Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 13 de març de 2002.
Comença la sessió a les 12 hores i 26 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Presidenta Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió número 63.**

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la presentació d'un recurs d'inconstitucionalitat contra la Llei Orgànica d'Universitats, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià (RE número 36.
434, BOCV número 141).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Comença la sessió.

Punt únic de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la presentació d'un recurs d'inconstitucionalitat sobre la Llei orgànica d'universitats, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Per a la presentació i defensa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Des d'Esquerra Unida pensem, opinem i percebem amb preocupació que el Partit Popular ha agarrat una via per a reformar el sistema educatiu estatal, ha agarrat una via per a modificar les universitats, per a modificar els ensenyaments secundaris i els ensenyaments primaris, que ens sembla realment preocupant.

I el que ens sembla sobretot és un intent de canvi del sistema educatiu on deuria haver consens i on deuria haver acord entre les diverses forces, i ens trobem amb un intent de canvi absolutament imposat, sense consens, sense acord entre les diverses forces polítiques.
Evidentment, per a no arribar a eixe acord, o per a no tindre en compte el tema del consens, no hi ha debat, no hi ha diagnòstic.

I llavors, ens trobem amb l'aprovació de la Llei de qualitat de l'ensenyament, la proposta de la Llei de qualitat de l'ensenyament, que a nosaltres ens pareix absolutament negativa i regressiva.
I ens trobem amb la Llei orgànica d'universitats, que nosaltres pensem que no s'ajusta als problemes que té la universitat, que no planteja respostes correctes als problemes que té la universitat i que, a més, nosaltres pensem que és absolutament inconstitucional.

Podem dir això perquè l'autonomia universitària és un bé constitucionalment protegit.
L'article 27, apartat 10, de la Constitució, diu: "consagra l'autonomia universitària com un dret fonamental, una llibertat pública".
És, per tant, un bé jurídic a protegir i qualsevol atac a l'autonomia universitària, per tant, serà inconstitucional.

L'autonomia, que és un dret, és consubstancial a l'existència de la universitat i prové de la Constitució mateixa.
No prové de la Llei de reforma universitària ni de cap altra llei inferior.
Quan nosaltres analitzem la llei, apreciem indicis, apreciem dubtes, apreciem que hi ha suficients aspectes per a considerar que aquesta llei pot ser inconstitucional.
A nosaltres no ens toca decidir si ho és o no.
El que ens toca decidir a les Corts Valencianes és si decidim presentar un recurs perquè el Tribunal Constitucional valore si la llei s'ajusta del tot a la norma constitucional o no.

Per tant, nosaltres, com sabem á mes que les Corts Valencianes tenen l'atribució, tenen la funció, de poder presentar este recurs ­l'article 11.
h de l'Estatut ho diu aixina­, és per la qual cosa nosaltres plantegem a les Corts, al Ple de les Corts, la necessitat de que el Tribunal Constitucional revise si aquesta llei s'ajusta o no a la norma principal de l'Estat.

La llei mateixa, quan es fica a relatar què és l'autonomia universitària i això, ho diu tot molt bonic.
En l'article 2, apartat 3, diu que consagra l'autonomia universitària, que es basa en la llibertat acadèmica, que la llibertat acadèmica es basa en la llibertat d'ensenyament, que es basa en la llibertat d'estudi, en la llibertat d'investigació.
.
.
Tot això és el que diu l'article 2.
3.
Però després, en la resta de la llei, es dedica a destrossar, a desfer este principi d'autonomia universitària i este principi de llibertat que deuria presidir la constitució de les universitats en l'estat espanyol.

Nosaltres pensem, a més, que l'autonomia universitària és una condició imprescindible de la qualitat de l'ensenyament, de la qualitat de la pròpia universitat.
Sense autonomia, sense llibertat de càtedra, sense llibertat d'investigació, sense llibertat d'estudi no hi ha qualitat de la universitat.
Seria simplement un organisme dependent d'algú, que li marcaria quines coses ha d'estudiar i inclús quines coses ha de dir.
Nosaltres pensem que la ciència i el saber no ha d'estar sota l'imperi de decisions polítiques o decisions que poden prendre els poders polítics.
La investigació, la docència, la crítica de la ciència ha d'estar en mans de persones independents.

Nosaltres plantegem uns quants aspectes en què veem fracassar eixe autonomia universitària.
Anem a comentar-los breument, encara que pensem que hi ha molts altres temes, molts altres aspectes, en què esta norma no és constitucional, però els direm al final d'una manera més curta.

El primer punt fonamental on pensem que ataca frontalment a l'autonomia universitària és en les competències que té el Consell Social de les Universitats.
El Consell Social, un òrgan no triat per la comunitat universitària, sinó un òrgan del qual formen part membres de la societat que les comunitats autònomes van a regular per una llei pròpia i que seria justificable si no tinguera atribucions dins del camp acadèmic, dins de l'ordenació docent.

Què ens trobem?
Que estes funcions del Consell Social sí que tenen influència en els aspectes docents.
Per exemple, el Consell Social és el que aprova les normes que regulen el progrés i la permanència en les universitats públiques dels estudiants.
Regular el progrés dels estudiants dins d'una universitat és un aspecte purament acadèmic que ha de vore amb l'ordenació docent, i el Consell Social entra dins de competències que no deurien ser d'ell.
A més, en l'ordenació del progrés dels alumnes no participa cap òrgan acadèmic.
Ni un ni mig.
Com pot ser que en el progrés dels alumnes només intervinga un òrgan no triat per la comunitat universitària sinó triat per persones alienes a la universitat?

A més, hi ha unes altres funciones que no apareixen exactament en el llistat de funcions del Consell Social, però que quan veem qui pot proposar la creació de facultats, d'escoles tècniques, politècniques, qui pot fer-ho?
El Consell Social.
Com si la proposta de creació dels centres universitaris, dels centres que formen part de les universitats, no fóra una qüestió d'ordenació docent.

Per tant, nosaltres pensem que el Consell Social té competències que excedixen clarament el seu àmbit d'actuació i que invadixen clarament el nucli acadèmic de les universitats.
Això està clarament en contra de l'autonomia universitària.
I hi ha sentències del Tribunal Constitucional que aixina ho diuen, perquè en tots estos aspectes estem trobant que ja hi ha sentències que diuen i que comenten estos aspectes concrets.
Referits a la llei de reforma universitària?
Clar.
Però referits també a aspectes que han de vore molt amb estes propostes.

Per tant, ens trobem que el Consell Social desplaça totalment a òrgans de representació directa de les universitats.
El Consell Social desplaça al rector i al claustre i agarra atribucions que deurien ser pròpies d'estos òrgans unipersonals de la universitat.
*(Remors)*

Ens trobem també un cas realment greu d'invasió de competències en el tema de l'autonomia universitària en la selecció del professorat que ha de formar part de les universitats.
Ací es diu que la secretaria general del Consell de Coordinació Universitària és la que determinarà quantes places eixiran perquè la gent s'habilite.

