Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para2 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Medi Ambient realitzada el dia 30
d'abril de 2009.
Comença la reunió a les 16 hores i 37
minuts.
Presideix la diputada senyora Elena Bonet Mancheño.
Reunió número 11.

Pregunta 155 al conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, sobre la instal·lació d'una planta de
fertilitzants, que formula la diputada senyora Marina Albiol Guzmán
(Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits) (RE número
29.
876, BOC número 124)

La senyora vicepresidenta:

Vamos a dar comienzo a la Comisión de Medio
Ambiente.

En primer lugar, voy a agradecer la presencia del conseller de Medio Ambiente,
una vez más, en esta comisión.

Y vamos a dar cuenta, señores y señoras
diputadas, de las incidencias, en primer lugar.
.
.
(Veus) ¿Pasamos la lista primera?
(Veus) Perfecto.

Señora secretaria, si puede pasar lista.

(La senyora secretària passa llista per tal de
comprovar si hi ha quòrum)

La senyora secretària:

Hi ha quòrum.

La senyora vicepresidenta:

Muy bien.
Pues antes de comenzar con las preguntas,
las incidencias son las siguientes: la segunda comparecencia del conseller, el punto número
4 del orden del día queda aplazado, el punto número 5 queda
aplazado también y asimismo el punto número 6.

La senyora vicepresidenta:

Vamos a dar comienzo a las preguntas.
Y a
petición de la señora Marina Albiol, vamos a dar comienzo con
la pregunta número 155 al conseller.
.
.
(S'interromp la
gravació) A continuación,
continuaremos con la que correspondía en primer lugar y así
siguiendo el orden correlativo.

Por lo tanto, la pregunta número 155 al conseller de Medio Ambiente,
Agua, Urbanismo y Vivienda sobre la instalación de una planta de
fertilizantes, formulada por la diputada Marina Albiol Guzmán de la
Agrupación de Diputadas y Diputados No Adscritos.

Señora Albiol, tiene la palabra, y cuenta con
un tiempo de cinco minutos.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bona vesprada.

En primer lloc, agrair poder avançar la
pregunta.
I vaig a això.

Fa uns mesos va eixir en la premsa este titular:
«Agriberia construirá en PortCastelló la fábrica
de fertilizantes más grande de España».

Volia preguntar-li al senyor conseller com està
este tema i quina és la postura de la conselleria en relació
a la planta de fertilitzants.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Señor conseller, tiene la palabra.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gracias, presidenta.

Señores diputados.

Senyora Albiol, estem en un estat de dret, i davant
qualsevol petició que formule una empresa, que vullga
col·locar i posar en funcionament una activitat industrial, hem
d'agarrar eixa sol·licitud, dur a cap la tramitació
administrativa que correspon d'acord amb les lleis i, en eixa
tramitació, s'analitza i avalua la viabilitat del projecte.
Se
determina i.
.
.
Una volta avaluat i vista eixa viabilitat, se diu si se
concedix o no se concedix l'autorització per a dur-lo a terme,
però aplicant únicament i exclusivament criteris legals.

La posada en marxa de la planta de fertilitzants per
la qual ha preguntat la seua senyoria requerix prèviament la
concessió de l'autorització ambiental integrada, segons
estableix la Llei 2/2006, de prevenció de la contaminació i
qualitat ambiental.

En este procés estem ara.
No se tracta de la
intenció del Port de Castelló, se tracta de la
intenció d'una empresa que pretén instal·lar una
planta industrial en terrenys del port.
Tampoc és en el
polígon del Serrallo, però sí molt prop
d'allí, però fora del polígon del Serrallo.

L'empresa titular del projecte va presentar la
sol·licitud d'eixa autorització acompanyada de la
documentació pertinent en la Conselleria de Medi Ambient el 14 de
novembre de 2008.
La conselleria ja ha iniciat la tramitació
d'eixa autorització ambiental integrada en la qual
s'avaluarà la viabilitat del projecte per a determinar si
procedix o no la seua autorització.

Actualment mos trobem en la fase
d'obtenció dels informes dels organismes competents que han
d'intervenir en este expedient.
La següent fase del procediment
és la d'informació pública, en què la
seua senyoria i qualsevol interessat podran al·legar tot el que
estimen oportú.

En cas que se concedisca l'autorització,
una volta acabada tota esta tramitació, es farà, per suposat,
amb totes les condicions necessàries per a assegurar que el
funcionament de l'empresa no comprometa la seguretat, la salut de les
persones ni el medi ambient, d'acord amb els criteris i les
exigències que en eixe sentit establisquen les lleis.

Però hui estem en un moment en què
encara no podem dir ni sí ni no, sinó que estem esperant els
informes dels organismes competents.
Una volta tinguem eixos informes,
separada, com dia abans, la informació pública
corresponent.
.
.
I en eixa informació pública, qualsevol
interessat pot al·legar, pot presentar el que estime oportú
sobre la conveniència o no conveniència d'eixa planta.
Una volta rebudes eixes al·legacions, se procedix després a
acabar eixa autorització ambiental integrada.
Si és positiva,
es dóna l'autorització; si no es positiva, no es
dóna.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene cinco minutos de tiempo la ilustre diputada
señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Jo, senyor conseller, vaig a intentar
il·lustrar-lo amb dades i amb arguments perquè no se li ha de
concedir l'autorització a aquesta planta de fertilitzants.

Mire, segons les dades reflectides en el registre
estatal d'emissions i fonts contaminants.
.
.
(S'interromp la gravació)

Bé.
Com li dia, el País Valencià
alberga 202 complexos industrials inclosos dins del registre
d'empreses més contaminants de la Unió Europea.
Del
total d'estes 202, la província de Castelló
n'acumula un total de 113, i s'erigeix com a un dels
màxims exponents d'emissions contaminants a l'atmosfera
i a l'aigua.

La província de Castelló concentra el
56% de les indústries contaminants del País Valencià,
i és evident que Castelló no té el 56% de la
població.
Per tant, em sembla que està un poquet
descompensat.

Esta proliferació d'indústries
convertix les comarques castellonenques en un focus de
pol·lució que afecta les condicions del medi ambient i
l'aire que respirem els ciutadans i ciutadanes de Castelló,
amb totes les conseqüències que açò té per
a la salut.

I moltes d'aquestes indústries
contaminants que té la província de Castelló, moltes
es troben al polígon petroquímic del Serrallo, al port de
Castelló.
I el Serrallo li recorde que està situat en el
districte marítim de Castelló, en el Grau, molt propet
d'Almassora, molt propet de Castelló.

I entre les empreses que ja existixen en este
polígon petroquímic estan quatre cimenteres, una planta de
biodièsel, una nova planta de coc afegida a les actuals
instal·lacions de BPO Oil, una central tèrmica, que ara
impulsa una planta de cicle combinat, la petroquímica UBE Chemical,
una central logística d'hidrocarburs i.
.
.
bé, segur que
em deixe alguna.
És un llistat difícil d'igualar en cap
altre lloc de la geografia espanyola.

I a tot açò, ara, damunt, volen sumar
una nova planta de fertilitzants, que a més s'anuncia com la
planta de fertilitzants més gran de tot l'estat, amb 200.
000
tones.
I és un tipus d'instal·lació aquesta que
té una correlació estadística demostrada en el fet
d'una sèrie de malalties, com puguen ser càncers,
asmes, malformacions fetals, avortaments, etcètera, etcètera.

Jo li recorde que les dades del registre
d'empreses contaminants de la Unió Europea desvetllen, segons
les últimes dades estadístiques que tenim disponibles, que
són del 2005, que les empreses ubicades en el Grau de
Castelló produeixen cada any més de 3.
348 quilograms
d'emissions contaminants a l'aire.
I a més, són
233.
000 quilograms de substàncies nocives, com níquel, coure,
zinc, nitrogen, arsènic, etcètera, les quals s'expulsen
a les aigües, a la mar, al Grau de Castelló.
Li recorde: aquest
polígon està a quilòmetre i mig del Grau de
Castelló i a 500 metres de les primeres cases d'Almassora.

Per tant, crec que és una irresponsabilitat del
Consell si se li donara l'autorització a aquesta planta
fertilitzants, perquè el grau de contaminació que estem
patint els veïns i veïnes del Grau, d'Almassora, de
Castelló i de tota la comarca ja no és que siguen perillosos
per al medi ambienta, és que són perillosos per a la salut de
les persones.
És que cada dia estem respirant milers de productes
nocius.

Des del Consell el que no es pot fer en ningun moment
es posar els interessos de les empreses privades per sobre dels interessos
dels ciutadans i ciutadanes, per sobre de la salut d'aquestes
persones.

Mire, al Grau de Castelló fa molts anys ja
teníem una planta de fertilitzants, es dia Fertiberia, i van ser
molts anys de lluita dels veïns i veïnes, van ser molt anys els
que van fer falta per tal de poder desmantellar-la, moltes manifestacions,
molta oposició ciutadana, com perquè ara, uns anys
després, vinguen a posar una altra planta de fertilitzants.
És que és el mateix que ja teníem i que ja es va
desmantellar per l'oposició ciutadana.

Per això, jo el que li demane és que
rectifiquen i que, és clar, no li donen l'autorització
a aquesta planta, perquè hi ha arguments de sobra, perquè
és que l'acumulació d'indústries
contaminants al Grau de Castelló és ja de les més
grans que podem trobar en tota la geografia espanyola.

I perquè, a més, hi ha un informe de
Greenpeace sobre contaminació a l'estat espanyol, que
considera que el cas més greu de contaminació de tot
l'estat espanyol es troba a Huelva, perquè hi havia una planta
de fertilitzants, que també es deia Fertiberia.
I que aquest informe
recalca que aquesta ciutat, Huelva, per culpa de la planta de fertilitzants
que tenien ostenta el rècord espanyol de mortalitat per
càncer, a més de ser la ciutat amb major taxa
d'asmàtics, i una incidència major d'esterilitat,
avortaments i malformacions de naixements.
I aquest és el mateix
tipus d'indústria que volen posar a un quilòmetre i mig
del Grau de Castelló i a 500 metres d'Almassora.

Per tant, jo li demane que no li donen
l'autorització a aquesta empresa, perquè hi han motius
més que de sobra.
I perquè, a més, no podem mirar
només per una empresa en concret.
El que hem de mirar és
l'acumulació de tot el que s'està produint en el
polígon del Serrallo.

Res més.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Albiol.

Vamos a intentar colocar el tiempo primero, si les
parece.
(Pausa) (S'interromp la
gravació)

Tiene la palabra, señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gracias, presidenta.

Senyora Albiol, jo li agraïsc
l'interés que té pel medi ambient i per la seguretat de
la gent, de les persones, i perquè les coses es facen definitivament
bé.

Jo dic: mosatros no tenim, en principi, res a corregir
perquè encara no hem donat ninguna autorització.
Jo li diria
que a més d'esta exposició que ha fet aquí, que
tindrem em compte i que la valorarem, que a més d'això,
en el moment procediment oportú, que és en eixa
informació pública, presenten les al·legacions amb
tota la claredat i contundència que puguen.
I li dic, sense cap
dubte, que es tindran en compte i seran contestades per a vore de quina
manera responem a esta qüestió.

Respecte al polígon del Serrallo, que comentava
en quin estat s'encontra, la veritat és que les
instal·lacions que s'han emplaçat en eixe
polígon compten amb la corresponent autorització ambiental
integrada.
En la seua tramitació s'han recaptat els informes
pertinents de tots els organismes competents.
En cap cas s'ha aprovat
ninguna instal·lació ni s'ha posat en marxa ni
l'ampliació d'indústries perilloses que no
s'ajusten a la legislació aplicable.

