Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text10 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text14 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 17 de juny de 2010.
Comença la sessió a les 10 hores.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 78.
Segona i darrera reunió.

Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulada pel Grup Parlamentari Popular
sobre l'acord de finançament assolit amb totes les universitats públiques (RE número 65.
620)

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Blasco.

Cuando quiera, señor Blasco.

El senyor Blasco Castany:

Molt excel·lent presidenta de Les Corts.
Molt honorable president de La Generalitat.
Honorables consellers i conselleres.
Senyores i senyors diputats.

Bon dia per a tots.

El Grup Parlamentari Popular va iniciar este nou període de sessions amb el mateix compromís i amb el mateix esperit que expressàrem en el passat debat de política general.

Per cert, senyor president, volem des del Grup Parlamentari Popular reiterar-li
la nostra felicitació per la seua intervenció en el debat de política general, i especialment pel decàleg de mesures que vosté va plantejar per a estar al costat de tots els valencians i procurar ajudar-los
a eixir de la crisi -crisi econòmica, social, política i institucional- en què ens ha clavat el govern socialista.

I en eixe sentit, este compromís volem continuar-lo aportant iniciatives parlamentàries que es referisquen directament al benefici del conjunt dels valencians.
Eixa és la nostra raó de ser, eixe és el nostre compromís: treballar incansablement al costat de les persones que més ho necessiten i, fonamental, per a afavorir a la societat civil valenciana.

Este compromís és un compromís que ens diferencia d'una forma substantiva de la posició dels grups de l'oposició, especialment el Grup Socialista, que una vegada més va cremant gradualment totes les últimes oportunitats que els queden de situar-se al costa del poble valencià, defendre els seus interessos i abandonar el monotema que els retrata diàriament davant tots els valencians.

I hui venim a parlar de coneixement i d'acords, uns acords a què el seu govern ens té ja acostumats, després que ha aconseguit, en les legislatures que vosté ha protagonitzat al front del govern de La Generalitat, acords molt importants
amb tots els sectors socials i econòmics de la nostra comunitat, amb els empresaris, amb les universitats, amb els
sindicats, els ajuntaments i el conjunt de les organitzacions socials.

I hui especialment volem parlar d'eixe acord a què el govern que vosté presidix ha arribat amb les universitats valencianes.
Ja l'estratègia de Lisboa, promulgada per la Unió Europea, assenyalava, com a un dels objectius a complir, fer un nou model de
creixement que estiguera basat en el coneixement, en la innovació, en la formació i en l'educació.
Es tractava d'assentar les bases perquè a Europa els distints països anaren assumint uns criteris que feren de la nostra economia més competitiva i guanyar també gradualment millors posicions en un món globalitzat.

En eixa mateixa orientació, la Comunitat Valenciana durant els últims anys, i especialment en els anys en què el protagonisme institucional l'ha tingut el Partit Popular, s'ha convertit en una de les regions que més ha invertit en matèria d'educació.
I el govern valencià ha sigut conscient des del primer moment de la importància que tenia el coneixement per a fer progressar a la nostra societat i
millorar les condicions dels nostres habitants.

En estos moments un de cada tres euros del pressupost de La Generalitat es
destina a educació, s'invertix en educació, fins a aconseguir un import total de 4.
435 milions d'euros.
I açò, que és una dada econòmica molt important, no ho és tot.
El seu govern ha demostrat que a més de dedicar eixa preferència a inversions de caràcter social, ho ha fet i, a més, ho ha volgut fer de la mà de tots, en este cas, de la mà de les universitats i amb el consens i el reconeixement de totes les
universitats públiques valencianes.

Un sistema en què la contribució de les universitats públiques valencians excedix de sobres l'àmbit educatiu i es convertix en un factor determinant del creixement socioeconòmic.
El nombre de valencians amb títol universitari s'ha multiplicat per 2,8 en l'última dècada.
Tots els dies aconseguixen una graduació al voltant de 50 persones i cada dia se defensen dos tesi doctorals a la nostra
comunitat.

Unes xifres que no tenen parangó en la resta de les comunitats autònomes d'Espanya.
I això no solament té una vessant educativa, sinó que té també una vessant que se centra en el que és l'activitat productiva i, per tant, té un gran impacte econòmic.

Això es veu clarament per les repercussions que té també eixe impacte econòmic en els distints sectors productius de la nostra comunitat.
4.
228 milions d'euros de volum de producció, una renda de 1.
956 milions d'euros i més de 54.
000 ocupacions són aquelles que ixen precisament d'este treball que s'està fent al voltant de les universitats valencianes.

I si passem a les inversions en R+D fetes per les universitats públiques valencianes, en l'última dècada s'ha creat un capital tecnològic que té un valor incalculable: equival al 42% del capital tecnològic.

Per totes estes raons, senyor president, al Grup Parlamentari Popular li
agradaria preguntar-li com valora l'acord de finançament aconseguit amb totes les universitats públiques per al futur de la nostra comunitat.
I especialment felicitar-lo perquè eixe acord ha representat un recolzament institucional de les universitat
valencianes a les polítiques actives en matèria d'educació i universitat que vosté ha dut a terme.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Buenos días.

Bon dia, senyora presidenta.

Señorías.

Señor portavoz del Grupo Parlamentario Popular, efectivamente, el acuerdo y el diálogo del que hemos venido haciendo gala durante estos años de gobiernos del Partido Popular van dando sus frutos, y algunos de ellos
incluso es un fruto tan maduro que permite la renovación de ese compromiso del gobierno valenciano con las universidades públicas de nuestro territorio.

Es importante, por lo tanto, como usted ha dicho en su intervención, no solo hablar de un plan que al final termina siendo un programa de
estabilidad de financiación de nuestras universidades, sino que hay un proyecto a medio y largo plazo que
permite afrontar con tranquilidad a todas las universidades de la Comunidad
Valenciana todo tipo de apuesta, desde el punto de vista de la academia, de la
ciencia, de los equipamientos, de las infraestructuras, de las estrategias, de
los campus de excelencia, de la capacidad para transferir ciencia a nuestros
sectores productivos con la tranquilidad y el necesario sosiego en proyectos
tan importantes como es el universitario.

Por eso, creo que es un día de excepcional felicidad para todos los valencianos y para las cinco
universidades públicas de nuestra comunidad.

Hay que recordar que somos la segunda comunidad autónoma de España que más invertimos por estudiante, después de la de Navarra.
Habría que recordar que la Comunidad Foral de Navarra tiene un sistema de financiación completamente autónomo, independiente del sistema de financiación del resto de las comunidades autónomas, como en el País Vasco.
Ocurre exactamente igual.

Por lo tanto, somos la comunidad autónoma que más dinero destinamos a las universidades del sistema común de financiación, que es la inmensa mayoría de las comunidades autónomas de España.
Y al final de todo el proyecto está, lógicamente, la ciencia, el avance que se ha hecho en nuestras universidades, la
investigación, la transferencia de la misma.

Y como usted ha dicho, el número de titulados y el número de doctores que durante este tiempo ha ido produciendo nuestra universidad.
En los años que llevamos de gobierno, desde el año 2003, 120.
000 titulados nuevos universitarios y 5.
000 doctores, y han
estudiado 35.
000 alumnos extranjeros en las aulas de nuestras universidades.

Tenemos cinco grandes universidades públicas que se complementan con otras universidades privadas en nuestro
territorio.
Tenemos posiblemente el proyecto más ambicioso de referencia universitaria de todo nuestro país, somos la referencia de financiación para el resto de las universidades de España.
De hecho, los rectores de la universidad, a los que agradezco su predisposición para trabajar con la administración autonómica para cualquier circunstancia, financiación u otro tipo de proyectos en conjunto, son la referencia -y ellos nos lo dicen-, la referencia de la financiación de otras universidades de España que buscan modelos similares al que hemos puesto en marcha en nuestra
comunidad.

En definitiva, la apuesta por la formación es una apuesta definitiva por el crecimiento, la prosperidad y por el empleo.
Estamos haciendo un esfuerzo en inversión educativa como nunca jamás se había hecho en la Comunidad Valenciana.
Además, es un proyecto que viene de largo y que va para largo.
Creemos que la
igualdad de oportunidades se sustancia en las aulas de los institutos, de los
colegios de primaria, infantil, en Formación Profesional, en los bachilleratos.
Ahí es donde tenemos la oportunidad de que todos los niños y niñas de la comunidad, todos los jóvenes tengan igualdad de oportunidades, con los mejores colegios e institutos,
con los mejores edificios y con los mejores instrumentos para su formación y preparación.
El mayor número de profesores que jamás tampoco ha tenido nuestra comunidad en estos momentos al servicio de nuestro
sistema educativo.

Y como colofón, la universidad, nuestras universidades, con todas las titulaciones que
ofertan al más alto nivel académico y científico, con los mejores profesores, los mejores catedráticos, los mejores departamentos, haciendo posible algo que creo que también es muy interesante, que en un ranking aparecido muy poco todas nuestras
universidades, las cinco, están por encima de la media nacional y entre el cuarto de las universidades más importantes de toda España.
Solo ocurre en la Comunidad Valenciana que todas sus universidades públicas estén por encima de la media nacional y que las cinco, además, estén en la cuarta parte alta de ese ranking.

Y eso es gracias, desde luego, a los equipos rectorales, gracias a los
departamentos, profesores, catedráticos.
Y gracias a que venimos desde hace años previendo un proyecto de financiación, de acuerdo y de apuesta por nuestras universidades.
Va dando sus frutos, por
lo tanto, aquello que planificamos en el pasado reciente y dará todavía muchos más frutos en el futuro lo firmado hace escasamente una semana.

Vale la pena hablar de educación, vale la pena hablar de formación, vale la pena hablar de universidad, vale la pena hacer lo que estamos
haciendo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulada pel Grup Parlamentari
Socialista sobre l'estat de satisfacció davant d'una interlocutòria que obri la porta perquè el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana investigue algunes actuacions del Consell (RE número 65.
616)

La senyora presidenta:

Té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Luna.

El senyor Luna González:

Gracias, señora presidenta.

Señor Camps, al parecer, el viernes pasado expresó usted su satisfacción por un auto de la sala de lo civil y penal del Tribunal Superior de Justicia
de Madrid.
¿Podemos conocer los razonamientos que le impulsan a ese estado de satisfacción?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell per a respondre.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

El grado de satisfacción es porque los informes de La Generalitat y del partido corroboran que la
Generalitat valenciana ha actuado durante los años de gobiernos del PP -no sé del PSOE, del PP- ha actuado con transparencia, con corrección, ajustándose a derecho.

Que el Partido Popular de la Comunidad Valenciana está excepcionalmente y transparentemente bien financiado y que, por lo tanto, ese
auto viene a corroborar los recursos que se presentaron en su momento.