A vore.
La secretaria general del Consell de Coordina-ció Universitària és un òrgan que no està triat per les universitats i que no té dins d'ell cap persona que forme part de les universitats, però esta secretaria és la que decidirà quin nombre de gent serà habilitada per ocupar després les places a les universitats.
La secretaria general, que deuria ser un òrgan tècnic, es converteix en un òrgan que determina quines persones podran després ser contractades per les universitats, podran entrar a ser funcionaris docents de les universitats.

Nosaltres pensem que la secretaria general, nomenada pels poders públics, no és un òrgan tècnic sinó que és un òrgan polític, que pot provocar, que pot causar, un greu problema a les universitats, que no van a tindre cap tipus d'autonomia a l'hora de triar el seu professorat.
Perquè a part que la secretaria general diu quantes persones s'habilitaran en un any, després l'article 63.
1 de la LOU diu que les universitats tenen obligatòriament que agafar com a personal funcionari docent una persona d'eixes habilitades.
A més, no pot deixar la plaça deserta, en el termini de dos anys ha d'ocupar eixa plaça.

Evidentment, si els processos de selecció de les universitats no coincideixen tots en el temps, mos podem trobar que les últimes universitats a triar tinguen només una persona per a ocupar una plaça.
Quina autonomia té eixa universitat per a triar entre diversos candidats?
Mos podem trobar perfectament que cap dels candidats s'ajuste al perfil d'allò que la universitat necessite.
La universitat no pot dir que no cobreix eixa plaça, sinó que obligatòriament ha de cobrir-la.

Per tant, nosaltres pensem que ataca molt clarament a un element component del contingut constitucional de l'autonomia universitària.
I açò també ho diuen sentències del Tribunal Constitucional.
És a dir, una part fonamental de l'autonomia universitària és la llibertat de selecció del personal docent i investigador, i només s'ha de limitar per les exigències inexcusables del sistema funcionarial.
Tenim una sentència de 1994, del Tribunal Constitucional, que es centra exactament en això.
Per tant, ens trobem que la selecció del professorat és invadida d'una manera inadequada per part d'esta llei.

Per una altra part, tenim ja un aspecte que ja no només ens sembla inconstitucional, sinó que ens sembla molt poquet democràtic.
I és el que estableix la disposició transitòria segona, on el claustre nou, triat segons les normes de la LOU, el primer que ha de fer és fer uns nous estatuts de la universitat.

Nosaltres ens preguntem si és que els estatuts anteriors de les universitats eren il·legals, eren il·legítims.
Nosaltres ens preguntem si es pot fer aixina taula rasa de tot un procés democràtic que s'ha dut fins ara, perquè els claustres que han fet els reglaments de les universitats els han fet amb atribucions legals, els han fet seguint les seues competències i els estatuts aquests diuen que els estatuts poden ser modificats pel propi claustre.

Però ací esta llei no anul·la els estatuts anteriors, no diu que poden modificar-se els estatuts anteriors, sinó que simplement els ignora, considera que no han existit i diu als nous claustres que tornen a elaborar uns nous estatuts.
Això, si em permeten dir-ho aixina, seria típic d'un procés revolucionari, on la legalitat anterior, on les institucions anteriors no compten per a res, no tenen cap tipus d'influència.
I vostés es dediquen a dir que uns òrgans democràticament triats, que uns òrgans que han seguit un procediment per a triar uns estatuts, uns estatuts on estan la seua manera de modificar-se, vostés simplement fan un article que diu: "i ara s'han acabat estos estatuts i com si no hagueren existit".
Això és un trencament en tot el procés constituent de les universitats que no és admissible.
No han derogat els estatuts, no els han modificats, simplement els han considerat inexistents.

Hi ha un altre element component del contingut constitucional de l'autonomia universitària, que és la capacitat de cada universitat per dotar-se de la seua pròpia norma de funcionament.
I hi ha sentències constitucionals que ressalten que les universitats tenen eixa atribució.

Per tant, no permetre que els òrgans democràtics triats actualment puguen ser els que modifiquen els estatuts per a adequar-se a la legalitat vigent, ignorar els estatuts anteriors, no dir que eixos estatuts s'han adequar a la legalitat actual, està invadint l'autonomia universitària.

Nosaltres pensem que hi ha molts altres aspectes que poden ser inconstitucionals.
Per exemple, la invasió, l'impacte que té aquesta llei en les competències autonòmiques.
L'accés a la universitat ve regulat per una norma a nivell estatal, un reglament a nivell estatal, i després les universitats decidixen cada una el seu procediment.
On està l'escaló intermedi de les autonomies?
On està la funció que han de tindre les autonomies en la regulació de les seues pròpies universitats?

A més, en esta llei ens trobem que hi ha universitats privades, que hi ha universitats públiques.
Són tan diferents en aquesta llei, que les universitats privades tenen una normativa absolutament a banda de les universitats públiques.
Per al professorat de les universitats públiques hi ha 25 articles; per al professorat de les universitats privades un sol article.
Per a les universitats públiques, tota una normativa que fixa les formes en què s'ha d'organitzar; per a les universitats privades, només una normativa general que els dóna absolutament la capacitat de fer el que els done la gana.

Però és que a més, dins de les universitats privades, establix una diferència en la normativa a seguir per les universitats privades normals i les universitats privades de l'església catòlica, que inclús no han de tindre ni llei de creació.
Com és possible que en una mateixa llei s'establisquen tres sistemes universitaris absolutament diferents, que han de complir.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona, vaja finalitzant.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

­De seguida, senyora presidenta.
­ .
.
.
que han de complir diferents requisits legals, i que a més, alguna d'elles, com les universitats que depenen de l'església catòlica, no han de complir ni el de la llei de creació?

Nosaltres pensem, senyors diputats, senyores diputades, que hi ha motius suficients per a dubtar que tota aquesta llei s'ajuste als principis constitucionals.
I per tant, pensem que simplement per respecte a la Constitució i per respecte a l'autonomia d'esta Cambra, nosaltres tenim el dret i hauríem de presentar un recurs d'inconstitucionalitat a la Llei orgànica d'universitats.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

A esta presa en consideració no hi ha esmenes presentades.
Per tant, per a fixació de posició, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Senyors diputats i diputades.

Estem davant d'un debat que en aquest cas és de l'autonomia universitària, que és una llei que té darrere la mateixa filosofia política que en el debat anterior.
Estem davant d'un intent de centralitzar, de pensar que l'Estat té competències exclusives pràcticament en tots els aspectes de l'entramat universitari.
Seria el primer principi que ha influït, que ha marcat el contingut d'aquesta llei.

Segon, que se'n deriva d'eixe primer punt de partida del Partit Popular, se minusvaloren en aquesta llei les competències autonòmiques; tot queda al final subjecte a concessions posteriors, a regulacions exhaustives en reglaments i decrets, i procediments molt pormenoritzats.
Poc té a fer ja la comunitat autònoma en ús d'eixe article 35 de l'Estatut d'Autonomia en el nostre cas, on es contempla la competència plena de la comunitat en matèria d'educació i també d'universitat.

