Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 28 d'abril de 2004.
Comença la sessió a les 10 hores i 47 minuts.
Presi-deix el Molt Excel·lent Senyor President Julio de España Moya.
Sessió plenària número 23.
Primera reunió.**

 

 

***Jurament o promesa de la diputada il·lustre senyora Dolores Peña Villaescusa.***

 

 

**El senyor president:**

 

Bon dia, il·lustres diputades, il·lustres diputats.

Punto primero del orden del día.
Jurament o promesa de la diputada il·lustre senyora Dolores Peña Villaescusa.

Il·lustre senyora diputada, jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec de diputada acatareu la Constitució i l'Estatut d'Autonomia sense engany i guardareu fidelitat a la Generalitat Valenciana?

Ilustre señora diputada, ¿juráis o prometéis que en tanto como tengáis el cargo de diputada acataréis la Constitución y el Estatuto de Autonomía sin engaño y guardaréis fidelidad a la Generalitat Valenciana?

 

**La senyora Peña Villaescusa:**

 

Sí, juro.

 

*(El senyor president procedix a col·locar la insígnia de les Corts Valencianes a la senyora diputada.
Aplaudiments)*

***Proposta de creació d'una comissió no permanent especial d'estudi per a una possible reforma de l'Estatut d'Autonomia i la consolidació de l'autogovern, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular, Grup Parlamentari Socialista i Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana:Entesa (RE número 3.
072, BOCV número 19).***

**El senyor president:**

 

Punto segundo del orden del día.
Propuesta de creación de una comisión no permanente especial de estudio para una posible reforma del Estatuto de Autonomía y la consolidación del autogobierno, solicitada por el Grupo Parlamenta-rio Popular, el Grupo Parlamentario Socialista y el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valen-ciana: Entesa.

Vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
*(Pausa) (Remors) (S'interromp la gravació)*

Resultado de la votación: 82 votos a favor, ningún voto en contra.

Para turno de explicación del voto tiene la palabra el señor Joan Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor president.

Senyores i senyors.

Jo crec que ho podríem resumir en una frase: a veure si ara va de bo!
A veure si ara va de bo i podem acabar en el 2007 amb un nou Estatut d'Autonomia abans de les properes eleccions.
Jo crec que això és el que desitjaríem tots.

Jo sí que voldria dir des del Grup d'Esquerra Unida-Els Verds que la gent d'Esquerra Unida des de la primera legislatura hem estat demanant la reforma de l'Estatut d'Autono-mia del nostre país.
Fins i tot per algun compromís de legislatura estava aquest compromís que després no va eixir i ho hem estat demanant sempre.
No hi ha hagut sort fins ara, però almenys des del nostre grup sí que volem ressaltar que avui és un motiu d'alegria però d'una alegria un poc continguda perquè ens hem escaldat moltes vegades.
En totes les legislatures sempre hem arribat al final sense poder aconseguir aquest tema.

Bé, nosaltres sí que volem afirmar una cosa que ens sembla clara.
El nostre Estatut d'Autonomia va nàixer en unes condicions estranyes.
.
.
jo crec que açò ho sap tothom.
No hi ha un altre estatut en tot l'Estat espanyol que per canviar li canvien fins i tot el nom en la comissió constitucional de les Corts estatals.
Anàrem dient-mos d'una forma ­País Valencià­; tornàrem dient-mos com ens diem.
I jo crec que açò simbolitza perfectament que aquest Estatut d'Autonomia va nàixer amb una sèrie de mancances, limitacions de sobirania, amb una sèrie de problemes que moltes persones en este país volem canviar i volem tirar endavant d'una manera definitiva.

Hi ha una altra idea que em sembla important.
És temps de reforma dels estatuts.
Jo crec que sense mencionar-ne altres sí que podem dir d'una manera molt clara que totes les comunitats autònomes que han anat per la via del 151 o són nacionalitats històriques, Catalunya, el País Basc, Andalusia, fins i tot Galícia ­s'ha expressat moltes vegades el seu president en el mateix sentit­, estan en camí de reformar els seus propers estatuts.

La conseqüència clara jo crec que és evident: o reformem l'Estatut d'Autonomia de la nostra comunitat o en lloc d'estar en segona divisió passarem a tercera divisió, perquè dintre de poc temps n'hi hauran altres que hauran ampliat els seus nivells competencials, tots els seus nivells de sobirania, etcètera, etcètera.
Jo crec que no podem esperar més i em sembla fonamental en estos moments fer un plantejament seriós de reforma de l'Estatut.

Nosaltres volem demanar un esforç a tots els grups.
Som conscients que la reforma de l'Estatut té uns mecanismes que hem de seguir, uns mecanismes que ens agradaria que foren d'acord, de consens.
.
.
­no pot ser d'una altra forma­, i volem demanar un esforç seriós a tots els grups, a tots en general i al partit majoritari en estos moments, en particular, perquè la seua responsabilitat és màxima.

Nosaltres volem saber si el Partit Popular de veritat vol fer d'aquesta comunitat una comunitat de primera divisió en el seu Estatut d'Autonomia, ho volem saber.
I ens agradaria poder treballar conjuntament amb el Partit Popular en un projecte en aquesta direcció.
Ens agradaria que no es quedara en paraules com s'ha quedat en paraules les dues anteriors legislatures, i les anteriors també, ens agradaria.
I pensem que és imprescindible donar un pas endavant.

Tots tenim responsabilitat en aquest canvi, en aquesta reforma de l'Estatut, però jo vull reiterar que el Partit Popular té la responsabilitat màxima i és l'objecte de la nostra màxima preocupació perquè fins ara no s'ha manifestat d'una forma clara en la voluntat de reformar-lo.

I jo crec que ens hem de plantejar una cosa molt clara.
Hi ha la prova del cotó, que diuen, de si aquesta reforma va a ser una reforma seriosa o no va a ser-ho.
I és concedir-li sobirania al Govern Valencià perquè puga fer el que poden fer Andalusia, Galícia, el País Basc i Catalunya: poder dissoldre les Corts i convocar noves eleccions sense limitacions temporals imposades pel Govern central de les eleccions generals.
Eixa és la prova.
Que el president de totes les valencianes i els valencians, o presidenta, tinga la sobirania per a poder fer el que poden fer les altres comunitats que són de l'article 151 o comunitats històriques.
Hem de parlar d'açò i hem de veure si vostés estan disposats, si volem avançar en aquesta direcció i si d'alguna manera podem aconseguir que el nostre país siga un país amb el mateix nivell competencial que tenen les comunitats ­repetisc­ a nivell històric.
No n'hi ha prou a dir que som una nacionalitat històrica, com s'ha dit ací, sinó que s'han de tenir els nivells competencials d'una comunitat històrica.

N'hi ha moltes més coses a reformar.
Jo no vull a entrar en açò però sí que acabaria amb la idea.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
que hem de fer un esforç tots i ­reitere­ el Partit Popular ha de fer un esforç i ha de manifestar la seua voluntat que vol que este país siga un país de primera divisió.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra el señor Joan Ignasi Pla.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Senyor president.

Senyories.

He de manifestar en primer lloc la meua satisfacció i la del Grup Socialista perquè després de quasi un any, avui aprovem la proposta de creació d'una comissió no permanent especial d'estudi d'una possible reforma de l'Estatut i consolidació del nostre autogovern.

Vull expressar a la resta de grups i també als valencians i valencianes el compromís del Partit Socialista i del meu grup, del Grup Socialista, perquè esta comissió treballe bé, treballe ràpidament, acomplisca l'objectiu per al qual està creada, és a dir, reformar l'Estatut i consolidar el nostre autogovern, i done el fruit que tots esperem i que no és altre que respectant els procediments marcats per l'actual estatut i per la nostra Constitució, peguem un vot cap endavant per a modernitzar, millorar el nostre màxim text legal.

Volem que siga una comissió eficaç, per tant.
Una comissió amb resultats concrets i a ser possible importants, perquè no crec que ens pugam permetre ja per molt més temps la paradoxa d'altres moments i altres períodes i altres legislatures en què es feien comissions de reforma de l'Estatut on alguns ja tenien predeterminat que no anava a reformar-se res.

Hui, afortunadament, totes les forces polítiques parlamentàries amb intensitat hem afirmat la conveniència d'una reforma estatutària, començant pel grup majoritari, amb el seu president al capdavant, en el darrer debat d'investidura.
Espere i confie que el president de la Generalitat, el president de la Generalitat Valenciana faça de la seua paraula un compromís i oblidem clarament altres moments on la paraula no valia molt.

Han transcorregut més de vint anys de l'actual Estatut d'Autonomia.
Jo crec que si valorem els resultats de la nostra experiència d'autogovern, podem estar raonablement satisfets i pensar que ha estat un èxit col·lectiu de tots els valencians i valencianes.
Però, bé, sense deixar de reconéixer l'èxit dels darrers vint anys hem de fugir de tot immobilisme i hem de ser capaços d'una vegada per totes de tenir en compte que s'han produït canvis socioeconòmics i institucionals molt profunds en el món, a Europa, a Espanya i en la nostra mateixa comunitat, que exigixen l'adaptació, l'ampliació i la modernització del nostre text estatutari.

El Grup Socialista vol una reforma que concedisca als valencians i valencianes més drets, més drets, més llibertat, més igualtat, més autonomia, més competències, més eficàcia i més valencianisme en una Europa cada dia més gran.

Els socialistes volem una reforma que com a mínim aconseguisca tres objectius bàsics: en primer lloc, augmentar la capacitat d'autogovern i el reconeixement de la nostra comunitat com a comunitat històrica; en segon, ampliar els mecanismes de participació i de control democràtic de les institucions per part de la ciutadania i, en tercer lloc, i crec que important també, garantir drets ciutadans en aspectes concrets que afecten el benestar social i individual de les persones perquè la seua protecció legal siga una qüestió elevada al màxim i no depenga de l'arbitrarietat administrativa o de la voluntat política dels distints governs.

Estic convençut que una reforma d'estes característiques hui no sols és desitjable sinó que a més és possible, és possible més que mai.
Hui estem davant d'una nova situació política, una nova realitat que està deixant arrere immobilismes i tensions injustificades en una societat com la nostra, amb una immensa capacitat de canvi i de convivència.

I crec que també és important assenyalar, que estem en un país que ha sabut esdevenir una democràcia moderna, i reconéixer, amb total tranquil·litat, la seua diversitat en el marc dels estatuts que conformen l'estat de les autonomies dins de la nostra Constitució.
Per això no podem entendre ja excuses dilatòries i falsos debats.
És el moment d'avançar pel benestar dels valencians i les valencianes.
És el moment i l'hora que esta comissió, que avui s'aprova la seua creació, treballe, i siga eficaç.
Perquè d'eixa manera donarem resposta als anhels i els desitjos de molta gent que està esperant que els que estem ací avui estem a l'altura de les circumstàncies.

Per tant, vull desitjar que esta comissió finalitze els seus treballs de la mateixa forma que avui comença a caminar, amb el màxim consens possible, amb l'acord inequívoc de tots i compartir i aprovar el millor Estatut, per a fer de la nostra comunitat una comunitat que avance clarament cap al futur, en solidesa, en força i en capacitat d'estar a l'altura de les millors comunitats d'Europa.

Gràcies.
 *(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Pla.

Tiene la palabra el señor Serafín Castellano.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Gràcies, molt excel·lent president.

Senyories.

Aplegar a acords en política sempre jo crec que és satisfactori absolutament per a tots.
Però quan s'aplega a una votació per unanimitat, com hem pogut comprovar hui ací en la Cambra, jo crec que és motiu de felicitació i més quan es tracta per a estudiar i per a iniciar els treballs d'una possible reforma del que és la nostra norma fonamental de tots els valencians i valencianes, com és el nostre Estatut d'Autonomia.

El Grup Parlamentari Popular complix en coherència el seu compromís de constituir una comissió, i d'aprovar que s'inicien tots els treballs per a una possible reforma del nostre Estatut.
Ja estes Corts han fet dos reformes de l'Estatut en distintes legislatures.
Una en motiu de la modificació del que era la data electoral, i una altra en motiu del que era la derogació de la Lotrava i per tant l'assumpció de competències estatutàries en eixe sentit.
I per tant, quan estem parlant de reformes d'una norma bàsica o fonamental com és l'Estatut d'Autonomia, les paraules de diàleg, de negociació i de consens s'han de convertir en un element insubstituïble a l'hora de realitzar tots els treballs i a l'hora de realitzar totes les negociacions.

I eixe va a ser el talant que el Grup Parlamentari Popular, com a grup majoritari de la cambra, va a fer en tots i cada un dels treballs que es tracten en esta comissió.
Perquè una llei, i més un Estatut d'Autonomia, perquè tinga duració en el temps, evidentment ha de nàixer en la màxima voluntat de consens i si pot ser d'unanimitat per part de tots.

Senyories, jo crec que estem en un dels països més descentralitzats d'Europa, jo m'atreviria a dir també en un dels països més descentralitzats del món.
Jo crec que Espanya hui, en l'estat d'autonomies de la Constitució del 78, té mes descentralització que els mateixos landers alemanys o que el mateix estat regional italià.
I en eixe sentit mosatros entenem que tot el que siga seguir profunditzant en el nostre autogovern és una cosa summament i tremendament positiu, i en això anem a treballar.
També som esta comunitat una de les comunitats autònomes que més transferències de competències hem rebut de l'Estat en estos últims anys.
I això ha fet que mosatros hui tinguem un amplíssim sostre competencial, com qualsevol altra comunitat autònoma puga tindre a Espanya.

I bé, i són moltes les qüestions, són moltes les iniciatives que esta comissió ha de portar endavant per a eixa possible reforma de l'Estatut d'Autonomia.
La Comunitat Valenciana és una nacionalitat històrica, i aixina ho considerem i aixina està en l'Estatut.
Però és bo que seguim aprofundint.
És bo que seguim reflectint en este text el que és eixa profundització de la comunitat com a nacionalitat històrica, i no com a primera divisió, sinó com a una de les comunitats punteres que ha d'estar, com està actualment, dins de tot l'entramat de l'Estat espanyol.

Evidentment n'hi ha moltes qüestions que hi hauria que tractar i no és ara, no és ara, el moment d'entrar a dir qüestions concretes, però sí donar rang estatutari a institucions d'autogovern importants, com puga ser el Consell Jurídic Consultiu, com puga ser l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, que són institucions que s'han format des del nostre Estatut d'Autonomia, i que mosatros entenem que han de tindre també eixe rang estatutari.
I també que esta possible reforma de l'Estatut d'Autonomia profunditze sobretot en el que és la nostra personalitat cultural com a poble, la nostra identitat històrica, la nostra llengua i la nostra cultura.

Jo crec que en estos camps no hem de pegar ni un pas endarrere, sinó que hem de pegar passos endavant, passos de futur.
Jo crec que ací ens equivocaríem i ací no caben reinvents ni de corones d'Aragó ni d'euroregions.
Ací cap valencianisme útil, valencianisme intel·ligent, ací cap valencianisme de futur.
Crec que mos equivocaríem si reobrírem batalles d'identitat territorial, o batalles d'identitat cultural, que jo crec que estan perfectament superades.
I hem de vore cap al futur, hem de vore cap a eixa Europa cada vegada més potent, eixa Europa de les regions, i aixina, en eixe sentit, hem de seguir treballant i hem de fer.

Per tant, el Grup Parlamentari Popular vol apostar per profunditzar en el nostre autogovern, i fer possible una reforma que sols tinga com a límits el que és l'ordre constitucional.
Jo crec que eixe ha de ser el límit de la reforma de l'Estatut d'Autonomia, el que és l'ordre i el que està establert en la Constitució Espanyola.
I sobretot, que eixa reforma, perquè tinga pervivència, nasca fruit del consens, nasca fruit de la unanimitat i del treball de tots i cada un dels grups d'esta cambra.

Saben les seues senyories que esta no és una comissió legislativa, sinó que esta és una comissió per a buscar punts d'encontre, és una comissió per a buscar punts de consens.
I tot allò en el que apleguem a eixa unanimitat ho elevarem a la comissió de Coordinació, perquè després vaja al Ple de les Corts, i després, a posteriori se porte a les Corts Generals, que és on s'ha d'aprovar definitivament en el seu cas eixa reforma.
Per tant, jo crec que és importantíssim que eixos treballs siguen sincers, eixos treballs siguen fructífers, i que se facen sobretot des de la voluntat de la busca del màxim consens possible.

Mosatros des d'un principi hem volgut que esta iniciativa no entrara per la porta falsa, ni aplegara a este Ple per la porta falsa, sinó que aplegara complint tots i cada un dels requisits parlamentaris, reglamentaris, i sobretot que aplegara des de la unanimitat, com afortunadament ­i acabe com he començat­ aixina ens podem felicitar absolutament tots.
És clar que nosaltres anem a fer vots perquè el treball d'esta comissió siga el més fructífer possible i puga aplegar a bon port.

També tenim oportunitat en el temps.
És ben cert que el 13 de juny.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Senyor Castellano, cuando pueda.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Acabo en seguida.

.
.
.
tenen unes eleccions europees.
Però després, fins l'any 2007 no n'hi ha compareixences electorals, i això mos pot donar normalitat, mos pot donar tranquil·litat per a fer un debat seriós i per a fer un debat assossegat.
En eixe sentit mosatros anem a posar el nostre interés, anem a posar la nostra voluntat de treball perquè això siga.
I evidentment, quant a la rapidesa que haja de tindre la comissió, una vegada estiga constituïda la comissió, el Grup Parlamentari Po-pular entén que es deu formar immediatament la ponència i posar-se a treballar.

Moltíssimes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Castellano.

Se suspende el Pleno durante media hora.
Se recuerda a la Junta de Síndics que de inmediato nos reunimos en la sala.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 10 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 52 minuts)*

***Debat de totalitat del Projecte de llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge (RE número 9505, BOCV núm.
34).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 11.
034, BOCV número 39).***

**El senyor president:**

 

Siguiente punto del orden del día: debate de totalidad del Proyecto de Ley de ordenación del territorio y protección del paisaje, registro de entrada número 9.
505, Boletín Oficial de las Cortes Valencianas número 34.
Enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds, Esquerra Valenciana-Entesa, registro de entrada 11.
034, boletín oficial número 39.

Tiene la palabra para la presentación del proyecto de ley el honorable señor conseller don Rafael Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Molt Excel·lent Senyor President.

Senyores i senyors diputats.

Les polítiques territorials dels països del nostre entorn es caracteritzen actualment per l'adopció d'una nova cultura del territori i dels valors del medi ambient urbà i natural, l'establiment de mecanismes necessaris per aconseguir que tots els ciutadans disposen de les mateixes oportunitats per a gaudir d'una qualitat de vida semblant i la voluntat que tot això no supose la renúncia al seu desenrotllament econòmic i social.
Estos tres principis queden plasmats en l'estratègia territorial europea adoptada en 1999, mitjançant un acord del Consell europeu de ministres en Postdam.

El marc legislatiu que està impulsant el govern valencià seguix estes directrius.
Este marc està constituït per la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge que hui presentem.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor conseller, por favor, un momento.

Yo les agradecería a los señores diputados que a partir de ahora cuando tengan que decirse una cosa, si es breve, no hay ningún problema, pero cuando sea un diálogo prolongado que hagan el favor de salirse al pasillo y no distraer a los que estamos atendiendo; por favor, por el bien de la cámara.

Puede continuar, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Estava dient que el marc legislatiu que està impulsant el Govern Valencià seguix estes directius fixades per la Unió Europea, pel Consell Europeu, concretament, en matèria de política territorial.
I este marc, que és el marc que estem elaborant en la nostra comunitat està constituït per la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge que hui anem a presentar, per la Llei del sòl no urbanitzable, la Llei d'habitatge de la Comunitat Valenciana, que ja també han sigut enviades a esta cambra i que prompte tindrem l'ocasió de debatre-la, i per la Llei urbanística valenciana.
En este context s'emmarca la presentació hui de la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge, que constitueix una fita per a esta comunitat.

Per primera vegada l'òptica mediambiental s'incorpora de forma decidida a les polítiques, plans i programes territorials.
Alguns, com el Grup d'Esquerra Unida, ja han avançat la seua esmena a la totalitat i jo espere que, superat este tràmit parlamentari, se sumen a les posicions de la majoria d'esta cambra i puguem tindre un debat en el seu moment obert amb absoluta transparència, a l'igual que anem a fer amb els altres grups, concretament amb el Grup Socialista també, perquè entre tots els grups d'esta cambra puguem millorar, aportar propostes i suggerències que milloren definitivament el text d'este projecte de llei i, en última instància, aconseguir, si és que és possible ­i eixa és la voluntat del Grup Parlamentari Popular, però també de la persona que els parla- d'arribar al final a un text que siga la voluntat o que siga l'expressió de la voluntat de tots els representants en esta cambra.

Estem davant d'un projecte de llei, com ara els vaig a indicar, que és un projecte de llei modern, que és europeista, que està assentant en la nostra realitat més immediata i sobretot que és una llei que té voluntat de futur.
Esta llei no solament introdueix la sostenibilitat en la seua lletra sinó que a més obri les portes per a una gestió adequada d'un model de desenrotllament sostenible a la nostra comunitat.
Vaig a explicar breument a les seues senyories els continguts bàsics de la llei i per això em centraré en els seus aspectes més rellevants.

El primer apartat es refereix a les innovacions que incorpora, les quals faran que esta llei es convertisca en un referent per a altres territoris.
I, en eixe sentit, senyories, volguera posar l'accent en cinc novetats.
La primera i profunda innovació de la llei és la incorporació de l'avaluació estratègica ambiental al nostre marc normatiu, avançant-nos a la transcripció de la directiva europea que la regula.
I vull insistir en subratllar.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señor.
.
.
.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

.
.
.
la transferència d'esta novetat.

L'avaluació estratègica ambiental es configura com un dels complets instruments d'ajuda a la decisió sobre iniciatives de desenrotllament d'ampli abast amb potencials efectes sobre l'entorn.
Es considerada al mateix temps com un procés per a integrar el concepte de sostenibilitat, des dels més alts nivells en que es promouen i recolzen els models de desenrotllament.
La llei permetrà el desenrotllament de les polítiques regionals sostenibles que reclama la Unió Europea.

La segona innovació, d'acord amb la concepció de l'estratègia territorial europea, la constitueix de la superació del concepte clàssic que tenia l'ordenació del territori com una mera planificació física d'usos dels quals podia ser objecte el territori per incorporar en la llei objectius de qualitat de vida i de cohesió social, entre altres la mobilitat sostenible en el medi urbà, l'obtenció del sòl per l'habitatge protegit, la recuperació dels nuclis històrics i de la morfologia tradicional urbana, la duplicació dels estàndards de zones verdes i la millora de la qualitat ambiental urbana.

La tercera innovació és la incorporació de la gestió que fins ara se circumscrivia a l'urbanisme, al conjunt del territori, a fi d'aconseguir els objectius de qualitat i d'equitat en tot l'àmbit geogràfic de la Comunitat Valenciana.
Establir mesures de gestió és el mateix que dotar els poders públics de les ferramentes econòmiques i administratives que permetran aconseguir els principis i les previsions de la llei.
És sobretot preveure els mecanismes que permetran arribar a materialitzar totes i cadascuna de les seues previsions.

La Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge naix també amb una vocació transformadora.
La seua aspiració és que tots els ciutadans i ciutadanes de la nostra comunitat noten els seus efectes en un curt i mig termini i que, a més, senyories, puguen gaudir-los les futures generacions.
Com a instruments per aconseguir estes metes la llei crea els programes i els projectes per a la sostenibilitat i la qualitat de vida.
Estos estan orientats al compliment dels compromisos del govern valencià en matèria de protecció del territori i del paisatge i a la recuperació d'espais degradats.
A més es dinamitzen zones deprimides i es porta a terme una protecció activa dels espais naturals, es reafirma el desenrotllament rural i restableixen les bases per a la consecució d'incentius per a la potenciació d'activitats sostenibles i sectorials, com són el turisme i l'agricultura sostenible i, en general, a qualsevol acció que faça realitat els principis i objectius que esta llei formula.

A fi de controlar el consum de recursos bàsics, especialment l'aigua, el sòl i l'energia i l'emissió de contaminats, la llei preveu l'establiment dels denominats llindars de sostenibilitat o nivells.
Aquells municipis o territoris que sobrepassen estos llindars de sostenibilitat o quan consumisquen per damunt de les seues possibilitats hauran de preservar les zones de major valor ambiental i territorial i hauran d'implicar-se en les polítiques regionals de sostenibilitat.
Per això hauran de contribuir econòmicament a l'execució de projectes per a la sostenibilitat i la qualitat de vida, als quals em referia amb anterioritat.

Els mecanismes de gestió es complementen amb la creació del fons d'equitat territorial que permetrà al govern valencià l'establiment de forma coordinada i integrada de totes estes accions i el control dels diferents recursos que hagen de destinar-se a tal fi.

La quarta gran innovació capdavantera en la legislació nacional és la protecció expressa del paisatge, un valor cultural que ens identifica, però amb importants implicacions econòmiques, ambientals i territorials.
La llei aborda esta protecció des dels criteris emanats del conveni europeu del paisatge, és la primera vegada que a Espanya es fa això, que exigeix que tots els instruments d'ordenació territorial i urbanística incorporen estudis específics per a la protecció i posada en valor d'este important actiu que és el paisatge.

La cinquena innovació que vull destacar és la inclusió dels grans principis de governament al territori, que segueixen les orientacions de la Unió Europea expressades en el llibre blanc del governament.
En línia amb estos principis, la llei potencia els mecanismes de participació, a través de les juntes de participació del territori i del paisatge, d'àmbit local i comarcal, donant un paper rellevant als municipis i agents socials en totes les fases de la pressa de decisions.

El segon aspecte que defineix la llei és la seua aposta inequívoca per al desenrotllament sostenible recolzat en tres grans pilars.
El primer és la preservació del medi ambient, a través de l'ús racional dels recursos tan natural, sòl, aigua i atmosfera, com energètics.
Per això s'afavoriran els models d'ocupació compactes del territori menys consumidors de sòl i energia, el disseny de corredors de pas d'infrastructures, la protecció de les masses d'aigua i la seua gestió integral, com a recurs, la disponibilitat d ela qual limitarà la implantació de noves activitat, com també el control de la contaminació a través del llindars als quals m'he referit amb anterioritat.
Es desenrotllaran pla d'ordenació específics sobre espais d'alt valor, com l'horta i el litoral, o per a la gestió sostenible dels recursos hídrics i el control de la contaminació.

Paral·lelament a esta utilització racional dels recursos, la llei té com un dels seus principals objectius la minimització dels riscos naturals i induïts que poden produir-se al territori.
És el cas, sense anar més lluny, de les inundacions.

Un altre pilar del desenrotllament sostenible recollit en la llei és la cohesió social.
D'esta manera, els col·lectius amb menor capacitat podran accedir a elements bàsics de la societat del benestar, com l'habitatge, els equipaments, la mobilitat i, en el cas de les persones amb alguna discapacitat, la millora dels seus nivells d'accessibilitat als espais públics i als edificis de pública concurrència.
També la millora de la competitivitat del territori de la Comunitat Valenciana és un pilar bàsic de la sostenibilitat i per a ser competitius cal oferir un valor afegit i este no és un altre que un territori en garantia, un territori que constitueix un actiu econòmic i social de primera magnitud.
És necessari preservar i mantenir el nostre territori com un bé localitzat i impossible de traslladar.

El tercer aspecte rellevant de la llei és la seua indiscutible vocació europeista.
La Comunitat Valenciana assumeix el repte de definir i materialitzar la seua pròpia estratègia territorial.
Per això segueix fidelment els criteris i principis de l'estratègia territorial europea, els objectius de la qual se centre en la cohesió social i econòmica, la conservació dels recursos naturals i culturals i la competitivitat equilibrada del territori.
La llei permetrà el desenrotllament de les polítiques regionals sostenibles que reclama la Unió Europea.
Però, a més, s'incorporen els continguts relacionats amb l'ordenació del territori de diverses directives europees, en alguns casos avançant-nos fins i tot a la seua transposició a l'ordenament jurídic espanyol, com és el cas de la directiva marco d'aigües, la directiva d'avaluació estratègica ambiental en polítiques, plans i projectes o la directiva sobre la participació ciutadana en matèria de medi ambient, sense oblidar que reforcen altres ja consagrades com les habitats i aus que permeten la integració de la xarxa natura 2000 europea en la planificació i gestió del territori.

El quart aspecte de la llei sobre la qual vull cridar la seua atenció és la seua agilitat i flexibilitat.
Per això partisc d'una concepció dinàmica de l'ordenació del territori com a funció pública encaminada a integrar les polítiques sectorials.
D'esta forma la simplicitat, la transversalitat dels procediments i instruments i la coordinació amb les diferents administracions territorials estan presents en tot el text legal i sempre en nom d'una major facilitat en la tramitació per a l'Administració.

L'últim aspecte de la llei, al qual em vaig a referir, és el seu caràcter integrador.
Amb esta llei es garanteix l'accés de tots els ciutadans als equipaments i serveis públics, a les infrastructures, al coneixement i a totes les oportunitats de desenrotllament individual i col·lectiu, siga quina siga la seua situació en el territori.
Seguint escrupolosament les directrius de l'estratègia territorial europea es proposa una nova relació entre el camp i la ciutat, entre el sistema rural i el sistema urbà.
Esta relació es basarà en una reciprocitat en que el desenrotllament urbanístic contribuirà, especialment a través del fons d'equitat, a la conservació i millora de les funcions ambientals, econòmiques i socials que el medi rural desenrotlla per al conjunt de la societat.

Hem apostat per les ciutats mitjanes del territori valencià que, com vostés coneixen, són un dels nostres grans actius territorials i que ens diferencia positivament d ela resta dels territori.
D'esta manera es potencia un model policèntric de ciutats capaces de millorar les condicions de vida i aportar els bens i serveis als seus àmbits territorials respectius.

La llei també s'ocupa de la integració territorial dels espais natural de la Comunitat Valenciana i per això estableix que els plans urbanístics i territorials establiran corredors verds de connexió biològica i territorial.

Estes són, amb una breu pinzellada, les principals característiques d'una llei avançada i innovadora.
Estic plenament convençut que va a marcar un abans i un després en l'ordenació del territori en la nostra comunitat, no sols de la nostra comunitat sinó que també estic percebent que en altres territoris ja s'estan introduint alguns aspectes que en esta llei els reflectim, sobretot en alguns territoris on estan fent reformes legislatives que, d'alguna forma, estan duent a terme o volen dur a terme algunes de les innovacions que en esta llei estem introduint.

Senyories, per acabar, esta llei és una llei de futur, com els he dit, europeista i ajustada al que és la nostra realitat i a la nostra idiosincràsia.
Estic segur que podem entre tots fer un esforç perquè este text aconseguisca el major consens possible, i estic segur que pot ser aixina.
Per això, des d'ací, reitere la voluntat del govern de la Generalitat Valenciana, també del Grup Parlamentari Popular, d'obrir un debat obert que estiga sense cap tipus de posició, de confrontació prèviament establerta, encaminat precisament a aconseguir el major nivell de punts de encontre.
Les aportacions de tots els grups ací representats van a ser, sens dubte, una contribució important, no sols a un enriquiment i millora d'este text, sinó que, a més a més, en esta ocasió se'ls oferirà la possibilitat de demostrar que entre tots som capaços d'arribar a assentar les bases perquè el territori de la nostra comunitat, que és un patrimoni absolutament transcendental per al nostre futur, tinga també unes millors condicions de cara al futur.

El territori i el medi ambient no és un patrimoni exclusiu de ningú, ni de persones ni de nacions.
El medi ambient i el territori és un patrimoni de la humanitat i com a tal tenim l'obligació de preservar-lo i d'enriquir-lo.
I, al final, esta és la voluntat que jo vull expressar-los ací, i és que entre tots siguem capaços de fer les aportacions necessàries perquè aquest projecte de llei es transforme en un espai perquè a la nostra comunitat el territori i el medi ambient puguen ser un element de gaudir per a tots els ciutadans i ciutadanes de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Blasco.

Por favor, tiene el turno para la defensa de la enmienda a la totalidad, señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bon dia, senyores diputades, senyors diputats.

Bé, després d'haver escoltat el magnífic discurs del senyor Blasco, en fi, la meua visió sens dubte no pot ser altra més que les meravelloses paraules novament tenen poc a vore amb les dures realitats.

El País Valencià ha patit des de fa anys, i està patint encara, un important desordre territorial, una ocupació moltes vegades desencertada i poc racional de construccions, d'infrastructures, sobre un territori que és ric i variat però limitat, amb greus repercussions sobre el medi natural, destruint-se així valors ambientals destacats, perdent-se gran part del nostre patrimoni comú, eixe patrimoni comú que ha mencionat el senyor Blasco.
Tenim una gran quantitat d'indicadors i exemples d'aquest desordre i la seua intensificació especialment els darrers anys que, si fa falta, després mostrarem àmpliament.

Els responsables en gran part d'aquest desordre territorial i degradació ambiental, almenys en els darrers vuit anys, són vostés, el PP, que hagueren pogut evitar en gran mesura aquesta situació.
Però, el desordre territorial dóna beneficis, beneficis als sectors, empreses i persones concretes en detriment dels interessos socials molt amplis, dels interessos del conjunt de valencianes i valencians que pateixen les conseqüències d'esta irracionalitat.
I resulta més que els sectors beneficiats per la situació de descontrol i desregulació de vegades tenen molt a vore amb el partit que governa.

Per culpa d'aquest desordre territorial estem perdent irreversiblement, i és important subratllar-ho, irreversiblement moltes vegades, paisatges i valors naturals irreemplaçables.
Alguns d'aquests valors ja no es podran retornar mai i, altres, costarà molt de temps, molt d'esforç i molt de diners, diners i esforç de tota la col·lectivitat, a canvi dels beneficis d'uns poquets, i per la inacció o per la incorrecta actuació d'uns governants, que són irresponsables, ineficaços i de vegades còmplices, d'alguna manera, de la degradació del nostre patrimoni natural.

Nosaltres hem presentat una esmena a la totalitat a aquest projecte de llei perquè estem convençuts que no resoldrà els greus problemes que patim, en relació a l'ordenació del territori i protecció del paisatge i el medi ambient.
És més, estem convençuts que pot servir amb molta, molta, probabilitat, per agreujar-los.

En la justificació de la necessitat de la nova llei que es fa en el mateix text s'ha dit que la llei ja existent d'ordenació del territori ­recordem que existeix ara una Llei d'ordenació del territori de l'any 89­ no serveix.
Açò és molt discutible i els redactors de la nova llei no ho justifiquen amb claredat i contundència de cap manera, no especifiquen exactament per què no serveix.
Es troba a faltar una identificació concreta de les mancances i una justificació de la impossibilitat de solucionar-les per una altra via que siga més ràpida en compte d'este procés, que és de futur, com vosté diu, i tant de futur, per a un futur molt, molt allunyat i indefinit.
Aleshores, han trobat vostés la via de tornar a començar a partir de zero oblidant-se que ja existeix una regulació que podia servir de base.

La llei anterior, l'existent ara, potser siga imperfecta, tindrà limitacions, tindrà aspectes antiquats, però podria haver-se fet servir molt més del que s'ha emprat.
Si l'antiga llei, la que existeix ara, ha servit poc, també és, sobretot, perquè vostés no l'han volguda desenvolupar, ni l'han reformada de manera operativa, ni l'han aplicada amb rigor i força en els aspectes més positius que puga tindre.
Vostés, el PP, són responsables, doncs, en gran mesura que la llei vigent ara, d'ordenació del territori, no haja servit tant com haguera pogut servir i que no haja tingut tots els potencials efectes benèfics que podria haver tingut.
Senzillament no han volgut que servira.
I això ha permés que el desordre territorial s'haja anant incrementant més i més en estos darrers anys.
A més, vostés han disposat de molt de temps per a desenvolupar l'antiga llei o per a canviar-la i millorar-la, si hagueren tingut un veritable interés en fer-ho, en l'ordenació del territori, en el medi ambient.
Però, no han fet ni una cosa ni altra en tots estos anys.
Es més, a bombo i platillo ­com diuen­ al final de la passada legislatura presentaren un esborrany que empitjorava sensiblement la llei existent.
I ara presenten una nova versió que en determinats aspectes encara empitjora més l'anterior esborrany per difícil que semble.

Naturalment, ja me n'adone que millor o pitjor són valoracions que poden variar des del punt de vista i els criteris que s'adopten.
Jo parle que empitjoren les coses des del punt de vista de l'ordenació racional del territori i de la protecció del medi ambient.
Naturalment, millora les facilitats per urbanitzar en el litoral o en terres d'horta o en paratges naturals valuosos.
Açò pot ser considerat molt positiu per alguns sectors socials, aquells sectors interessats en l'especulació, en el pelotazo fácil, per part de certs sectors immobiliaris i immobilistes i per sectors molt concrets que estan encantats, estan molt encantats amb la seua política de poc de rigor en la regulació de l'ocupació del territori.
A més, este desordre i irracionalitat en la urbanització, en la construcció o en l'abastament d'infrastructures que està existint ara, estos dies, estos anys, agreuja els problemes que ja patim de demanda energètica, de demanda hídrica, de gestió de residus, de contaminació atmosfèrica, etcètera, etcètera.
La gestió del territori, la mala gestió del territori té conseqüències globals molt grans, molt negatives, i vostés són, almenys, corresponsables en gran mesura d'este conseqüències negatives.

El projecte de llei que s'ha presentat és un text molt buit de veritables continguts, encara que estiga ple de retòrica.
No serveix de molt, però de literatura no li'n falta gens, sens dubte.
Està clar que el senyor Blasco i els seus múltiples assessors s'han llegit molts documents, s'han posat al dia en terminologia, saben emprar totes les pomposes paraules de governança del territori, democràcia ambiental, desenvolupament sostenible ­vosté no s'equivoca mai, no com els altres companys, que de vegades sí­,avaluació ambiental estratègica, etcètera, etcètera, etcètera.

Però, tot això, si no es concreten mecanismes operatius immediats queda en el que ha quedat aquesta proposta de text legal: en pura retòrica, paraules buides, ficció, engany.
I dic engany perquè genera falses expectatives i falses possibilitats que no existeixen ara, almenys.
Només és una carcassa en el doble sentit de la paraula, d'embalatge buit de continguts i de focs d'artifici que enlluernen durant uns instants i, després, s'apaguen sense deixar ni rastre.

Aquesta proposta de llei té molts pocs apartats concrets i molt poques disposicions específiques que tinguen una aplicació directa.
I, en canvi, té molta literatura que no servirà de res fins que d'ací molts anys.
.
.
, però és que ni tant sols podem fer una estimació de quants es traduïsca en determinacions concretes, si és que açò arriba a passar alguna vegada.