Dins de les mesures que ha pres la conselleria per a
millorar la contaminació en la zona, el passat 26 de desembre de
2008, el Consell va aprovar els plans de millora de qualitat de
l'aire de la zona Mijares-Penyagolosa, àrea costanera i de
Castelló.
Estos plans inclouen la zona del polígon del
Serrallo.

L'objectiu d'este pla és garantir
el compliment de la legislació relativa a la qualitat de
l'aire, millorar-la tant com siga possible tècnica i
econòmicament, fixar metes concretes per als seus perímetres
crítics que permeten obtindre millores ambientals i que informen la
planificació del desenrotllament urbà i industrial
d'esta zona.

En novembre de 2008, la Conselleria de
Governació va aprovar el pla d'emergència exterior.
Este pla va entrar en vigor en desembre de 2008, després de la seua
homologació per la comissió nacional de protecció.

¿Existix alguna limitació
d'emplaçament d'establiments amb risc d'accident
greu?
La normativa que de manera específica regula
l'ordenació del territori no establix directament un
règim de distàncies mínimes entre les
instal·lacions i els usos residencials.
Les decisions
urbanístiques relatives a l'assignació d'eixos
usos tenen en compte la necessitat de mantindre les distàncies
adequades entre les instal·lacions que generen el risc i els usos
residencials i recreatius, però la normativa no establix amb
caràcter general quines han de ser les distàncies,
sinó que estes se determinen en cada cas.

Per la situació econòmica que estem
travessant hui, vostés coneixen, igual que mosatros, que, per
desgràcia, l'activitat industrial està sofrint una
recessió important, i sobretot el que són les taulelleres en
la zona de Castelló.
Això també està duent a
una venda dels drets d'emissió de CO2, en definitiva, a una
disminució d'emissions de CO2 importants.

I si bé és cert que la Comunitat
Valenciana ha tingut un creixement important, en tant per cert,
d'emissió de CO2, també és cert que l'increment de
població que hem tingut és molt important, que el
desenrotllament econòmic industrial i social que hi ha hagut en els
últims anys és molt alt.
I a pesar de tot això, estem
per davall de la mitjana espanyola de forma important.

Per tant, volem fer les coses amb trellat, amb
coneiximent i amb tota la garantia de tot el món.
No anem a dir no a
res sense estudiar-ho perfectament, ni anem a dir sí a res que siga
una barbaritat.
Però en la situació econòmica que
estem travessant, i sense defendre a ninguna empresa en particular,
sinó defendre el que és l'economia en general i els
llocs de treball de tot el món, estem en l'obligació
d'estudiar-ho i, si se pot fer, que se faja, i si no se pot fer, per
descomptat, primer és el que és primer.

Moltes gràcies.

Pregunta 136 al conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, sobre la llei de camins ramaders, que formula el diputat
senyor Francesc Signes Núñez (GP Socialista) (RE
número 29.
693, BOC número 124)

La senyora vicepresidenta:

(Inoïble) .
.
.

Vamos a pasar a la pregunta número 2, pregunta
número 136, al conseller de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda, sobre la
ley de caminos ganaderos, formulada por el diputado Francesc Borja Signes
Núñez, del Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Sí, moltes gràcies.

Senyor conseller, ¿en quin estat es troba
l'elaboració de la llei de camins ramaders de la Comunitat
Valenciana?

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Para responder, tiene la palabra el conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Doncs, se troba en un esborrany de llei que anem a dir
«de camins de La Generalitat», que està en esborrany
aquí, que ha iniciat la tramitació.
.
.
O siga, que està
dins de la mateixa conselleria, en què les distintes direccions
generals donen una opinió sobre este esborrany de llei per a iniciar
la tramitació a través del Consell.
Jo espere que en quinze
dies tinga el Consell.
.
.
, autoritze ja definitivament
l'emissió a les altres conselleries i al Consell
Jurídic Consultiu, per a tindre, diguem, l'avantprojecte de
llei i poder-lo presentar en Les Corts de forma prou ràpida.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor conseller.

Para turno de réplica, el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, senyor conseller.

Anem a vore, vosté coneix perfectament que hi
havia un avantprojecte de llei de camins ramaders de la Comunitat
Valenciana que va ser aprovat pel Consell en març del 2006 i definit
per l'aleshores conseller de Territori, el senyor Blasco, com una
llei necessària que contemplava, deia Blasco, no solament
allò establert en les directives europees, sinó també
allò marcat al nostre Estatut en l'article 149.
1,
clàusula 233, que dóna competències exclusives en esta
matèria a la Generalitat valenciana.

També el senyor Blasco, just ara fa tres anys,
destacava la conveniència d'esta llei en un moment en
què existia, en aquell moment i segons el conseller, un gran canvi
econòmic, social i estructural.
L'avantprojecte, com he dit
abans, fou aprovat pel Consell, després pel Comité
Econòmic i Social i tramitat a Les Corts, la Mesa de les quals, en
la reunió celebrada el 28 de novembre de 2006, acordà
tramitar-lo remetent-lo a la Mesa de la Comissió
d'Agricultura, Ramaderia i Pesca i publicant-se al butlletí
oficial de Les Corts el dia 16 de gener de l'any 2007, és esta
la publicació d'este avantprojecte.

La legislatura passada finalitzà sense que
s'aprovara la llei, sense que fins ara, en este moment en què
vosté acaba de respondre, el Consell haja tornat a tramitar
l'avantprojecte ni donar cap explicació sobre què
passava amb eixe avantprojecte ja aprovat i remés a la
Comissió d'Agricultura de Les Corts, ni tampoc sense que
s'haja expressat fins a hui la voluntat d'elaboració
d'un nou avantprojecte, tal i com vosté molt bé ha
explicat, una prova més, senyor conseller, segons el nostre parer,
de la desídia, de la inacció o de l'esgotament
polític del seu projecte.

Tot un ric patrimoni de camins ramaders conformat per
una xarxa de 16.
000 quilòmetres, del quals 2.
000 disposen
d'una protecció especial, sense una llei que el regule i
protegixca.
16.
000 quilòmetres de sendes i assagadors protegits des
del segle XIII (veus) pels
reis de la Corona d'Aragó fins al segle XVIII, que ara no
gaudixen de cap regulació ni protecció, només que de
la bàsica de la llei estatal de 23 de març de l'any
1995, en la seua nova utilitat relacionada amb les activitats recreatives i
ambientals com el passeig, senderisme, corredores ecològics o vies
naturals, a través de les quals es connecten distints espais
naturals i a on han trobat acomodament multitud d'espècies de
la fauna i flora valencianes, quan no han arribat a tindre elles mateixes,
les sendes i els assagadors, la consideració d'espais dignes
de conservació pels hàbitats que alberguen i pels seus valors
paisatgístics.

Conseller, la meua primera intervenció era que
tenien de rescatar i de forma immediata del limbe en què es trobava
l'avantprojecte aprovat pel Consell i tramitat a Les Corts des de fa
dos anys.
Segons el meu parer no existia ni en l'últim any de
l'època de González Pons ni en els dos primers anys
seus de legislatura cap justificació d'allò que estava
passant, és a dir, el més absolut desinterés, com he
dit abans, descoordinació entre conselleries potser, o, el que seria
més greu, falta de voluntat política.
Desmemòria,
també podria haver segut, de tindre la llei pendent, o el
desbordament per tindre de dedicar tots els esforços a justificar
altres qüestions, que és el que els està ocupant en
estos temps últims més que res, ¿no?

Però, bé, pareix ser que aquell
avantprojecte de llei quedarà definitivament, digam aparcat,
n'hi ha un nou projecte de llei en la conselleria, no sé si
és més ampli, pel títol que vosté diu que
s'ha donat el nou projecte de llei, pot ser que siga un projecte que
abrace més coses que el mateix projecte de llei aprovat ja de camins
ramaders.
Bé, doncs, espere i desitge que, bé, que
l'agilitat dels treballs que tinguen de fer-se dins de la seua
pròpia conselleria i que el més aviat possible, doncs, passe
a tramitació a Les Corts.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Signes.

Tiene la palabra el señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Sí, gracias, presidenta.

Senyor Signes, no estava en l'oblit i se
coneixia perfectament que hi havia, doncs, un avantprojecte de llei que
havia estat en Les Corts i que ha servit, sense ningun dubte, de base
fonamental, i este té alguna novetat, però la base fonamental
és el que hi havia, però enteníem que era un tema
important, i.
.
.
, bé, i alguns problemes hi ha hagut dins de la casa,
continuant el seu desenrotllament.

Però com vosté dia, se tracta de 16.
000
quilòmetres de vies.
16.
000 quilòmetres, no hi ha ninguna
comunitat autònoma que tinga tants quilòmetres de camins de
La Generalitat o de vies pecuàries, que ha vullgut posar eixe nom de
camins de La Generalitat, perquè hui ja, dir vies pecuàries
no té ningun sentit, no és el que va per ahí,
però sí que són de titularitat de La Generalitat i
volem mantindre eixos camins, que és una ret incomparable, 16.
000
quilòmetres.

Volem, en eixa llei, potser com als tres apartats,
diguem, més nous i potser distints d'altres lleis que hi puga
haver en altres comunitats, està el que és conservar la
propietat.
.
.
En els 16.
000 quilòmetres d'estos camins, que
estan classificats, se va a conservar la propietat com a domini
públic de la Generalitat valenciana, o la servitud natural en el seu
pas quan s'encontren.
.
.
, perquè hi ha, vosté sap, molt
casos que conforme se van definir en un moment determinat estes vies
pecuàries, la seua amplitud, no el traçat, però
sí la seua amplitud, hui hi ha una baralla tremenda, perquè
podem encontrar-mos edificacions dins d'eixa via, o podem
encontrar-mos propietat privada en la seua titularitat dins d'eixa
via, i cal vore de quina manera resolem este problema mantenint el que
és el domini públic en tot el que està clar i se pot
mantindre, i el que és una servitud natural en aquell cas en
què hi ha una propietat privada i que hi ha una discussió,
però que això se mantinga.

Per tant, anem a fer una ret de camins de La
Generalitat que és complementària i molt interessant a les
infraestructures de carreteres o a la infraestructura verda que estem
desenrotllant, ¿eh?
I d'alguna manera, eixe projecte
d'infraestructures verda, amb este projecte o amb esta llei,
també hi té molt a vore.

El segon punt important és la integració
en l'ordenació urbanística, en les zones urbanes, eixos
passejos albereda que el que és estos camins de La Generalitat com a
domini públic que són, no van a comptabilitzar mai com a zona
verda, de forma que és una zona verda o un camí addicional
que se respectarà ahí, i com a propietat de La Generalitat
tindran la seua compensació dins de la reparcel·lació
o dins de la normativa que se desenrotlle en cada cas, de forma que queda
clar.

Perquè, hui, encara que estem seguint uns
criteris, no estan massa clars.
Al final, se sol resoldre prou bé,
però jo crec que devem deixar-ho totalment clar, que a on hi ha una
via pecuària, un camí de La Generalitat que té un
ample de 50 metres, i això està dins d'una
delimitació d'un sòl que cal desenrotllar, això
és domini públic, això, per tant, té una
superfície que correspon a La Generalitat i, si se tracta com una
zona com se deu tractar per a respectar este.
.
.
, eixa propietat o eixa
servitud natural, que se permet dins d'eixa servitud, dins
d'eixa propietat, que hi haja una via pública, via
pública de carrer o via pública d'accés, en una
part d'eixe camí, i la resta, com a compensació de fer
això, se pot, se deu i s'obliga que se mantinga i se conserve
en les condicions de camí, de forma.
.
.
, i serà com una zona
verda, però no verda a comptabilitzar, que tindran d'afegir la
superfície que el pla establisca per a zones verdes, a més
d'esta.