Hi ha una falta de respecte polític a una triple dimensió competencial en matèria d'universitat, com és la relació entre l'Estat, efectivament, que té una competència, diguérem, de la legislació bàsica, com reconeix l'article 27.
10 de la Constitució, que parla que la universitat és autònoma en el marc d'una llei.
Però s'oblida els altres dos pilars fonamentals d'eixa autonomia universitària, que són els estatuts d'autonomia i s'oblida a la pròpia universitat.
I s'oblida a la pròpia universitat quan ja en l'article dos de la llei que estem parlant, i que anem a intentar que es fera un recurs davant del Tribunal Constitucional per veure d'eixa possible inconstitucionalitat, es planteja que la universitat tindrà, desenvoluparà les seues funcions en règim d'autonomia, i de seguida al costat posa "i de coordinació en totes elles".
Eixa paraula de "coordinació", posada la primera vegada que se reconeix l'autonomia de la universitat en l'article, en l'articulat de la llei, ja està marcant el que vindrà després en tot el seu articulat.
És a dir, autonomia, però coordinada entre totes elles.
És a dir, autonomia, però no; és a dir, autonomia, però no.
Una llei de l'Estat que va a controlar la universitat.

De fet, per a nosaltres estem davant d'un qüestionament de l'estat de les autonomies.
Al final, les competències dels estatuts d'autonomia en matèria universitària, passen a ser, diguérem, oficines burocràtiques, per a desenvolupar i gestionar allò que s'ha decidit en eixe nou, en eixe òrgan reforçat per la llei d'eixe Consell de Coordina-ció de les Universitats.
I també va en detriment, per suposat, de les universitats.

I després, en eixe ànim centralitzador, en eixa embranzida centralitzadora, també s'oblida la necessària i important diversitat del sistema universitari.
En un Estat de les autonomies, en un Estat de les nacionalitats i regions, la coordinació de les universitats no pot ser sinònim d'uniformització de les universitats.
Perquè no estem davant d'un estat centralista i uniformitzador.
Estem davant, per voluntat de la Constitució Espanyola, de nacionalitats i regions.
I per tant, no es pot pretendre, amb lleis orgàniques que desenvolupen la Constitució, centralitzar el que la Constitució va decidir l'any 1978 que fóra un Estat de les autonomies.

Ja són molts els organismes que estan plantejant la més que possibilitat que aquesta llei vulnere la Constitució.
Per exemple, el Consell Consultiu de la Generalitat de Cata-lunya planteja que podria ser inconstitucional pel que fa referència a l'homologació de títols, a la convocatòria estatal de places de professorat, i al tracte que reben diferenciat les universitats públiques i les universitats privades.
I ahí voldria jo fer referència.

Sembla curiós com s'obliga en sis mesos a adaptar-se a les universitats públiques aquesta llei, fins i tot fent-los canviar els estatuts, dissolent els claustres.
En canvi, l'adaptació de les universitats privades a la llei, se diu que les universitats privades hauran d'adaptar a *(inintel·ligible)* aquesta llei en el termini de 15 mesos, eh?
I a més en un article curtet que no definix massa, es diu: "mire, vostés tenen temps, 15 mesos d'adaptar-se a aquesta llei, però les públiques en sis.
I facen vostés el favor de reformar els estatuts i de dissoldre els claustres".

És a dir, hi ha un intent claríssim de control de la universitat pública des de fora.
Com això també seria un dels articles que per a nosaltres estaria vulnerant l'autonomia universitària, la introducció amb veu i vot en l'òrgan de govern de la universitat, de membres del Consell Social que no són de la universitat.
I a més feta en molta intel·ligència política.
Perquè és cert.
Desapareix el vot en el moment que entra a les cambres la llei, de manera que sobre això no hi ha opinió pels serveis jurídics, i després s'introduix per esmena.

Perquè això, el Partit Popular, la ministra d'Educació mateixa, sabia que votar dintre de l'òrgan de direcció, de govern, de la universitat membres estranys, és a dir, membres que no són de la mateixa universitat, era possiblement matèria d'un recurs d'inconstitucionalitat.
Això vostés saben que es va introduir via esmena, no va entrar dintre del projecte, se'ls va donar paraula però no vot.
Després, quan ix la llei, per esmena, torne a dir, del PP en el procés de debat parlamentari.
Nosaltres estem convençuts que això és inconstitucional.

No solament comunitats autònomes, no solament grups polítics, també els sindicats plantegen la inconstitucionalitat d'alguns aspectes importants d'aquesta llei.
És una llei que en definitiva ataca a la autonomia universitària, potencia els òrgans jeràrquics i unipersonals, limita les universitats públiques, propicia plantilles paral·leles en condicions inferiors, entrebanca la carrera docent, fomenta la precarietat, es continua ignorant el paper de becaris i investigadors, i disminuïx moltíssim, moltíssim, el paper dels estudiants i les seues associacions en els processos de participació i de govern de les universitats.

Nosaltres estem convençuts que eixos aspectes que hem citat en la composició del Consell de Govern per la introducció de membres del Consell Social, l'homologació de títols, el tractament diferenciat de la universitat pública i la universitat privada, pensem que són raons suficients perquè aquestes cambres estudiaren eixe recurs, per plantejar la defensa de les universitats valencianes, de l'autonomia de les nostres universitats; universitats valencianes que en moments importants per al nostre país han desenvolupat una tasca molt important de defensa de tota una sèrie de principis científics, en moments que era molt complicat defensar-los en institucions polítiques.
I per tant, ha estat molt important eixa tasca d'investigació, de defensa dels valors científics i educatius de la nostra universitat, la universitat valenciana.

I per tant, per la universitat valenciana i pel nostre propi país i el nostre propi Estatut d'Autonomia, que reconeix competències, nosaltres pensem que no podríem més que sumar-mos a eixa multitud, a eixe bon nombre, bon grapat d'institucions que plantegen que aquesta llei vulnera, una vegada més, la Constitució, i per tant, hauria de ser reformada.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, la il·lustre diputada senyora Amorós.

 

**La senyora Amorós Fillol:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Bien.
La LOU es un tema, una ley que ha suscitado el interés de todos los grupos parlamentarios.
De alguna manera o de otra hemos presentado ante esta Cámara alguna iniciativa, y quisiera decir que al Grupo Parlamentario Socialista nos preocupa realmente la falta de consenso social, el conflicto social que ha producido la promulgación de esta ley.
Y nos preocupa también que a posteriori ustedes presenten como iniciativa buscar el consenso de las Cortes Valencianas.
Me recuerdan a Sharon.
Primero asedian a la población y luego veremos si negociamos.
Esa es la táctica que han utilizado ustedes con el tema de la LOU.

Una ley necesita de la estabilidad para poder pervivir en el futuro.
Y esa estabilidad se la da el consenso entre los grupos parlamentarios, entre los partidos políticos.
Y acaba legitimándola la sociedad y, en concreto, en este caso, la universidad y la comunidad universitaria que es a quien va dirigida.
Los socialistas venimos denunciando la pérdida y retroceso de derechos y libertades.
Y con la LOU se evidencia claramente la sociedad que estamos sufriendo, la pérdida de esos derechos y esas libertades.
Hay un retroceso de la autonomía universitaria en la LOU respecto a la LRU evidente, que explicaremos o evidenciaremos de alguna manera más adelante cuando hablemos de los claustros.