Usted sigue meses después sin contestar.
¿Por qué dio tanta obra y servicio a pocas empresas, por qué cuarteó distintos contratos y por qué se ha sabido luego una serie de irregularidades?
, que usted se niega aquí a contestar delante de esta cámara, cuando no hace otra cosa que preguntar; y antes que preguntar, siempre hay
que contestar.

Y lo peor de todo es que se van sabiendo cada vez más cosas de una actuación personal que lo que hace es ratificar fuera de esta cámara lo que usted hace dentro de la cámara.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Luna.

El senyor Luna González:

Gracias, señora presidenta.

Usted mantiene su actitud contumaz de no dar explicaciones políticas y hace afirmaciones que se pueden calificar, como poco, de asombrosas.
Y,
claro, como no admite preguntas de nadie, pues hay que seguir preguntándole aunque sea aquí.

Mire, el Partido Popular presentó este recurso que tengo aquí, y en ese recurso decía: «Suplica que acuerde la nulidad de los autos de 25 de mayo y 15 de julio de 2010,
dejando sin efecto lo en ellos acordado, solicitándose la devolución de la documentación enviada a Valencia y, en su lugar, se acuerde la no inhibición por no estar acreditados los hechos que imputa la Fiscalía.
» Eso es lo que decía su recurso.

Lo que ha resuelto el Tribunal Superior de Justicia de Madrid es lo siguiente: «Los autos de 25 de mayo.
.
.
-etcétera-, que se confirma en el sentido de que la inhibición acordada y que se ratifica resulta procedente a favor de la sala de lo civil y
penal del Tribunal Superior de Justicia de Valencia.
»

¿Dónde están los argumentos que recoge ampliamente el auto?
¿Dónde está eso de que le dan la razón a usted?
Otra mentira más, señor Camps.
Mire, este auto lo que viene a significar es que hay otro tribunal que
dice que sus actividades y las de su gobierno se tienen que investigar.
Porque
lo que mandan aquí no es una felicitación de Navidad, lo que mandan aquí es un expediente donde han apreciado indicios de delito.
Y por eso, de un
tribunal vienen a otro.

Este auto, señor Camps, lo que significa es que, a partir de ahora, ustedes pueden estar
imputados, porque hasta ahora había un tribunal que estaba investigando, pero que no podía imputarles por su condición de aforados.
Pero a partir de ahora, usted, el señor Rambla, el señor Costa, el señor Serra, la señora García Santos, pueden estar imputados.
Eso es lo que significa este auto.

Porque, además, este auto viene acompañado de una documentación.
Y, entre la documentación que acompaña este auto, está el informe de la Brigada de Blanqueo de Capitales, que sirvió de base a nuestra querella -la querella que presentamos el año pasado-.
Sí, sí, ese y otros más.
Ese y otros más.

Y, solamente con ese, mire lo que decía el Tribunal Superior de Justicia de Valencia, en febrero de este año: «La querella y el cualificado informe de la unidad especial de la policía contra la criminalidad organizada que la acompaña contienen hechos de posible significación delictiva, que, necesariamente, se han de investigar para averiguar los
mismos, estando en cuestión, exclusivamente, qué órgano resulta competente.
» Eso lo decía el tribunal superior de Valencia, en relación, solamente, con nuestra querella y con el informe de la brigada.

¿Qué cree usted que va a decir ahora, cuando aparecen más cosas?

Pues a mí no me cabe ninguna duda de que va a abrir otro sumario, ninguna duda me cabe,
porque lo apuntó ya el año pasado.
Otro sumario que, seguramente, a usted le produce mucha satisfacción.
No sé si le produce satisfacción ser protagonista, nuevamente, de un procedimiento penal, nuevamente.
No sé a quién pretende engañar ya a estas alturas, porque ya.
.
.
acostumbramos ya a coger la medida y, entonces, a mayor grado de satisfacción por su parte más graves problemas judiciales tiene.

Mire, señor Camps, le dije en marzo del año pasado que lo de menos eran los trajes.
Porque esto ya no son los trajes.
Esto
ya es todo el montaje que ustedes han hecho aquí, de contratos, de amigos, de medio-extorsiones.
.
.
Todo ese montaje que les ha servido para adquirir réditos personales o políticos.
Les ha servido para todas estas cosas.

Mire, el informe de la Fundación Alternativas sobre la democracia en España habla del cluster de las actividades corruptas.
Eso es lo que han montado ustedes aquí, un cluster de actividades corruptas.
Porque, a estas alturas, nadie se cree, señor Camps, que usted no amparaba ni protegía todo eso.
Porque, a estas alturas, además, alguno de ustedes ha dejado grabado -y está en el sumario- que usted lo sabía todo.
Ese es el problema, señor Camps.
A los ojos de los ciudadanos, usted queda como una persona que va a
ser incapaz, por mucho que se empeñe, de separar los trajes de los regalos, de los contratos otorgados
irregularmente, de los gastos electorales y la financiación del Partido Popular.

Todo eso, al parecer, a usted le produce mucha satisfacción.
Esos mismos hechos, a los valencianos solo le producen vergüenza.
Lo mismo que le producen vergüenza a los valencianos ver, oír y leer, como hemos podido leer esta mañana, cómo el dinero que ustedes se ufanaban de mandar a cooperación, termina siendo pasto de otro tipo de corruptelas, y termina sirviendo para
comprar inmuebles en la ciudad de Valencia.
El dinero que tenía que servir para calmar la sed y el hambre de los niños en Nicaragua, y que tantas fotos le proporciona al señor Blasco, sirve para comprar inmuebles en la provincia de Valencia.
(Aplaudiments)

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

(Inoïble) .
.
.
ha ganado otra vez usted su minuto de gloria en algún corte de alguna televisión, en donde transmite esa forma patética de hacer oposición, usurpando un escaño que no le corresponde que, por cierto, por cierto, se lo arrebató al legítimo usuario de ese escaño, al que se le acusó de lo mismo que se le acusa a usted ahora -yo no sé cuál es la diferencia entre el señor Pla y el señor Luna, y por qué al señor Pla se le dice que se tiene que ir por una reforma y al señor Luna no se le dice que se vaya, también, por una reforma-.
(Aplaudiments.
Algú diu: «Partido reformista.
») El partido reformista tiene diferentes maneras de atender los criterios según el político de que se trate.

En segundo lugar, usted habla de cosas que veo conoce.
Ahora entiendo,
perfectamente, por qué usted se desenvuelve tan bien en la tribuna hablando de este tipo de cosas.
Y
ahora lo sabemos todos.
Porque usted se ha dedicado, durante su época de alcalde y de postalcalde, a hacer ese tipo de cosas.
Habla de inmuebles
con mucha liberalidad, debe ser porque usted es un gran conocedor de los
inmuebles, de cómo se pueden reformar y cómo se puede hacer de la manera menos onerosa posible para su peculio particular.

Mire, yo tengo una enorme responsabilidad que es ser presidente de La
Generalitat durante esta legislatura, durante la anterior y, si los valencianos
quieren -y parece ser que quieren-, en la siguiente.
(Aplaudiments)

Usted se irá, usted se irá con su angustia personal, no sé exactamente a dónde.
Pero yo seguiré con la misma ilusión y el mismo esfuerzo por seguir haciendo de nuestra comunidad una comunidad
excepcional, de oportunidad, de crecimiento, de prosperidad, que sigue siendo
visitada por mucha gente para copiar, para invertir y para hacer de este cluster, un cluster de oportunidades, prosperidad y bienestar.

Usted ha intentado desdibujar la imagen de una comunidad potente y próspera.
Ha insultado la conciencia y la inteligencia de todos los valencianos.
Ha
creído que, con sus palabras, estaba hundiendo al PP.
Y lo que intentaba era generar
una inquietud respecto de lo que es una comunidad de gente esforzada,
trabajadora y que lo único que sabe es convivir en paz, en ilusión y en libertad, con el resto de sus conciudadanos.

Dos años políticos suyos tirados a la basura, como la piedra que tiró el otro día -que es la mejor demostración de que ya usted no tiene ni argumentos ni ideas ni ilusiones; que no quiere
hablar de política porque no sabe, que no quiere hablar de esperanza porque no tiene, y que no
quiere hablar de futuro porque es lo que menos tiene (aplaudiments) su propio partido.

La paradoja de toda esta historia de la semana pasada la tiene el señor Mata, y se lo dije: «Has hecho mal, has hecho mal recogiendo la piedra porque te va a hundir.
».
.
.
Y lo hundió en las primarias.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Luna.

El senyor Luna González:

Señor Camps, este tiempo parlamentario es para pedir explicaciones al gobierno.
Y
usted viene siempre pidiendo explicaciones a la oposición.

Yo no voy a perder este tiempo parlamentario dando explicaciones de lo que yo
he hecho.
(Remors) Pero le voy a decir una cosa, le reto a usted dónde quiera, cómo quiera y cuándo quiera -incluso en su territorio, incluso ante las cámaras de Canal 9-, a que usted y yo demos explicaciones de nuestra actividad.
Yo daré explicaciones de mis relaciones con un constructor, Enrique Ortiz que, por
cierto, empezó a tener problemas judiciales cuando ustedes llevaban diez años en el gobierno; antes no los había tenido.
~~(Algú diu: «Sí señor.
») (Remors) Y usted, y usted da explicaciones.
.
.
Claro, claro, claro.
.
.
Y usted da explicaciones.
.
.
No, no, contésteme, contésteme.
Y usted, si se atreve, y usted, si se atreve, si se atreve, da usted
explicaciones de su relaciones con su amiguito del alma, con la colla de los amiguitos del alma (algú diu: «Con el Bigotes»), con las relaciones que ha tenido con las empresas de los amiguitos del alma y con los contratos que han adjudicado, ahora, hoy, su administración, a los amiguitos del alma.~~

¿Está usted dispuesto a aceptar ese reto fuera de este tiempo, que es para pedirle
cuentas a usted?
Sí o no, señor Camps.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Luna.
(Aplaudiments)

El senyor president del Consell:

En fin, acaba de usted dar la clave: todo empresario que trabaja con el PSOE no
tendrá problemas nunca.
(Rialles i aplaudiments) Nunca tendrá porque para eso está el señor Luna.
Ahora entendemos las tenebrosas siglas JAG de ayer, que es,
posiblemente, el que le dio parte del sumario secreto al señor Luna para que lo esgrimiese aquí.
Ahora entendemos la relación.
(Aplaudiments) JAG le da a AL unos papelitos para que pueda seguir utilizando la tribuna de
oradores del parlamento valenciano a favor de la no política, de la no oposición y del no futuro del Partido Socialista.

Mire, ya he dado explicaciones.
Y, gracias a esas explicaciones, el auto que ha
venido ha venido como ha venido, sin ningún tipo de implicación ni de imputación.