La seua proposta de llei és perversa, i dic perversa, i per això demanem la seua devolució al Consell, perquè no sols no aporta mecanismes eficaços d'ordenació del territori, d'aplicació immediata o molt ràpida, sinó que en derogar la llei existint que permetia, almenys, algunes vies i mesures ja aplicables d'ordenació, i en fer desaparéixer les cauteles i moratòries que almenys s'havien incorporat en esborranys anteriors ­com vosté sap, han desaparegut eixes moratòries que l'esborrany anterior del seu partit presentava­ obri les portes a un major desordre territorial.

És, per tant, una llei molt falsa perquè anuncia que farà moltes coses que no està clar que arriben a fer-se ni ara ni mai, i permet que deixen de ser vigents ­i deixaran de ser vigents perquè s'anul·len­ uns mecanismes existents ara que permeteren actuar ara mateix, sobretot si es desenvolupen i s'apliquen amb diligència, amb energia i ganes.

Aquesta llei arriba a uns nivells francament increïbles quant a l'ambigüitat i la inconcreció temporal.
És que no posa terminis a quasi res!
No posa termini per a fer el reglament de la llei, per exemple!
Si la llei encara vigent posava un termini de tres anys i n'han passat ja, després d'eixos tres, quasi 12 sense fer-se.
.
.
Què podem esperar d'una llei que ni tant sols posa un termini en mans dels mateixos responsables que hagueren pogut acurtar el dilatat retard que ha tingut eixe reglament anterior!

La major part de la possible, però no necessàriament real, eficàcia de la proposta de llei descansa en un conjunt de plans d'acció territorial ­que vosté ha presentat uns quants­ que tampoc tenen termini per a realitzar-se.
Aleshores, hi ha garanties que es faran en un any?
En dos?
En deu?
En vint?
No hi ha cap garantia.
A més, torne a dir, la seua potencial eficàcia, que ens l'hem de creure per fer, es vorà el dia que apareguen eixos plans.
Com de moment no els tenim no podem jutjar-lo.
Estan per vore.
I la proposta de llei deixa tan laxes, diu tan poquet, dóna tant de marge perquè siguen bons o roïns, útils o inútils, que realment no sabem com seran i tardarem molt de temps, o potser mai, en saber si seran útils o no, roïns o no.

Bo, i què dir del règim disciplinari sancionador d'un tema tan sensible com l'ocupació del territori!
No n'hi ha!
Senyores i senyors diputats, no hi ha règim disciplinari sancionador en esta llei!
En la proposta ha desaparegut el que existia en la llei actual i també el que preveia l'anterior esborrany del seu partit.
Senzillament, s'han anat tots fora.
Així que, encara que llei arribara a regular alguna cosa algun dia, el seu incompliment podrà ser gratis.
Això sí, el senyor Blasco ha introduït grans novetats en la seua proposta: la protecció del paisatge.
.
.
Esta és la part més literària de tota la llei, de literatura de ficció o, si volen, de poesia, però de formen ni un gra.

Naturalment, com en altres temes, la seua possible plasmació en plans concrets vindrà en l'any.
.
.
, bo, en l'any de la pera, que diuen, o, com es deia abans, ad calendas graecas.
I, mentrestant, les màquines, els bulldozers, les roturacions de sòl, continuaran avançant i degradant el paisatge.
Si ens descuidem anem a tindre una protecció paisatgística post mortem.
O siga, caldria que es fera ràpidament ­li ho suggerisc­un arxiu fotogràfic i en DVD del paisatge que encara conservem perquè quan arribe al final la Regulació protectora del paisatge d'aquesta nova llei, almenys conservem el paisatge en format digital com a record històric-artístic i cultural, perquè el real l'haurem perdut ja.

Cal preguntar-se de quin paisatge estem parlant quan estan apareixent plans i projectes com el Pla eòlic valencià, el Pla de mineria, el Pla forestal, el Pla d'infrastructures estratègiques, amb els seus milers de quilòmetres d'autovies, els seus ports, centrals energètiques, l'Ave travessant l'horta o els transvasament Xúquer-Vinalopó o les urbanitzacions desmesurades del litoral i en la segona i tercera línia postlitoral.
.
.
Després que s'execute tot això, si no ho evita ningú, de quin paisatge estarem parlant?
Això seria de rialla si no fóra patètic.

Recordem, per exemple, que els dos primers plans que he mencionat abans són plans d'acció sectorial que en bona lògica s'haurien d'haver redactat i publicat després d'haver-se fet un Pla general d'ordenació del territori del País Valencià, que preveia la llei vigent encara actualment, l'anterior llei, i que el PP en tots els anys que ha estat governant hauria d'haver elaborat i presentat però no ho ha fet, novament incomplint la llei.

Aixina, clar, aixina es pot dir que la llei no servix de molt, clar, no se desenvolupa, no se fa, s'incomplixen els mateixos mecanismes de la llei, i, aleshores, doncs, bé, aixina se pot dir que no funciona massa.
Clar, si no se vol fer funcionar.
.
.
I novament s'actua fent primer el sostre i després els fonaments, al revés del que tocaria.

Però, bé, què més dóna que no s'haja fet el Pla general d'ordenació del territori si, com diu l'antic proverbi castellà, "a río revuelto, ganancia de especuladores".

Una altra de les novetats del projecte de llei del senyor Blasco és l'estratègia territorial valenciana, gran maravella!
Ve a ser el mateix que el pla d'ordenació del territori, que no s'ha vullgut fer en tots estos anys, però canviant-li el nom i donant-li un poquet més de bombo.

Bo, si el canvi de nom servix perquè se faça al fi, doncs, campanes!
, però molt dubtem que vaja a elaborar-se prompte, perquè, ja dic, han tingut molts anys per a fer eixe marc regulador, diguem-li el nom que vullguem dir-li, i no s'ha fet.
Van a fer-lo ara canviant-li el nom?
, no ho sabem, no sabem quan.
És que tampoc la llei posa cap termini!
, i, per tant, tardarem molts anys en saber si eixa pomposa estratègia és bona o és un xurro.

En fi, la proposta de llei també introduïx moltes noves figures, estic d'acord, noves terminologies, fons especials, institut del paisatge.
.
.
Bé, però que no s'espante ningú: no n'hi ha tampoc cap termini per a executar-se.
Per tant, podran ploure moltes rajoles i moltes tones de formigó i d'asfalt damunt del territori valencià abans que vegem aquestes maravelloses institucions i mecanismes en marxa, perquè, de moment, no se preveuen

En definitiva, estem en contra d'aquesta proposta de llei, perquè és una trampa, és la trampa, en este sentit: deroga la llei que ja existix, renunciant a completar-la i a millorar-la, que seria la via més ràpida i més eficaç, i, a canvi, presenta una nova llei, que no sabem exactament per a què servirà, perquè les seues hipotètiques bondats dependran molt del seu desplegament, i el seu desplegament no té prèviament ningun termini ni a penes directrius concretes.

Amb aquesta llei trampa, que podem dir-li aixina, és com si se'ns vullguera vendre una futura casa ­futura, com vosté destaca molt, futura­ maravellosa, de la qual encara a penes tenim uns plans, no?
, com fan estos venedors que van a vendre ara la.
.
.
, i "mire quins plànols més bonics", quins muntatges ací, en maquetes.
.
.
, però encara està per vore si se farà, tardarà molt en construir-se, però, mentres, mosatros perdem la casa que tenim ara, amb les deficiències que siga, però és la que tenim, la nostra, la perdem, que podria relativament en poc de temps reformar-se, completar-se, desenvolupar-se, com s'hauria d'haver fet legalment des de fa molts anys, i mos desfem d'això a canvi de comprar.
.
.
*(riu)*, d'hipotecar-mos amb eixa casa, que ja aniran fent-la, ja vorem a on la faran!
, sobre el plànol pareix molt bonica, però, quan la vorem?

Bé, la responsabilitat que la vigent llei no haja funcionat satisfactòriament és, en gran mesura, del PP, i mentrestant el desordre del territori seguix avançant, i si aquesta proposta de llei s'aprova, seguirà avançant més i més temps imparable, mentre amb tota la parsimònia del món.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Cuando pueda, señor Arnal.
.
.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
i sense cap termini, van desplegant-se les inconcretes i ambigües fórmules que proposa.

De què ens estranyem?
Segurament, el PP és això el que vol, i deixa molt contents els especuladors que estan ben contents amb eixa política.
El medi ambient, el paisatge, el territori, tot això, a qui li importa?
, al PP no, segur.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Por favor, tiene la palabra el señor Modrego, para el turno en contra.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor presidente.

Conseller.

Señorías.

Para el Grupo Popular, la ley que hoy se presenta por primera vez en esta cámara, es sin duda, si no la más importante, una de las más importantes que se van a aprobar durante esta legislatura.
La ordenación del territorio, que es una competencia asignada por la Constitución a las comunidades autónomas, es una de las competencias fundamentales que una autonomía como la nuestra puede llevar a cabo, y es en esta cámara, en estas Cortes Valencianas, donde se tiene que sustanciar lo que creemos el futuro que necesitamos para nuestro territorio.

Un pueblo son sus gentes, su historia, su patrimonio, su territorio.
Lo que caracteriza a un pueblo es lo que antes decíamos, su tierra, lo que han vivido generación tras generación, interactuando, adaptándose y formando parte de lo que es su acerbo cultural.

Esa relación entre lo que es el hombre, un pueblo y su territorio, ya vemos que estos últimos años, ya en el siglo XXI, ya no se produce como se ha producido históricamente.
Hoy en día los cambios son muy acelerados, la sociedad actual es una sociedad global, estandarizada, se producen cambios de uso y de consumo de los recursos naturales y del territorio más rápidamente que nunca; los cambios culturales, sociales, con la globalización, también hacen que se pierda esa relación directa en las formas de vivir, de pensar, de sentir, del hombre con su territorio.

Por eso, yo creo que es una responsabilidad muy importante para esta cámara, precisamente, legislar una ley como la ley de ordenación del territorio, porque es fundamental en esta sociedad mundial del siglo XXI, que recuperemos nuestros valores culturales, territoriales, que defendamos nuestra personalidad y que, precisamente, estemos orgullosos y pongamos en valor nuestro territorio.
Si, además, los modos de producción, como decíamos, hay un cambio de usar ese territorio, los recursos naturales tan importantes que han quedado claros que hay que adaptarlos y aplicar los criterios del desarrollo sostenible, yo creo que es fundamental, precisamente, que esta ley se apruebe en esta cámara.

Nuestra comunidad yo creo que tiene aspectos territoriales fundamentales, el litoral, la huerta, las zonas agrícolas, nuestros propios ríos, el agua, las ciudades, nuestros cascos urbanos, nuestro patrimonio.
.
.
, todas esas cosas son objeto de la ley que se va a tramitar en esta cámara.

Pero hoy nos enfrentamos a estos fenómenos también con un bagaje, por decirlo así, de criterios mucho más ricos que lo que nos podíamos enfrentar hace unos años.
Hoy, en las políticas territoriales o en las política ambientales, nos enfrentamos y, desde luego, el Partido Popular en estos últimos años, y luego hablaré más profundamente de las actuaciones en medio ambiente del Partido Popular y en cohesión social y en todos los aspectos, yo creo que tenemos un bagaje muy importante para enfocar esta ley: la solidaridad, el desarrollo sostenible, la eficiencia, la competitividad de un territorio, la calidad de vida de los ciudadanos, son principios que la ley, que esta ley que hoy entra, incorpora de una forma fundamental y que también han sido una forma de actuar, pues, del partido, por los gobiernos del Partido Popular, en estos últimos años.

Además, ya digo, esta ley, como ha señalado el conseller, es profundamente europeísta e incorporando los avances, los últimos avances en lo que sería la doctrina social, no solamente ambiental, social, económica y ambiental, la directiva de aguas del 2002, la evaluación ambiental estratégica del 2001, el recientísimo convenio del paisaje, del año 2003, son partes fundamentales de esta ley.

Pero una ley, además, debe ser un instrumento efectivo, debe cumplir los fines que se persiguen.
Las distintas legislaciones en relación con el territorio han tenido enfoques diversos y éxitos bastante parciales.
Tenemos que aprender de eso.
Si los anglosajones entendían la planificación económica como forma de ordenar el territorio, si en Alemania se planteaba únicamente los proyectos de infraestructuras, aquellos que eran capaces de vertebrar y de ordenar un territorio, si posteriormente se ha ido a planificaciones, como se hablaba antes de la anterior ley, un gran plan, que difícilmente y en ningún sitio se ha llegado a cumplir, yo creo que en este momento tenemos suficiente bagaje, suficiente experiencia, tanto a nivel europeo como a nivel de nuestra comunidad, con las distintas legislaciones urbanísticas y territoriales que ha habido, como por la incorporación de esos criterios europeos, para estar en disposición de esta compleja tarea que es hacer una ley que abarque el territorio, que tiene que abarcarlo de forma global, todo él, regulando todas las actividades, protegiendo todos los valores, potenciando todas las oportunidades que se dan en el territorio, afectando a los ciudadanos, a las industrias, al comercio, a las distintas instituciones, a los distintos colectivos.
.
.
, algo tan complejo, yo creo que en esta ley están perfectamente definidos unos modelos que van a ser eficaces y que van a tener una funcionalidad muy clara, precisamente, porque partimos de una experiencia y de unos criterios muy claros.

Lejos de voluntarismos anteriores, esta ley va a conseguir todos los objetivos que se proponen, porque es una ley, como les he dicho, moderna, que prioriza, además, elementos tan fundamentales como la calidad de vida, el desarrollo sostenible, el buscar un desarrollo continuado, también, y una economía eficiente para nuestro territorio.

Es una ley, como ya ha explicado el conseller, y yo creo que no vale la pena que entremos en mucha profundidad, pero sí que me gustaría hacer un breve repaso por los distintos títulos.

Un título fundamental, "Criterios de ordenación del territorio", señalar en una ley todos aquellos principios que tienen que orientar todas las decisiones públicas, y también privadas.
Cuando se apruebe algún plan, hay que justificar que se cumplen esos criterios, y los primeros son de calidad de vida de los ciudadanos y también de desarrollo sostenible, y un tema también muy innovador, y yo creo que muy positivo, es la ordenación del paisaje.

En estos criterios se contempla todo aquello que afecta a la calidad de vida, las ciudades, los entornos urbanos, la recuperación de los cascos históricos, la forma de crecimiento, la accesibilidad, fundamental, el transporte, que es un generador de libertad de los ciudadanos, vivan donde vivan en la comunidad, acercándoles a todos los equipamientos, acercándoles a los puestos de trabajo, a sus lugares de ocio, en una condición de igualdad.
.
.
Los equipamientos y dotaciones públicas, en los que se ha hecho un esfuerzo importantísimo en estos últimos ocho años, que probablemente no sea necesaria ya una ley, porque ya tenemos un nivel de equipamientos que, desde luego, señor Arnal, no se podían imaginar hace unos pocos años el nivel de equipamientos y de infraestructuras que tenemos.

Y si seguimos repasando los distintos artículos, acceso a la vivienda, la participación ciudadana, que se da en todos los planes.
.
.
, yo creo que son fundamentales.

Si hablamos del desarrollo sostenible, la utilización racional del suelo, algo que ya está implantado en todas las decisiones territoriales que se están llevando a cabo; la prevención de riesgos, yo creo, fundamental en los temas de inundabilidad, en todo tipo de riesgos naturales perfectamente estructurados ya en las normativas que tenemos.
.
.

El agua, ¿qué tenemos que decir del agua?
, el máximo esfuerzo que se ha hecho por los gobiernos, tanto del Estado como de la Comunidad Valenciana, incorporando inversiones importantísimas en saneamiento y en depuración, alcanzando los municipios, cumpliendo holgadamente la directiva europea de agua y mucho más allá que otras muchas comunidades, con un grado de depuración muy importante y con una continuidad en el esfuerzo como no se realiza en otras comunidades; la puesta en valor del patrimonio cultural; el gran esfuerzo que se ha realizado en infraestructuras en nuestra comunidad, precisamente como un elemento de equilibrio social y de mantener la competitividad de ese territorio o el paisaje.
.
.

Yo creo que son criterios fundamentales que están en esa ley y que van a ser determinantes en las decisiones que se tienen que tomar.

Si hablamos de los distintos instrumentos, se ha hablado con carácter peyorativo, por parte del representante de Izquierda Unida, de la estrategia territorial.
Pues, bueno, pues usted dirá, hable lo mismo de la estrategia territorial europea, de las de los distintos países que se producen en Europa, hable con ese desprecio y diga: bueno, es que esto no sirve para nada, ni la estrategia española.
.
.

Bueno, realmente, estamos hablando de cosas que no sirven.
.
.
Los planes de acción territorial, fundamentales en esta última legislatura, de carácter sectorial.
.
.
Ahora hay que trabajar y dar un paso más, pero, vamos, los planes de saneamiento, de carreteras, los de energías, como el plan eólico, multitud de planes que no habían existido y que en esa evolución de lo que es la normativa han traído, yo creo, y que se están cumpliendo de una forma muy importante y, desde luego, están actuando en ordenar el territorio de una forma muy importante.

O el sistema de información territorial, que tiene rango de ley, pero que ya está implantado parcialmente desde hace muchos años, exigiendo a todos los planes, por ejemplo, que cumplan las cartografías de inundabilidad o de riesgo de deslizamiento o las de afecciones.
.
.
Usted consulta esas cartografías, que son oficiales y que disponen todos los gabinetes y todos los ayuntamientos y las comisiones territoriales a la hora de aprobar documentos.

Y, luego, elementos innovadores, yo creo que muy positivos y muy eficaces, como son el Instituto de Estudios Territoriales del Paisaje, y ese título de gestión territorial, incorporando lo más avanzado de lo que son las herramientas de ordenación del territorio de la Comunidad Europea y, diríamos, de los estudiosos de lo que es la ordenación del territorio y el desarrollo de las sociedades.
Ese sistema de indicadores territoriales, los umbrales, las cuotas de sostenibilidad.
.
.

Yo creo que esa forma de introducir a una aportación de capitales.
.
.
A veces se ha hablado de impuestos ecológicos, yo creo que esto es realmente lo que sería un impuesto ecológico serio, precisamente, aquellos elementos consumidores de recursos naturales tienen que aportar, precisamente, para equilibrar el territorio y recuperar aquellas zonas donde haya habido impactos.

El fondo para la equidad territorial, y, luego, una figura de lo que van a ser fundamentales.
.
.
No entiendo cómo se puede hablar tan peyorativamente de unas figuras con tanto compromiso como están señaladas en esta ley, y con tanta viabilidad, que pueden ser aplicados no solamente por la Generalitat Valenciana, sino por ayuntamientos, por particulares, de una forma que toda la sociedad esté actuando en lo que ordenación del territorio ­hablo de los programas para la sostenibilidad y los proyectos para la sostenibilidad.

En resumen, yo creo que es una ley, como todas, como todos los documentos, susceptible de mejora.
Pero que el representante de Izquierda Unida lo que ha hecho es un poco lo de siempre: dos juicios de valor sobre la experiencia anterior y decir: "Y ustedes como no han puesto plazos, la ley no sirve para nada".
Oiga, no.
La ley es una gran ley, y la ley sirve para mucho.
Y le voy a decir una cosa: las políticas.
.
.
Porque usted en la crítica que ha hecho a la ley de ordenación del territorio, usted no ha hablado de la movilidad, usted no ha hablado de calidad de vida, usted no ha hablado de recuperación de espacios urbanos, usted no ha hablado de patrimonio, usted no ha hablado de desarrollo económico, de una sociedad que se capitalice y que sea capaz de invertir en infraestructuras, en colegios, en hospitales, como ha hecho el Partido Popular estos últimos años.

Usted dice: "Oiga, esto es un desastre desde el punto de vista ambiental y todo lo demás a mí me da exactamente igual".
Oiga, pues no.
A los ciudadanos nos importa el medio ambiente, nos importa nuestro desarrollo, nuestro patrimonio, la educación de nuestros hijos, nuestra sanidad, nuestros puestos de trabajo, nuestra generación de riqueza y la solidaridad entre todos los colectivos y los territorios valencianos.
Nos importa todo.
Y no se puede ver desde una forma parcial.

Porque, claro, usted dice: "Como lo han hecho muy mal desde el punto de vista del medio ambiente, lo van a seguir haciendo mal, ya que solo critico un aspecto de esta ley".
Pues le digo que no, que el Partido Popular estos últimos años ha hecho una gran política ambiental.
Que si estaba protegido el 3% del territorio, está protegido el 27% del territorio; que se ha llegado a más de 100 kilómetros de costa protegida.
Lo que pasa es que el señor Arnal no irá, no irá, no pasará por los 15 kilómetros de la Sierra de Irta; no pasará por los suelos urbanizables que se han desclasificado en Nules, en Moncófar; no pasará por Sagunto, en los suelos protegidos que hay; no pasará por la aprobación del Montgó, un plan que ha estado dilatado muchísimos años.
Reivindicaciones de su grupo, como el marjal de Massamagrell.
Señores, están protegidos, ahí están.
El de Agua Amarga.
.
.
Siempre decían: "Es que ustedes son especuladores y lo van a urbanizar".
Pues no señor, lo protege el Partido Popular.
Ya no quedan suelos de valor ambiental reconocidos en ninguna directiva de nuestra comunidad por proteger.
Están todos protegidos, señor Arnal.
Entonces, usted dice que lo hemos hecho muy mal y lo vamos a seguir haciendo mal.
No.
Yo le digo: lo hemos hecho muy bien, y esta ley lo va a seguir haciendo muy bien.
Y además, con una visión global y más amplia de lo que usted plantea.

Hablemos de agua, hablemos del Segura, cómo estaba el Segura y cómo está ahora el Segura, las inversiones de miles de millones de pesetas ­y perdone que no se lo diga en euros­ que se han realizado y que se van a seguir realizando para tener calidad en ese río.
Y lo que le he dicho: las más de ciento y pico depuradoras, que alcanzamos más de.
.
.
casi cuatrocientas.
Que somos la comunidad que más agua depurada utiliza en el Estado.
Claro, siempre se puede mejorar.
En eso estamos, en eso estamos.
Pero, claro, cuando hablamos de la depuradora de Pinedo, que ante ni tenía tratamiento terciario, casi ni secundario, y ahora se hacen inversiones de miles y miles de.
.
.
prácticamente 10.
000 millones de pesetas para reutilizar esa agua ­no verterla al mar, reutilizarla­ tanto para el riego como para la Albufera, para usted eso no tiene ningún valor.
"Es que el Partido Popular lo hace muy mal".
Y cuando se plantea un plan eólico para garantizar las energías sostenibles, o se impulsa la energía del gas de una forma fundamental, la energía más ecológica que disponemos junto con la eólica, eso para el señor Arnal no tiene ningún valor.

Por lo tanto, le tengo que decir que no es una ley trampa, como usted dice.
Es una gran ley.
Y que realmente si usted analiza la efectividad que va a tener.
.
.
Una ley no es para el Partido Popular, es para todos, ayuntamientos del Partido Popular y Partido Socialista, para ciudadanos y para el gobierno del Partido Popular.
Por lo tanto, la ley va a seguir solucionando muchos de los problemas ambientales que tiene esta comunidad, va a seguir solucionando muchos y va a ser una herramienta muy efectiva, en contra de eso que usted plantea, que a base de repetirlo muchas veces, ustedes y los de su grupo se lo tienen que creer, que yo creo que los ciudadanos no se lo creen.

Yo creo que tendremos más tiempo, desde luego, para seguir argumentando y para profundizar en algunos de los aspectos que yo le he señalado.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Modrego, vaya terminando.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Pero desde luego yo creo, y el conseller señalaba, que el Grupo Popular está abierto a lo que sería la negociación y el consenso, porque es un documento que yo creo que en el momento oportuno plantea una línea de acción que sería muy importante que todos los grupos estuviésemos de acuerdo.

Yo creo que la ley tiene mimbres para que eso pueda hacerse.
Y si en algún aspecto puntual sus señorías, desde luego, como no puede ser de otra manera, discrepamos, pero siempre pienso que puede haber, como ha dicho el conseller, acuerdo vía enmienda.
Pero, desde luego, no está justificado, como le he dicho, bajo ningún concepto, bajo ningún concepto, lo que es la enmienda a la totalidad.
Cuando además su señoría no ha dado ninguna alternativa, se ha centrado puntualmente en dos aspectos y ni siquiera ha presentado texto alternativo, como, por otra parte, suele ser costumbre.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Moltes gràcies.

Jo lamente que el senyor Modrego no haja contestat pràcticament a ninguna de les preguntes i crítiques contundents que he fet.
I s'ha limitat pràcticament a repetir, però prou pitjor, el resum que ja havia fet el senyor Blasco, amb menys garra, i amb menys riquesa i amb menys contundència.
I ara comentaré algunes de les coses que ha dit.

És clar, de cap manera vosté ha justificat la necessitat d'esta llei, torna a estar pendent ahí.
No ha justificat la seua hipotètica eficàcia, que sí, l'ha repetida mil voltes, però ­torne a dir­ no hi ha terminis, no hi ha concrecions.
Ha esquivat parlar que s'han eliminat les moratòries a la construcció de l'Horta i el litoral.
Moratòries que figuraven ­insistisc­ en l'avantprojecte de llei que vostés elaboraren ­bé, supose que vosté tindria alguna cosa a vore­ en la passada legislatura.
Com és això possible, que no es referisquen a eixes coses tan concretes?
L'ordenació del paisatge ningú discutix que és molt bonica.
El que es discutix és que no hi ha cap concreció.
És tot literatura.
I ara, ara, ara, en estos moments s'està destruint.

I diu que jo he parlat pejorativament de l'estratègia del territori.
No és cert!
A mi em pareix molt important això, i me pareix molt important l'estratègia del territori europeu.
Al contrari.
El que jo dic és que vostés ni la concreten, ni la definixen, ni li donen continguts ni terminis.
Això sí que ho critique.

I les innovacions, tampoc tenen res de roí.
La terminologia ­ja ho he dit abans­ és molt bona.
Tos els conceptes els assumim.
Com no?
Desenvolupament sostenible, democràcia ambiental.
.
.
Però com anem a estar en contra?
Que se introduïsquen les innovacions?
Clar que sí!
El problema és que s'introduïxen els termes, les paraules i ­continue repetint-ho­ no hi ha concrecions específiques de continguts, ni temporals.
No hi ha terminis per a res, ni per al reglament, ni per a l'institut eixe, ni per als fons.
.
.
No hi ha terminis per a res de res, senyor.

Llavors, no és que faig una visió pejorativa dels conceptes, sinó faig una visió pejorativa de la no concreció, que és una altra cosa.

Jo faig judicis de valor.
Clar que els faig!
I vosté també.
Ací tots fem judicis de valors.
La diferencia és que alguns els fem ben documentats, amb moltes dades i amb molts arguments, que els podrem fer arribar sempre que vulguen.
I a més, els tinc preparats i ja li'ls farem arribar.
No se preocupe que en les múltiples esmenes que he preparat, ahí hi ha molts arguments.

També me resulta insultant ­perdone que li ho diga­, però me resulta insultant que me diga que perquè no he parlat de determinats temes, com la solidaritat i els drets i tal, això significa que no m'importe.
Senyor, jo no he parlat de tots els temes perquè no tinc temps suficient, i ara tampoc tindré temps, per a referir-me a tots ells.
Però que no haja tingut temps, no vol dir que no m'importen.
Com vosté tindrà oportunitat de vore, en les esmenes que he presentat, que torne a dir que són nombroses, ahí sí que figuren referències a tots eixos temes.
Demostració que m'importa realment.

I quant que sí que estan protegint-ho tot ­torne a dir­, demostre-m'ho, perquè encara hi ha moltes coses per a demostrar la protecció.
Parle del vial Cabanes-Orpesa, del paratge de la Renegà, l'ampliació de port esportius que estan degradant valuosos ecosistemes litoral.
.
.
En fi, per a què parlar més d'estos temes.

I també vull dir-li més coses.
Vosté pareix.
.
.
Ah!
, sobre el pla eòlic.
No voldria que se m'oblidara.
Jo no he dit que el pla eòlic no tinga ningun valor.
Naturalment.
Com anava a dir-ho, si precisament els ecologistes, els conservacionistes portem anys reclamant que es faça un impuls a l'energia eòlica?
El que jo dic és que el seu pla eòlic, que el han elaborat vostés, és molt deficient.
I això, naturalment, ho hem justificat i hem dit per què.
Primera, perquè va ser elaborat sense consens; perquè no es va tindre en compte gran part de les observacions dels col·lectius socials i de les forces polítiques que ho criticaven; perquè no es van incorporar a un debat obert realment amb tots eixos sectors; perquè es va elaborar sense que existira ni tan sols un pla de mesurament de vents amb dades objectives, que no s'inclou en el pla, no existix eixe mapa, el mapa eòlic basat en dades científiques.
En definitiva, perquè no s'inserta en estratègies prèvies, territorials, energètiques, etcètera.

És a dir ­torne a repetir­, el pla eòlic seria molt bo si haguera estat ben fet.
Nosaltres demanem la seua revisió el més prompte perquè es dialogue, perquè s'incorporen les millores i, per suposat, viva l'energia eòlica, però ben aplicada, com tota la resta d'energies alternatives.

I no vull que me falte temps, perquè veig que se m'acaba, per a dir-li a una cosa.
La nostra posició és favorable al diàleg i al consens.
Nosaltres hem presentat més de 140 esmenes concretades i detallades ­algunes molts àmplies­ al seu projecte de llei, mentre que sumades les del seu partit i el Psoe arriben a 88, si no recorde malament.

És a dir, esperit constructiu no ens falta el més mínim; ganes de millorar, tot el que siga, però no podem negar que esta llei és molt deficient.
Ara, estem disposats a fer tot el possible perquè, si ix endavant, almenys es millore tot el que puga ser.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Por favor, para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Gracias, señor presidente.

Conseller.
Señorías.

En primer lugar, señor Arnal, señalarle que en ningún momento he pretendido ser insultante.
Realmente, si usted no ha tenido tiempo.
.
.
yo entendía que si usted prioriza unos argumentos frente a otros en esta cámara, es precisamente porque les da el valor fundamental, y no había hecho usted ninguna alusión a ninguno de los valores que yo le señalaba ­como le digo, los equipamientos, la calidad de vida, las infraestructuras, la protección de nuestro patrimonio­, y centrándose en un aspecto concreto, que yo creía que además usted no había motivado en ningún momento, que era un juicio de valor, y como tal, en este caso, según mi opinión, sin ningún valor.

Yo, en ese contexto, también le podría decir que me podría haber sentido insultado como miembro del Partido Popular por una descalificación.
Y además, cuando se ha empleado una terminología de especulación y de criminalización de determinadas actuaciones edificatorias, que me parece que no tiene ningún sentido.
Yo he sido director general de urbanismo, conseller ­usted conoce los cargos­, soy portavoz de medio ambiente, y creo que edificar no es malo ni bueno.
Cuando se edifica bien, en el sitio que corresponde, está muy bien y es una necesidad social fundamental, sin la cual no hay ningún desarrollo de ninguna actividad.
Y en las edificaciones están nuestras viviendas, están nuestras industrias, nuestros equipamientos, nuestros museos.
.
.
todo.
Y, sin embargo, unas malas edificaciones, o en lugares donde no deben estar, evidentemente es un problema territorial y social también muy importante.

Por lo tanto, no criminalicemos esas actuaciones y no planteemos yo creo que un argumento simplista, que yo creo que en el manual puede quedar muy bien asociar desarrollo a especulación, pero yo creo que la experiencia de estos últimos años, y con esta ley, desde luego con un criterio mucho importante, es la de, evidentemente, orientar esos desarrollos a los suelos con menores valores ambientales, como señala esta ley también.
Es algo que ya se está aplicando, exigir a todos esos desarrollos esas compensaciones económicas en infraestructuras que antes no se realizaban, y que realizan depuradoras y que realizan los accesos, que no se beneficien de esas actuaciones sociales, como se realizaba antaño.
Esta ley señala que cualquier desarrollo de este tipo tiene que ceder suelos al patrimonio público, tiene que correr a cargo con las infraestructuras y tienen que beneficiar a la sociedad, tienen que agruparse los equipamientos para tener una mayor rentabilidad social.
Yo creo que tiene unos criterios clarísimos muy avanzados, que usted ha pasado por encima de ellos.
Yo creo que ni se los ha leído, yo creo que ni se los ha leído.

Por lo tanto, yo creo que el paso importante, que usted dice que antes la ley era una ley trampa y una ley especuladora, ahora dice que es una ley deficiente que se puede mejorar vía enmienda.
Bueno, algo hemos avanzado.
Evidentemente, creo que alguna deficiencia tendrá, como no puede ser de otra manera en todo documento que se haga, pero desde luego estoy convencido, y así lo suscribo, que esta ley se ha hecho con la voluntad clara de mejorar, de mejorar nuestros mecanismos de actuación sobre el territorio bajo esos prismas tan importantes como son la calidad de vida de los ciudadanos, la solidaridad, el desarrollo sostenible, la competitividad de nuestro territorio.

Yo creo que está clarísimamente señalado en la ley, y desde luego, si con esa actitud ustedes se aproximan a lo que es la negociación de las enmiendas, yo estoy convencido de que se van a alcanzar acuerdos muy importantes en lo que es una ley que yo creo que es fundamental para el desarrollo futuro de nuestra comunidad, y que sería muy importante que nazca con ese consenso.

Tenía algunas notas de discrepancias, pero ya que he planteado el tema del consenso, señor Arnal, yo creo que voy a acabar aquí.
Decirle, desde luego, que nuestro grupo está en contra de lo que es la enmienda a la totalidad, y además en muy profundo desacuerdo con la motivación que usted ha señalado.
Por lo tanto, yo creo que con toda.
.
.
vamos a votarla en contra, y vamos a esperar que en el debate de las enmiendas haya cambio en la actitud de su grupo y podamos consensuar muchas de ellas.

Gracias, señor presidente.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Tiene la palabra para fijación de posición, por el Grupo Parlamentario Socialista, señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Diputats i diputades.

En primer lloc, assenyalar que el Grup Parlamentari Socialista no ha presentat una esmena a la totalitat perquè, després d'una detallada anàlisi, pensem que, malgrat algunes insuficiències, els objectius globals plantejats al Projecte de llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge, i sobretot els mecanismes o instruments d'ordenació territorial estipulats en el susdit projecte, permeten amb esperança iniciar un procés per a posar en pràctica un sistema de, diríem, planejament territorial supramunicipal, urgent, imprescindible, a la nostra Comunitat Valenciana, i no podem esperar més temps.

No obstant això, sí que hem presentat, com ho vorem d'aquí bastants dies, una variada gamma d'esmenes parcials amb objecte d'incidir, aprofundir i concretar més en qüestions bàsiques o bé no desenvolupades o desenvolupades de forma insuficient: del tema de les quotes de sostenibilitat hem de parlar; les mesures cautelars a introduir en la zona de costa fins que no estiguen aprovats els corresponents plans d'acció territorial, tant en el tema del litoral com en el tema de l'horta; la necessitat d'incorporar un pla d'acció territorial del sistema rural valencià, amb objecte de millorar aquest medi i protegir les seus peculiaritats territorials, i sobretot, una anàlisi detallada tant pel que fa referència a l'ús sostenible dels recursos hídrics com a la prevenció d'impactes ambientals negatius derivats de l'activitat agrícola i ramadera.

Pensem que aquestes esmenes parcials, que temps tindrem de debatre-les, després del corresponent debat en comissió i, en cas d'acceptar-se, incloure's al text legal, almenys aquest és el nostre objectiu final, permetrien incidir, i això és l'important, incidir més i millor en aspectes essencials a l'hora de compatibilitzar tres mecanismes que per a nosaltres són claus i bàsics: desenvolupament econòmic, protecció i millora de l'espai, i utilització racional i sostenible dels recursos naturals.
Solament per això estic convençut que valdria la pena.

Segona qüestió.
Agraeixo l'oferta de debat obert i amb absoluta transparència anunciada per vosté, senyor conseller, i compartim la necessitat de fomentar polítiques actives de desenvolupament sostenible, amb tot el que això comporta.

Coincideixo també amb molts dels aspectes assenyalats pel senyor Arnal, concretament, necessitat d'ordenació racional del territori, ha esmentat vosté; necessitat de fer reversibles algunes degradacions paisatgístiques, necessitat d'introduir mecanismes d'ordenació supramunicipal operatius i eficaços, necessitat d'incloure terminis no solament en l'elaboració dels plans d'acció territorial sinó també en el reglament mateix que ha desenvolupar el contingut de la llei, i necessitat d'incloure algun tipus de règim sancionador.
Això, justament això, és el que hem de concretar, pense jo, amb el diàleg i amb el consens.
Estic convençut que això és el que ha demanat el senyor Arnal quan ha fet referència al seu esperit constructiu i ganes de millorar el projecte.

Estic convençut que tots els que estem debatent aquí, senyor Modrego, senyor Arnal, senyor conseller, tenim clar un aspecte que per a mi és bàsic: la Unió Europea, amb l'adopció, entre d'altres, del que és l'estratègia territorial europea o el que és el conveni europeu del paisatge, ha optat per una política territorial basada essencialment en el desenvolupament equilibrat i sostenible del territori.
En conseqüència, i d'acord amb els objectius comunitaris, pense que els grups polítics d'aquesta cambra tenim a partir d'ara el repte polític de definir una cosa crucial i senzilla: una estratègia territorial pròpia per a la Comunitat Valenciana.
Per tant, pense que la qüestió té la importància suficient per a arribar jo penso que a acords substancials en aquest projecte de llei.

Miren, senyors diputats.
Realment tenim tots clar quins són els objectius que planteja aquest projecte de llei?
Jo pense i estic convençut que sí.
Pense que tots tenim clar que la darrera i última finalitat d'aquest projecte és assolir una cosa que jo penso que no és tan difícil d'assolir.
Què és?
Integrar totes aquelles polítiques públiques o privades, sectorials, amb incidència territorial, a través d'ordenació o d'instruments, de mecanismes d'ordenació, d'àmbit territorial.
No és tan difícil.
Insistisc: integrar totes aquelles polítiques públiques o privades sectorials amb incidència territorial, a través de què?
De mecanismes concrets d'ordenació territorial des d'un punt de vista supramunicipal.

Miren, el Consell ha introduït com a instruments d'ordenació el que és l'estratègia territorial de la Comunitat Valenciana, els plans d'acció territorial o inclús l'Institut d'Estudis Territorials i del Paisatge mateix.
El Grup Socialista proposa en les seues esmenes altres instruments d'acció territorial no contemplats en el projecte, com per exemple podria ser el Pla d'acció territorial del sistema rural valencià.

Per tant, i en atenció a tot el que he esmentat, i acabe ja perquè se m'ha acabat el temps, he de dir que anem a abstindre-mos a l'hora de votar aquesta esmena a la totalitat presentada per l'Entesa, perquè pensem, en resum, que el projecte de llei en qüestió és prou flexible per a introduir aportacions qualitatives molt, molt significatives, sobretot a l'hora de vertebrar i articular el nostre territori en base a les directrius bàsiques europees de desenvolupament equilibrat i sostenible.

