DS-065%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 26 d'octubre de 2016.
Comença la sessió a les 10 hores i 34 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 39.
Primera reunió.

El senyor president:

Anem a començar la sessió de ple.
La número 39 d'esta legislatura amb el.
.
.

Senyories, s'obri la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Senyories, la idea és realitzar, substanciar els cinc primers punts de l'ordre del dia durant el matí i continuar el nostre treball amb les preguntes de control, interpel·lacions i demà la sessió de control i les dos compareixences.

Sense més dilació i per a divulgar el nostre treball, podem utilitzar el hashtag #plecorts.
Donem per iniciada la.
.
.
, també l'advertiment que a les proposicions no de llei s'han presentat, en quatre de les cinc proposicions no de llei, diverses esmenes i seria interessant, necessari, tindre si n'hi ha alguna transacció, còpia abans que se substancie el debat de cadascuna d'elles.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la garantia d'independència en l'actuació dels empleats públics de l'administració de La Generalitat, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 36.
643, BOC número 118)

El senyor president:

La primera proposició no de llei és la que presenta el Grup Parlamentari Popular sobre la independència a l'actuació dels empleats públics i per a la seua presentació i defensa li donem la paraula a la il·lustre diputada María José Ferrer per un temps màxim de huit minuts.

Hola, molt bon dia.

La senyora Ferrer San Segundo:

Muy amable, muchas gracias.

El senyor president:

Quan vosté vullga.

La senyora Ferrer San Segundo:

Buenos días, señorías.

Presentamos hoy una iniciativa para reconocer la labor de los empleados públicos y apoyar la independencia de su actuación.
Algo que debería ser una obviedad pero que aquí y ahora no se está cumpliendo.
Porque no sé cómo calificarán ustedes que una consellera de justicia y de administración pública afirme públicamente que interventores, abogacía y jefes de servicios, muchos -dice- jefes de servicio, han mirado para otro lado y que considera que ahora están para entorpecer.

No sé cómo calificarán ustedes que se presione y destituya al subdirector del Invassat sólo unos días después de firmar un informe pedido por la juez del metro en que volvía a corroborar el cumplimiento de normativa laboral en el momento del siniestro.
(Aplaudiments)

Presiones antes y presiones evidentes después en cuanto fue… aun tratándose de un perito judicial, destituido de su cargo fulminantemente solo unos días después, lo que puede constituir, además, presuntos delitos de coacciones y contra la administración de justicia.
No sé cómo calificarán ustedes que se sustituya precipitada y parcialmente al Consejo Jurídico Consultivo por una reacción calentón al discrepar de sus criterios jurídicos sin hacer una renovación consensuada de todos sus miembros como se había hecho durante trece años hasta la fecha.
Para ustedes, no sé, para muchos eso es ejercicio de poder a golpe de rabieta.
Eso es lo que es.
(Aplaudiments)

Porque todo lo que he dicho y más está pasando aquí sólo haciendo una foto fija de los últimos…, de lo conocido en los últimos días.
Este es el gobierno del botànic, un Consell que evidencia querer escapar a los controles y, para ello, castiga o denigra a quienes tienen justamente que fiscalizarlo.
Es por eso que resulta esencial que estas Cortes dejen claro que el parlamento valenciano respalda a los empleados públicos y muestra disconformidad con las actuaciones o declaraciones que no respeten su labor y su independencia.
Vengan de quien vengan, vengan de quien vengan.

Porque no es admisible que la consellera de justicia firme públicamente, entre otras declaraciones más que desafortunadas, que los interventores y muchos jefes de servicio veían los papeles y miraban hacia otro lado, y qué dónde estaba la abogacía de La Generalitat que ahora obstaculiza con lo que literalmente llama objeciones absurdas.
O que lo que percibe es que los abogados de La Generalitat están no para controlar, asesorar, ayudad y hacer las cosas bien sino para entorpecer, literalmente dice, para entorpecer.
Muy grave.

Señorías, la responsable de justicia y administración pública en la Comunidad Valenciana no puede dedicarse a lanzar sombras de dudas genéricas contra funcionarios sin aportar pruebas y acusarlos gratuitamente solo porque a ella y al Consell le resulte incómodo el control jurídico y económico de sus acciones.
Y pueden seguir intentando descalificarlos también a quienes los denunciamos porque no nos van a callar.
Vamos a seguir denunciándolo una y otra vez mientras persistan estas prácticas.
(Aplaudiments)

Les Corts tienen que mostrar el rechazo a que se presione a la abogacía para que no ponga objeciones y deje de entorpecer, como sorprendentemente califica la consellera de justicia, estas labores de fiscalización de estos empleados públicos y tiene que hacerlo, lo haga quien lo haga.
Eso es lo serio y eso es lo honesto, porque la ley es la ley para todos.
Para la consellera de justicia y el botànic también.