Muchas gracias.
(Algú diu: «Muy bien.
».
Aplaudiments)

El senyor Luna González:

Es evidente que usted.
.
.
Es evidente que usted no está en condiciones de someterse a dar explicaciones públicas como yo sí que estoy.
Es evidente que usted no está en condiciones de comparar su actuación política con la mía, en ningún caso, porque no ha contestado a mi reto.
Le he hecho un reto muy claro y usted
no va a contestar a ese reto.

Pero, mire, usted ya sabemos lo que hace con los autos, con las sentencias.
.
.
, todas le son favorables.
¡Claro que este auto no trae ninguna imputación!
No puede traerla.
Es el tribunal de aquí el que les tiene que imputar.
Pero su portavoz, últimamente, dice que: «Bueno, hará falta una sentencia, otra sentencia, otra sentencia.
.
.
.
Habrá que llegar hasta el final.
».
Supongo que está pensando en el juicio final y, seguramente, en el juicio final en el sentido bíblico, que será cuando usted no tenga más remedio ya que asumir responsabilidades porque, por lo visto, no piensa
asumirlas antes.

Yo le pregunto ahora, señor Camps: ¿va a seguir usted presentando recursos y recursos y recursos para retrasar y
enmarañar el procedimiento, de manera que usted siempre esté a cubierto por la presunción de inocencia (remors) y no dé ninguna explicación de ninguna clase?
Sus gracietas están muy bien, señor Camps, pero para otro sitio.
Si fuera usted capaz de responder alguna vez a
lo que se le pregunta, estaríamos muy agradecidos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president del Consell:

En el nuevo sistema judicial y de persecución policial que el señor Luna nos propone como futuro de España, está que quien es acusado no puede recurrir (rialles), no puede contestar (aplaudiments), no puede aportar informes.
Este el sistema que lleva en la cabeza.
¡Es espectacular!

Ya lo decía yo.
Es que lo vengo viendo desde hace dos años, señor Luna.
Su sistema no es el estado de derecho, no es la presunción de inocencia, es lo que usted dice tiene que ir -no sé si a misa, pero parece ser que sí (rialles)- a comprobar y corroborar lo que sus amigos de las iniciales, que aparecen en
los casos de por aquí y de por allá, puedan tener de relación con los informes que van elaborando.

Yo he dado explicaciones, constantemente, ante las instancias que ha
correspondido.
Todas.
Y se ha dicho, en nuestras explicaciones, claramente, que
no hay nada de nada.

¿Ha dado usted explicaciones al tribunal, en donde se ha presentado ya la
querella, respecto de lo que usted hizo?
¿Va a hacer lo posible o lo imposible por ir o no ir?
Qué le parece si usted va ya, mañana, al tribunal y, en vez de las televisiones, propone, al propio tribunal
donde se ha presentado el escrito, si es verdad o no es verdad lo de la reforma
y lo del coche.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulada pel Grup Parlamentari Compromís sobre la interlocutòria 70/2010 del Tribunal Superior de Justícia de Madrid (RE número 65.
617)

La senyora presidenta:

Té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Compromís.

Cuando quiera, señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, donar la benvinguda, de nou, a la política, al senyor Ricardo Costa.
I, advertir-lo -perquè els ha posat en el tres en ratlla- del perill de la política valenciana.

Però, bé, després del debat de política general, en una setmana han passat moltes coses, president.
Passen moltíssimes coses: som líders en atur -hem passat del mig milió de valencians i valencianes aturats-; se planteja, per part del govern, una reforma de l'Estatut exprés, la qual cosa indica que l'Estatut d'autonomia doncs, realment, no era el que esperaven els valencians; hui hem sabut
que els diners dels valencians per al tercer món s'ho ha gastat en pisos el senyor Blasco; i, fins i tot, ha arribat la legionel·la a Les Corts.

La veritat és que el panorama no pot ser més catastròfic i, davant això, esta setmana, també hem tingut una interlocutòria -li ho diré en castellà perquè vosté, tot el que sembla valencià ben parlat li sembla altra llengua-, un auto, en què, d'alguna forma, és molt preocupant per al prestigi de la Generalitat valenciana i per a la seua
acció de govern, perquè hipoteca l'acció de govern de la Generalitat valenciana.
I mentres tot això està passant -ha passat en una setmana, les coses van molt ràpides-, jo li pregunte, en nom dels valencians -i els valencians tenen dret a preguntar-se-, davant este descontrol total: si vosté té respostes per al mig milió de valencians i valencianes desocupades; si vosté té respostes per a les ONG que veuen que, els diners que havien d'anar al tercer món, van en pisos; a les empreses que no cobren; o, fins i tot, els joves que
estan en barracons o que el fracàs escolar és el 40%.

La interlocutòria i la seua acció de govern pot donar respostes als problemes que tenen plantejats els
valencians?
O esta interlocutòria hipoteca novament l'acció de govern del seu govern i dificulta, i danya el prestigi de la Generalitat
valenciana?

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Aquí, lo único de tres en raya que he visto hoy.
.
.
cierto interés, es tres en raya: Bloc, Iniciativa i Els Verds, que convocan el 9 de octubre,
que es el día de la Comunidad Valenciana -cuando Jaime I entró en Valencia y fundó el reino y a partir de entonces, setecientos y pico años, haciendo posible un reino, en algún momento una región y ahora una comunidad autónoma, proponen celebrar el día nacional del país, los tres en raya.
¿Me podría explicar a qué país y nacional se refiere?
Esto sí que es importante.
Porque estos tres en raya son los que van desmereciendo por
ahí la identidad, integridad, propuesta y futuro de nuestro pueblo, el pueblo
valenciano.
(Aplaudiments) Esto sí que son tres en raya.

Y además para que lo sepa todo el mundo, los tres en raya necesarios para que hipotéticamente pudiese gobernar el PSOE y reeditar el tripartito de Cataluña, que este es el gran drama que tenemos político delante en las elecciones autonómicas, todo este mundo de aquí o todo el proyecto de futuro que significa Partido Popular, centro, libertad e
identidad de la Comunidad Valenciana.

Respecto de la cuestión que ha dicho de las ONG, y hay un desmentido hecho por parte del conseller Blasco y de su conselleria que sería muy interesante que usted se leyese para que viese que lo que acaba de decir
aquí, como tantas otras cosas, no es cierto.

Y decirle que durante esta semana, desde que nos despedimos amigablemente aquí del debate de política general, de política general, lo que hemos hecho el gobierno es seguir gobernando.
Yo he tenido
la enorme suerte de estar en la feria de Bolonia con los industriales de la cerámica, 80, 80 empresarios allí peleando por el futuro de sus empresas.
He estado con todos los fabricantes del
mueble, iluminación y textil hogar en Hábitat; he estado en una inversión extranjera de primer nivel de alta tecnología, Celéstica, en la Pobla de Vallbona; estuve con cinco mil chavales y no tan chavales,
trabajadores de las escuelas taller, en Llutxent.

Ayer estuve también con el sector del vino en Requena-Utiel, viendo la inversión que ha hecho la Generalitat valenciana.
.
.
¿Por qué se burla usted del vino?
¿Se está burlando usted del vino?
¿Por qué se burla usted del vino?
¿Sabe cuánta gente vive del vino en la Comunidad Valenciana?
(Aplaudiments) ¿Por qué se burla usted del vino?
Que sepan que para el Grupo Compromís el sector vinícola no tiene importancia en la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mire, el nostre grup parlamentari treballa per construir un país d'alta qualitat, qualitat social, ambiental, econòmica, i no la regió subordinada i ofrenadora que vosté ens proposa, perquè vosté mos porta al desastre.
Vosté mos porta al desastre i vosté no dóna respostes a reptes que tenim de futur.
Vosté no té ningun missatge per als mig milió d'aturats, perquè el seu model econòmic i les seues polítiques.
.
.
Vosté és molt volantiner, sembla que viatja molt.
Però tot eixe treball d'anar d'ací cap allà resulta que no dóna ningun fruit.
I el model econòmic i el treball que està fent el seu govern és molt negatiu per als nostres interessos.
I els números estan ahí: líders en atur, en deute, en fracàs escolar, en falta de competitivitat.
.
.

Mentres vosté i el seu govern.
.
.
, un govern responsable, el que defensarà Compromís i nosaltres lluitem per a poder legítimament governar este país, no una regió de segona, nosaltres farem una inversió pública important i vosté no inverteix, li ho ha dit Fecoval, o cal fer una reforma de l'administració i suprimir les diputacions provincials.
I vostés tenen en les diputacions provincials un niu de contractació i de corrupció enorme.
Millorar el crèdit per a les empreses, i vosté no paga a les empreses; reforçar la competitivitat i no les festes i saraus; millorar l'educació i la formació, i tenim un 40% d'atur.

I mentrestant el que ens ha dit la interlocutòria és que el dia que es fa pública la interlocutòria, l'auto del Tribunal Suprem, vosté no va acudir a Alacant a la presentació del model de finançament, que ens han dit les universitats públiques valencianes que és la tràgala o accepten el que vostés plantegen o no accepten.
I és un model que és insuficient per a la competitivitat de les nostres universitats.
I som el
govern que menys inverteix en educació i ahí estan els números.

Per això dic que vosté està paralitzat, però és que està paralitzat pels casos que l'impliquen, els casos que afecten la governabilitat i la dignitat de la institució.
I, per això, jo crec que necessitem, el nostre grup parlamentari, un bon govern, honest,
transparent, auster.
I no ho diem nosaltres, el nostre grup parlamentari a
soles, sinó que li ho estan dient de la societat civil.

Mire, ací tinc un document de l'Associació Valenciana d'Empresaris i parla de la necessitat d'un nou model econòmic.
I sap el que li diu l'Associació Valenciana d'Empresaris?
Que en tres anys ha transcorregut un any i no ha passat res, no s'ha fet res pel seu govern: «y desde AVE percibimos un serio desconcierto y falta de liderazgo».
I al mateix temps diuen que cal un canvi de model de desenrotllament.
Però li diu AVE o li ho diu Comissions Obreres o li ho diu tanta gent.
.
.
Però com vosté està viatjant d'ací cap allà no s'adona de la tragèdia i el drama que tenim el poble valencià.

I, mire, acabaré dient-li una cita que va dir un gran humanista, un valencià d'Oliva, Gregori Mayans: «Los valencianos saben arruinarse a sí y a sus cosas primorosamente.
» Si els valencians volen encetar un nou model de prosperitat, de futur, d'un país d'alta qualitat tenen a Compromís, perquè el que està clar és que amb el PP anem al desastre més absolut.
(Remors)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Gracias por habernos dado la primicia de lo que va ser el esquema de mítines de Compromís en los próximos comicios autonómicos.
Yo no hago mítines, hago razonamientos y reflexiones, pero no hago mítines.
Pero, bueno, gracias, porque es fenomenal y fantástico tener la oportunidad de escuchar de primera mano lo que va a ser el
esquema de discurso de Compromís.

