destino en pernoctaciones y quinto en extranjero.

Hoy, con cifras de ayer, junto con la Comunidad de
Madrid, somos la única comunidad que crece en turismo extranjero un
3%, cuando, desgraciadamente, -porque es desgraciadamente- el
sector turístico a nivel nacional arroja cifras negativas y
nosotros, positivas.
Unido a que, como le he dicho, el sector empresarial,
que está planificando conjuntamente la actuación, no
sólo la planifica, sino que nos acompaña, en cifras de 60
empresas turísticas, a esas promociones que usted se ha permitido
calificar de pasadas, antiguas o no novedosas, a mí me tiene usted
que permitir que, con todos los respetos que usted me merece y que usted lo
sabe, le diga que las cifras publicadas oficialmente por el ministerio, el
planteamiento del sector y el posicionamiento que, en tiempos de crisis
económica -que nosotros hablamos ya tiempo, cuando otros no
hablaban- seguimos teniendo, si no la deslegitima, permítame
que le diga que, cuanto menos, la desautoriza para calificar la
gestión de la promoción de la Generalitat valenciana como
lamentable, cuando el propio sector, verdadero protagonista, la califica de
válida y, además, la planifica conjuntamente con nosotros.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 245 al conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, sobre la Llei 4/2006, de patrimoni arbori monumental de la
Comunitat Valenciana, que formula la diputada senyora M.
ª Vicenta
Crespo Domínguez (GP Socialista) (RE número 22.
175).

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora consellera.

Pregunta número 245, que la formula la
il·lustre diputada M.
ª Vicenta Crespo al conseller de Medi
Ambient, Aigua, Urbanisme i Vivenda.

Quan vulga.
.
.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Quin criteri ve adoptant la Conselleria de Medi
Ambient per a arrancar o trasplantar exemplars d'arbres i palmeres
protegits per la Llei 4/2006, de patrimoni arbori monumental, de 19 de
maig?

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gràcies, president.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Crespo, com vosté sap, la Llei 4/2006,
de patrimoni arbori de la Comunitat Valenciana, dóna la possibilitat
d'arrancar o trasplantar arbres protegits només en tres
supòsits: quan la conservació de l'exemplar ho exigix o
per garantir el desenrotllament d'activitats científiques o
educatives, quan siga necessari per a evitar danys a la salut o seguretat
de les persones i en casos concrets motivats per un extraordinari
interés o utilitat pública.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Señora diputada.
.
.
.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, ve sent pràctica massa
habitual, sobretot a les ciutats, a on xoquen les prioritats
urbanístiques de tot tipus amb els espais naturals, actuacions
d'atac constant al patrimoni format per individus vius i sensibles en
els quals qualsevol tipus de modificació o
d'intervenció que se'ls faja, a ells o a l'entorn,
pot comportar conseqüències greus per a la salut
d'aquestes peces úniques.

M'explique.
Per a vosté la Llei 4/2006,
sobre patrimoni arbori monumental de la comunitat no existeix, però
lamentablement també són paper mullat altres menys recents
com són la Llei 4/1989, de 27 de març, sobre
conservació dels espais naturals i de fauna i flora silvestre, o la
Llei 4/2004, de 30 de juny, d'ordenació del territori i
protecció del paisatge.

Estem assistint a denúncies per part de
ciutadans de peu, eixes persones que pel fet de viure en una ciutat es
fixen i estimen els espais arbrats, i més quan són arbres que
gràcies a l'esforç de l'ésser humà
sobreviuen any darrere any.
Jo li demanaria, senyor conseller, que La
Generalitat aplicara els paràmetres tan senzills que marca la llei
respecte als arbres de 350 anys, respecte als arbres de 30 metres
d'altura, respecte als arbres de 6 metres de perímetre de
tronc mesurat a l'altura d'1,30 des de la base, respecte als
arbres de 25 metres de diàmetre de copa i, és clar,
també ací a la Comunitat Valenciana, a on tenim el patrimoni palmeral més gran de tota
la península, respecte absolut a les espècies de la
família Palmae que
superen els dotze metres d'alçària.

La Comunitat Valenciana, per les seus
característiques climatològiques, posseïx una gran
biodiversitat d'espècies vegetals llenyoses autòctones
i al·lòctones que formen part de la vegetació dels
nostres boscos, però també en el medi natural agrícola
i urbà existeixen grups i exemplars botànics que per les
seues característiques excepcionals de valor històric,
cultural, científic o altres, constituïxen un patrimoni arbori
únic que no es veu arreplegat en cap catàleg ni pla director
de prioritats tècniques per a la seua conservació.
¿Per a quan el catàleg d'arbres monumentals protegits,
senyor conseller?
, perquè des del 2006 no em diga que la conselleria
no ha tingut temps de sobra.

Senyor conseller, faja complir la llei, aplique
l'article 17 quan es produïxen infraccions greus, com la del
passat mes de juny en l'avinguda del Regne de València on,
degut a les obres de la línia T2, exemplars de palmeres catalogats,
protegits, símbol de l'esforç humà en la
conservació d'un patrimoni, sense més van
desaparéixer.

La conselleria, que deu fer valdre una atenció
eficaç i efectiva, parar i evitar accions degradadores, atacs a
peces úniques, com era l'exemplar palmera mascle de 25 metres
d'altura, que ningú sap a on ha anat a parar, fa la vista
gorda i es limita a dir que els exemplars es traslladaran amb les
màximes garanties durant les obres; i, per cert, que la seua
autorització de trasplantament ha arribat dos mesos tard.
És
d'escàndol, senyor conseller, eixa actitud.

Senyor conseller, ¿que els seus tècnics
no l'informen que durant certs períodes de l'any
arrancar o trasplantar o podar un arbre és assassinar-lo,
perquè es troba en un procés de desenvolupament i eixes
intervencions el poden matar?
Jo entenc que tanta acumulació de
funcions en una mateixa conselleria el desborde una miqueta i que es veja
obligat a prioritzar unes coses sobre altres, i que el seu interés
estiga centrat en urbanisme, que ahí és a on realment
vosté creu que fa mèrits, però li assegure que si
vosté fera examen de consciència o simplement aplicara una
adequada gestió, aplicara el marc legislatiu propi de la Llei
4/2006, amb eixa simple col·laboració que hauria de ser una
obligació de la conselleria a la qual representa, evitaríem
mals majors, com són alguns desastres ecològics que
vénen produint-se de forma flagrant en les ciutats de la nostra
comunitat.

Senyor conseller, complixca i faja complir la llei
assegurant la supervivència i la transmissió d'aquest
llegat transferit al llarg de segles, i fins i tot mil·lennis, de
generació en generació.
Pose en marxa un dispositiu de
control d'arrancada amb trasplantament i tala d'arbres en tota
la Comunitat Valenciana, i descobrirà quina és la realitat
que pateix el patrimoni arbori monumental.
Siga conscient de les
conseqüències que un simple paperet d'autorització
pot tindre en la pèrdua d'una part substancial del patrimoni
arbori de la Comunitat Valenciana, i actue de forma lleial davant el medi
ambient.

I permeta'm acabar convidant-lo a un recorregut
per la nostra comunitat, perquè es sensibilitze i veja amb els seus
propis ulls la història d'un poble anant a vore el xop de
Bocairent, l'om de Fageca, el parc Ribalta de Castelló i, des
de fa molts anys, hem segut punt d'encontre de diverses generacions
que han deixat part de les seues senyes d'identitat en eixos
símbols vius i espais verds.

Però també m'agradaria que
visitàrem ací, en València, la plaça de Don
Tierno Galván, al barri de Russafa, on, pareix, la
construcció d'un aparcament subterrani previst obliga a
l'arrancada d'una cinquantena d'arbres.
Demane
vosté a l'ajuntament que aquests arbres siguen trasplantats i
cuidats a fique tornen a aquesta plaça, per cert, únic espai
verd en el barri, i no done prioritat, una vegada més, a la rajola.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller García Antón.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gràcies, president.

Senyora Crespo, vosté sap que sempre, en tot
cas, l'arrancada o trasplantament només poden realitzar-se si
està autoritzat per l'administració competent i en cas
de motius d'extraordinari interés o utilitat pública, i
només pot autoritzar-ho el conseller competent.

Si me preguntara vosté quan ha autoritzat la
conselleria en alguna ocasió el trasplantament d'algun
exemplar protegit, tinc de dir-li que en dos ocasions per motius
d'utilitat pública.
La primera ocasió va ser en
compliment de les mesures correctores de la declaració
d'impacte ambiental de la zona d'activitats logístiques,
la ZAL, del port de València, resolució del 8 de maig del
2007.
Els arbres afectats són palmeres Phoenix
canariensis del jardí del xalet de
Bartual, referenciades amb les sigles A01, A02, A03 i A17 en el projecte,
trasplantament i reubicació del jardí de la casa del doctor
Bartual, que se trasplantaran a una zona verda a 381 metres de
distància.

La segona de les autoritzacions de trasplantament va
ser motivada per les obres de la línia T2 de Metrovalencia,
resolució del 31 de juliol del 2008.
Va afectar set palmeres
protegides denominades ARP12, ARP24, ARP26, ARP27, ARP18, ARP37 i ARP48,
incloses en l'«Estudio o proyecto de actuación sobre las
palmeras existentes en la avenida del Regne de València» i la
seua afectació com a conseqüència de les obres de
construcció de la infraestructura de la línia T2 del metro de
València, tram carrer Alacant-Russafa.
Les palmeres se van
trasplantar el passat agost al jardí Bulevard Sud i la seua
supervivència ha segut del cent per cent.

Si me pregunta si he autoritzat en alguna
ocasió la tala d'algun exemplar protegit, tinc de dir-li que
des de l'entrada en vigor de la Llei 4/2006, la conselleria
només ha autoritzat la tala de dos palmeres en el claustre del palau
del Temple de València, seu de la delegació del govern, a
instància de la mateixa delegació del govern, (veus) a fi d'evitar
danys a la salut o seguretat de les persones, segons establix
l'article 11.
1 de la Llei 4/2006.

Gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 249 a la consellera de Justícia i
Administracions Públiques, senyora Paula Sánchez de
León Guardiola, sobre dotació del personal necessari als
jutjats de reforç de Nules, que formula la diputada senyora Marina
Albiol Guzmán (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís)
(RE número 22.
326).

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.
(Veus)

Por favor.
.
.
Han terminado ya su brillante
intervención.

Passem a la pregunta.
La 249, de la senyora Marina
Albiol Guzmán, formulada a la consellera de Justícia i
Administracions Públiques.

La senyora Albiol Guzmán:

Bona vesprada.

¿Quan té previst la Conselleria de
Justícia dotar del personal necessari els jutjats de reforç
de Nules on està instruint-se el cas Fabra?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera de Justícia i
Administracions Públiques:

Gracias, señor presidente.

Señorías, su grupo ya es veterano en
esta materia.
Creo que son tres las ocasiones que en estos últimos
ocho meses se ha formulado alguna iniciativa sobre este mismo tema.
Podría remitirme, sin más, a lo que ya conoce a la
perfección, pero, en fin, se lo volveré a explicar.

La Conselleria de Justicia gestiona la dotación
de medios personales y materiales de todos los órganos
jurisdiccionales.
Fue la conselleria la que solicitó un cuarto juzgado de Nules.
Ha sido
la conselleria la
que ha dotado de inversiones a este nuevo juzgado.
En la previsión
del plan de refuerzos para el primer semestre de 2009 ya se ha contemplado
la necesidad de los juzgados de Nules.
Se ha ofrecido prolongaciones de
jornadas para aumentar la productividad de los juzgados y agilizar
así la tramitación de los asuntos; se han aprobado seis
prolongaciones de jornada, tres para el juzgado número 1 y tres para
el juzgado número 2.

No hay más situación que esta,
señoría, ni más caso que el que usted intenta
proyectar esta tarde en esta cámara.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora consellera.

Senyora diputada, té vosté la paraula.

Senyora Albiol.
.
.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí, gràcies.

Crec que la resposta a la meua pregunta era
únicament la part en què ha dit que fins a gener del 2009 no
tindran els jutjats de Nules els funcionaris que els toca.

Bé, anem a repassar un poquet.
Carlos Fabra,
president de la Diputació de Castelló, està imputat
per suposats delictes contra l'administració pública,
tràfic d'influències, suborn, negociacions prohibides,
falsedat de document públic, falsedat de document privat,
malversació de cabals públics, prevaricació i frau
fiscal.
El cas Fabra porta quasi cinc anys instruint-se en els jutjats de
Nules i han passat pels jutjats de Nules nou jutgesses i quatre fiscals, si
no m'equivoque.
.
.
, em sembla que no.

Hi han d'anar a declarar, o hi han anat ja a
declarar, en qualitat de testimonis, diversos exministres del govern
d'Aznar, Posadas, Arias Cañete, Villalobos i Costa
-Costa, que, a més de ser exministre, va ser el que va
encapçalar la llista del Partit Popular per Castelló en les
últimes eleccions generals-, i González Pons em sembla
que ja va anar a declarar, o ho va fer per escrit, no ho sé, que
és l'exportaveu del Partit Popular en aquest cambra, a qui
tots coneixem, i que, a més, ara, en estos moments, és el
vicesecretari de comunicació del Partit Popular.

Jo crec que queda prou clar que aquest no és un
cas habitual.
Pels càrrecs imputats, pel temps que du instruint-se i
per la persona que està imputada, que és una persona amb un
càrrec de màxima responsabilitat, és el president de
la Diputació de Castelló.