Moltes gràcies.

 

 

**El senyor president:**

 

De nada, señor Sanmartín.

Por favor, ocupen sus escaños.

Vamos a proceder a votar la enmienda a la totalidad.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 6 votos a favor, 43 votos en contra i 30 abstenciones.

 

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el suport a les actuacions dutes a terme per la Generalitat i el Govern d'Espanya per a la construcció de l'AVE Madrid-Comunitat Valenciana i del corredor mediterrani, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 1.
379, BOCV número 9).***

 

**El senyor president:**

 

Pasamos al punto cuarto: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el suport a les actuacions dutes a terme per la Generalitat i el Govern d'Espanya per a la construcció de l'Ave Madrid-Comunitat Valenciana i el corredor mediterrani, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Por favor, tiene la palabra para la presentación y defensa el señor diputado Rafael Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

La proposició no de llei que hui defensem, plantejada pel Grup Parlamentari Popular, arreplega allò que ha segut la política que ha desenrotllat en les últimes legislatures primerament el Govern presidit pel senyor Eduardo Zaplana, després el Govern presidit pel senyor José Luis Olivas i ara el Govern presidit pel senyor Francesc Camps.
I forma part del projecte de govern del Partit Popular tant en la Comunitat Valenciana com en el conjunt de l'estat mentres que l'expresident Aznar ha tingut responsabilitats del govern de la nació.

Saben les seues senyories que a l'iniciar-se la quarta legislatura en 1995 les infraestructures ferroviàries en la Comunitat Valenciana no reunien les condicions que la vocació exportadora del seu teixit empresarial requeria.
L'aleshores president de la Generalitat, Eduardo Zaplana, va impulsar des del primer moment la construcció d'un tren d'alta velocitat entre la Comunitat Valenciana i Madrid que permetera millorar les comunicacions amb el conjunt de l'estat.
Esta transcendental decisió va comptar des del primer moment amb el recolzament dels agents socials de la nostra comunitat, que entenien que el projecte era fonamental per a garantir el desenrotllament econòmic de la Comuni-tat Valenciana.

De sobra és sabut que el projecte impulsat des de la Generalitat en compliment del programa de govern del Partit Popular, i arreplegant la demanda social que sobre esta qüestió existia en la nostra comunitat, consistia en la construcció de la infraestructura ferroviària d'alta velocitat que permetera posar en funcionament un servici d'Ave que unira Madrid amb la Comunitat Valenciana, amb aplegades a les tres capitals de província ­València, Alacant i Castelló­, i altre tram que mos aproximara a Europa a través del corredor del Mediterrani.

En aquell moment, el govern d'Espanya, de signe socialista ­estem parlant de 1995 a 1996­ no tenia previsió d'alta velocitat per a la Comunitat Valenciana, i mentres altres línies acaparaven tots els recursos estatals, la nostra comunitat devia conformar-se en la conversió en el futur a velocitat alta però mai a alta velocitat.
Va ser a partir de 1996, en l'accés de José María Aznar a la presidència del govern de la nació quan el projecte va començar a prendre cos i tant el Ministeri de Foment com el govern d'Espanya van ser receptius a la petició que la Generalitat i altres representants de la societat civil valenciana van formular.

Es va produir una reunió decisiva, històrica.
.
.
­hem dit sempre­ el dia 8 de gener de 2001 en la veïna regió de Múrcia impulsada per la Generalitat Valenciana per a arribar a acords entre les quatre comunitats autònomes afectades pel traçat: la Comunitat de Madrid, la Comunitat de Castella-la Manxa i la regió de Múrcia i la Comunitat Valenciana.
I va ser decisiva perquè ahí va començar a configurar-se el que eren els traçats d'eixe important projecte que mos unirà amb Madrid.

I per què diem que és tan important l'Ave per a la Comunitat Valenciana?
La importància de l'Ave per a la Comunitat Valenciana ningú pot negar-la ja que millorarà de forma gran les comunicacions en el conjunt de l'Estat i mos aproximarà a Europa.
Temps de viatge a Madrid previstos en el projecte?
Molt reduïts: des de València, una hora i vint-i-cinc minuts; des d'Alacant, una hora i quaranta-cinc minuts; des de Castelló, una hora i cinquanta minuts.
La millora de les comunicacions internacionals una volta que l'Ave aplegue fins a la frontera francesa per la connexió de Castelló-Tarragona.

La infraestructura d'alta velocitat, senyories, permetrà establir un sistema d'Ave regional, a més, que recorrerà la Comunitat Valenciana de nord a sud en poc menys de cent minuts.
Per exemple, Castelló-València, 30 minuts; Valèn-cia-Alacant, 62 minuts.
Se contemplen, a més, estacions en la Vega Baja, el Vinalopó, Utiel-Requena, etcètera.
Totes les ciutats amb connexió ferroviària podran accedir a una estació d'Ave en temps màxims de 45-50 minuts.
D'esta forma, més del 80% de la població de la Comunitat Valenciana es beneficiarà del servici d'alta velocitat.

I les conseqüències i beneficis de l'Ave, d'este projecte tan emblemàtic, són una millor integració de la Comunitat Valenciana en la resta d'Espanya i en Europa; una vertebració de la Comunitat Valenciana multiplicant les oportunitats de comunicació entre les ciutats de tota la seua geografia; fort impuls al turisme de la nostra comunitat; positius efectes mediambientals, ja que bona part dels usuaris provindrien de l'avió i del cotxe, i el ferrocarril té un consum energètic molt inferior al del cotxe i al de l'avió.

De la situació de les obres, de sobra és conegut que n'hi ha 330 quilòmetres que estan en servici o en execució, amb una inversió superior als 1.
260 milions d'euros, d'un conjunt del projecte total d'inversió en la Comunitat Valenciana que és de 2.
670 milions d'euros.
Aixina està definit i està adjudicat el traçat de La Encina a Alacant; també hi ha huit trams en obres o en servici des d'Albacete a València; estan licitades les obres de Cuenca-Albacete; està licitat també gran part del tram que va d'Alacant, en la línia Alacant-Múrcia, Alacant-Torrellano, inclús està adjudicat el soterrament de l'accés a Alacant i la seua estació.
També, senyories, està en licitació la connexió de València a Castelló.

L'aportació que la Generalitat, a través dels governs del Partit Popular ha fet a l'Ave és molt important.
La construcció de les línies d'Ave en la Comunitat Valenciana ha segut, com he dit, un dels punts fonamentals del programa del Partit Popular, arreplegant eixa demanda social que sobre esta moderna modalitat ferroviària existia i existix en la nostra comunitat.
A l'inici de la quarta legislatura no teníem programades ninguna línia d'Ave en la Comunitat Valenciana.
Se va preferir executar una línia d'alta velocitat que unira Madrid amb Andalusia a pesar que la rendibilitat més important que els servicis ferroviaris tenen en tot l'Estat espanyol són precisament aquelles línies que unixen, aquelles línies que toquen la Comunitat Valenciana, tant el que és la línia València-Alacant a Madrid, com és la línia Alacant-València a Catalunya i fins a la frontera francesa.

Per tant, va ser un encert important del Partit Popular posar en marxa totes aquelles iniciatives que hui mos omplin d'orgull.
Sí, senyories, hui mos omplin d'orgull perquè no ha segut una promesa vana, ha segut una realitat.
I ha acabat el mandat el Partit Popular al front del govern de la nació però ha acabat demostrant, també en este cas de l'alta velocitat, que complix les seues promeses i que va ser receptiu en el seu dia a les demandes de la Generalitat i a les demandes de la societat civil valenciana i ho ha portat endavant.

Per això, vam presentar en el mes de juliol una proposició no de llei que no és cert, conforme s'ha dit, que retiràrem i que ara hem tornat a presentar, sinó que sempre ha estat en disposició de ser inclosa en els punts de l'ordre del dia i, concretament, en el ple del mes de febrer figura com a punt específic, però després la inclusió o la prioritat d'altres iniciatives de l'oposició va fer que se retardara i no poguera debatre's, però que ha estat viva en tot moment i que ha segut una realitat abans del 14 de març i després del 14 de març.

I esta iniciativa, el que pretén d'alguna forma és que s'arreplegue el que va ser aquella actuació i el que és l'actuació actual del govern de la Generalitat.
No hem d'oblidar, en cap moment, que en la primera reunió de treball que l'actual president de la Generalitat, senyor Francesc Camps, va tindre amb l'aleshores president del govern d'Espanya, senyor José María Aznar, se va comprometre amb el president de la Generalitat, senyor Francesc Camps, que l'Ave de la Comunitat Valenciana i l'Ave del corredor del Medi-terrani no se retardara, que continuara endavant i que, és més, que s'impulsara en la mesura del possible l'execució d'eixos projectes.
I aixina es va arribar al compromís que l'Ave arribaria al mateix temps a les tres províncies valencianes, Alacant, a València i a Castelló, i que arribaria en l'any 2007.

Jo crec que l'interés dels governs del Partit Popular està posant este projecte amb clar contrast amb el que era la intenció dels governs socialistes anteriors que mai programaven l'alta velocitat per a la Comunitat Valenciana.
Per això, entenem que és bo, i més en estos moments, en estos moments, en què els dubtes que està generant la continuïtat per part del legítim govern de la nació, d'eixos projectes emblemàtics que el govern d'Espanya tenia per a la Comu-nitat Valenciana, el que se puguen desaprofitar, el que se puguen retardar, el que se puguen, d'alguna forma, paralitzar.
.
.
perquè no hem d'oblidar que ja s'ha anunciat un decret que paralitza el traspàs de l'Ebre.
Qui mos diu a mosatros que no se n'anuncia un altre o se faça.
.
.
?
, perquè de diàleg no n'hi ha res, el diàleg és el que van dir en el debat d'investidura i després se fan les coses per la porta falsa, qui mos diu que no vagen a paralitzar-nos tampoc els projectes de l'Ave?

Per tant, la iniciativa que presentem diu:

"Les Corts Valencianes recolzen les actuacions realitzades per la Generalitat i el govern d'Espanya per a la construcció de l'Ave Madrid-Comunitat Valenciana i del corredor Mediterrani.

Igualment, les Corts Valencianes donen suport als traçats de l'Ave en les comarques valencianes aprovats amb el consens dels alcaldes dels municipis afectats i amb el respecte a l'equilibri mediambiental.

Les Corts Valencianes donen suport al compromís adquirit pel president del govern d'Espanya, José María Aznar, amb el president de la Generalitat, Francesc Camps, en la reunió del passat dia 14 de juliol del 2003, mitjançant el qual es garantix l'arribada de l'Ave en l'any 2007 a les tres capitals de província de la Comunitat Valenciana, aixina com la construcció d'ample europeu al corredor mediterrani.

Les Corts Valencianes també donen suport al projecte de l'Ave regional que la Generalitat posarà en funcionament en el territori de la Comunitat Valenciana, que retallarà substancialment els temps entre les tres províncies.

Les Corts Valencianes fan una crida als ajuntaments de les poblacions pels termes dels quals circule l'Ave perquè no posen impediments ni generen retards a l'execució dels projectes.

Alhora, les Corts Valencianes donen suport a les gestions realitzades per la Generalitat i el govern d'Espanya per fer efectiva la inclusió en la xarxa transeuropea de transports de l'Ave Madrid-Comunitat Valenciana i l'Ave del corredor mediterrani d'acord amb les recomanacions de l'informe elaborat pel grup d'alt nivell que presidix el senyor Karel Van Miert".

He de dir que en el moment que vam presentar esta iniciativa no s'havia aconseguit però hui ja és un èxit del Govern de la Generalitat i del Govern d'Espanya que ha governat fins a les eleccions del 14 de març.

"Per últim, les Corts Valencianes insten el Consell a seguir impulsant la ràpida execució dels projectes d'alta velocitat de la Comunitat Valenciana per tal que es complisquen els termes del 2007 amb l'arribada de l'Ave a les tres capitals valencianes.
"

Astò és el que el Partit Popular, el Grup Parlamentari Popular pensava abans del 14 de març, i és el que continua pensant després del 14 de març, perquè la preocupació que tenim els populars de la Comunitat Valenciana és que tots eixos compromisos tan importants que s'han aconseguit al llarg de les tres legislatures que el Partit Popular ha governat en esta comunitat, que siguen respectats pel legítim govern actual de la nació i que siguen executats per a benefici de la societat civil valenciana.

Pensem que el tema de les comunicacions, la millora de les comunicacions és essencial perquè les nostres indústries, perquè els nostres comerciants, perquè els nostres productes hortofructícoles siguen competitius no solament amb la resta d'Espanya sinó que també en Europa.
Millorar les nostres comunicacions és estar treballant perquè hi haja una major rendibilitat econòmica en la nostra comunitat i, al mateix temps, hi haja una major oferta laboral de més qualitat i de més llocs de treball.

I pensem, senyories, que estaran d'acord.
Sabem el que pensava sempre el Grup d'Esquerra Unida, que mai ha volgut l'alta velocitat, encara que ara sí que se preocupa en les comissions.
.
.
­i està en el seu dret, faltaria més, legítim­ d'interpel·lar el conseller d'Infraestructures sobre estes qüestions, i preocupant-se pels traçats.
.
.
­faltaria més, és la seua obligació i el seu dret­ i sempre s'han oposat, però el Grup Parlamentari Socialista mai ha tingut una postura clara en estes qüestions.
I pense que ara, la responsabilitat nova que ha adquirit el seu partit, perquè està governant.
.
.
, és qui té la responsabilitat del govern de la nació, pense que deuen de canviar d'actitud i deuen de recolzar en tot moment estes iniciatives que plantejades pel Grup Parlamentari Popular mentres que governava en Espanya i ara que no està governant, crec que representen la legitimitat dels drets que la societat civil valenciana té a millorar les seues comunicacions.

Per tant, espere, senyories, que hi haja un suport a esta iniciativa, que no isca tan sols amb els vots del Grup Parlamentari Popular, sinó que se demostre eixe diàleg, eixe consens, eixe recolzament dels interessos valencians que el Grup Parlamentari Socialista i els seus representants de partit estan anunciant en les últimes setmanes.

Per tant, senyories, espere el recolzament a la iniciativa i acabe esta primera intervenció.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

N'hi ha una esmena presentada pel Grup Parlamentari Socialista, registre d'entrada 3.
873, i per a la seua defensa té la paraula el senyor Godoy en representació del Grup Parlamentari Socialista.

 

**El senyor Godoy García:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

En primer lugar, yo quisiera que el señor Maluenda no abrigara ningún tipo de preocupación con respecto a la posición del Grupo Socialista en relación al Ave valenciano.
Está muy claramente expresada.
Él lo sabe perfectamente y, por tanto, no tiene por qué suscitar ningún tipo de dudas.
Y está además muy claramente escrita blanco sobre negro en la enmienda que se ha presentado a su proposición no de ley.

Por otra parte he de decirles, señorías, que es una proposición no de ley, la que hoy nos encontramos, que no nos causa ninguna sorpresa, porque ya en dos o tres ocasiones la hemos visto en el orden del día de este Pleno, del Pleno de esta Cámara.
Y siempre ha estado en un punto, es verdad, tan atrasado, tan lejano, que necesariamente tenía que resultar imposible su debate.
No es que haya existido ninguna intencionalidad en el tema, ni yo quiero decir nada de esto, pero siempre ha resultado así de tal manera que se ha quedado una proposición no de ley un tanto desfasada.
Ha sido preciso que transcurrieran nueve meses para que pudiéramos debatirla en esta Cámara, para que pudiera avanzar en el orden del día del Pleno, y para que su debate pudiera tener lugar.
Pues bien, más vale tarde que nunca.

Pero mientras tanto, señorías, y es algo que todos conocemos, es verdad que ha sucedido un cúmulo, toda una serie de acontecimientos en nuestro país.
Quizá yo pueda abrigar una cierta sospecha, de que no simplemente estamos debatiendo esta proposición no de ley porque han pasado nueve meses, sino también porque no nos encontramos en este momento enfrente de nosotros ­o a nuestro lado, como quieran llamarle­, con un ministro llamado Álvarez Cascos, que, como ustedes saben, vino a esta comunidad a decir que el Ave valenciano, en primer lugar que no protestáramos que si no se lo llevarían a sitio donde no protestarían.
Pero en segundo lugar, que el Ave valenciano que.
.
.
Bueno, que lo consideráramos para el horizonte del 2010, y en absoluto para ese horizonte del 2007.

Bueno, pues pudo ser un momento de euforia electoral.
Ustedes acababan de ganar unas elecciones.
El señor Camps hizo una visita al señor Aznar, y volvió a esta comunidad prometiendo que había obtenido el compromiso del gobierno del señor Aznar, en efecto, el Ave para el 2007.

Pero no es menos cierto que a partir de ese mes de julio y agosto, llegaron los meses de septiembre, octubre, noviembre y diciembre, en los cuales nos encontramos con sucesivas visitas, desde la comisaria señora Loyola de Palacios, hasta el ministro Álvarez Cascos, con todo respeto, desmintieron rotundamente lo que el president de esta comunidad había dicho.
Y que ustedes se habían apresurado a meter en una proposición no de ley, porque supongo que en absoluto sospechaban lo que iba a suceder.
Aunque aquí nunca se sabe, a veces con estas divisiones que en estos meses hemos tenido, y que espero que ustedes resuelvan pronto, por dónde van las cosas.

Eso ha sucedido.
Y ustedes han sido testigos, y usted, señor Maluenda, han sido testigos de que lo que ustedes estaban afirmando en esta proposición no de ley, y pidiendo en esta proposición no de ley, si lo aprobaban estaban haciendo muerto porque precisamente las autoridades que en ese momento regentaban el Ministerio de Fomento no estaban por esa labor.

Pero además no era eso sólo.
Es que, ¿quién nos representaba?
¿Quién representaba a la Comunidad Valenciana ante la Unión Europea, cuando se negocia el listado de octubre, y cuando vemos que pasan todas las comunidades autónomas prácticamente ­excepto Galicia, por supuesto­, y algo del norte, pero que pasan todos esos proyectos por delante de nosotros?
¿Y quién nos representaba en noviembre?
También era el mismo Ministerio de Fomento en la Comisión.
¿Y quién nos representaba en diciembre en el Consejo Europeo?
También el Ministerio de Fomento.

Y yo creo que todos sufrimos algún bochorno y alguna vergüenza porque no nos sentimos representados, porque vimos que mientras que otros proyectos de Ave de España eran declarados proyectos Quick Star, lo cual suponía el comienzo rápido y por tanto una financiación europea del 30%, del 30%.
, y veíamos que se les ponía horizonte del 2006, del 2007, del 2008, 2009, veíamos que el nuestro no aparecía por ningún sitio, y que iba a quedar, cómo no, claro, para declararse de interés general para la red transeuropea de transporte, pero ya con una financiación, como mucho, del 20%, que es lo que al final parece que podremos obtener.

Y esa gestión, pues no la ha realizado la actual ministra de Fomento.
Esa gestión y esa negociación solamente coincide la actual ministra de Fomento con el anterior en que ambos tienen el mismo apellido, pero eran totalmente distintos, y el talante totalmente distinto.
Yo no espero ver a la nueva ministra plantarse en la Comunidad Valenciana a decir: "si ustedes no están de acuerdo con esto nos llevaremos las inversiones a otra parte".

Señorías, yo creo que, en efecto, nos encontramos con una proposición no de ley ciertamente algo con sabor a desfasada, no?
Con un cierto sabor ya rancio.
Y que de alguna manera es el paradigma de la división, y es el paradigma ­a mí me deja perplejo­, de las contradicciones en las que hemos visto inmerso, en las que vemos inmersos, al propio Partido Popular; cómo unos están diciendo una cosa, cómo otros están diciendo otra cosa.
Bueno, para nosotros, afortunadamente para otros no lo será tan afortunadamente, ha habido un cambio de gobierno en España, y espero que no volvamos a ver este tipo de contradicciones.

Nosotros sí queremos decirles una cosa y se la queremos aclarar, señor Maluenda, sin ningún ánimo de polémica.
Porque, bueno, leer todos leemos, y escuchar pues también escuchamos yo creo que todos.
Dice usted.
.
.
en 1995, dice usted, el gobierno socialista no tenía previsión de alta velocidad alguna para esta comunidad.
Previsión, ¿no?
Nunca ha tenido el Grupo Socialista una postura clara.

Pues mire, yo simplemente le voy a hacer una reseña, y además le voy a citar después, le puedo a usted dar la cita exacta también, y si quiere se la puedo dar en esta Cámara después.
En primer lugar, yo quiero recordarle y le quiero preguntar si usted conoce el Plan de transportes ferroviario, el aprobado por el Consejo de Ministros del 30 de abril del 87, y por el Congreso de los Diputados el 20 de abril del 88.
Y en segundo lugar, lo que ya me extraña es que usted no conozca el Plan director de infraestructuras del gobierno socialista, ¿verdad?
, que fue un esquema director, era un esquema director.
No estaba detallado al mínimo, pero sí que había un esquema director que contenía las directrices y objetivos de la administración, y a su vez, una vez aprobado debía constituirse en el marco de referencia para futuros planes sectoriales.

Pues bien, señor Maluenda, también sin ánimo de polémica, porque aquí no es ver de quién es una cosa, en absoluto, de lo que se trata es de hacer las cosas si interesa a nuestra comunidad y a nuestros ciudadanos.
Pero por lo menos sí de que quede claro que en ese programa, en ese plan, se contenía un programa llamado de Alta velocidad.
Y según he podido leer se basaba en la terminación de la dorsal Sevilla-Madrid-Barcelona-frontera francesa, así dicho en el programa; en la construcción, apoyándose en esa línea troncal de la y griega vasca, así lo dice ese plan.
Y de la línea Madrid-Valencia.
Y también se definía la conexión con Portugal.
Ese, señor Maluenda, ese es el origen de la idea.
No digo de los proyectos constructivos concretos, que aún no había llegado el momento.
Pero ese es el origen de la idea de la alta velocidad.
Todos hemos contribuido.

Pero ustedes, en los momentos en que elaboraron esta proposición no de ley, no sé por qué, necesitaban dedicarle treinta líneas de la proposición no de ley a exaltar el protagonismo del señor Zaplana, que sin duda tuvo algún mérito.
Lo que me ha extrañado de verdad es que en esa misma proposición no de ley, al señor Camps, señor Camps, la referencia al señor Camps la liquidan en tres líneas.
Mientras que al señor Zaplana le dedican treinta.
Yo creo que si la hicieran en estos momentos, de verdad, no la harían de esa manera.

Le voy a decir más, ¿eh?
El PDI, ese PDI habla de cuatro actuaciones.
Dice así: Alta velocidad Madrid-Valencia, o alternativamente adecuación, alternativamente, adecuación a 200-220 kilómetros hora.
Duplicación y adaptación, 200-220 entre la Font de la Figuera-Xàtiva.
*(Remors)* Duplica-ción y adaptación 200-220 entre Castellón-Tarragona.
Elevación a 160 kilómetros hora en La Encina-Alicante.
O sea, que las ideas en infraestructuras, señor Maluenda, son muy difíciles de que de pronto surjan de la nada.
Forman toda una continuidad.
Y ustedes eran deudores en esas ideas de los gobiernos anteriores, como sin duda alguna los gobiernos socialistas lo eran de los anteriores.
Pero no simplemente de los gobiernos, sino de los cientos de personas que se ocupan de estas cuestiones y que las lanzan.
Por tanto, yo, personalmente, no considero ninguna buena táctica apropiarse de esas ideas.

Y le voy a decir más.
Esta proposición no de ley está hecha en un espíritu que no está buscando precisamente el consenso.
Está hecha en un espíritu de lanzar de alguna manera sobre alguien unos anatemas de haber obstaculizado y retrasado el Ave en la Comunidad Valenciana.
Claro, me permitirá que yo se los devuelva a mi vez.
Porque si se encarga el Ave el 17 de septiembre de 1999 al GIF, se encarga en esas fechas, la reunión de Murcia no se hace hasta el 2001, han perdido dos años para hacer proyectos.
Y las obras no se empiezan hasta el 2002, casi cinco años después.
Ahora corramos todos a ver si conseguimos, en los tres años que quedan hasta el 2007, hacerlo.
Corramos y esforcémonos.
Porque nosotros, desde luego, vamos a pedir el mayor esfuerzo para que se termine lo antes posible, como decía el señor García Antón, que ya al final no decía ni 2007 ni 2010, sino "técnicamente no se puede dar ninguna fecha en estas cuestiones tan complicadas y en estos proyectos tan complicados.
Vamos a ver, lo haremos lo antes posible".

Pues mire usted, señor Maluenda, el coste de los estudios informativos realizados he evaluado de 7.
285,15 millones de euros.
Y la responsabilidad, hasta hace cuatro días, casi literalmente, del Partido Popular.
Ocho años de responsabilidad.
Inversiones reconocidas por el ministerio ­mis datos, señor Maluenda­ los suyos eran de 1.
200 millones.
Los míos es que de un billón coma dos, las reconocidas por el ministerio, inversiones, no llegan a los mil millones.
Menos del 10% de los tramos que tenían que estar realizados están realizados.

Bien.
Y es que incluso tengo una respuesta del ministerio, en la cual reconoce exactamente qué es lo que tiene, y es del mes de octubre.
En construcción, menos de 100 de un total aproximado de 785 kilómetros, a falta del trazado definitivo a la Vega Baja.
Que es que ni quiero entrar a hablar del trazado definitivo de la Vega Baja.
Porque cuando ustedes también intentan aquí utilizar el Ave como arma arrojadiza contra algún alcalde socialista de l'Horta Sud, yo me digo: ¿por qué no meten en el mismo caso y en el mismo saco, a algún alcalde popular de distinguidos municipios de la Vega Baja?
¿Por qué no aplican exactamente lo mismo?
Y quizá de esa manera pues es posible que lleguemos a entendernos.

Pero además, si es que yo no tengo nada que reprocharle.
¿Pero cómo le voy a reprochar al gobierno municipal, que utilice sus legítimos instrumentos jurídicos en defensa de los intereses de sus de sus ciudadanos?
Estas Cortes, según su proposición no de ley, tendrían que tirar de las orejas al gobierno municipal.
Yo creo en la autonomía municipal, señor Maluenda.
Y de todas maneras le digo que es interés de la Comunidad Valenciana y, por tanto, es interés del Partido Socialista, la conclusión de las obras del Ave lo antes posible, pero también con los menores impactos ambientales posibles.
Y si lo querían ustedes hacer así, ¿por qué no respondió el ministerio a las más de 10.
000 alegaciones que hicieron los alcaldes del Horta Sud, por entrar en algún detalle?

Miren ustedes, entrando en otra cuestión, no han gestionado ustedes bien las subvenciones de la Unión Europea.
La Unión Europea ha concedido 2.
793,22 millones de euros a la línea catalana Madrid-frontera francesa; 1.
281,9 a la de Madrid-Segovia-Valladolid-Medina.
Al Ave de la Comuni-dad Valenciana, según nuestras cifras hasta este momento, 9,2 millones de euros.

Esto, no estar en el Quick Star, no tener ese 30% y el grado de ejecución actual, después de cinco años que se encargó la ejecución, cómo está, pues, no dice precisamente, sean los alcaldes socialistas o cualquier otro el que esté poniendo obstáculos, sino que hay una gestión muy lenta, y, comparativamente con los demás, excesivamente lenta.

Su proposición no de ley carece del más mínimo juicio crítico.
Yo lo entiendo, pero le quiero decir que los socialistas estamos a favor del Ave.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Godoy, vaja finalitzant, per favor.

 

**El senyor Godoy García:**

 

En seguida, señora presidenta.

.
.
.
y del corredor del Mediterráneo.
Al mismo tiempo, estamos a favor de resolver cuanto antes los problemas de trazado e impacto ambiental que puedan derivarse.
Y estamos en una actitud constructiva.
Y desde esa actitud constructiva, ante un proyecto que trasciende las siglas de un partido, hemos presentado una enmienda a la totalidad de su proposición no de ley.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Godoy.

Per acceptació o no de l'esmena, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Jo crec, senyor Godoy, que el senyor Moreno no li ha donat el curset accelerat de parlamentarisme, perquè vosté no sé si sap que ha vingut a la trona a defensar una esmena i no hem escoltat ni un sol argument de defensa de l'esmena.
Vosté ha fet ací una intervenció en la que no s'ha referit en cap moment a l'esmena, només al final de la intervenció diu: "I hem presentat una esmena alternativa", però que vosté no ha defensat en cap moment.
Bo, ara entrarem en això, ara entrarem en això.

Mire, diu que parlem en la proposició no de llei del president Zaplana.
Clar, parlem del president Zaplana, hem parlat en la trona del president Olivas, i hem parlant en la trona i hem parlant en la iniciativa del president Camps.
Del president Zaplana déiem que va ser l'impulsor a l'inici del seu mandat en esta comunitat.
I això és veritat, encara que vosté no vulga admetre-ho.
I fixe's el disparat que vosté ha comés, diu: "Al president Camps el despatxen en quatre línies".
Vosté s'ha adonat que la iniciativa està presentada en juliol de 2003?
S'ha adonat que s'inspira en una reunió que té el president Camps el 14 de juliol, 10 dies abans, i no portava ni un mes governant, ni un mes governant?
Fixe's!
, seran quatre línies, però són quatre línies molt importants, perquè són les quatre línies que reflecteixen el compromís que el president del govern de la nació, don José Maria Aznar, va adquirir amb el president de la Generalitat aleshores, don Francesc Camps, que l'Ave estaria en el 2007 en les tres províncies valencianes.
Diga, diga-ho vosté, que això no ho ha dit, si l'Ave vindrà en el 2007 o no vindrà.
Diga-ho!
Això no ho ha dit.
Això per una banda.

Mire, la situació de les obres.
A vosté li han enviat els papers de Madrid, se'ls han enviat de Madrid i no li ha donat lloc a llegir-los.
Eixa és la realitat.
I parla de la voluntat de l'alta velocitat del Psoe.
Mire, jo puc desempolsar-li diaris de sessions al llarg de sis legislatures que tenim en esta Cambra i li podré demostrar que vosté amb la seua majoria han tombat les iniciatives del Grup Parlamentari Popular demanant l'alta velocitat per a la Comunitat Valenciana.
I em recorde fins i tot en una esmena, una volta sobre la marxa, a una iniciativa d'Unió Valenciana que diem: "I que arribe també a la província d'Alacant".
Vostés això ho rebutjaren.
L'interés que tenien per l'alta velocitat.
Vostés sí que tenien interés en l'alta velocitat, però per a la línia de Sevilla, perquè encara que no era tan rendible econòmicament com la d'ací era més rendible políticament per al Partit Socialista.
I com tenien la responsabilitat del govern, doncs, estaven en el seu dret de fer el que volgueren.

Mire, jo he dit que en menys de tres anys que es va començar este projecte en la Comunitat Valenciana hi ha 330 quilòmetres de dia en marxa o en servici, obres acabades, obres en execució o en licitació, i, algunes, fins i tot, estaven més retardades en declaració d'impacte ambiental favorable ja per a la licitació.
S'han invertit 1.
237 milions d'euros en la Comunitat Valenciana, d'un total del conjunt del que és l'Ave dintre de la Comunitat Valenciana de 2.
570 milions d'euros.
I li he parlat de totes les zones.

I també li parle de la Vega Baixa.
Clar que sí!
Clar que sí!
A la Vega Baixa el compromís que hi havia amb el Ministeri de Foment fins el 14 de març era respectar la proposta d'acord que va enviar la Generalitat Valenciana fa uns mesos de comú acord amb els alcaldes del Baix Segura, votat favorablement pel Partit Socialista en els ajuntaments on tenen representació, al Baix Segura, que és en quasi tots.
A vore si ara vostés, la senyora ministra manté eixe compromís.
A vore si el manté.
I acabem amb el problema del traçat del Baix Segura.

Mire, he dit que el senyor Moreno no li ha fet el curset accelerat de Reglament, que vosté ha vingut a la trona i no ha defensat la seua esmena.
Però és que, a més, la seua esmena jo crec que en part a vosté li donava vergonya referir-se a ella, perquè comença per esmenar l'exposició de motius.
Mire, senyor Godoy, és una cosa inusual.
Jo no he conegut mai que a una proposició no de llei es modifique l'exposició de motius, perquè es podria presentar perfectament una proposició no de llei sense exposició de motius.
En quin article del Reglament s'empara vosté per a tractar d'esmenar l'exposició de motius?
O siga, és un desconeixement total i absolut del que és l'activitat parlamentària, el que és el Reglament i el que és el procediment parlamentari.
Però, clar, no és culpa de vosté, és culpa dels dirigents dels seu grup que no li ho expliquen bé.
Prou faena té en demanar els papers a Madrid, que se'ls envien i poder comprendre'ls.

Però, de totes formes, vaig a referir-me al que vosté planteja en eixa esmena.
Diu: Sustituir el párrafo cuarto de la exposición de motivos desde "la inauguración de la línea" hasta "pero a ritmo sostenido", por el siguiente texto.
.
.
Molt bé, vosté fa un plantejament, vosté fa una referència al que va a ser la voluntat de 1992, que a mi em pareix molt bé tot això.
Jo no tinc cap inconvenient, cap inconvenient, si vostés estan disposats a aplegar a un acord, que puguem fer una esmena transaccional.
Ara, no a l'exposició de motius, perquè nosaltres sí que tenim coneixement de com es procedeix en la cambra i què és el que estableix el Reglament per a les proposicions no de llei.
Podria rebatre-li tots els punts eixos que vosté vol modificar en la seua exposició de motius alternativa.
Però, per a què volem perdre el temps si això no és possible reglamentàriament.

Jo no sé si la seua senyoria sap, i si no ho sap o no li ho han dit jo li ho dic ara perquè els que havien d'haver-s'ho dit no queden en falta, i és quan s'aprova una proposició no de llei el que s'aprova és la re-so-lu-ció, que això és diu proposta de resolució, i el que es publica és la resolució, no es publica l'exposició de motius, l'exposició de motius és el que pot inspirar al que ha tingut la iniciativa parlamentària en el moment d'haver-la presentat.
Però, açò no ho he vist mai tampoc, però bo.
*(Rialles)* Però, en fi, el que no pot ser de cap forma és que vosté vulga modificar eixa exposició de motius que no té cap sentit.

Però, anem a referir-nos als articles, mire, diu, als punts de la nostra resolució.
Ahí sí que vaig a parlar-li del seu projecte alternatiu perquè sí que mereix la pena, perquè estem disposats a aplegar a un acord si vostés volen.
Al punt primer, la primera frase, des de "Les Corts Valencianes recolzen" fins a "la seua connexió a Europa" és perfectament admissible el que vosté planteja, és perfectament admissible, sense cap canvi, conforme vosté ho planteja, no tenim inconvenient en fer una transaccional ahí.
Però, la resta del punt no es pot acceptar perquè exigeix al Govern Valencià que és pronuncie sobre un termini que no depén en absolut de la seua capacitat de decisió.
Ho diu de forma imperativa: que diga el Govern Valencià que ha d'estar en tal.
.
.
No, no, és el govern de l'Estat.
Ara, si vostés volen posar ahí que el govern de la Generalitat impulse o que exigisca o que.
.
.
, el que vosté vulga.
Però, no li donem una responsabilitat al Govern Valencià que no pot prendre.
Quina llàstima que no puga prendre-la, perquè si no jo li garantisc que això s'acompliria en la forma que vosté ho especifica.
Tal pronunciament només pot fer-lo la ministra de Foment.
I jo no conec encara les intencions de la ministra de Foment, a pesar del que vosté diu.
Per tant, es proposa, si vosté ho té a bé, acceptar el punt 1 però suprimint la següent frase, des de "en conseqüència" fins al final.

Punt 2.
Totalment d'acord amb el termini de 2007.
Sense discussió.
Totalment d'acord.
No es compartix la prioritat del trajecte per Conca.
Tots els trams tenen la mateixa prioritat.
Jo no sé si en eixos papers que li han enviat vosté s'ha centrat en quin és el traçat.
Sap que és Ave Madrid-Conca-Valencia, Ave Madrid-Albacete-València, prolongació Alacant, prolongació Castelló, i Alacant-Elx-Múrcia.
I el projecte que tenia el Partit Popular de futur era inclús arribar a Almeria, perquè a Almeria estaríem a un pas de connectar amb la prolongació de Sevilla-Málaga i aixina estaríem connectats totalment, estaríem connectats amb tota la infrastructura ferroviària d'alta velocitat d'Espanya: per Castelló a Tarragona, per Alacant a Múrcia-Almeria-Málaga-Sevilla-Córdoba-Ciudad Real-Madrid i altra volta per Catalunya.
Seria un cercle, que seria fenomenal.
Però, clar, tots els trams tenen la mateixa prioritat.
Ací el compromís és que arribe en el 2007 a les tres províncies al mateix temps: a Castelló, a València i a Alacant.
Per tant, el que no podem acceptar d'ahí és eixa prioritat, que siga la prioritat per al de Conca.

Per tant, podríem acceptar tots els trams, i, per tant, *(inintel·ligible)* "deuen considerar-se igualment prioritàries".
I faríem eixa matisació a la seua esmena.
Fixe's si és senzill o si és bona voluntat!
I ací en el Grup Parlamentari Popular i en el Govern Valencià hi ha bona voluntat.
El que sí seria oportú és que les Corts exigisquen expressament que s'execute el trajecte Madrid-Conca-València.
I això seria oposar-se al que demanen els seus companys d'Aragó, que volen que siga Madrid-Terol-València.
Vostés estan en contradicció.
­Demane la paraula, senyor Such, i li conteste, però respecte la meua intervenció­.
*(Remors)* M'entén?
M'entén, senyor Godoy?
O siga que, seria anar en contra del que plantegen.
Però, jo estic referint-me a eixe text alternatiu que vosté ha presentat i que no ha defensat, però que jo sí que m'he estudiat.

Es proposa el següent text, aleshores el punt 2: "Les Corts Valencianes consideren fonamental la finalització de totes les obres de l'Ave a la Comunitat Valenciana en l'any 2007 i es considera essencial la construcció de l'Ave Madrid-València directament per Conca, itinerari este més curts i favorable que en cap cas ha de vore's compromés o retardat per l'eventual consideració d'altres possibles alternatives que vindran en el futur i que no ens oposarem a cap".

Punt 3.
El primer paràgraf és acceptat, però substituint "especialment en la comarca de l'Horta" per "en tot el territori de la comunitat".
Clar que sí!
"En tot el territori de la comunitat", ja que les dificultats del traçat, encara pendents de resoldre s'han plantejat també en altres llocs.
Està resolt al Vinalopó, però falta resoldre ací a l'Horta i també, conforme ha dit vosté, al Baix Segura, a pesar que li he dit i reitere que hi ha un compromís exprés de l'anterior ministre de Foment amb el president de la Generalitat i amb el conseller d'Infrastructures d'acceptar eixa proposta alternativa última que han presentat d'acord amb els ajuntaments del Baix Segura, recolzat per tots els edils del Partit Socialista al que vosté està representant.
Per tant, seria, en la primera part acceptar-ho tot però substituint, com he dit, "especialment en la comarca de l'Horta" per "en tot el territori de la comunitat".