En el informe del AVE, como ustedes tienen este lío de país y de nación, que es un follón para ustedes tan tremendo, se han equivocado: falta de liderazgo en la nación.
Se refiere falta de liderazgo en España, en España, porque el gobierno de Zapatero no lidera a nada ni a nadie, se equivoca,
tiene un problema de terminología.
Leen «falta de liderazgo en la nación» y les viene un territorio que no es la nación sino que es la orgullosa comunidad autónoma, orgullosa de serlo, una gran autonomía española.

En segundo lugar, explíquenos qué es esto de hacer desaparecer las diputaciones provinciales, porque me encantaría que lo dijese en Castellón y en Alicante, fundamentalmente, que vaya por ahí y diga: «Voy a hacer desaparecer las diputaciones provinciales.
» Esto ya lo hicieron hace cuatro años e imagino que, por lo que sea, continúan ustedes erre que erre.
Pues, yo encantado.
Lo que tiene que hacer es no
decirlo en la tribuna.
Váyase usted por los distintos municipios de la Comunidad Valenciana, que reciben
inversiones entre otras fundamentales para el desarrollo local, y les dicen
ustedes que la diputación provincial tiene que desaparecer.

En tercer lugar le voy a decir: ¿la situación económica es mala?
¿El Gobierno de España está hecho un desastre?
¿Los presupuestos generales del estado, que tenían que dar confianza, han sido ya rebatidos por el Banco de España y el Fondo Monetario Internacional?
¿Nos encontramos una vez más ante una cifra que el Gobierno de España dice una cosa y los organismos internacionales dicen otra?
Por lo tanto, por
culpa del gobierno de Zapatero volvemos a tener la desconfianza en los
presupuestos generales del estado, que es una pieza fundamental para prever el
futuro.

Pero he de decirle, he de decirle que en estos viajes, en estos esfuerzo, en
estas inversiones, en este apoyo, en esta confianza que transmitimos todos los
días a los sectores productivos de nuestra comunidad, por cierto algún día tendrá que decirme cuál es el nuevo modelo económico porque se queda ahí y no sigue leyendo, porque ni usted sabe exactamente de qué está hablando, le diré: que las exportaciones en la Comunidad Valenciana han crecido un 13% por encima
de la media nacional, que ha crecido 12 puntos por encima de la media nacional
el número de empresas creadas durante todo este año y que el índice de producción industrial del último interanual, de agosto a agosto, es justo el doble de lo que ha crecido en
el resto de España.
(Aplaudiments)

La Comunidad Valenciana está en la senda de las expectativas de salir cuanto antes de esta crisis.
Sólo falta un elemento multiplicador necesario: que cambie el gobierno de
Zapatero.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Oltra, tiene la palabra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, ha demostrat en els últims dies estar molt preocupat pel sisé manament i per això ha eliminat l'educació sexual de les aules.
Però es veu que el dia que van donar el seté manament en classe de religió, vosté va faltar i el senyor Blasco també i el senyor Cotino també, no van anar a classe eixe dia.
I, aleshores, aquells que pensen que la moral
es porta fonamentalment per damunt de la bragueta, i crec que som una majoria
social, estan més interessats per la seua satisfacció per l'
auto del jutge Pedreira, que per cert tomba un recurs del seu propi partit.
Auto que diu que pot haver indicis de delictes com els següents: «cohecho, delito electoral, delito fiscal, falsedad documental, prevaricación, blanqueo y asociación ilícita».
I apunta algunes persones com el senyor Bárcenas, Cristina Ibáñez, Vicente Rambla, Ricardo Costa -rehabilitado ahora para que no tire de la manta- David Serra, Yolanda García, Rafael Betoret, Pedro García i el senyor Camps.

Quina valoració fa vosté d'este auto?
Quina valoració fa vosté, més enllà de l'informe de La Generalitat?
I aprofite per a fer una altra pregunta: no hauria de
pagar-se vosté la seua defensa.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

Señor Rambla.

El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Innovació:

Senyora presidenta.

Senyora Oltra, la veritat és que vosté no sé quin auto ha llegit, però per descomptat en el que es va emetre la setmana passada no estava el que està dient ara vosté, una de tantes i tantes mentires.
Com el desgavell de pregunta que vosté ha fet.

En política no val tot i vostés s'han passat de rosca.
I quan una rosca se passa cal canviar-la i no perquè ho diga jo, perquè ho diran els seus votants.
Han d'eixir al carrer i preguntar-li a la gent què és el que en estos moments els preocupa, preguntar per economia, per ocupació, pel president del Govern d'Espanya, per Rodríguez Zapatero, per les polítiques que està no impulsant i deixant a este país a la cua del conjunt de països de la recuperació econòmica a Europa i al món.
Això és el que preocupa els valencians.
I això és el que qui tenim la responsabilitat de representar al poble valencià, hem de parlar en esta cambra i deixar que altres instàncies parlen quan hagen de parlar, com és el cas de la justícia.

Nosaltres estarem sempre amb el que demane la justícia, però hui estem al que demana la societat valenciana, que és defendre i traure les seues polítiques endavant.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies.

Els agraïsc l'intent de sempre dir-nos què hem de fer des de l'oposició, però crec que el que vostés han de tindre en compte és que normalment corrupció i economia funcionen perfectament i no en pla positiu en ambdós casos.

A mi em preocupa que ací hagen eixit coses de l'última notícia, del tema d'estes vivendes que s'han comprat amb càrrec a projectes de cooperació i he vist rialles però no contestacions.

Mire, això anava a creació de pous.
La pregunta és: que la segona frase de «agua para todos» és «dinero para mis amiguetes»?
Perquè això és el que ha passat.
Vol dir que este és el model i esta és la causa de què volien el gran transvasament perquè había mucho dinero para mis amiguetes?
Conteste'm per favor, conteste'm.

I conteste'm també: si s'ha donat justificació i s'ha dit que això està ben justificat o bé repliquen i diguen que no o bé demanen responsabilitats.
Van a demanar responsabilitats?
Van a donar
explicacions?
Van investigar a vore què ha passat?
Eixa és la meua pregunta.

La senyora presidenta:

Senyor Blasco.

El senyor conseller de Solidaritat i Ciutadania:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Donarem totes les explicacions que faça falta.
A vosté, tanmateix, si vol també li les donarem.
Però la primera que li hem de donar a vosté és que vosté s'està fent ressò d'una informació que és falsa, tendenciosa, que ha sigut ja expressament dit que és falsa i tendenciosa.
I vaig a dir-li, vostés es fiquen sempre a la ola d'un muntatge que ací ja és conegut, és a dir, a Espanya es dóna la situació que el socialisme espanyol està en caiguda lliure, que el socialisme valencià està en descomposició, planteja una manipulació davant l'opinió pública i els qui li fan la ola mediàtica entren en ella i vostés, com a borreguets darrere, a seguir-los la pista.
(Aplaudiments) I això és una vergonya que vostés ho plantegen ací.

Quan vosté vullga se'n ve a la conselleria, li deixaré tot l'expedient i després a vore si té valor de vindre ací i dir: m'he fet còmplice d'una mentida, d'una maniobra absolutament tendenciosa i vinc a demanar-li disculpes a vosté i al govern de La Generalitat per la forma exemplar en la que s'està treballant amb la cooperació valenciana.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Blasco.

Continuamos con esta sesión plenaria.
Pasamos al siguiente punto: toma en consideración.
.
.
(Remors i aplaudiments) (Pausa)

La senyora presidenta:

Señorías, por favor.
(Remors)

¡Señorías!

Señorías, por favor, les rogaría tomaran asiento y pudiéramos continuar el pleno.
(Remors) Por supuesto.
.
.

Por favor, señores diputados, por favor.

Bueno, vamos a ver.
Señores diputados, yo les rogaría.
.
.

Señora Ninet, ¡la llamo al orden por primera vez!
, ¿eh?
Bien.
(Remors) La llamo al orden por segunda vez con advertencia de que a la próxima será expulsada de este pleno.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la gratuïtat dels llibres de text, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 64.
613, BOC número 257)

La senyora presidenta:

Señores diputados, punto siguiente: toma en consideración de la Proposición no de ley de tramitación especial de urgencia sobre la gratuidad de los libros de textos, presentada
por le Grupo Compromís.

Tiene la palabra la señora Oltra.

Mónica, espera que te ponga los micros.

(Remors) Señores diputados, por favor, ¿serían tan amables de las tertulias desplazarlas fuera del salón plenario?

Señor Ximo Puig, lo llamo al orden.
Lo llamo al orden por primera vez.

Bueno, pero vamos a ver.
Usted, si quiere hablar, o habla bajo o yo no tengo
por qué saber lo que usted se cuenta.
¿Le parece a usted normal?
¿Usted sabe que hay un orador pendiente de que usted se calle?
(Remors)

Señora Oltra, por favor, cuando quiera.

La senyora Oltra Jarque:

Bon dia, senyories.

Hui, en realitat, havia d'haver eixit a esta trona el diputat Josep Maria Pañella, a defensar una proposició no de llei sobre la rehabilitació i la consideració institucional de Bosch i Morata, que va ser una persona que va ser conseller,
en el Consell Provincial de la República, i que nosaltres enteníem que mereixia la pena fer una rehabilitació de memòria històrica en este ple, la qual cosa anem a seguir intentant.
Però les mesquineries d'esta casa han fet que hàgem hagut de parlar d'una cosa que no és menys important, sense dubte, i que passe ara a defensar, que és la gratuïtat, veritable, dels llibres de text per als nostres fills i filles.

I esta proposició no de llei se fa, fonamentalment, en dos raons.
La primera, desemmascarar la
permanent mentida d'este partit, que ja podria dir-se, el Partit Popular, que és el partit de.
.
.
en lloc de la pel·lícula Sexo, mentiras y cintas de vídeo, Sin sexo, mentiras y cintas de audio, que són les que estan revelant tota la corrupció que n'hi ha en el Partit Popular.

Desemmascarar, per què?
Perquè a tots els que tenim fills en edats escolar, els hauran donat -en edat escolar, d'ensenyament obligatori-, els hauran donat un bo on fica: «Programa de gratuïtat de llibres de text per a l'alumnat d'Educació Primària, escolaritzat en centres públics o en centres privats-concertats, de la Comunitat Valenciana.
Curs
2010-2011».
Que és el mateix, per altra banda, que posa en la plana web de la Conselleria d'Educació.
Clar, desemmascarar significa trobar la diferència entre la seua propaganda i els fets de la seua política.
Perquè les famílies reben, això sí, un bo-llibre, on posa «Programa de gratuïtat», però quan van a comprar els llibres se n'adonen que eixe bo, a dures penes, està ajudant a la compra de la mitat dels llibres de text.
I això no és gratuïtat, senyories.
Gratis, el que se diu gratis, és que els llibres no els costen res als pares dels xiquets i xiquetes.