Per tant, no em parle de quins són els
procediments habituals, perquè no és un cas habitual i
n'hi han moltes maneres de solucionar-lo.
A mi m'agradaria
saber, per exemple, per què fa quinze dies es va reunir la
comissió tècnica per a aprovar la plantilla de funcionaris de
reforç per a alguns jutjats del País Valencià i eixe
mateix dia no es va dotar de funcionaris els jutjats de reforç per
al cas Fabra.
M'agradaria una resposta.

Jo crec que el Consell deuria mostrar la seua voluntat
de col·laborar amb la justícia, i la mateixa Conselleria de
Justícia encara més, i deuria dotar de manera immediata del
personal necessari per als jutjats de Nules.
I, crega'm, li ho dic
pel seu bé, no vaja a ser que algú es pense que des del
Consell s'està retardant la resolució del judici a
Fabra de manera interessada, perquè l'espectacle que
s'està donant és lamentable.
La gent a Castelló
ja està pensant.
.
.
, ja pensa que al País Valencià
n'hi han dos tipus de justícia: una, per als que tenen carnet
del Partit Popular, i, una altra, per a la resta de la gent.

I la gent a Castelló es fa moltes preguntes.
A
Castelló, precisament, tothom vol saber quina és la
fórmula màgica perquè et toque la loteria cada any;
com s'ha de fer perquè hisenda et torne diners si guanyes
quasi un milió d'euros en només un any; quina és
la recepta per a poder quadruplicar el patrimoni en només cinc
anys.
.
.
La gent és molt curiosa, ja ho sap vosté, i la gent
vol saber d'on vénen 6 milions d'euros que suposadament
Fabra va ingressar entre el 1999 i el 2004 i que, de moment, sembla que no
tenen justificació.

Va eixir en la premsa que entre eixos anys els comptes
bancaris de Carlos Fabra van tindre uns moviments de 15 milions
d'euros, una quantitat suculenta per a una persona que està
cobrant un sou de l'erari públic.
Doncs, bé,
d'aquestos 15 milions d'euros, almenys 6 milions sembla
-sembla, jo no ho sé, sembla- que no tenen
justificació, que tenen un origen desconegut.

¿Sap què em pareix a mi?
A mi el que em
pareix és que volen evitar allò que és inevitable, que
és la sentència del cas, perquè si aquesta
sentència és condemnatòria per al president de la
Diputació de Castelló, haurà d'anar aquesta
condemna inevitablement acompanyada de la dimissió del president de
La Generalitat, Francisco Camps, que fins ara ha recolzat Carlos Fabra i
que, a més, va permetre que es tornara a presentar sota les sigles
del Partit Popular, quan ja estava imputat per aquestos greus delictes.
I
jo crec que també Rajoy haurà de donar alguna
explicació d'aquest exemplar polític.

Són vostés, són el Partit
Popular, els que han posat aquest personatge al front de la
Diputació de Castelló perquè ser president de la
Diputació de Castelló no és un càrrec que trie
la ciutadania.
Ningú a Castelló, absolutament ningú ha
votat Carlos Fabra per a ser president de la diputació, de la
institució provincial.
L'han votat els regidors del Partit
Popular, perquè és un càrrec d'elecció
indirecta.

I, per tant, en les seus mans està també
que una persona amb pràctiques caciquils i amb pràctiques
antidemocràtiques deixe aquesta institució.

Jo li demane a vosté, com a consellera de
Justícia, però també a la resta del Partit Popular,
que per respecte a la democràcia, per respecte als ciutadans i
ciutadanes de Castelló, perquè ja no són temps de
cacics i, sobretot, per higiene democràtica, que aparten ja Carlos
Fabra de la vida pública, per favor.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora diputada.

Senyora consellera.

La senyora consellera de Justícia i
Administracions Públiques:

Presidente.

Siento ser reiterativa, pero la semana pasada vine a
hablar de este tema, hoy vuelvo a venir a hablar de este tema y presiento
que voy a tener que venir muchas veces a hablar de este tema.
Entonces,
tengo que repetir el mismo discurso.

Primero, creemos en la presunción de inocencia.
Segundo, me dice usted que cree intuir su grupo que no queremos asistir a
una sentencia.
No señoría, no es eso.
Queremos que las
sentencias las dicte quien tiene las competencias para dictar sentencias,
quien tiene asignada la función constitucional de dictar sentencias,
que son los jueces y magistrados, no que las dicte la sociedad.
Como
sociedad somos espectadores de un proceso como cualquier otro de la
Comunidad Valenciana.
No queremos hacer diferencias.
El juzgado de Nules es
idéntico a cualquier otro juzgado, tiene los mismos problemas y
vamos a aportar las mismas soluciones.
No vamos a diferenciar por el caso
concreto que -repito- es lo único que persiguen, quieren
volver a un caso, quieren coger espacio, quieren salir en los medios,
quieren que un nombre con un apellido esté en la agenda
política todo el día, y ni es mi responsabilidad ni es mi
cometido ni voy permitir o voy a facilitar ese juego a ustedes.

Entonces, con muchísima paciencia les voy a
volver a repetir, cada vez que sea necesario, lo que desde la Generalitat
valenciana hemos hecho por el juzgado de Nules.
Y se lo voy a volver a
repetir.

La Conselleria de Justicia solicitó al
Ministerio de Justicia la creación del cuarto juzgado, que
entró en funcionamiento el 28 de diciembre de 2007 con una
inversión de 400.
000 euros.
Se ha reducido la carga de trabajo del
resto de juzgados, de tal manera que en estos momentos,
señoría, ¿sabe cuál es la carga de trabajo del
juzgado de Nules?
Pues, mire, con anterioridad a la entrada en
funcionamiento del cuarto juzgado, asumía 711 asuntos civiles por
juzgado y, ahora, asume 533.
Con anterioridad a la entrada en
funcionamiento de este cuarto juzgado, asumía en asuntos penales,
2.
748, y, ahora, asume 2.
061.
Es decir, 2.
061, señoría.
¿Sabe cuál es el módulo de trabajo anual que fija el
Consejo General del Poder Judicial para los juzgados de primera instancia e
instrucción?
2.
500.
Estamos en 439 asuntos por debajo de la media
que marca el Consejo General del Poder Judicial.

Usted, como yo, sabe que el problema real no es ese,
no es la dotación de medios materiales y humanos al juzgado de
Nules.
Sabe perfectamente que el problema afecta a la movilidad de los
jueces y no la carencia de medios personales.

Para terminar, le digo, señoría, que en
el conjunto de la Comunidad Valenciana hemos pasado de 950.
000 euros en
planes de refuerzo en 2003 a 2.
312.
000 euros en 2008.

Si yo tuviera claro que aquí veníamos a
debatir otra cuestión, me preocuparía no saber qué
contestarle para calmar esa inquietud que tienen, pero por desgracia usted
y yo sabemos que eso no es así, que esa no es la cuestión.

Por lo tanto, vuelvo a reiterar lo que yo ya dije.
Si
vamos a hablar de la justicia en la Comunidad Valenciana, me tendrán
aquí; si vamos a hablar de casos concretos, no estaré para
ello.

Gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 258 al Consell, que contesta la consellera de
Justícia i Administracions Públiques, senyora Paula
Sánchez de León Guardiola, sobre l'avantprojecte de la
Llei de la funció pública, que formula el diputat senyor
Enric Xavier Morera Català (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís) (RE número 22.
531).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.
Muchas
gracias.

La pregunta que formula l'il·lustre
diputat, Enric Xavier Morera Català, del Grup d'Esquerra
Unida-Bloc-Verds-Esquerra Republicana: Compromís, al Consell.

Té la paraula, l'il·lustre
diputat.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Crec que la pregunta és oportuna perquè
sé consellera que este matí s'ha reunit vosté
amb la Mesa General del Personal Funcionari, Estatutari i Laboral, per a
parlar de retribucions però també per a parlar de
l'objectiu d'esta pregunta, que és: quan pensa
vosté posar en marxa la Llei de la funció pública
valenciana?

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.

Senyora consellera, Sánchez de León.

La senyora consellera de Justícia i
Administracions Públiques:

Gracias, presidente.

Señoría, conoce usted perfectamente
-porque creo que se lo han contado ya- el compromiso de este
gobierno de aprobar y presentar en estas Cortes un proyecto de ley durante
el próximo año 2009.
Este proyecto de ley resulta necesario,
como consecuencia del tiempo transcurrido desde la aprobación de la
anterior ley y la aprobación de la Ley 7/2007, de 12 de abril, del
Estatuto básico del empleado público.
El compromiso fue,
además, refrendado en el acuerdo firmado con los sindicatos, en
febrero de este mismo año.

El borrador de esta nueva Ley de función
pública ha sido redactado con la participación activa de los
técnicos de la administración y pretende conseguir un elevado
grado de consenso con los empleados públicos, con las organizaciones
sindicales y, desde luego, con esta cámara.
Es una ley que es fiel a
su nombre, es una ley de ordenación y una ley de gestión, una
ley con un marcado carácter social, que incorpora el nuevo marco
retributivo del estatuto básico, que crea los cuerpos, las escalas y
agrupaciones funcionariales y las adecua a la implantación de las
nuevas titulaciones universitarias como consecuencia del espacio europeo de
educación superior de Bolonia 2010.

El nuevo modelo de función pública se
completa, además, con la incorporación de la
evaluación del desempeño.
Y opta por una función
pública más eficaz, más eficiente y más
profesional.

Muchas gracias, señoría.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Senyor diputat, senyor Morera, té la paraula.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

L'altre dia li vaig dir, consellera, que havia
entrat amb mal peu a Les Corts, però ara no m'agradaria dir-li
que ha entrat amb els deures per fer i que vosté planteja un retard
molt important.
M'ha preocupat el que ha dit, i és que ha dit
que el pròxim any plantejarà la llei.
Portem ja un any de
retard, perquè l'acord que la seua conselleria, amb
l'anterior responsable, va pactar amb la Mesa Sectorial de la
Funció Pública és del 12 de febrer, 12 de febrer.
Hauríem d'estar parlant ja de la llei que, per altra banda,
és un manament de la llei orgànica -com vosté ha
assenyalat- i perquè és una necessitat que tenim per a
articular una realitat molt canviant respecte al que teníem fa uns
anys.

Aleshores, diu «l'any que ve»,
però, quan?
Perquè tot indica que, tal com vosté ha
contestat, el que volen és estalviar-se una paga durant l'any
2009 perquè no entre el projecte de llei en funcionament al 2010,
una paga per l'actualització del reglament perquè la
llei i el reglament que l'ha de desenvolupar -com vosté
sap- ha de regular el nou complement de carrera professional.
I si
perdem este any, si este any no fem res, i ho deixem tot al 2009, estem no
arribant a temps, que són els consensos a què es va arribar
en el seu dia.
I vosté, com jo, sabem, que pacta sunt servanda, i que n'hi
havien uns compromisos molt clars amb els acords que se van fer el 12 de
febrer.
I el que vosté ha plantejat en la seua resposta és
que durant l'any 2009, o siga, anem a prendre un any.
I en unes Corts
que tenim poca activitat legislativa, doncs, jo crec que esta llei que
és molt necessària per als empleats públics, doncs no
pot demorar-se més, no pot demorar-se més i ens preocupa la
seua resposta.
Ens agradaria que precisara més, perquè jo
crec que durant el mes de novembre, el mes de desembre.
.
.
, el mes de
desembre no perquè tenim els pressupostos, però al mes de
novembre podria entrar ja perquè estes Corts tinguérem ja
esta llei i poguérem anar treballant sobre ella.

Per altra banda, per què no tenen estes Corts
el projecte de llei, si sabem que està circulant en els sindicats o
altres entitats?
És que estes Corts no mereixen tindre el Projecte
de llei de la funció pública valenciana?
I ahí
és un error gravíssim de la seua conselleria, perquè
estes Corts són les que han de conéixer en primera mà
este projecte de llei.

I per altra banda, és cert que en
l'esborrany de 4 de juny, vosté, o algú de la
conselleria, incorporava la retribució als alts càrrecs de 14
pagues, és a dir, dos pagues extres, quan els funcionaris no cobren
ni les pagues extraordinàries al cent per cent?
És a dir,
és una injustícia que per alts càrrecs, en eixa
versió de l'esborrany -segons hem tingut coneixement per
alguns mitjans de comunicació-, se contemplaven -li
pregunte si és cert o no- dos pagues extres per als alts
càrrecs, mentre que els funcionaris no cobren el cent per cent de
les pagues extraordinàries?
A mi em sembla que si això
és així, doncs, és una patinada gravíssima.
I
això li ho pregunte.
Una altra paraula que li faig.

I per altra banda, tenint en compte una
administració pública valenciana amb més de 15.
000
funcionaris, que només l'1,2% estan capacitats
lingüísticament, li pregunte: supose que en el projecte de llei
tindran clar el compliment del que diu la legislació bàsica
estatal i que, sens dubte.
.
.
El que diu la llei bàsica estatal
és que «les administracions públiques, en
l'àmbit de la seua competència, hauran de preveure la
selecció d'empleats públics degudament capacitats per a
cobrir els llocs de treball», autònomes que tinguen dues
llengües oficials.
Doncs bé, en l'administració
pública valenciana només l'1,2% dels funcionaris tenen
la capacitació, tenen la capacitació.

Això sembla que és una autèntica
vergonya.
Crec que és una autèntica situació que no
ens equipara amb altres administracions públiques de l'estat.
I li pregunte: va vosté a incorporar el requisit
lingüístic en la nova Llei de la funció pública
per a donar compliment d'allò que marca la legislació
estatal?