També es proposa incorporar en este paràgraf, per millorar sistemàticament les referències que en el punt quatre es fan a les propostes i al·legacions més favorables, amb la mateixa precisió d'eliminar la referència específica de l'Horta.
El mateix.
I tornem a posar "Comunitat Valencia-na", "en tot el seu territori".
En canvi, el que no té sentit ací és el segon paràgraf del seu punt, que és instar el Govern València una cosa que es reitera en el punt següent.
.
.
"dirigido especialmente al presidente", diuen.
Aixina, també per raons de sistemática, se propone esta menció al punt següent.
I quedaria el punt tres de la següent forma: "3.
Les Corts Valencianes fan una crida a totes les administracions públiques per, des de la responsabilitat, intensificar el diàleg, amb el fi de resoldre els problemes de traçat i d'aconseguir l'eliminació o, en el seu cas, la màxima reducció dels impactes ambientals, considerant la proposta més favorable i sostenible, que a la volta siguen tècnicament i econòmicament viables, sense descartar inversions addicionals assumibles i amb la perspectiva de solucions integrals, i sense que en ningun cas es retarde l'execució d'un projecte que és del màxim interés per a tota la Comunitat Valenciana".

El punt 4.
D'acord en allò assenyalat anteriorment, i introduint el necessari matís de reconeixement a les gestions que ja s'han vingut realitzant ­això és innegable­, proposem: "4.
Les Corts Valencianes insten el Govern Valencià, i especialment al president de la Generalitat, a continuar realitzant les gestions necessàries davant el govern central en defensa dels interessos valencianes, amb el fi de procurar que les obres de l'Ave finalitzen en el 2007".

Punt 5.
No té sentit.
És ara quan l'Ave de la Comunitat Valenciana ha passat a formar part dels projectes prioritaris de la xarxa transeuropea.
Des del 21 d'abril d'enguany ja està inclòs.
Por tant, no té ningun sentit.
Mosatros ho vam plantejar en aquell moment, en juliol.
Però el que estem dient allí és que recolzem les gestions de la Generalitat al respecte, que han donat el seu fruit satisfactòriament.
Ja estem inclosos.
Per tant, la seua esmena ahí no té massa sentit.

La inclusió, a més, la inclusió en el grup tres o en el grup dènou, no indica que les obres d'un projecte vagen a acabar abans o després.
Si l'Ave Madrid-Barcelona s'acabarà abans que el Madrid-València, és perquè aixina estava ja planificat des de 1988.
Sí, ha escoltat bé.
1988.
Quan es va a acordar executar primer l'Ave Madrid-Sevilla i a continuació l'Ave Madrid-Barcelona.
I la data en què efectivament estarà operatiu l'Ave en la Comunitat Valenciana depén únicament i exclusivament del ritme inversor que vulga donar-li el Ministeri de Foment.
En este moment jo li dic que els 1.
237 milions que aquí importen les obres que estan en execució, licitades o en servici, estan programades en els Pressupostos Generals de l'Estat.

Per això, proposaríem modificar este punt en els següents termes.
Quedaria: "5.
Les Corts Valencianes acullen amb satisfacció la recent aprovació per la Unió Europea de la modificació de la decisió 1.
692/96 sobre les orientacions comunitàries per al desenrotllament de la xarxa transeuropea de transport, que incorpora definitivament tant l'Ave Madrid-Comunitat Valenciana com l'Ave en el corredor mediterrani a la llista de projectes prioritaris de la xarxa transeuropea, i insten el Govern Valencià a realitzar gestions davant el govern central perquè l'Ave de la Comunitat Valenciana obtinga el major volum de finançament europeu possible".
Això és un aconseguiment de l'actual govern de la generalitat del Partit Popular, presidit pel senyor Francesc Camps.
Per tant, senyoria, eixa és la realitat.

El punt 6 no té ningun sentit ja, i el punt set tampoc.
Aquí estem disposats a eixe enteniment, estem disposats a eixe diàleg i estem disposats a fer una transaccional entre la que vosté planteja i les matisacions o les puntualitzacions que jo li he fet.
I si vostés estan disposats que arribem a eixe consens, jo demanaria formalment al president un recés per a intentar posar-mos d'acord en la iniciativa alternativa que vosté planteja, al marge de l'exposició de motius, que seria anar en contra del Reglament, i partint de la base dels punts que vosté planteja i les alternatives que jo li he oferit.

Res més, senyories, i moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

A usted, señor presidente.
*(Pausa)* ¿Hay descanso o qué?
*(Remors)*

 

**El senyor president:**

 

Tiene el turno de palabra el señor Godoy, lógicamente para contestar en primer término a lo que.
.
.
.
*(Remors)*

 

**El senyor Godoy García:**

 

Senyor president.

Senyories.

Señor Maluenda, en el Grupo Parlamentario Socialista desde luego va a encontrar en muchísimas ocasiones a lo largo de esta legislatura, y lo encontrarán, como lo han encontrado ya ­les recuerdo la comisión pasada­, una gran predisposición a que este parlamento sea el lugar para lo que tiene que estar destinado, para parlamentar, para hablar, para llegar a acuerdos y para formular propuestas de consenso y otras veces serán propuestas de disenso.

Y, en este caso, yo quiero, desde luego, decirle algunas cosas, porque me parece que son de tan meridiana claridad que a mí me extraña que usted ahora se sube aquí a esta tribuna y nos pida, con esa no digo vehemencia, pero sí que con ese detalle y con ese.
.
.
de manera tan prolija, que lleguemos a un acuerdo.

Yo creo que nuestra enmienda, desde luego, es tan clara, está fundamentada perfectamente, no insulta a nadie absolutamente, no hace desmerecer a ninguna institución ni a ninguna persona, no adopta un tono de incienso, de alabanza, casi de oda, que ustedes adoptan, por cierto, en la exposición de motivos, que el señor Moreno, desde luego, me tendrá que ilustrar mucho más.
Pero yo creo que ustedes también tendrían que ilustrarse un poco más al redactar estas exposiciones de motivos, porque no son exposiciones de motivos que motiven ni que respalden, sino que están hechas solamente a mayor gloria y honor.
A mí me recuerdan algunas odas que he leído, porque ensalzan a algunas personas, y después lo que hacen es tratar de atacar a otras personas o a otras instituciones que nada tienen que ver.

Pero miren, ustedes en esta cuestión del Ave han creado han creado tan inmenso barullo, nos han mareado tanto en los últimos meses, se han comprometido a tanto un día y a tan poco otro día, han desprestigiado sus políticas y sus declaraciones de tal manera, se han desmentido de tal manera unos a otros, que realmente ya no sé lo que piensa el Partido Popular.
Es que ya no lo sé.
¿Quién tenía razón en todo esto?
¿Tenía razón el señor Camps, tenía razón.
.
.
­no me remonto ni siquiera el señor Zaplana­, tenía razón la señora Loyola de Palacio?
¿Tiene ahora razón la señora de Palacio?
¿Lo tiene la señora Loyola de Palacio?

Porque es que hace cuatro días, el día 21, si no recuerdo mal, ya con el gobierno socialista recién estrenado, la señora de Palacio, la declaración que ha hecho, la nota de prensa que nos hemos encontrado todos de la señora de Palacio lo que está hablando es de una finalización del 20% y está hablando de un horizonte del 2010.
Y, desde luego, el señor Álvarez Cascos se negó en todo momento, por mucho que le pusieran ustedes las cosas difíciles, a decir que estaría antes del 2010.
Eran gobiernos que habían expresado su parecer, que habían hablado, que tenía sus cuentas delante y tenía sus proyectos delante.
Y yo, desde luego, estoy deseando que lo mismo, y en las mismas condiciones, pueda estar el gobierno socialista.
Que vea esos proyectos, que vea la caja cómo está, que vea esos compromisos, y desde luego se va a dar cuenta de lo que he dicho antes.
Es que el nivel de inversión ­ya no quiero hablarle de kilómetros­, pero el nivel de inversión que ustedes han realizado no llega al 10% de la inversión que hay que realizar.
Y han conseguido muy pocos fondos europeos, si es que finalmente se confirma.

Por tanto, señor Maluenda, lo que vale es lo que se ha invertido, lo que se ha realizado.
Y por eso, seguramente, se ha hecho esta exposición de motivos, que es bastante más aséptica, que trata de respaldar por qué queremos el ferrocarril y por qué queremos el Ave, y trata de fundamentarlo en el Libro Blanco y en las nuevas políticas de la Comunidad Europea.
No sé si es correcto o no.
Posiblemente, procedimentalmente, no sea el método más oportuno.
Pero, bueno, aquí está la Mesa y la Mesa lo ha aceptado así.
Por tanto, quién soy yo para corregir a la Mesa o quién es usted.
Si lo Mesa lo acepta con exposición de motivos, al final quien se hace responsable es aquel que resuelve administrativamente, y no aquel que presenta la resolución que ha de ser aceptada por la Mesa.
Mire, hasta en las sentencias se distingue lo que es *obiter dicta* y *ratio decidendi*.
Y, por tanto, yo creo que usted eso lo tiene también que ver.

Es que no nos es posible aceptar esta proposición de ley de ustedes tal como está.
Es que llega a términos que yo defino, y defino sin ninguna duda, a términos insultantes.
Y a veces contiene, de verdad, ignorancias supinas.
Y llega a términos denigrantes.
¡Es que están diciendo que todo lo han hecho ustedes y que los demás no han hecho nada!
Es que yo no quiero decirle nunca a nadie que tiene mucha cara o que no tiene vergüenza, porque no me parecen términos parlamentarios, pero eso no es de recibo.
Dicen ustedes, terminan su exposición de motivos: "Mientras gobernaron, no hicieron previsión alguna de alta velocidad".
¿Seguro, seguro?
Lea usted ese plan director de infraestructuras.
Por favor, documéntese, porque lleva mucho tiempo en esta cámara, pero a veces me da la impresión de que a usted también, como a todos, le falta algunas lecturas complementarias.

Y después, si entramos a su propuesta de resolución, la verdad es que no estoy de acuerdo con casi ninguno de los puntos, ni en su redacción, ni en su espíritu ni en su estilo.
Y, desde luego, lo que tiene o con lo que estamos de acuerdo.
.
.
Creo que en nuestra propuesta de resolución ­que se explica por sí misma, pero yo se la pueda explicar si dispongo de tiempo­, en nuestra propuesta de resolución está dicho mejor y sin insultar a nadie.

Por tanto, tiene usted una buena ocasión de ser humilde también y de adaptarse a lo que está viendo.
No se puedan presentar unas proposiciones no de ley insultando al oponente y después querer que alguien llegue a acuerdos con ustedes.
Ahí tienen una propuesta que no insulta a nadie y que en sí mismo ustedes pueden llegar a votarla.

Gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor Godoy.

Por favor, tiene la palabra el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent president.

Senyories.

Bé, és que me quede sorprés, me quede sorprés perquè este senyor jo no sé a quin debat ha assistit.
Ara diu que la proposició no de llei, que és merament tècnica, és insultant i denigrant, i parla de cara dura.
Això no és insultar?
Això és el que ha fet vosté.
Vosté hauria de tindre més vergonya per a quan vinga aquí a la cambra, quan vinga aquí a la trona, parlar amb més humilitat, parlar amb més humilitat.

Jo podria dir ara de vosté que si és que se li ha anat l'olla de la forma que vosté ha parlat, podria dir-ho.
És que dóna la sensació.
Vosté ha parlat d'un debat que no té res a vore amb la realitat.
Vosté ha volgut crispar este debat, vosté ha volgut crispar este debat, i és l'únic que ha vingut a insultar.
O siga, una proposició no de llei que està publicada, senyories, està publicada, que tots són aspectes tècnics, que no vull tornar a cansar a les seues senyories llegint-les perquè les he llegit abans, però en ningun moment fa menció al Grup Parlamentari Socialista, sinó al que ha sigut la trajectòria del projecte de l'Ave en la Comunitat Valenciana des de que el Partit Popular comença a governar en 1995 fins juliol de 2003, que és quan es presenta la iniciativa.

Per tant, jo no entenc on estan eixos insults i on estan eixes desqualificacions.
Vosté, perdone'm, crec que té.
.
.
el pistó el té un poquet passat, té el pistó un poquet passat.
Sí, sí.
I ha vingut aquí.
.
.
Perquè, clar, s'ha donat compte que no té possibilitats de digerir l'oferta transaccional que jo he fet aquí amb llum i taquígrafs, i que constarà en el *Diari de Sessions*, perquè no li ha donat lloc a consultar amb Madrid.
Eixe és el seu problema.
I què ha de fer?
Vindre aquí.
.
.
Mire, quan un equip de futbol no pot guanyar, què fa?
Pegar patades, i aixina va parant el joc de l'altre perquè no marque un gol.
Això és el que vosté ha vingut a fer ací a la cambra, això és el que ha vingut a fer a la trona.

I torne a dir-li el mateix, torne a dir-li el mateix: el senyor Moreno no li ha donat el curset accelerat de Reglament, perquè no sé pot esmenar una exposició de motius d'una proposició no de llei.
*(Remors)* Perquè una proposició no de llei.
.
.

Demane la paraula, senyor Puig, i li conteste.
Li dic el mateix que al senyor Such.
Jo puc replicar-los a tots, però respecten la meua intervenció, per favor.
Si és qüestió d'educació, no és altra cosa.

I li dia que no és pot esmenar.
Per què?
Perquè no s'aprova.
Si el que no s'aprova, no es pot esmenar.
El que s'aprova és la proposta de resolució.
Prova inequívoca és que quan s'aprova una proposta de resolució derivada d'una proposició no de llei, l'únic que es publica és eixa proposta de resolució aprovada, no es publica l'exposició de motius.
I que a vosté no li inspire res l'exposició de motius.
.
.
és que a vosté no té per què inspirar-li, ha d'inspirar-li al Grup Parlamentari Popular, que és el que ha presentat la iniciativa.
Faltaria més que per a presentar una proposició no de llei el Grup Parlamentari Popular, que haguérem d'anar a consultar-li a la seua senyoria què posem en l'exposició de motius!
Sí que se creu vosté important, senyor Godoy, sí que se creu vosté important.
I crec que s'equivoca.
Cal ser més humils.

I quan parla de la meua vehemència, efectivament, jo sóc una persona vehement, sempre, en totes les coses de la meua vida.
Si m'han parit aixina!
Però estic molt orgullós que m'hagen parit aixina.
Però tinga vosté en compte que la vehemència és un signe democràtic.
La vehemència és un signe democràtic.
Hi ha una altra època en què no se podia ser vehement.
I ara, gràcies a Déu, cada u pot ser conforme l'han parit.
I a mi m'han parit aixina i estic molt orgullós de conforme m'han parit.

I mire, jo he fet una oferta de diàleg.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)* He fet una oferta d'enteniment, he fet una oferta de consens.
I he demanat, si a bé ho tenien, un recés.
Vosté ha vingut aquí a la tribuna i no ha parlat res d'eixe recés.
No ha parlat res d'eixe recés.
O siga, que vostés eixe nou estil, que diu el senyor Rodríguez Zapatero, és només de paraula.

Jo ja he vist que vosté el copia en alguna cosa, el copia en alguna cosa, sí: paraules, paraules, paraules, però de forment ni un gra, sense entrar a la qüestió.
Encara no m'ha dit si està en disposició d'acceptar el text alternatiu que li he oferit a la seua esmena.
Jo li he contestat a la seua esmena alternativa en unes modificacions a cada un dels seus punts de la proposta de resolució.
I vosté ha vingut aquí a la trona i no m'ha dit res d'això.
Possiblement pel que he dit abans, perquè no li dóna lloc a consultar a Madrid, i ha rebut els papers i els té ahí un poquet rebolicats, i clar, no pot anar a la qüestió.

Però clar, he demanat un recés per a intentar en bona voluntat, vore si efectivament vostés són partidaris d'eixe consens, d'eixe diàleg que fan gala.
Clar, per decret.
Vosté el diàleg és per decret.
Perquè tot.
.
.
*(Remors)* Sí, sí.
Sí, sí.
Com el senyor Rodríguez Zapatero, per decret.
En compte de dialogar, primer se carrega el transvasament de l'Ebre, per decret.
És igual, per decret faran el que creguen convenient, fan gala que estan disposats al diàleg i a la negociació.
Però a l'hora de la veritat , de forment ni un gra.
Li ho he dit anteriorment, senyor Godoy, i li ho acabe.

És una pena, és trist que vosté no vulga sumar-se a esta iniciativa, que ja he dit que estem dispostos a negociar en els termes que li he expressat I que no insulta a ningú.
Si és una iniciativa merament tècnica, que fa una recopilació d'uns texts des de 1995 fins al moment actual.
I que expresse jo una preocupació a l'hora de defensar-la.
Que estic en el meu dret d'expressar-la, o és que he de dir que la presente perquè vostés són molt bonics i són de fiar.

Home, si està fent gala aquí també d'experts que són en la gestió dels fons europeus, i mire, mire el que li ha passat a l'agricultura per culpa de la seua ministra.
Però què anem a fer?
Aguantar-mos.
El poble ha dit que vostés a governar, i són un govern legítim de la nació.
Però vosté ha vingut aquí a la trona i no ha tingut el suficient talant per almenys dialogar.
Perquè haguérem pogut aplegar a un acord o no en eixa transaccional, però almenys dialogar.
Mosatros dialogar dialoguem sempre.
Sempre estem dispostos a dialogar.
Sempre estem dispostos a escoltar-los.
Altra cosa és que puguem aplegar a acords puntuals o no.
Però vosté ni tan sols ha volgut acceptar la meua petició de recés per a escoltar-mos primer i intentar aplegar a un acord.

Res més, senyories, i moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

 

*(Remors)*

 

Señor Moreno, ¿qué le ocurre?
*(El senyor Moreno Carrasco parla sense micròfon)* ¿Qué desea para uso de la palabra?

 

**El senyor Moreno Carrasco:**

 

Gracias, señor presidente.

Este humilde diputado ha escuchado, hasta cinco veces, que se han dirigido personalmente a mi persona mientras yo no estaba interviniendo en el debate.
Si no quiere que se le conteste, que no se hagan alusiones.
Por lo tanto, no puede existir indefensión de un diputado que no interviene en el debate, y que se le nombra personalmente cinco veces, para bien o para mal.
*(Remors)* Claro.
Eso es lo que usted interpreta.

**El senyor president:**

 

Señor Moreno.

 

**El senyor Moreno Carrasco:**

 

¿Me deja usted hablar?
Claro.

 

**El senyor president:**

 

Venga.

 

**El senyor Moreno Carrasco:**

 

Bien.
Mire, yo entiendo que el señor Maluenda lo ha hecho siempre de forma constructiva, y cuando se dirige hacia mi persona lo hace siempre en el mismo sentido, y en el mismo sentido le voy a contestar.

Es cierto que cuando se aprueba una resolución sólo se publica el contenido de la resolución.
*(El senyor Maluenda Verdú parla sense micròfon)* Si me deja hablar, usted luego diga lo que quiera.
Pero no puede existir indefensión en esta cámara.
Y no se puede, aprovechando que sólo se aprueba la propuesta de resolución, insultar ni desprestigiar a ningún grupo ni a ningún gobierno.
Y por lo tanto, yo le emplazo al señor Maluenda, que tanto sabe, que me diga en qué artículo del Reglamento se dice que no se puede enmendar la exposición de motivos.
*(Remors.
Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

La verdad es que me ponen ustedes en un aprieto, porque tendría que repasarme todo lo que han dicho ustedes, *(remors)* perdón, para saber si ha sido aludido el señor Antonio Moreno o no.
Pero *(remors)* yo, verdaderamente, trato de creer todo lo que ustedes exponen.

Señor Maluenda, por favor.
*(El senyor Maluenda parla sense micròfon)* Tiene la palabra, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Demane la paraula, senyor president, per emparar-me en el mateix article que s'haja emparat el senyor Moreno, per a un torn que no correspon.
I ho dic humilment, un torn que no correspon.
Però vull estar en igualtat d'oportunitats que el Grup Socialista.

Primer, senyor Moreno, jo l'he mencionat a vosté tres, quatre o cinc voltes, però sempre amb el màxim respecte.
Només he dit que no li ha donat el curset accelerat, perquè va dir el senyor Francesc.
.
.
Colomer?

 

**El senyor president:**

 

Godoy.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

No, no, no.
El senyor Francesc Colomer, en l'última sessió d'este Ple, que una volta més vosté havia demostrat les seues aptituds, els seus coneixements del Reglament.
Per això jo pense que és vosté el que li dóna el curset als diputats nous.
I ho he dit sense que siga això menyspreu a la seua persona ni a la seua experiència.
Per tant ara sí que li dic.
.
.
i vosté agarra la paraula i parla d'insults.
L'únic que ha insultat aquí ha sigut el senyor Godoy.
Però ara sí que li dic a vosté una cosa, vosté, tenint coneixement del Reglament, si és que vertaderament el té, vosté ha fet filibusterisme parlamentari en la seua intervenció.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra.
Remors)*

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señores diputados, ¿seguimos adelante con el Pleno?

 

*(Remors)*

 

Esta presidencia entiende que la oferta del señor Maluenda no ha sido aceptada por el señor Godoy.
Y pasamos a la siguiente enmienda a la totalidad, que ha sido presentada por el grupo.
.
.
*(Remors)* 

Por favor, señor Oltra, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor president, moltes gràcies.

Jo crec que va notant-se l'hora que és en determinades actituds.
Bé, nosaltres voldríem començar dient que nosaltres sí que tenim clar, que el fet que aquesta proposició no de llei del Grup Popular estiga ací, té molt a vore en el triomf electoral del Partit Socialista el dia 14 de març.

I ho diem, perquè a més és una proposta que ha estat en disposició d'haver-se substanciat en aquest Ple en diverses ocasions.
El Grup Popular mateix ha deixat que passaren altres, no solament de l'oposició, que no tenien diguem una pressa aixina boja.
Ha hagut un tractament molt diferenciat en les propostes famoses del Pla hidrològic nacional.
O siga, ha hagut una voluntat deliberada d'anar deixant-la.
Fins que s'ha produït el canvi eixe a Madrid.

I per què és això?
Perquè jo crec que és evident que si el Partit Popular haguera tornat a guanyar, aquesta proposta era simplement impresentable.
I per tant, es tractava d'anar guanyant temps fins que ha passat el que ha passat, i això ha sigut una sorpresa.
Perquè clar, algú podia pensar que en el govern anterior anava a recolzar-se una proposta perquè l'Ave en el 2007 estiguera ací?
Quan teníem tones de paper per part de l'anterior ministre, Álvarez Cascos, i per altres representants molt qualificats del Partit Popular, en instàncies inclús europees, que parlaven del 2010.
I això inclús sent optimistes.

I això és el resultat d'alguna cosa, és el resultat del desinterés del Partit Popular a Madrid, i de la poca pressió valenciana, al contrari del que es diu, perquè el projecte de l'Ave Madrid-Comunitat Valenciana estiguera més avançat del que està.
Ha anat quedant-se marginat.
I el 2010 era el resultat optimista d'això.
Álvarez Cascos ho ha deixat clar sempre: inclús el 2010 tampoc l'haguera signat.
I és que entre altres coses ni hi havia diners, ni hi havia compromisos per part d'Europa, ni estava, ni està tot el traçat, no estan fetes totes les estimacions d'impacte ambiental.
I "el Ave para todos", "el Ave para todos", al final el que ha fet és descarrilar, entre altres l'Ave Comunitat Valenciana-Madrid.

Ara en canvi, la nova situació ve a açò com anell al dit.
O siga, ni a cosa feta millor.
Ni pagant, el Partit Popular té una oportunitat com aquesta per a debatre un tema com aquest.
O siga, estupend.
Avui és una de les millors oportunitats.
Ja n'ha hagut algunes i en queden en eixa borsa pendents unes quantes més.
El canvi d'escenari és un canvi que pot descol·locar a qualsevol dels dos partits majoritaris en aquestos moments.

Però el que queda clar en aquestos moments, és que el que no se pot consentir és que el Partit Popular vulga ara exigir a Madrid el que no va ser capaç de fer en els vuit anys de manament que ha tingut.
I això és una trista realitat, però realitat.
I tot això demostra moltes coses.
Per exemple, que mentre se parlava tant de l'Ave no es feia pràcticament res.
Els deures no s'han fet a l'igual que en tantes altres coses.
L'Ave era ja una realitat.
Hem vist vídeos i publicitat electoral del senyor Francesc Camps pujant-se i baixant-se de l'Ave.
I declaracions tenim ahí dels consellers: "l'Ave és una realitat, no té discussió, està fet ja".
Segurament inclús algú haurà anat a preguntar on es treien els bitllets, convençut que eixa propaganda era certa.
O siga, de tan equivocats que estaven vostés i que han volgut equivocar-mos a tots.

El 14 de març obri en canvi un nou escenari.
Jo crec que hem de ser conscients d'intentar aprofitar eixe nou escenari.
Obri noves vies també en temes ferroviaris, i esperem que en esta ocasió eixes noves vies en temes ferroviaris ho siguen de veritat, ho siguen d'obra, no solament virtuals o de pensament que és el que fins ara ha fet el Partit Popular.

I el que no cal és continuar com si no haguera passat res.
Allò intel·ligent, allò necessari en aquestos moments és adaptar-se a la realitat.
A uns els agradarà més i a altres els agradarà menys, però la nova realitat està ahí i segurament està per a quatre anys.
I el País Valencià no pot continuar perdent el temps i perdent recursos en baralles que s'han demostrat inútils en la majoria dels casos.
Per tant, nosaltres la primera proposta que fem davant d'aquesta proposició, és una crida al diàleg, una crida al consens en tot el difícil que sabem que és això.
I eixe és el motiu fonamental que justifica la presentació de la nostra esmena de modificació de la proposta.

Perquè és que a més, jo pensava inclús que la proposta de resolució del Grup Parlamentari Popular, ací avui tindríem una modificació sobre la marxa d'alguna correcció.
Perquè clar, està prou desfasada.
Tan desfasada, com és que, per exemple, que en el primer punt diu allò de.
.
.
Bo, allò clàssic en esta casa "respalde las.
.
.
­bé, està feta en castellà, no?
­ "de recolzar les actuacions del Govern de la Generalitat i del Govern d'Espanya".
També del d'ara?
És també del d'ara?
Perquè ni tan sols s'han molestat en rectificar això.
Perquè si és del d'ara i fan el que vosté ha dit ací, de paralitzar el projecte, no sé això com se podria justificar.
No haguera costat res, i això és el que jo esperava, "fetes fins ara".
Bo, ni tan sols això.

Però si és que si mos n'anem al punt segon, diu: "les Corts Valencianes recolzen els traçats de l'Ave en les comarques valencianes aprovades en el consens".
O siga, en cap lloc.
En cap lloc, perquè en l'Horta no tenen el consens.
Al Baix Segura és que no hi ha ni projecte.
I no és cert que existisca eixe projecte recolzat per una sèrie d'alcaldes.
Hui en dia ja no.
A la millor en algun dia va existir, però hui en dia ja no.
Si parlem de les Valls del Vinalopó, doncs està la situació com està.
No existix un consens total.
Al contrari, hi ha un moviment de resistència, jo crec, important i justificat davant del que suposa això.

El punt tres, bo, el punt tres està totalment desfasat, perquè clar 2007 no s'ho creu en estos moments absolutament ningú.
Jo crec que inclús el Partit Socialista mateix haurà de reconsiderar això, perquè entre que no hi ha diners, que els terminis estan com estan, etcètera, això va a ser absolutament inviable.

El punt quatre, allò de l'Ave regional.
Home, això ja ho hem dit en més d'una ocasió ací.
Això de l'Ave regional és una qüestió de fe, perquè el que vulga creure-s'ho que s'ho crega.
Però clar, si l'Ave, l'Ave mare, no està ni se l'espera, d'ahí a pensar que l'Ave regional estarà, i que tot això que s'ha dit que tot el món estarà comunicat i tindrà una parada l'Ave a l'eixir de sa casa, això és una qüestió de fe, que jo no vaig a negar-ho, el qui vulga creure-s'ho que s'ho crega.
Però és un poquet difícil de creure això.

L'apartat cinqué, la veritat és que ens pareix una agressió a l'autonomia municipal.
Si hi ha ajuntaments que estan defensant els seus interessos municipalistes perquè els partixen el terme municipal.
.
.
Hi ha ajuntament, Benejúzar, per exemple, inclús Oriola, en estos moments, i mana el Partit Popular.
Què és el que està passant ahí?
Què s'està dient en aquesta proposta que se pensa aprovar ací, inclús en representació de la mateixa Oriola?
Bé, que no s'oposen, que s'afecten, o siga, que no està bé, que no és correcte que s'estiguen oposant o qüestionant el projecte meravellós de l'Ave?
Això no se li pot dir a ningun ajuntament, mane qui mane.
Se suposa que estan defensant els interessos municipals.
A la millor resulta que el traçat perfecte no existix, i a la millor el que cal fer és alguna actuació per a vore si se pot millorar, perquè en esta vida, per sort, quasi tot o tot és millorable.

El sisé, allò de.
.
.
, bé, ja s'ha parlat ací de com estan les negociacions i el resultat d'eixes negociacions a nivell europeu.
Estem ahí, és cert que estem ahí, perquè ahí està quasi tot, en eixa llista immensa que està.
.
.
No estem entre les prioritats i no estem tampoc entre les prioritats quant a millor finançament.
Per tant, tampoc s'han fet els deures ahí.
I el punt sisé torna a parlar del termini del 2007 que simplement ­ja dic­ és increïble.

Per tant, la proposició actual en els termes que està presentada, per a nosaltres és mera propaganda, pura demagògia en aquests moments, ben omplida, això sí, d'oportunisme polític al voltant del tema electoral que ha passat fa poc i que dins d'un mes tornarem a tindre.
No ajuda a resoldre absolutament res.
Té més interés en tot cas a buscar punts d'enfrontaments front al diàleg i les solucions i, fonamentalment, de cara al Partit Socialista.

Nosaltres ho tenim clar.
Inclús el mateix ponent per part del Grup Parlamentari Popular ho reconeixia així.
Nosaltres no estem d'acord que l'Ave siga una prioritat valenciana.
Ens hem oposat a aquesta política, a aquesta filosofia, i continuem pensant que el model d'Ave del Partit Popular és perjudicial, seriosament perjudicial per a la salut del País Valencià.
I ho és, des de l'acord de Múrcia, des d'eixe famós acord de Múrcia del 8 de gener de 2001, on el País Valencià i especialment la ciutat de València va ser venuda per un pla de llentilles o per una foto, per una foto en què, per cert, quasi ningú dels que estaven en la foto continua sent el que era en eixe moment, excepte un, me pareix.
O siga, els altres han canviat i no sempre a millor, per cert.

La ciutat de València va ser venuda per eixa foto.
Es van perjudicar els interessos ferroviaris de la ciutat de València i es van perjudicar per qui precisament havia de defensar-los.
El guanyador de Múrcia no va ser el País Valencià, no va ser eixe famós senyor Zaplana, va ser el senyor Bono.
I en això jo crec que existix unanimitat.
Ell va aconseguir el que volia, fins i tot ficar allò de Conca, però fonamentalment l'objectiu que volia, assegurar-se que Albacete seria sempre prioritari davant de qualsevol altra actuació.
I està clar que el trajecte més curt, més directe i més interessant per a València és via Conca.
Jo crec que això no té discussió, però a estes altures això queda a benefici d'inventari.
Això és una cosa absolutament irreal.
Podria haver-se prioritzat, però això no s'ha fet aixina.
Algú creu en estos moments, seriosament, que si el tram d'Albacete es consolida, com tot apunta.
.
.
, les úniques actuacions que estan fent-se de certa.
.
.
­digam­ magnitud, estan fent-se en eixe tram, encara que algunes d'elles podrien ser del que abans denominaven velocitat alta.
Si això es consolida ­i du camí d'això­, algú pensa que el de Conca es farà algun dia?
Tants diners hi ha?
Tantes poques coses falten a fer que hem de fer dos traçats quasi en paral·lel per a vindre a la ciutat de València?
Algú creu que això es farà o quedarà en el bagul dels records?

L'esmena nostra tracta de corregir el greu error del tema Ave per part del Partit Popular.
Nosaltres estem convençuts que hi ha mesures alternatives i millors, i més assumibles econòmicament i ambientalment.
El model Ave.
.
.
­i això és un debat que hem tingut ací unes quantes ocasions i que segurament continuarem tenint­ exigeix unes característiques tècniques en el seu traçat molt diferents del tren convencional.
I això jo crec que tots som conscients d'eixa situació: ús dels murs desorbitats, uns terraplens impresentables, uns grans murs.
.
.
fragmenta i augmenta el risc d'inundacions en gran part de les nostres comarques.
I això, la gent, en el moment va donant-se compte i comença a vore les obres.
.
.
, va posicionant-se cada volta més en contra d'eixe projecte tan bonic que li venien la propaganda.
Les conseqüències s'estan començant a sentir en eixos traçats teòricament, entre cometes, consensuats que abans se fea referència.

No comprenen, vostés, la lògica reacció en contra que s'està produint en l'Horta Sud, en la Ribera Alta, la Costera, etcètera, etcètera, el Baix Segura.
.
.
?
, ­i això que encara no han vist pràcticament res ahí.
Eixa gent defén el seu territori, defén el seu paisatge, això que el conseller després fa una llei per a dir que s'ha de defensar.
S'ha de defensar ahí però, per altra banda mos ho carreguem per si de cas, no?
, via grans infraestructures d'este tipus.
I la gent ho vol defendre perquè és una cosa en què creuen, que és el millor, a més; no tenen altra alternativa millor, és això el que volen mantindre.
No val la pena, per tant, comprovar per part de vostés si estan o no en el cert, si l'alternativa que defensa la gent és o no la correcta?

I tot eixe sacrifici, tota eixa agressió irreversible, irreversible al territori, per a què?
Per a vore passar en molts casos un tren a tota velocitat, perquè ni tan sols pararà en la majoria de llocs perquè no seria, aleshores, un Ave, i perquè determinades persones, no sé si moltes o poques, però en tot cas no la gran majoria de persones que vullguen viatjar de Madrid-València o de València a Madrid retallen en alguns casos 40 minuts, 40 minuts sobre els traçats que deurien d'estar modernitzats, no sobre els traçats actuals, eh?
, que eixe és el truc que s'utilitza, no sobre els traçats actuals que en molts casos estan quasi com en el segle XIX, sinó en els traçats actuals modernitzats que deurien haver-se fet ja en època del Psoe, que no se van fer i que després de huit anys del Partit Popular tampoc estan fets.
Si això estiguera fet, possiblement la rebaixa de temps estaria al voltant dels 40 minuts.
I això és una cosa que se pot fer, econòmicament i ambientalment no té un gran cost, i tenim.
.
.
, després entrarem en alguna xifra sobre eixa matèria.

Per tant, per a un estalvi màxim de 40 minuts en un cas i en altre, val la pena fer tanta destrossa i tan de malbaratament de diners públics?
Nosaltres pensem que no.
La veritat és que pensem que no.

Tot l'Ave previst a Múrcia, més de 900 quilòmetres, jo crec que és inviable.
No pot ser que ací tinguem projectades més vies d'alta velocitat que en quasi tota Europa junta.
Això queda molt bé sobre el paper, i a nivell electoral possiblement també, però res més.
No hi ha darrere d'això ninguna garantia que això va a fer-se.
Però, damunt, és que a més no resol un dels grans problemes de comunicació que té el nostre país, la connexió amb l'arc mediterrani.
Madrid, segurament, és un destí molt important, i existirà una demanda més o menys important cap a Madrid, però la connexió mediterrània jo crec que és, inclús més important perquè, a més, recull un tema que no recull el de Madrid, que és el tema de mercaderies.
Això està absolutament oblidat.
Es va sacrificar en la famosa reunió de Múrcia, i les actuacions posteriors del Partit Popular han anat en la línia de continuar amb eixa marginació.
Es crea, en la proposta de vostés, una nova frontera ferroviària al sud de Tarragona, que no sé això el dia de demà com se resoldrà però suposa un tap molt important per als nostres interessos i, especialment en això, els temes comercials.

Per tant, és urgent baixar-se'n deixa xarxa virtual que vostés estan defenent i començar a pensar en el tren.
Neces-sitem bons trens i bones línies per a tots i per a totes.
No sols per a determinats traçats o per a determinats viatgers d'un determinat poder adquisitiu.
Volem trens que acosten les ciutats, que permeten comunicar-se diferents comarques.
Volem trens per a utilitzar-los tots, no solament determinada gent, no solament per a vore'ls, que estarà, a la millor, molt bonic vore passar un tren a tota castanya, però si no para no fa res, i això inclús hi ha declaracions d'algun membre significat del seu govern en eixe sentit també, l'alcalde de Torrevella, que dia que si l'Ave no para allí no li interessa ningun Ave d'eixes característiques.
I és que, a més, són més barats.
El cost d'una línia Ave, el quilòmetre està al voltant dels 2.
000 milions de les antigues pessetes.
O siga, això no pot ser.
El tram de Sagunt-Moncofa s'ha rehabilitat amb 420 milions de les antigues pessetes.
Hi ha una diferència substancial en això.
No és, per tant, cap prioritat ciutadana.
La gent vol eixos trens.
.
.
Si en aquests moments tenim una situació paradoxal.
Tenim ja en funcionament trens, com pot ser l'Altaria, l'Alaris, l'Euromed.
.
.
, trens que són d'Ave, realment són trens Ave, són trens d'alta velocitat, i eixos trens estan treballant, estan funcionant per davall del seu rendiment.
No solament estan treballant per davall del seu rendiment perquè les línies estan sense adaptar sinó que ni tan sols arriben a la tercera ciutat del País Valencià, que és Elx.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Oltra, vaya acabando, cuando pueda.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

­Acabe de seguida­ .
.
.
i molt menys arriben a Múrcia i, per tant, estan impedint la comunicació ferroviària amb la resta de l'arc mediterrani.