Desemmascarar, també, en què se gasten els diners dels valencians i valencianes.
I és que s'ho gasten, efectivament, en eixa propaganda, en difondre una suposada gratuïtat dels llibres que, a la fi, no ho és.

I dic jo: ¿no seria millor, els diners que dediquen a propaganda -que normalment acaba sent propaganda partidista-, els dediquen per a millorar els serveis i la qualitat de vida dels valencians
i valencianes i, en este cas, dels xiquets?
I pose també com a exemple d'esta propaganda una pregunta que li vaig fer al conseller -a qui li agraïsc, naturalment, que s'haja quedat ací, com a únic membre del govern-, que és esta: açò és el
Levante, del 10 de juny de 2010, el diari Levante, i ací poden vore vostés la contractació de propaganda institucional, en la qual se diu que s'han construït 365 centres escolars en els últims set anys.
I bé, parla de la xarxa educativa més moderna d'Espanya, etcètera.
Bé, quan jo li pregunte al conseller, el 16 de juny -sis dies després d'haver eixit publicat açò, en el diari Levante, i a altres mitjans de comunicació-, què ha costat esta campanya, el conseller el que me contesta és que esta institució no ha contractat cap campanya publicitària per a donar a conèixer el balanç d'infraestructures.

I, aleshores, jo me pregunte: si la conselleria no ha contractat açò, qui ho ha contractat?
A la millor ha sigut Orange Market, també.
Perquè, clar, si és una cosa tan evident i el conseller me contesta que açò no existix, i tots els valencians ho han pogut vore en els diaris, doncs alguna
cosa va malament.
Alguna cosa va malament.

De la mateixa manera que és mentida que s'hagen inaugurat nous centres escolars en el número de 365, quan jo li dic també, en una altra pregunta, en el compte general de La Generalitat, l'augment, des del 1996 al 2009, són cent quaranta-nou centres.
I el conseller té l'amabilitat de contestar-me que ell parla del període del 2003 a 2010, amb la qual cosa, tampoc sé si és que pensa que som imbècils.
Perquè si des del 1996 al 2009 són 149, des del 2003 al 2010 -que és un període, significativament, més curt- no van a ser 365, si no és que vosté me vullga dir que els centres s'han construït, en el 2010, 216 centres que supose que no me voldrà prendre el pèl fins a eixe punt.
Esta és la contestació del senyor conseller que, naturalment, tindrà repregunta per la nostra banda.

Però nosaltres ara estem proposant una cosa que vostés no s'ho creuran, però estes Corts ja ho van aprovar en 1987.
En 1987, el diputat, el senyor Botella,
va fer una proposició no de llei demanat -en aquell moment en l'EGB, perquè encara no s'havia reformat el sistema educatiu- que paulatinament, tant els transports d'escolars com els serveis de menjador i els llibres de text i material fungible
foren gratuïts.

Es veu que, això de «paulatinament», vostés s'ho han pres en molta calma, no?
Perquè, en aquell moment, tots els grups que n'hi havia en esta cambra, tots -el senyor Laguna Asensi, del CDS; el representant del Grup Mixt, el senyor Santo
Matas; la representant del grup d'Unió Valenciana, la senyora Ramon-Llin; el representant d'Alianza Popular, predecessors del Partit Popular, el senyor Boix González; i el senyor Soler Pascual, en representació del PSOE- van dir que sí a esta proposta.
I, per unanimitat, les Corts Valencianes van aprovar això, que els llibres de text anaven a ser gratuïts.
Açò és l'any 1987, n'han passat ja un grapat.

I els vaig a recordar el que va dir aleshores un representant d'Alianza Popular, el senyor Boix González, que deia:

«Es pretensión de este grupo, de Alianza Popular, que La Generalitat haga un mayor esfuerzo
económico en presupuestos para paliar tales deficiencias y poder llegar al verdadero
sentido de la gratuidad -“verdadero sentido de la gratuidad”, que es veu que no és el que té el senyor Font de Mora quan parla de gratuïtat de llibres de text- y poder también, por qué no, llegar a ese país de las maravillas que nos propuso el señor presidente Lerma en su discurso de investidura.

»Nace de la oposición; se une el grupo del gobierno, lo cual quiere decir que vamos todos en una
misma dirección.
Vamos en busca de ese país de las maravillas.
Ojalá que al final de la legislatura, por lo menos en lo que a educación se refiere, sea verdad -estava parlant al final d'una legislatura que va acabar en l'any 1991.

»Queremos llegar, por tanto, a la gratuidad de los libros de texto.
Pero no sin
antes tener superadas todas las actuales deficiencias enumeradas en la enmienda
transaccional presentada por los grupos de la oposición.
Queremos que el transporte escolar, efectivamente, sea gratuito, pero sin
ningún tipo de discriminación.
Que el servicio de comedor sea también gratuito y que no tenga que soportar las ayudas municipales que actualmente
están soportando todos los comedores, la mayoría de ellos comedores escolares.
Y, después, dotar de material didáctico fungible necesario, cosa importantísima para que los profesores puedan desarrollar didácticamente bien todo su trabajo».

Açò ho deia el senyor Boix González, en l'any 1987.
Han passat vint-i-tres anys i vostés, sense dubte, el que no li estan fent és honor al que va dir el seu representant en esta cambra i que es va aprovar per
unanimitat.

Per tant, el que demanem és molt senzill, que els seus fets siguen conseqüència de les seues paraules.
És a dir, si vostés diuen que n'hi ha un programa de gratuïtat dels llibres de text, que siga veritat.
I que els alumnes tinguen els
llibres de text gratuïts i els pares i mares no hagen de desemborsar els diners, moltes vegades, el
doble del que és el bo-llibre o més del doble, que valen els llibres de text.
Perquè aixina és com es garantix la igualtat, aixina és com se garantix que el sistema educatiu siga, realment, eixa eina de superar
les desigualtats inicials -tant econòmiques, com culturals, o l'origen de la família-.
S'aconseguix, efectivament, amb gratuïtat de llibres de text, amb gratuïtat de transport escolar, amb gratuïtat dels menjador i, naturalment, amb igualtat d'oportunitats -que es el que estem parlant ací.

Per tant, la manera que el sistema educatiu, realment, afavorisca la igualtat d'oportunitats és esta.
Si no és que vostés tinguen una altra estratègia, que jo crec que sí, jo crec que vostés pensen més en un sistema educatiu d'elits que un sistema educatiu que iguale.
Però nosaltres anem a seguir defensat açò, açò que defensava el senyor Botella fa vint-i-tres anys; açò que tots els grups de la cambra van recolzar i, fins i tot, el representant d'Alianza Popular recolzava, i és que, garantir la gratuïtat dels llibres de text, total, a tota la població escolar que curse estudis obligatoris en centres mantinguts amb fons públics o de la xarxa pública.
I que, començant en 2011, La Generalitat, el Consell, dedique les partides pressupostàries necessàries per a garantir esta gratuïtat.

Aixina de simple, però aixina d'important.

Nosaltres pensem que no deuríem desaprofitar l'oportunitat de hui dir: sí a la igualtat d'oportunitats; sí a que els xiquets i xiquetes, valencians i valencianes, tinguen gratuïts els llibres, com passa en altres comunitats autònomes; en altres comunitats autònomes, els xiquets, veritablement, tenen la gratuïtat de llibres de text.
Això, jo crec que seria un pas endavant per a la igualtat i un pas endavant en la
qualitat de vida dels valencians i valencianes, i no tant de
(inintel·ligible) .
.
.
 i no tant de titular i no tant de parlar paraules buides que, a la fi, no tenen
ninguna conseqüència.

Moltíssimes gràcies

La senyora presidenta:

Señora Sanz, tiene la palabra.

La senyora Sanz Alonso:

Bien, Esquerra Unida.
.
.

Buenos días, señora presidenta.

Señorías.

Esquerra Unida va a apoyar esta proposición no de ley, que presenta el Grupo Compromís.
Y, efectivamente, como dice muy bien el preámbulo de la proposición, la Constitución establece que la educación básica y obligatoria debe ser gratuita.
Pero gratuita significa gratuita a todos
los efectos, no solamente gratuita en las clases sino gratuita en el material
escolar y gratuita en los libros de texto.
Sino, esos objetivos, de equidad y
de igualdad de oportunidades, no se cumplen y no se trabaja en función de los mismos.

En la práctica, el material de clase se lo paga al 100% el alumnado.
Y lo que, realmente,
está sucediendo es que para los alumnos, exclusivamente de la educación primaria, se establece -la conselleria tiene establecido- una forma de ayuda, en forma de bono-libro, que alcanza exclusivamente el 50%
del coste de los libros de texto de la educación primaria.

Por tanto, la gratuidad de los libros, que habla la conselleria, no deja de ser mera propaganda.
En primer lugar, porque no alcanza al conjunto
del alumnado de primaria y secundaria de toda la etapa obligatoria.
Y en
segundo, porque, ciñéndose a la etapa de primaria, en primaria no alcanza el 100% del coste de los
libros.

Por tanto, eso está sucediendo.
Pero, no solamente sucede eso sino que el modelo de financiación parcial de los libros de texto es absolutamente irracional y es el más costoso.

Porque, vamos a ver, hay otras comunidades autónomas que han optado por otros modelos, como es el del préstamo y la reutilización, que permite a los centros hacerse con un fondo de libros que se presta al
alumnado y éste lo devuelve al finalizar el curso para que sus compañeros, al año siguiente, vuelvan a utilizarlos.
El alumnado se responsabiliza del
mantenimiento de los libros, se le educa en el respeto al libro, mientras que
los centros van renovando ese fondo de libros con la dotación presupuestaria correspondiente de la Conselleria de Educación.
Y así, ya hay varias comunidades autónomas que lo han implantado al cien por cien: Andalucía, Aragón, Canarias, Castilla-La Mancha, La Rioja; otras que están en proceso de implantación como Extremadura, Cataluña, Euskadi, Navarra y Baleares; nosotros estamos en el último pelotón, en el pelotón de ayudas insuficientes a un porcentaje reducido de escolares; y aparece,
desgraciadamente, un último grupo, que es Galicia, que tenía implantado y desarrollado el modelo de reutilización y gratuidad de libros a todos los niveles de la etapa educativa y que el señor Feijóo se lo está cargando.
Pues, bien, así están las cosas y nosotros tenemos ese modelo.