Esta infraestructura s'integra i, al seu costat,
se restaura mediambientalment en les infraestructures viàries.
Hi ha
casos en què hi haurà alguna infraestructura viària
que pot cabre per ahí.
Tenim algunes vies pecuàries avui, o
camins de La Generalitat, aprovada la llei, que tenen més de setanta
metres i, tanmateix, estan utilitzant-se en algun cas, part d'eixe
camí com a accés a una zona determinada.
Doncs, en molts
llocs eixe accés se podrà integrar, eixa infraestructura, i a
costa d'eixa infraestructura se restaurarà mediambientalment
tots els camins de La Generalitat que estiguen dins d'eixa zona.
Tot
açò se regula d'una forma clara, de forma que se
respecte el que es respecte el que és el domini públic i se
respecte com a domini públic o com a servitud natural.

Potser per les coses més, bé, doncs,
més singulars que té esta llei o este avantprojecte de llei
en comparació amb el que s'havia tramitat fins ara.
Va molt de
veres i ja estem acabant de vore-ho en La Generalitat i, com li dic, este
divendres pròxim no, a l'altre, jo espere que el Consell done
ja l'autorització per a la tramitació oficial del que
és este avantprojecte de llei.

Pregunta 153 al conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, sobre la llei de conservació dels espais naturals, que
formula el diputat senyor Francesc Signes Núñez (GP
Socialista) (RE número 29.
754, BOC número 124)

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos a la pregunta número 153, al conseller de Medio Ambiente,
Agua, Urbanismo y Vivienda sobre la ley de conservación de espacios
naturales, formulada por el diputado Francesc Borja Signes
Núñez, del Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Sí, moltes gràcies.

Senyor conseller, ¿en quin estat es troba
l'elaboració de la nova llei de conservació dels espais
naturals de la Comunitat Valenciana?

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Para responder, tiene la palabra el señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gracias, presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Signes, m'agradaria dir-li que la tenim
tan avançada com la que acabe de dir-li, però no és
aixina.
Ahí tinc de reconéixer que per molts motius, i un
perquè a final de 2007 se va promulgar una nova llei bàsica
de l'estat, i s'havien rebut abans de l'inici de
tramitació de l'avantprojecte de llei diverses
al·legacions, diverses observacions i diverses puntualitzacions
sobre el que teníem de fer, bé, doncs, estem treballant en un
document, un document que jo espere que a final d'este any que estem,
2009, puguem tindre'l totalment acabat.

Pregunta 161 al conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, sobre la taxa d'emissió de diòxid de
carboni, que formula el diputat senyor Francesc Signes Núñez
(GP Socialista) (RE número 30.
000, BOC número 126)

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor conseller.

A continuación, la pregunta número 161,
al conseller de Medio
Ambiente.
.
.
(Veus) ¡Ay,
perdón!
, perdón, señor Signes, la falta de experiencia
en estas nuevas lides.

Tiene la palabra para responder al señor conseller, señor Signes,
por (inoïble per raons tècniques) .
.
.

El senyor Signes Núñez:

Sí, senyor conseller, l'actual llei
d'espais naturals protegits de la Comunitat Valenciana, com
vosté sap, fou aprovada l'any 1994 pel govern socialista
presidit per Joan Lerma en aquells moments.
(Veus) És necessària l'adaptació
d'eixa llei, de la llei vigent, al marc legislatiu europeu, centrat
en la ret Natura 2000 i que les zones ZEPA, d'especial
protecció d'aus, i que els llocs d'interés
comunitari, LIC, queden incorporats legalment a la xarxa d'espais
naturals protegits de la Comunitat Valenciana.

També en este tema, com en la llei de camins
ramaders, senyor conseller, el Consell va aprovar el dia 13 d'octubre
de 2006, cosa a què vosté no ha fet referència, un
avantprojecte de llei de conservació dels espais naturals del que
res se sap.
No arribà a entrar en Les Corts, res se sap i
vosté tampoc ha fet referència a eixe avantprojecte que
aprovà el Consell.

Era un avantprojecte.
.
.
, el seu antecessor en la
conselleria, el senyor González Pons, fa dos anys.
.
.
Bé,
tampoc és qüestió que cada conseller faja el seu
avantprojecte, però, bé, ahí està eixe
avantprojecte del que vosté res ha dit i s'aprovà el 13
d'octubre de 2006.
Fa dos anys i mig, l'aprovació
d'este avantprojecte, que deu haver acabat també com el de
camins ramaders, oblidat en algun calaix de la conselleria, si no, no
entenc com vosté no fa referència a ell, i en el programa
electoral del Partit Popular, també per a les últimes
eleccions autonòmiques, en el punt 1.
235, es prometia
l'aprovació de la llei autonòmica de conservació
dels espais naturals, també.

En la seua intervenció, senyor conseller,
davant el Ple de Les Corts el dia 10 de setembre de 2007, per a explicar
les línies generals de la política de la seua conselleria en
esta legislatura, vosté tornava a prometre, literal, una llei de
conservació dels espais naturals, en castellà ho dia, que
actualitzara la nostra actual normativa fent-la més d'acord
amb les normes europees.
Fa dos anys, fa dos any i, per la resposta que
vosté acaba de donar, senyor conseller, em sembla que.
.
.
, i com
vosté molt bé ha reconegut també, em sembla que este
avantprojecte de llei que està elaborant està prou, prou
verd, prou més verd, com vosté ha dit, que el de camins
ramaders.

Senyor conseller, vosté ha promés per a
esta legislatura una llei de conservació dels espais naturals de la
Comunitat Valenciana, del que estem parlant, vosté ha promés
una llei de camins ramaders, que ja he explicat que està
pròxima a finalitzar, vosté ha promés una nova llei
forestal, vosté ha promés una llei contra la
contaminació lumínica, vosté ha promés una llei
de responsabilitat ambiental, vosté ha promés una llei de
pesca en aigües interiors de la Comunitat Valenciana, (veus) una llei
d'accés a la informació en matèria de medi
ambient, ha promés també una llei valenciana
d'aigües i ha promés una remodelació de la llei de
residus de la Comunitat Valenciana.
Nou lleis, senyor conseller, de les
quals, en l'equador de la legislatura, no en sabem res de cap
d'elles, només que de la de camins ramaders i esta
d'espais naturals que vosté acaba d'explicar.

I això per no parlar, senyor conseller, del
cabàs de plans i programes promesos, alguns d'ells obligats
per llei, com tots els que deriven de la LOT, i altres discorreguts,
segurament, per alguns caps pensants en la seua conselleria, dels quals, de
tots, d'uns i altres, tampoc en sabem res.

¿Sap quina és l'única
iniciativa legislativa que vosté ha aprovat en estos dos anys
legislatura, senyor conseller?
Sí que ho sap, efectivament: el canvi
d'adscripció de la Conselleria d'Infraestructures a la
de Medi Ambient de l'Institut Cartogràfic Valencià, que
no presenta cap innovació legislativa.
És
l'única llei que vosté ha portat en dos anys, en
l'equador de la legislatura a estes Corts.

Per tant, senyor conseller, crega'm que lamente
dir-li-ho, però vosté és un conseller poc útil.
(Veus) I lamente
dir-li-ho, però també és un conseller, a més de
poc útil, també ho és poc útil per a la
Comunitat Valenciana.

Senyor conseller, pose's les piles i comence a
treballar, si no vol convertir-se en el conseller més, amable, (veus) però el més
ineficaç de tots els que han dirigit la seua conselleria (veus) -i això
de l'amabilitat és una flor-.
I tinguent en compte,
senyor conseller, quins han segut alguns titulars anteriors de la seua
conselleria, això ja tindria un gran mèrit.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Signes.

Tiene la palabra para responder, el señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gracias, presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Signes, per a ser dijous per la vesprada,
vespra del dia 1 de maig, no està mal la seua intervenció.
Però anem a ser útils.

Dins de la utilitat o no de les lleis, que no
és que jo estiga en contra de fer moltes lleis, però estic
molt més a favor de fer poquetes lleis que servisquen per a coses.
(Veus) ¿Eh?
Deixe'm ara.
.
.
Jo l'he deixat a vosté que diguera tot el
que siga.
No sé la utilitat que ha tingut com a alcalde del seu
poble ni la que té com a diputat, però deixe'm que jo
acabe.

Li dia que sóc més partidari de fer
poquetes lleis, fer-les comprensibles, fer-les desenrotllables i que
servisquen per a tots, i, si podem fer, fer-les d'acord.
Hem aprovat
algun decret llei, hem aprovat algunes coses, i estem treballant en alguns
temes amb alguns companys del seu partit, que no sé si
l'informen o no, per a intentar avançar en algunes lleis
determinades, que mos agradaria poder dur a cap, perquè les
considerem, eixes sí, molt importants.

Però parlant d'esta, i parlant del que
vosté dia que hem vingut hui de la llei sobre la conservació
dels espais naturals.
Quan jo li dia abans que s'havien rebut una
sèrie d'al·legacions, una sèrie
d'observacions, estava referint-me, com vosté
comprendrà, a eixa tramitació de l'avantprojecte de
llei d'octubre del 2006.
O siga, sí hi féem
referència.
I li dia, que no hi ha fet vosté
referència, que a final del 2007 se va promulgar una nova llei
bàsica de l'estat del patrimoni natural i de la biodiversitat,
en vigor des de fa poc més d'un any, que va fer necessari
adaptar esta nova realitat normativa espanyola a l'avantprojecte de
llei que estàvem mosatros elaborant.

Per tant, és de veres que duem un retard,
però és de veres que durant eixe temps hi ha hagut una llei
bàsica, que té molt a vore en esta llei, que mos obliga a fer
una sèrie de modificacions.
Eixes aportacions de la nova llei
valenciana d'espais naturals quant a la gestió i funcionament
seran múltiples, incrementarà la funció en la
gestió i integra els espais de la ret Natura 2000.
La nova llei
potenciarà els mecanismes de participació ciutadana i
municipal, i també entre altres novetats, fomenten, en major mesura,
l'ús públic dels espais de manera que, tant
l'estudi i la investigació com l'ensenyament i el gaudi
ordenat del mig, siguen sostenibles i continuen propiciant la
conservació a mig i llarg termini.

Mentrestant, és cert que no estem desprotegits,
com vosté molt bé ha dit i jo li reconec, cosa que
vosté devia fer de tant en tant, doncs hi ha vigent una Llei
11/1994, que governava el Partit Socialista, i és una llei que ha
servit d'una forma important per a conservar els espais naturals i ha
fet un bon paper.
Entenem que és una bona llei, que, per tant, per
això ha durat el temps que ha durat i que ara anem a modificar-la.
I, entre altres coses, la modifiquem, perquè ja hi havia un
avantprojecte que anava en eixa direcció i tenim eixa
obligació, i perquè, a més, hi ha una llei
bàsica estatal de desembre del 2007 que mos obliga.
.
.
, -de 13
de desembre- que d'alguna forma obliga a modificar la normativa
que teníem en este aspecte, i hem de tindre-la en compte.
I anem a
treballar en eixa direcció.