Per tant, és una proposta que gran part deia la nostra, l'hem presentat ací en diverses ocasions i continuarem presentant-la perquè és una aposta decidida pel tren, però pel tren convencional, pel tren per a tots i per a totes.
Per tant, és una proposta alternativa a la seua, que ens agradaria que poguera dur-se endavant amb el seu vot i, si no, esperem lògicament que des de Madrid es rectifiquen algunes decisions equivocades en el seu dia.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Por favor, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Senyor Oltra, no m'ha sorprés.
Si ja ho sé que vostés estan.
.
.
Vostés no estan en contra de l'Ave, estan en contra del progrés.
*(Remors)* Sí, sí, en contra del progrés.
A propòsit, a propòsit, no és "para todos", no és "Ave para todos", això és per a l'aigua.
S'ha confós, està vosté confós, és "Aigua per a tots", "Agua para todos".
S'ha confós.
L'Ave és Ave Madrid-Comunitat Valenciana; Ave corredor mediterrani, i Ave regional.
L'Ave és això, s'ha confós vosté.
Però, clar, li ha eixit l'*estribillo*, com s'oposen a tots eixos grans projectes.
.
.
, plom!
, els enllacen uns amb altres.

Mire, jo el comprenc perfectament.
Vosté diu que es paralitze i que.
.
.
No, no, vostés el que no volen és que se faça l'Ave.
I està parlant aquí de la preocupació que té pel consens en els traçats.
Però jo li dic: qui si hi haguera un consens en els traçats vostés recolzarien l'Ave?
A que no?
Clar que no!
Però, home, com van a canviar vostés ara, al cap de tant de temps amb el rellotge parat en eixes coses?
Per favor!

Mire, a més, diu aquí coses que jo no vull molestar-lo perquè sap que li tinc apreci, però.
.
.
­vaig a vore com ho dic sense que li moleste­: vosté ha dit aquí una cosa que no té peus ni cap, i és.
.
.
­perdó­, vosté ha dit aquí una cosa que no és exactament aixina.
.
.
­a vore si aixina no el moleste, perquè si no després dirà algú que l'insulte, i no està en el meu ànim insultar ningú.
Mire vosté, diu: "Total, en un traçat d'Alacant a Madrid què anem a millorar, que anem a acurtar?
No mereix la pena, la destrossa mediambiental que va a fer-se per mitja hora.
.
.
" Mire, vosté viatja molt en tren, com jo, vosté viatja molt en tren.
Sap vosté el que tarden eixos Talgos moderns que n'hi ha ara, que arriben a 220 quilòmetres per hora en moltes ocasions, que és com la velocitat alta d'Alacant a Madrid?
Tres hores i mitja, dos-cents deu minuts, dos-cents deu minuts.
Sap el que té previst l'Ave d'Alacant a Madrid?
Exactament la mitat, exactament la mitat, una hora i quaranta-cinc minuts.
O siga, cent cinc minuts, la mitat de dos-cents deu.
Sap el que tarda l'Alaris, que és també velocitat alta pràcticament des de València a Madrid?
Dos-cents cinc minuts.
Sap el que tardarà l'Ave de València a Madrid?
Huitanta-cinc minuts.
Per tant, no diga que s'acurta mitja hora.
Se reduïxen els temps a la mitat.
Aixina que per ahí, no, senyor Oltra, per ahí, no.

Que vostés estan en contra.
.
.
?
Ja ho sabem.
Que vostés estan en contra?
Clar que ho sabem, però vosté, aquí, per a ocultar el que realment altres voltes sí que ha dit i ara no ho diu amb tota claredat, és que vostés estan en contra de l'Ave se faça per on se faça.
Aixina que no me parle de Cuenca, que no me parle de Teruel, que no me parle.
.
.
, no me parle d'Albacete.
I li preocupa.
.
.
I el que li preocupa el traçat del Vinalopó?
Mire vosté, el traçat del Vinalopó, des de La Encina fins a Alacant, el Vinalopó i l'Alacantí, per acord dels ajuntaments.
I n'hi ha ajuntaments socialistes, ahí, més d'un i més de dos i més de tres.
.
.
Sí, sí, no me diga que l'alcalde de Petrer, que per Petrer no toca, passa pel límit del terme d'Elda.
Jo sé que va a dir-me que l'alcalde de Petrer, però la resta han aplegat a un acord amb la Generalitat i el conseller i el president de la Generalitat ho han defensat davant de Madrid, i s'ha acceptat.
I ahí estan les obres licitades.
I no n'hi ha ningun problema, que vosté sap on visc jo.
.
.
En el Vinalopó Mitjà no n'hi ha ningun problema.
No n'hi ha ningun problema.
.
.
, no n'hi ha ningun problema tampoc en la Costera, que també s'ha aplegat a acords puntuals, i s'han adoptat les mesures necessàries per a evitar impactes ambientals.
I no hi haurà ningun problema en el Baix Segura si se manté el compromís del Ministeri de Foment que el senyor Álvarez Cascos va contraure amb la Generalitat i amb els alcaldes del Baix Segura perquè s'accepte eixa modificació del traçat sud que s'ha plantejat.
I hi ha un compromís.
Ara, el que no sabem és si l'actual govern, que té legitimitat per a fer-ho o per a no fer-ho.
.
.
­això no ho dubte­ ho manté o no ho manté.
Eixe és el gran dubte que tenim en estos moments.

Per això, jo volia que el Grup Parlamentari Socialista, que diu que vol defensar el temes més emblemàtiques de la Comunitat Valenciana, vol ser interlocutor davant Madrid, encara que no és la seua missió, però, bo, tota pedra fa paret, pensava que anaven a recolzar una iniciativa o, almenys, intentar arribar a un acord per a fer una transaccional.
No ha sigut aixina.
Això sí que m'ha sorprés.
Ara, lo de vosté, en absolut.

Què planteja vosté en la seua esmena transaccional?
Home!
Açò és de la nit al dia!
Clar!
Vosté el que diu és que no vol l'Ave.
Vosté no vol l'Ave.
I vol que es paralitzen els projectes.
I vol que es faça no sé què.
I vol que.
.
.
Mire vosté, el que a vosté tant li preocupa de les línies de rodalies, el que a vosté tant li preocupa de servicis tradicionals de Renfe, estarà sensiblement millorat quan disposem de l'Ave.
Per què?
Perquè l'Ave donarà un servici comercial molt millor que el d'ara, l'Ave transportarà més persones en eixos viatges i com té molta més rapidesa, la meitat exactament de temps en el mateix recorregut, resulta que va a deixar solcs del tren tradicional, del ferrocarril tradicional, per a poder millorar les rodalies i per a poder millorar altres servicis.
I no diga vosté això tan gastat de "com no para, que no passe".
Fixe's si pensarem això dels avions!
*(Rient-se)* Si els avions per on passen han de parar, doncs, fixe's vosté !
Vostés acabarien amb el progrés.
I li ho dic amb el màxim respecte i amb la màxima estima.

Mire, ací estem parlant d'un projecte d'Ave tan important com és no solament l'Ave Comunitat Valenciana-Madrid i l'Ave del corredor mediterrani, sinó la vertebració de la nostra comunitat mitjançant l'Ave regional, resulta que qualsevol població que tinga una estació de tren pròxima podrà estar en una connexió Ave en menys de 50 minuts.
I això és importantíssim.
I mire vosté, vosté sap que el tren no para en Monòver.
Ho sap perfectament.
I vosté sap que jo vinc en tren.
I l'agarre a Elda.
I no em causa cap extorsió ni em complementa cap temps més anar-me en un cotxe a Elda i agarrar el tren a Elda.
Per què no ho farem amb més satisfacció per agarrar l'Ave, que va a traslladar-nos al punt de destí amb molt més rapidesa?
Per tant, eixe argument tampoc em val, senyor Oltra.

Jo no vull insistir-li massa a la seua senyoria, perquè sé que, bo, que són fidels al que.
.
.
, són coherents.
Vostés sempre han dit que no a l'Ave.
El que no vull és que quede la sensació ací a la Cambra -a més, vosté tampoc va a consentir-ho- que eixe no a l'Ave és perquè no hi ha el suficient consens en els traçats, en les poblacions afectades.
No es per això.
Vosté ho sap millor que jo, a més estic convençut que la seua honestedat no li permetrà que quede eixe dubte.
Vosté no vol l'Ave perquè estan en contra de l'alta velocitat.
Vostés diuen que és suficient la velocitat alta.
Però, com mosatros, que tenim la responsabilitat de rebre el vot de la majoria dels valencians, continuarem defensant l'impuls de l'Ave per a la nostra comunitat i que estiga rematat, que arribe a les tres províncies en el 2007.
I no passa res.
I vosté continue amb la seua teoria, però no vulga tapar-ho amb una cortina de fum.
No crec que vosté vulga tapar-ho perquè, repetisc, la seua honestedat no li ho permetria.

Però que, en qualsevol cas, com vosté està en contra de l'Ave i està en el seu dret, jo també tinc el meu dret de pensar i d'afirmar que vostés estan en contra del progrés, perquè sí, sí, és el progrés de les nostres comunicacions d'alta velocitat.
Clar que sí!
Jo recordava que la meua iaia, que en glòria estiga, em contava els problemes que ocasionava la primera línia de tren del ferrocarril de Madrid a Alacant, que el va inaugurar el rei Alfons XIII ­crec que va ser­ quan era un xiquet, i crec recordar que havia gent que no s'arrimava al tren perquè deien que pegava parell de *coces*, perquè estaven acostumats a la tartana, estaven acostumats a la somera.
Però, no, és que vivim en l'època que vivim.
I viure d'esquenes al que és el progrés científic i tècnic seria absurd i seria un greu error.

Afortunadament en el meu partit es pensa de forma distinta a la que pensen vostés.
Afortunadament en el meu partit es pensa en sintonia al que demanda la societat i el que demanden els nous temps.
I, per això, no pararem mai fins aconseguir que es culminen eixos projectes de l'Ave en la nostra comunitat i que estiguen funcionant en les tres províncies per al 2007, que és conforme hem dit sempre a la Comunitat Valenciana i conforme vam plantejar en una iniciativa parlamentària, que no és oportunista perquè està presentada el 24 de juliol de 2003, en la que també demanem que siga per al 2003.
Que ara ha hagut un signe distint en el govern de Madrid.
.
.
no crec que el síndic del meu grup quan va firmar eixa iniciativa sabera el que anava a passar en les eleccions del 14 de març.
Vam presentar la iniciativa a consciència que qui anava a reivindicar i a exigir el compliment d'eixos acords ­als quals m'he referit­ del 14 de juliol, amb el president Camps, en nom de la representació que ostenta de totes les institucions valencianes, que es complira.
I eixe és l'objectiu que teníem quan vam presentar la iniciativa.

Hui la responsabilitat de complir-la és d'altre govern, o a la millor no volen ni complir-ho, i canvien d'opinió, i fan un decret i igual que van a deixar-nos sense aigua, ens deixen sense tren d'alta velocitat.
Però, què farem?
És decisió popular i ho acceptem.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

Tiene la palabra el señor Oltra para el turno de réplica.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, senyor Maluenda, la veritat és que mosatros sí que estem en contra d'algun progrés.
Ho confesse.
Estem en contra del progrés de vostés com a partit polític.
No sé si això és un delicte o no, però ho confesse.
No ens interessa perquè creem que es perjudicial per a la resta de la gent.
Si això ho considera correcte o no, doncs.
.
.
Això, sí, amb la resta de progresso estem d'acord.
Ara, hauríem de discutir quin tipus de progrés és el que vosté defensa i quin és el que nosaltres defensem, però fins ahí nosaltres el millor per al poble, per a tots, no per a uns quants.
I és una diferència substancial.

Vosté estableix una sèrie de comparacions del que ja ara jo.
.
.
, li ho havia dit perquè m'imaginava que entraria per ahí, però, clar, vosté al final ha d'entrar per ahí perquè no té altra eixida, no té altra via, com podríem utilitzar.
Els temps de viatge hui en dia es poden.
.
.
, i això jo crec que és una cosa reconeguda per tots, inclús en gran part de les inversions que vostés estan fent el que han fet ha sigut canviar-li el nom, perquè hi ha actuacions en la línia de Madrid-Alacant que estaven perfectament pressupostades fins i tot abans que vostés arribaren al poder.
Fixe's del que estem parlant en estos moments!
Actuacions com, per exemple, la variant d'Altea, que és un punt negre del trànsit ferroviari, és una actuació que estava prevista fa anys.
Ara està fent-se, està acabà pràcticament.
I vostés diuen: "No, és que això ja és del tema Ave".
Bo, vostés diran això, però això podia haver sigut també de la velocitat alta que ans estava.
O siga, per tant, val per a una cosa com per a l'altra.
Si eixa línia estiguera modernitzada, eixes tres hores i escaig serien irreals, s'hauria reduït d'una forma substancial, aprofitant plataformes, aprofitant traçats i aprofitant fonamentalment recursos econòmics per a tal.

Vosté és conscient que el regional que vosté i jo agafem prou sovint tarda el mateix de València a Alacant que d'Alacant a Múrcia?
Vosté és conscient d'això?
Com és possible que estant a més del doble.
.
.
I això jo s'ho demostre el dia que vulga.
Vosté com es va ans que jo.
.
.
Per cert, diu vosté: "Jo, que sóc de Monòver, podia agafar el tren de Monòver, no, jo me'n vaig a Elda".
Vaja espai, perquè a la millor tampoc pot ja a Elda, perquè Monòver es va tancar, igual que es va tancar San Vicent, Agost, etcètera, etcètera.
Però és que hi ha també anuncis que a la millor a Elda tampoc es pot ja continuar.
.
.
O siga que vaja espai en eixe tema, perquè un dels greus incompliments del Pacte de Múrcia -que vosté ha passat olímpicament per damunt, perquè, clar, no interessa-, ¿vosté sap que en el pacte de Múrcia hi ha una clàusula que diu que amb prioritat al tema d'alta velocitat es modernitzarà la línia convencional?
Com casa això?
Això està incomplint-se, però descaradament incomplint-se, perquè en l'esmena nostra hi ha tota una sèrie d'actuacions.
.
.
Què vol que li parle?
De com està la línia actual València-Conca, per exemple?
De com està la línia tercermundista Alacant-Múrcia?
De com estava Alacant-L'Encina amb una única línia?
De com està en l'aire, una cosa així etèria absolutament, la línia Gandia-Dénia?

Que ens han enganyat com volen!
Si han arribat a figurar en pressupostos unes partides xicotetes!
Tenim declaracions de responsables del Partit Popular a Dénia i a Gandia que el tren va a fer-se.
Jo, si vol, li ensenye el pressupost de l'any 2003.
També he de reconéixer que era un any electoral i a la millor això justifica l'error.
Però, es va pressupostar una partida per a començar això.
Vol que li recorde la promesa de soterrament de les línies a Alfafar, Sedaví i Benetússer, que és una cosa tan necessària, tan important, que està afectant a la qualitat de vida de tantíssima gent?
Què va a passar amb això?
Quants anys més hem d'esperar.

Ara diu vosté: "No, la solució està en l'Ave".
Però si l'Ave són vies distintes.
Eixa, per cert, és una altra qüestió, que tampoc es parla de l'empanada que va crear-se a este país en traçats d'ample ibèric, d'ample internacional i d'ample Ave.
O siga que, no sé al final ahí què va a passar amb tot això?
Però, els problemes de connexió poden ser *de órdago*.

No m'ha contestat al tema de la nova frontera ferroviària a Tarragona.
Com es va a resoldre això?
Que és un problema que està damunt de la taula, que no és que ho diga jo soles, és que ho diu molta gent.
I mosatros, la preocupació nostra, lògicament, és que considerem que si s'avança en el tema Ave tots estos errors es consoliden.

Per tant, nosaltres no podem estar a favor del tema Ave, no podem estar a favor d'un consens en el tema Ave perquè el considerem seriosament perjudicial.
Nosaltres apostem pel tren, però per un tren per a tots.
Però, com va a vendre a tot el sud de la província d'Alacant eixa modernització si l'Euromed no passa ni tant sols per ahí?
Si duem tota la vida esperant que un tren modern passe per ahí, tren model que dins de quatre dies estarà desfasat, com és l'Euromed.
No passa.
Després d'esperar molts anys ara ens han dit que és que cal esperar al tema Ave.
I ara resulta que el tema Ave.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Oltra, vaya acabando.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
aprofita el mateix traçat i crea un coll de botella que ja vorem com es resolt.

Jo crec que en estos moments de la manera que vostés ho tenen enfocat són absolutament contradictoris els dos interessos: el tren Ave i el tren convencional.
I nosaltres creem que cal apostar per un o per altre.
I nosaltres l'aposta la fem per la convencional, convencional amb qualitat de velocitat alta, que és una cosa absolutament, absolutament legal, absolutament en marxa en altres països perquè la proposta seua no és que siga la proposta moderna, a Europa comença a ser la proposta antiga.
Els països europeus estan renunciant a eixos projectes perquè no són viables.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Señor Maluenda, tiene usted el uso de la palabra.
Se lo doy en el escaño.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

*(Inoïble, parla sense micròfon).
.
.*la seua senyoria al final.
És que ha volgut insinuar que l'Ave no és legal?
M'ha donat eixa sensació.
M'ha donat eixa sensació.
Però vosté es contradiu, senyor Oltra.
Vosté es contradiu perquè està parlant que el que anem a fer no és Ave, no és alta velocitat.
Li hem canviat el nom.
I és velocitat alta.
Però si vostés són partidaris de la velocitat alta i açò és velocitat alta, només li han canviat el nom, quin inconvenient té vosté en recolzar-ho?
Diga-m'ho?
Quin inconvenient té?
En què quedem?
No diu vosté que és velocitat alta?
No diu que vostés són partidaris de la velocitat alta i que mosatros a un projecte de velocitat alta li hem canviat el nom i hem posat d'alta velocitat?
Quin inconvenient té el seu grup en recolzar-ho, senyor Oltra?
Diga-m'ho, diga-m'ho, perquè, bo, no m'ho explique.

Mire, el tren convencional.
Clar que sí!
Clar que sí!
Si en el programa de govern del Partit Popular, que ha finalitzat el seu mandat, el 14 de març estava previst, vosté ho sap, s'ha avançat molt en l'electrificació de les línies convencionals de Renfe.
S'han millorat les rodalies de forma clara, que vosté ho sap.
Quina diferència dels viatges que fèiem en els trens de rodalies als que fem ara!
Que no pot parar en totes les estacions?
Clar, que no!
Si no, estaríem perjudicant l'arribada final al punt de destí.

Mire, i li preocupa a vosté la línia fronterera entre Castelló i Tarragona, la connexió amb Tarragona.
Que no li preocupe a la seua senyoria perquè està licitada la connexió de velocitat entre Castelló i Tarragona.
Ara bé, el que no sé és si l'actual govern de la nació mantindrà eixe projecte o què és el que farà.
I més, si es veu sotmés a la pressió d'Esquerra Unida a l'hora d'aprovar determinades qüestions, va a tindre-ho ­amb el màxim respecte ho dic­, el president del govern, senyor Rodríguez Zapatero, va a tindre-ho molt difícil.
Si ha de pactar qüestions amb el senyor Llamazares i el senyor Llamazares pensa el mateix que pensa vosté, què difícil ho tenim!

Però, vosté hauria de traure's de damunt eixes preocupacions, perquè vosté ací ha afirmat que és un projecte de velocitat alta que li han canviat el nom.
I diu a continuació que vostés estan per la velocitat alta.
Quin problema té?
Diga-li vosté com vulga dir-li.
Diga-li vosté com vulga dir-li.
Vosté no li diu a la llengua que parlen els valencians de la mateixa forma que li dic jo.
Diga-li vosté a eixe projecte ferroviari de la forma que vulga però recolze-ho, recolze-ho.
Per què?
Perquè és un projecte que és beneficiós i és de progrés per a esta comunitat, que millora les seues comunicacions, que genera un desenrotllament econòmic i social, perquè genera uns llocs de treballs importants pel fet d'acurtar distàncies entre la resta d'Espanya i en Europa.

Per tant, senyor Oltra, no puc acceptar-li la seua esmena, com vosté ja sap.
I demane al president que passem a votació, si aixina ho estima.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

Vamos a proceder primero a la votación de la enmienda.
.
.
*(Remors.
Pausa)* Muy bien.
Vamos a votar la proposición no de ley tal como viene en el enunciado del punto.

43 votos a favor y 37 votos en contra.

Se levanta la sesión hasta las cinco y cuarto de la tarde.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 50 minuts)*

(*Es reprén la sessió a les 17 hores i 27 minuts)*

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

 

***Preguntes orals ple tramitades pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI.***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

En el punt número 7, preguntes orals al Ple tramitades pel procediment especial d'urgència, d'acord amb la resolució de caràcter general del Grup Parlamentari Popular.

Pregunta 12.
168.
Té la paraula per a formular-la el senyor Tomás.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

 

Senyora consellera.

Seria d'interés del Grup Popular que mos diguera quina és la política que seguix i quines mesures té previstes la seua conselleria respecte a la mosca del Mediterrani.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Tomás.

Té la paraula l'honorable consellera senyora Amor.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gracias, presidenta.

Señorías.

Señor Tomás Puchol.
La *ceratitis capitata*, conocida comúnmente por todo el sector agrícola como la mosca del Mediterráneo o la mosca de la fruta, como bien saben, es una plaga que afecta a nuestra comunidad y que durante los últimos años ha venido provocando daños significativos en nuestra agricultura, y de forma muy especial a nuestros cítricos.

Por este motivo, y para paliar los efectos de esta nociva plaga, desde la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación hemos invertido durante el pasado año 2003 el importe de 10,5 millones de euros en el Programa de erradicación de esta dañina plaga.
Y en el presente ejercicio, en el año 2004, hemos aumentado la inversión directa en un 20% hasta llegar a los 12,1 millones de euros con el fin de reforzar este programa.

Señorías, el objetivo de la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación en esta materia es claro y es contundente, no es otro que erradicar en la Comunidad Valenciana la *ceratitis capitata* y finalizar con los perjuicios económicos que esta plaga está ocasionando a los agricultores y a nuestra agricultura valenciana.
Y para ello no vamos a escatimar esfuerzos ni recursos.

En este sentido, el Programa de erradicación de la mosca de la fruta constituye el marco de actuación del departamento de agricultura contra esta plaga.
La ejecución de este programa ha supuesto la puesta en marcha de un conjunto de actuaciones de diversa índole que en breve, deseamos, permitirá la consecución del objetivo de la erradicación.

Dando una respuesta concreta y entrando en las actuaciones realizadas, he de indicar que durante la campaña 2003 hemos implantado una red de monitorización compuesta por 900 mosqueros distribuidos a lo largo de diez itinerarios, que han permitido confeccionar mapas de densidad poblacional de este insecto.

Para combatir la plaga se utilizan tratamientos aéreos colectivos y también tratamientos terrestres.
Los primeros tratamientos suponen pases aéreos en las áreas citrícolas desde el principio del verano hasta el mes de noviembre, y los tratamientos terrestres se practican por el agricultor previa entrega gratuita por parte de la conselleria del insecticida.

Otra de las medidas implantadas a través del programa ha sido la eliminación de focos de la *ceratitis*.
Para ello se ha establecido una colaboración con los consejos locales agrarios, con las cooperativas y con los ayuntamientos, cuyo objetivo no ha sido otro más que eliminar los focos, es decir, el arranque de los frutales aislados, la eliminación de frutos que maduran precozmente en árboles enfermos y la destrucción de la fruta no comercializable, entre otras actuaciones.

Alternativamente a esta medida se han instalado 200.
000 trampas de captura masiva en árboles aislados y trampas de esterilización a razón de diez por hectárea, siendo destacable la eficacia de esta medida en unas 4.
000 hectáreas en la zona de la Ribera, una zona que presenta una alta dificultad para controlar la mosca, al existir numerosas plantaciones de frutales dulces junto a los cítricos.

Otra de las actuaciones realizadas para combatir y erradicar esta plaga consiste en la suelta de machos estériles en dos zonas determinadas, esto es, 10.
000 hectáreas en el Prat de Cabanes, en Castellón, y 5.
000 hectáreas en Tavernes, así como también mediante la cría y suelta de dos clases de parasitoides procedentes de América del Sur.

Como ya he comentado antes, el conjunto de actuaciones ejecutadas durante el ejercicio 2003 ha supuesto una inversión en la lucha contra la *ceratitis capitata* de 10,4 millones de euros.
La combinación de todas estas medidas ha provocado la disminución en la intensidad de la plaga, al haberse reducido la población de la mosca.

Asimismo, su eficacia y buen funcionamiento han permitido alcanzar un logro muy importante para las exportaciones valencianas, como es el de superar el veto impuesto por los Estados Unidos, un mercado de gran interés para nuestro comercio exterior.

En este sentido, aprovecho esta ocasión para comunicarles que el Programa de registro e inspección de parcelas para la exportación de cítricos a Estados Unidos, lógicamente, específico para el mercado y para el destino norteamericano, ha sido considerado como un trabajo excelente por el sector citrícola a nivel mundial.
Prueba de ello es que recibimos personalmente las sinceras felicitaciones de los inspectores americanos que estuvieron en nuestra comunidad, como el reconocimiento a nuestro sistema de control, tratamientos e inspección.

Por tanto, podemos concluir que la investigación, el desarrollo y la innovación aplicadas en la lucha contra la plaga por parte de la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimen-tación ha permitido un significativo avance en su tratamiento y en su eliminación, así como la superación de algunos efectos perniciosos que suponía para nuestra agricultura.

Señorías, como adelantaba anteriormente, el objetivo es la erradicación de la plaga en un marco de tolerancia cero.
Por ello seguimos invirtiendo y seguimos desarrollando tareas de investigación y aplicación de nuevos métodos contra la *ceratitis* en la línea de conseguir actuaciones más efectivas y más respetuosas con el medio ambiente.
Quiero decir con esto, señorías, que estamos trabajando en la sustitución progresiva de la lucha química por estrategias de control biológico.
Los estudios y las investigaciones realizadas por los expertos técnicos de la administración en los últimos años han permitido ampliar la estrategia de control para utilizar nuevas técnicas.
Consecuencia de todas estas investigaciones, ya en la actual campaña citrícola 2003-2004 se han puesto en marcha novedosas técnicas que puedo afirmar rotundamente, señorías, que han sido mejores ambientalmente y notablemente exitosas.

Merece sobre todo destacar una gran novedad, que ha sido el inicio de la técnica de uso de machos estériles.
Me gustaría explicar, señorías, que esta técnica consiste en la cría y suelta de machos estériles de *ceratitis capitata* que previamente han sido irradiados y esterilizados para que no puedan fertilizar a las hembras de *ceratitis*.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.
Se li ha acabat el temps i en les preguntes el temps és estricte.
Moltes gràcies.

Continuem amb la pregunta del Grup Parlamentari Popular 12.
169.
Té la paraula per a formular-la l'il·lustre diputat senyor Del Baño.

 

**El senyor Del Baño Fernández:**

 

Gracias, presidenta.

Honorables consellers.

Consellera de Agricultura, Pesca y Alimentación.

De todos es sabido el interés y la sensibilidad que el gobierno del Partido Popular tiene en todo lo referente a nuestros sectores productivos.
Uno de nuestros sectores productivos más importantes, la agricultura, goza de una especial prioridad en los intereses de nuestro gobierno.
En los últimos nueve años de gobierno, la gestión en materia agraria se ha caracterizado por hacer de este sector un sector cada vez más moderno, más competitivo, más abierto, más joven y más abierto al mundo.

Uno de los asuntos que más nos afectan a los valencianos es el déficit hídrico, y la escasez de agua, de este bien tan preciado, se hace más patente entre nuestros agricultores.
En las últimas fechas hemos tenido conocimiento de las medidas que va a tomar el gobierno central, que hacen que los valencianos estemos en un escenario de incertidumbre y de freno a nuestro desarrollo.

Sabiendo que el gobierno del Partido Popular es un gobierno comprometido con los ciudadanos y desea resolver esta falta de forma eficaz y eficiente, me gustaría saber qué actuaciones ha realizado y tiene previsto realizar la consellera de Agricultura, Pesca y Alimentación en materia de modernización del regadío.

Gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Del Baño.

Per a contestar, té la paraula l'honorable consellera senyora Amor.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gracias, presidenta.

Señorías.

Señor Del Baño, como bien sabe, las características del campo valenciano, a diferencia de lo que ocurre en el resto del estado, son su alta competitividad y, al mismo tiempo, su desestacionalización.
Y ello obedece a la presencia de un cultivo como es el nuestro, caracterizado por darse en zonas de regadío.

En efecto, el regadío constituye uno de los componentes básicos del modelo productivo valenciano, un regadío que constituye mayoritariamente a unos altos rendimientos productivos y que además incide sobre la economía de numerosas familias, dado el minifundismo característico del regadío valenciano y la dedicación a tiempo parcial de buena parte del sector.

Un dato que subraya la importancia del regadío en nuestra comunidad es la proporción de superficie destinada al mismo en la comunidad en relación al secano.
En este sentido, en el conjunto del estado la proporción es de una hectárea de regadío frente a ocho hectáreas de secano.
En el caso de nuestra comunidad, la proporción se sitúa en una hectárea de regadío frente a 1,2 hectáreas de secano.

Efectivamente, la superficie de cultivo dedicada a regadío en la comunidad es de un 45% de la superficie total, la cual genera el 75% de la producción final agraria y representa más del 90% de las exportaciones agrarias valencianas.

Pero no todo son luces.
A la justificada importancia del regadío en nuestra comunidad, y necesaria para su competitividad, se une la escasez de recursos hídricos existentes.
Por ello, en el funcionamiento de nuestro regadío supone un elemento relevante el método utilizado.
De ahí que gran parte de los proyectos de modernización vayan dirigidos a optimizar el uso de un recurso tan escaso, tan necesario y tan básico para nosotros como es el agua.
Así, el método tradicional llamado riego a manta ocupa el 61% de la superficie total del regadío, estando implantado el riego localizado en un 39% restante, es decir, 145.
000 hectáreas.

Pues bien, por estas razones de competitividad y de gestión eficaz del agua, unidas a la búsqueda de mejora de calidad de vida de nuestros agricultores y del aseguramiento de sus niveles de renta, por estas razones, como digo, la política de modernización de regadíos constituye uno de los pilares básicos de la política de la Generalitat, todo ello dentro del Programa de modernización de regadíos de la Comunidad Valenciana horizonte 2008.
Una política que no es más que la continuación de la política llevada en este sentido durante los últimos ocho años y gracias al esfuerzo inversor realizado tanto por parte de la administración como por parte de los regantes.
Porque no olvidemos que ellos contribuyen de forma directa a la financiación de una gran parte de estas obras.
Un esfuerzo que ha tenido su reflejo en la modernización de 98.
000 hectáreas de regadío durante los últimos ocho años, y una inversión de 762 millones de euros, y un ahorro al mismo tiempo de 150 hectómetros cúbicos de agua.
Unas actuaciones que han tenido una continuidad, como no podía ser menos, y en esta legislatura desde junio del 2003 hemos aprobado inversiones por valor de 71,4 millones de euros.
Del total de estas inversiones, 49,5 millones de euros, corresponden a 71 proyectos presentados por co-munidades de regantes, y que serán financiados al 50% entre las mismas y la propia administración de la Gene-ralitat Valenciana.

Además de estos proyectos, hemos puesto en marcha nuevas actuaciones de interés general.
Esto quiere decir que el cien por cien de la actuación en materia de modernización es asumido directamente por parte de la Generalitat Valenciana, suponiendo 22 millones de euros desde el inicio de esta legislatura.

En definitiva, unas cifras que resultan altamente significativas si se comparan con los últimos años de gestión del mandato socialista, en que se invirtieron 170 millones de euros, frente a los 762 millones de euros desde el año 1995 hasta el 2003, es decir, solo en escasos diez meses que llevamos de legislatura hemos comprometido inversiones que suponen la mitad que los gobiernos socialistas invirtieron durante los últimos ochos años de su gobierno.

Siguiendo con esta comparación tan ilustrativa, un dato más les daré que demuestra bien a las claras la importancia concedida por el gobierno del Partido Socialista y por el Partido Popular en materia de modernización de regadíos.
Por cada euro invertido en 1986 hoy invertimos más de 17, y eso, señorías, es tener clara la importancia de la política de regadío, de la política de agua, y no dedicarse a hacer crítica de la acción para caer en la inacción.

Todo ello, toda esta política de modernización de regadíos, que a ese respecto somos líderes en la Comunidad Valenciana en cuanto a su ejecución, ya que hemos comprometido y ejecutado más de la mitad de lo que inicialmente nos correspondía en un plazo de tres años únicamente.

También quiero aprovechar este momento para rebelarme contra la demagogia de algunos políticos, y le contesto en este sentido a políticos socialistas, y no de la Comunidad Valenciana, porque no sabemos cuál es la política *(remors)* hídrica en la Comunidad Valenciana.
Y contesto a los insultos vertidos por parte de políticos socialistas en Cataluña, puesto que nos han acusado al pueblo valenciano, y sobre todo a nuestros agricultores, de malgastar el agua, de no saber reutilizar el agua, cuando, a diferencia de lo que ocurre en Cataluña, reutilizamos diez veces más agua de lo que lo hace Cataluña en nuestra comunidad, y tenemos el doble de hectáreas modernizadas de lo que ocurre en Cataluña.
Esto es hacer una buena gestión y hacer un uso eficiente del agua, porque no es un capricho, es una necesidad, y lo que hemos visto hasta ahora, lo que hemos oído, es que en la primera comparecencia del señor Zapatero, en su debate de investidura, lo único que ha dicho, y lo que ha dejado muy claro, es derogar *(protestes i aplaudiments)* parcialmente el Plan hidrológico nacional y el trasvase del agua que afecta a nuestra tierra.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyories, per favor, una miqueta de silenci.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

Ahí ha sido muy claro y ahí los socialistas valencianos han mostrado una vez más el peso interno que dicen tener y que hasta la hora no han podido demostrar dentro del esquema del Partido Socialista Obrero Español.
.
.
*(inintel·ligible)*

Gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora consellera.

A continuació, pregunta del Grup Parlamentari Socialista, referència 12.
424.
Per a formular-la, té la paraula la senyora Noguera.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

¿Qué opinión le merece al señor conseller la gestión de la empresa Ciegsa?

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora Noguera.

Per a contestar té la paraula l'honorable conseller senyor González Pons.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Muy buena, señora diputada.
*(Pausa)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Té la paraula la senyora Noguera, en representació del Grup Parlamentari Socialista.
*(Pausa)*

**La senyora Noguera Montagud:**

Buenas tardes, señor conseller.

Señores diputados.

Supongo que pretenderá guardarse la réplica para poderse lucir posteriormente ante su grupo y explicarme qué piensa de Ciegsa.
*(Veus)*

Eso iba a decir, ¿qué grupo?
, todos los que están reunidos en estos momentos intentando cerrar una crisis del PP, que sí quiero denunciar.
.
.
*(La senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Por favor, por favor.

Señora Noguera, señora Noguera, por favor, señora Noguera, aténgase usted a la pregunta, y es una pregunta que se refiere a educación, por lo tanto, le rogaría que en el tema educativo diga lo que tenga que decir, pero que no se centre en nada más, se lo agradecería de verdad, señora Noguera.
*(Veus)*

Por favor, cuando usted quiera.
*(Veus)*

 

**La senyora Noguera Montagud:**

Educación no es hacer una utilización partidista de esta cámara y de estas Cortes, sino tener un respeto.

Mire, señor conseller, a mí me gustaría que usted me contestara una serie de preguntas, cinco le voy a formular, para saber exactamente qué piensa de Ciegsa, porque Ciegsa tiene todos los ingredientes y similitudes que tienen todas las empresas públicas y toda la gestión que se ha desarrollado en ocho años en una época con un estilo muy característico, el estilo Zaplana: derroche, despilfarro, opacidad e irregularidad.

Da igual que hablemos de Ciegsa, de Cacsa, del Ivex, de Terra Mítica o de Televisión Valenciana, lo cierto es que ustedes heredan una gestión absolutamente irregular y opaca, que, además, tienen dos cuestiones, que supongo que las estarán pactando en estos momentos: o siguen un camino distinto y demuestran que ustedes pueden llevar las cosas por otro lado; o se callan, pactan y encubren las cosas que en estos momentos deberían de tirar de la manta.

Cinco preguntas.
Primero, ¿qué tiene el conseller que decirme sobre una empresa aparentemente eficaz pero que debería de haber terminado el mapa escolar en el año 2000, que en enero está a un 30% de la ejecución y con un error en sobrecostes de casi un 100%?
, ¿le parece a usted, efectivamente, que es una gestión para poner la mano en el fuego?
¿Para cuándo y cuánto estarán esos colegios?

En segundo lugar: ¿les parece a ustedes normalidad democrática la opacidad y la falta de transparencia parlamentarias, las visitas trucadas, el denegar información, el que no hayan comparecencias del gerente, que no se pueda supervisar la información de la empresa pública, que la única auditoría la haga la Sindicatura de Cuentas y ni siquiera ustedes le hagan caso a la Sindicatura de Cuentas?
¿O le van a hacer al varapalo que la Sindicatura de Cuentas les ha dicho?

Tercera pregunta: ¿puede usted explicarle a la opinión pública, no a mí, a la opinión pública, cómo entra y sale el dinero de Ciegsa?
Porque yo, en teoría, creía que era una contabilidad bastante fácil, ya que lo único que hacen es construir colegios, exactamente igual que hacía antes la Conselleria, solo que antes se sabía lo que se construía y cuánto costaba.

Pero Ciegsa tiene un presupuesto de ingresos, según sus presupuestos, de 1.
000 millones de euros en estos años; tiene, además, una deuda a acreedores de corto y largo plazo, según sus presupuestos, de 1.
200 millones de euros; pero resulta que tan solo se ha hecho el 30% de los colegios que estaban presupuestados en un total de 1.
000 millones de euros.
Es decir, habríamos consumido 300 millones de euros, y todo lo demás supongo que es para superestructura de Ciegsa.

¿Podría usted darme la relación de créditos bancarios?
Porque, si estamos empezando a pagar ahora a las constructoras, ya que se paga un año después de haber ejecutado el último colegio de la licitación, es decir, estamos pagando ahora las primeras licitaciones, ¿cómo es posible que los ingresos de 1.
000 millones y 1.
200 millones en deuda estén figurando en el presupuesto?
¿Me puede decir cómo entra y sale el dinero de Ciegsa?

Cuarta pregunta: ¿qué criterios existen para una adjudicación?
Porque si no existen criterios tipo, como es el precio, porque, efectivamente, el precio de licitación no se mantiene, algo que vulnera la ley de contratos del Estado, ¿quién firma los informes técnicos que dicen que a una empresa se le adjudica un 20%, un 25% o un 30% de más de precio de salida, aparte de los sobrecostes?
, ¿quién marca los criterios subjetivos?
, ¿es porque la empresa es simpática?
, ¿es porque es amiga de Zaplana o de algún interpuesto?
, ¿o es, como corre por toda la rumorología de las empresas constructoras, porque hay que pasar por ventanilla?
, que es algo que dice absolutamente todo el mundo.