Y por otro lado, quisiéramos decir que nos parece una dejación de las funciones del gobierno por parte de Eduardo Zaplana, una renuncia a las competencias plenas que el Estatuto de Autonomía le otorga en materia de educación, absolutamente todas, también en materia de universidad.
A todos los niveles.
Zaplana se pliega a los intereses de Aznar en contraposición a los intereses de los ciudadanos y ciudadanas valencianos, de las universidades valencianas.

Y entrando en materia de inconstitucionalidad, o por lo que nosotros creemos que esta ley es inconstitucional, dando apoyo al Grupo Parlamentario de Esquerra Unida en la iniciativa presentada ante estas Cortes, el primer punto que entendemos que puede ser inconstitucional sería el de los consejos sociales.

Los miembros del consejo social no son escogidos por la comunidad universitaria y, sin embargo, hay un aumento importante de las competencias de los consejos sociales; lo han dicho los parlamentarios que me han precedido anteriormente, pero es que es cierto.
Este modelo determina la organización, reduce significativa e injustificadamente el margen de autoorganización de la universidad.
La ley confiere a este órgano funciones que afectan decididamente a la comunidad universitaria y, consecuentemente, incide gravemente sobre el ámbito decisional propio de los auténticos órganos de representación de los derechos y libertades garantizados por la autonomía universitaria.
Como se ha dicho, por ejemplo, respecto de las normas que regulen el progreso y la permanencia en la universidad de los estudiantes, de acuerdo con las características de los respectivos estudios.
Son temas que afectan muy decididamente, muy técnicamente a temas universitarios y, sin embargo, quien dirime sobre ellos, quien decide sobre ellos, no son electos por la comunidad universitaria.
Entendemos que esto no es permisible y, de alguna manera, atenta contra esa autonomía universitaria recogida y fundamentada en la Constitución y desarrollada por la ley.

Entendemos que otro punto importante de debate, en cuanto a la inconstitucionalidad de la LOU, sería la forma de selección del profesorado.
Con el sistema de habilitación, la LOU impide el principio de autonomía de selección de personal de las universidades conforme a ley, evidentemente.
La habilitación supone centralización y, por tanto, una pérdida de competencias de las universidades valencianas en este caso, que son las que nos ocupan.
Con la habilitación roban el proceso de selección a las universidades, porque la habilitación en sí supone el primer paso del proceso de selección, hasta el punto de que con el tema de la habilitación jamás una oposición o una convocatoria podría quedar desierta.

Y uno de los puntos que más nos ha llamado la atención, no sólo a mi grupo parlamentario sino a todos y a la sociedad en general, es la segunda disposición transitoria de la LOU.
Dice así: "En el plazo máximo de seis meses, a partir de la entrada en vigor de la presente ley, cada universidad procederá a la constitución del claustro universitario conforme a lo dispuesto en esta ley para la elaboración de sus estatutos".
Bien, nosotros entendemos que de alguna manera ustedes no han respetado un órgano legítimamente electo, como son los claustros, elegidos para cuatro años de mandato, ustedes eso no lo han valorado ni les ha importado.
"Hay que acabar con los claustros".
Y entendemos que es una pérdida de derechos fundamentales en este caso concreto.
Y un gobierno que detesta los derechos fundamentales no sólo se desprecia a sí mismo sino que ataca fundamentalmente el núcleo duro de la cultura democrática.

Los derechos fundamentales no entienden de rebajas.
Ustedes no son una casa comercial ­¿o sí?
­ para anunciar en un enero cualquiera que algunos derechos fundamentales son más baratos.
Aquí no hay saldos ni chollos para ustedes.
Aprendan a respetar el marco innegociable de convivencia.
Ustedes han violentado la convivencia, porque han comenzado a rasgar, a lesionar, la médula espinal de nuestro modelo constitucional.

Hay un menosprecio a la legitimidad de los actuales órganos de gobierno universitarios, como decía, electos para cuatro años.
Y con esta ley, con su segunda disposición transitoria, ustedes directamente los obvian, los obvian.
Alguien tendrá que elaborar los estatutos, pero no el claustro legítimamente electo para hacerlo.
Y un desprecio absoluto a la voluntad de los ciudadanos que forman parte de la comunidad universitaria, voluntad legítimamente expresada en las urnas, la misma que les lleva a ustedes al gobierno.
Pero yo no creo que la voluntad de quien expresa su derecho en una urna universitaria sea menor o pese menos que la de los que les ponen a usted a gobernar esta comunidad.
Pesan lo mismo.

En cuanto al plazo de seis meses, yo creo que realmente no han valorado a qué institución se están dirigiendo, no lo han valorado.
Seis meses, de enero a julio.
Miren, con el recorte de representación de estudiantes ya me parecía grave, pero que no entiendan que los universitarios en mayo se ponen de exámenes y en julio posiblemente todavía sigan de exámenes o se hayan ido de vacaciones.
.
.
Y, sin embargo, nos vamos a plantear unas elecciones en julio.
Oiga, digan: "no, miren, realmente no son seis meses, serán cuatro meses hábiles".
O lo correcto hubiera sido decir: "son seis meses hábiles", para que la comunidad universitaria pudiera prepararse para esa elección de claustro.
Bueno, a lo mejor ustedes pretenden celebrar en julio, pues, eso, un 18 de julio mas.
Pues celébrenlo, perfectamente, pero no contarán con los jóvenes para estar allí.
Con lo cual me parece que es muy grave que la gente joven que empieza a hacer uso de sus derechos, a ser representantes en el colectivo universitario, vean mermada esa capacidad, bien porque tengan que atender, evidentemente, a temas como sacar un curso, que para eso se han estado preparando, como, bueno, pues eso, ver mermado el tema porque las elecciones serán en julio.

No sé, yo a veces pienso que ustedes realmente la medida del tema de los claustros debe de ser porque desconfían profundamente de que quien ostentaba el título de claustral realmente ­lo pensaban, digo, porque no lo puedo entender de otra manera­ iban a rechazar de pleno la ley.
Pero, bueno, independientemente de que ustedes lo crean o no, se han manifestado socialmente, han tomado la calle para decirle al gobierno del señor Aznar que no quieren esa ley, que esa ley merma los derechos fundamentales, porque va en contra de la autonomía universitaria, fundamentada en la Constitución Española.

Ustedes podrán decir que no, pero yo les pediría que asumieran la iniciativa presentada por el Grupo de Esquerra Unida, porque entendemos que de alguna manera se compensaría el asalto a los claustros que ustedes han hecho con la LOU.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Amorós.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, intervinc en nom del Grup Parlamentari Po-pular per a manifestar el nostre vot en contra de la proposta de resolució presentada per Esquerra Unida, que no podria ser d'altra manera, més que el nostre vot en contra.

Vosté ha parlat, senyor Cardona, de preocupació, i també ha parlat la representant del Grup Socialista.
Jo els diria que no estigueren preocupats, que el fet que en esta comunitat ja s'ha governat durant una legislatura, i ens han tornat a votar, d'alguna manera ens legitima per a donar eixa tranquil·litat per a què la societat valenciana estiga tranquil·la i estiga a gust.