Jo, senyor Signes, me sent prou orgullós del
temps que duc en el govern valencià, que espere -no per mi,
sinó pels valencians, i no per la meua figura, sinó pel
partit i el govern que hi ha- que dure molt de temps, perquè
ha demostrat que és prou eficaç, molt més que altres
governs que han durat (veus) algun temps paregut i no han demostrat eixa eficàcia i
eixa eficiència.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor conseller, ha sido usted francamente útil en su
contestación.

La siguiente pregunta.
.
.
(veus) es la pregunta número 161
al conseller de
Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda sobre la tasa de emisión
de dióxido de carbono, formulada por el diputado Francesc Borja
Signes Núñez del Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, presidenta.

Senyor conseller, sobre la utilitat meua, com alcalde
de l'Alcúdia, la ratifiquen en quatre majories absolutes,
quatre majories absolutes pels meus veïns i veïnes, cosa que
vosté, doncs, no se sotmet directament als vots dels ciutadans.
I,
per tant, no podem saber el que pensen els ciutadans de vosté; de
mi, sí.

També permeta que li diga que el meu partit
m'informa puntualment de les negociacions que es duen, i de
l'única negociació que està portant-se en el
tema de la LUV vosté sap, senyor conseller, que fa temps que les
negociacions estan -digam- parades.

Però de totes formes, senyor conseller, quina
és, a dia de hui.
.
.
Sí, sí estan parades des de fa
temps.
Sí, està això parat no sé per
què.
(Veus) Quina
és, a dia de hui, senyor conseller, la taxa d'emissió
de diòxid de carboni per quilovat/hora produït a la Comunitat
Valenciana?
I, quina és la nostra situació comparativa en
relació a la mitjana nacional?

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Signes.

Tiene la palabra, para responder, el señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gracias, presidenta.

Señoras y señores diputados.

Senyor Signes, la taxa d'emissió de CO2 per quilovat/hora
produïda en les centrals elèctriques de la Comunitat Valenciana
és de 181 grams de CO2 per quilovat/hora, mentres que el conjunt d'Espanya se
situa en 370 grams de CO2 per quilovat/hora, més del doble de la taxa
valenciana, segons els balanços energètics del 2007 publicats
per la Conselleria d'Infraestructures i pel Ministeri
d'Indústria respectivament.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor conseller.

Para la réplica, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyor conseller, la Comunitat Valenciana en
l'any 2007 representava el 7,5% del total de les emissions
d'efecte hivernacle de l'estat espanyol.
Una xifra que
és veritat -he de reconéixer-li, en principi,
només en principi- que no és excessivament mala, no
és excessivament dolenta, si tenim en compte que en eixe mateix 2007
el nostre PIB representava un 9,8% del total espanyol i la població
valenciana, el 10,8%.
Per tant, representar que l'emissió de
diòxid de carboni fóra de 7,5%, en principi, no és
mala.

Ara bé, som la cinquena autonomia en emissions,
senyor conseller, després de Catalunya, Andalusia, Astúries i
Castella-Lleó, tampoc (inoïble) .
.
.
és veritat, és a dir, que tampoc som
la primera.

Si a estes dades objectives, senyor conseller,
introduïm els fets que eixes quatre comunitats que li he dit que estan
per davant de nosaltres en emissió de diòxid de carboni,
totes tenen centrals tèrmiques de carboni i nosaltres no, un
element, i, a més, un segon element, que la major part de
l'energia que es genera ací a la nostra comunitat es fa a la
central nuclear de Cofrents, que no emet diòxid de carboni, com se
sap, arribarem a la conclusió que no estem tan bé, no estem
fent el suficient esforç per reduir els casos d'efecte
hivernacle i lluitar contra el canvi climàtic.
No estem tan
bé comparativament amb la resta d'autonomies de l'estat.

I altres dades, senyor conseller, que
il·lustren el que acabe de dir, en Espanya.
.
.
-i les dades que
vaig a dir són de l'Agència Europea de Medi Ambient,
del Ministeri d'Indústria, del Ministeri de Medi Ambient, del
Ministeri d'Economia, l'INE, l'IDAE i empreses privades
com Repsol, etcètera, etcètera- en España, entre
1990 -any base de Kyoto- i l'any 2007, els gasos
d'efecte hivernacle augmentaren un 152% en tot l'estat
espanyol, mentres que a la Comunitat Valenciana, en eixe període,
1990-2007, ho varen fer en un 185%.
És a dir, estem, senyor
conseller, un 33% per damunt de la mitjana espanyola en augment
d'emissions de CO2.
És una altra visió.

Senyor conseller, vosté sap que el transport,
exactament, representa el 35% del total de les emissions de CO2 de la nostra
comunitat, havent experimentat un augment de més del 90% en les
emissions de CO2 -el transport- entre l'any 1990 i l'any
2007.
És més, un 40% d'eixe 185% que han augmentat les
emissions de CO2, entre l'any 1990 i l'any 2007, se deu al transport.
Ahí està, senyor conseller, una part important del problema.

Vosté dia el dia 19 de setembre, també,
de 2007, en presentar les línies d'actuació de la seua
conselleria per a esta legislatura que «una política a la que
el Consell quiere dar una prioridad especial es la política
relacionada con el cambio climático».
No ho han fet, senyor
conseller.
Vostés s'han alineat amb els escèptics del
canvi climàtic.
I proves de promeses incomplides pel senyor Camps i
el Partit Popular hi ha moltes, hi ha moltíssimes.

És a dir, totes les promeses fetes arran de la
reunió del Panell d'Experts del Canvi Climàtic de
l'ONU ací, a la Comunitat Valenciana, respecte a la
creació en la Ciutat de les Ciències d'un parc
relacionat amb el canvi climàtic; la reunió del Foro Mundial
del Desarrollo Sostenible, que havia d'haver-se fet ací a
València el dia 17 de novembre de l'any 2008 i del que res
sabem; la disminució de la consignació pressupostària
per a 2009 per part de la seua conselleria respecte a canvi
climàtic; la seua promesa electoral, senyor conseller, de crear una
subsecretaria autonòmica dedicada al canvi climàtic, depenent
de la vicepresidència econòmica, tampoc s'ha fet i
s'ha creat una simple direcció general que compartix
competències amb la qualitat ambiental; etcètera,
etcètera.

Senyor conseller, per tant, estant donant
l'espatlla al canvi climàtic.

Treballem pel foment de l'ús de
biocombustibles -bioetanol i biodièsel- en
l'assignatura del transport.
Posen-se, senyor conseller, a treballar
en eixe tema.

Negocien amb els fabricants de vehicles de la nostra
comunitat per a fomentar la fabricació de vehicles híbrids i
adaptats al bioetanol 85%.
Assessoren les pimes de la Comunitat Valenciana
i implanten ajudes a inversions en tecnologies eficients.
Promoguen
l'eficiència energètica en l'edificació.

Treballen, treballen de veritat, senyor conseller, en
la lluita contra el canvi climàtic, perquè eixa és una
de las prioritats que, en este moment, tenim no únicament a la
Comunitat Valenciana i a l'estat espanyol, sinó a nivell
mundial, i vostés no estant fent l'esforç que haurien
de fer en este tema.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Signes.

Tiene la palabra el señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Senyor Signes, vosté sap que no fa massa vam
aprovar l'Estratègia valenciana davant el canvi
climàtic.
(Veu)

No, no, no és de veres.
Açò se va
aprovar.
És un document que vosté coneix perfectament.
Jo
crec que en algunes xarrades o en alguns llocs també va
aparèixer vosté, on se donava a conéixer este
document.

Li acabe de donar unes xifres del que és la
taxa d'emissió de CO2 per quilovat i hora en esta comunitat, que resulta que
són aclaparadores: 181 grams per quilovat i hora d'emissions
en la comunitat, mentre que al conjunt d'Espanya, 370 grams de CO2 per quilovat i
hora.

Ara vosté me diu: «No, és que
altres fan energies.
.
.
centrals tèrmiques i vostés
aquí, no».
Bé, perquè estem exigint altre tipus
de coses.
Estem exigint altre tipus de coses.

El que està posant-se són centrals de
cicle combinat perquè estem en un pla eòlic molt important i,
a més, hi ha una central nuclear amb unes condicions, està
funcionant.
.
.
I, a més, li diria més: crec que devíem
començar, a nivell estatal -com deu ser-, un debat sobre
l'energia nuclear, que vostés no s'atrevixen.

Hi ha algun, hi ha algun governant, exgovernant, que
va ser el que va fer això que els agrada a vostés dir de tant
en tant, el.
.
.
Com se diu?
Qualsevol per a visar alguna cosa?
El
què.
.
.
?
Eh?
No, un salvem, no.
Una moratòria, una
moratòria.
Va fer la moratòria nuclear.
Bé, doncs el
mateix que va aprovar la moratòria nuclear i que va dir que cal
fer.
.
.
a posar.
.
.
i va parar totes les nuclears que estaven en marxa,
és el que hui és un dels majors defensors que hi ha
d'este tipus de política i d'este tipus de debat i de
discussió, el senyor Felipe González.

A vore si el fan un poquet de cas i comencem a parlar
d'eixes coses, com en altres països d'Europa està
fent-se i estan posant-se en marxa, perquè si no, tindrem
l'energia més cara del món, perquè tampoc se pot
col·locar un parc eòlic en qualsevol lloc.
Hi ha també
problemes mediambientals importants que vostés coneixen i no se pot.

Per tant, l'energia, a més de ser
més cara, també té uns problemes determinats.
Per
tant, s'haurà de fer alguna cosa.
S'haurà de fer
alguna cosa per a aconseguir tot açò.

I eixe debat és seriós i és
rigorós i no demagògic, i eixe és el que vostés
devien d'abordar.
Però a açò, li té
vosté un poquet de por.
Eixe no li agrada massa.

Per tant, estem veient que se tracta d'un
diferencial molt positiu.
Estem parlant que a les centrals
elèctriques de la Comunitat Valenciana se genera menys de la meitat
de CO2 per
quilovat i hora produït en el conjunt d'Espanya.

El pla de desenvolupament suposa arrimar-nos a un
objectiu d'incrementar la producció elèctrica
autòctona eliminant el dèficit d'importació, com
el pla eòlic i també l'energia solar, l'energia
fotovoltaica, que s'ha donat en els últims anys un
avanç important.

Però jo he de dir les precaucions que cal
tindre amb eixa energia, que té el preu de cost que té i, per
tant, cal subvencionar-la de forma molt important, i açò ix
del bolsillo de
tots els espanyols, de la butxaca de tots els espanyols.

Per un altre costat, si mos fixem en les dades que se
van publicar en l'Estratègia valenciana contra el canvi
climàtic, també li he de dir que podem estar raonablement
satisfets perquè.
.
.
i més en este tema, sense caure en una
autocomplaença total.
Però si prenem la dada més
negativa possible a la Comunitat Valenciana, emetríem quasi un 10%
menys de CO2 per habitant que la mitjana de tot Espanya, se genere esta
energia on se genera.
Per tant, no devem estar tan mal com vosté
diu.

A més, vaig a avançar-li una dada,
senyor Signes, oficiosa que encara no s'ha publicat i és que,
en 2006, la tendència general va ser inclús millor i vam
aconseguir disminuir les emissions per càpita quasi un 3% fins les
8,84 tones de CO2 equivalent per habitant a l'any, enfront del 9,69 del
conjunt d'Espanya: un 9% menys d'emissions a la Comunitat
Valenciana que en el conjunt d'Espanya, la qual cosa mos arrima, poc
a poc, a l'objectiu de l'estratègia valenciana de 8,5
tones com a mitjana per al període 2008-2012.
Jo crec que el tema no
està mal.