Quinta pregunta, quinta y última: ¿le parece a usted normal y pondría la mano en el fuego por una superestructura de personal de 90 personas para hacer exactamente lo mismo, o menos, que se hacía anteriormente?
, ¿por qué no pone la relación de personas y sueldos encima de la mesa?
No me diga que porque existe una ley de protección de datos y de la intimidad, porque, vamos, eso es un recurso que aunque me lo haya dicho por escrito y en la Comisión de Educación, no se lo cree nadie.
¿Por qué cobran pluses los altos cargos y directivos?
, ¿que el sueldo es corto y es pequeño?
¿Por qué y cómo se hace la selección de personal?
¿Le parece a usted normal que haya habido directivos vinculados con otras empresas que han sido contratistas y adjudicatarias de la administración municipal y de la administración autonómica?

Porque, además, el ex director financiero y económico tenía una empresa, con la cual estaba vinculado, y el gerente, el cual se da golpes de pecho, aparecía como, en su momento, gerente apoderado y, segundo lugar, administrador solidario de dos empresas.
Que, por cierto, le recomiendo: a sus ojos y a los míos lo que existe es el registro mercantil, y hasta marzo del 2004 el gerente no se dio de baja de estas empresas; y a sus ojos y a los míos, lo que existe, igual que a todos los ciudadanos, es lo que públicamente aparece, y si este señor ha visto ofendida su honorabilidad, yo pondría los recursos de los servicios jurídicos en esta casa para se demandara contra las empresas que han utilizado y han hecho buen uso de su nombre.

Mire, hechas las cinco preguntas: construir colegios no es un invento; Ciegsa sí es un invento, es un invento del Partido Popular, y yo sé que usted no va a poder poner ni una sola respuesta de las cinco preguntas que le hago encima de la mesa, porque sabe perfectamente que si pasara un algodón por Ciegsa saldría sucio, y no va a poder contestarlas.

En estos momentos, si usted dijera qué personal hay, cuánto cobra, por qué hay asesores externos, por qué, además, se cobran sobrecostes, por qué se dice que las empresas tienen que pasar por ventanilla, por qué no me puede.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora Noguera, però.
.
.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

.
.
.
­un momentito.
.
.
*(inintel·ligible)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

.
.
.
es que un momento le ha costado 37 segundos de su tiempo, señora Noguera.
*(Remors)*

Aparte, señora Noguera, si me permiten los ilustres diputados.
.
.
*(La diputada Noguera Montagud fa comentaris sense micròfon)* Perdón, un segundo, estoy hablando yo, si es tan amable.
.
.
Si me permiten los ilustres diputados, le diré que estamos en el turno de preguntas de interés, es "una" pregunta, no cinco, por lo tanto.
.
.
*(remors)*

 

**La senyora Noguera Montagud:**

Una pregunta que la acumulo porque quiero.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Por favor, señores diputados, ¿me dejan ustedes terminar?
, no creo que esté diciendo nada más que recordarle a la señora Noguera que estamos en el turno de preguntas de interés y es una sola pregunta.

Puede hablar usted de educación.
.
.
­perdone, senyora Noguera, no he terminado­ puede usted hablar de educación, pero no reitere que son cinco preguntas, porque estamos en una sola pregunta, es lo único que quería recordarle, y si es usted tan amable, vaya finalizando, por favor, porque, si no, le voy a quitar el uso de la palabra.

Muchas gracias.
*(Remors)*

 

**La senyora Noguera Montagud:**

Finalizando ya, pero solo para hacerle una advertencia a la señora presidenta: en estos momentos, eran cinco preguntas del mismo tema, estructurada mi intervención como a mí me da la gana.
*(Veus)*

Señor conseller, señor conseller, si usted me respondiera a qué hay y qué pasa en Ciegsa comprometería su honorabilidad política, y, lo que es más grave, también personal y moral.

Gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora Noguera.

Té la paraula per a contestar l'honorable conseller senyor González Pons.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

Muchas gracias, señora presidenta.

En primer lugar, por su amabilidad al permitir que el discurso de la diputada Noguera se produjera en toda su extensión, de manera que la cámara pudiera conocer las opiniones que ella sí traía preparadas, porque ante la respuesta que ha recibido, es imposible que se le hayan derivado cinco dudas de tanta magnitud.

Pero, además, le agradezco su amabilidad porque créanme si les digo que reglamentariamente el turno es para hacer una sola pregunta, y en cualquier sesión parlamentaria un miembro de la cámara que utilizara un turno de formular una pregunta para decir públicamente que formula cinco, suele ser reconvenido y llamado al orden reglamentario.

Yo agradezco que este no haya sido el caso, porque tenía sumo interés en conocer las opiniones de la diputada Noguera a este respecto y, por lo tanto, gracias a esa amabilidad, hemos podido saber todo lo que piensa no solo sobre la empresa pública Ciegsa, sino también sobre la construcción de colegios.

Me coloca ante un dilema de naturaleza irresoluble, porque termina su intervención diciendo: "yo le hago cinco preguntas, pero usted no puede contestarlas, porque si las contesta comprometerá su honorabilidad", entonces, me las hace a sabiendas de que no puedo contestarlas, con la intención de que no las conteste, de que comprometa mi honorabilidad o presuponiendo cuál es la respuesta cuando ella formula la pregunta y, por lo tanto, demostrando que en lo que tiene interés no es en la respuesta que puede obtener, sino en lanzar alguna acusación que probablemente no puede probar, y como no puede probarla, no la realiza a través de una afirmación, sino a través de una pregunta, que es un recurso retórico viejo pero insuficiente.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cámara)*

Señorías, da igual que hablemos de lo que sea, *(veus)* al final, de lo que se trata es de que ustedes aquí, hoy, saquen a relucir la crisis supuesta del Partido Popular *(veus)* y aplaudan todos porque se haya supuestamente acabado.
Gracias por el interés que muestran por nuestra situación, *(veus)* estense tranquilos, tienen un gobierno estable que les va a dar la réplica que ustedes exactamente están demandando.

Señora presidenta.

Señorías.

Ciegsa es una empresa constructora de colegios, es una empresa que ha hecho un esfuerzo extraordinario durante los últimos años para construir colegios.
Las cifras de obra son espectaculares, y cada uno de los números no es simplemente una estadística, son ladrillos puestos uno sobre otro con alumnos que van a ir y que están yendo ya allí a aprender.

En total, en los últimos años, Ciegsa ha llevado a cabo 275 actuaciones.
En ejecución, en este momento, hay 100 actuaciones más; colegios terminados hay 102, y todavía pendientes de inicio quedan 73.
Se han gastado 411 millones de euros en colegios de secundaria y 180 millones de euros en colegios de primaria.
Queda pendiente de ejecutar todavía 1.
000 millones de euros más.

En este momento, Ciegsa está haciendo el mayor esfuerzo inversor en la construcción de colegios que se recuerda haber hecho nunca.

Si ustedes quieren comparar las cifras, en etapas anteriores se hicieron 111 actuaciones en construcciones de centros, del 1991 al 1995; del 1996 al 2003 se han llevado a cabo 444 actuaciones en construcciones de centros, y aún vamos a llevar a cabo más, y aún vamos a hacer más.
Porque lo he dicho muchas veces: construir colegios es nuestra obsesión; y la transparencia en la gestión también.
Cuantas preguntas han sido formulada por escrito han obtenido respuesta; cuantas solicitudes de presencia en la empresa han sido tramitadas han obtenido atención; cada vez que se ha querido saber algo de la empresa, se ha sabido: la empresa está auditada internamente y auditada, además, por la auditoría de cuentas.
Todo es transparente.
Si ustedes quieren más información, se la daremos; si ustedes me sugieren algún otro mecanismo de participación en la gestión, lo estudiaremos, no tenemos ninguna intención de ocultar nada relativo a la empresa que construye colegios, porque nada hay que ocultar y porque, además, entre todos tenemos que hacer el esfuerzo de que todo lo que tenga que ver con la construcción de colegios sea particularmente transparente.
Si no somos transparentes a la hora de construir colegios, realmente, es que estamos fallando a alguno de los principios más elementales.

El gerente no es un cargo público y, por lo tanto, no le corresponde a él dar la explicación política de la gestión de la empresa, me corresponde a mí o le corresponde al secretario autonómico, que está dispuesto a acudir cuantas veces sean necesarias ante esta tribuna, ante esta cámara, para explicar la gestión de la empresa Ciegsa.

Señorías, construir colegios es un invento, ha dicho la diputada Noguera.
Para nosotros no es un invento.
Construir colegios es exactamente lo que debe hacer un gobierno democrático.
Lo que nosotros hacemos y lo que nos gustaría seguir haciendo con su colaboración, por favor, no con su obstrucción a la construcción de colegios, con su colaboración, porque estoy convencido de que en el fondo también ustedes quieren que se hagan colegios, aunque a veces no lo parezca.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

*(Ocupa la presidència el senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos a la siguiente pregunta que la presenta el diputado del Grupo Parlamentario Socialista, don José Camarasa Albertos.
Por favor, señor Camarasa, tiene usted ya, si no lo apaga, si no lo apaga, el uso de la palabra cuando lo estime oportuno.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor conseller de Economía y Hacienda.
¿Cuál es la valoración, de usted, del señor conseller, sobre la gestión de la empresa pública Ciudad de las Artes y las Ciencias y de sus sociedades dependientes, Hemisférico, Museo de las Ciencias, Oceanográfico y Palau de les Arts?

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Camarasa.

Tiene la palabra el señor conseller, don Gerardo Camps.

 

**El senyor conseller d'Economia i Hisenda:**

Gracias, señor presidente.

Señoría, entenderá que, siendo el presidente del consejo de administración y no habiendo censurado la actividad de los gestores, la respuesta a su pregunta sea también: muy buena.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Señor Camarasa.
*(Remors)*

Señor Vicente, yo le agradecería que mesurase su ímpetu esta tarde.
*(Remors)* Señor Vicente, queda advertido por vez primera.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor conseller, en primer lugar agradecer a los miembros de su grupo que hayan interrumpido una sesión que tenían esta tarde para atender las preguntas de los diputados y, aunque paulatinamente, haya un número considerable.
Gracias, en primer lugar.

Mire, conseller, la respuesta ha sido breve.
Yo creo que, además, estaba usted estos días ocupado en otras cosas: la deuda, la resolución de la crisis, a ver si hay renovación de gobierno, quién se queda y quién se va.
Pero, claro, yo creo que a partir de todo esto, señor conseller, usted tendría que decir algo más; algo más por ejemplo, si le parece bien, usted ha dicho que le parece bien que haya unos sobrecostes en la ciudad de las ciencias de 207 millones de euros, un 179% más de lo que ustedes habían licitado.

Si le parece bien, señor conseller, que tenga un fondo de maniobra negativo de 120 millones de euros ­eso en el año 2002­ unas pérdidas de 54 millones, unos artificios contables por valor de 50 millones para aminorar las pérdidas, una debilidad reivindicativa de ustedes que todavía en 2002 tenían pendiente de cobrar 4 millones de euros del proyecto Infocole; si le parece bien la morosidad galopante, puesto que tenían a esa fecha más de 4 millones y medio de euros pendientes de pago a los proveedores de Infocole.

Si le parece bien, también, la insuficiencia económica de la ciudad de las ciencias que hace posible pagar 1.
200.
000 euros a la empresa constructora del Oceanográfico.
Si le parece bien que no haya solvencia financiera suficiente en la ciudad de las ciencias y que se tenga que acudir a una multinacional norteamericana para que avale los créditos frente a terceros y entidades financieras.

Si le parece bien, en materia de contratación, señor conseller, el dirigismo con el cual ustedes adjudican las obras.
Concretamente, y le diré un aspecto que pone de relieve el síndico.
Ustedes adjudicaron la puesta en marcha a Civis, una puesta en marcha que no entiende nadie, puesto que si se le encarga un proyecto a alguien se entiende que lo ponga en marcha.
Ustedes, por ponerlo en marcha, ustedes les pagaron más de 1.
500.
000 euros.
Que explique si le parece bien lo que dice el síndico, la ausencia de garantía para los licitadores.
No hay ni mesa de contratación, ni propuesta de adjudicación; o sea, han inventado ustedes el método ni, ni, ni mesa ni propuesta, adjudico directamente y otra historia más que presenta el gobierno del Partido Popular para pasmo de todo el estado español.
Explique usted, si puede, señor conseller, por qué esa condescendencia lesiva con los proveedores y los constructores a los cuales, después de no cumplir los plazos, que tendrían que ser penalizados, ustedes, concretamente, con Civis, les añaden 1.
200.
000 euros, después de incumplir, para un contrato de asistencia técnica para la puesta en marcha.

Si le parece bien, señor conseller, casi por último, que ese señor, que ese señor que fue dirigente de la Ciudad de las Artes y las Ciencias y que contribuyó durante su gestión a que todos los valencianos hayan tenido que pagar a esa fecha 130.
000 millones de las antiguas pesetas.
.
.
Y digo la cifra porque ustedes, a través de un señor que fue presidente de esta Generalitat, conseller anterior de Hacienda de usted, y hoy presidente de Bancaja, decía aquí, se rasgaba las vestiduras, porque parecía un despilfarro, una ensoñación de una noche de verano un proyecto de 30.
000 millones de pesetas.
Y por eso le digo que si le parece bien.
Porque resulta que, señor conseller, que a 31 de diciembre de 2002, ustedes llevan enterrados, invertidos, pongan ustedes lo que quieran, yo creo que es un buen proyecto, lo creíamos entonces y lo creemos ahora.
No lo creían así ustedes, ensoñación, proyecto de una noche de verano, despilfarro, el presidente se ha vuelto loco.

Mire, yo le reconozco que es un buen proyecto.
Fíjese inclusive el del Oceanográfico, por lo menos desde el punto de vista lúdico.
Pero, claro, que venga usted aquí a lidiar el toro y decir que le parece bien, porque no ha cesado a nadie, no.
No solamente es que no cesa, si es verdad lo que dicen los periódicos, usted ha dicho que pensaba contar con el señor Miguel Navarro, exdirigente de la ciudad de las ciencias, para que adelantase el proyecto del Palau de les Arts; un proyecto, ese sí, megalómano, megalónamo en su extensión económica y que, desde luego, nadie entiende en su sano juicio que se pueda encargar a alguien de que agilice el proyecto, y entendemos todos que controle y abarate, precisamente, a quien ha sido el responsable de unos sobrecostes que en algunos casos, señor conseller, en su conjunto el 179, en su conjunto más de 33.
000 millones de las antiguas pesetas, pero en su conjunto en partes especiales del conjunto ha llegado a haber sobreprecios, y usted lo sabe bien, del 600% sobre el precio que habían ustedes adjudicado en la obra.

Señor conseller, si a usted le parece bien esa gestión, si a usted le parece bien premiar y recompensar al responsable de estos sobreprecios, mire usted, usted y yo, señor conseller, no pertenecemos a la misma galaxia.

Nada mas y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Camarasa.

Tiene usted la palabra, señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Economia i Hisenda:**

Gracias, señor presidente.

Señoría, permítame que empiece mis palabras en este turno de réplica agradeciendo la valoración positiva que hace de mi capacidad.
Espero que cuando acabe de responderle no tenga dudas también sobre ella.
Además me lo ha puesto más sencillo que quien ha preguntado por parte de su grupo también al conseller de Educación y Cultura anteriormente, porque al final lo que usted me ha preguntado es lo que me parece bien.
Y se lo voy a contestar.

Me parece bien un proyecto que ustedes idearon que era claramente mejorable y hoy es una espléndida realidad.
Eso me parece bien.
Me parece bien que esa espléndida realidad hoy sea un referente claro de la ciudad de Valencia, de la Comunidad de Valencia, de su economía y de su turismo.
Pero como su señoría ha utilizado también algunas cifras, le voy a dar otras que a mí me parecen muy bien y no sé lo que le parecerán a su señoría.

Durante la ejecución del impacto, del proyecto, de la ejecución del proyecto, el impacto total directo más inducido en el momento de la construcción fueron 833,5 millones de euros de renta generada.
A mí me parece muy bien.
No sé a su señoría.
Se generaron 31.
727 empleos, que me parece muy bien, no sé a su señoría.
Al margen de los efectos derivados de la construcción, lo que podemos denominar el funcionamiento típico de actividad en un año determinado, supone una contribución anual a la renta de los valencianos de 91 millones de euros, que a mí me parece muy bien, no sé a su señoría.
Y se lo desgloso: 32,2 millones a la explotación y 58,8 millones de euros al gasto turístico generado en esta ciudad y en esta comunidad.
Y un año típico de explotación de la Ciudad de las Artes y las Ciencias supone 4.
231 puestos de trabajo generados en esa ciudad y en nuestra comunidad, que a mí también me parece muy bien.

Pero además de eso, la Ciudad de las Artes y las Ciencias supone que se gastan al año por ella en esta ciudad y en esta Comunidad 86,5 millones de euros, lo cual también me parece muy bien.
Igual que también me parece muy bien que hayamos recuperado una zona claramente degradada de la ciudad de Valencia, que por cierto es idea suya, y gracias a nosotros hoy es una de las zonas más revalorizadas urbanísticamente de nuestra ciudad.
Y también me parece muy bien, señoría, y no haga usted trampa, no haga usted trampa.
.
.
Coge el resultado económico del ejercicio que le interesa ¿Por qué no coge usted el del último ejercicio?
Porque no los ha.
.
.
*(Remors)* Bueno, pues si usted no lo tiene se lo voy a decir.
*(Remors)* Señoría, convendrá conmigo que si no lo tiene es porque no lo pide para poder decirlo aquí.
Pero, bueno, como usted lo dice, le voy a decir: 320.
000 euros antes de gastos financieros y de amortizaciones.
O sea, prácticamente coste cero de explotación.
¿Y me pregunta usted a mí por la gestión?
Pues no puede ser mejor, porque ya estamos en coste cero de explotación.

Y le diré más, también me parece muy bien que en los últimos tres años se ha pasado de generar 7,9 millones de euros, que era lo que en el año 2001 ingresábamos en Cacsa por la explotación de toda la Ciudad de las Artes y las Ciencias, ahora a generar 41,1 millones de euros.
Me parece muy bien y además demuestra claramente una muy buena gestión.

Bueno, y si vamos ya a lo que le parece a la gente muy bien o muy mal, se lo voy a decir.
¿Sabe usted cuánta gente ha ido a la Ciudad de las Artes y las Ciencias?
Pues se lo voy a decir también.
En el Hemisfèric: de 408.
853 entradas, para que luego digan que soy riguroso, se ha pasado a 640.
000 en el presente ejercicio.
El Museo Príncipe Felipe ha recibido ya a más de 10 millones de personas.
Y el Oceanográfico, en un año, ha superado los 2 millones de visitantes.
Que, por cierto, de todos esos visitantes, el 80% era de fuera de la ciudad de Valencia y de ellos, el 20% ciudadanos extranjeros, con lo que claramente se convierte en referente fuera de nuestra comunidad y fuera, también, de las fronteras de nuestro país.
Y, además, de todos los que vienen, fíjese usted, a usted a no le parece bien y a los que vienen, a dos de cada tres, les parece estupenda la visita que han hecho a la Ciudad de las Artes y las Ciencias, y manifiestan que quieren volver.

Señoría, Cacsa se ha convertido en un referente de nuestra comunidad, tanto a nivel nacional como internacional.
Es visita obligada ya de los circuitos turísticos nacionales e internacionales.
El último informe que el Instituto de investigaciones económicas ha hecho respecto a la ciudad de Valencia demuestra que el 92% de los que vienen en turismo de ocio o de negocio a nuestra ciudad visitan la Ciudad de las Artes y las Ciencias, y el 50% vienen exclusivamente porque van a visitar la Ciudad de las Artes y las Ciencias.

A mí me parece, señoría, que ustedes deberían sentirse orgullosos de un proyecto que iniciaron y que nosotros hemos mejorado y convertido en realidad.
¡Orgullosos!
Y que deberían ayudar a que ese proyecto fuera un referente claro de esta ciudad y de esta Comunidad, les harían una oposición más creíble.
Pero, mire, ha inventado su señoría hoy el método de calificación del ni, ni, el suyo es ni idea, ni responsabilidad.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos a la siguiente pregunta que está presentada al conseller de Cultura, Educación y Deportes y la presenta don Joan Ribó y don Ramón Cardona, d'Esquerra Unida-Els Verds, Esquerra Valencia:Entesa.

Por favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, vosté és conscient que s'han produït determinats canvis polítics a nivell de l'Estat i que això va a suposar determinades modificacions en la legislació educativa.
És tan conscient que vosté mateix va dir que aplicaria la Loce amb prudència i amb sapiència.

Després d'això, vosté va presentar l'esborrany per a l'elecció de directors de centres i també va presentar l'esborrany de currículums educatius.

Nosaltres li formulem la pregunta de si vosté considera que estos dos esborranys, tant el de l'elecció de directors com el dels currículums, són assumits i acceptats per la comunitat educativa i si responen a la intenció expressada pel senyor conseller d'aplicar la Loce amb prudència i amb sapiència.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Por favor, tiene la palabra el señor conseller, don Esteban González Pons.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Diputat senyor Cardona, la Loce continua sent la llei vigent i, en un estat de dret democràtic, les lleis estan per a ser complides.
Per tant, mentre siga la llei vigent, la conselleria complirà amb la seua obligació i aplicarà la normativa legal que li toca.

L'administració autonòmica ha de treballar en virtut d'un marc legal que siga segur, i que siga conegut i que no sembre incertesa.
I per això continuarem treballant amb lleialtat dins del marc vigent, i quan hi haja un altre marc, treballarem amb la mateixa lleialtat en eixe nou marc.

Hui per hui, els esborranys de currículums han sigut coneguts pels agents de la comunitat educativa.
Han passat per la mesa sectorial dels sindicats, i passaran per la mesa de pares i també per la mesa d'alumnes.
Una altra cosa és si són acceptats o no.
Sí que dic una cosa: en el moment que l'administració central dispose d'una nova normativa respecte els currículums, l'administració autonòmica no farà cap esforç més enllà.
Ara, mentre que no existisca eixa normativa, hem de continuar complint la llei amb responsabilitat.
No farem res que sembre incertesa entre els pares, entre els docents i entre els alumnes.
Anem a ser molt prudents.
Ara, el que no podem fer com a administració responsable és ficar en suspensió cap llei, i jo crec que això tampoc pot ser demanat dins d'esta cambra.

Pel que respecta al decret d'elecció de directors, la situació és diferent.
Hem acabat ja amb tots els tràmits, hem parlat amb tots i també fins i tot hem parlat amb els representants dels directors.
I a més, en esta línia sembla que la intenció del ministeri no és tan clara com en l'altra.
I hi ha comunitats autònomes, no només governades pel Partit Popular, que ja estan portant endavant este decret de directors.
Així, per exemple, Castella-La Manxa té la norma a punt de ser publicada, a Andalusia està a punt de ser publicada, a Aragó ja ha sigut publicada la norma que regula el concurs, a Canàries la norma ja ha sigut publicada, a Catalunya la norma està a punt de la seua publicació, a la Comunitat de Madrid la norma ja ha sigut publicada, a la Comunitat de Múrcia la norma està ja per a la seua publicació i la Comunitat Valenciana està en la mateixa situació que la resta de comunitats autònomes.

He de dir-li que després d'una negociació en la qual jo vaig estar personalment implicat amb els representants dels directors, hem triat una composició paritària dels tribunals que han de fer l'elecció en el concurs de mèrits que nomenarà els nous directors de centre.
I que, per tant, jo crec que hem optat per una solució intermèdia entre les solucions que estan oferint les diferents comunitats autònomes.

Les organitzacions sindicals no han volgut negociar este decret d'elecció de directors, i mosatros estem complint amb la nostra obligació en eixe sentit.
Complits els procediments, es traslladarà per a la seua publicació en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana* en dates pròximes.

Mosatros no fem una altra cosa més que complir la llei.
Si la llei ha de canviar, canviarà.
Eixa és la responsabilitat del govern.
Però mentre esta siga la llei, mosatros complirem esta llei amb la mateix lleialtat que espere que tinga vosté en no demanar-me que no la complisca.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Señor Cardona.
Tiene usted el marcador.
.
.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, jo estic d'acord amb vosté que les lleis en vigor s'han d'aplicar.
I a més, estic d'acord amb vosté que no s'ha de generar incertesa en el món educatiu, perquè és un món molt delicat.

Però una vegada dit això, senyor conseller, jo també li he de dir que per a aplicar una llei, i les lleis en vigor, també cal tindre en compte les circumstàncies polítiques.
Això forma part també de la prudència i de la sapiència a l'hora d'aplicar una determinada norma.
I en este cas concret, nosaltres el que ens trobem és que les circumstàncies polítiques, per exemple, amb eixa possibilitat de canvis educatius, el que vindria a dir-nos és que hauríem d'anar en compte.
Una cosa que nosaltres decidim ara pot ser totalment inestable per a la setmana que ve o per a d'ací dos setmanes.

I, per tant, jo el que li dic, senyor conseller, és que les seues decisions tenen molt a vore amb el futur de l'educació, i les seues decisions poden provocar més inestabilitat que no estabilitat.

Jo, en este cas concret, senyor conseller, pense que davant la circumstància que es dóna, una cosa essencial a buscar seria l'acord amb els agents educatius.
Eixa seria bàsica i fonamental per a establir que eixa norma que se decidix té el suport de la comunitat educativa.
El greu problema de la Loce, el gravíssim problema de la Loce és que només la va aprovar el PP i, en general, els sindicats estaven en contra, les associacions de pares laiques estaven en contra, la majoria de representants de l'escola pública estaven en contra.

Què passa?
Vosté presenta un esborrany de directors que hi ha gent que no accepta.
Per què?
Perquè suprimix gran part de la possibilitat que la comunitat educativa incidisca realment en eixa elecció de directors.
El que vosté diu comissió paritària, és que l'administració té la capacitat de decidir qui ha de ser director i qui no.
Eixa és la realitat.
I, per tant, és normal que hi haja gent que està a favor de la participació, que diga.
"Per ahí no ens agrada entrar, no volem entrar per ahí".
En fer vosté eixe tipus de comissió, el que està garantint-se és que els directors que van a triar seran del gust de l'administració, però no garantix per a res que els directors siguen del gust de la comunitat educativa.

Per una altra part, està el tema dels currículums.
Vosté va presentar un esborrany.
Vosté diu que estan negociats.
No.
Els sindicats es van negar a negociar-los.
No va ser una postura capritxosa, va ser dir el següent: "Si negociem els currículums, ara s'aproven uns currículums, les editorials fan un llibre d'acord amb eixos currículums, mos trobarem probablement que d'ací cinc, sis, set meses caldrà canviar-los".
Això és inestabilitat, senyor conseller.
I, per tant, ells han fet bé, els sindicats, en este cas, han fet bé en dir: "No és hora de determinar uns currículums nous.
Podem perfectament mantindre els currículums existents a l'espera que s'estabilitze la qüestió educativa".

Jo, senyor conseller, trobe que en este moment sí que seria desitjable una miqueta més de precaució.
Jo li demanaria que, en el tema dels directors, s'entrara a una comissió on la participació de la comunitat educativa fóra majoritària.
La llei, la Loce, ho permet.
De fet, algunes comunitats autònomes han optat per eixa via més que per la via que l'administració tinga majoria.

I en el tema dels currículums, senyor conseller, jo sí que li recomanaria.
.
.
sé que no ha passat per la mesa de pares, sé que no ha passat encara pel Consell Escolar Valencià.
I, per tant, crec que encara estem a temps de dir que anem a fer una xicoteta detenció en eixe aspecte.
Per a què?
Per a esperar a vore quin tipus de futur s'espera.
En cas contrari, senyor conseller, significa fixar inestabilitat en moltes circumstàncies, algunes molt difícils de corregir, eh?
Ficar a les editorials a fer uns nous llibres de text que hagen de canviar a l'any que ve, és un gasto considerable i perillós.

I després, senyor conseller, jo algunes vegades observe una contradicció entre el que vosté diu que es va pel consens i pel diàleg i el que realment passa en la realitat.
Vosté parla de diàleg i de consens, però jo, a l'hora de la veritat, no ho trobe.
En la reunió del 6 d'abril, en la mesa de negociació, es van donar per negociats els currículums perquè els sindicats van dir que no els pareixia bé negociar-los.
Això, senyor conseller.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Cardona, vaya terminando, por favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
no es pot donar per negociat.
Això s'ha dir: "A l'espera que hi haja un altre clima millor o a l'espera d'una proposta que siga negociable, anem a esperar-nos perquè les decisions que es prenguen siguen compartides per tots".

Nosaltres pensem que, en este moment, el consens és bàsic i fonamental perquè eixa estabilitat educativa siga una realitat i no siga només una qüestió.
.
.
una entelèquia o una cosa dita i no que siga una realitat.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra el señor conseller.

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

És veritat que el diàleg i l'acord.
.
.
*(inoïble per raons tècniques)* quant a gestió política en la Conselleria de Cultura, Educació i Esport.
De vegades, en les negociacions, que són llargues i difícils, hi ha situació en les quals sembla que una de les dos part està trencant el marc, però això normalment no és més que una estratègia de negociació.
Pràcticament no hem fet res que no fóra amb l'acord dels sindicats en el temps que portem durant esta legislatura, tant en qüestions salarials com en qüestions de normativa.

I, per tant, pot tindre vosté la seguretat que l'acord serà, i seguirà sent, la marca de la casa, l'estil i, a més, l'aspiració amb la qual portarem endavant l'educació, si és possible, entre tots, entre els agents del món educatiu, els sindicats i les forces presents en esta cambra.

Per tant, això és el que anem a intentar també en l'aplicació de la legislació vigent.
Tinga vosté la tranquil·litat que no farem res que fique en risc la tranquil·litat dels pares, dels docents, l'estabilitat del nostre sistema educatiu.
Complirem la llei, la complirem amb racionalitat, amb seriositat, amb tranquil·litat, i ho farem sempre amb un ull ficat en el que pot passar despús-demà o el dia de despús-demà.

El que passa és que jo tinc dubtes respecte que el nou govern tinga fàcil fer una nova legislació educativa.
Perquè cal recordar que eixa és una matèria reservada a la llei orgànica i que és un govern que no té majoria absoluta.
I que per a arribar a la majoria absoluta, necessitarà d'un parell de forces polítiques que no tenen pràcticament la mateixa posició que el partit en el govern en matèria educativa.
És difícil que isca una nova llei d'educació i, per tant, només que amb la derogació o amb la paralització de l'aplicació de la llei vigent, a la millor deixem.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor conseller, por favor, vaya terminando.

 

**El senyor conseller d'Educació, Cultura i Esport:**

 

­acabe ja, senyor president­.
.
.
a la millor deixem al sistema educatiu en una posició prou difícil.

Portarem endavant el decret de directors perquè ja ho han fet altres comunitats autònomes, unes governades pel Psoe i altres governades pel Partit Popular, i crec que mosatros també tenim dret a ficar eixa qüestió en ordre.
El currículum ho farem amb un ull ficat en el dia de despús-demà.
I tinga vosté la tranquil·litat que la conselleria, en allò que es relaciona amb l'educació, sempre actuarà amb tranquil·litat i racionalitat, perquè el que està en joc és molt, molt, molt important.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor conseller.

Pasamos a la siguiente y última pregunta dentro de este apartado, que formula al conseller de Economía, Hacienda y Empleo, el diputado señor Joan Antoni Oltra i Soler, portavoz adjunto del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Por favor, señor diputado, quiere usted.
.
.
?

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, jo crec que no és ninguna notícia dir que Terra Mítica és una ruïna, econòmicament parlant.
La culpa, sense dubte, la té el model, l'aposta que va fer en el seu moment el govern del Partit Popular i especialment el senyor Zaplana, que va considerar allò com l'obra mestra per part d'ell.

Terra Mítica podria ser qualificada hui en dia com a terra "crítica", més que "mítica", per la situació financera que té.
Perd diners des del primer dia que es va obrir.
El resultat de l'any 2002 va ser d'una pèrdua de 34 milions d'euros.
Des de l'any 2000 acumula, sense comptar el 2003, més de 100 milions d'euros en pèrdues.
No sabem el resultat del 2003, encara que la CAM parla d'unes pèrdues de 58 milions d'euros.
El nombre de visitants ha baixat de nou.
Terra Mítica perd, oficialment, més que Port Aventura, la Warner i Illa Màgica junts, quatre voltes més.
El sector privat ha fugit de l'ampliació de capital recentment feta.
S'ha arribat al 45% perquè, a més, solament la Generalitat Valenciana i les dos caixes han entrat en ella.

La situació de la Societat Parcs Temàtics, accionista en un 15% aproximadament, és una situació quasi de fallida tècnica.
Tots els anys s'ha d'injectar diners ahí perquè no es declare com a tal.
Davant d'això, què pensa fer vosté?
Pensa mantindre capital, augmentar-lo, reduir-lo?
Què pensa fer amb eixa participació ruïnosa en Terra Mítica?

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Por favor, señor conseller, tiene usted uso de la palabra.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoría, a la pregunta que ha formulado le tengo que contestar que la posición que piensa seguir manteniendo la Generalitat Valenciana en el accionariado, en la participación accionarial en Terra Mítica, creo que ha sido siempre la misma y la que continuará siendo, en estos momentos.
Y quedó además bien clara en la última am-pliación de capital que se produjo en el pasado mes de septiembre y en la que la Generalitat Valenciana, a través de la sociedad Proyectos Temáticos de la Comunidad Valenciana acudió a la misma y subscribió la parte que le correspondía como accionista de referencia a fin de seguir supervisando, comprobando y haciendo cumplir el objetivo que en su momento nos impusimos desde el momento en que tomamos la decisión de impulsar y de crear un parque temático, que no es otro que el de incrementar las cuotas de calidad de los ciudadanos valencianos mediante el desarrollo de iniciativas como esta que aumenta y impulsa las perspectivas económicas, laborales y sociales de nuestra comunidad.

Muchas gracias.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Oltra.
*(S'interromp la gravació)*

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
He de recordar-li, senyor conseller, que l'anterior president de la Generalitat, senyor Zaplana, fa menys de tres anys va anunciar públicament que era un compromís la reducció del capital social de la participació directa de la Generalitat en Terra Mítica.

Mire, aquesta empresa s'afona econòmicament.
No genera ingressos suficients i no fa front als seus compromisos; no complix amb els préstecs ni amb entitats privades, fonamentalment la CAM i Bancaixa, que tenen en aquests moments problemes seriosos de liquiditat i tenen problemes, davant, inclús del mateix Banc d'Espanya que està advertint del risc que s'està corrent; no complixen amb entitats públiques, com la mateixa Societat Parc Temàtic; no complixen amb els treballadors; no complixen amb els patrocinis, inclús l'Elx i el Llevant estan tenint problemes amb el cobrament del seu patrocini.
.
.
Estan maquillant els comptes, no facilita tota la informació a la mateixa Societat Parc Temàtic, segons denuncia la Sindicatura de Comptes, etcètera.
Un fracàs total, senyor conseller, un fracàs del gran projecte del Partit Popular del senyor Zaplana.
Un fracàs i un malbaratament de fons públics que pareix que no té termini.

Allò de Paramount Park no sé ni com dir-ho, perquè després dels viatges i de les promeses que allò anava a ser la solució perfecta.
.
.
Viatges encapçalats pel mateix expresident de la Generalitat, el senyor Zaplana.
Paramount ni reflota ni arrisca, sols cobra, resultat d'un contracte lleoní i d'una pèssima gestió, que han tardat vostés molt a donar-se compte d'eixa situació.

La Societat Parcs Temàtics té en aquests moments préstecs molt dubtosos legalment ­també s'hauria de dir­ al voltant de 8.
000 milions de les antigues pessetes de l'any 1999 fins a l'any 2008 que, a més, estan subordinats que Terra Mítica complisca amb un altre de 111 milions d'euros que, per cert, no està complint i ja hi ha dos entitats de crèdit que han instat un procediment judicial per a reclamar el deute que no s'està cobrant per part d'aquestes.

I nosaltres estem darrere d'això.
Si això falla, què passa amb eixe préstec encobert que la Societat Parc Temàtic, transformant-se en banquer ­una cosa insòlita­ li va fer a Terra Mítica?
18.
000 milions de pessetes, eh?
, que és una quantitat que me pareix desorbitada i molt important.
I què passa amb el préstec també del dia 25 de juny del 2002, que es va fer de 6 milions d'euros?
Un altre préstec.
O siga, tenim una empresa pública en ruïna que, a més, es dedica a fer préstecs a empreses privades.
Això és un cas insòlit, senyor conseller.
Eixe préstec de 6 milions d'euros es va fer en venciment 31 de desembre de 2002, que com tampoc se podia pagar s'hagué de prorrogar al 31 de desembre de 2003.
Per cert, s'ha pagat?
Ens agradaria saber.
.
.
Perquè eixa informació no la tenim.

Vosté, senyor Camps, arribà anunciant tota una sèrie de modificacions i d'un nou estil en aquest tema.
Inclús, en octubre de 2003, quan va subscriure eixa participació accionarial a què ha fet referència, figuren en premsa declaracions seues que diuen: "Amb açò queda consolidada la situació financera de Terra Mítica".
Doncs, que li conserven una altra cosa perquè el que és la seua capacitat de predicció, senyor conseller, me pareix nul·la.

Davant d'això, què cal fer?
Molts milions d'euros públics cal continuar soterrant a fons perdut en una empresa que l'única cosa que està produint en aquests moments són perjudicis i incerteses al sector financer treballador, etcètera.
Un parc d'atraccions, justament molt gran, per un parc d'atraccions, una activitat típicament privada, que no està resultant, que té uns.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Oltra, vaya acabando.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

­Acabe de seguida­ .
.
.
té uns compromisos públics massa importants i que eixos diners, senyor conseller, ens fan falta a nosaltres per a fer altres coses, col·legis, hospitals, infraestructures.
.
.
, no continuar soterrant-los ahí.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Por favor, tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor diputado, si algo es evidente es que usted y yo, su grupo y el mío, su grupo y el Gobierno de la Generalitat no coincidimos en lo que tienen que ser los grandes proyectos, hoy grandes realidades en nuestra comunidad.
Ustedes piensan una cosa y nosotros totalmente lo contrario.
Donde ustedes ven ruina, nosotros vemos éxito.
Pero claro.
.
.
Y así es difícil que nos podamos entender, con lo cual lo lógico es que defendamos cada uno la posición que tenemos al respecto.
Pero se me hace muy difícil que su señoría no vea que Terra Mítica se ha convertido en un gran referente dentro y fuera de nuestra comunidad.
Que, además, ese referente da fe claramente de algo, que ya sé que a su señoría no le gusta, pero que es el enorme avance de nuestra tierra en los últimos ocho años.
Y que, además, ese proyecto.
.
.
, hay una parte de la que su señoría siempre se olvida, que es un gran motor de creación de empleo y de riqueza.
Y ahí nunca hace su señoría referencia.