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.

Senyora consellera.

La senyora consellera de Justícia i
Administracions Públiques:

Gracias, presidente.

Señor Morera, le tengo que repetir que el
compromiso que se asumió en el acuerdo de febrero de 2008 era
presentar el proyecto de ley en las Cortes Valencianas durante el ejercicio
del año 2009.
Y mantengo ese compromiso.
No me puede pedir que le
ajuste qué día, a qué hora y en qué fecha voy a
presentar en estas Cortes el proyecto de ley.
El acuerdo era
redactar.
.
.
Lo comprobaré porque, igual, me equivoco, pero yo
creo que el acuerdo era redactar el proyecto de ley durante el año
2008 para presentarlo en las Cortes en el año 2009.

El proyecto de ley está redactado, es un
proyecto de ley que se ha redactado -como he dicho en mi primera
intervención- de acuerdo con, por supuesto, los
técnicos de La Generalitat, que son los directamente implicados, las
fuerzas sindicales, que ha habido más de 50 reuniones de trabajo con
ellos, debatiendo este tema, y los agentes sociales implicados.

Que se retrase la presentación del proyecto,
pues, señoría, le tengo que decir que, por desgracia, a lo
mejor para algunos, pero yo creo que por suerte para la Comunidad
Valenciana, el anterior conseller de Justicia y Administraciones Públicas nos
representa ahora en el Consejo General del Poder Judicial.
Ha entrado una
nueva consellera, que
soy yo, y que pido a esta cámara que me dejen un tiempo
mínimo para los temas tan importantes y de tanto calado, como es una
ley nueva, de función pública, los pueda reflexionar y darles
la importancia que creo que merecen.

Partiendo de ahí, hay un borrador, que saben
ustedes que está ya hecho.
Hay mucho trabajo adelantado.
Ese
borrador que, yo no sé cómo me dice usted que si circula o no
circula.
Yo no tengo constancia de eso, yo tengo constancia de que se ha
trabajado dentro de la conselleria en un texto.
Es la única constancia que tengo.
Y
tampoco tengo ninguna constancia de lo que me ha dicho de las pagas extras,
salvo por los medios de comunicación.
Es decir, no se me ha
transmitido como una necesidad en la ley por ningún sitio, ni la
asumo como propia, el introducir pagas extras para los altos cargos en la
Ley de función pública.

Desde luego, ese no es el objeto de la ley.
El objeto
de la ley es regular, trabajar, mejorar y adecuar la legislación
necesaria, adaptarla a la legislación estatal, para todo aquello que
redunde en beneficio de la función pública valenciana, para
conseguir una función pública de calidad, profesional,
eficaz, que sea competitiva con cualquier otra comunidad autónoma y
con cualquier otro país de Europa.

En ello, de verdad, estamos trabajando, en ello
seguiremos trabajando, hasta ahora con consenso.
Pido seguir trabajando con
el mismo consenso.
Pido que se aporte y que se enriquezca ese proyecto de
ley todo lo que estimen en esta cámara, así como los agentes
sociales, que sea bueno.
Y en ello seguiremos trabajando, desde hoy hasta
que veamos el proyecto culminado para presentarlo en esta cámara.
Cualquier otra consideración, de verdad que creo que se aleja de la
realidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 260 al conseller de Benestar Social, senyor
Juan Gabriel Cotino Ferrer, sobre l'aplicació de la Llei
39/2006, que formula el diputat senyor Lluís Torró Gil (GP
Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 22.
554).

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora consellera.

La pregunta del diputat Lluís Torró Gil
al conseller de Benestar Social i vicepresident del govern.

Té vosté la paraula.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

La Llei 39/2006, de promoció d'autonomia
personal i atenció a les persones en situació de
dependència, va entrar en vigor al gener de 2007.
En ella
s'establia que els graus I i II de la valorada com a gran
dependència haurien de ser qualificats i dotats de recursos en el
transcurs de l'any.

No obstant això, les famílies afectades
han vist frustrades les seues expectatives i continuen suportant les
càrregues derivades d'aquesta situació.

Un dels aspectes més qüestionables de
l'aplicació de la llei al País Valencià
és, sense dubte, el silenci administratiu negatiu, que genera
indefensió per a les persones més desfavorides.

¿Quin ha estat el nombre de sol·licituds
que han decaigut per l'aplicació de la disposició
normativa, disposició addicional onzena, introduïda en la Llei
de pressupostos de 2008 de la Generalitat valenciana en no haver sigut
resoltes en el termini de sis mesos?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor vicepresident i conseller, senyor Cotino.

El senyor conseller de Benestar Social:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Torró.

La regulació normativa existix precisament per
a garantir la seguretat jurídica, per a evitar la indefensió
dels ciutadans i per articular les formes correctes d'actuació
de l'administració.

La figura del silenci administratiu, tant en positiu
com en negatiu, no evita que l'administració assumisca les
seues responsabilitats i no suposa ningun perjuí per als drets que
el ciutadà puga tindre.

Ací s'ha produït una realitat, que
és una allau de sol·licituds, un claríssim efecte
crida per a tots els ciutadans, tant els qui es trobaven dins dels que els
corresponia la dependència com altres persones que ho han
sol·licitat.

A data actual, estan valorades 58.
000 persones, de les
quals 34.
816 es troben dins del calendari de la llei, és a dir, grau
III nivell 1 i grau II nivell 2.
A la resta encara no els correspon
l'entrada de la seua dependència en la llei que està
aprovada.

És a dir, en l'actualitat tenim
més de 34.
000 persones, amb drets reconeguts, i, no obstant
això, eixes persones el que estava previst que foren en el llibre
blanc eren 20.
000 persones.

Esta realitat mos ha dut a establir, igual com han fet
altres comunitats, el silenci per a poder dirigir, organitzar millor tot el
plantejament administratiu de les sol·licituds realitzades.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Senyor diputat.

El senyor Torró Gil:

Bé, hauria de dir que em sorprén la
resposta, però realment no em sorprén gens, perquè no
és una resposta.
No m'ha dit quantes persones s'han vist
afectades pel silenci administratiu.

I realment no entenc tampoc tot eixe circumloqui que
han anat pegant, de si hi ha allau, efecte crida, no sé què,
no sé quants, per al final no respondre a la pregunta concreta, que
és molt senzilla: quantes sol·licituds han decaigut pel
silenci administratiu?
Si realment hi ha hagut tanta allau, hi haurà
un percentatge.
.
.
, se sabrà, supose que se sabrà.

La veritat és que veig difícil que se
sàpiga, perquè realment quan un s'acosta a buscar dades
estadístiques sobre l'aplicació de la llei de
dependència, el maremàgnum amb què es troba és
realment sorprenent.
Sorprenent perquè les xifres que dóna
vosté no casen amb les xifres oficials que el ministeri posa en la
seua pàgina.

I, clar, i no casen, per exemple, amb qüestions
molt senzilles, com és la quantitat de persones que estan atenent-se
a les ajudes personals, tant com cuidadors personals o com a cuidadors
familiar, per a accedir a aquest tipus d'ajudes i, sobretot, per a
donar-se d'alta a la Seguretat Social.

Les xifres són realment difícils
d'entendre.
Com difícil d'entendre és esta norma
que últimament està posant en marxa la conselleria, de
rebutjar les sol·licituds sense estudiar-les.
Hem pogut vore i
comprovar casos concrets en la premsa i models de rebuig per part de la
conselleria, on es diuen coses que són realment sorprenents.

Li reproduïsc el que diu la carta sobre
informació sobre situació de l'expedient, que supose
que coneixerà, però a la millor altra gent no coneix.
En este
cas, diu: «Nos ponemos en contacto con usted para informarle que del
estudio de la documentación que obra en su expediente sobre
reconocimiento de la situación de dependencia, y tras una primera
valoración, se detecta que no se encuentra usted en un grado y nivel
de dependencia de los que ampare la ley en este momento.
» Quan
realment s'han trobat casos, i no en són un ni dos,
sinó que les plataformes estan denunciant-ne -alguns han
arribat a la premsa, altres no-, com esta carta, que ha arribat abans
que es fera la valoració, i que després, quan arriba el
valorador, diu que, evidentment, el cas de la persona que està
sol·licitant-ho està plenament dins dels casos de
supòsits que afecten la dependència.

Quins criteris, per tant, està aplicant la
conselleria per a rebutjar estes sol·licituds?
Com és
possible que s'haja transformat ja en un clamor el fet que la gent
que està en situació de rebre estes ajudes estiga
reclamant-li a la conselleria que facilite les ajudes?
Com és
possible que hi haja una desproporció tan gran inclús amb les
xifres que oferix el ministeri, que no crec que siguen les correctes?

Com és possible que hi haja una situació
tan desproporcionada entre les ajudes que es presten per a
residència i les ajudes que es presten per a les atencions
individualitzades en casa?
La immensa major part, sobretot de la gent
major, preferix rebre assistència en casa, però, en canvi,
ací al País Valencià no es dóna eixa
assistència en casa més que en graus molt reduïts.

Com és possible tot este tipus de coses, senyor
conseller?

I de nou, insistisc, faça el favor de
respondre'm a la pregunta, perquè no em done per satisfet amb
la resposta que m'ha donat.
No m'ha contestat quantes
sol·licituds han decaigut pel silenci administratiu.
La pregunta
és extremadament senzilla.
N'hi hauran ics sol·licituds
i una quantitat d'eixes hauran decaigut per silenci administratiu.
Quantes?

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor vicepresident, senyor Cotino.

El senyor conseller de Benestar Social:

Mire, tenia una contestació més ampla,
però puc acabar amb una sola paraula: ninguna.
Ninguna
sol·licitud ha decaigut.
El que passa és que se demora la
seua resolució.

I el mateix que ha fet esta comunitat -ho
vàrem aprovar ací en estes Corts, perquè vosté
ho conega-, mire, li conte, ho ha fet Andalusia amb un decret de
juliol de 2007, ho ha fet Aragó amb una ordre de maig de 2007, ho
han fet les Illes Balears amb una resolució de la conselleria de
2007, ho ha fet Extremadura en 2008, ho ha fet Galícia en 2007, ho
ha fet La Rioja amb una llei de desembre de 2007.
.
.

Vol dir, totes les comunitats espanyoles, en el tema
de la llei de dependència, estem ficant el mateix tema per un
problema que jo li he intentar explicar i vosté a la millor no
comprén.
Si estava previst que hi hagueren 20.
000
sol·licituds de persones dependents i n'han hagut 58.
000,
n'hi ha una allau administrativa que s'ha d'ordenar.
I
segons els servicis jurídics, cregueren oportú que es
prenguera la decisió que se prengué, que en cada comunitat
l'han presa de forma diferent, la qual cosa no vol dir que una
persona que haja sol·licitat la dependència haja de tornar-la
a sol·licitar perquè la demora no siga de sis mesos.

És a dir, el que ha sol·licitat la
dependència té la sol·licitud sempre i arribarà
un moment en què es valorarà.
I quan se valora, n'hi ha
persona a qui se li envia una resolució.
A 34.
000 persones
se'ls ha dit el grau i nivell que tenen i a vora 20.
000 persones
se'ls ha dit: «Mire, vosté, segons el barem, que no ha
fet La Generalitat, el barem de l'ordre ministerial, a vosté
encara no li correspon entrar; li correspondrà l'any que ve o
el següent, segons el grau i nivell que tinga.
» Això
és el que s'ha fet, ni més ni menys.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 219 al Consell, que contesta el conseller de
Presidència, senyor Vicente Rambla Momplet, sobre el Fons de
Cooperació Municipal, que formula la diputada senyora Mireia
Mollà Herrera (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís)
(RE número 21.
791).

El senyor vicepresident primer:

La pregunta número 219, formulada per la
diputada Mireia Mollà Herrera, del Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-Esquerra Republicana: Compromís, que li correspon
la resposta al conseller de Presidència i vicepresident primer del
Consell.

Té la paraula la il·lustre diputada.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, ¿quina és la
posició del Consell respecte a l'acord unànime pres en
l'assemblea de la Federació Valenciana de Municipis i
Províncies l'any 1999, de creació de fons de
cooperació municipal?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora diputada.

Senyor vicepresident primer.
Senyor Rambla.

El senyor conseller de Presidència:

Moltes gràcies, president.

Senyora diputada, no és necessari acudir a les
decisions de la Federació Valenciana de Municipis i
Províncies per a valorar la necessitat de la creació
d'un fons de cooperació municipal.

Inclús més, este govern ja li ha donat
més importància a la creació d'eixe fons, i a
tot el que fa referència a les administracions locals, on ubicar en
l'Estatut d'autonomia de la nostra comunitat -que a
més té el recolzament del Grup Parlamentari Socialista i del
Grup Parlamentari Popular, que no el seu-, el recolzament
perquè tinga rang d'Estatut d'autonomia la necessitat de
crear eixe fons, però prèviament és necessari, a
l'hora de desenrotllar l'Estatut, que se pose en marxa una llei
de règim local.

Eixe és el primer pas que cal donar.
Hem donat
eixe pas, hem creat les comissions oportunes per a treballar i en les
pròximes setmanes en esta cambra tindrà una llei de
règim local perquè siga debatuda.