Tal acusación indiscriminada y temeraria es sencillamente irresponsable, impropia de un miembro del Consell y, desde luego, imperdonable en una fiscal.
Imperdonable.
Y reparen en que no les pedimos el cese de la consellera como hacían quienes ahora gobiernan cuando estaban en la oposición.
Sólo que en las Corts muestre disconformidad con estos mensajes, porque ni son ciertos ni justos y esconden una desconsideración alarmante respecto a quienes tienen la importante labor de fiscalizar al Consell.

Como pedimos también otras medidas como la reducción de puestos de libre designación que, como los directivos, han crecido como las ramas del botánico y que los procesos de promoción interna no sean coladero de enchufados y sumisos.
Porque no se puede consentir que el Consell traslade a técnicos y funcionarios que no son obstáculo sino garantía, la responsabilidad de su propia culpa en la acción política.
Así que hemos de decir algo, alto y claro, no carguen la inoperancia de su gestión a los empleados públicos, no descarguen en ellos.
(Aplaudiments)

Y mire, quienes vienen exigiendo con tanto rigor, con tanto rigor, el cumplimiento, el respeto a la legalidad -como no podría ser de otra forma- y la exigencia de responsabilidades políticas, no pueden ponerse ahora de perfil.
Exijan también las responsabilidades políticas a quienes cometen errores de discernimiento de juicio o de las declaraciones.
Porque cada vez, miren, hay más ciudadanos hartos de que a disfrazar la realidad lo llamen relato.

Resulta sorprendente, además, que afirmen que tales cosas desde un Consell que está preparando vías de acceso distintas de la oposición dura que se tenía para acceder a la abogacía, para conseguir controladores más afines y, en definitiva, que fiscalicen menos técnicamente.
Y déjenme…, ¿saben lo que están haciendo?
Pues déjenme que les cuente sólo algunas cosas.

En primer lugar están pretendiendo cambiar la ley de los que han llegado tras una oposición y doscientos treinta temas para ir sustituyéndolos por habilitados, promoción y bolsas de interinos que podrán entrar con un test de veinte temas, colocando así en los organismos de control a los cercanos que sepan callar.
Y en eso no van a encontrar al Grupo Parlamentario Popular.
Decimos y diremos no a los salvoconductos para desnaturalizar y desvitalizar a los órganos de control.
¿Por qué abren estas vías de colocación mientras amortizan plazas de oposición dura?
¿Por qué?
Mire, enchufes y descontrol.
Esa es justo la marca del botànic.

Pero es que les voy a plantear algo más que no sé si todos ustedes saben.
¿Cómo es posible que, casi año y medio después de tomar posesión el Consell, no haya nombrado todavía abogado general de la Generalitat valenciana que es esencial para dirigir y unificar los criterios de la abogacía?
¿Cuáles son los motivos, señor Puig, señora Oltra?
¿Por qué razón el secretario autonómico de presidencia está desempeñando las funciones de abogado general de La Generalitat sin haber sido nombrado bajo una fórmula, la de suplencia temporal prevista para los casos de vacante, ausencia o enfermedad casi un año y medio después?

Pero, aún más.
El secretario autonómico de presidencia que realiza esas funciones, desde hace año y medio, de abogado general de La Generalitat no nombrado, ¿cumple los requisitos que exige la ley de asistencia jurídica para el desempeño del cargo de abogado general?
¿Los cumple?
¿Los cumple?
Porque mire, si no es así, todos los actos, todos, que haya estado y sigue realizando desde hace tanto tiempo, incluida la intervención en los contratos de todas las empresas públicas que requieren su informe preceptivo, podrán ser declarados nulos de pleno derecho.
Nulos de pleno derecho.

Queda dicho, y ahí lo dejo, para su constancia y para que quede reflejado en el Diario de Sesiones.
(Aplaudiments)

Señorías, les pido respalden la profesionalidad, independencia de los funcionarios que cada día trabajan por esta comunidad sin mirar quién gobierna La Generalitat en cada momento, que lo hicieron entonces y lo hacen ahora.
Pedimos que digan Â«noÂ» a los comisarios políticos, a los atajos, a las trampas sectarias, a que el Consell evada controles.
Que digan Â«noÂ» a las presiones, a las destituciones sumarias, a la denigración indiscriminada y a diluir los mecanismos de fiscalización.
Que digan Â«noÂ» a que se descargue la ineptitud, la falta de resultados y los errores en quien no es el responsable.