Mire, yo voy a hacer referencia.
Lo que habla usted sobre las cuentas y los préstamos.
.
.
, y me gustaría que también en algún momento su señoría me diera la opinión sobre lo que le parece la primera empresa de nuestra comunidad, porque Terra Mítica hoy genera directa e indirectamente 8.
000 puestos de trabajo.
He oído muchísimas veces.
.
.
Sí, sí, 2.
000 directos y 6.
000 indirectos, señorías.
.
.
Y yo he oído muchas veces a su partido, a su grupo y a su señoría levantar la voz por expedientes de regulación de empleo de apenas 20 o 25 trabajadores.
Y, en cambio, sube usted a esta tribuna y traslada intranquilidad a 8.
000 familias y a 8.
000 trabajadores y dice que la primera empresa de esta comunidad está en ruina y que no puede seguir.
.
.

Señor Oltra, señor Oltra, ¡señor Oltra!
, debería usted tener la misma vara de medir para todo, porque llevar esa incertidumbre e intranquilidad a 8.
000 valencianos y sus familias por querer sacar rédito político, que es lo que usted pretende, lo que hace al final es que usted pierda credibilidad.
Y decía su señoría.
.
.
, porque al final lo que no sé es lo que quiere su señoría que hagamos con Terra Mítica.
Si es cerrarla, empiece usted por explicárselo a esos 8.
000 trabajadores, si es cerrarla, pero no le he acabado de entender.

Terra Mítica, señoría, tiene efectos sobre la renta, 215 millones al año de beneficio económico indirecto, que a su señoría eso no le importa; sobre el empleo que ya le he dicho, pero es que, además, es absolutamente compatible, y no vuelva a utilizar su señoría el argumento de que porque hemos hecho Terra Mítica, hay menos colegios o menos hospitales o menos centros de salud.
No, mire, hemos hecho más colegios que nadie, más centros de salud que nadie, más hospitales que nadie y, además, Terra Mítica, Ciudad de la Luz, el Circuito de Cheste, la Ciudad de las Artes y las Ciencias y el proyecto cultural de Castellón.
Reconoce su señoría, reconoce su señoría la incapacidad de su grupo por si algún día gobierna ­no creo­ poder hacer estas cosas, pero nosotros hemos sido capaces de hacerlo.

Y, ¿sabe lo que hace una oposición responsable?
Lo que hace el Partido Popular en Sevilla y en Andalucía: apoyar al Partido Socialista ante la suspensión de pagos de Isla Mágica; ponerse al lado del gobierno y decirle que ese proyecto es de todos y hay que sacarlo hacia adelante.
Y eso es lo que les pido a ustedes hoy, que arrimen también el hombro para solucionar en estos momentos la situación por la que pasa Terra Mítica en la que.
.
.
­y se lo comunico ya­ la semana que viene el Consejo de Administración ha anunciado una convocatoria del mismo para presentar un plan de reestructuración financiera y un nuevo modelo de gestión para mejorar.
.
.
, que siempre todo es mejorable en esta vida, lo que hoy es el funcionamiento del propio parque.

Señoría, ­y acabo con ello, acabo con ello­ yo me comprometo a venir a esta cámara y explicar lo que la dirección va a presentar al Consejo de Administración, pero tengo una cosa absolutamente clara: si en la Valencia de hoy, si en nuestra Comunidad Valenciana, si con los eventos que vamos a vivir en los próximos años no tuviéramos hoy un parque temático y sí que hubiera uno en el norte, otro al sur y otro al centro, estarían ustedes pidiendo que lo hiciéramos.

Muchas gracias, señorías.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

***Preguntes orals ple.***

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Y con esto damos punto final al punto siete y procedemos a comenzar el punto ocho, que son preguntas orales en el pleno.

En primer lugar, doña Isabel María Escudero Pitarch *(pronuncia* [pitartx]*)*, del Grupo Parlamentario Socialista, realiza una pregunta al conseller de Cultura, Educación y Ciencia.

Por favor, tiene tres minutos para pregunta y respuesta.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Moltes gràcies, senyor president.
Pitarch *(pronuncia* [pitark]*)*, per favor, Pitarch *(pronuncia* [pitark]*)*, com Such *(pronuncia* [suk]*)*.

Senyor conseller, quins convenis s'han firmat fins ara per a la publicació de llibres?

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, doña Isabel.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

La Generalitat és conscient, senyora Escudero, que encara que el sector editorial valencià és un dels més solvents de tots els que hi ha a Espanya, el suport institucional és bàsic per a mantindre el vigor del sector.
Així, el suport que presta la Generalitat Valenciana al món editorial valencià al marge de les ajudes que es concedixen amb caràcter genèric a les empreses o a la promoció editorial del valencià, enguany és de més de 347.
000 euros només en este epígraf, i que es materialitzen en dos línies.
En primer lloc, suport directe a les empreses editorials per mitjà de línies genèriques de subvenció: 129.
000 euros per edició en castellà, i 70.
000 euros per edició de textos professionals, i la concessió de premis, 27.
000 euros.
I, en segon lloc, l'adquisició a càrrec del capítol II del pressupost de publicacions que posteriorment es distribuïxen entre els diferents punts públics de lectura de la comunitat.

En tot cas, i a títol d'exemple, li diré que en l'exercici en curs s'han invertit 509.
000 euros en l'adquisició de publicacions d'editorials valencianes.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene el uso de la palabra la señora Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Senyor conseller, jo tinc els pressupostos davant.
Jo li preguntava quins convenis havien firmat vostés perquè a mi me donava la impressió que en l'esperit de l'article de la Llei del llibre 5.
4 estava un procés de racionalitzar els serveis de publicacions de les institucions públiques valencianes, amb l'objectiu d'evitar la competència deslleial en la indústria privada i fer més accessibles determinats llibres a la població.

Vosté sap que els llibres que s'editen des de les institucions tenen una deficient distribució en el mercat, perquè la institució no té pressió sobre el mercat, i el mercat moltes voltes es retrau davant dels segells institucionals.
I també perquè moltes vegades quan s'acaba, quan està exhaurida la primera edició, la institució no sol tornar a fer-la.

En eixos casos, nosaltres considerem que seria important que pogueren ser editats per les editorials privades amb un suport públic.
El que suposaria una política de col·laboració entre l'edició pública i l'editorial privada.
I això suposaria que vostés, que la mateixa institució, recolzaria a la nostra indústria, a l'editorial privada, i suposaria un estalvi per a la institució, un estalvi important.
En els darrers anys evidentment s'ha promogut l'edició.
Que ho hem vist.
Però no s'ha augmentat els recursos.
I en estos moments s'està arrossegant un dèficit del 50%.

Però mire, per a no parlar exclusivament de la institució.
Jo crec que esta política de col·laboració que vostés haurien de mamprendre, també podia contemplar el camí invers.
És a dir, una coedició a proposta de les editorials privades, que seria molt beneficiosa, perquè hi ha determinades obres que són absolutament difícils d'assumir sense el suport que vostés els donen.
Augmentar els convenis en les editorials, i ampliar-los és absolutament fonamental.
Però també és fonamental una política de fiscalització, perquè si no mos trobem en què vostés diuen "edita com jo vull i tindràs diners, i si no, no n'hi ha".

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Escudero.

Por favor, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Escudero.

Estic completament d'acord en els principis que vosté ha fet públics en la seua intervenció.
Tant que quan llig un programa electoral que diu "editar sempre baix l'empara de la institució edicions institucionals de baix cost accessibles i de qualitat", no estic llegint el programa del Partit Popular, sinó el del Partit Socialista.
Exactament això que vosté ha proposat és el que mosatros pensem.
I em sent particularment feliç de vore-la en les nostres posicions.

El que vosté ha dit és el que estem fent i el que continuarem fent.
I tinc ara la satisfacció d'anunciar-li, que en este moment estem a punt de signar en una gran editorial valenciana un conveni, precisament per a la redacció d'una enciclopèdia valenciana que ja fa més de dos dècades que no es fa, que no està actualitzada, i que serà una gran obra per a la promoció, la difusió i el coneixement públic de la nostra cultura.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos a la siguiente pregunta que es también de doña Isabel María Escudero Pitarch.
.
.
del Grupo Parlamentario Socialista, sobre el libro educativo y en valenciano.
Por favor, doña Isabel.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Quins processos ha promogut la Generalitat Valen-ciana pel que fa al llibre educatiu en valencià, senyor conseller?

**El senyor president:**

 

Perdón, señor conseller.
Un momentin.
*(Pausa)*

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Escudero.

Pel que fa als materials curriculars i educatius, la Generalitat Valenciana disposa de mecanismes incentivadors de la creació, especialment en matèria tecnològica, de nous instruments, que permeten que els nostres estudiants puguen adaptar-se millor a l'estudi i d'esta manera aprofitar al màxim el procés d'aprenentatge.

Ara bé, en matèria de millora tecnològica del llibre en valencià, he de dir a la senyora diputada que no hem sigut capaços, des de la conselleria, de distingir la tecnologia aplicable als llibres en valencià, i la tecnologia aplicable a la resta de llibres en anglés o en castellà o de qualsevol altra matèria.
I en conseqüència, el suport a la innovació tecnològica que es dóna a les empreses editorials, es produix en funció de la seua activitat editorial, no en funció del destí que tinga eixe llibre finalment.

Dit d'una altra manera, senyoria, la política de promoció editorial de esta conselleria no distingix la llengua del llibre a l'hora d'incentivar la innovació.
I en este sentit, al marge de les polítiques de suport a les accions innovadores, que poden beneficiar-se totes les empreses valencianes.
I amb independència de les seues activitats, en el camp editorial enguany s'ha fet un esforç important per a donar suport a les associacions de llibrers, editors i distribuïdors valencians per a crear i connectar les respectives pàgines web.
I amb esta iniciativa aconseguirem fer més competitiu el sector, i també aconseguirem incentivar la innovació tecnològica en el procés editorial.
I que només siga qüestió d'impressió, sinó també de venda i de distribució dels llibres als que vosté es referix.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra, señora Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Les empreses editorials és clar que no diuen el mateix que vosté diu, senyor conseller.
A mi m'agradaria comentar que la situació de les empreses editorials valencianes se troba avui en una situació absolutament crítica que vosté deu conéixer.
I fonamentalment això ve per la constant renovació dels plans d'estudis, que ha provocat que la vigència d'utilitat dels llibres de text s'acurte a tan sols dos anys, el que està mantenint els editors en una situació de perplexitat absoluta a l'hora de donar resposta, perdó.

És evident que els editors han de fer una inversió molt forta per a elaborar nous materials, que no es veu compensada en el temps que s'ha d'explotar les edicions.
I a banda, això està fent baixar la rendibilitat d'algunes empreses que s'estan trobant en estos moments sense pla de viabilitat i absolutament ofegades.

Mire, a banda de tot això, també voldria comentar-li, vosté ho deu conéixer, que les editorials valencianes avui tenen una competència atroç.
No sols per part de les editorials d'àmbit suprautonòmic, sinó també de les empreses multinacionals que tenen un poder d'inversió molt gran.
I fonamentalment una gran agressivitat comercial, que a més se veu d'alguna forma afavorida per les polítiques liberalitzadores pel que fa al preu del llibre, que vosté també ho sap.
I esta oferta, he d'afegir-li, vosté també ho sabrà, que és de meres traduccions al castellà, pel que està absolutament desarrelada dels continguts educatius del medi propi de l'alumnat.

Mire, les editorials valencianes sols poden competir amb la qualitat millorant els seus productes en l'eficàcia del procés d'aprenentatge.
I si nosaltres volem ­vostés i nosaltres, em dóna la impressió­, una indústria valenciana del llibre de text de qualitat.
Capaç d'oferir materials també de qualitat.
Que estiga adreçada als nostres alumnes, als nostres xiquets.
Que estiga arrelada a la nostra cultura, a la nostra llengua i al nostre territori; és absolutament urgent que la Generalitat impulse estos processos dels quals estem parlant, en l'edició del llibre en valencià, especialment en el que es referix al llibre educatiu, i adopte les mesures que siguen adients per contribuir al perfeccionament d'este procés.

Per si de cas se m'oblida, senyor conseller, per què estan cobrant encara les editorials les ajudes corresponents al darrer semestre del 2002 i al primer del 2003, avui, a hores d'ara?
I quan cobraran aleshores les del segon trimestre del 2003 i les del primer del 2004?

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Escudero.

Por favor, tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Moltes gràcies, president.

He de coincidir una altra vegada en els principis que està posant damunt la taula la senyora Escudero.
Jo crec que cal recolzar la indústria del llibre valencià, la indústria del llibre valenciana i la indústria del llibre en valencià.
I també cal recolzar les editorials i les llibreries i les papereries, que a vegades són l'únic punt de venda al qual moltes persones poden acudir per tindre a la seua disposició un llibre.
Hem presentat recentment el mapa de llibreries de la Comunitat Valenciana.
Hem tingut diverses reunions en els editors i en els llibres.
I estem fent un pla perquè tot el que estem parlant siga una realitat.

Cal recolzar molt a les editorials i a les llibreries, perquè és veritat que la competència de les multinacionals, en el cas dels editors i de les grans llibreries, en el cas de la venda de llibres, és molt gran i molt forta.
I la prova està que les grans llibreries estan fent negoci, i no estan fent-lo les llibreries xicotetes ni mitjanes.
I que les grans editorials també estan fent un gran negoci, que no és comparable al negoci que estan fent les nostres editorials, que a vegades no són suficientment grans com per a competir en tot el mercat nacional.
Anem a fer un esforç, i estic segur que trobarem al seu partit i al seu grup parlamentari darrere del Consell en el suport al llibre valencià i també al llibre en valencià.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos a continuación a las preguntas número 266 y 270, que ha presentado también la señora doña Isabel María Escudero, sobre las bibliotecas escolares, el fomento de la lectura y el desarrollo de la red de bibliotecas escolares valencianas.
Tiene cinco minutos.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Senyor conseller.

Quines mesures s'han establert per tal de relacionar les biblioteques escolars amb els pobles i ciutats on estan situades?
La següent, quan pensa desenvolupar la xarxa de biblioteques escolars valencianes, atesa la importància que tenen?

Gràcies.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Respecte a la primera pregunta, referent a les mesures que s'han posat en marxa per tal de relacionar les biblioteques escolars, la línia de treball actual és la d'establir, en consonància amb allò que preveu la Llei de qualitat, l'existència de fons bibliogràfics bàsics en tots els centres educatius públics.
En este sentit, des de la conselleria, en el moment de la posada en marxa dels nous centres, se'ls dota de biblioteques fundacionals que es veuen incrementades posteriorment amb les adquisicions del mateix centre.

Estes biblioteques estan orientades fonamentalment a l'ús per part de la comunitat educativa del centre respectiu.
Si bé estem estudiant fórmules, que implicant els ajuntaments, permeten obrir fora d'horari escolar les biblioteques i altres dependències dels centres educatius de titularitat pública, i d'esta manera fer-los accessibles a tothom.
Però sense oblidar que els destinataris prioritaris d'estos fons són els estudiants i els professors.

Finalment vull dir-li, senyoria, que farem un esforç important perquè els centres de nova planta estiguen dissenyats de manera que les dependències, com ara la biblioteca o el gimnàs, siguen accessibles fora d'horari lectiu de manera autònoma per a la resta del centre.

Pregunta també sa senyoria pel tipus de cooperació existent entre la Generalitat i els mitjans de comunicació per a fomentar la lectura, perquè estan agrupades les tres preguntes.
I he de dir-li que eixa col·laboració amb els mitjans de comunicació és de caràcter tècnic, ja que afortunadament els mitjans de comunicació a la nostra comunitat, tant els escrits com els audiovisuals, tenen una actitud de compromís actiu en la promoció de la lectura i dels autors valencians.
En este sentit, sempre a requeriment de les empreses de comunicació, la Biblioteca Valenciana presta el seu assessorament quant a la selecció d'obres, edicions i preparació d'edicions.

I pel que fa finalment al desenvolupament de la xarxa de biblioteques escolars de la Comunitat Valenciana, voldria fer unes consideracions prèvies.
Actualment està en procés d'estudi el sistema d'organització i ús didàctic i pedagògic de les biblioteques escolars.
Una volta conclòs este estudi, i amb les propostes que s'elaboren des de la Direcció General d'Arxius i Innovació Tecnològica, implementarem un procés en l'àmbit escolar, que en l'àmbit local ja ha donat un resultat francament positiu, per mitjà de la xarxa de biblioteques de la Comunitat Valenciana.

Per una altra part hem posat en marxa un Pla pilot per a experimentar el funcionament de les biblioteques escolars en els tres IES que impartixen mòduls de bibliotecomania, i és una aspiració d'estos tres IES este pla que desenrotlla experimentalment un programa de biblioteques escolars que puga ser entés i que puga estendre's a altres centres escolars.

Per últim, li diré que en un acord que hem arribat finalment o fa poc temps en els llibrers, hem decidit que des d'ara quan un col·legi situat en una població que no siga una gran capital o situat en un barri, haja de fer una compra de llibres, ho farà sempre en la llibreria més propera, en la xicoteta llibreria més propera al centre o en la papereria del poble on habitualment es venen llibres, perquè també els llibrers i els qui tenen una papereria i venen llibres, puguen beneficiar-se de la compra que l'administració fa per als col·legis de llibres per a dotar les biblioteques escolars.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra doña Isabel Escudero.
*(Remors)*

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Gràcies.
Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, com pareix ser que estem prou d'acord amb tot açò, a mi m'agradaria dir-li que, evidentment, això posa de manifest que fins ara la relació amb el món editorial i la política cultural de la conselleria respecte l'edició del llibre havia sigut un fracàs, i que almenys ara a la millor comença a ser, per al conseller i per a la conselleria, allò que suposa el món editorial i el llibre, una prioritat, cosa que jo celebraria moltíssim.

Mire, ha agrupat les tres preguntes i a les tres vaig a contestar-li.

Jo sé que hi ha una visió més o menys catastrofista respecte al que és l'hàbit lector avui al País Valencià.
Jo no el compartixc, no el compartixc i jo sóc optimista.
I crec que, de tota manera, s'ha d'analitzar una cosa, i és que la relació dels estudiants que tenim avui entre la universitat, el batxillerat i la secundària obligatòria i allò que lliguen, certament no té una relació, i això vol dir que el sistema educatiu avui certament no és suficient per a fomentar l'hàbit lector; que la Generalitat, les institucions públiques, s'hauran d'implicar d'una manera que es supere, i no delegar en l'escola i en l'ensenyament la recuperació de l'hàbit lector.

Si tots creem, i me dóna la impressió que vosté també, "más libros, más libres", alguna cosa certament vostés hauran de fer, perquè les biblioteques han de ser un puntal perquè tota la població recupere l'esperit i el sentit crític i la llibertat.

Mire, jo crec que per a obrir les biblioteques a la comunitat, que és allò de què, d'alguna forma, es tracta, cal dotar-les, dotar-les amb col·leccions bibliogràfiques que estiguen adreçades a tota la comunitat: pares, mares, personal no docent, alumnes, etcètera.
I això suposa també dotar-les de recursos humans i econòmics.

Vosté ha dit que han ficat en marxa els tres IES que impartixen el mòdul professional de Biblioteconomia i Documentació, que és una experimentació.
Jo crec que això s'ha d'ampliar.

I, certament, no pot estar en mans la biblioteca dels professors de guàrdia, que d'una manera més o menys elegant s'encarreguen de la biblioteca, quan verdaderament no els correspon, no correspon al voluntarisme dels professors encarregar-se d'una cosa tan important com és la lectura, la formació i la biblioteca mateixa.

Però també és necessari establir estratègies de col·laboració en el sistema bibliotecari valencià, i sobretot, complir la disposició quarta de la Llei del llibre, que parla que "atés que la iniciació primerenca de la lectura és una estratègia bàsica per a fomentar lectors.
.
.
"

Mire, avui, aixina com abans els hàbits de la minoria dominant marcaven més o menys les pautes de diferenciació de la societat ­eixes eren evidentment la lectura, els referents literaris­, avui els referents literaris ja no suposen ninguna diferenciació, i la societat busca elements diferenciadors que no passen per la lectura i pel llibre, busquen una altra marca que diferencie.

Com nosaltres pensem que "leer para vivir" o "leer para ser" ­me dóna exactament igual, el que vosté vullga­, evidentment la institució s'haurà d'implicar molt més del que ho està fent.
I ha de donar un major suport a les biblioteques i fonamentalment a les sales de lectura dels barris.
Mire, els llibres han d'estar prop del ciutadà.
Una biblioteca ben dotada però fora del barri no servix absolutament per a res.
Això és el que passa a les grans ciutats.
Neces-sitem que els barris gaudixquen dels llibres, que hi hagen locals a cada barri que tinguen llibres, que tinguen fons.
I això ho ha de fer la Generalitat, una dotació bibliogràfica adequada.
I campanyes d'informació.
Les campanyes són absolutament fonamentals, campanyes d'informació i d'animació a la lectura.

I també aprofitar les biblioteques fora de l'horari dels instituts.
Per a això també necessitem recursos humans fonamentalment i recursos econòmics.
Molts instituts de la Comunitat Valenciana, no tots però molts, tenen fons importants.
Eixos fons s'han d'obrir.
Però per a això vostés han d'injectar diners en el sistema bibliotecari, que els hauran de detraure d'un altre lloc.
Si vosté d'alguna forma vol ser un referent cultural haurà d'abandonar l'aparador i haurà d'apostar pel llibre i per la biblioteca, que segurament serà molt més rendible, molt més rendible per a vosté i per a la societat valenciana.

En definitiva, del que es tracta és que vosté ­una vegada més li ho he de dir­ desenvolupe la Llei del llibre, que també pareix que estiga aparcada.

I com ha parlat vosté ací ­jo havia agrupat esta pregunta amb una altra, però és igual­ del foment de la lectura respecte als mitjans, jo voldria dir-li que és necessària una major presència del llibre a la televisió pública.

 

**El senyor president:**

 

Señora Escudero, por favor, cuando pueda.

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Sí, un minut.

Senyor conseller, sols n'hi ha dos programes a la Televisió Valenciana que parlen de llibres, *El faro de Alexandría*, a les dos del matí, que ja no sé si s'emet, que està pensat per a un públic lector, fidel, iniciat i que no difon el llibre, i el *Farenheit* eixe del dilluns a la una i quart, que està fora de la graella horària i que, per suposat, tampoc incita que se compren llibres per part de la societat valenciana.

Hi ha una altra cosa que m'agradaria suggerir-li.
Hi ha un programa que és una onomatopeia més que un programa, que és eixe de *Conte contat*, que fa Maria Abradelo, i que convida els xiquets a dormir.
A mi m'agradaria suggerir-li que ja que tenim eixe programa, per favor, que llixca un llibre, perquè és molt sa el costum que els nens se'n vagen a dormir amb una lectura almenys infantil i culta.
*(Remors.
S'interromp la gravació)*

 

**El senyor president:**

 

He entendido que el señor conseller, probablemente porque lo tenía preparado, ha contestado parte de la respuesta de una pregunta que iba a entrar en el siguiente bloque, y por eso hemos dejado que transcurriera un poco el tiempo.

Señor conseller, por favor.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

A mi me constan dos preguntas diferentes, una agrupada en este bloque de tres y luego otra separada que también se refiere al mismo asunto.
Me consta dentro de este bloque una que dice "en què consistix la cooperació de la Generalitat amb els mitjans de comunicació per tal de fomentar la lectura?
", i una altra que està separada que diu "en què consistix la cooperació de la Generalitat amb els mitjans de comunicació per tal de promoure i difondre els llibres d'autors i títols valencians?
", que és la següent pregunta.
Per tant, jo creia que contestava a eixes tres preguntes, però després tindrem oportunitat de continuar parlant d'açò.

Amb la seua vènia, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Estoy seguro de que entre esta intervención y la siguiente ustedes se van a aclarar, no hay ninguna duda.
*(Rialles)*

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Amb la seua vènia.

Hi ha una cosa en què no estic per a res d'acord amb vosté, senyora Escudero, i és que no s'haja fet res abans d'ara en relació al llibre en València i en valencià.
Perquè precisament el meu predecessor, el conseller Manuel Tarancón, va ser un apassionat del llibre i un apassionat de tot el que tinguera a vore amb la lectura i amb les biblioteques.
I per tant, sí que he de dir que, faça el que faça jo en el futur, mai faré la mitat de tot allò que Manolo Tarancón va fer pel llibre en tota la seua vida i en la seua etapa com a conseller, perquè és on ell va ficar el cor.

En tot cas, encara hi ha molt a fer, no perquè no s'haja fet abans sinó perquè el llibre ara mateix té més perills que ha tingut mai, amb la competència que té amb mitjans de comunicació que són molt més fàcils de ser entesos però que no fomenten la consciència crítica de l'espectador ni situen l'espectador en una actitud constructiva o en una actitud activa, una actitud de pensador; només el fiquen en una actitud d'espectador.
Per això estic pràcticament d'acord amb la resta de coses que vosté ha dit.

Hi ha dos xarxes de biblioteques a la Comunitat Valen-ciana: una és la xarxa pública que depén de la Biblioteca Valenciana i una altra és la xarxa dels col·leges, la xarxa escolar, que depén de la conselleria directament, de la Direcció General d'Ensenyament, i que és la de les biblioteques que estan als col·leges.
La xarxa de la Biblioteca Valenciana, la Xarxa de Biblioteques, jo crec que no tinc res a dir sobre això perquè és la més dotada que hi ha a Espanya, i la veritat és que està funcionant d'una manera satisfactòria.
Sempre es pot millorar, però el seu funcionament i la seua dotació ara per ara són satisfactoris.
S'ha de fer un esforç en les biblioteques que estan dins dels col·leges i dels instituts, s'ha de fer un esforç perquè s'han de dotar molt més algunes biblioteques i a algunes s'han de portar materials que encara són essencials i encara no arriben a totes.

Jo estic d'acord també que caldria obrir estes biblioteques, les biblioteques escolars, fora de l'horari lectiu.
Ara, això ens situa en una situació de difícil solució, perquè les biblioteques escolars estan destinades als alumnes i als professors, i obrir-les fora de l'horari escolar ens fica en el dubte de què passa, si un llibre o uns llibres que estan destinats als alumnes són utilitzats pels veïns, quin ús poden fer els veïns d'uns llibres que estan destinats a l'ús escolar.
A la millor la solució ve per una major dotació de la biblioteca, una adaptació de la biblioteca.
No ho sé.
Encara hem de pensar sobre això.

En tot cas, com esta obertura de les biblioteques escolars fora de l'horari està dins de la negociació de la transferència de la gestió dels centres als ajuntaments, estic convençut que arribarem a un acord amb els ajuntaments i entre tots trobarem la via per ficar els mitjans adequats perquè les biblioteques escolars siguen més grans i siguen aprofitades el major temps que siga possible.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Y ahora entramos dentro del siguiente bloque, o lo que quede de él, que corresponde a las preguntas 267 y 268, hechas por doña Isabel María Escudero Pitarch, del Grupo Parlamentario Socialista, sobre los libros de autores y títulos en valenciano.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Senyor president, si vol estalviar-se això del "María", li ho autoritze.
*(Rialles)* Si pronuncia bé això del "Pitarch" jo me done per satisfeta.

**El senyor president:**

 

Yo estoy seguro de que al final del camino vamos a encontrar la perfección absoluta.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Ahí estamos, señor presidente.

Senyor president.
Me pareix que hi ha hagut una errada.
Continuem en el tema dels mitjans de comunicació, perquè la primera pregunta, que era la 267, era en què consistia la cooperació de la Generalitat amb els mitjans per tal de promoure i difondre els llibres d'autors i títols valencians.
Eixa és la pregunta que li formule, senyor conseller.

 

*(Inoïble)*

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

La difusió dels autors i dels títols valencians és una de les prioritats de l'actuació de la Biblioteca Valenciana i un dels fins de la Llei del llibre.
Per a realitzar esta promoció la Generalitat no sols no s'ha centrat en els mitjans de comunicació sinó que ha establit una política que va molt més enllà.

La presència en els mitjans de comunicació social és important per a la promoció de la lectura en la nostra societat, no vaig a negar-ho, però és el nostre interés fer de la cultura una de les nostres senyes d'identitat i, per tant, no podem limitar-nos a l'àmbit dels mitjans de comunicació.
Així entenem que també tenen una gran repercussió en l'àmbit del foment de la lectura l'entrega gratuïta, per exemple, de llibres de butxaca al metro, que anem a començar pròximament.
Així l'activitat, per exemple, també de la Mesa de la Lectura, recentment posada en marxa, que va orientada a dissenyar programes de foment de la lectura en els distints àmbits socials, especialment en l'educatiu.

Amb tot, la col·laboració amb els mitjans de comunicació és de caràcter tècnic, ja que afortunadament els mitjans de comunicació a la nostra comunitat, tant els escrits com els audiovisuals, tenen una actitud de compromís actiu en la promoció de la lectura i dels autors valencians.
En este sentit, sempre a requeriment de les empreses de comunicació, la Biblioteca Valenciana presta el seu assessorament quant a la selecció d'obres, edicions, preparació d'edicions, així com ha ocorregut amb la publicació de col·leccions d'autors valencians o amb la recuperació d'articularis.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Señora doña Isabel Escudero Pitarch, tiene el uso de la palabra.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Senyor conseller.

Li conteste un segon a l'anterior.
La mateixa cosa que s'està fent en les pistes esportives per a practicar l'esport a les escoles a tots els instituts i les escoles del País Valencià es pot fer amb les biblioteques, hi han convenis que ho permeten.

Respecte a això que dia del senyor Tarancón, jo ja sé que ell era un gran bibliòfil, col·leccionista, etcètera, però segurament no tenia controlada la televisió i aleshores no podia establir convenis amb la Radiotelevisió Valenciana, que a la millor vosté a partir d'ara pot.

No m'agradaria que els convenis que vosté signa o poguera signar certament estigueren basats en el conveni que han firmat respecte al metro.
A mi eixe conveni amb els Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana me pareix, de veritat, un instrument de propaganda sense cap estratègia d'animació lectora, i un altre dia li ho explicaré.
Perquè ara estem parlant de la televisió, i m'agradaria dir-li que sí que necessitem els programes d'animació lectora.

Jo li vaig a suggerir, si vosté poguera entrar ara en la tele, que per exemple en el telenotícies se pogueren incloure espais semblants de sis minuts com *Medi Ambient* o *El camp*, que pugueren parlar de llibres.
Faça vosté el favor de fer la gestió i a vore si aixina podem tindre entrevistes amb algun autor, algun llibre, alguna presentació, la lectura d'algun personatge, etcètera.

Però fonamentalment jo crec que és molt important que canvie l'actitud de la televisió, dels guionistes, dels presentadors, dels locutors, respecte a la llengua i a la cultura del País Valencià, i respecte al llibre i a la lectura, en particular, que, sens dubte, és absolutament cap.
Com veu, tots són suggeriments.
Però, encara li'n faré més.

Jo crec que, com vosté deia abans, les possibilitats formatives de la televisió, la valenciana, almenys, són absolutament mínimes, no fomenta la consciència crítica i desinforma, almenys, de moment, desinforma i aliena, almenys esta.
I no respon fonamentalment a les funcions que se li han encomanat des d'una societat democràtica.
Per tant, què seria necessari?
Seria necessari que els poders públics, com dèiem abans, recuperaren les seues responsabilitats.

Jo, sens dubte, ahí el repte que vosté inicie campanyes de publicitat de foment de la lectura vinculades a suplements literaris a la premsa escrita i tractaments especials als autors, títols, editors i producció valenciana, ajudes als escriptors, als creadors i a les editorials valencianes de capital valencià.
Però, també, el mateix que li estic dient en falques a la ràdio, que també ho poden fer.
I que convoquen beques per als estudiants en pràctiques a la Facultat de Ciències de Comunicació que, d'alguna forma, podria encarregar-se de la cobertura de notícies relacionades en el món del llibre.

Jo crec que és absolutament important que es recuperen les ajudes a les publicacions i també té vosté l'oportunitat que a través de la ràdio i a través de la televisió faça publicitat, perquè és important, a tota la tasca de l'escola valenciana i de les trobades en valencià.

I un prec.
M'agradaria fer-li un prec, a vore si és possible.

 

**El senyor president:**

 

Vaya terminando, por favor.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

És només un prec, senyor conseller.

A vore si vosté pot aconseguir que cada any des de la televisió no ens diguen que els llibres són cars, qualsevol llibre.
Perquè si diuen que els llibres són cars segurament també s'hauria d'entrar en les entrades de futbol o en les entrades de teatre, etcètera, etcètera, etcètera.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Escudero.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, tinc la satisfacció de dir-li que una fundació de la biblioteca valenciana, anomenada de la biblioteca valenciana, que va ser creada el passat estiu pel Consell, ha canviat el seu nom en els últims dies, ara és la fundació Manuel Tarancón, de la biblioteca valenciana, i entre els seus fins s'ha situat exactament moltes de les coses que vosté ha dit: la promoció del llibre, la promoció d'escriptors i, sobretot, les beques per als escriptors que estan treballant en una obra i per als escriptors que estan acabant la seua vida professional, que s'han dedicat tota la vida a escriure i que no tenen una possibilitat per acabar la seua obra completa, com acabar la seua vida com a escriptors.

A mi m'agradaria saber per què a vosté no li agrada el conveni que hem signat amb el metre, perquè em sent particularment satisfet d'eixe conveni, a més crec que funcionarà.
En tot cas, ja me'n donarà la seua opinió, que segur que servirà per a enriquir el que ja hem fet i podem continuar fent en el futur.

I dir-li que en el cas de la televisió cal anar un poc més enllà del que vosté ha anat.
No estem parlant d'un problema de la Televisió Valenciana, estem parlant d'un problema de totes les televisions.
Hi ha una tendència, efectivament, en totes les televisions del món a ressaltar moltes vegades el que és noticiable per davant del que seria desitjable que es noticiara.
I, de vegades, és més noticia que "hombre muerde a perro" que "el perro muerde al hombre".
Per tant, cal anar més enllà, estic d'acord, cal fomentar eixe tipus de programes i cal fomentar l'ús de la lectura.
Des de la televisió és un dels llocs on més, efectivament, es pot fer.
La televisió no ha de veure mai a la lectura com una competència, sinó que és complementària de la informació que la televisió dóna.
I es pot fer molt més del que s'està fent, no sols en la televisió valenciana, en totes les televisions d'Espanya i em pense que també en totes les televisions d'Europa.

Vosté deia abans que és desitjable que els xiquets se'n vagen al llit sempre amb un llibre.
Tampoc està malament que els adults també se'n vagen al llit algun dia amb algun llibre.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos a la siguiente pregunta de doña Isabel Escudero Pitarch, sobre el Consejo Asesor del Libro.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

President, doblement gràcies.

Quan té previst la conselleria crear el Consell Assessor del Llibre?

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Escudero.

Por favor, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Moltes gràcies, senyor president, en esta vesprada tan agradable que la senyora Escudero i jo mateix estem donant a la Cambra de preguntes protagonitzades pels dos.

Tinc la satisfacció ara mateix de dir-li que ja estem creant eixe Consell Assessor, ja hem triat els membres, ja hem escrit als que hem proposat per a formar part d'eixe Consell Assessor i estem esperant les respostes dient sí o no.
No hem fet públics els noms per no deixar en una mala situació a les persones que a la millor van a dir-nos que no volen formar part d'eixe Consell Assessor.
Jo espere que només en un parell de setmanes ja es puga fer públic que està creat i funcionant el Consell Assessor del Llibre.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Por favor, señora Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Bo, senyor conseller, em deixa molt tranquil·la perquè, clar, jo deduïa que si no s'havia constituït el Consell Assessor del Llibre, doncs, no s'havia fet res relatiu a la llei o s'havia incomplit sistemàticament.
Hi ha coses que tenen més urgència que altres, i eixa era una de les urgents.

A mi m'haguera agradat, sens dubte, que vosté fóra igual de contundent en els nomenaments que és contundent en els cessaments.
Però, en este cas ha estat vosté un poquet més lent, més dilatant.
I pareix ser que en esta setmana o la setmana que ve ­ja m'ho havia dit el seu director general­ d'alguna manera es convocaria o es crearia el Consell Assessor del Llibre.

El que sí que és veritat és que el que vostés sí que han creat ha sigut la mesa de la lectura.
I a mi em donava la impressió, i jo ho dic ací, que eixa mesa de la lectura estava llevant-li la funció a eixe Consell Assessor del Llibre.
Vosté diu que no.
Vosté ha dit que el va crear.
I, per tant, jo li pregunte ara si eixa mesa es dissoldrà, si no li va a llevar el paper al Consell Assessor, com es duplicarà o si són tasques diferents, perquè en la mesa de la lectura està la direcció general del llibre, la direcció general d'ensenyament, l'associació de bibliotecaris, de distribuïdors, de llibrers i d'editors, i que, de moment, no podem avaluar quina és la tasca perquè està començant a funcionar.

Si no està creat el Consell Assessor del Llibre, de mo-ment en quina situació estem?
I m'agradaria el seu compromís que la setmana que ve no em toque reformular-li una altra vegada la mateixa pregunta perquè vosté ací exclusivament ha explicitat un compromís teòric.

I, senyor conseller, m'agradaria recordar-li també que ­açò no té res a vore amb el Consell Assessor del Lli-bre­, però recordar-li que les biblioteques de la Comu-nitat Valenciana són les que menys inverteixen de tot Espanya, que per favor s'ho fique ahí perquè som els que menys invertim.
I això és una cosa ruboritzant, almenys.
Que es prenga les coses, naturalment, amb ànim per a resoldre-les.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Escudero.

Por favor, tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

No estic d'acord en dos coses, senyora Escudero.
La primera, que som els que menys invertim en llibres per a biblioteques perquè, precisament, les nostres biblioteques són les millors dotades de tot Espanya en qualsevol estadística a la que vosté tinga accés.
I per a ser la millor dotada probablement ha de ser, si no el que més inverteix ara mateix, el que més ha invertit en el passat el que pot arribar a eixe rècord.

Quant al cessament al que vosté està referint-se, el vaig fer amb la mateixa celeritat que el Consell Assessor, amb preavís per carta.
No estem parlant d'una altra cosa, estem parlant d'un preavís per carta, com vosté perfectament sap.
El Consell Assessor ja està creat, hem enviat una carta als futurs membres i els hem oferit la possibilitat de formar part del Consell Assessor, ja tenim moltes respostes dient que sí, que volen formar part, encara pot arribar alguna que diga que no i per això estem sent prudents no fent públics els noms dels convidats perquè ningú se senta pressionat per formar part d'esta institució.

Estem complint la Llei del llibre en tots els seus aspectes.
Ja hem fet el mapa de llibreries, ja hem ficat la mesa de la lectura en marxa, la xarxa de biblioteques públiques, la guia del llibre i el projecte Silva.
Ara mateix a la millor hi ha alguna dificultat de competències entre la mesa de lectura i el Consell Assessor.
Ja vorem quina és la solució, però estic segur que treballant és com trobarem el camí.