I dir-li, en este sentit, que tot el que fa
referència al finançament de les hisendes locals, correspon,
per la Llei d'hisenda local, a l'administració de
l'estat, que desgraciadament este any, i davant la important demanda
de tot el conjunt d'ajuntaments de més finançament per
l'insuficient finançament que tenen, la resposta ha sigut
justet al contrari: en compte de donar més finançament a les
administracions locals, baixar-lo.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor vicepresident primer.

Senyora diputada.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, vosté diu que no és
necessari anar-se'n a valorar l'acord de l'any 1999 de la
Federació Valenciana de Municipis i Províncies, però
jo crec que sí.

I sí és important saber que aquest acord
-que es va prendre de forma unànime, com ja he dit, i on
nosaltres també estàvem presents- és una
qüestió de primer ordre i que considerem que s'ha de
portar a aquesta cambra, perquè aquí venim a parlar de
necessitats, ara més que mai, i de prioritats polítiques que
el seu govern ha deixat estancades.
Perquè estem parlant de
l'any 1999, i d'això ja fa nou anys.

De fet, vosté diu que este govern li ha donat
ara més importància.
Clar!
Ara, nou anys després, se
n'adonen que fa falta açò.
I no solament perquè
s'hagen adonat per una il·luminació divina a les quals
mos té acostumades el senyor president, sinó perquè
també vosté haurà de reconéixer que hi han
hagut molts acords, molts acords d'ajuntaments que li reclamen a
aquest govern i a la seua conselleria que elabore aquest fons de
cooperació municipal.

Me parla de l'Estatut d'autonomia.
I jo li
dic que també fa dos anys i mig que està aprovat
l'Estatut d'autonomia.
Potser no rebera el recolzament del meu
grup per qüestions com el finançament autonòmic que, des
del primer dia, fa dos anys i mig, nosaltres ja estàvem comentant
que s'havia de revisar i s'havia d'aprofundir en aquest
debat.
Dos anys després, no solament tornem a este debat, que no se
va voler emprendre pels dos partit majoritaris, sinó que ara veiem
que, dos anys i mig després, no se fan els deures del que
s'aprovà en aquell moment, com fou el Fons de
Cooperació Municipal.
Però això és molt
important.

Jo li parlava -ja li dic- d'acords
d'ajuntaments que li hauran fet arribar a la conselleria, supose,
perquè a aquestes Corts sí que han arribar.
De fet,
ajuntaments de tot tipus, no?
, amb alcaldies del Partit Popular.
.
.
Jo
podria parlar de l'Ajuntament de Foios, i traslladar-li l'acord
que està pres, per unanimitat; en l'Ajuntament de Foios hi ha
6 representants del Partit Popular, 5 del PSPV i 2 de Compromís.
També en l'Ajuntament de Cullera, l'Ajuntament de
Cullera també governat pel Partit Popular, on hi han 15 regidors del
PP, 5 del Partit Socialista i 1 d'Alternativa Progressista de
Cullera, per unanimitat exigint-li a aquest govern la creació del
Fons de Cooperació Municipal, en abril, en abril; ja estem parlant
d'abril.
De l'Alcúdia, on també.
.
.
, a on en
aquest cas governa el Partit Socialista, i que per unanimitat, també
el PP s'agafa de la mà en moltes d'estes qüestions,
quan toca, amb el Partit Socialista i amb l'Entesa, que també
estem allí.

Per tant, jo crec que és una demanda
d'ajuntaments.
De fet, on no demanen açò, on no li
sembla preocupant, sembla ser que és en l'Ajuntament de
València i en l'Ajuntament d'Elx.
L'Ajuntament
d'Elx, també tinc aquí la moció, on fa
referència a la demanda que se li fa al ministeri perquè no
rebaixe el finançament autonòmic, expressament; un acord
d'una moció presa pel Partit Socialista i pel
Compromís, i rebutjada pel Partit Popular en nom de Mercedes Alonso,
representant del seu partit -com sap-; o Rita Barberá
ací en València.
Crec que en aquests ajuntaments no sembla
que siga important que se facen aquestes qüestions, aquestes
qüestions -com bé ha dit vosté- que se van
incloure en l'Estatut d'autonomia perquè se consideraven
primordials.

Però, bé, aquestes senyores, la senyora
Rita Barberá i senyora Mercedes Alonso, sembla que no els interessa.
Però, bé, jo els desitge i espere que vosté no
continue l'exemple d'estes senyores.
De fet espere i desitge,
francament, aquest compromís que acaba vosté
d'arrancar, que en les pròximes setmanes.
.
.
Jo, com que no
sóc una utòpica perquè sí, done per fet que no
s'aprovaran aquest any.
Vosté sap que açò
té un procés parlamentari, i ara en els pressupostos no mos
donarà temps.
Per tant, supose, voldria, desitge, que
s'aprovara l'any que ve.
Farà deu anys d'aquest
acord.
Jo entenc, que vostés que estan tan acostumats a celebrar els
aniversaris, d'anar-se de festes variades, vostés voldrien
crear el fons de cooperació municipal en el dècim aniversari
del seu acord, per unanimitat.
Perquè, clar, queda bonic.
No val la
pena crear-lo a l'any de decidir açò; no, val la pena
fer-lo al deu, al deu perquè és millor que l'un.

De fet, vostés quan mos parlen de pressupostos
i nosaltres diem que és paper mullat, mos consideren
demagògics, que sempre diem el mateix.
De fet, ara està en la
polèmica si l'aprovarem o no.
Nosaltres hem dit que primer
s'haurà de vore'l.
Però parlem de paper mullar
perquè fins i tot en el 2000, en el 2000, açò
és dels pressupostos del govern del Partit Popular, se considerava
com a objectiu bàsic de la Conselleria de Justícia
d'Administracions Públiques, la creació del fons
autonòmic de cooperació local.
Açò és
paper mullat, ja ho era en el 2000 i com són els pressupostos
d'aquest anys que ni tan sols contempla açò, en les
seves prioritats a desenvolupar en aquest govern.

Per tant, jo sí que vullc la seua
valoració sobre aquest tema.
Jo voldria saber si és real o no
aquesta promesa.
Voldria saber si en aquests nous pressupostos -per
tal de fer-me una idea si són paper mullat o no- van a
introduir-se, van a introduir-se, partides destinades específicament
al fons de cooperació municipal.
Voldria saber-ho, voldria que
vosté avui diguera si sí o si no; una pregunta ben senzilla.
Voldria saber per què quan se parla de crisi, per què quan se
diu que ha esclatat aquesta bombolla, que algú s'ha dedicat a
unflar -nosaltres considerem que ha sigut en part aquest
govern-, però se reclama i s'exigix al govern central, i
no se diu, i no se diu, que el desgovern del Partit Popular en aquest tema,
en el tema de la previsió per tal que els ajuntaments no siguen els
màxims perjudicats d'aquesta crisi, que se veia vindre, el
desgovern d'aquest Partit Popular no se diga avui ací que
porta deu anys posats en marxa.
Un desgovern del qual és responsable
el senyor president i vosté també.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora diputada.

Senyor vicepresident primer, té vosté la
paraula.

El senyor conseller de Presidència:

Gràcies, president.

Senyora diputada, recordar-li que en la reunió
del Consell del passat 6 de juny ja se va crear una comissió mixta
de cooperació entre La Generalitat i la Federació Valenciana
de Municipis i Províncies, entre altres coses, per a complir les
previsions de l'Estatut d'autonomia, que en la meua
intervenció anterior li comentava, i que farà que en les
pròximes setmanes, però no de manera immediata, evidentment,
no abans que s'acabe l'any, s'aprovarà eixa llei,
en esta cambra, per tota la tramitació parlamentària que
això requerix.

Sí que voldria destacar-li que el debat sobre
el fons de cooperació no és el debat sobre el
finançament municipal.
Va molt més enllà eixe debat.
I
el nostre grup, tant en esta comunitat com a nivell nacional, ha
sol·licitat la creació d'un òrgan com és
el Consell de Política Fiscal i Financera, per a efectes dels
ajuntaments, que seria un consell local de política fiscal i
financera, que permeta també, als nostres ajuntament, que tinguen
veu davant de l'administració de l'estat, i,
fonamentalment, la d'Hisenda, per a poder tindre resposta a unes
demandes que en este moment són justes des del punt de vista del
finançament local.

No hem d'oblidar que, fonamentalment, els
ingressos, com a conseqüència dels impostos, són rebuts
per part de l'administració de l'estat, i després
estos se transferixen a comunitats autònomes o se transferixen a
través de la Llei d'hisendes locals a les corporacions locals.

És necessari fer un replantejament d'esta
situació perquè puguen arribar els recursos a on està
la gent i a on estan les inquietuds i les competències que reben les
persones.
I, en este cas, fonamentalment les corporacions locals i les
comunitats autònomes que són hui les que tenen la majoria de
les competències.
I no l'administració de l'estat
que ja no té cap competència de tipus social, per més
que vullguen dir, l'estat, que està fent un gran esforç
en polítiques socials, perquè no té cap
competència en política social.
La tenen els ajuntament i la
tenen les comunitats autònomes.

I, mentres estan demanant tots els ajuntaments, i a
través de la Federació Espanyola de Municipis i
Províncies, més recursos, la resposta de l'estat ha
sigut: «No hi han més recursos, sinó que hi han menys
recursos.
» Perquè mos fem una idea, per a la Comunitat
Valenciana eixa baixada de recursos que aportarà l'estat a les
corporacions locals correspon, aproximadament, a uns cent milions
d'euros, cent milions d'euros de menys que rebran les
corporacions locals este pròxim any, 2009.

Quin esforç està fent La Generalitat?
, i
això és part d'eixe fons de cooperació municipal
al qual vosté se referix.
Doncs, per exemple, el Pla de
rehabilitació de comarques d'interior, 7.
300 milions
d'euros per al període 2005-2011; del Pla de millora de
municipis, 250 milions d'euros; 10 milions d'euros en el Fons
de Cooperació Territorial; a més, a més de nombrosos
programes i iniciatives i plans que s'estan impulsant des de
distintes conselleries, que no passe a enumerar-los perquè
estaríem ací tota la vesprada.
Només dir-li que en
inversions i transferències de capital durant els anys 2004 a 2007,
part de la legislatura passada, La Generalitat ha canalitzat cap a les
corporacions locals 5.
279 milions d'euros, i si parlem a més
d'inversions que fan les empreses del sector públic s'hi
haurien d'afegir 1.
897 milions d'euros.

Crec que hi ha una evident manera de ser sensibles a
les necessitats de les corporacions locals: la de la Comunitat Valenciana
que, a més, no rep els recursos que li correspon per part de
l'administració de l'estat; i
l'administració de l'estat que, tenint tots els
recursos, no atén les corporacions locals.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Molts gràcies, senyor vicepresident primer.

Hem acabat el torn de les preguntes i correspon passar
al punt 5 que són interpel·lacions.

I abans de passar al punt 5 jo vull donar les
gràcies a l'il·lustre diputada del PSOE, Vicenta
Crespo, perquè quan mos (inintel·ligible) .
.
.
amb condicions físiques regulars mos ha
portat una dedicació.
Moltes gràcies, senyora diputada.

Interpel·lació a la consellera
d'Indústria, Comerç i Innovació, senyora
Belén Juste Picón, sobre la política general de la
conselleria en matèria de comerç, que formula la diputada
senyora M.
ª Amparo Marco Gual (GP Socialista) (RE número
20.
244, BOC número 90)

El senyor vicepresident primer:

Interpel·lació a la Conselleria
d'Indústria, Comerç i Innovació sobre la
política general de la conselleria en matèria de
comerç, que formula la diputada Amparo Marco Gual del Grup
Parlamentari Socialista.

La senyora Marco Gual:

Gracias, señor presidente.

Señorías, buenas tardes.

En primer lugar quisiera, pues, darle la enhorabuena a
la señora consellera.
Sí, darle la enhorabuena, señora consellera.
No se sorprenda.
No se
sorprenda porque se la tengo que dar, porque ha superado usted todas las
previsiones, todas las previsiones, de los mentideros políticos,
hasta las más halagüeñas, señora consellera, se lo digo
sinceramente.
Nadie sospechaba que usted iba a pasar el verano investida de
consellera, nadie, y
lo ha hecho.
Así que, enhorabuena, señora consellera.
Enhorabuena.
(Remors)

Mire, señora consellera, si entre todas las políticas del Consell hay una
hermana pobre, una damnificada, hay una gran olvidada.
.
.
, esa es justamente
la política comercial.
No ha habido ningún gobierno del
Partido Popular, ninguno, que haya atendido a la política comercial
de acuerdo con su importancia.
No ha habido ningún presidente en 13
años que haya destinado el presupuesto adecuado a política
comercial acorde con su peso dentro de la economía valenciana.
No ha
habido ningún conseller que le haya otorgado en sus acciones y en su agenda la importancia
que se merece; usted tampoco, señora consellera, usted tampoco.

Hacer política comercial no es financiar cuatro
folletos o dar tres palmaditas en la espalda; no es eso.
Hacer
política comercial es creerse el comercio.
Hacer política
comercial es creerse que detrás de cada comercio hay centenares de
familias valencianas.
Hacer política comercial es creerse que
detrás de cada persiana que se levanta todos los días hay un
empresario con la incertidumbre de lo que va a pasar ese día y el
día siguiente; hay un empresario con ansia de mejora, con miedo a la
competencia desleal y con un sentimiento de abandono de los que gobiernan,
de ustedes.

Señora consellera, señora consellera, el caos al que han estado sometidas las políticas
comerciales no se han visto mejoradas desde que usted ha llegado a esta conselleria.
Y para demostrarlo
solamente hace falta ver sus competencias y volver a releer su
comparecencia, aquí, en esta cámara, el 20 de septiembre del
2007.