És cert que les emissions de CO2 van augmentar un
85% -com comentàvem abans- en el període
1990-2007, però és cert que, en eixe període
1990-2007, la població ha augmentat de forma important.

Per tant, eixe.
.
.
i el desenvolupament econòmic
i social que hi ha hagut en eixe temps ha sigut tremendament important, i
això fa que per eixe increment de població del 22%,
més eixe increment de desenvolupament, al final hi haja hagut un
augment important del CO2, però menys del 85% -de l'ordre
d'un 40%, si tenim el compte el valor de l'increment de la
població- i que està per baix de la mitjana espanyola
-com deia abans- de forma important.

I que en l'Estratègia valenciana contra
el canvi climàtic se van abordar una sèrie de mesures
importants, entre elles, bé, lluitar sobre l'emissió
difusa -potser la més important de totes-, vehicles i el
que fa cadascuna de les persones que estem vivint per ahí.

I el transport, sense cap dubte, és un dels
majors emissors de CO2 i vosté no podrà negar-me que, des
d'este govern, s'ha desenvolupat una política de
transport rigorosa, seriosa, potent, d'una forma molt important i
molt repartida en tota la comunitat.

A l'àrea metropolitana de
València, s'ha fet la inversió en metro, tramvia,
més gran que s'ha fet mai.
En l'àrea
metropolitana d'Alacant, està fent-se també la
inversió més important.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Vaya concluyendo, señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

.
.
.
en eixe tipus de transport que s'ha fet mai.

I en l'àrea metropolitana de
Castelló, també.

Inversions importantíssimes fetes per este
govern i abandonades totalment en l'època que vostés
van tindre la responsabilitat de governar.

Pregunta 166 al conseller de Medi Ambient, Aigua,
Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, sobre una fàbrica de paper a Mislata, que formula la
diputada senyora Mónica Oltra Jarque (GP Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 32.
838, BOC
número 137)

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor conseller.

La pregunta, a continuación, número 166
al conseller de Medio
Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda, sobre una fábrica de papel en
Mislata, formulada por la diputada Mónica Oltra Jarque del Grupo
Parlamentario Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís.
Izquierda
Republicana, creo.
(Veu)

No, con todo respeto.
Creo.
Es que son unos nombres
muy complejos.
No sé.

Tiene la palabra, para la formulación de la
pregunta, la señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Sí, és una cosa.
.
.

Bona vesprada, diputats i diputades.

Senyor conseller.

Presidenta, gràcies.

Efectivament, per a formular una pregunta que no acaba
d'entendre per què no totes les que vàrem fer.
.
.
Esta
pregunta la vàrem fer primer per escrit.
Se'ns va rebutjar per
part de la Mesa de Les Corts, com ve sent últimament habitual.

Desconeixem el motiu per què se'ns va
rebutjar, perquè no se'ns explica tampoc, però el cas
és que la vam presentar oral al ple, esta i algunes més que
tenen a vore amb la mateixa problemàtica a Mislata i relacionada amb
els productes tòxics.

I, per tant, des de la 32.
838 fins a la 32.
843, jo les
entenc acumulades a esta, encara que no estan publicades.
O a la millor,
cada Comissió de Medi Ambient anem a parlar d'este tema.
No ho
sé.
No acabe d'entendre la dinàmica d'estes
Corts, però bé, supose que és així.

El cas és que jo li pregunte sobre esta
empresa, la fàbrica de Mislata que expulsa aire i fums negres, sent
estos exhalats per la població i per dos col·legis, en
concret, que hi ha molt a prop, que són l'Amadeo Tortajada i
Jaume I.
Si és tan amable de contestar sobre este punt.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Oltra.

Tiene la palabra el señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gracias, presidenta.

Senyories.

Senyora Oltra, a esta pregunta en concret, que
és la que jo, sens dubte, tinc informació que havia de
contestar, he de dir-li que el Consell té informació
instantània de les concentracions dels principals contaminants
atmosfèrics que se produïxen, no sols a Mislata, sinó a
qualsevol punt del territori de la comunitat, a través de la ret
valenciana de vigilància i control de la contaminació
atmosfèrica i que compta amb estacions automàtiques que
subministren esta informació.

A més, estes dades se completen amb els
procedents de la ret manual i la ret d'estacions mòbils.
La
ret mos permet tindre un coneixement exacte d'eixos nivells i
l'objectiu que perseguim amb este control és previndre les
possibles superacions del nivells límit establits per a la
contaminació atmosfèrica.

Aquí tenim entés que està dividit
el territori de la comunitat.
Se distribuïx en un total de 14 zones i
4 aglomeracions.
Mislata es troba dins de l'aglomeració ES
1.
016, que comprén les comarques de València, l'Horta
Nord, l'Horta Sud i tal.

Per a concloure, i al marge d'este eficaç
instrument que tenim, com he dit, permet que tinguem eixe coneixement
exacte.

Per un altre costat, se sol·licita la
corresponent autorització ambiental integral per part de
l'empresa titular de l'activitat que se pretén posar en
funcionament, com els condicionants ambientals que en ella s'imposen.

Per un altre costat, quan se presenten
denúncies per activitats il·legals per mancar dels
corresponents permisos o autoritzacions.
.
.
i en concret,
l'associació de mares i pares d'alumnes d'un dels
col·legis que se citen en la pregunta, va presentar un escrit
denunciant una suposada emissió d'una caldera de fueloil en
una fàbrica de Mislata, que me figure que serà este el tema.

En este moment estàvem tramitant
l'autorització ambiental integrada de l'empresa en
qüestió i les al·legacions presentades se van incorporar
a la tramitació d'eixa autorització ambiental.

En estos moments ja s'ha resolt
l'autorització ambiental integrada i el motiu de les queixes
ha quedat resolt totalment.

Recentment, també a Mislata, hem iniciat un
expedient sancionador per presumpta infracció de la Llei 34/2007, de
qualitat d'aire i protecció de l'atmosfera, per
emissions de fum negre.

Fins a la data no tenim constància de cap altra
denúncia o incident a Mislata per emissions de fums contaminants i
si la tinguérem estaríem, per descomptat.
.
.
ho sabríem
perquè, efectivament, s'haurien superat els nivells permesos i
se causarien uns danys ambientals i hauríem d'adoptar les
mesures oportunes per a posar fi a eixa situació.

Dels dos que vam conéixer, i fundamentalment de
la del col·legi, s'estava tramitant
l'autorització ambiental integrada, se van incorporar i se van
solucionar.
És el que jo tinc coneixement fins ara.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor conseller.

La señora Oltra tiene la palabra.

La senyora Oltra Jarque:

Si, senyor conseller, li agraïsc la resposta.
Li
agraïsc.
.
.

M'ha paregut entendre, entre el que he pogut
entendre de la intervenció, que s'havia iniciat un expedient
sancionador a l'empresa -estem parlant de l'empresa
Payá, la fàbrica de paper- per contaminació
atmosfèrica, per l'emissió de fums negres a
l'atmosfera.
Correcte?
És el que m'ha paregut sentir-li.
(Veus)

Val.
No, és per a saber també.
.
.
No li
vaig a dir que no ho ha fet vosté si ho ha fet, però volia
cerciorar-me.

Nosaltres, les informacions que tenim del municipi de
Mislata, i en concret dels pares i mares que estan en eixe col·legi,
és que esta fàbrica de paper ha estat, efectivament, objecte
de diverses denúncies des dels inicis de la seua
instal·lació al municipi de Mislata.

No només una AMPA; les dues AMPA, tant la del
col·legi Jaume I com la del Amadeo Tortajada, estan situats a 50.
.
.
és a dir, els col·legis, que estan situats a 50 metres, (so d'un telèfon mòbil) han presentat multitud de queixes, les dues AMPA, davant del
consistori i també davant de La Generalitat, per l'activitat
industrial d'esta fàbrica.

Els abocaments de fum han originat problemes
respiratoris, sobretot en els xiquets que van a eixos col·legis tan
propers, i a més han tenyit, sobretot en el passat, de residus
foscos els escolars dels col·legis esmentats.
És a dir, han
aplegat a sa casa tenyits de color fosc, evidentment, per causa
d'estes emissions.

Però a més, a banda de les emissions
atmosfèriques, les aigües subterrànies que necessita la
fàbrica per tal de refrescar la seua maquinària, estan sent
també notablement contaminades, sense que existisca, per hui, cap
estudi mediambiental que coneguem des de l'administració
pública, tant en l'ajuntament o La Generalitat, qualsevol de
les institucions implicades, que siga capaç d'avaluar els
riscos que aquesta situació genera per a la població.
Perquè, evidentment, eixes aigües, que són
subterrànies i que, al final, tenen uns camins inescrutables, poden
afectar les aigües del subsòl de Mislata, i, també, la
salut de la població.

Encara que reiterades investigacions
d'ecologistes han observat, fins i tot indicis de delictes
ecològics i eixa contaminació, efectivament, de
l'aigua, no n'hi ha cap intervenció que coneguem
-i per això li pregunte- de La Generalitat per a
confirmar si eixes aigües realment estan sent vessades contaminades,
si eixes aigües poden filtrar-se i contaminar les aigües
subterrànies del municipi de Mislata i afectar, també, la
salubritat d'eixes aigües.

Efectivament, al 2005 es va produir prorrogar la
llicència d'esta fàbrica, encara que en aquell moment
contravenia el reglament sobre activitats molestes, insalubres i nocives,
que ha sigut ja, en l'actualitat, derogat per la llei a què
vosté ha fet referència, la 34/2007, i que, a més,
establia este reglament un mínim de 2.
000 metres per a
instal·lar indústries d'este tipus en el nucli
urbà.
Esta indústria està al mig del nucli
urbà, està al carrer Sant Antoni, i la gent que som de
Valencia, almenys, coneguem Mislata, que està apegat al casc
urbà de Valencià, i sabem on està la fàbrica
Payá.

Preocupant també -és associat a
l'activitat d'esta fàbrica-, el pas de camions,
camions de mercaderies de gran tonatge, més de 20, per tal
d'abastir de material la fàbrica, doncs, evidentment, tenen un
trànsit diari, agreujant el problema d'accessos, de
contaminació tant acústica com atmosfèrica i,
també, un perill en una zona eminentment escolar en què ja hi
ha hagut més d'un esglai perquè els vianants, en la
seua majoria, són xiquets i xiquetes, sobretot a les hores punta
d'entrada i eixida als dos col·legis d'educació
primària dels que hem parlat.

Per tant, nosaltres, el que també volem saber
és si s'està fent per part de vostés o per part
del consistori de l'ajuntament, que vostés coneguen, alguna
actuació per a animar que eixa fàbrica es trasllade de lloc
perquè, pel que es trasllada als mitjans de comunicació
sí que s'estaria, en un principi, pel trasllat d'esta
fàbrica, però els actes -diguem-, la realitat,
els fets, demostren que no s'està fent res perquè esta
fàbrica haja de traslladar les seues instal·lacions a un lloc
on no puga molestar i, fins i tot, posar en perill la salut i la seguretat
de les persones que viuen al voltat.
¡I això que el
síndic de Greuges ha recomanat també el trasllat d'esta
fàbrica de paper a un altre lloc!
I així li ho va fer arribar
a la direcció general del canvi climàtic, dependent de la
seua conselleria.

Per tant, a mi m'agradaria saber si sobre esta
recomanació del síndic de Greuges vostés pensen
també fer alguna actuació en este sentit perquè, sens
dubte, la gent de Mislata està farta dels problemes que els ocasiona
esta fàbrica i, a més, està preocupada per la seua
salut i per la seguretat dels seus xiquets i xiquetes.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora Oltra.