Miren, por información absoluta y sufrimiento directo: un niño escolarizado en segundo de primaria debe desembolsar 220 euros por sus libros,
220 euros, un niño de siete años: el cheque, el 50%; el material escolar todo a cargo de los padres; el libro
de Matemáticas lleva aparejado tres libretas de ejercicios; el libro de Conocimiento del
Medio, lo mismo; el libro de Lengua, dos, y así sucesivamente.
¿Qué está sucediendo?
Que progresivamente las editoriales están aprovechándose de la gratuidad del cheque que, la parte de la renta que liberan las
familias con la gratuidad del cheque para, al año siguiente, encarecer los libros y aumentar el número de libros de los niños.
Y esto de los libros se está convirtiendo en un negocio que impide la gratuidad y que es la pescadilla que
se muerde la cola.

¿Qué ha pasado con los quioscos y las pequeñas librerías que se decían que iban a ser favorecidas para la distribución de los libros y el cheque escolar?
Pues, que como no tienen capacidad para
financiar los pagos a plazos que las familias se ven abocadas a hacer con los
libros, pues, dejan de ser entidades colaboradoras, y tampoco pueden esperar
los tres, cuatro, cinco, seis meses que tarden en abonarles el cheque escolar
la conselleria.

Por lo tanto, son las grandes cadenas comerciales las que en estos momentos están financiando.
.
.
, aprovechándose de un dinero público para financiar un negocio absolutamente injusto, absolutamente injusto, y
que quiebra en estos momentos el sentido de equidad y de igualdad de
oportunidades que tiene el objetivo de la gratuidad de los libros de texto.

Por tanto, nosotros lo que pedimos es, primero, la obligación de que los libros sean gratuitos a todos los niveles de la etapa obligatoria y
que se implementen las partidas -como bien dice la PNL- presupuestarias adecuadas; segundo, que se revise el modelo de bono-ayuda de
los libros; y, tercero, que se convoque ya la Comisión de Seguimiento y Evaluación de Programas de la gratuidad de los libros de texto, que viene contemplado en la propia orden de gratuidad y que -que sepamos nosotros- no se ha convocado todavía.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sanz.

Tiene la palabra, el ilustre diputado, señor Bueno.

El senyor Bueno Ortuño:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

El Grupo Parlamentario Socialista va a apoyar esta proposición no de ley que ha presentado el Grupo Compromís, y lo va a hacer por las razones que a continuación les voy a explicar.

La primera comunidad autónoma en apostar por la gratuidad de los libros de texto fue Castilla-La Mancha,
lo hizo en el curso 2000-2001; en el curso siguiente, en el 2001-2002 se
incorporó a este proyecto Aragón; en el curso siguiente lo hicieron Andalucía, Cantabria y Asturias, y así, poco a poco, se han ido incorporando un gran número de comunidades autónomas.

Desde hace tres legislaturas, el Grupo Parlamentario Socialista en estas Cortes
Valencianas ha venido presentando iniciativas parlamentarias en las que
solicitaba la gratuidad de los libros de texto en la enseñanza obligatoria.
Como muy bien recuerda la proposición no de ley, presentada por el Grupo Compromís, la Constitución española, en su artículo 27.
4 dice que: «la enseñanza básica será obligatoria y gratuita».
Pues bien, si es obligatoria y gratuita no podemos estar obligando a los
alumnos, a los padres de los alumnos, a que tengan que pagar ellos de su
bolsillo los instrumentos necesarios para realizar esos estudios que son
obligatorios y gratuitos.

El PP, siempre que se ha presentado alguna iniciativa de este tipo en esta cámara, ha votado en contra.
El Grupo Parlamentario Socialista presentó una proposición no de ley en la legislatura anterior; el PP votó en contra.
Y poco después, el señor Camps, a la hora de presentar su programa electoral, anunciaba como una de
las propuestas estrella la gratuidad de los libros de texto en la enseñanza obligatoria.

Pues bien, estamos en el último curso de la legislatura y esta promesa electoral sigue sin cumplirse, y,
además, ustedes siguen votando en contra para que no se pueda cumplir.
Estas son las
mentiras del Partido Popular, del señor Font de Mora y del señor Camps.
Una vez más, hoy, aquí vamos a poder comprobar cómo las promesas electorales del PP se convierten en mentiras.

Miren, los estudios comparativos que se han realizado sobre este tema sitúan a la Comunidad Valenciana a la cola, fuimos de las últimas comunidades en incorporarnos y somos de las que menos inversión hacemos por alumno.
En Castilla-La Mancha, todos los alumnos matriculados en
cualquiera de los cursos de enseñanza obligatoria, desde hace seis años tienen todos los libros de texto gratuitos, porque desde el curso 2004-2005
quedó completamente implantado el programa de gratuidad.
Aquí, la Conselleria de Educación, el PP, no solamente no garantiza la gratuidad, sino que la impide con sus
votos, haciéndola incompatible con sus resoluciones a las ayudas que muchos ayuntamientos,
realizando un gran esfuerzo, quieren hacer para ayudar a las familias a que no
tengan que pagar los libros.

Ustedes, con sus resoluciones, hacen incompatible poder recibir esas ayudas con
el bono-libro.
Por cierto, un bono-libro que no cubre ni siquiera el 60%, poco
más del 50% de lo que realmente cuestan los libros.
Por cierto, este bono, dos
terceras partes del presupuesto para el bono-libro lo pone el Gobierno de España.
A este bono solamente tienen acceso los alumnos de primaria, quedando
excluidos todos los alumnos de la enseñanza secundaria obligatoria.

Señoras y señores diputados, la educación es el instrumento más adecuado para garantizar el ejercicio de una ciudadanía democrática, responsable, libre y crítica, que resulta indispensable para la constitución de sociedades avanzadas, dinámicas y justas.
Para los socialistas, la educación es el primer factor de progreso individual y social, su extensión a toda la ciudadanía en condiciones de calidad es el fundamento más sólido para construir una sociedad avanzada y cohesionada.
Los socialistas creemos
en una sociedad compuesta por ciudadanos, hombres y mujeres, honrados, libres e
inteligentes.

Por eso, el Gobierno de España, el gobierno socialista, con unos presupuestos austeros, va a hacer un gran
esfuerzo en materia de educación aumentando considerablemente su partida presupuestaria; la mayor dotación para becas de la historia en los presupuestos más austeros de la democracia, 1.
430 millones de euros para becas y ayudas al
estudio y casi 600 millones de euros para desarrollar el Plan de acción territorial de educación.

El Gobierno de España dedicará más de la mitad del presupuesto a mantener políticas sociales, concretamente un 58%, porcentaje sin precedentes.
El Gobierno de
España, el gobierno socialista, ha creado y ha invertido en centros educativos en
nuestra comunidad más que el propio gobierno autonómico del Partido Popular.
El Gobierno Socialista, en los años 2009 y 2010 ha invertido 120,6 millones de euros en 533 proyectos de
construcción, mantenimiento y adecuación de centros educativos en nuestra comunidad.

En cuanto a becas y ayudas al estudio, el gobierno de Rodríguez Zapatero incrementó en el último curso los beneficiarios en la Comunidad Valenciana en un 35,7% y el
importe destinado a ello en un 34,8%.
El gobierno del PP, el gobierno de Camps,
se ha caracterizado, sin embargo, por no tener respuesta a ninguna de las
demandas de la comunidad educativa.
No solamente no ha sabido o no ha querido
resolver los problemas existentes, sino que, además, los ha creado allí donde no los había.

El molt honorable president de La Generalitat decía, en el pleno del 29 de abril de este mismo año, aquí, en esta misma tribuna, que la oposición nunca hablaba de educación, que desde la oposición nunca se presentaban propuestas sobre educación.
Es normal, como casi nunca viene por aquí, no se entera de lo que aquí se habla; le podían ustedes asesorar e informarle un poco de lo que aquí hablamos.
Pero, es que, además, en ese pleno, también se atrevió a decir que el PP era exactamente lo mismo que una educación de calidad y de excelencia, una frase muy afortunada teniendo en cuenta que
tenemos más del 40% de fracaso escolar y más de 25.
000 alumnos estudiando en barracones.
Esto demuestra lo gran conocedor
que es de la realidad valenciana, lo gran conocedor que es de cómo está la educación en la Comunidad Valenciana.

El señor Camps, el señor Font de Mora, el gobierno del PP niegan la realidad y nos mienten, mienten a
todos los valencianos y valencianas.
La relación de los dirigentes del PP con la mentira comienza a ser ya algo patológico porque mienten a todas horas; mienten por la mañana, mienten por la tarde, miente por la noche, y, cuando duermen, ¿qué hacen los dirigentes del PP cuando duermen?
Sueñan con la mentira que nos van a contar al día siguiente.
~~(Aplaudiments)~~

Pero, si esto que acabo de decirles no es cierto, ahora tienen una oportunidad
muy importante para dejarme en mal lugar, ahora salgan aquí y digan que van a apoyar esta iniciativa, vótenla a favor y garanticen de una vez por todas que los libros de texto en la
enseñanza obligatoria sean por fin gratuitos en nuestra comunidad.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Señora Barrieras, tiene usted la palabra.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Bé, vaig a intentar en el temps que tinc contestar aixina, a grosso modo, a totes
les.
.
.
Jo també diria algunes mentires que n'he sentit, més que menys, però bo, vaig a intentar, en general, contestar.

Vosté ha dit, senyora Oltra -que és la que ha presentat la proposició- que ve a desemmascarar la mentira.
Jo crec que ve una miqueta a parlar de tot,
que és a vosté el que li agrada, eixir ací, a la trona, i parlar de tot.
I, clar, doncs, és una oportunitat d'educació i, de pas, parla, en lloc de llibres de text, parla de la propaganda, parla
dels centres, parla dels 365, parla del que considera que ha de parlar.
Però, bé, a mi, això, em dóna completament igual.
Hui, el tema és, els llibres de text.
Anem a entrar en la gratuïtat dels llibres de text.

Vosté ha volgut fer una miqueta d'història, dins d'eixa història es va aprovar -com vosté diu- en esta casa, una proposició no de llei -crec, ha dit-, on van aprovar-la tots per unanimitat.
Què va passar quan governava, precisament en eixa època, el president Lerma?
Què va passar?
Que no es va posar ni una pesseta per a la gratuïtat dels llibres de text.
Vull dir, perquè queda clar, ja que estem en la història, en posem en la història.
Ací s'aprova, governa el Partit Socialista.
.
.
i ni cas!
O siga que, queda molt bé, clar, votar a favor, i, després, no fer cas.
Vull dir, això podria ser un costum que podríem agarrar nosaltres, però és que a nosaltres com no ens agrada això, ens agrada que si es vota una cosa a favor, es faça; si no es vota a favor, que no es faça.
Ací es va votar a favor, i no es va fer ni cas.