Mire, en su comparecencia usted anunció un
nuevo marco normativo para el sector del comercio valenciano, en el que se
definieron las reglas del juego que iban a regir la distribución
comercial en un largo periodo de tiempo.
Esa normativa es una exigencia
para la nueva ordenación del comercio, tras más de dos
décadas de profundas transformaciones.
Lo es también porque
el comercio de interior es una competencia exclusiva -y subrayo
«competencia exclusiva»- de La Generalitat, de acuerdo
con el Estatuto de autonomía, porque el comercio necesita un nuevo
marco normativo que posibilite su desarrollo futuro en términos
sostenibles y bajo condiciones de competencia leal.
También es una
exigencia derivada de la transposición de la directiva europea de
servicios.
Sin embargo han pasado 22 años desde la anterior ley, 13
años de gobiernos del Partido Popular, más de 1 año
desde su comparecencia aquí en esta cámara, y la ya tan
famosa ley del comercio todavía sigue sin ser una realidad.

¿Cuándo estima, la señora consellera, que vendrá esa
ley a esta cámara?
Si la ley no se ve, el Observatorio del Comercio
ni se le ve ni se le espera.
Porque en sus manos el Observatorio del
Comercio se ha convertido en un objeto decorativo; es una especie como de
jarrón chino, que todo el mundo sabe que vale mucho pero que nadie
sabe donde poner, es una cosa así.
No cumple los objetivos, (inintel·ligible) .
.
.
las normas de su creación; no se reúne el pleno con la
periodicidad que dice la ley; sus comisiones tampoco se reúnen; y
tampoco presenta el informe anual preceptivo por ley.
Sólo atiende a
un tema, lo que es la determinación de los días aperturables.
El observatorio no es informado y no participa de la definición de
objetivos, y de la planificación de la política comercial
desarrollada por La Generalitat; y tampoco lo hace a posteriori.

En la página web, de portal del comerciante, se
asegura que la red AFIC tiene ocho funciones.
La red AFIC tiene ocho
funciones, todas ellas competencia, competencia de la conselleria, de acuerdo con el Estatuto
de autonomía, y competencia de los municipios y de las diputaciones,
de acuerdo con la Ley reguladora de bases de régimen local.

Por lo tanto, en abierta contradicción con los
principios de nuestro ordenamiento jurídico, señora consellera, hace usted
dejación de las competencias estatutarias, suplanta a los municipios
y las pone en manos de una red, la red AFIC.
Una red que en la
práctica es un entramado de intereses políticos y personales.
Una red que, aunque pertenece a la administración local, es
financiada y apoyada por la Generalitat valenciana.
Supone una
auténtica red clientelar en la gestión de subvenciones de la
administración autonómica, una intromisión en los
servicios y competencias administrativas de La Generalitat, y un
instrumento de intervención en los planes de acción comercial
de dudosa eficacia.
Además, algunos se atreven.
.
.
-algunos, no
yo, señora consellera- se atreven a asegurar que son un grupo de «vividores
bebedores» sin ninguna utilidad y que se superponen, duplican e
interfieren en la estructura de la administración autonómica.
(Veus)

Si vamos otra vez a esa comparecencia del 20 de
septiembre, usted dijo que la red AFIC iba a llevar adelante el proyecto
Portal del Comerciante, que, aprovechando las nuevas tecnologías,
ofrecerá toda la información necesaria para el desarrollo y
la implantación de comercios.
Usted misma dijo en esa comparecencia
que era la gran referencia en prestación de servicios de calidad, y
vuelvo a subrayar «calidad».
Pues, nada, como en el circo,
«pasen y vean», «pasen y vean».

Consultado en Internet El
Portal del Comerciante, se puede leer,
entre otras informaciones de gran interés estratégico, en su
sección de directorios, en el epígrafe
«Internacional», información relativa a UNICEF,
Médicos sin Fronteras, Oficina para Asuntos del Espacio Exterior, la
OTAN.
.
.
, debe de ser porque ser comerciante es un ejercicio de defensa, o
una carrera de obstáculos, porque también está el
Comité Olímpico Internacional; la Organización
Meteorológica Mundial, la Sociedad Cousteau, Amnistía
Internacional y el Consejo Ártico.

Pero es que si se va usted al epígrafe
«Nacional», está el Canal de Experiencias
Hidrodinámicas de El Pardo, el Centro Superior de Estudios de la
Defensa Nacional, la Entidad Pública Empresarial Loterías y
Apuestas del Estado.
.
.
, también ser comerciante es una
lotería, eh, también es una lotería todos los
días; la Gerencia del Sector Naval, la Dirección General de
Asuntos «Religiosos» -de Asuntos Religiosos- el
Hospital General de Albacete.
.
.
, el de Albacete, en el área 1,
¿eh?
, no en cualquiera, en el área 1; la Dirección
General de la Guardia Civil y la Dirección General de Instituciones
Penitenciarias.

Pero es que si se va usted al epígrafe de
«Administraciones autonómicas», tenemos el Centro de
Investigaciones sobre la Desertificación, el Centro de
Información y Prevención del Sida, el Centro de Medicina
Deportiva, el Instituto Valenciano de Cinematografía Ricardo
Muñoz Suay, la Dirección General de
«Drogodependencias», y aquí viene lo más fuerte,
señora consellera, aquí viene lo más fuerte, la Conselleria de
Empresa, Universidad y Ciencia, la Dirección General de Industria y
Comercio y la Dirección General de Seguridad Industrial y Consumo,
que ya no existen, que ya no existen.

Esto, señora consellera, no sé si es información o
desinformación.
Tampoco sé qué servicio de calidad, y
por eso subrayaba «calidad», para el comercio representa toda
esta información, y si es necesaria para el desarrollo y la
implantación del comercio.

Hablando de comercio y hablando de calidad, pues,
pasamos a los planes de calidad para el comercio, que también lo
dijo usted en su comparecencia aquí, en esta cámara.
Sin
embargo, calidad.
.
.
, y en casa de herrero, cuchillo de palo.
Mire, el
día 24 de mayo se publicó la resolución del Programa
de fomento de cooperación empresarial: quince días
después, la corrección de errores; el 23 de mayo, la orden de
gestión integral del comercio urbano: siete días
después, se vuelve a modificar; el 19 de octubre, la orden que
regula las ayudas a la internacionalización y promoción
comercial: se modifica tres semanas después; el 2 de abril se
publica la convocatoria de la segunda edición del proyecto de
reconocimiento de la calidad del comercio en la Comunidad Valenciana:
aproximadamente mes y medio después se publica la
modificación de la misma; y el 22 de diciembre, la resolución
que hace público el calendario de ferias comerciales de la Comunidad
Valenciana para el año 2007, que fue modificado una mes más
tarde.

¿Esto es calidad, señora consellera?
¿Qué
dice la Fundación Valenciana de la Calidad, si es que tiene algo que
decir o puede decir algo?
Los hechos desmienten su propaganda.
Hay
incompetencia y grave negligencia, señora consellera, incompetencia y grave
negligencia.

Mire, en 1998 se publicó el Pateco.
Ese Pateco
está basado en datos de hace quince años, de 1991.
¿No
cree que es hora de presentar aquí un nuevo Pateco?
Y ese Pateco se
presentó ante el gobierno valenciano en abril de 1997.
Este
aprobó el estudio y adoptó la decisión de no conceder
nuevas autorizaciones para la implantación de grandes superficies,
estableciendo una moratoria.
Sin embargo, desde 1997 se han autorizado,
entre otros, hasta un total de 30 nuevos centros comerciales, 30.
Solo le
voy a decir unos cuantos, solo: en el 2005, el Centro Comercial El Teler de
Ontinyent, 15.
544 metros cuadrados; en el 2006, el Centro Comercial Aqua
Multiespacio de Valencia, 35.
000 metros cuadrados; también en el
año 2006 el Centro Comercial Ociopía de Orihuela, 26.
000
metros cuadrados; el Centro Comercial La Vital de Gandía, 23.
383
metros cuadrados; el Centro Comercial La Salera de Castellón de la
Plana, 51.
300 metros cuadrados; y en el 2007, el Centro Comercial El Manar
de Masalfasar, 8.
000 metros cuadrados.
Un total de 159.
000 metros
cuadrados, el equivalente a 22 campos de fútbol -¡22
campos de fútbol!
- de primera división.
¿Esto es
cumplir la legalidad vigente?

Señora consellera, la política comercial.
.
.
, y voy terminando, porque
se me ha terminado el tiempo, la política comercial en sus manos es
negligencia, enchufismo y caos.
Lo siento mucho, siento mucho
decírselo así, pero eso es la pura realidad.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Marco.

Honorable señora consellera.

Señora Juste.

Cuando usted quiera, señora consellera.

La senyora consellera d'Indústria,
Comerç i Innovació:

Presidente.

Señorías.

Diputada, yo también la voy a felicitar,
señora Marco, porque la verdad es que me hubiera encantado que
hubiera cambiado el tono que suele utilizar en sus exposiciones.
Pero
lamentablemente, creo que sigue usted en su misma línea.

Pero sí que deseo, la verdad, firmemente, si es
posible, señora Marco, que en la próxima, de verdad,
comparecencia que tengamos, y ante esta cámara, ya que tiene usted
tanta experiencia y tantísimo conocimiento, alguna vez nos aporte,
nos indique.
.
.
, la verdad, y, sobre todo, nos dé algunas
alternativas de lo que podemos hacer, (veus) porque.
.
.
¡No, no, no!
, perdón, vamos a ver.
.
.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Un momento, señora consellera, perdone.

Alguna ilustre diputada está interviniendo.
No
le he dado la palabra, (veus) pero.
.
.
Perdón, no le he dado la palabra.
No se enfrente
dialécticamente conmigo, porque no tiene razón y,
además, llevo yo las de ganar.
(Veus)

Siga usted.

La senyora consellera d'Indústria,
Comerç i Innovació:

Solo hago lo mismo que ella, felicitarla.

Yo comparezco ante esta cámara a
petición del Grupo Socialista para explicar la política
general de la Conselleria de Industria, Comercio e Innovación en
materia de comercio.

Dado el cambio que ha experimentado el sector en la
última década y la aprobación de la directiva en
materia de servicio en (ininte­l·ligible) .
.
.
mercado interior del consejo y del parlamento
europeos a aplicar antes de diciembre del 2009, hay que ajustar las
normativas nacionales.
Por ello, el Consell se ha planteado el compromiso
durante esta legislatura, la revisión y actualización del
marco legal en el que debe desenvolverse el comercio valenciano,
especialmente, en materia de grandes superficies comerciales.

Queremos tener una futura ley de comercio de la
Comunitat Valenciana, que se debata con la participación de cada uno
de ustedes y de todas las instituciones que representan a todos los
valencianos y consensuada por el conjunto de agentes del sector comercial.
Me gustaría dar una rápida visión de la
situación actual del sector, la nuestra, los retos a los que se
enfrenta y las acciones que estamos desarrollando desde el gobierno
valenciano.

Nosotros presumimos de que el sector comercial en la
Comunitat Valenciana supone más de una novena parte del PIB
valenciano.
Tenemos 60.
194 empresas comerciales, 76.
138 establecimientos
comerciales minoristas y más de ocho millones de metro cuadrados de
superficie comercial, muy bien dicho.
De hecho, somos la tercera comunidad
española en comercios, con un 11% de la oferta nacional.

Señorías, además de que el sector
comercial tiene una gran relevancia política y económica, es
un pilar del tejido social valenciano, porque el comercio de proximidad es
el motor de nuestras ciudades, porque ocupa a más de doscientas
veintidós mil personas, casi el 10% de la población ocupada;
porque supone una opción más de nuestro ocio diario; porque
revitaliza los centros urbanos; porque atrae el turismo; y porque el
comercio es un elemento fundamental en la trama social y es esencial contar
con una buena oferta comercial para evitar la degradación urbana y
la despoblación de zonas rurales.
En definitiva, es una locomotora
de nuestra economía.

Este sector está conociendo importantes cambios
y se enfrenta a desafíos muy significativos, por lo que hay que
hacer dos apuestas muy importantes: la formación y la
innovación.
Ambas son requisitos para modernizar el comercio
tradicional y para ser competitivos en tiempos complicados en el contexto
global en el que nos encontramos.

Desde el gobierno valenciano hemos puesto en marcha un
paquete de ayudas, pionero en España, para conseguir un sector
equilibrado con el entorno, eficiente, equilibrado, competitivo y rentable,
y hemos actuado e impulsado un comercio de calidad, con apoyo a las
inversiones para la modernización de las pymes comerciales.
Llevamos
a cabo la implantación de los planes de calidad y del comercio
excelente, con el fin de prestar un servicio personalizado, ágil y
moderno al comprador.
Trabajamos para conseguir mejorar los entornos en
donde se ubican los establecimientos, a través del plan de centros
comerciales urbanos, y destacamos la puesta en marcha del plan de
competitividad del comercio minorista, que presentamos en el
 Observatorio de Comercio, el que dice que no trabajamos, y que
estamos ultimando con la colaboración de los agentes implicados.
Y
antes de poner en marcha cualquier tipo de actuación, la
coordinamos, consensuamos con las asociaciones empresariales,
cámaras de comercio, administraciones locales y universidades,
porque entendemos que esa es la mejor vía para alcanzar mejores
soluciones.