Ara, tranquils ja no sé si hauríem d'estar molt nosaltres, senyor Cardona, perquè vostés en les seues intervencions ens han parlat de lluita, ens han parlat de destrucció, ens han parlat de no a la llibertat, ens han parlat d'invasió, ens han parlat de *tomar la calle*.
Vull dir, que al final jo quasi que m'estic fins i tot espantant.
Però espere que tot això només siguen paraules que, com sempre diem, se les endú el vent.

Vosté ha parlat d'acord i la representant del Partit Socialista també.
Jo no voldria oblidar-me, ni que ens oblidarem ningú, que l'acord, que l'acord que ha fet que s'aprovara esta llei, la LOU, ha sigut un acord del Partit Popular, un acord de CIU i un acord de Coalició Canària, que no ens dirà ningú que no és un pes, com deia la representant del Partit Socialista, un pes de la societat, de la societat espanyola, de la representació d'eixa societat que no ens hem d'oblidar que esta al Parlament.

Bé.
Quant al debat que hi ha hagut.
És que a vegades confonem el debat amb el cent per cent d'acord amb tot el món, i això no és possible, i més en temes educatius, que vosté sap de la complexitat que tenen.
Però no ens hem d'oblidar que hi ha hagut 400 intervencions en el consell universitari, 200 reunions amb els sectors implicats, 700 escrits estudiats per part del ministeri, i que han hagut, bo, enriquiment molt important de la llei basat en suggerències, aportacions i esmenes en el debat parlamentari.

Bé, ens hem de referir també que la LRU, amb caràcter d'urgència, també, i sense presentar ni esborrany als rectors.
.
.
vull dir que si ens volem recordar de com va ocórrer la presentació de la llei anterior, també cal a vegades recordar-lo.

Vosté ens ha parlat també del que és ja la proposició no de llei, ens anem a centrar en el que és la proposició no de llei, que diu que acorda presentar recurs d'inconstitucionalitat contra la Llei orgànica d'universitats com a conseqüència de la capacitat d'aquesta llei per lesionar les competències d'aquesta comunitat autònoma en matèria d'educació i universitats, així com l'autonomia universitària, tal i com és definida per la nostra Constitució en l'article 27.
10.
Bé, jo la necessitat de substituir la Llei de reforma universitària no vaig a parlar d'ella, perquè crec que en això estem tots d'acord i no és el cas del debat, que han hagut uns informes, com el Brical, com el Pasqual, que han dit que cal reformar eixa llei.

Bé, una altra de les coses que crec que és important és que el ministeri ja va anunciar, al principi de la legislatura, que anava a fer una llei d'universitats i, a banda, és un compromís del programa electoral; vull dir, que ens sentim orgullosos que es complisquen els compromisos que tenim amb el nostre electorat i, com no, amb la societat valenciana.

L'objectiu de la llei, evidentment, és millorar la qualitat del sistema universitari.
No anem a entrar tampoc en detalls, perquè hui crec que del que hem vingut a parlar, encara que a vegades ens hem anat una miqueta per les branques, és del que és la constitucionalitat en base a l'autonomia universitària i a les competències de les comunitats autònomes.

Hem de dir, hem de dir, que esta llei incrementa l'autonomia universitària i li atribueixi noves competències, noves competències a més de les que ja tenia en la llei anterior: autoorganització, planificació del seu personal i la gestió dels seus recursos; es pot establir procediments per a seleccionar els seus professors, mitjançant el corresponent concurs d'accés; contractar fins un total del 49% del professorat, que ara només es podia fins el 20; comptar amb noves figures contractuals per atendre les necessitats docents i investigadores, que estem també d'acord que són de suma importància; acordar els complements retributius individualitzats, tant per a personal funcionari com a contractats; i constituir fundacions i altres persones jurídiques per al desenvolupament dels seues fins o col·laborar, mitjançant conveni, amb altres entitats públiques o privades per a la mobilitat del seu personal.
Vull dir, que eixes competències, eixa autonomia universitària, creem nosaltres que s'ha vist molt reforçada.

Quan a les competències d'actuació de les comunitats autònomes en funció d'eixes transferències que s'han anat produint al llarg dels últims vint anys, bé, cal destacar que es podran establir les condicions de contractació del professorat i les seues retribucions, com acabava de dir, es podrà tindre iniciativa en matèries, com la creació de facultats i escoles universitàries; l'aprovació de convenis d'adscripció d'institucions i centres d'investigació; la planificació de les activitats de la universitat amb caràcter plurianual i l'establiment de contractes programa.

Però, bé, jo crec, senyor Cardona, que ni vosté, ni el representant del Grup Mixt, ni la representant del Partit Socialista, ni jo, a la millor seríem gent suficientment qualificada, sense cap mena d'ofendre a cap, més que el Consell d'Estat.
El Consell d'Estat, que vosté sap que és un òrgan independent, format per juristes, que ha d'emetre un dictamen.

I jo sí que voldria ­és un document molt llarg, que evidentment, no puc llegir-lo tot perquè no tinc temps, ja quasi estic pràcticament en la mitat de temps­ però sí que voldria llegir-li algun dels punts del Consell d'Estat, d'eixe dictamen del Consell d'Estat.

Diu que en l'informe el secretari general tècnic del Ministeri d'Educació ja mostra la seua conformitat amb l'avantprojecte de llei, no formulant observació alguna.
Es considera que l'avantprojecte respecta l'autonomia universitària reconeguda en l'article 27 de la Constitució i la llibertat de càtedra prevista en l'article 20, apartat c, del text constitucional, a la vegada que els seus preceptes s'atenen a l'ordre constitucional de distribució de competències entre l'Estat i les comunitats autònomes.
Perquè un govern, en ús de la seua iniciativa legislativa, puga configurar un disseny universitari determinat des de la perspectiva del dictamen que s'ha emés ­que és del que estic parlant ara­ interessa valorar si l'opció normativa que consta plasmada en l'avantprojecte de llei orgànica s'acomoda al text constitucional, tant des de la perspectiva de l'autonomia de les universitats com des de l'òptica de distribució de competències entre l'Estat i les comunitats autònomes.

Hi ha uns aspectes, uns aspectes que són tres, quant a prendre en consideració.

Jo no vull fer-me molt pesada, que crec que me faré, perquè llegir el que diu el Consell d'Estat és molt tècnic.
Però no vull deixar-me de dir, que s'ha de recordar, com va assenyalar el Tribunal Constitucional en la seua sentència 106 de 1990, que ja reiterava el que deien les sentències 26 de l'any 1987 i 55 de l'any 1989:

"La autonomía universitaria que proclama el artículo 27.
10 de la Constitución encuentra su razón de ser en la protección de la libertad académica, en su manifestación de libertad de enseñanza, estudio e investigación, frente a todo tipo de injerencias externas; de manera que, en todo caso, la libertad de ciencia quede garantizada, tanto en su vertiente individual como institucional, entendida ésta además como la correspondiente a cada universidad en particular.
Así lo reitera más recientemente la sentencia del alto tribunal 75/1997, en la que además se añade que la autonomía universitaria es la dimensión institucional de la libertad académica, para garantizar y completar su dimensión personal constituida por la libertad de cátedra.
La citada autonomía universitaria tiene, entre otras cosas, dos manifestaciones fundamentales, como son la capacidad de autonormación de las universidades y la de autoorganización.
Por lo tanto, éstas y otras manifestaciones de la autonomía universitaria, se encuentran explícitamente reconocidas en el artículo 2.
2 del anteproyecto de ley orgánica, de manera que no puede considerarse, frente a lo afirmado en algunas ocasiones durante la tramitación del anteproyecto, que este infrinja el derecho a la autonomía universitaria".