Que digan Â«síÂ» a la libertad, la independencia y la profesionalidad.
Pedimos que este parlamento autonómico, en fin, reconozca la labor de nuestros empleados públicos y muestre la disconformidad con las declaraciones o actuaciones que no la respeten, porque los empleados públicos lo merecen.
No les den la espalda y díganles Â«síÂ».

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, no s'han presentat esmenes al text i, per tant, passarem a conéixer la posició de cada grup parlamentari sobre la proposició no de llei.
A tal efecte donem la paraula a la il·lustre diputada Cristina Cabedo que, en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem fixarà la seua posició.

La senyora Cabedo Laborda:

Les han retirat.

El senyor president:

Sí, n'hi havia dos però estan retirades.
N'hi havia dos però s'han retirat.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Cabedo Laborda:

Senyores diputades, senyors diputats i membres del Consell.

Com només tinc quatre minuts, seré molt sincera.
Donem les gràcies al Partit Popular per haver presentat aquesta proposició, perquè a través d'ella podem parar-nos a pensar sobre com garantir l'efectiva independència en l'actuació dels empleats públics que és allò que els preocupa.
I veurem, parant-nos a pensar, que només fa falta una cosa: prendre exemple del Partit Popular i després fer tot el contrari.

Vostés en el seu primer punt diuen que Les Corts han de reconéixer Â«la labor desempeñada por los empleados públicos de La GeneralitatÂ».
La veritat és que he estat molt temptada, he estat molt temptada de presentar una esmena i dir-los que Les Corts reconeguen Â«la labor desempeñada por los empleados públicos de La Generalitat desempeñada a pesar de la situaciones precarias que han venido arrastrando, como altas tasas de interinidadÂ».

O és que vostés no recorden que durant anys i anys han fet un ús molt nefast del personal interí?
Vostés no recorden com, fa una dècada, el senyor Camps va haver de fer un pla d'estabilitat per a consolidar al personal interí.
I no només això, sinó que després va continuar fent un ús ordinari d'una figura extraordinària, tant com perquè a dia d'avui tinguem un trenta per cent de taxa de temporalitat.
A això se li diu un govern solvent i eficaç i mirar pels empleats públics.

Entre tota la retafila de lleis que ens fiquen al principi, podrien vostés haver incorporat l'Estatut de l'empleat públic i de pas recordar-lo.
Recordar què és per exemple personal interí i recordar també que la forma més eficaç perquè el personal públic puga servir -tal i com vostés ens recorden- amb objectivitat, imparcialitat, independència i professionalitat, és dignificant el propi cos de personal públic.

Vostés que van desmantellar -i així ho sabem perquè som l'únic grup que ha demanat la compareixença de la senyora Bravo per a saber l'estat dels plans de formació-, vostés que van desmantellar els plans de formació del personal de l'administració.
.
.
No és que externalitzaren els serveis, no és que vostés malversaren els diners públics, és que vostés no feien ni avaluacions ni estratègies de polítiques públiques.
I, saben per què vostés no es van preocupar en tots els anys que van estar per fer avaluacions i estratègies de polítiques públiques?
Perquè vostés ni confien, ni han confiat mai en el personal de l'administració, ni en la seua objectivitat, ni en la seua imparcialitat, (aplaudiments) ni en la seua independència, ni molt menys en la seua professionalitat.

I paradoxalment, saben vostés com se fa una de les coses que ens demanen en la PNL o que demanen en la PNL?
Saben vostés com se reduce el número de puestos de trabajo de libre designación?
Se fa apostant per una carrera professional per als empleats i les empleades, una carrera professional especialitzada en els diferents departaments i, al mateix temps, anant llevant, efectivament, tots els càrrecs de lliure designació.
Però vostés només confien en els càrrecs de lliure designació.

I, per últim -i acabaré-, vostés vénen ací a presentar-nos una proposició on es diu que s'ha de respectar l'advocacia i on es diu que s'ha de respectar la interventora de La Generalitat, i en la mateixa proposició diuen coses com, Â«instar al Consell a garantizar el acceso libre a la función pública bajo los principios de igualdad, mérito y capacidadÂ», és a dir, tal com diu la mateixa llei.

Senyora Ferrer, açò és una PNL, una proposición no de ley, que marca la línia política a seguir pel Consell, qui vigila, qui controla, o -com vosté diu- qui coadjuva a que la actividad del Consell se sujete efectivamente al ordenamiento jurídico és l'advocacia de La Generalitat.
¿És que són vostés els que no confien en l'advocacia de La Generalitat?