Por ejemplo, días de apertura: se ha llegado a
un acuerdo que conjuga satisfactoriamente las necesidades de los
consumidores con las propias posibilidades del sector.
El pasado 14 de
febrero se acordó que durante esta legislatura los festivos a abrir
serán nueve; en cuanto a horarios, el Observatorio de Comercio ha
acordado rebajar las dimensiones de los establecimientos comerciales
independientes con libertad de horarios comerciales, pasando de 300 a 150
metros cuadrados, lo cual.
.
.
, se va a introducir, esta modificación,
vía ley de acompañamiento a los presupuestos 2009.

Y como tercera actuación, y de gran
interés, es la implantación de grandes superficies.
Tenemos
que adaptar nuestra normativa a la nueva directiva comunitaria, tal y como
he comentado al principio de mi discurso.
Es ciertamente complejo no solo
la variedad de normas afectadas, unas siete mil en España, sino
porque desde las autonomías hemos de atender a la legislación
que dicte el estado con carácter básico.

Señorías, como la interpelación
habla también, y podemos hablar, de materia de comercio, tenemos y
queremos dar unas pinceladas acerca del comercio exterior.

Entendemos que la creación de una imagen de
marca internacional para las empresas valencianas, se convierte en una
estrategia decisiva de diferenciación en los mercados exteriores, y
a través de nuestro programa presupuestario «Comercio
exterior» estamos dedicando los medios materiales, humanos y
económicos para dar un servicio óptimo a las empresas y
entidades valencianas en su camino hacia la internacionalización.
Esta es la voluntad del gobierno valenciano y de esta consellera.

Señorías, les agradezco la
atención y les invito a debatir y a consensuar estas líneas
de actuación.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Per a rèplica, la senyora Marco, la
il·lustre diputada.

La senyora Marco Gual:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera.

Señorías.

Bien, me ha dicho usted en su primera parte de la
intervención que me iba a dar la enhorabuena, que cambiara el
tono.
.
.
Mire, señora consellera, a mí no me gustaría utilizar este tono, el
tono de la crítica.
Yo cambiaré el tono cuando usted cambie
la política y cuando de verdad usted haga verdadera política
comercial.

Usted me dice que quiere oír alternativas.
Le
he de recordar que he presentado en esta cámara tres
interpelaciones, comercio exterior, industria e innovación, con su
correspondiente moción subsiguiente, que es la propuesta de
solución a los problemas planteados.
Quiero recordarle que en las
mociones subsiguientes usted no estaba en esta sala, no estaba en esta
cámara, con lo cual, es difícil escuchar las alternativas que
tiene el Grupo Parlamentario Socialista, si no se está en esta
cámara.
(Aplaudiments) Pero puede ir usted al Diario de
Sesiones y allí verá nuestras
alternativas.
De todas formas, señora consellera, la consellera es usted y no soy yo.

Bueno, ¿quiere que sigamos hurgando en la
política de comercio?
.
.
.
, que se entiende siempre por comercio,
comercio interior, y cuando es exterior, se le pone el adjetivo, comercio
exterior, ¿vale?
Es decir, ¿quiere que sigamos hurgando en
las vergüenzas, en el oscuro pozo de las vergüenzas en materia de
política comercial?

Mire, la primera.
.
.
Le voy a nombrar solamente
cuatro.
La primera es el Espai comercial de Castelló.
el Espai comercial, que le quiero
recordar que estaba en los presupuestos del año 2006 en
política comercial en su conselleria, con un presupuesto de cuatro millones de euros, cuatro
millones de euros.
Tenía que comenzar las obras en el año
2006 y terminarlas en el año 2008, e iba a poner a Castellón
en el mapa de las grandes capitales arquitectónicas mundiales.

En el año 2007, no solamente es que desaparece
el nombre, cambia de Espai comercial a Espai firal, sino que cambia de conselleria e incluso de
presupuesto, de cuatro pasa a ocho millones en palabras del conseller Gerado Camps, el conseller de Economía,
pero que nunca se han visto en los presupuestos.

Y en el año 2008, nuevo cambio de nombre,
porque ustedes lo único que saben es -para parecer que hacen
algo- cambiar los nombres pero no hacer verdadera gestión.
Pues, en el -me parece- 15 de diciembre del año 2007, se
firma un protocolo entre el ayuntamiento y la Generalitat valenciana, un
protocolo que simplemente es una declaración de intenciones.
No hay
solar, y del Espai no hay ni el PAI, y del Espai no hay ni el PAI.
No se
sabe si va a costar 60 o 100 millones de euros.
Santiago Calatrava en su
presentación en Castellón dijo que iba a ser un edificio para
que se sientan orgullosos nuestros hijos y nuestros nietos.
Ni terminado en
2008 ni presupuestado en el 2008.
.
.
No sé si lo verán
nuestros hijos o nuestros nietos, pero sí, a lo mejor, nuestros
biznietos y tataranietos, y de él solo tenemos un dibujo de
Calatrava por Navidad, solamente.

La segunda vergüenza: los presupuestos en materia
comercial.
 Usted lo ha dicho.
No voy a volver a repetir todas las
cifras.
Estamos hablando del segundo sector económico de esta
comunidad detrás de la construcción, el segundo sector
económico: 10% el empleo valenciano; y, 16,3% de lo que son las
empresas comerciales; 11% de lo que es la oferta nacional, tercera
comunidad, que es la tercera comunidad española en comercios, y
ustedes le designan 52 millones de euros, que no llega a una cuarta parte
del presupuesto de su conselleria.
Es un 0,37% -pensaba que me había
equivocado-, es un 0,37% del presupuesto de toda La Generalitat;
170.
000 euros para inversiones reales, lo que es un 0,32% del presupuesto
de su conselleria.
Y
de lo que se destina a transferencias corrientes y de capital, que son 47
millones de euros, ustedes destinan el 39,60% en lugar de hacer
política comercial a esa obra faraónica que se llama la Feria
de Muestras Internacional.
Eso sí que es una vergüenza,
señora consellera.
La tercera vergüenza de la conselleria, del pozo de las vergüenzas de las conselleria.
Es que ustedes estén
reclamando constantemente dinero a Zapatero, cuando el 40% del presupuesto
de su conselleria es
inyección directa del Ministerio de Industria, Turismo y Comercio.

Y, por último, señora consellera, la última de las
vergüenzas es que usted no conozca ni sus propias competencias, no las
conozca, y encima lo ponga por escrito.
Le voy a leer las dos primeras
líneas del primer párrafo de una respuesta que usted me ha
realizado a mí y que ha firmado usted.
Dice: «De conformidad
con la normativa constitucional y estatutaria, el comercio interior es una
materia de competencia compartida entre el estado y la Comunidad
Valenciana».
De acuerdo con el artículo 49.
1.
35 es competencia
exclusiva de su conselleria, de este gobierno, y no es desde el último Estatuto de
autonomía, sino que es desde el Estatuto de autonomía del
año 1982.

Esto, señora consellera, es una vergüenza.
Y usted lo que tendría que
hacer es que, al libre designación que le ha hecho esto, bueno,
cesarlo inmediatamente, cesarlo inmediatamente o dimitir usted porque esto
es una vergüenza.

Simplemente voy a terminar diciéndole,
señora consellera, que esta conselleria no necesita Chanel, necesita un Robin Hood.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, ilustre diputada.

Honorable consellera, té la paraula.

La senyora consellera d'Indústria,
Comerç i Innovació:

Presidente.

Señorías.

Diputada, no sé cómo empezar, la verdad,
después de tantas vergüenzas que tenemos.

Desde luego, no vamos a poner en duda su
disposición a intentar desde su escaño elevar el bienestar de
los valencianos, pero nosotros lo que tenemos que apoyar es a los sectores
comerciales, integrados por autónomos, micro, medianas y grandes
empresas, que es un sector muy heterogéneo con capacidades de
superación y con visión de futuro, y debemos animarles a
seguir avanzando con el camino de la eficiencia y de la mejora continua.
Ese es nuestro trabajo: mirar hacia delante y no mirar hacia atrás.

Y para que no se quede solo en palabras, se han tomado
una serie de medidas tales -y se las repito- como la
incorporación del sector comercial a la segunda edición de
los planes de competitividad.
Como propuesta novedosa y pionera en
España, dentro de las actuaciones de innovación, el sector
también se está beneficiando del Programa
cheque-innovación.

Y una vez más le hablo de formación, que
es fundamental en el sector comercial porque es intensivo en mano de obra y
genera mucho autoempleo.

Desde la conselleria estamos desarrollando un amplio programa formativo con
la ayuda del Fondo Social Europeo, que en los dos últimos
años ha permitido atender a más de 21.
000 comerciantes en
más de 1.
500 cursos, destinando más de 22 millones de euros.

En nuestro afán de adecuar las infraestructuras
y la gestión a las tendencias del comercio y a las nuevas
necesidades de los consumidores, estamos desarrollando dos iniciativas
fundamentales: una dirigida a los mercados y, otra, a los centros urbanos.
Respecto a los mercados, tenemos en marcha el Plan de modernización
de los mercados municipales, con el que aseguramos así su
competitividad y sostenibilidad a largo plazo.

Señorías, en los cuatro últimos
años, se ha actuado sobre más de 100 mercados, con una
aportación de La Generalitat de más de 8 millones de euros,
con una inversión inducida de más de 20 millones y
beneficiando a más de 2.
000 comerciales.
Además de los
mercados, estamos realizando actuaciones de apoyo al comercio urbano
mediante campañas de dinamización, acciones de
promoción de ventas, implantación de marcas comunes y mejora
en la prestación de servicios, y todo ello coordinado con las
administraciones locales.

Nuestros objetivos son la mejora de la estructura
comercial urbana y la calidad ambiental de las calles y entornos urbanos de
alta dotación comercial: peatonalización, mobiliario urbano,
alumbrado, etcétera.
Para este fin, se han destinado en los
últimos cuatro años más de 20 millones de euros, que
han supuesto una inversión inducida de 50 millones de euros y del
que se han beneficiado más de 200 asociaciones de comerciantes y
más de 40.
000 comercios.
Y para facilitar que todo esto funcione,
contamos -que usted ya lo ha nombrado, pero para nosotros es
fundamental- con la red AFIC, que es única en España, y
presta servicios en 250 municipios, y facilita el acceso a más del
88% de los comercios a disponer de asistencia técnica y
asesoramiento especializado.

La oficina Pateco, como oficina técnica del
consejo de las cámaras de la comunitat, para analizar informes técnicos, tanto para la conselleria como para el
observatorio de comercio como para las propias cámaras.
Y
también con la web Portal del comerciante, en el que se ofrece información, diagnóstico
y asesoramiento on-line y que se han recibido más de 100.
000 visitas.

Para terminar les enumero algunos restos planteados a
corto plazo del sector: aumentar la competitividad, aumentar el
tamaño empresarial, renovar y modernizar los establecimientos
minoristas, formar y motivar a los empleados del comercio, modernizar
mercados municipales y zonas comerciales urbanas poco competitivas, y por
supuesto que estaré encantada de admitir cuantas propuestas realicen
para el mejor funcionamiento de esta conselleria y, en concreto, del comercio, que es el tema que hoy
nos ocupa.

Esperamos contar con todo su apoyo en este proyecto y
en los que saquemos adelante.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Interpel·lació al conseller
d'Educació, senyor Alejandro Font de Mora Turón, sobre
la política general de la conselleria en matèria de
normalització lingüística del valencià, que
formula el diputat senyor Enric Xavier Morera Català (GP Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 22.
528, BOC
número 101)

El senyor vicepresident primer:

Punt sis: interpel·lació al conseller
d'Educació sobre la política general de la conselleria
en matèria de normalització lingüística del
valencià, que formula el diputat Enric Morera, del Grup Parlamentari
Esquerra Unida-Bloc-Verds-Esquerra Republicana: Compromís.

Té la paraula l'il·lustre diputat,
senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Nosaltres interpel·lem el conseller sobre un
tema que ens preocupa i ens interessa molt.
Crec que ens hauria
d'interessar a tots els valencians i les valencianes, perquè
ens juguem, si més no, el futur de la nostra llengua, la nostra
llengua, el valencià, per a equiparar-la, per a tindre el mateix
nivell que l'altra llengua oficial de la nostra comunitat, del nostre
país.

Per tant, m'agradaria tindre un debat amable,
positiu, en la direcció de buscar solucions a una situació
que des del nostre punt de vista el dramàtica, i que si no canvien,
la nostra llengua, el valencià, pot acabar desapareguent.

Mire, jo sóc usuari lleial de la llengua, i
considere que si el valencià en estos moments té alguna
presència pública és a causa de milers de pares, de
mares, de professors, de ciutadans valencians que han fet del seu ús
de la seua llengua una reivindicació permanent, perquè si
haguérem d'esperar que la nostra llengua tinguera un marc, no
discriminatori, com ho té ara, sense eixes persones segurament la
nostra llengua ja hauria desaparegut.

He de dir que ara mateix me n'he d'anar a
l'institut de la meua filla perquè tenim una reunió de
pares -em perdré bona part de la reunió-, i he
d'assenyalar un dels aspectes.
I és que la meua filla, que
estudia en un institut públic en valencià, doncs, moltes de
les assignatures que impartix no les pot fer en valencià com
és el seu desig i el seu dret.
És a dir, s'està
vulnerant, senyor conseller, i crec que és una primera radiografia,
el dret de milers i milers de joves i xiquets que volen estudiar en la seua
llengua, que l'Estatut d'autonomia els ho contempla i en estos
moments no ho poden fer.
És una situació que segons fonts no
oficials, però solvents, doncs, al voltant.
.
.
entre 80 i 100.
000
joves valencians en el sistema educatiu valencià no poden, no reben
el seu ensenyament, per alguna matèria o per la totalitat de les
matèries, en valencià, com seria el seu dret.