Això ho diu el Consell d'Estat.
No vull llegir més sentències, que n'hi ha moltes.
Però també sí que m'agradaria ressenyar, quant al que vosté ha parlat de les competències de les comunitats autònomes, que també diu eixe dictamen:

"Tampoco merece objeción el anteproyecto desde la óptica del respeto a las competencias de las comunidades autónomas, profusamente citadas a lo largo del texto, y que junto a su capacidad normativa para desarrollar las normas básicas del Estado, se respeta su condición de administración territorial sobre la que gravita la iniciación y funcionamiento de las universidades".

Bé, crec que si.
.
.
bo, si a vosté li interessa el dictamen i no el té, jo estic encantada de deixar-li'l.
I parla també de la convocatòria de proves d'habilitació quant a l'article 62, que no hi ha cap tipus de problema.
Evidentment, el que vosté ha dit de la secretaria pareix que no s'ho ha llegit, ni s'ha llegit tampoc allò de les competències del Consell Social.
Llija-s'ho bé, unes són les del Consell de Govern i les altres del Consell Social.

I no s'ha llegit tampoc que la secretaria.
.
.
Açò ho diu en el procediment.
Però si vosté llig després el que és l'habilitació, que és el 57.
2, és que el consell, on estan membres acadèmics, és el que decidix.
Per tant, jo crec que ahí vosté té una miqueta de mareig.

Però, abans que se m'acabara el temps, m'agradaria també llegir el dictamen a què es referia el portaveu del Grup Mixt, on diu, quant als seus punts de la proposició no de llei, quant als seus punts diu exactament que: "Disposi-cions transitòries ­que és a la quual vosté es referix­, cap d'elles planteja problemes de constitucionalitat, limitant-se a dictar les mesures del pas del sistema de la LRU a la LOU, les quals troben el seu encaix en les competències de l'Estat citades en el fonament 2 del dictamen.
De la secció dos, on s'estudien del 57 al 66, que és al que vosté es referix, també diu: "considerem que es tracta d'una opció legislativa legítima des del punt de vista constitucional".
Això ho diu el dictamen de Catalunya.

I quant a l'altre punt diu: "les funcions que ja hem vist que s'encomanen al consell no són de naturalesa estrictament acadèmica.
El precepte no pot ser considerat inconstitucional.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Barrieras, acabe.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

­Acabe, senyora presidenta.
­ .
.
.
segons la sentència del 26 de 1997.

Per tant, jo crec que si agarrem el dictamen d'un consell i agarrem el dictamen de l'altre, no ens queda més remei, senyor Cardona, que dir-li que no a la seua proposició no de llei.
I espere en la rèplica poder contar alguna altra cosa més.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, Esquerra Unida vol agrair el suport del Grup Mixt i el Grup Socialista.
Pensem que és important destacar que tota l'oposició estaria d'acord a presentar un recurs d'inconstitucionalitat davant d'aquesta llei.
I al ma-teix temps, evidentment, he d'expressar la nostra claríssima confrontació amb les opinions del Partit Popular.

Bo, en principi, nosaltres tenim pocs motius per a oposar-nos, perquè no mos llegim les lleis.
Ni l'anterior company meu s'havia llegit la llei, de què presentava un anàlisi bastant acurat, ni nosaltres hem llegit la llei, eh?
, en absolut.
Els únics que se lligen les lleis ací són el Partit Popular, que tots coneixen la LOU fil per randa.

Bé.
Nosaltres ens oposem frontalment al Partit Popular perquè les seues reformes no fomenten ni el laïcisme, ni el pluralisme, ni la igualtat en drets, ni la igualtat davant de la llei, ni la compensació de les desigualtats socials, ni res d'això.
I me referisc a totes les lleis educatives, la de qualitat i la LOU.

Vostés no es fien de les universitats.
El saber crític, perquè cal afegir eixe adjectiu de *crític*, els resulta repel·lent.
No es fien de les comissions d'habilitació, no es fien del professorat, no es fien dels òrgans que la mateixa universitat s'ha donat de manera democràtica.
I la prova està en el comportament que han tingut vostés amb les universitats fins ara.

Vostés voldrien una educació que no respecte tots estos principis que he dit que són constitucionals: laïcisme, pluralitat, compensació.
Vostés voldrien un decantament doctrinal de l'educació.
I vostés, per això, com els dóna por la universitat i volen un decantament doctrinal, vostés el que intenten imposar és un control polític.

La secretaria general, senyora Barrieras, sí que té atribucions que van en contra de l'autonomia universitària.
El Consell Social sí que proposa la creació de facultats.
Ahí hi ha una invasió claríssima, on vostés volen que certs organismes que vostés volen controlar tinguen el control inclús docent del que la universitat pot fer.
Nosaltres, senyora diputada, no podem estar d'acord amb este tipus d'invasió, i junt amb nosaltres hi ha molta altra gent que ha fet protestes socials sobre la LOU.

I jo, senyora diputada, no he dit res de "tomar la calle", etcètera, etcètera, en la meua intervenció.
Perquè si jo no m'he llegit la llei, vosté no ha escoltat la meua intervenció en absolut.
Vostés s'han dedicat a insultar la gent que s'ha mostrat en desacord amb la seua legislació, amb el seu intent de legislar la universitat.
I vostés prèviament havien desprestigiat i havien agredit clarament la universitat, i sobretot la universitat pública.

Vosté, senyora Barrieras, confon el poder amb la raó.
Vosté pensa que perquè tenen el poder ja tenen la legalitat assegurada.
Com hem de comprovar la constitucionalitat?
, diuen vostés.
Precisament la constitucionalitat és un intent de controlar el poder, que este no se'n passe, i vostés se n'estan passant, perquè estan anant contra normes bàsiques en què nosaltres ens fiem almenys per a defensar els nostres drets.

Nosaltres plantegem este recurs precisament per a controlar els seus intents d'abús.
Els informes del Consell d'Estat, senyora Barrieras, són previs a l'aprovació de la llei, no posteriors.
En el debat que vostés diuen que han fet, vostés han ficat un muntó de persones a dir les seus coses i no han buscat els punts en comú, no han buscat quines coses poden portar a acords, sinó que han agarrat simplement les dos opinions, aquelles opinions que resultaven idèntiques a allò que vostés volien aprovar.

Resulta que mos troben en la LOU articles que reconeixen drets.
Per exemple, a l'autonomia universitària hi ha un article, el 2.
3, que diu en què se basa, i després d'eixe article dir que hi ha autonomia universitària, se dedica tota la resta de la llei a atacar l'autonomia universitària.
No hi ha prou a dir que existix un dret, tota la resta de la llei s'ha d'ajustar a eixa demanda.