Quan vam entrar nosaltres a governar, es van presentar, també, més proposicions -que si haguera seguit vosté la història, haguera vist, inclús, que vaig intervindre jo en més d'una ocasió-, dient que en eixe moment, i tal com teníem la conjuntura econòmica i tal com s'havia quedat la Generalitat Valenciana quan vam entrar al govern, no es podia
incloure la gratuïtat per a tot el món, que ens pareixia més convenient augmentar la quantitat de diners que s'estaven donant a les famílies necessitades, que no donar
el café para todos.
Eixes intervencions les he tingut jo en esta casa, en esta trona.
Això, també ho haguera pogut dir ja que seguia la història, perquè consideràvem que no es podia.
En el moment on es va considerar que, gràcies que l'economia funcionava, que teníem uns pressupostos que ho permetien, es va començar, es va iniciar el tema de la gratuïtat dels llibres de text.

Bé, sobre el tema de la gratuïtat dels llibres de text, vosté ja va presentar una proposta de resolució -el seu company-, que, per cert, l'única cosa que va dir -que ho tret del Diari de Sessions- és: «Hem d'intentar arribar a una política total de gratuïtat dels llibres de text.
» I prou!
No va dir res més dels llibres de text.
Però, bo, el meu company ja li ho va contestar tot, li ho va contestar, perquè m'ha llegit tot el que li va contestar el meu company, senyor Soria.

Per tant, crec que tornar a repetir el que va dir el senyor Soria, no sé si és que ací, al final, pareixerà un diálogo de besugos, amb tot el respecte, perquè jo sóc una de les que dialoga, evidentment, no ho faig en cap moment en un sentit
pejoratiu.
Però, clar, tornem a dir el mateix, i tornem a dir el mateix.
I li diria, li diria,
que en este moment, 387.
912 alumnes es beneficien de les beques i ajudes de l'administració.
Pràcticament, el cent per cent de primària té l'ajuda del bono-libro; que el 50% de l'alumnat de secundària té ajudes perquè tenen beca, perquè tenen beca per a l'adquisició dels llibres de text.

Cal recordar, també, aixina perquè se quede clar, perquè pareix que ací, bé, els milions vénen tots a xorro des del govern central.
I ne vénen alguns, evidentment, que ne vénen alguns; però, primera, només ne vénen per a quatre milions, i ne som cinc.
Mosatros som pesats en dir el mateix,
però és pareix que encara no s'han adonat.
Per tant, i anem una miqueta minvats.
Però és que en este en este programa, senyora Oltra, ne vénen 7,4 milions i se'n gasten, se'n gasten 43,3 milions.
Per tant, no és la quantitat que s'ha dit ací, ja que se parla de mentires, no és la quantitat que s'ha dit ací.
Però bé.
L'esforç pressupostari del govern del president Camps jo crec que s'hauria, almenys, de notar.

Però és que vaig a dir-li també, estes ajudes.
.
.
bé, i torne a insistir, no vaig a repetir les quantitats ni tot això, però el que sí que vaig a dir, el que sí que vaig a dir és que estes quantitats es troben en la mitjana del gasto, eh?
, de la despesa, de
la despesa dels llibres de text que fixa l'ANELE, l'ANELE.

Per tant, a mi també m'agradaria que vostés, que tenen tanta relació amb la societat valenciana, perquè diuen que xafen el carrer i van pels col·leges i tal, que també parlaren, a la millor, amb associacions de pares, que són els que a la millor pressionen a l'equip directiu, per a vore quina manera.
.
.
, és pot fer d'agarrar llibres que estiguen dins de la mitjana que deuria d'estar, perquè ho diu l'ANELE; no ho diu ací Maira Barrieras, que no té ni idea del que pot costar.
Ho diu l'ANELE.
Doncs, anem a entrar, eh?
, perquè estem en un moment on no podem anar tirant els diners per ahí.

Però és que ja vaig a dir-li, ja vaig a dir-li, parlant de mentires i tot això, que, per exemple, en el libro amarillo dels pressupostos del projecte.
.
.
, -perdó- del projecte de pressupostos generals de l'estat, diu «el gasto de las comunidades autónomas», només parla del pressupost no financer, vull dir, que encara és més del que diu ací.
Però encara aixina li diré, i això ho diu el ministeri, eh?
, en els pressupostos, en els pressupostos, que la
Comunitat Valenciana en educació és la segon comunitat, després de Múrcia, que més gasta del seu pressupost en matèria educativa.
La que més gasta, després de Múrcia.
I això ho diu -no ho dic jo, eh?
, insistisc- els pressupostos generals de l'estat.
Igual que en sanitat, també, som la primera.
Per tant, també m'agradaria de tant en tant sentir alguna felicitació per l'esforç que s'està realitzant.
I, mire, tinc mala pota, no la senc mai la felicitació; només senc el mateix, i el mateix, i el mateix, i que «què mal» i que «què mal».
Però bé.

Anem a entrar també en les altres comunitats.
Que jo quan se parla de les altres comunitats és, de veritat, jo no sé si és que vivim tan tancats en este -que vostés diuen- País Valencià i no s'adonen que estem en una comunitat i que n'hi han unes altres al voltant, i les han de xafar i les han de conéixer; perquè diuen unes coses que jo dic: no sé d'on ho trauran.
Però vaig a dir el que jo ha tret d'una font, que no és la meua, no és la de la conselleria, no, és de la CEAPA, eh?
, és de la CEAPA, la confederació de pares de tot l'estat, és l'espanyola.
Ahí ens parla de la gratuïtat.
Jo estic encantada.
En Andalusia, un 10, val?
En Andalusia, un 10, perquè és una comunitat que està fent molt d'esforç, ha pogut en un moment determinat donar els diners per a la gratuïtat dels llibres de text.
Perfecte.
Me pareix molt bé.

En Aragó.
En Aragó ja comencem que s'està revisant el programa barallant la possibilitat que la gratuïtat ja quede condicionada al nivell de renda familiar.
Això en Aragó, que no és del PP.

En Astúries, este curs n'hi haurà un «recorte claro en el número de beneficiarios, que accederá a las ayudas del gobierno de Asturias para la compra de libros de texto.
Un
baremo de renta mucho más restrictivo.
»

Anem a passar a Canàries, n'hi ha una dotació econòmica, però «el programa sólo se aplica a un número limitado de libros, que al final la familia tiene que pagar por el resto de
libros de texto y todo el material escolar.
» Canàries.

Castilla-La Mancha.
Castilla-La Mancha, que està molt bé, que està molt bé, també.
Però sap què passa en Castilla-La Mancha, senyora Oltra?
, que han de comprar els quadernets,
perquè els quadernets no entren i obliguen a comprar els quadernets, que no són «reutilizables», i valen, segons diu CEAPA, no jo, els quadernets estan al voltant, al voltant
de 90 euros i, inclús, poden arribar a 120 euros.

Castilla-León.
Castilla-León, que dóna ajudes de 105 euros, de 105 i 140 en funció.
.
.
, és totes les famílies que no superen una renda!
Si superen la renta, «no hay ayudas.
» I ho diu la CEAPA, insistisc.

Si ens anem a Ceuta, està entre 60 i 150, segons renda també, segons renda també; o siga, gratuïtat i universalitat, tampoc, tampoc.

En Euskadi, és un programa de préstec, que potser que siga bo, no dic jo que no.
N'hi ha qui opina que és millor; n'hi ha qui opina que el xiquet ha de tindre el llibre perquè això ajuda.
.
.
Això ja són opinions, que cada un tinga les seues.
Una convocatòria de beques, li dia, «para el alumnado con bajo nivel socioeconómico.
»

Ens anem a Extremadura.
En Extremadura, sap quant posen?
Posen 4 milions d'euros per a.
.
.
Però és que és un milió menys que l'any passat!
O siga, no van amunt; van avall.
És un milió menys!
I posen la mitat, perquè l'altra mitat, el 50% el posa el govern central.
O siga, en Extremadura, el govern
central posa el 50%.
Però bé, este any han rebaixat un milió d'euros.

Després, ens anem ja a Galícia, bé, a molts; però és que no vull entrar en tots, perquè el temps ja sap que és molt curtet, però sí que vull entrar en Catalunya, en Catalunya i en Balears.
Catalunya, que ahí tenen vostés alguna cosa a dir.
En Catalunya només tenen 11 milions d'euros per a ajudes de llibres, 11 milions d'euros, només arriba al 65% de xiquets.
I està entre 20 i 110 euros per alumne.
Encara no li he sentit a vosté que li pareguen poquets, entre 20 i 110 euros per alumne.

Però és que si ens anem, i tarde a la millor una miqueta, perquè, clar, el braç no m'ho permet anar més de pressa, però disculpe'm, si ens anem a Cantàbria, si ens anem a Cantàbria, a Cantàbria, que també tenen alguna cosa a dir els d'este costat: «El gobierno de Cantabria ha recortado las ayudas para la compra de libros de
texto en la enseñanza obligatoria y ha puesto el filtro de la renta de la unidad.
» Però es que, segons la premsa, que jo no és que diga que la premsa mai siga
palabra de Dios, però a vegades alguna cosa també diu: «1.
800 familias tendrán que devolver la ayuda para la compra de libros de texto.
» Això en Cantàbria.
«La conselleria reclama a 1.
800 familias que devuelvan el dinero.
» «La ayuda para los libros de texto la recibirán únicamente los mileuristas.
» Per què?
Perquè han vist que no es pot seguir aixina, senyora Oltra.
I, per desgràcia, estem en una conjuntura econòmica, que no l'hem creada mosatros, i que ens hem d'estrényer el cinturó; igual que estic segura que vosté se l'estreny en sa casa i jo me l'estreny en la meua, igual.
Doncs, per tant, ací no s'està fent res més que optimitzar els recursos.

I la senyora, que, per cert, és consellera socialista, diu: «En un momento como éste hay que ser responsable y tenemos el deber de trasladar a la ciudadanía que el gobierno de Cantabria, como ocurre con todos los gobiernos en las
comunidades autónomas de España, está obligado a priorizar -precisó la consejera socialista- un millón y medio menos de euros que el pasado año para ayudas a libros de texto.
» Este és el panorama nacional.
El nostre, eh?
, el nostre, li ho insistisc, és el millor que pot estar en un moment com el d'ara.

I li ho dic seriosament, senyora Oltra, crec, crec que després de l'esforç que està realitzant la conselleria, el menys que es podia fer és intentar arrimar el muscle, arrimar el muscle, i no que parlem ací de comunitats on vostés governen.
Que això, sap el que diria jo que és?
Tirarse piedras sobre el propio tejado, perquè es veu el que està ocorrent.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra la señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Barrieras, anem a vore, jo he pujat ací a parlar només d'educació, només d'educació, i de com se gasten els diners en la Conselleria d'Educació, que és el que a mi m'interessa.

Cree el ladrón que todo es de su condición, eh?
, i ara no ho dic en sentit literal per allò de Gürtel, ara ho dic simplement com a refrany.
Vullc dir, ací la que ha parlat de finançament i dels 4 milions i estos eslògans recurrents són vostés.
Jo he parlat estrictament d'educació i he intentat desemmascarar les mentides de la conselleria.