Tiene la palabra le señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Esta fàbrica de paper Payá en Mislata,
és cert, està situada en sòl urbà,
d'ús industrial, segons el pla general de Mislata.
Compta amb
la seua llicència d'activitat per a la fabricació de
paper, que va ser ampliada en l'any 1985 i amb
l'autorització de vessar a la séquia de Favara,
atorgada per la comissaria d'aigües del Xúquer,
també en data 19 de maig de 1978.

En tractar-se d'una activitat que du funcionant
des del 1978, l'empresa té l'obligació
d'obtindre l'autorització ambiental integrada per a
adaptar-se a la legislació en la matèria de la
prevenció de la contaminació i qualitat ambiental, per la
qual se desenrotlla a la Comunitat Valenciana la Llei 16/2002.

Té autorització ambiental integrada
concedida per Resolució de 21 de maig de 2008 «para la
instalación industrial existente, que incluye la nueva caldera de
gas natural, que ya se encuentra en funcionamiento, quedando en desuso la
antigua caldera de fuel-oil», que era la que ocasionava els
problemes.
Esta antigua caldera de fueloil, que va deixar de funcionar i
que va ser el motiu de les denúncies de l'associació de
pares i mares d'alumnes del col·legi confrontant, no forma
part del projecte pel qual se sol·licita l'autorització
ambiental integrada.

L'activitat complix amb tota la normativa, a
efectes d'obtindre l'autorització ambiental, i
s'han complit tots els tràmits en el procediment del seu
atorgament.
Inclús davant diverses denúncies efectuades entre
els anys 2001 i 2004, tant la unitat del cor de la Policia Nacional,
adscrita a la Comunitat Valenciana, com el Seprona, van constatar que la
mercantil comptava amb les autoritzacions pertinents i que, quant a
contaminants, complia amb la legislació vigent.

L'associació de pares i mares
d'alumes del col·legi Jaume I va presentar al·legacions
en el tràmit d'informació pública de
l'autorització ambiental integrada, així com una queixa
al síndic de Greuges argumentant que l'emplaçament
actual de la fàbrica, en una zona residencial envoltada de vivendes
i de dos centres escolars, no és l'adequat.

L'empresa du funcionant trenta anys, segurament
la instal·lació ja existia quan se va edificar prop
d'allí l'administració local.
.
.
O siga, ja se
coneixia, tant per pla general i per la normativa,
l'existència d'esta fàbrica.
Això no lleva
que ha de complir amb l'autorització ambiental integrada
-com se dia-, que ha de fer complir totes les condicions
també de vessament de l'aigua, que si en eixa
autorització d'impacte ambiental posa la Confederació
Hidrogràfica del Xúquer i que és, l'aleshores
Ministeri d'Obres Públiques, hui Ministeri de Medi Ambient i
la comissaria d'aigües del Xúquer, els que tenen
l'obligació de controlar eixos vessaments com són o com
no són.

De totes formes, a la vista de la preocupació
pel tema que ha demostrat de forma conscient, no tinc cap inconvenient en
ampliar tot tipus d'informació actualitzada sobre eixe tema i
vore si hi ha algun problema addicional.
Que coneguem, això estava
solucionat.
Si hi haguera alguna cosa més, estem en contacte per
intentar solucionar-ho.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor conseller.

Compareixença del conseller de Medi Ambient,
Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyor José Ramón García
Antón, per a informar sobre la data d'adjudicació de
les obres de posttransvasament Xúquer-Vinalopó i sobre el
calendari previst per a la seua execució, sol·licitada pel
Grup Parlamentari Socialista (RE número 29.
645)

La senyora vicepresidenta:

A continuación, el punto número 3 del
orden del día: comparecencia del conseller de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda, para
informar sobre la fecha de adjudicación de las obras del postrasvase
Júcar-Vinalopó i sobre el calendario previsto para su
ejecución, solicitada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra el señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gracias, presidenta.

Señoras y señores diputados.

El motivo de esta comparecencia solicitada por el
Grupo Socialista, es informar sobre la fecha de adjudicación de las
obras del postrasvase Júcar-Vinalopó y del calendario
previsto para su ejecución.
Yo, en esa cuestión, sería
tremendamente breve.

El día 24 de septiembre de 2008, la
Conselleria de Medi Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda adjudicó el
contrato de obras de infraestructuras hidráulicas para el
postrasvase Júcar-Vinalopó.
Esto algo que puede saber
cualquiera que haya visto en el Diario Oficial
de la Comunidad
Valenciana, el 12 de noviembre de 2008.

En cuanto al calendario de ejecución previsto
para la terminación de las obras, el contrato habla de 24 meses, con
lo cual, estaríamos diciendo que, más o menos, en el mes de
septiembre-octubre del año 2010 esa obra tiene que estar totalmente
finalizada.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra por 10 minutos el grupo proponente,
señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Ha sigut breu, escuet i concís.
De totes formes, hi ha un problema, senyor
conseller, que és que vosté el termini, que és una
qüestió que parla de setembre-octubre de 2010 pensant que tot
vaja bé (so per interferència
d'un mòbil), podem trobar-nos amb
allò que hem anunciat ja en moltes ocasions, que era la falta
d'harmonització entre el que seran l'acabament de les
obres del posttransvasament i el que serà l'acabament del
mateix transvasament Xúquer-Vinalopó.

I, per tant, una obra tan necessària per als
regants del sud de la Comunitat Valenciana, eixos 80 hectòmetres
cúbics d'aigua tan necessaris per als regants de la Comunitat
Valenciana, doncs, que puga haver ahí un desfasament d'un any,
any i mig, dos anys, depén de si les obres se complixen en el
calendari -que vosté ha marcat- o no se complixen, que
l'aigua estiga a la bassa de San Diego, i, realment, no puga arribar
a peu de camp pel retard de La Generalitat, de la seua conselleria,
vosté com a conseller, en fer el que era inevitable fer, és a
dir, que era fer les obres del posttranvasament.
Una cosa, per la qual han
estat resistint d'una forma numantina, no sé per què,
perquè, al final, senyor conseller, si el
Xúquer-Vinalopó, la presa era des de Cortes o des de
l'assut de la Marquesa, donava el mateix.
És a dir, el final
era la bassa de San Diego, de totes formes.

Per tant, jo crec que eixa no era la motivació,
la motivació era -supose- la falta de recursos
econòmics -i això és una cosa que vull que
després m'explique-.
El finançament pareix ser
que és el mètode alemany, que implica un cost més
elevat, traslladat a anys posteriors, evidentment.
I donat que el cost de
les infraestructures d'aigua -com vosté sap molt
bé, senyor conseller-, segons la directiva europea, ha de
traslladar-se al preu final de l'aigua, el cost de les
infraestructures ha de traslladar-se al preu final de l'aigua, i
així ho ha esgrimit el seu partit i vosté mateix per a
criticar l'increment del cost Xúquer-Vinalopó en
renunciar a part de l'obra ja feta, doncs, també el
mètode elegit suposarà -diguem- un major cost
que, al final, repercutirà en el cost final de l'aigua.

Per tant, vull que m'explique si, efectivament,
el sistema de finançament és el mètode alemany, si no
ho és,  que me confirme si és el mètode alemany,
i si vosté compartix o no compartix el que li estic dient.
És
a dir, al final, això repercutirà, eixe sistema ajornat de
pagament, en el preu final de l'aigua.

Jo he buscat, almenys, en els pressupostos de 2008 i
de 2009, senyor conseller, i no he vist partida pressupostària per
al finançament d'estes obres.
Per tant, entenc que és
el mètode alemany i voldria que m'ho confirmara.

Però, repetisc, per a nosaltres el més
greu és que l'aigua arriba a San Diego, procedent de
l'assut de la Marquesa, previsiblement a final d'este any o,
com a molt, a principi de 2010, i passarà un any, un any i mig o dos
anys sense que puguen aprofitar-se d'eixa aigua els regants del
Vinalopó perquè vosté -repetisc-, la seua
conselleria, no ha fet el que hauria de fer.

Mire, el dia 28 de febrer d'enguany, de 2009, el
grau d'execució del transvasament
Xúquer-Vinalopó era del 73,5%.
Evidentment, hi ha trams com
el V, VI i el VII que estan executats completament; altres, com
l'anomenat tram C, que no fa tants anys, i està al 97,7,
senyor conseller, que no fa tants anys; el tram A, està al 53,1; el
tram B, al 46,5%; el tram D, al 60%.
.
.
En definitiva, una mitjana del 73,5%
i no el 50% que vosté va anunciar quan va fer pública
l'adjudicació de les obres del posttransvasament.
73,5.
En
total, executats, 259 milions d'euros.
Repetisc, a 28 de febrer de
2009.

La previsió -repetisc- és
que en un principi se preveia que l'aigua poguera arribar a principis
de 2009, pareix ser que serà després de l'estiu.
De
totes formes, també cal dir -i dir-ho ací,
públicament- que el retardament de les obres s'ha degut,
en gran part, a la tramitació de les autoritzacions ambientals que
correspon atorgar a la seua conselleria, les quals, en molts casos
-com vosté sap molt bé- han tardat més
d'un any en ser resoltes.
A pesar d'això, a pesar
d'eixe boicot encobert que vostés han fet a estes obres, el
simple fet del canvi de traçat de Cortes a l'assut de la
Marquesa, doncs, bé, és previsible que puguen ser acabades
després d'este estiu.
Un boicot, senyor conseller, que podia
haver tingut unes conseqüències importants, com haguera pogut
ser la pèrdua de part del finançament europeu de la
conducció.
.
.
no de la conducció.
.
.
No, perdone, però
el que hagen perdut en el.
.
.
el finançament europeu, i si no va ser
aixina, senyor conseller, si no van perdre el finançament europeu, a
pesar del seu boicot, és perquè s'ha fet un
esforç addicional en l'execució de les obres i
perquè la Comissió Europea, com vosté sap molt
bé, ha prorrogat fins al 30 de juny d'enguany el termini per a
pagar la subvenció concedida; una pròrroga que, també
és veritat, és general per a tots els fons europeus aplicats
a l'estat espanyol i no únicament a este projecte.
Però
que, efectivament, si això no s'haguera produït, eixe
boicot de vosté haguera pogut fer que se perderen els fons europeus
que, bé, senyor conseller, és a dir, que en definitiva han
servit per a compensar el sobrecost del canvi de traçat, en
definitiva han servit per a compensar el sobrecost del canvi de
traçat.
I si no haguérem vingut, doncs haguérem tingut
el sobrecost sense els fons europeus.

En definitiva, i acabe, és a dir, crec, senyor
conseller, que.
.
.
el que li dic, és dir, l'aigua estarà
en la bassa de San Diego, i per la seua desídia, pel seu boicot, pel
seu encabotament en no adjudicar unes obres com les del posttransvasament
simplement perquè vosté discrepava del canvi de
traçat, crec que els principals perjudicats, com vosté sap
molt bé i sabem tots molt bé, no som nosaltres, el Partit
Socialista, no és el Govern d'Espanya, no és
l'exministra Cristina Narbona, en absolut, és a dir, no, no ho
és.
Els principals perjudicats, senyor conseller, són els
regants que no van a poder utilitzar eixa aigua enguany encara.

Vosté, senyor conseller, li ha pegat una potada
al cul a la ministra, però en el cul dels regants del
Vinalopó.
Sí, sí.
Sí, senyor conseller,
sí.
I això la veritat és que és una
qüestió que és.
.
.
no té ningun sentit ni
té ninguna explicació.