Per tant, nosaltres, senyora diputada, pensem que aquesta llei té greus vicis d'inconstitucionalitat i que deuria ser canviada.
La constitucionalitat d'una llei no es determina per dictàmens, es determina per resolucions, per sentències del Tribunal Constitucional.
Cap dictamen, per molt ben elaborat que estiga.
.
.
Igual com nosaltres tenim dictàmens molt ben elaborats.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona, vaja finalitzant.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
El que ha fet la Universitat Carlos III sobre el tema.
Està molt ben elaborat.
Però nosaltres no diem: "I com eixe informe està tan correcte i està tan bé ja és inconstitucional".
No, diem: "Eixe informe diu que hi ha sospites.
Per tant, nosaltres volem que es tracte això pel Tribunal Constitucional".

Per què una llei que s'intenta un control polític, que no hi ha un finançament assegurat, que no s'assegura l'autonomia de les universitats privades, que la llibertat de càtedra en les universitats privades serà una entelèquia, tot eixe tipus de coses, em fan pensar que ací hi ha molts assumptes molt complicats a tractar, i que el Tribunal Constitucional deuria entrar per a determinar en quines coses els nostres drets se veuen.
.
.
*(Inoïble)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Cardona, acabe.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyor Cardona, jo el que no li he dit és que no s'ha llegit la llei.
Li he dit que es llija altra vegada la llei, perquè les competències del Consell Social o del Consell de Govern no vénen a reflectir el que vosté ha dit i que en el *Diari de Sessions* estarà arreplegat.
Igual que, quant a la secretaria, li torne a dir jo que parlant d'habilitació, que és el tema que ocupava en eixe 62.
2 que vosté dia de la secretaria, quan es parla en el 57.
2 ­que es parla d'habilitació, no del procediment de l'habilitació­, es parla que és el consell, el consell, no la secretaria.
Bé.

Després vosté diu que el dictamen del consell és abans, és abans que la llei.
És evident.
Els dictàmens de les lleis són sempre abans.
Però el que sí que és després, senyor Cardo-na, és el català, el dictamen català és després, que és al qual ens havíem nosaltres també referit, igual que el senyor del Grup Mixt.
Per tant, eixe és posterior.
I ja li he dit perfectament el que dia quant a les seues decisions quant a la inconstitucionalitat d'eixa llei.
Per tant, jo crec que ha quedat ben clar que ja no és el Consell d'Estat d'abans, sinó el d'ara, que a allò a què vosté s'estava referint no té raó.
Per tant, no anem a recolzar el que vosté ens demana.

I l'he escoltat perfectament en totes les seues intervencions.
Vosté ens diu que, d'alguna manera, la gent ha eixit al carrer, la gent.
.
.
No m'estranya, senyor Cardona, amb declaracions, per exemple, com la de la senyora Carmen Chacón, secretaria de Educación y Universidades de la Comisión Ejecutiva Federal del PSOE, "llama a todos los estudiantes ­això per internet­ a salir a la calle el pròximo 1 de diciembre, para protestar y tratar de impedir que se apruebe la polémica Ley orgánica de universidades".

Clar, aixina.
.
.
O amb, per exemple, mocions que han presentat en els ajuntaments, cosa que és molt legítima, igual que les manifestacions, i aixina els empara, però la Secre-taria de Política Municipal d'Esquerra Unida, que ha enviat a tots els ajuntaments també una moció per a anar en contra de la LOU, quan encara no estava ni tan sols acabada de tramitar.
Per tant, què és?
, que el no ja és per naturalesa, eh, senyor Cardona?
És el no pel no, sense tindre arguments, igual que està passant ara amb la Llei de qualitat.

I el que sí que volia dir-li és que, gràcies a Déu, després de totes eixos debats i eixos canvis en la llei que hi ha hagut, i vosté estarà d'acord amb mi, *(remors)* vaig a dir-li que això a vegades és curiós.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

.
.
.
perquè sentim a la millor algunes veus, i jo voldria dir públicament que la LOU diu que són les comunitats autònomes qui tenen dret, qui poden prendre la iniciativa per a la creació, supressió o modificació dels centres universitaris.
Ho diu la LOU.
Afortunadament, senyor Cardona, perquè l'esmena 384 del Grup Socialista que va presentar suprimia això, i gràcies a Déu no va ser aprovada.
Però és que la LOU diu, per coherència, que les comunitats autònomes tenen capacitat per a la creació, supressió o modificació d'instituts universitaris.
I el Psoe va presentar la mateixa esmena també suprimint aquest precepte.
Gràcies a Déu es va votar en contra també.

Però és que en la 398.
.
.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

.
.
.
diu: "establint per llei en la mateixa LOU, els requisits i el funcionament del Consell Social".
Per tant, no volien tampoc que el Consell Social de la mateixa comunitat decidira el que ha de fer, sinó que volia que fóra a nivell nacional.
En la 398.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci, per favor.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

En la 416, la LOU diu que l'ordenació del sistema universitari correspon a les comunitats autònomes.
En la 416 intenta suprimir això i diu que l'ordenació del sistema universitari dependrà del Consejo de Coordinación Universitaria.

Menys mal, senyor Cardona, que dins d'eixe debat n'hi ha coses que s'han escoltat per a enriquir la llei, i n'hi ha coses que gràcies que no s'han escoltat.
I estem defenent d'alguna manera la constitucionalitat d'eixa llei gràcies a no haver presentat eixes esmenes, perquè si no, haguérem hagut de ser nosaltres el que l'haguérem hagut de presentar.

Res més i moltes gràcies.
*(Remors.
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, silenci.

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Per a rèplica, per tres minuts, té la paraula el senyor Peris.

Senyories, silenci, per favor.

 

**El senyor Peris i Garcia:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

De menut, en eixa escola de l'anterior règim, una de les coses que t'ensenyaven al principi, quasi davant de les matemàtiques, era: manament segon, "no tomarás el nombre de Dios en vano", el segon, el segon manament.
*(Remors)*

Al Parlament, es voten les esmenes per democràcia, perquè se té majoria que dóna el poble, perquè se té majoria que dóna el poble.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Peris i Garcia:**

 

.
.
.
el que no vol dir que tot el que se decidixca, després de tindre majoria, siga constitucional, *(veus)* perquè que el Consell de l'Estat, abans del debat parlamentari, diga que una llei és constitucional, no vol dir que quan ix del debat parlamentari siga constitucional, perquè s'han introduït esmenes que no ha estudiat el Consell de l'Estat.
*(Remors)*

I el PP va introduir una esmena, molt intel·ligentment, que donava vot als membres del Consell Social en els òrgans de govern de la universitat després del Consell d'Estat.
I això és el que demanem, que s'estudie si gent que no és de la universitat pot tindre vot en un òrgan de govern de l'autonomia universitària.
Això és un dels principis que plantegem.

Per tant, no demostra res en absolut sobre la constitucionalitat de la Llei orgànica d'universitats l'informe previ del Consell de l'Estat.
Per començar.