Per tant, per una falta de confiança que vostés revelen en seua pròpia PNL respecte a l'advocacia de La Generalitat, nosaltres haurem de votar que no.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyoria, ¿va a contestar vosté a cadascú?

Quan vullga.

La senyora Ferrer San Segundo:

Señora Cabedo, en primer lugar, agradezco su agradecimiento, que aunque no sé si es sincero, bueno, pues nunca está de más recibirlo, no está una muy acostumbrada a recibirlo aunque no sea sincero.

Mire, en primer lugar, ya que se trata de una PNL relativa a declaraciones desafortunadísimas, ¡hombre!
, como la propia consellera no ha reconocido públicamente porque eso le cuesta, ¿eh?
, pero pidió inmediatamente una reunión con los afectados, yo creo que hubiera sido respeto a los afectados y respeto a esta cámara que hubiera dedicado los minutos que va a dedicar esta intervención para estar aquí escuchando lo que esta cámara tenga que decirle, bueno o malo.
Y lamentamos la ausencia de la consellera.

Mire, siguen ustedes hablando, día tras día, da igual el tema que tratemos, siempre tienen el mismo argumento.
La verdad es que es muy fácil su labor, ¿eh?
Ya sabemos que para ustedes sería más cómodo que no hiciéramos propuestas, ni preguntas, ni las PNL, en cuatro años, ¡oye!
, y si no habláramos mejor, si estuviéramos calladitos pues mejor.
Pero es que, mire, nuestra obligación parlamentaria es ejercer el control al gobierno de su gestión, y la suya, la del gobierno, responder sobre ella.

Así que, pónganse como se pongan que -vuelvo a repetir- no nos van a silenciar, vamos a seguir trabajando, entre otras cosas (aplaudiments), ¡oiga!
, porque es nuestra obligación, porque es nuestra obligación y porque representamos a muchas personas.

Les pueden gustar sí o no las PNL pero yo les rogaría que analizaran el contenido de ellas, y esta PNL se refiere y está centrada en unas declaraciones desafortunadísimas, un posicionamiento público y difundido de la consellera de justicia, ¡oiga!
, que es consellera de justicia ¡del gobierno del botànic!
, ¡no del gobierno del PP!
, y que fueron declaraciones hechas hace un mes.

Entonces, bueno, nos podemos ir a veinte años, a treinta o a cincuenta, pero a mí me gustaría por el rigor del debate que ustedes hablaran de lo que estamos hablando, aunque pueden naturalmente hablar de lo que quieran porque aquí hay libertad y no como en Venezuela (veus), como en Venezuela porque, ¡claro!
, aquí estamos hablando siempre de escuchas.

Mire, ustedes están hablando de cuestiones, yo lo que le estoy diciendo es ¿qué miedo tienen, ustedes que son tan valientes para exigir responsabilidades y para exigir que se apliquen los filtros, qué miedo tienen ustedes, señores de Podemos, en decir que en este caso concreto y en algunos casos que se están produciendo se ha incumplido la legalidad y, sobre todo, se ha desarticulado, se han desactivado mecanismos de control, ¡oiga!
, mecanismos de control que ustedes aplican en todas sus exigencias?
¿Qué miedo tienen?
¿Qué miedo tienen al Consell del botànic si están fuera?
¿O no están fuera?
¿Cuál es el miedo que tienen?
¿Por qué, ya que son tan valientes y son tan exigentes para reclamar las responsabilidades cuando se trata de otros, no lo son en este caso?
¿Qué malo hay en reconocer en que hay un error que hay que rectificar?
¡Es que no lo veo!

Es que ¿esa es la nueva política?
¿Tapar?
¿Encubrir?
¿Ser cómplice de comportamientos que no son adecuados?
Yo creo que la nueva política que ustedes propugnan no debía ser eso pero, ya vemos, ya vemos que realmente no es así.

Mire, ya digo que, a ver, nosotros en esta proposición de ley no solo hay, ¡oiga!
, que no era una reprobación a la consellera, lo podíamos haber hecho vía otra fórmula, moción, intervención.
(Veus) ¡Oiga!
, vamos a ver, a ver si no vamos a poder mostrar una desconformidad con unas declaraciones que son ¡gravísimas!
, que son gravísimas.