Res més.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Signes.

A continuación, por el Grupo de No Adscritos,
tiene la palabra por cinco minutos el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Mire, la veritat és que sobre este tema poc es
pot afegir davant la parquedat d'explicacions que ens ha oferit el
conseller.
Jo sé que s'ha ajustat estrictament al que marcava
la compareixença, però, lògicament, haguérem
esperat alguna cosa més.

Vosté sap que nosaltres no som partidaris de la
política dels transvasaments, que entenem que la política
dels transvasaments el que fa és empitjorar a mitjà i llarg
termini el problema de l'aigua, en compte de solucionar-lo,
perquè el problema de l'aigua no està en una manca de
recursos, sinó un excés de demanda.
I que el que
s'hauria de fer és actuar sobre eixe excés de demanda
des de criteris de racionalitat per a poder resoldre els problemes; que
pensem que el transvasament, concretament el del
Xúquer-Vinalopó, no és una mesura adequada; que de
tota manera pensem que el transvasament des de l'assut de la Marquesa
és un mal menor, eh, acceptable, sobretot perquè salva el
Xúquer front a la barbaritat que suposava el transvasament des de
Cortes.

Però vostés plantegen una
política de l'aigua que no sols és absurda i
ineficient, que no sols agreujarà a mitjà i llarg termini els
problemes de l'aigua, sinó que a més l'han
convertida en un camp de batalla política que encara resulta menys
comprensible, perquè ni tan sols són capaços de fer
coses en què teòricament n'estan d'acord, no?

I se suposa que al final, atés que no ens ha
donat explicació i espere que ara ho faça, que
l'única explicació que pot tindre el fet que hagen
tardat quasi tres anys o més de tres anys en iniciar el procediment
d'adjudicació d'unes obres que haurien d'haver
començat una vegada que es va decidir quin era el traçat, no
té altra explicació per a mi en estos moments que buscar eixa
confrontació permanent amb el govern central.

I si no és això, seria molt raonable
que, en compte d'haver donat eixa resposta tan concisa, haguera
explicat el per què d'eixe retard manifest en començar
tot el procediment perquè, si no, senzillament no
s'entén.

Per tant, espere -no vaig a fer-ho més
llarg perquè realment jo crec que este tema tampoc dóna molt
més de si-, espere que ens done algun aclariment de per
què vostés han tardat tant en posar en marxa
açò.
I espere que eixe aclariment siga satisfactori.
I ja li
avance que va a ser molt difícil que ens satisfaga, perquè
ens tenen acostumats ací a combregar amb rodes de molí, no
donar respostes a les preguntes que es fan des de l'oposició
i, quan donen respostes, normalment tendixen a defugir el fons de la
qüestió, marejar-nos o tractar de marejar la perdiu de
nosaltres i dels ciutadans, i moltes vegades inclús a contar coses
que se n'ixen un poc del marc de la realitat.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor
Torró.

Por cinco minutos, tiene la palabra, por el Grupo
Compromís, la señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Sí, crec que vaig a ser quasi tan poc
eloqüent com el conseller.
Perquè la veritat és que
l'altre dia ja dia en un altre fòrum que estava ja un poquet
cansada de gastar saliva en va.
Perquè la veritat és que,
igual que al conseller d'Infraestructures li guanye totes les apostes
sobre quan ell diu que s'acabaran les coses i després no
s'acaben mai en la data que vostés diuen, no sé si
apostar amb vosté perquè després el conseller no me
paga les apostes quan perd, no?
Vosté sí?
Aleshores ja
apostaré amb vosté alguna cosa, perquè a la millor
vosté sí que complix la paraula, no?

Però, mire vosté, jo ja fins i tot dubte
que a setembre-octubre, no?
, que és la data que ha donat, de 2010.
.
.
Sí, sí, sí.
Però setembre-octubre
estàvem parlant, un bimestre ahí.
(Veu
del conseller) De 2010 que estarà
acabat.
Fixe's que fins i tot açò ho dubte.
Però, mire, sap vosté què?
M'apuntaré la
data, me l'apuntaré, encara que el ventall és ample, i
jo li ho recordaré.
Jo vaig a dedicar-me ja, si més no, a ser
el Pepito Grillo de les coses que vostés prometen i després
no fan.

Però, efectivament, a més, este
és un cas paradigmàtic de com vostés, bé, com
se descobrix el parany de vostés de fer d'alguns temes
només que discurs i pur discurs.
Perquè en altres ocasions
tenen vostés tres o quatre temes, en unes ocasions n'utilitzen
uns i en altres, altres.
Esta vegada és l'aigua al que li
toca.
I és que a vostés els importa molt poc el recurs
hídric, el que és l'aigua, i els importa molt poc la
necessitat de la gent, perquè sinó estes coses no passarien.

Vull dir, quan al final u se baralla per l'aigua
i li importa més clavar-li el dit en l'ull a algú del
govern central perquè no és del meu partit i perquè no
col·labora en la meua formació de discurs per a seguir
guanyant vots i rèdits electorals, a causa d'este gran discurs
que en el fons és una gran mentida, aleshores me té igual.
I
si l'aigua podria arribar un any abans i arriba un any més
tard, doncs també me té igual.
Encara que a les terres del
sud del nostre país estiguen morint de set, veritat?

Perquè això ho veuen molt bonic en un
discurs i això se sent molt bé quan vostés pugen
ahí, a la trona del ple, a dir que mos morim de set, i de fam i de
no sé què per culpa de Zapatero, veritat?
Però quan
resulta que són vostés els que han de garantir que
l'aigua arribe, aleshores no els importa a vostés tant.
Perquè sinó haurien fet que l'aigua arribara el
més prompte possible.
(Veu del conseller) Espere que sí, senyor conseller, espere que
sí, espere que sí.
De totes maneres, a mi m'encanta
dialogar amb vosté, però ara era el meu torn, si no li
importa.

I, efectivament, (veus) este desemmascarament l'anem a assistir en el que
queda de legislatura diàriament.
I vam tindre ja ocasió de
parlar en el ple, quan vosté va fer la comunicació sobre el
tema de l'aigua.
Vostés no han parlat mai d'aigua
seriosament en este parlament.
Ha parlat del transvasament de l'Ebre,
que és el que a vostés suposadament els dóna
rèdits electorals.
Però quan nosaltres hem volgut parlar de
reutilització d'aigua, d'una nova cultura d'aigua,
de treballar sobre la demanda, del desaforat urbanisme i la
destrucció de recursos naturals.
¡Sí, sí que ha
de vore!
Perquè ara vostés havien de fer una obra
perquè l'aigua arribe, després de les discussions si
des de dalt o des de baix o des del mig, quan ja s'aplega a un acord
que almenys a la gent dels regants del Xúquer els conforma,
perquè, clar, no és la situació ideal el transvasament
des de l'assut de la Marquesa, i vostés havien de fer
l'obra final.
Aleshores se'ls veu el llautó.
Clar!
I si
volia vosté dir-me coses, haver-les dit abans que era el seu torn i
vosté parla sense temps, i vosté parla sense temps, val?

Aleshores jo m'apunte la data per a dir-li
després que vosté la incomplix.
I si la complix, li ho
reconeixeré que l'ha complit.
no se preocupe vosté.

Però a més li dic que d'ací
al final de la legislatura cada vegada se desemmascararà més
el seu gran discurs falsejat sobre l'aigua, que al final no tenia com
a objectiu els més necessitats d'aigua.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyora Oltra.

Tiene el turno de palabra el señor Betoret por
cinco minutos.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, bona vesprada, i per a les seues
senyories.

Per agrair, en primer lloc, la seua
compareixença que, en la nostra opinió, és sempre
útil, com la labor que vosté està desenrotllant en la
seua feina, que és la de gestionar la Conselleria de Territori i
Habitatge.

La veritat és que al Grup Popular li
sorprén i li pareix curiós que a estes altures arriben les
preses per aclarir un tema que en el seu dia tenia una data clara i fa ja
prou de temps que podia haver arribat l'aigua a la conca del
Vinalopó, i per diverses circumstàncies.

En primer lloc per una política erràtica
d'un ministeri que mamprengué en una política de
confrontació entre tots i que eixa política acabà
costant-li el lloc a la seua titular.

I, en segon lloc, com a conseqüència
d'eixa política erràtica vingué el canvi de
traçat, un traçat que comptava amb els consens de la immensa
majoria de regants quan es va plantejar, un traçat que tenia
finançament i que venia avalat per la Unió Europea.
I, per
tant, possiblement una part important dels retards i de les preocupacions
que ara, en este moment, tenen els regants del Vinalopó siga com a
conseqüència d'eixa capriciosa decisió de
modificar el traçat, únicament i exclusivament perquè
això anava en contra del que s'havia plantejat, ja dic, des
del consens des de la Comunitat Valenciana.

He sentit abans una expressió que parlava de
boicot.
I els valencians de boicot podem parlar jo pense que d'una
manera ampla.
De boicot en el finançament, de boicot en les
infraestructures i de boicot en l'aigua.
Els valencians som els
perjudicats en el boicot de l'aigua per part del govern de
José Luis Rodríguez Zapatero.

I els ajuntaments valencians, alguns ajuntaments
valencians estem sent els perjudicats en alguns casos en el boicot al que
avui es referia.
.
.
, abans, en els altres expedients, en els expedients
d'autorització de connexions i d'extracció
d'aigua, no sols per a regar, sinó per a subministrar als
nostres pobles per part de la Confederació Hidrogràfica del
Xúquer, gestionada pel Ministeri de Medi Ambient, en este cas.
Per
tant, de boicot mosatros tindríem molt a dir.

Però, en tot cas, i per anar al tema en
qüestió.
Al final la conseqüència d'eixa
política erràtica, la conseqüència d'eixe
desgavell que es digué plan AGUA, que anava a dur aigua més ràpida,
més barata i de més qualitat, ha sigut esta, que
l'aigua no ha arribat, que, per tant, no és ni més
barata, ni més ràpida ni de més qualitat, simplement
no ha arribat.
I no arribarà en tant que, en tant que no
s'acaben de fer eixes inversions que, com dia ja abans, podien estar
acabades i que La Generalitat, en este cas, haguera.
.
.
, haguera fet la seua
part, i en este cas, l'aigua en este cas ja estaria on toca.

Per tant, benvinguts a la senda del trellat i
benvinguts a la senda, com dic, del sentit comú.
I ens congratulem
que vostés en estos moments mamprenguen a tindre preocupació
pels regants del Vinalopó, preocupació que fins ara no pareix
o no entenem mosatros que vostés havien tingut massa.
I que, per
tant, bé, ens congratulem d'eixa decisió.

Res més i moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Betoret.

Tiene la palabra el señor conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

Gracias, presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Signes, da la sensación, cuando le
oigo, o dóna la sensació quan el senc que està
preocupat pels regants, vosté, del Vinalopó i per la gent
d'allí baix, (veus) me dóna la sensació, i dic, serà
de veres?