Vosté encara.
.
.
Sí, mire, senyora Barrieras, quan a mi me donen un bo on fica «programa de gratuidad de libros de texto» i jo com a mare, després, he de pagar un 40%, un 50% o un 60% del preu dels llibres de text, m'estan enganyant.
M'estan enganyant.
Perquè no és un programa de gratuïtat.
En tot cas, serà un programa d'ajudes, però no és un programa de gratuïtat.

I vostés facen-se mirar les seues contradiccions.
Perquè, clar, de la mateixa manera que n'hi ha un anunci en el Levante i en altres mitjans de comunicació, on se diu que s'han construït 365 centres educatius nous, i és mentida, i és mentida!
, segons les pròpies dades de la pròpia Generalitat i el compte anual és mentida; doncs, de la mateixa manera, tota la resta, senyora Barrieras.
I jo
el que dic és que això no pot ser.
No pot ser!
Si és programa de gratuïtat, és programa de gratuïtat.

I anem al concepte.
Vosté diu: «¡Es que no tiene que ser café para todos!
Doncs, ja me dirà vosté què és el bo-llibre!
El bo-llibre és café para todos!
Clar, vosté diu: «No, no es bueno el café para todos.
S'ha de tindre en compte la renda.
» Però després vostés fan un mecanisme, que és el bo-llibre, que és café para todos!
Perquè té igual que un tinga uns ingressos, o uns ingressos de 1.
000 euros, o uns de
5.
000 euros, que el bo-llibre és la mateixa quantitat.
Aixina és que.
.
.
¿Qué me está usted contando, señora Barrieras?
¿Qué me está usted contando?

Vosté me diu: «La proposició no de llei s'aprova en l'any 1987 i en huit anys del senyor Lerma no se posa en pràctica.
» És veritat.
És veritat.
No sé per què me responsabilitza a mi de la gestió de govern del senyor Lerma, però és veritat.
Ara, què me diu vosté dels 15 anys de govern del Partit Popular?
Vull dir, jo li he dit: eixos huit
anys, certament, el PSOE no ho va posar en marxa.
Però són 8 anys front a 15!
Dic jo que tindran vostés el doble de responsabilitat, si açò és una qüestió d'anys, no?
Si açò és una qüestió d'anys, i tinguent en compte també que en estos anys ha hagut més transferències de competències i ha hagut més finançament de fons estatals.
I vostés no ho han complit!
I és que són vostés més retrògrads del que eren els representants d'Alianza Popular!

I anem al concepte.
Mire, vosté, jo crec que el sistema d'ensenyament, el sistema educatiu ha de ser gratuït, com diu la Constitució, en totes les etapes obligatòries; no només en la primària, com és el bo-llibre.
S'ha oblidat vosté de l'ESO, que també és una etapa d'educació.
.
.
Sí, s'ha oblidat.
En la ESO no n'hi ha ajuda, ni gratuïtat ni ajuda ni res.
Bé.

I, aleshores, jo el que crec és que el tema de la renda, en tot cas, s'equilibra a través del sistema impositiu.
Però, clar, aleshores, ve el gran dogma: «Hay que bajar los impuestos.
» Els desequilibris de renda s'equilibren mitjançant el sistema fiscal, mitjançant un sistema impositiu progressiu: que pague més el que més té.
Però el sistema educatiu, i sobretot en les etapes obligatòries, ha de ser gratuït, per a afavorir la igualtat d'oportunitats i perquè és una qüestió troncal, és una inversió per al futur.
Perquè la formació, l'ensenyament fa dependre després l'economia d'un país, perquè fa dependre d'això la capacitació dels seus ciutadans i ciutadanes.

I, per tant, el sistema educatiu, al nostre entendre, però és una qüestió de conceptes, en la qual jo sí que molt gustosament debatria amb vosté, senyora Barrieras, hores, perquè és l'únic interessant que me sembla a mi d'este debat.
És un tema de concepte.
Jo crec que el sistema educatiu ha de ser gratuït, i «públic», per cert.
Com han demostrat els sistemes educatius més eficaços del món, que són els dels països nòrdics, on efectivament els nanos no paguen, no paguen ni els dinerets que se
porten quan fan un intercanvi, perquè tot això ix dels impostos.
I els impostos estan alts, sí senyora, però n'hi ha qualitat de vida!
Ací paguem impostos perquè vostés facen l'Àgora!
Per a això sí que n'hi han diners.

I vosté me diu: «És que tenim molt de gasto en educació.
» És de veres.
Perquè vostés encara no han aprés el que és gasto i el que és inversió.
Vostés gasten molt, moltíssim, gasten.
Però no invertixen.
Vostés se gasten els diners.
Sí, igual que la despesa farmacèutica, també és de les més altes d'Espanya.
I ahí està CIEGSA i el seu malbaratament, i edificis preciosos perquè els inaugure el senyor conseller, però poc funcionals i molt cars.
I amb els diners que CIEGSA fa un col·lege, se'n poden fer dos amb una gestió responsable.
Vostés gasten, ausades que gasten.

I nosaltres el que diguem és que en educació s'ha d'invertir.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

No només en infraestructures; també, en els llibres de text.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Para finalizar este turno de réplicas, tiene la palabra la señora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora Oltra, és que jo crec que vosté no m'entén quan parle, que no m'escolta.
.
.
, no, no ho diria, perquè jo veig que està atenta quan jo parle i que sí que m'escolta.
Però crec que no m'entén.

Jo li he dit, primera, primera, he parlat de primària, que és la gratuïtat, el bo-llibre, que vosté ha parlat, i després li he parlat de secundària.
Li he parlat de secundària i li he dit les quantitats, a més.
Li les vaig a tornar a dir per si no ho ha sentit.

Li he dit que en secundària.
.
.
-perdó- que s'estaven donant.
.
.
, 387.
912 alumnes s'estaven beneficiant de les beques i ajudes de l'administració, que vol dir les de primària i les beques que es donen a secundària.
Això li ho he dit la primera vegada.
I li he dit, després, que n'hi havien alumnes de secundària que no tenien la gratuïtat com en primària, però que tenien ajudes de l'administració.
Això li ho he dit, per tant, no diga que no he parlat de secundària, perquè no seria cert.

Del bono-libro?
Del bono-libro, sí.
Li he tornat a dir, si a vosté no li pareix bé, eh, si a vosté no li pareix bé que en un col·legi els llibres, en lloc de 110 euros o 120 euros, costen 150 o 180, per això està l'associació de pares, en eixa associació de pares que facen el possible i que treballen.
A més, jo.
.
.
, a instàncies de nosaltres.
Nosaltres som els que hem d'anar inclús ahí.
Jo estic a la seua disposició.
Quan vullga que anem a algun col·legi a dir «escolte, per què no agarren uns llibres més baratets».
Igual passa com en els genèrics.
Jo estic a la disposició.

L'ANELE, vosté sap, ANELE, diu que la mitjana està en eixa quantitat senyora Oltra.
Què vol?
Que malbaratem els diners?
Perquè després ens diguen que malbaratem els diners?

S'ha posat la quantitat, s'ha posat la quantitat que es considerava necessària per a cobrir la despesa de llibres de text.
Si després hi ha col·legis que se'n van por los cerros de Úbeda no es culpa ni de la conselleria, evidentment, i bé, i menys del conseller, i menys del conseller.

Vosté també m'ha parlat.
.
.
Bé, no, no ha sigut vosté.
Però volia comentar-ho, de la comissió de seguiment.
No, però la comissió de seguiment, com també és el tema dels bonos, perquè en l'ordre, en l'ordre posa això de la comissió de seguiment, vaig a dir-li que la comissió seguiment, on està un representant de l'administració educativa, dos inspectors d'educació, un representant de pares i mares que destina la mateixa mesa de pares, que,
per cert, vaig a recordar-ho, per si se'ls ha oblidat que la vam fer mosatros, igual que la mesa de alumnos.
O siga que, tanta participació i tan bé que ho feien tots els que ho havien de fer bé, i va haver de vindre el Partit Popular, que vostés diuen que son lo peor de lo peor, però es igual, tan peor y tan peor som els que hem fet que tota eixa participació existisca en educació.

Per tant, jo crec que no és altra cosa que hauríem de felicitar-mos, perquè abans no existia.
Bé, doncs un representant que col·loquen i un representant dels alumnes, que també la mesa d'alumnes que vam crear nosaltres porta el representant.
I eixa, i eixa comissió, per si no s'han enterat, es va reunir el dia 28 de setembre, «se reunió en la Conselleria de Educación, eh, la Conselleria de Educación -se m'ha sentit bé-, en la Conselleria de Educación, el día 28
.
Por lo tanto.
.
.
», als representants dels pares o a qui consideren oportú vagen i que els ho conten.
Perquè ja parlem de mentires, ¡ojo que se n'amollen ací, eh, i damunt se queden en una cara de no he dicho nada!

Pues no, es mentira.
La comisión se reunió igual que se había reunido los otros años.
Pero hablo de este año.
¡El 28!
El 28 de septiembre.

Por lo tanto, jo, si m'he de posar ací a desmuntar les mentides que també escolte en esta trona, no sé fins a quina hora podria estar parlant.
Perquè també s'ha dit, no sé quina quantitat i quin esforç del gobierno Zapatero, y que somos los mejores del mundo mundial.
Pues bueno, el que vullga ser el mejor del mundo mundial con Zapatero que lo sea.
 Yo soy la mejor del mundo mundial con mi presidente Camps.
 Perquè la quantitat de diners, senyora Oltra, que posa el ministeri per a tota
Espanya, per a totes a les comunitats, quan nosaltres ne posem 43, 43, ja només per als llibres.
98,1, la mateixa quantitat que l'any passat.
Eixe és el gran esforç pressupostari que está haciendo el gobierno del señor Zapatero.
La mateixa quantitat per a totes les comunitats!

Mire, senyora Oltra, si agarra eixos diners i després veu que ací, ací, que enguany tenim menys alumnes, que és la primera vegada que ha baixat el nombre d'alumnes, i que hi ha ajudes per a 470.
000 alumnes, eh, ajudes en general, com
vosté també ha parlat, per això li conteste jo, ajudes en general per a 470.
000 alumnes, i que la conselleria
invertix, invertix en això, eh, no en gastos que vosté diu, en això, la quantitat de 217,6 milions d'euros, de veritat li ho dic, senyora Oltra, m'encantaria, però m'encantaria que vinguera vosté ací i tinguera el valor de donar-mos l'enhorabona.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Barrieras.

Señorías, vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 37; votos en contra, 48.
Queda desestimada la proposición no de ley.

Y, señorías, habiéndose presentado una excusa y siendo imposible desarrollar la comparecencia
solicitada a petición propia por el conseller, és closa la sessió.

(S'alça la sessió a les 11 hores i 35 minuts)