Dos.
Que hi ha un tractament desigual de la universitat pública i privada és evidentíssim.
I com mos diu si mos hem llegit o no, jo li diria que llegir la transitòria 2, en la qual en sis mesos les universitat públiques han de reformar els estatuts i si no ho fan en sis mesos, en tres mesos li'ls reformaran i li'ls faran, no té res a veure quan diu que les universitats privades tenen.
.
.
vaig a dir-li-ho concretament, quinze mesos per a adaptar-se, però per a complir el percentatge que el 20% siguen doctors o estiguen capacitats per a la docència, cinc anys, cinc anys, a les universitat privades.
Eixe és el tractament que dóna el Partit Popular en eixa llei a la universitat pública, que li té por, evidentment, que li té por i vol controlar la llibertat d'investigació i d'esperit crític, naturalment, i la universitat privada, que està clar que no li té gens de por.

Estem convençuts que és inconstitucional.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula per a rèplica, per tres minuts, la senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Molt ràpidament.
Simplement és per a dir-li al senyor Peris que tornem a dir que el dictamen és anterior, però el dictamen al que ell s'ha referit, que és el dictamen català, és un dictamen del 31 de gener de l'any 2002, i eixe dictamen, senyor Peris, diu específicament, que són constitucionals totes i cadascuna de les coses a què es referix *(veus)* el senyor Cardona en la seua proposta de resolució.

Ara, si ací venim a defendre el que s'ha presentat en Catalunya, açò és una altra cosa, senyor Peris!
*(Protestes)* Ací venim a defendre el que ha dit el senyor Cardona!
*(Aplaudiments)* Val?
Per tant, senyor Peris, els articles als quals es referix la proposta de resolució del senyor Cardona, este dictamen, de febrer, diuen que són constitucionals.
Val?
I estem en la proposta de resolució presentada a les Corts Valencianes.
Per tant, no ens queda més remei que votar en contra, com vosté comprendrà.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Per a rèplica també, té la paraula la senyora Amorós.

**La senyora Amorós Fillol:**

 

Molt breument.

Señora Barrieras, en primer lugar, darle las gracias por el reconocimiento a la capacidad de convocatoria de nuestra secretaria, Carmen Chacón.
Muchas gracias por reconocernos la capacidad de convocatoria.

En segundo lugar, le diré que no haga usted como hace su presidente de Gobierno, por favor, respete a los manifestantes, que tenemos derecho a manifestarnos.
*(Remors)* Sí, sí, insultó a quien legítimamente tenía el derecho a manifestarse.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci.

 

**La senyora Amorós Fillol:**

 

.
.
.
en contra de la LOU.
Y hoy mismo, vuelve a salir el señor presidente del Gobierno diciendo que a Barcelona se va a gritar.
Bueno, pues él que siga negando el derecho a la manifestación de los ciudadanos y ciudadanas por aquello que creen que deben manifestarse.
Él, que siga.

Miren, a mí me da la impresión de que como son incapaces de ganar el claustro universitario, van y se lo compran, pese a que tengan que hacer una ley orgánica y movilizar a todo el Congreso español para hacer una ley orgánica, porque son incapaces de ganar un claustro universitario en toda España.
Pues, muy bien, ya lo tienen, ya lo han comprado, y van a pasar por ser los de la oportunidad perdida, porque era una gran oportunidad para solucionar los problemas a los que se enfrenta la universidad española.

Miren, la LRU se creó en un momento en que salíamos de una etapa franquista, de una etapa fascista, donde los órganos de gobierno no eran electos democráticamente, no teníamos esa posibilidad.
Hoy, gracias a la democracia, gracias al proceso normalizado político en este país, y en eso tenemos mucho mucho que decir los socialistas, los órganos universitarios.
.
.
*(veus)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**La senyora Amorós Fillol:**

 

.
.
.
son electos democráticamente, senyora Barrieras.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**La senyora Amorós Fillol:**

 

.
.
.
y ustedes los han aniquilado.

Y acabo con una cosa muy visual.
Mire, Pinochet asaltó la Moneda con tanques, ustedes han asaltado los claustros con la LOU!
 *(Protestes)* Sí, sí, la diferencia.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, senyories.
.
.

 

**La senyora Amorós Fillol:**

 

.
.
.
la diferencia es que Pinochet mató físicamente a las personas y ustedes están aniquilando el futuro de la universidad, el futuro de los jóvenes valencianos, españoles y todos aquellos que estudian en la universidad.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra.
Protestes)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies.

Per favor, senyories.

Moltes gràcies, senyora Amorós.

Té la paraula, per a rèplica, la senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Amorós, me n'havia quedat en algunes per falta de temps, però és que vull llegir-les, ja que me n'han donat més minutets per a la rèplica.

En la 447 del seu grup.
.
.
­és que, clar, a la millor és que vosté també s'avergonyix del que fan en Madrid­, en la 447, vosté el que estava demanant és que no es contemplara la figura del professor contractat regulada per la comunitat autònoma.
En la 461, vostés establien la regulació estatal del professor col·laborador, i la LOU, actualment, dóna la competència a la comunitat autònoma.
Encara sort que no es van aprovar.

Però és que en la 434, la LOU, que dóna plenes competències per a una política pròpia d'avaluació de la qualitat, la 434 ­dic­ atribuïx la competència exclusiva a l'Agència Espanyola d'Avaluació, amb possibilitats de fer-ne una de la comunitat autònoma.
I era la seua esmena, del seu partit, vaja, és que ja no sé, no m'aclarixc, però el PSOE crec que tindrà molt a vore amb el Partit Socialista de la Comunitat Valenciana.

Per tant, jo crec que gràcies a Déu, no es van aprovar, i no es van aprovar, i li diré per què, senyora Amorós: no es van aprovar gràcies que, com vosté ha dit, els òrgans de govern de les universitats són electes, però els membres del Congrés també, i eixos membres del Congrés, com són CiU ­torne a repetir­, Coalició Canària i com són el Partit Popular, van aprovar una llei, sense les seues esmenes, torne a repetir que gràcies a Déu.

Quant al que ha dit de la convocatòria, és evident, senyo-ra Amorós: la convocatòria, si comptem el tant per cent de gent que va anar a la convocatòria, està clar, i si parlem de pagar, com vosté ha dit, jo sí que diria que pagar i comprar, que és el que vosté estava comentant, jo sí que diria que pagar sí que saben vostés molt, pagar autobusos per a les manifestacions *(protestes)*, que les ha pagades el Partit Socialista, i això s'ha dit en molts llocs.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

.
.
.
val?

I, per finalitzar, senyora Amorós, només li anava a dir una cosa: que vosté s'encén molt quant al que està passant.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Mendoza, per favor.
.
.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

.
.
.
i jo només li diria que no m'estranya, senyora Amorós, perquè una persona com vosté, que en la joventut que té ha passat per tant de l'espectre polític de la nostra comunitat, evidentment, és lògic que es pose d'esta manera quan veja que legítimament s'aprova una llei que beneficiarà les universitats valencianes.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, votació ­que recorde és necessària la majoria absoluta­ de la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la presentació d'un recurs d'inconstitucionalitat sobre la Llei orgànica d'universitats, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 34 vots a favor, 45 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada esta presa en consideració.

Senyories, s'alça la sessió.
El següent Ple començarà a les quatre i mitja.

 

 

*(S'alça la sessió a les 13 hores i 37 minuts)*