Si és tot això aixina, ¿com han
fet tot el que han fet?
¿Com una obra que estava tota adjudicada,
pràcticament resolta, havia acord amb tot el món, per
què van fer el boicot que van fer?
(Veus) ¿Per què la van canviar?
(Veus) ¿Per què
vostés van estar amb els mateixos alcaldes d'aquella zona
passejant-se, alcaldes del Partit Socialista, del Partit Popular i els
regants passejant-se per les obres un mes abans de fer una reunió i
carregar-se eixa conducció i eixe traçat tal com estava
previst?
¿Per què feen tot açò?
¿Per
què després fan, des del ministeri, amb eixa ministra Narbona
que jo crec, entre altres coses, possiblement siga la culpable que eixe
senyor estiga ahí darrere i no en un altre lloc, possiblement?
(Veus)

Sí, Narbona.
.
.
(Veus) Sí.
.
.
, no, si no fa falta, només cal llegir
alguns periòdics i voran com té alguna relació una
cosa amb l'altra.
(Veus) Bé, bé, però possiblement siga la
causant també fins d'això.

Aleshores, han fet vostés una política
de l'auia sense comptar amb ningú.
Vostés diuen que
acabaran en el 2010 el Xúquer-Vinalopó.
(Veus) És possible, és
possible.
El que no tenen és ningú que vullga utilitzar eixa
auia o que la puga utilitzar eixa auia, ningú.
No hi ha usuaris.
Per
què?
Perquè vostés han canviat de forma unilateral la
presa, (veus) perquè
vostés han canviat de forma unilateral.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Señor Signes, es el turno del conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i
Habitatge:

.
.
.
la presa, perquè la qualitat de l'auia
és una determinada, perquè per a poder-la utilitzar no queda
més remei que potabilitzar, i per a potabilitzar vostés
encara no han pres encara ninguna decisió de potabilitzar.

A mi sí m'han promés que va a
fer-ho, però encara no s'ha pres la decisió de posar-ho
en marxa, per tant, en el 2010, si està acabada la conducció
potser, però no hi ha usuaris.
No saben vostés el que han de
cobrar de l'auia, però ja no pel que valga l'obra, que
vosté dia que han de pagar-la, retornar eixa inversió als
usuaris.

Doncs, ¡Maria santíssima!
Si els 350
milions d'euros que s'han gastat vostés en eixa obra o
que se gastaran més els 40 o 50 milions d'euros que han tirat,
perquè el primer tram l'han tirat, se va fer totalment i ara
no val per a res.
Dien que anaven a gastar-lo per a produir energia.
No la
vol ningú.
No va a gastar-lo per això.
L'han tirat.
¡Ho han cremat totalment!
Això no ho conta.
 Si
això ho han de pagar els usuaris, l'auia eixa ix més
cara que la de Solares.
Per tant, és impossible que la gaste
absolutament ningú.

Què és el que volen?
En definitiva,
vostés estan disposats a gastar-se 400 milions d'euros o els
que fagen falta, però que no se gaste ni un metre cúbic
d'auia.
I això ho tenen perfectament tramat, de tal manera que
són capaços de fer una demarcació hidrogràfica
del Xúquer en la qual fiquen el Vinalopó, però deixen
fora l'Alacantí i deixen fora la Marina, que són els
que d'alguna manera anaven a pagar eixa auia, l'abastiment
d'Alacant i una part xicoteta de l'abastiment de la Marina.
Perquè per a auia potable, eixa auia ha de tindre un preu i per a
regar ha de tindre un altre preu.
Si no hi ha abastiment és
impossible poder-ho utilitzar.

Jo crec que vostés això ho saben, i si
no, algú devia haver-li-ho contat.
I si no li ho conten, doncs la
veritat és que estan fent un flac favor, perquè estan fent
una cosa que no saben ni el que va a costar, (veus) -l'auia després-, ni qui
són els usuaris i què han de fer.
Per tant, és una
vergonya molt gran.

I, a més, ara provoquen una demarcació
on deixen els abastiments fora totalment del que ha de ser
Xúquer-Vinalopó.
Em pareix increïble.
Però, a
més, no s'enteren, o si s'enteren, vaja, són molt
perversos.
Perquè estar fent una obra de 400 milions d'euros
que després no se puga utilitzar i que ho fagen vostés
inviable totalment, eixa utilització, això és greu.
Això és molt greu.
I que, a més, ho diga amb eixa
normalitat, «I vostés i tal, que han començat
tard.
.
.
» ¡Però si no van a acabar-la!
¡Si no la
vol ningú, l'auia eixa!
Els mateixos regants, que jo parle amb
ells, i amb els del Xúquer també, sense ningun dubte, no la
volen.
Què van a fer d'això?

Hem de treballar conjuntament.
Hem començat,
perquè gràcies a qui siga, doncs, hui eixa ministra no
continua en eixe lloc, i hui en eixe ministeri hi ha un diàleg
més fluid, i jo estic convençut que aplegarem a acords.

Mire si aplegarem a acords, que este matí han
posat vostés.
.
.
, o han anat a fer una visita de la dessaladora de
Sagunto, i un representant de mosatros ha anat.
La primera sorpresa que
s'ha endut és que ha desaparegut això del programa
AGUA+.
Això ha desaparegut ja dels cartells.
Ni el mateix equip del
ministeri ha cregut en eixe programa AGUA que era una falsedat total,
total, era una mentira global tremenda.
Això de més auia, ni
una gota.
Això de més barata, tota més cara, tota
basada en dessalatge, amb un consum energètic tremend que no tenim i
caríssima l'energia, i amb un perill dels abocaments i de la
salmorra tremend.
Això és el que han fet.
¡Que no ho
han fet tampoc!
Han començat i no han acabat ni una, ¡ni una!
,
està la de Torrevella molt avançada, però
l'energia no saben d'on ha de vindre.
¿On van a
col·locar la línia?
¡Ja vorem!
L'abocament no
saben on s'ha de fer ni com s'ha de fer, però la
inversió està pràcticament feta.

Sí hi ha problemes greus.
Han fet moltes
barbaritats per tirar cap avant en un problema determinat.
Però, a
més, ho feen amb una intenció sola, una gran dessaladora, 80
hectòmetres cúbics, per a què.
.
.
per al Taibilla una
part, que com és el mateix ministeri li fa firmar, caríssima,
però li fa firmar, i l'altra part no se sap, en principi, la
confederació la comprarà, però, en definitiva,
és per a eliminar el Tajo-Segura.
Perquè està fet en
eixa intenció.

Però vosté ho sap perfectament, si no
té un altre usuari, està feta per a eliminar el Tajo-Segura.
(Veus) Sí,
pregunte-li-ho a Adrián Baltanás que encara està per
ahí -ara és president d'una
associació- i vorà com ell li ho contarà
bé.
Si no, segurament el senyor Marugán, que està en
un altre lloc, també encara podrà contar-ho, tot això.
Està fet exclusivament per a eliminar el Tajo-Segura.

El que passa és que han vist que això no
dóna resultat, que la gent al final no s'ho creu; que la gent,
a més, sap que no pot pagar-ho, i que la gent que no és
ximple, no és ximple, doncs, al final, va a les polítiques
raonables i volen el Tajo-Segura tal com està, perquè li
costa un preu i perquè pot vindre l'auia, i enguany va a
vindre perquè ha canviat, entre altres coses, l'equip directiu
d'eixe ministeri, també les condicions, també les
condicions, però fonamentalment.
.
.
(Veus) ¡No, home, no!
L'altre equip no deixava ni
la mateixa auia.
.
.
que vinguera ni un metre cúbic d'auia.
¡Ni un metre cúbic d'auia!
¡Home, que ho he viscut
tremendament!
I no sols això, sinó que van boicotejar fins
els bancs d'auia perquè no vinguera auia en eixes condicions.

És la pitjor política hidràulica
que s'ha fet mai en la vida.
I la gent açò no ho
oblida.
Perquè la gent no se deixa enganyar, encara que
vostés diguen que mosatros som els que fem demagògia.
No,
vostés no saben el que fan, o sí que fan una demagògia
tremenda.
No tenen ni idea d'esta problemàtica, ni idea.
No
saben qui necessita l'auia.
Vostés pareix que parlen amb la
gent.
No és de veres, no parlen amb ningú, perquè si
no, coneixerien perfectament quin és el problema.
Coneixerien el
problema.
Almenys, la gent que té eixos problemes, vostés no
els coneixen.
No saben que hi ha problemes d'auia, i que el
Tajo-Segura és fonamental, no se pot eliminar.
(Veus) ¡Bé!
¡Però vostés estan en contra de tot això!
I que
el Júcar-Vinalopó és fonamental.
Per a què?
Per
a poder regar i poder beure, perquè és una auia que hi ha
ahí i que se pot utilitzar.

I, per tant, eixa política anem a continuar-la
fent, i al mateix temps que fem tot això, estem fent
l'única política sostenible que hi ha, estem
modernitzant regadiu com ningú i pagant-lo; estem fent el programa
de depuració amb tractament terciari i reutilització
més gran que s'ha fet en ningun lloc de tota Espanya,
més gran, en condicions -diguem- de tecnologies
desenvolupades en esta comunitat, les més avançades que hi ha
en ningun lloc.
Està dessalant-se eixa auia que té un
índex de sal xicotet, per a poder regar amb unes condicions
extraordinàries en un lloc on fa falta l'auia de forma
seriosa, i els regants estan disposats a pagar això, que és
molt més barat que les barbaritats que fan uns altres.

Per tant, en eixe tema no, senyor Signes, en eixe
tema, vosté, amb eixa forma de parlar, pareixia que estava
preocupat.
No té ninguna preocupació.
És fals
tremendament.
Si s'ha preocupat, vinga amb mi a parlar amb eixa gent
i vorà que no se creu res del que vostés diuen.

És més, jo sé que no van a pagar
l'obra del Júcar-Vinalopó, perquè si hagueren de
pagar això, ¡en la vida aplegaria l'auia!
Igual que li
puc garantir que el posttransvasament no han de pagar ni un gallet, res.
Eixa obra és gratuïta perquè puguen regar i beure en
tota aquella zona.

I mos anem a posar en marxa, perquè jo estic
convençut que amb este nou equip aplegarem a acords, però
vostés han de canviar de criteri.
Vostés han de defendre que
la demarcació del Xúquer no pot ser la que és ara.
Vostés han de defendre que la  presa del Xúquer
està equivocada i cal millorar-la.
Vostés han de defendre que
la qualitat d'eixa auia no és suficient ni per a regar algunes
coses determinades en aquella zona.
Vostés han de defendre-ho,
perquè és aixina.
Perquè si parlen amb la gent, voran
que és aixina.

Mentres no baixen al terreny, se mullen i coneguen la
realitat, doncs, serà una pena, perquè se n'ha anat
Narbona, però a vostés els continuarà anant igual de
mal.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor conseller.

Señoras y señores diputados.

Agradecer al conseller, por parte de esta presidencia, su presencia una vez
más en esta comisión.

Suspendemos.
.
.
(veus) suspendemos.
.
.
¿Algún problema?
(Veus) ¡Ah!
Perdón.
Tiene que.
.
.
Sí, es verdad.
Perdón, perdón.
Es
facultativo, ¿no?
(Veus)

No, no, es que, vamos a ver, aquí dice en casos
excepcionales, y esta presidenta no entiende que haya ningún caso
excepcional.
Es decir, usted ha tenido su turno de intervención; el
resto de los grupos, también; el conseller creo que ha respondido más que ampliamente a todo lo
que se le ha dicho, y creo que no hay ningún caso excepcional para
abrir ningún nuevo turno de palabras.
(Veus)

Yo entiendo, señor Signes, que el conseller ha respondido a
todo, no hay ningún caso excepcional, y por parte de esta presidenta
se va a suspender esta comisión hasta que la mesa de esta de
comisión vuelva a datarla.

De momento, sine díe, se suspende la
sesión.

Gracias señores y señoras.
.
.

(S'alça la
reunió a les 18 hores i 20 minuts)