Jo crec que hem de mirar el futur, no val que ens diga
vosté el que ha passat en el passat, sinó que estem als 25
anys de l'aplicació de l'aprovació de la Llei
d'ús i ensenyament del valencià, una llei que va
nàixer amb la voluntat de superar esta situació, i hem de dir
que no estem aconseguint un objectiu, i és que les dos llengües
oficials estiguen en les mateixes condicions.
Jo no dubte que en esta
cambra tots estarem en voluntat per arribar a eixa situació,
perquè per a passar al trilingüisme, o al quatrilingüisme, necessitem
fiançar les dos llengües oficials.
I n'hi ha una realitat
que és constatable: tots i totes els valencianoparlants són
bilingües, tots, però per contra, no hem garantit, no hem
procurat, no hem propiciat que els castellanoparlants puguen accedir al
coneixement de la segona llengua oficial.

No obstant això, i reconeguent que els
valencianoparlants són bilingües, són bilingües, la
seua situació és de marginació, de
discriminació.
I no hem aconseguit superar esta greu
discriminació que vam patir ja fa tres-cents un any, por justo
derecho de conquista, i després, en els
quaranta anys de franquisme.
Tot  el procés democràtic
ens indica que no hem estat capaços uns governs i altres -ja
sé que no és tasca només d'un govern, sóc
perfectament conscient-, d'aconseguir la plena
equiparació de les dos llegües oficials.
I crec que tots ens
hauríem de preocupar de vore com una de les llengües oficials,
que és un element d'identitat importantíssim del nostre
poble, doncs, decau en el seu ús.
El llibre blanc de
l'Acadèmia Valenciana de la Llengua ens indica que està
baixant l'ús social de la nostra llengua.
Això ens
hauria de preocupar a tots.

Què fa el seu govern?
Jo crec que com a primera
mesura que podríem reconéixer és garantir com a
mínim el dret d'aquells que en educació volen, ho
demanen i tenen el dret que eixe drets els siga reconegut.
Jo crec que
això és fonamental perquè, si no, estem vulnerant uns
drets lingüístics.
Ara, potser, vosté vindrà a
dir-me el que s'ha fet en el passat i el que ha fet la seua
conselleria.
No m'interessa, m'interessa mirar al futur,
però la realitat és que dels 757 centres d'ensenyament
secundari, només 295 tenen ensenyament en valencià; que el
40% del professorat per a donar les classes i l'ensenyament en
valencià no està capacitat i que, per tant, tenim un
situació molt negativa i que haurem de corregir.
Estem disposats a
corregir eixa situació?
Podria citar, i vaig a citar, alguns
exemples més d'eixa greu discriminació.
Per exemple, en
l'administració pública, no parle ja de
l'estatal, que no és la nostra competència,
també haurien d'exigir a l'administració
pública valenciana la capacitació per atendre en el nostre
territori en valencià, també.

Però pel que és, per exemple, a
l'administració pública valenciana,
administració pública valenciana està al voltant de
15.
669 empleats, doncs, què vol que li diga?
N'hi ha una cosa
bàsica, i és que la Llei d'ús i ensenyament del
valencià, diu claríssimament que La Generalitat ha de
garantir fer efectiu els drets dels nostres ciutadans per a conéixer
i usar el valencià, protegir la recuperació i garantir
l'ús oficial.
I (inintel·ligible) .
.
.
en el seu article 54, de les obligacions del
funcionaris i de la garantia que han de prestar els funcionaris
públics per atendre en valencià.

Sap vosté quants funcionaris de la nostra
administració tenen el requisit lingüístic?
Jo crec que
ho sap, però és l'1,2%.
¡L'1,2%!
Estem
complint allò que marca la Llei d'ús i ensenyament del
valencià?
Estem garantint tots els drets als valencianoparlants?
Estem garantint, per altra banda, que els castellanoparlants puguen accedir
al coneiximent de la nostra llengua?
D'eixe 1,2%, que estem parlant
de 193 funcionaris, el 40% està en la seua conselleria.
Clar,
vosté és el responsable de la seua conselleria, de
Política Lingüística.

No es garantix, com diu l'article 2 i 5 de la
Llei d'ús i ensenyament del valencià, l'ús
normal i oficial d'ambdues llengües, i això és un
altre element de discriminació.

Parlem de cinema.
A quin cine puc anar jo, hui, a esta
ciutat o a la ciutat d'Alacant, a vore una pel·lícula
en valencià?
Estan les normes de competència i les normes de
tal, però què fa el govern valencià?
N'hi han
iniciatives des de les entitats civils per a potenciar eixa realitat.
Què fa el nostre govern?
Podem mirar el futur perquè eixes
xifres i el llibre blanc no siguen tan penoses com són en estos
moments?

I, per altra banda, podia parlar de molts
àmbits, de l'administració de justícia, de la
justícia, de mil exemples, on la discriminació continua sent
una realitat.
El que no se pot entendre és que si la voluntat
declarada del govern valencià és la de plena
equiparació de les dos llengües i evitar qualsevol tipus de
discriminació, no es corresponga esta voluntat amb les accions que
des de la seua conselleria, des del govern valencià, emane.

I no és comprensible, i li ho vaig dir en una
ocasió, com no se coopera i se col·labora amb entitats que
estan treballant per l'ús i la normalització de la
nostra llengua.
Afortunadament, tenim en estos moments una situació
més tranquil·la, més assossegada i mos podem centrar
en l'ús, una vegada tenim una entitat normativitzadora en
l'ús de la nostra llengua, com és
l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.

Podem centrar-mos en l'ús, i si
és cert, com és cert, que han vingut tants nouvinguts a la
nostra terra, ha vingut gent de fora, què està fent el seu
govern per a garantir que estos ciutadans valencians que viuen i treballen
a la nostra terra puguen accedir al coneiximent de la nostra llengua?
N'hi ha una campanya cívica, social de «Parla'm en
valencià», que és una campanya que ha aconseguit uns
èxits notables.
Va a fer el seu govern, la seua conselleria alguna
iniciativa en este sentit?
S'han aconseguit uns èxits
espectaculars en el que és el voluntariat lingüístic,
espectaculars, molt positius.

Però no veiem per part del govern
valencià la mateixa ambició, el mateix rigor, el mateix
compromís en el que és la recuperació de la nostra
llengua.
I qui perd els orígens, perd la identitat.
No podem perdre
la nostra llengua, és més, l'hem de recuperar com una
eina de futur, com l'orgull de ser valencians i voler estar com a
valencians i valencianes en el món.

N'hi ha un compromís pel valencià
en 50 punts, molt senzills de complir, alguns d'ells ni requerixen
dotació econòmica, són punts en gran mesura que
vostés van plantejar en la Declaració d'Ares.
Jo el
convide que isquem d'ací, d'esta
interpel·lació, amb el compromís que per a
avançar en el trilingüisme hem de consolidar el
bilingüisme, perquè la nostra llengua, que és la nostra,
una de les nostres llengües està discriminada i en una greu
situació de poder perviure de cara al futur, cosa que crec que
ningú volem.
Per tant, isquem d'ací amb mesures
concretes per afermar la nostra llengua, afermar el valencià i
superar la discriminació que patix de tants i tants anys.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Morera.

Té la paraula l'honorable senyor
conseller Font de Mora.

Cuando quiera, señor conseller.

Señorías, vamos a prestar la
atención debida.
Gracias.

El senyor conseller d'Educació:

Molt bé, senyor
Morera.

Senyor president, moltes gràcies.

Senyories.

Vosté diu que vol fer un debat seré.
De
fet, ho ha fet, però també n'hi ha un component
d'una certa dramatització en el que és la
presentació de l'estat de la llengua valenciana quant a la
seua impressió.
I, evidentment, vosté diu que jo no li he de
contestar el que estem fent o el que hem fet en el passat, perquè no
li interessa a vosté, però tal volta li interessa al conjunt
de la cambra i, sobretot, segur que li interessa al conjunt del poble
valencià.

Perquè, contràriament al que diu
vosté, n'hi han dades que indiquen que el valencià
té perspectives importants i que està consolidat.
De fet,
només una ullada a les intervencions en esta mateixa cambra, de fa
un anys enrere a ara mateix, demostra que en este hemicicle
-és una anècdota-, però és una
anècdota significativa, quan els que estem ací tenim una
representació del poble valencià, ens indica que les coses
van canviant favorablement per a la llengua valenciana.

Jo vull dir-li que n'hi ha una altra
qüestió que també discrepe de vosté.
Vosté
diu que abans de consolidar el trilingüisme o el multilingüisme
hem de considerar el bilingüisme.
(So
d'un telèfon mòbil) Doncs,
mire vosté, no.
Les recomanacions de la Unión Europea marquen
clarament, marquen clarament que des de l'inici cal entendre
programes plurilingües, estem parlant, no només de dos,
sinó de tres i fins a quatre idiomes en l'àmbit de la
comunitat europea.
Mosatros en tenim dos cooficials i ara pensem que devem
treballar per impulsar l'altra llengua, sense oblidar l'impuls
de l'ensenyament de la nostra llengua com a signe d'identitat
que, efectivament, ho és -i molt important- la llengua
valenciana.

Per això, tenim programes d'ensenyament
bilingüe i plurilingüe, que estan duts a terme en esta
conselleria.
Els programes bilingües enriquits, que ja
coneixerà vosté, que funcionen des que el president Camps va
ser president d'esta cartera, programa d'immersió
lingüística, programa d'ensenyament en valencià i
programa d'incorporació progressiva.
Això són
programes que estan estesos al llarg i ample de tota la nostra xarxa
pública d'ensenyament, i que han donat lloc que se varie i
després li puc donar xifres, el panorama que teníem ara
respecte al de fa 15 o 20 anys.

Així mateix, si vosté analitza la
realitat sociolingüística, hem també de proposar mesures
de promoció i formació i el foment de l'ús i
ensenyament del valencià en els centres educatius.
I ho fem a
través de l'Assessoria Didàctica per a
l'Ensenyament en Valencià, assessoria que, a més,
coordina i assessora l'aplicació i seguiment dels programes
lingüístics que s'elaboren en tots els centres.
Són uns programes que han d'aconseguir augmentar la
presència del valencià en tots els àmbits
d'actuació, com és l'espai administratiu social,
l'espai acadèmic o de gestió pedagògica,
l'espai d'interacció didàctica, l'espai
d'intervenció amb l'entorn sociofamiliar.

Per altra banda, permeta'm que li cite uns breus
exemples d'iniciatives que esta conselleria realitza per a fomentar
l'ús social i educatiu del valencià, perquè
pareixia desprendre's de la seua intervenció que,
pràcticament, l'acció del govern era un desert i que
n'hi havia alguna organització que tenia unes iniciatives
importantíssimes.
Doncs, bé, des de la conselleria se fan
ajudes per a la realització d'intercanvis escolars entre
alumnes situats en poblacions de l'àrea castellanoparlant amb
centres de l'àrea valencianoparlant, en tots els nivells
educatius; el pla d'activitats sociolingüístiques a
realitzar abans, durant i després de l'intercanvi escolar, que
inclouen visites culturals que afavorixen el coneiximent de la realitat
lingüística de la comarca que es visita; els cursos de
formació lingüisticotècnica en valencià dirigits
a atendre la formació en valencià del professorat de la
nostra comunitat, que gaudix d'una gran demanda, d'una enorme
demanda que, a més, és atesa al cent per cent; jornades,
seminaris, cursos i congressos d'actualització
lingüística del professorat en els centres educatius; materials
educatius distribuïts per la conselleria en tots els centres; cursos
de preparació per a les proves de valencià de la junta
qualificadora on-line,
a més, per mitjà de la plataforma e-learnig de La Generalitat, a hores d'ara s'han
superat les 30.
000 matrícules; el desenrotllament i la
contínua actualització del programa Salt, que ha sigut
importantíssim.
Estem en la seua versió 4.
0 i s'han
distribuït més de 300.
000 còpies.

Des de l'any 2005 es du a terme la campanya de
promoció «En valencià, naturalment», que
vosté coneix, que coneix eixa campanya de popularització de
la nostra llengua, de la llengua valenciana, perfectament.
Inclús,
jo vaig mostrar la meua llengua en una imatge memorable junt al conseller
de torn (rient) en
aquell moment; l'elaboració de guies de conversa per a
turistes, visitants i nous residents.
Des de l'any 2006 s'han
publicat guies en anglès, en rus, en francès en
italià, en romanès, en alemany.
En conseqüència,
totes i cada una d'estes xicotetes i grans actuacions podem dir que
ens han permés avançar amb pas ferm en l'ús
quotidià de la llengua que està cada dia més
estés.

Mire, dades de l'enquesta d'ús i
coneiximent del valencià elaborada en 2005 en una mostra molt
important, 6.
666 enquestats, persones enquestades, diu que el 93,6%
té competències en comprensió en valencià, el
76,6% té competències orals en valencià i el 50,8%
-pràcticament, el  51%- té
competències d'expressió escrita, -diu-
escriu en valencià en algun grau.
Això era, senzillament,
¡impensable!
fa només 10, 12, 13 anys.
Impensable.