En tot cas, jo he d'agrair-li el seu esperit esta vesprada parlant de llibres, parlant de biblioteques i de lectura, i espere que este esperit ens acompanye tota la legislatura.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Muchas gracias, señora Escudero.

Pasamos al siguiente grupo de preguntas, que son la 297 y 298, que presenta doña Consuelo Catalá Pérez, del Grupo Parlamentario Socialista, sobre el nuevo IES del municipio de Pedreguer.

Por favor, Doña Consuelo.

**La senyora Catalá Pérez:**

 

Gracias, señor presidente.

Simplemente, le voy a hacer dos preguntas sencillas sobre el instituto del ayuntamiento del municipio de Pedreguer: ¿Cuáles son los presupuestos y el plazo previsto para la construcción de dicho instituto y cuáles son las fechas previstas de finalización de las obras y comienzo de la actividad educativa?

Muchas gracias, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, para agradecerle a su señoría la sencillez de la pregunta y corresponderle con una respuesta igualmente sencilla.

La adjudicación de las obras del nuevo Iistituto de secundaria de Pedreguer fue realizada el pasado 7 de enero de este mismo año.
El presupuesto de adjudicación es de 5.
491.
000 euros.
Las obras de adecuación de los terrenos empiezan en los próximos días.
Ciegsa nos ha informado de que, probablemente, empezarán esta semana o a inicios de la próxima semana y el plazo de ejecución es de 12 meses.

Por lo tanto, el nuevo IES estará finalizado en el segundo trimestre de 2005 y las actividades educativas comenzarán coincidiendo con el inicio del curso escolar 2005-2006.

Muchas gracias, señoría.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Señora Catalá, por favor.

 

**La senyora Catalá Pérez:**

 

Le agradezco su contestación.
Yo la adjudicación no se la había preguntado porque ya la sabía.
Le preguntaba exactamente los plazos porque esa es la preocupación.

Es verdad que le he hecho dos preguntas, pero también es verdad que tengo más dudas.
Considero que si lo importante es la construcción de centros educativos y sanitarios, no se entiende muy bien por qué ha habido ese retraso en el ayuntamiento de Pedreguer, en el instituto de Pedreguer, ya sea por dinero o por eficacia en esa Ciegvsa que ustedes tanto defienden.
Y se lo recuerdo porque ese instituto ha necesitado de muchas movilizaciones de la ciudadanía de Pedreguer para conseguirlo sábado tras sábado.
Ésta última fue en enero, que se iba a realizar, la siguiente concentración del año 2004, y ustedes desde la conselleria el 9 de enero remitieron por fax lo que significaba la adjudicación.
Por eso, yo la adjudicación no se la he preguntado porque ya la sabía: a Construcciones Xirivella.

Mire, mis preguntas son del 22 de octubre.
Desde el 22 de octubre hasta el día de ayer, hasta el día de ayer, después de la adjudicación en el 9 de enero, no ha entrado ahí ni una máquina, el solar sigue como está.
Entonces, esa es la preocupación.

Yo creo que, sobre todo quiero que valore, que valore la contestación que usted me ha dado, porque mis preguntas serán sencillas, pero la contestación no es tan sencilla porque es su compromiso político, moral y personal con las mujeres y los hombres de Pedreguer que a estas humildes preguntas ellos les dan mucha importancia.
Y, ¿sabe por qué?
Porque esos hombres y mujeres lo que quieren es dejar en patrimonio a sus hijos, aunque sea lo único, una educación mejor.
Y eso es hablar de futuro de los hombres y mujeres de nuestra comunidad.

Muchas gracias, señor conseller.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Catalá.

Tiene la palabra el señor conseller, por favor.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esports:**

 

Muchas gracias, señoría.

Me satisface enormemente poder adquirir este compromiso como un compromiso personal con las ciudadanas y con los ciudadanos de Pedreguer, porque yo comparto ese espíritu según el cual la educación, una buena educación y unas buenas instalaciones para la educación es el mejor patrimonio que podemos dejar a las generaciones futuras en un tiempo que ha de venir en el cual ser capaces de que los futuros ciudadanos sean ciudadanos de conciencia crítica es ser capaces de darle una oportunidad a la democracia, una oportunidad, al menos, tan grande como la que hoy disfruta.

Las obras de Ciegvsa normalmente cuando se retrasan es casi siempre, el 90% de los casos, por falta de solar disponible o por inadecuación del solar ofertado, porque precisamente la característica que ha permitido que Ciegvsa construyera tantos centros, como nosotros presumimos que ha construido, es que es capaz de trabajar muy deprisa.
Ahora bien, hay veces que los ayuntamientos no tienen la misma capacidad para ofrecer el solar o no ofrecen los solares con las características adecuadas.

Le puedo asegurar que no vamos a discutir sobre el porqué se retrasa, por qué llega o por qué no llega un instituto, un centro de enseñanza pública.
Vamos a alegrarnos, vamos a reconocer públicamente que ese centro ya está ahí.
Y yo espero ser capaz de cumplir los plazos y que la próxima vez que usted haga esta pregunta, darle la oportunidad de compartir conmigo la alegría de que el centro ya esté en funcionamiento.
Porque el sentimiento que usted ha señalado, que es el de las gentes de Pedreguer, le aseguro que es el de la Conselleria de Cultura y, desde luego, el de todo el Partido Popular de la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Para finalizar este punto, la pregunta 312, que presenta doña Ana Noguera Montagud, del Grupo Parlamentario Socialista, sobre el problema del pago de los comedores por parte de los directores de los centros educativos de primaria.

Por favor, doña Ana.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

 

Para ser parece que la última pregunta de este bloque, también me gustaría que fuera sencilla y sencilla la contestación del conseller, sobre todo, concreta.
Y también me gustaría a mí al ambiente de.
.
.
no sé cómo ha dicho antes, que se sentía como muy relajado y muy a gusto.
Pero, bueno, no sé si va a ser posible.

Mire, cuando yo hice esta pregunta ­voy a utilizar todo el tiempo también para hacer la exposición, y así agilizaremos­, le preguntaba qué medidas pensaba adoptar la conselleria de forma urgente para resolver el pago de los comedores de los colegios de primaria.
Yo creía que esta pregunta iba a tener que retirarla porque la hice el 14 de noviembre, y pensaba que el problema desde luego estaría solucionado, pero no lo está.
No lo está porque siguen apareciendo noticias en prensa, la semana pasada mismo.
La Federación de Padres y Madres, intentando reunirse con ustedes desde enero y todavía no lo han conseguido; denunciando que, efectivamente, los pagos no llegaban, los que tenían que haberse hecho en enero, y estamos ya a finales de abril; porque hay convocatorias ­que usted conocerá y que acaban de publicarse en la prensa­ de protestas y encierros el próximo mes de mayo de directores, tanto de secundaria como de primaria; y porque para poder cobrar tienen que realizar hasta huelga las propias cocineras de los comedores.

Hace un mes, en la comisión del 23 de marzo, estuvimos hablando de un tema también gravísimo e importante para el mantenimiento de la educación pública, que eran los gastos de los centros de secundaria.
Y tuvieron la desfachatez, el Partido Popular, de decir que no había retrasos en los pagos y que además no había pérdidas en el poder adquisitivo.
Espero que hoy pueda dar una respuesta algo más concreta.

Y, sobre todo, que no me digan que soy yo la que causa alarma social, como he podido leer en boca de algún responsable del Partido Popular o de su secretario autonómico.
Yo no causo alarma social.
Causa alarma social quien no paga, y quien no paga es la Generalitat.
Y causa alarma social escuchar un discurso, cuanto menos irónico y cargado de tópicos, en el que se habla de la calidad educativa, de lo bueno que es que los niños vayan a colegios, de lo que usted se preocupa y se da golpes en el pecho.
Pero la realidad es que los recibos que se tienen que pagar no se pagan, y eso es cumplir la ley también.

Y, desde luego, alarma social causa el ver que el problema del pago de los comedores es el problema también de los gastos de los institutos de secundaria, es el problema también de las subvenciones a residencias de mayores, de la cantidad de facturas que se acumulan en los cajones de sanidad porque no se pagan.
La alarma social la causa ver que la Generalitat no tiene ni un duro.
Yo no creo que ustedes estén asfixiando de tal manera la escuela pública que no quieran ni siquiera pagar.
No creo que sea eso.
Entonces, me parece que el problema es todavía mucho más grave: es que no pueden pagar.

Tanto los directores como profesores, como padres y madres, quieren reunirse con usted y solucionar el problema, y ya no les valen las largar o las buenas palabras que algún interpuesto de su conselleria pueda decir.
Ni tampoco que se pague ayer o anteayer, como se hizo el pago o se está haciendo en estos momentos de los comedores de infantil, con el fin de salvar el pescuezo y decir: "Hemos cubierto el último cuatrimestre en el último día".

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Noguera.

 

**La senyora Noguera Montagud:**

 

Termino ya.

Lo que quieren es una respuesta clara y contundente, porque si no, todas las buenas palabras ­lo lamento y siento a lo mejor poner yo la nota más triste­ no sirven para nada.

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señora Noguera.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Me satisface poderle decir, señora Noguera, que si usted hubiese querido, podría haber retirado la pregunta porque los pagos ya están hecho.
Y realmente si queda alguno por hacer, es seguro, sin ninguna duda, que esta misma semana han sido introducidos en la banda magnética que utiliza la Conselleria de Economía para llevar a cabo el pago de cuantos dineros pueda llegar a adeudar la Generalitat Valenciana.

Yo creo que usted cumple con su deber como leal oposición tratando de denunciar todas aquellas cosas que le parece que ponen en cuestión la política educativa que está llevando a cabo la Generalitat.
Y le agradezco que no extienda a las intenciones de la Generalitat las sombras que sí extiende a la situación económica que pueda estar atravesando, en su opinión, el Consell de la Ge-neralitat.
Esa no es una cuestión que corresponda a la Conselleria de Cultura y Educación.
Y, en todo caso, es una sospecha que no se corresponde para nada con la realidad de una comunidad, como la Comunidad Valenciana, que está hoy por hoy escribiendo páginas irrepetibles en su historia.

A mí me gustaría que mantuviéramos este espíritu constructivo a lo largo de toda la legislatura, que usted cumpliera con su papel de leal oposición, que nosotros cumpliremos también con nuestro papel de leal gobierno.

Lo cierto es que la educación es una prioridad para este gobierno y que, en todo caso, como debería suceder en cualquier régimen democrático, como dice el viejo refrán, "a tal señor, tal honor", a tal intención, a tal preocupación, a tal importancia, tal oposición.
Si la importancia que nosotros damos a la educación es alta y es grande, yo espero que su capacidad de hacerle oposición a esa prioridad del gobierno esté a la altura de las circunstancias, pero que al final seamos capaces de mantener el espíritu constructivo que, no por nosotros sino por el sistema educativo, nos es exigible.

Muchas gracias.

 

 

***Interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Gemma Amor Pérez, sobre política general de la conselleria en matèria de granges ramaderes i dotacions per a aquestes, sol·licitada per la diputada Dolors Pérez i Martí del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.
(RE número 3.
173, BOCV número 16).***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos al punto noveno del orden del Pleno, que es: Interpelación a la consellera de Agricultura, Pesca y Alimentación sobre política general de la conselleria en materia de granjas ganaderas y dotaciones de las mismas, solicitada por la diputada Dolors Pérez i Martí del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Unida: Entesa.

Tiene la palabra la señora Dolors Pérez i Martí.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Bona vesprada, senyores diputades, senyors diputats.

Senyora consellera.

Moltes vegades quan fem les coses, quan construïm una casa, la construïm al revés: des del sostre fins els fonaments.
Això ho dic perquè a banda de realitzar moltes lleis, el que hauríem de tindre en compte és que la llei més important del País Valencià era la llei del territori i d'eixa haver nascut totes.
Probablement, i sense que això vinga al cas, sí que ha de vore amb el que hui anem a debatre.

Aviam, senyora consellera.
El passat mes de març va ser publicada per aquesta conselleria la Llei 6/2003, per la qual es regula l'activitat ramadera del País Valencià.
En el debat de la mateixa es van tractar les condicions negatives que la mateixa aplicació de la llei podia produir a aquest sector.
En l'actualitat comptem amb nombroses granges al·legals, i dic al·legals perquè estan funcionant d'una forma continuada durant molt anys, però que realment no estan autoritzades.
D'ahí la meua expressió al·legal.
Les mateixes realitzen activitats ramaderes, però no tenen les llicències d'activitat necessàries.

Totes les instal·lacions ramaderes existents en el moment de l'aplicació de la llei, que no respecten les distàncies de seguretat sanitàries, es mantindran, segons diu la llei, sense que, en cap cas, puguen implicar-se si l'esmentada ampliació reduïx la distància sanitària indicada en referència al nucli de població on estiguen instal·lades.
Aquelles en situació al·legal, i per a no impedir l'activitat ramadera, comptaran amb un període màxim de quinze anys per regular l'activitat.

O siga, senyora consellera, que hui en dia podem tindre hòmens i dones que compten en quinze, setze anys i que dintre de quinze anys continuant la situació conforme la tenim, si açò no se revisa de forma immediata ­i ho hauria de fer, jo li ho demane­, ens trobarem amb moltes d'eixes persones que estiguen representant al poble valencià en esta cambra i que no sapiguen per què han realitzat aquest tipus de bogeria.
Inclús aquestes granges rebran ajudes en el supòsit que els ramaders canvien el lloc de la seua granja, però no sabem com poden canviar de lloc, ja que tenen unes distàncies marcades.

També poden existir problemes en el creixement dels municipis, ja que els mateixos solament tenen dues línies per a actuar dintre de la legalitat vigent en els plans generals d'ordenació urbana, existint problemes a causa a les distàncies entre les zones urbanes i les granges d'animals.

La nova normativa europea, senyora consellera, prohibeix la destrucció i enterrament del bestiar en la mateixa explotació; problemes rectificats fa uns anys pel ramaders de Castelló o comarques del nord del País Valencià.
I d'alguna manera, el que es proposa per part d'aquesta conselleria ­i a més, jo estime que en estos moments s'està aplicant ja­ és la implantació d'una línia d'assegurances que cobrisca els gastos de recollida, transport i posterior destrucció d'un centre autoritzat del ramat mort.

Tenint en compte que el País Valencià té en l'actualitat 7.
550 explotacions ramaderes, pense que este sistema és una bomba de rellotgeria sanitària en potència.
I pense que és una bomba de rellotgeria sanitària en potència a causa de les malalties animals que recentment, fa uns anys, vàrem tenir al País Valencià.
I que fins i tot la problemàtica consistia que els camions es traslladaren de granja en granja.
I s'havien d'esterilitzar tots, fins i tot les botes de les persones que recollien els animals.

Voldria saber, per tant, senyora consellera, com valora vosté la sol·licitud dels especialistes en la matèria, que consideren l'establiment d'una prima única en funció de la normativa mitja per espècies.
Seria important, i és important per a tot aquell ramader que té granges, a més del manteniment de l'actual sistema de casetes, que és el que jo abans me referia, a l'avançament que havien tingut en les comarques del nord, o Castelló o la província de Castelló, un sistema que a mi em pareix excepcional.
I conforme dic, a més del manteniment de l'actual sistema de casetes per a la recollida de cadàvers implantat a Castelló.
I que estime seria interessant aplicar al conjunt del País Valencià, ja que sanitàriament és més segur reduir el perill de possibles infeccions, quan els camions de recollida de cadàvers d'animals va a totes les granges, o siga, a 7.
550 punts de recollida de bestiar mort o de cadàvers.
Els mateixos són excessius per a practicar correctament la periodicitat de les recollides.

Està implantant-se l'assegurança, senyor consellera, tal i conforme ens han dit?
L'empresa de recollida de cadàvers d'animals està funcionant?
De quina forma està funcionant?
Quina periodicitat té?
Quants animals recull?
On els porten?
De quina forma es transformen?
Servixen, desapareixen?
Servixen inclús per a alguna planta de biomassa, la qual cosa seria interessant?
Com s'aplica?

Si tot el sistema del país, i per normativa europea, està funcionant, voldria saber d'on ixen el contenidors.
Els contenidors va ser un debat excessivament encantador, parlaven dels contenidors com si allò fóra el manà, una cosa que anava a resoldre la major part de la problemàtica del bestiar mort de les granges del bestiar.
On es deuen dipositar els cadàvers animals?
en cada granja; per tant, on deuria estar situat cada contenidor?
, o, cada granja, per la seua importància, quants contenidors deuria tindre?
A hores d'ara, l'única cosa que sabem i l'única cosa que saben els ramaders és que cada contenidor va a tindre un cost particular per a ells de 500 euros.

A més, senyora consellera, vull que se m'explique com es preveu la neteja d'aquestos contenidors, quins productes van a ser utilitzats: productes no abrasius i no contaminants?
I ho dic perquè la seua neteja va a parar a la terra i va a passar als aqüífers, i això, probablement, podria ser una situació negativa per al que significa l'auia que necessitem per al regadiu.
I qui ha de realitzar l'esmentada neteja?
Alguna empresa directa de la mateixa conselleria?
Una contractació a les que estem acostumades últimament?
, allò de "empresas dependientes de la conselleria, 1.
500.
000 euros"?
.
.
.
Quelcom d'eixes coses.

Per últim, ens preocupa la modificació de les normes de transport animal que vol aplicar la Unió Europea, i ens preocupen de forma greu.
Ens preocupen, en primer lloc, a més del transport, que no se puga importar bestiar menut, bestiar acabat de nàixer, perquè se considera en Europa que eixe és un perill, probablement perquè Europa ja ho compra en canal i no sap que ací ens dediquem a la criança del porcí.

Per tant, voldria explicar eixa forma de transports sobre el qual nosaltres estem en contra.
Considere que en el cas de la seua aplicació, en el cas de l'aplicació que demana Europa, els ramaders es veuran obligats a aplicar un increment en els preus del bestiar, bé siga en canal o bé siga en viu, però hauran de pujar el preu del bestiar, perquè el preu del transport també pujarà segons la normativa Europea.

Aquestes normes no tenen base tècnica i menys base científica, i això, la seua conselleria i vosté principalment, senyora consellera, amb tota la responsabilitat que recau sobre vosté, hauria de tenir-ho en compte.
Es tracta de la superfície que en el transport ha d'ocupar un porcí.

Cal advertir que com més espai es done per porcí, més fàcil serà la gresca entre el ramat i les negatives conseqüències que això pot tindre, ja que uns poden ferir a altres, es poden matar, etcètera, perquè s'ataquen entre ells mateixos, i sembla ser que això no s'ha tingut en compte, o la necessitat de dotar de menjar els animals sense valorar que difícilment es pot alimentar un animal huit hores abans de ser sacrificat per a la nostra pròpia alimentació.

Quina és la valoració que vosté fa, senyora consellera, respecte d'això?
I voldria saber si s'ha preocupat vosté expressament, senyora consellera, ja que va aplegar en una llei, recentment publicada, a posar-se d'acord amb el Ministeri d'Agricultura i Ramaderia a Madrid, o si ha tingut l'amabilitat de posar-se en contacte amb el departament adient europeu, per a poder portar aquelles situacions negatives que es veuen des del País Valencià.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, Dolors.
.
.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

.
.
.
i que han estat recorregudes des dels diferents sectors de l'agricultura valenciana a la seua conselleria.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, Dolors.

Señora consellera, tiene usted uso de la palabra.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, president.

Senyories.

Senyora Pérez, com molt bé vosté fa en la interpel·lació, em pregunta sobre la política general de la conselleria en matèria de granges ramaderes i dotacions a aquestes.
Inten-taré ser explícita a l'hora de contestar a esta interpel·lació i poder donar resposta al que està preguntant-me respecte a la política general en matèria de ramaderia.

Com molt bé vosté coneixerà, l'activitat productiva ramadera a la Comunitat Valenciana constituïx un element de gran rellevància al nostre àmbit rural.
En l'actualitat, la ramaderia, a més d'una funció productiva que constituïx el mitjà de vida de nombroses famílies del nostre territori, complix unes funciones socials, ambientals, territorials, de cada vegada major rellevància.

L'assentament i la fixació de la població en el territori, el manteniment del hàbits i els sistemes ecològics o la conservació de modes de producció tradicionals vinculats a l'explotació, són algunes d'eixes funcions que a més de productives exercixen hui en dia l'activitat ramadera.

La política de ramaderia, dissenyada i aplicada per la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació té molt en compte esta realitat multifuncional regulada pel cada vegada més exigent marc legislatiu establit per la normativa comunitària europea, per la legislació de l'Estat i molt especialment per la Llei de ramaderia de la Generalitat Valen-ciana, aprovada en març del 2003, com molt bé vosté ha apuntat.

En este context, la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació ha definit els següents objectius generals per a la seua política ramadera durant els propers quatre anys, objectius com l'increment dels nivells de seguretat i de qualitat en els productes d'origen animal.

La millora de la sanitat animal i la modernització de les explotacions ramaderes, amb el consegüent augment del benestar animal, i tot això presidit per l'objectiu últim d'aconseguir la millora de les rendes dels ramaders en el marc de sostenibilitat de les pròpies explotacions.

Amb este objectiu, s'han establit un conjunt de mesures que integren el denominat pla de modernització ramadera, que amb una projecció de quatre anys vista injectarà en el sector una inversió aproximada d'uns 130 milions d'euros, un pla que està elaborant-se dins del marc del Consell Assessor de Ramaderia.
Esta inversió va a permetre seguir garantint la seguretat total de la producció ramadera a la nostra comunitat.

Este és el primer objectiu de la nostra política, perquè en un món com en el que estem, cada vegada més globalitzat i amb els mercats internacionals cada volta més pròxims per les millores dels transports i també de la tecnologia, al mateix temps que augmenten les oportunitats, també augmenten, com bé coneix vosté, els riscos.

Per això, la Generalitat Valenciana va a garantir que la Comunitat Valenciana estiga en condicions d'oferir una producció ramadera basada en els elevats estàndards de qualitat i de seguretat, enfront d'altres països que per les seus condicions de producció no ho reunixen.

Per això, l'actuació de la conselleria en este punt, i sense descuidar el mínim la correcció de situacions irregulars, enfortirà les mesures de prevenció de riscos i de foment de la qualitat.
En este sentit, són diverses les línies de treball que en l'actualitat estan seguint-se.
En primer lloc, hem decidit dotar d'un nou marc legislatiu tots els processos productius, ramaders, en matèria de seguretat i de qualitat alimentària.
Esta iniciativa, que coneixerà esta cambra en el pròxim període de sessions, i que es negociarà i consensuarà amb tots els sectors agroalimentaris, incorporarà al nostre ordenament els principis i els objectius comunitaris de seguretat alimentària dels processos de producció ramadera, així com una avançada regulació dels sistemes d'higiene ramadera, contemplats ara en una sèrie de projectes de reglaments comunitaris.

La incorporació de sistemes de traçabilitat i l'adopció de codis de bones pràctiques de seguretat alimentària en les explotacions ramaderes, constituïxen un dels reptes més significatius contemplats al Pla de modernització ramadera.
Per a la seua consecució, la Conselleria està treballant ja en diferents codis de bones pràctiques.
En concret, està molt pròxima la implantació del codi de bones pràctiques del sector porcí i del sector cunícola, al mateix temps que estan ja preparant-se els relatius a l'aviram de posta i a l'aviram de carn.

A més, i durant este mateix any, quedarà definitivament establit un sistema de traçabilitat que permeta la identificació del producte ramader en qualsevol de les diferents etapes que este travesse.
Esta mesura, que es posarà en marxa al costat del manteniment d'un registre d'explotacions ramaderes, entenem que és molt important.
Entenem també que la implantació definitiva d'un sistema global d'identificació animal per a tot tipus d'espècie major garantirà una total seguretat d'aquelles explotacions que comercialitzen productes amb destí a l'alimentació humana.

Reforçant este objectiu de seguretat des del pla de la prevenció, enguany s'ha posat en marxa un conjunt de mesures amb l'objectiu de minimitzar els riscos per a la salut pública del consum d'aliments d'origen animal, i entre les quals destaquen l'augment dels controls d'alimentació animal i en els establiments dels subproductes, així com un pla de vigilància de les explotacions ramaderes en què s'ha fixat un programa planificat de visites i de controls periòdics sobre condicions administratives de les instal·lacions, traçabilitat o utilització de medicaments, entre altres aspectes.

Així, durant el passat any 2003, s'han realitzat 5.
446 visites, de la mateixa manera que s'han dut a terme una sèrie de controls serològics en animals que s'han traduït en el control durant l'any 2003, també, de 640.
000 animals.
Estos aspectes de prevenció es complementen amb una decidida política de foment de la qualitat, que es concreta en la posada en marxa de diferents plans de millora de la qualitat, com el de la llet, la potenciació de les figures de qualitat, com és el cas de la carn de vaquí o l'adopció de programes de diferenciació, com és el cas de la carn de conill.

Directament relacionat amb la seguretat i amb la qualitat dels productes d'origen animal, està el segon objectiu de la nostra política ramadera: la millora de la sanitat animal.
Este objectiu es concreta, bàsicament, en la prevenció i l'eradicació de malalties dels animals, on l'acció preventiva exercix també un paper decisiu en l'acció administrativa.
Per això, el programa de modernització ramadera preveu actuacions com la creació d'una xarxa de vigilància epidemiològica que facilite l'intercanvi d'informació i els moviments comercials, l'elaboració i implantació dels ja comentats codis de bones pràctiques ramaderes.
També està previst l'establiment d'un sistema d'arreplegada de cadàvers a les explotacions o l'ampliació de la xarxa de centres de desinfecció de vehicles.

Estes actuacions es complementen amb l'esforç donat, i el reforç també, durant este exercici, a les línies de treball ordinàries que garantixen el control en la detecció de les malalties, la seua eradicació així com la prevenció en la seua aparició.

En este sentit, des de la Conselleria d'Agricultura es porta a terme un control administratiu de tot moviment comercial del bestiar, de forma que es puguen limitar tots aquells trasllats que suposen risc per a la sanitat animal, una vigilància sanitària continuada a través de la xarxa de detecció precoç de les malalties i, si és procedent, a l'adopció de mesures necessàries per al seu control i també per a la seua eradicació.

Al mateix temps, està duguent-se a terme una lluita i control enfront de les malalties ja declarades, tals com la malaltia d'Aujeszky, la brucel·losi o malalties esporàdiques localitzades en una explotació determinada.

El tercer objectiu fixat en la política general en ramaderia per part de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació és la modernització de les mateixes explotacions ramaderes, una modernització que constituïx un element clau en l'increment de la competitivitat dels productes valencians, per possibilitar una disminució dels costos de la distribució, al temps que suposar un plus de la qualitat i la seguretat del producte ramader.
Dins d'este objectiu de modernització, s'inclouen tant actuacions de millora d'infraestructures i d'incorporació de noves tecnologies a aquestes com projectes de formació i capacitació professional dels ramaders.

Es tracta, en definitiva, de millorar tant la infraestructura com el nivell de formació i el capital humà del mateix sector.
En este sentit, vull destacar dos de les actuacions previstes al pla de modernització ramadera.

D'una banda la posada en marxa del Centre d'Investiga-ció i Tecnologia Animal de Segorbe, que amb un cost estimat d'un milió d'euros permetrà l'activació de línies de treball tals com la selecció genètica del cabrum lleter, l'epidemiològica aplicada a l'activitat de sanitat animal, millores en benestar animal en les granges avícoles o avanços en gestió econòmica de les explotacions ramaderes entre altres.

En segon lloc, i també dins de les noves tecnologies, ha de ressaltar-se la modernització del laboratori de sanitat animal de la Conselleria d'Agricultura, que ampliarà les seues possibilitats analítiques sobre alimentació animal i residus ramaders.

La formació és un altre dels eixos estratègics de l'actuació de la conselleria en curt i mitjà termini.
La capacitació professional, especialment dels jóvens, que garantisca el relleu generacional de les àrees rurals, constitueix una prioritat per a la nostra política ramadera.
La formació de ramaders en programes específics, com l'apicultura, cunicultura o porcí o sobre programes sanitaris, seguretat alimentària o el benestar animal, són algunes de les actuacions formatives de l'exercici 2004 que ha merescut un increment pressupostari superior al 30% respecte a l'exercici 2003.

Senyories, estos són els objectius que defineixen les línies d'actuació estratègiques en matèria de ramaderia, que seran implementades pel govern en els pròxims anys.
Objectius que, com comentava a l'inici de la meua exposició, es veuen presidits per un criteri bàsic: el manteniment de les rendes del sector en un context de millora de la sostenibilitat de les seues explotacions a fi de fer estes més viables econòmica, social i mediambientalment.
Perquè, en definitiva, des de la conselleria, no ens cap dubte, som conscients que l'activitat productiva ramadera és essencial per al sosteniment de la nostra comunitat, contribueix al desenrotllament dels municipis d'interior i té incidència directa en l'alimentació dels ciutadans i de la salut pública.

Gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

Té la paraula, en representació del Grup d'Esquerra Unida-l'Entesa, la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera, a mi em sembla que no he treballat la llei, em sembla que no parlem del mateix i, a més a més, jo li garantitze que tota la seua exposició ha estat una pràctica virtual del que havia de ser una realitat.
I de veritat crega que ho lamente.
Perquè fer política no és vindre ací a contar: senyors, açò era la història d'uns hòmens que un dia es van decidir a prendre una quantitat d'alternatives per a què el seu bestiar o la mort del seu bestiar no produira malalties a altre bestiar i crearen una quantitat de casetes i es dedicaven a ser escrupolosos, traslladant a eixe bestiar a eixes casetes per a què després foren recollides sense que camions aplegaren a les seues granges i no passara el que habitualment estava passant.
.
.
Hem passat sis anys molts dolents, senyora consellera, amb referència al bestiar i no estem contant un conte i, per tant, no vaig a dir sí senyora.

A mi el que m'ha cridat l'atenció és quan diu: "estem treballant en un pla de la ramaderia valenciana que va a tindre un cost de 130 milions d'euros".
No havem acabat de fer el pla i ja sabem que val 130 milions d'euros?
El pla eixe què és el d'assegurances?
No ho ha explicat.
"Estem treballant també amb bones pràctiques amb el porcí i amb el conill".
No faltaria més, si és la seua responsabilitat.
Les bones pràctiques les ha de fer i ha de treballar amb les mateixes.
O és que ací als valencians ens paguen el jornal simplement per a vindre a debatre?
Ens ve bé per a què fem les coses bé.
"Hem realitzat en tot el que va d'any 5.
446 visites a granges i hem revisat 640.
000 animals".
Un per un, senyora consellera?
Ho hauré ací de referir-me als poemes de Bertold Brecht.
Un a un?
Tanta capacitat tenim?
Tanta gent preparada per a vore tanta cosa?
Però, a més, tenim una xarxa de vigilància d'interinformació, una xarxa de vigilància d'interinformació que supose que funcionarà per internet i que de cada sis mesos o un any ens farem un dinar en comú i parlarem de què és el que passa en cada zona.

Però jo no és això el que li he preguntat, senyora consellera.
Jo li he preguntat coses concretes, coses molt concretes.
Li he preguntat: la situació al·legal en què ara estan va a durar quinze anys i els pobles, que no són estàtics, creixen, es desenvolupen.
Què està passant amb un pla específic i necessari que havia d'aplicar vosté, senyora consellera, per a què les granges foren traslladades?
Per exemple.
I per què quinze any?
O és que ara haurem de traure un decret per a revisar este articulat i baixar-lo de temps.
I com anem a buscar l'espai?
Això és el que jo li pregunte, no la història que vosté m'acaba d'explicar, que la llegiré en el butlletí o sinó en els plantejaments del director oportú de la seua conselleria per mig d'Internet.

I també li he preguntat: i les assegurances, s'estan aplicant ja?
I si les assegurances s'estan aplicant ja, no és de veres que estan dient-li que això no és rendible per al sector?
Optem per continuar en el sector o no necessitem el sector del bestiar?
Eixa és una pregunta que s'havia de fer la senyora consellera.
I, a més a més, li he preguntat: està implantant-se l'assegurança sí o no?
L'empresa de recollida de cadàvers d'animals està funcionant?
Quants animals recull?
Està la situació clara dels contenidors que necessitem en cada una de les unitats de les granges quina quantitat de contenidors per granja hem de tindre?
Perquè sabem el que paguem per cada contenidor, però no la quantitat.
Està funcionant això?
Quin sistema higiènic s'està utilitzant per a la netejada dels contenidors?
Qui la fa?
El ramader mateix o ramadera o hi ha una empresa que es dedica?
Perquè si es paga una assegurança, supose que a canvi hi haurà alguna cosa.

I he preguntat més.
Li he demanat que aplique el sistema de Castelló en tot el País Valencià.
Però, a més, perquè estic convençuda que és el millor sistema que tenen, li he dit: ha parlat vosté amb Europa i li ha dit que ací els ramaders valencians no estan d'acord amb això.
No és que estiguen en desacord.
.
.

*(Ocupa la presidència el senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, Dolors.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

.
.
.
diríem que també és una situació al·legal, però no estant d'acord totalment amb totes les coses que s'estan aplicant.
I això és el que jo voldria sentir de la seua boca, senyora consellera.
Eixe és el compromís que en una interpel·lació una consellera ha d'adoptar davant un sector i en este cas del sector ramader.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Pérez.

Por favor, señora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora Pérez, he intentat estar clara i precisa en el que és la seua interpel·lació que m'ha realitzat respecte a la política general en matèria de ramaderia que anem a dur durant els pròxims anys per part de la Conselleria d'Agricultura i anem a posar en marxa durant els pròxims anys.
Ara, vaig a passar a contestar-li a cadascuna de les preguntes que vosté m'ha formulat, però crec que la que no coneix com funciona este Parlament és vosté.
Ja que em pregunta la política, jo li conteste la política general de, no només del que em pregunta sinó de tots aspectes generals i totes les actuacions que anem a dur a terme per part de la conselleria mateixa, com li estic dient.
Com vosté molt bé deia, crec que estem en dos móns totalment diferents.
I crec que la que no està contacte en el sector, com molt bé ho hem pogut comprovar, és vosté.
Jo sí estic en el sector, sí estic al costat del sector, sí sé les inquietuds del sector i sí vaig a contestar-li a moltes de les qüestions que vosté ha estat preguntant.

Respecte a la replegada de cadàvers en les explotacions ramaderes he de dir-li, senyora Pérez, que existeixen en estos moments dos models d'arreplegada de cadàvers a la Comunitat Valenciana, dos models segons la normativa europea, la directiva 1.
174/2002.
Un d'ells, i que s'utilitza de forma transitòria.
.
.
El que li contestaré a continuació i és el que vosté vol que s'aplique a tot l'àmbit de la Comunitat Valenciana, li ho contestaré de seguida.
El primer d'ells és a través d'un sistema d'assegurances, dins del Pla d'assegurances agraris, auspiciat pel Ministeri d'Agricultura i que des de la Conselleria d'Agricultura estem potenciant: les assegurances, senyora Pérez.
Este sistema està cofinançat pel Ministeri d'Agricultura i per la Conselleria d'Agricul-tura en un 85% i l'altre 15% ho fan els propis ramaders.
Este sistema està aplicant-se en un 75% de les explotacions ramaderes a la província d'Alacant i a la província de València.

El segon sistema que existeix en estos moments en la Comunitat Valenciana és el sistema al que vosté es referia de casetes, que predomina, com molt bé vosté sap, a la província de Castelló i que ja són més de vint d'anys que ve aplicant-se.
Un sistema que compleix amb els requisits de la normativa europea i que en cap cas diu com s'ha de fer l'establiment on s'efectua la recollida de cadàvers, però que requereix, senyora Pérez, requereix d'alguna adaptació sobre la transabilitat.
Este és el sistema que vol vosté que s'aplique a tota la Comunitat Valenciana.
Però que, al mateix temps, no obté finançament estatal, perquè està primat el model d'Agroseguro.

No obstant això, nosaltres des de la Conselleria d'Agricultura, i amb un conveni de col·laboració amb la Diputació de Castelló, hem donat un termini transitori d'un any a ramaders de Castelló per a què puguen seguir durant este període d'adaptació a la normativa europea, seguint fent ús d'este sistema que, com dic, no està finançat per l'Estat, per tant els ramaders haurien d'assumir pràcticament la totalitat del cost.

Respecte a la planta de biomassa, a la que també feia referència vosté en la seua intervenció, la veritat és que per part de la Conselleria d'Agricultura iniciatives d'estes característiques són molt bé arreplegades, com bé vosté coneixerà per part de l'organització agrària Fepac es va sol·licitar la possibilitat de recolzar este sistema que considerem que milloraria la gestió de residus.
I, lògicament, des de la Conselleria d'Agricultura apostem i recolzem sistemes com estos.

Respecte al trasllat de les granges, senyora Pérez.
Els pressupostos de 2004 de la Conselleria d'Agricultura estableixen la previsió d'estes ajudes per al trasllat de granges per proximitat al nucli urbà dins de les línies d'ajudes generals de la Conselleria d'Agricultura.
Cal tindre en compte també, que crec que vosté no ho té, que en el Pla de modernització d'explotacions ramaderes sí es preveu específicament estes mesures.

Senyora Pérez, jo he intentat parlar de totes les actuacions que anem a dur a terme per part de la conselleria, he intentat ser clara i precisa.
I, torne a repetir-li, que eixes actuacions són actuacions concretes, actuacions que representen 130 milions d'euros.
I li he dit totes les matèries que anem a tocar i tots els temes i actuacions que anem a dur a terme en matèria de qualitat i de seguretat, en matèria de sanitat animal, en l'impuls a la modernització de les pròpies explotacions ramaderes, orientant-lo cap a un model de desenrotllament sostenible a l'activitat, sense oblidar el benestar animal i la millora de les rendes de ramaders.

Senyora Pérez, al mateix temps, i tot això perquè estem realment compromesos en un sector tan tradicional a la nostra comunitat, per això mateix hem incrementat els pressupostos en el que afecta al sector de la ramaderia en un 14,82%.
I en eixe increment global mereix destacar l'increment de les àrees de control de qualitat i de seguretat.
I torne a dir-li que dins de molt poc de temps tindrem en esta cambra la Llei de qualitat i seguretat agroalimentària.
Per tant, afecta també al sector de la ramaderia.
Un increment que, vull destacar, del 30% en el que és l'àrea de formació.
Igualment un increment del 8% en tot el que afecta al Pla de vigilància de sanitat animal.

Estes són les actuacions que estem duent a terme per part de la Conselleria d'Agricultura en un sector que, com dic, és un sector tradicional a la nostra comunitat i un sector que necessita molta estima i molts pressupostos.
Per això s'ha materialitzat en este increment, com dic, del 14,82%.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora consellera.

Se levanta la sesión hasta mañana a las diez de la mañana.

 

*(S'alça la sessió a les 20 hores i 8 minuts)*