Dit tot açò, li puc afirmar que
l'ensenyança del valencià gaudix de la millor salut
educativa de tota la seua història, tant pel seu grau
d'implantació com el seu coneiximent i ús entre els
nostres ciutadans.
En primer lloc, convé que li diga ara que quasi
200.
000 alumnes estudien en valencià, 200.
000, en tota la comunitat.
Un 165% més que el curs 1995-1996; no és una dada del passat,
és una dada del present, ficada en relació amb el passat.
I,
en segon lloc, li diré que els nivells de creiximent de
l'ensenyament de l'ensenyança en valencià
continuen incrementant-se de manera constant, és dir, els quasi
200.
000 alumnes que, a hores d'ara, cursen els seus estudis en
valencià representen un increment, només respecte al curs
anterior, d'un 7,6% més, només en un any.
Només
en un any ha augmentat 13.
929 alumnes més els que estudien, de
més, en un curs acadèmic.

Si parlem de centres, les xifres que jo he de
donar-li, a hores d'ara, el sistema educatiu valencià compta
amb 1.
049 centres -en Alacant, 260; en Castelló, 212, i en
València, 577- que oferixen ensenyança en
valencià enfront dels 950 que oferien estes ensenyances en el curs
2003-2004, -no me'n vaig molt arrere, me'n vaig al
començament del mandat del president Camps-, és a dir,
99 més, la qual cosa suposa un increment en esta última etapa
del 10,5% d'increment de centres educatius.

Com veu vosté són xifres altament
significatives que no apunten cap a eixe sentiment de.
.
.
no sé,
quasi funeral, que plantejava vosté en la seua intervenció
respecte a la nostra llengua, la llengua valenciana.

No li donaré més dades respecte al
desglossament de l'Educació Infantil i Primària,
etcètera.
Però en secundària -que a vosté
li preocupa- comptem per al curs actual, fixe's vosté,
en secundària, 301 centres que oferixen ensenyament en
valencià, 301, enfront dels 259 que ho feien en el 2003-2004;
n'hem augmentat 42 en este període, un increment del 16,2%.
Tenim, a tota la Comunitat Valenciana, 3.
532 línees o grups en
valencià enfront de les 2.
121 del curs 2003-2004.
No me'n vaig
quinze anys abans, quinze, sinó quatre, cinc anys abans.
És a
dir, que hem augmentat 1.
411 línees o grups en valencià; un
66,5% més.
Això indica clarament que s'està
treballant en esta etapa molt important.

Mire, d'altra banda m'alegra poder-li dir
que enguany, en 2008, el 90% dels mestres i el 75% del professorat de
secundària té la titulació necessària per a
poder impartir en valencià, i, en la resta dels cossos docents, el
60% tenen alguna titulació en valencià.

A més -i acabe-, la Junta
Qualificadora de Coneixements de Valencià ha superat el milió
de matrícules, un milió de matrícules de les quals
més del 30% corresponen al període 2003-2008.
Inclús
hem arribat a llocs tant llunyans com l'Argentina, l'Uruguai,
perquè els nostres compatriotes, allí, els nostres
valencians, allí, puguen perfectament gaudir també
d'este ensenyament.
I inclús en Europa tenim a
Bèlgica.
.
.
, la Junta Qualificadora practica les seues proves.

En definitiva -i acabe, senyor president, amb la
seua vènia-, pot ser que se puga fer més, evidentment;
però els plantejaments dramàtics, als quals vosté ha
fet referència reiterada en la seua intervenció, no tenen una
base real.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Morera, per a rèplica.
(Pausa) Té la paraula,
senyor diputat.

El senyor Morera Català:

Motes gràcies, senyor president.

Doncs, no sé si la meua intervenció
té alguns tocs de dramàtic.
Jo crec que el que és
dramàtic és la situació dels 100.
000 joves valencians
que volent tindre l'ensenyament en valencià no tenen eixe
ensenyament en valencià.
Això sí que és
dramàtic.

No he fet una intervenció tipus funeral,
sinó sí molt preocupat, preocupat per la situació de
la nostra llengua.
Perquè una cosa és que els que ja saben
valencià incrementem la nostra competència
lingüística, i una altra cosa és que l'ús,
l'ús, social del valencià disminuïsca, com afirma
el llibre blanc de l'Acadèmica Valenciana de la Llengua.
Retrocedix, com ha retrocedit este estiu, per exemple, en Canal 9.
Si la
nostra televisió autonòmica, que ha de competir amb la 1, amb
la 2, amb la 3, amb la Cuatro, amb la 5, amb la Sexta, amb les digitals
terrestres.
.
.
Per cert, podria comprovar vosté si complixen el
requisit d'emissió en el 20% en valencià.
És una
proposta que li faig.
Si la nostra no utilitzà, en un percentatge
altíssim el valencià, doncs, què podem esperar?
Per a
què aprofita el valencià?

Però eixa preocupació,
preocupació per vore com.
.
.
Potser a alguns no els interesse, com a
alguns altres, que la nostra llengua tinga futur i tinga més
presència i menys discriminació com la que patim.
Perquè, li he de dir una cosa, sí que n'hi ha demanda
social.
Sí que n'hi ha una part de la societat valenciana que
ha deixat enrere antigues manies i disputes, i conflictes i embolics
irracionals, i ha dit que vol utilitzar la seua llengua de cara al futur.

I el que em preocupa és que un govern, un
govern responsable hauria d'entendre que s'ha passat una
pàgina i que s'hauria de cooperar, d'una forma
més estreta, amb aquelles entitats, com Escola Valenciana, que amb
més fermesa, més generositat, més dedicació,
estan treballant per la nostra llengua des d'una forma molt digna i
molt apropiada.
Em preocupa que l'administració valenciana,
que el govern valencià, encara estiga ancorat en les antigues
polítiques de l'embolic i de la confrontació.
Eixe no
és el camí.

Em preocupen eixos 100.
000 joves.
I m'agradaria
que poguérem arribar a un compromís perquè les places
de professorat adscrites a la línea en valencià, a
l'educació en valencià, tingueren el requisit
lingüístic.
Perquè si no passa el que li passa a la meua
filla i a tantes i tantes joves d'este país; i és que
tot i haver demanat un ensenyament, com li reconeix la Constitució i
l'Estatut d'autonomia, el govern no garantix eixe dret.

Ens podem posar d'acord amb això?
Ara
tenim una nova llei de la funció pública.
Podré
garantir eixos drets bàsic, d'eixa demanda social, que fa que
el valencià tinga futur?
Sí o no?

Per altra banda, jo crec que el valencià no
és només educació.
És molt important
l'educació.
I farien bé vostés, el seu govern,
de traure el que és la responsabilitat en l'àrea
lingüística a una direcció general de política
lingüística.
La política lingüística ho
és tot.
I hem de dedicar un esforç i un treball per a superar
eixa greu discriminació que encara continua.

Vosté diu que està fent moltes coses i
ha citat una sèrie .
.
.
Jo no posaré en dubte i el que
està fet.
Però el que està clar és que eixes
polítiques estan fracassades, o no són suficients, o cal fer
més.
Si realment mos podem posar d'acord amb l'objectiu,
que és que les dos llengües estiguen a un mateix nivell.

Diu vosté que per a avançar en el
trilingüisme no cal consolidar el bilingüisme.
Els que som
valencianoparlants ja tenim consolidat el bilingüisme, i el
trilingüisme i, si vol, el quatrilingüisme.
Però això no se fa de qualsevol manera.
Amb
ocurrències no anem a ningun lloc.
Amb ocurrències per a la
capacitació lingüística no anem a ningun lloc.
I crec
que sabem tots del que estem parlant.
Cal més rigor.
Perquè,
evidentment, l'aprenentatge d'unes llengües requerix molts
factor, i no es pot fer de qualsevol manera.

Jo li torne a dir, crec que estem en una nova etapa,
eixa nova etapa requerirà consensos importants.
Jo crec que el
valencià -no parle del castellà, perquè no
està discriminat, afortunadament-, el valencià
és la nostra llengua, una de les nostres llengües, la llengua
que ens dóna més identitat, i que hauríem de buscar
consensos per a buscar sinèrgies positives, no només
ací sinó entre la societat civil, per a aconseguir superar
eixa greu discriminació que té el valencià, no
només en el camp educatiu -i és sagnant allò
dels 100.
000 joves, que demanant ensenyament en valencià no el
tenen-, sinó també en altres àmbits.
Ahí
ens trobarà.

Però dir que estem fent per a no sé.
.
.
i
perquè l'ús del valencià retrocedisca.
.
.
Això ens porta al desastre.
I això ho sap vosté molt
bé.
Busquem cooperacions, també amb entitats de la societat
civil, per a aconseguir que la nostra llengua tinga el futur, que no ho
dubte, que tots volem: un futur de viure plenament en valencià.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, gràcies senyor Morera.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació:

Molt bé.
Moltes gràcies, senyor
president.

Senyor Morera.

Bé, ha al·ludit vosté
reiteradament als resultats de l'Acadèmia Valenciana de la
Llengua dient que ahí s'apunta cap a un retrocés.
Jo li
he de dir -i vull recordar-li a la seua senyoria- que en eixe
mateix estudi que vosté ha citat es diu que l'ús del
valencià ha augmentat 11 punts en l'àmbit
quotidià, 11 punts.
I en paraules del senyor Honorat Ros,
l'any 2005, uns dels autors del llibre, diu: «La
incorporació de 810.
000 persones procedents d'altres
països -que ja no són 810.
000, ja passen del milió
i altres comunitats en els últims anys- ha canviat la realitat
social de la comunitat, i tenen una influència considerable en els
resultats globals.
No obstant, -cite, continue citant- es
destaca com a positiu que els jóvens mostren les millors aptituds en
l'ús i coneixement del valencià.
»

És a dir, que eixe informe no respon exactament
a la interpretació que vosté ha fet, ací.
Se reconeix
que n'hi ha dificultats, evidentment n'hi ha problemes,
però que s'ha augmentat i que, inclús,
l'ús i el coneixement, sobretot, entre els 15 i 24, que
és a on té més influència el sistema educatiu,
ahí ha augmentat les competències en valencià,
però a tots els nivells: parlat i escrit, compressió, parla i
escriptura.
Per tant, estem en una situació que.
.
.
home!
, potser no
siga òptima, però per descomptat tampoc és
catastròfica.
Per tant, també normalitat, normalitat.

Parlava vosté de Canal 9, i parlava.
.
.
Doncs
és un instrument, Canal 9, que majoritàriament la seua
programació se fa en valencià, majoritàriament.
I
potser molts nouvinguts s'enganxen en un programa en castellà,
i després se queden en el Canal quan parlen en valencià.
¿No ha pensat vosté en això, com a estratègia
d'apropament als nouvinguts?
Doncs pot ser que hàgem de pensar
en això.

De totes maneres tenim Punt Dos, d'alta
qualitat, també, els continguts, que està totalment en
valencià.
I tenim Ràdio Autonomia Valenciana, Ràdio 9,
que és també totalment en valencià.
O siga, que des
dels mitjans de comunicació també s'està fent,
en este punt concret, una important col·laboració.

Clar, vosté diu
«ocurrències», eh?
, «ocurrències».
Per què qualifica o desqualifica iniciatives del govern?
No
estarà vosté d'acord.
Aleshores, si jo no estic
d'acord amb vosté, doncs li puc dir que té
«ocurrències».
Però no desqualifique les
«ocurrències» perquè són iniciatives
tendents a millorar el coneixement multilingüístic dels nostres
jóvens, que és molt important.

I mosatros estem disposats a col·laborar,
evidentment.
Però mire vosté, també n'hi ha una
cosa, diu: «És que ara ens hem oblidat de batalles del
passat.
» S'haurà oblidat algú.
Altres, senyor
Morera, no s'han oblidat.
Altres no s'han oblidat.
Continuen
sense respectar la norma estatutària, sense respectar, en la
denominació de la nostra llengua, en la denominació del
nostre territori i, inclús, en la configuració dels nostres
símbols.
Hi ha gent que socapa, encara hui, baix la pretensió de treballar per la
llengua valenciana, el que fan és treballar per una altra llengua i
per un altre context polític que vosté sap perfectament.
(Aplaudiments)

I per tant, clar, clar, i quan estes persones arriben,
doncs, a vosté li pareix molt interessant tot el que fan.
Però n'hi hauria també que tindre una miqueta
d'autocrítica i recuperar una miqueta la neutralitat de la
llengua.
Recuperar una miqueta la neutralitat de la llengua, no emprar-la
com a vehicle, com a vehicle polític, com a submarí
d'altres idees, que vosté ho sap perfectament.
Ho sap i ho
coneix perfectament.
De fet, vosté ja sap d'on penjava una
determinada bandera el dia 9 d'octubre, d'on penjava; no
penjava de qualsevol balcó, penjava de balcons concrets.

I, per tant, no podem ser ingenus, ací.
No
podem anar uns de bons i altres de roïns.
Si s'ha abandonat per
una part important de la societat valenciana la
bel·ligerància en determinades qüestions, per
l'altra banda se deu de fer el mateix esforç.
I, per
descomptat, convergirem, convergirem en l'ús del que és
el principal signe d'identitat.

I ja m'agradaria sentir-li a vosté,
només una vegada, que no ho ha fet en tota esta intervenció,
dir que està parlant vosté de la llengua valenciana.
No ho ha
fet mai.
No ho ha fet.
Ha dit vosté «la nostra llengua»,
«el valencià», «la nostra llengua» o
«el valencià».
Però no ha dit «la llengua
valenciana».
I això no és innocent, senyor Morera.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, se suspén la sessió fins
demà a les 10:00 hores.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 30
minuts)