No hemos pedido la dimisión, ustedes a lo mejor lo hubieran hecho, ¿vale?
Lo que estamos haciendo, ¿me dejan hablar, por favor?
, ¿eh?
, no hemos pedido la dimisión, lo que estamos pidiendo es que esta cámara se posicione respecto a eso porque es grave y que esta cámara muestre la conformidad y respalde la labor de los empleados públicos, su independencia, su objetividad, que se garantice su independencia y temas como la reducción de cargos de libre designación.
Pero es que, ¡claro!
, ustedes no están por la reducción de cargos de libre designación…

El senyor president:

Senyoria,…

La senyora Ferrer San Segundo:

…como estamos viendo en los nombramientos.

Y, mire -y dejo un nuevo apunte-, ustedes que fiscalizan tanto, miren qué está pasando con las indemnizaciones de residencias de altos cargos de este Consell, que están creciendo masivamente y no sabe cómo, o sí lo sabe.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

¿Necessita vosté la paraula?
Té vosté quatre minuts, senyoria.

La senyora Cabedo Laborda:

Senyora Ferrer, era ironia, per si no s'havia entés.

Igual que vosté -crec- no ha entés que he anat contestant-li punt per punt perquè vosté es fixarà en el que vosté vol fixar-se, però n'hi ha un primer punt en el que vosté demana que reconeguem la labor exercida pels empleats públics, li he contestat i, després, vosté fa una tirallonga en la qual inclou els llocs de lliure designació i també he anat contestant a totes eixes propostes.

Així que, que vosté diga que nosaltres no atenem al contingut de les PNL doncs hem fet tot el contrari; hem anat atenent i anem donant-li cada un dels arguments.

Mire, la veritat és que quan arribem noves ací doncs després recordem la primera intervenció que vam fer cada una de nosaltres en els plens.
Jo m'enrecorde de la meua intervenció en el ple, i va ser a col·lació de la llei de coordinació de policies locals per a modificar-la respecte a vostés, i m'enrecorde molt bé perquè la meua intervenció va ser, no pel contingut que vostés havien fet de la llei de policies locals sinó de la manera en què vostés havien fet eixa llei, que l'havien presentada com a proposició i no com a projecte per a saltar-se un munt de mecanismes de control i, després, ni tan sols s'havien parat a parlar amb la comissió de coordinació de policies locals.

La consellera de justícia no hauria d'haver dit el que va dir, però li reconeguem la capacitat de seure's a parlar amb les persones que es van sentir ofeses per les paraules que va dir.
Vostés és que ni tan sols s'han assegut, no per a parlar sobre paraules que han dit sinó que durant tots els seus anys -i ara vénen a donar-nos lliçons a nosaltres- no s'han segut a parlar ni quan els tocava per imperatiu legal seure's a parlar.

Així que, si vosté vol saber la nostra opinió (aplaudiments), nosaltres reconeguem la capacitat que ha tingut de reconéixer el seu error seient-se a parlar quan alguns ni tan sols han tingut la capacitat de seure's a parlar quan haurien d'haver dialogat.

Gràcies.

El senyor president:

Molts gràcies, diputada Cabedo.

A continuació, escoltarem la posició de Ciudadanos.

I, per a fixar la posició, li donem la paraula a l'il·lustre diputat Antonio Subiela.

Quan vosté vullga, senyor Subiela.

El senyor Subiela Chico:

Gracias, presidente.

Buenos días, señorías.

Bien, desde luego cuando leí las declaraciones de la consellera me sorprendí, y me sorprendí mucho porque no esperaba una metida de pata, al menos de este calibre, de la señora Bravo.

Ahora bien, me gustaría saber, me gustaría que los grupos que sostienen al Consell me pudieran decir si la metida de pata es por decir lo que dijo o porque se le escapara realmente lo que el Consell piensa de los funcionarios valencianos.
O sea, ¿se equivoca la consellera y un calentón dice algo que no cree, o es que piensa el Consell que los miembros de la abogacía del estado, que del cuerpo de interventores son del PP y ahora hay que cambiarlos por los suyos?
Porque, miren, según sea la metida de pata estamos hablando de una gravedad o de otra.

¿Era la señora Bravo independiente cuando ejercía de fiscal, cuando ejercía de portavoz del Consejo General del Poder Judicial?
¿O es que vamos a volver a caer en aquella frase del señor Soler Â«nosaltres estem fets d'una altra pastaÂ»?
Los de izquierdas sí que son independientes y honestos; los demás tenemos que demostrarlo y difícilmente lo conseguimos, ¿no?

Pero, miren, errores podemos cometer todos pero, bueno, si luego se pide perdón, si se hace una autocrítica sincera y se piden disculpas pues, bueno, de alguna manera se repara el daño.
Pero vamos a analizar cómo pide perdón el Consell en este caso: llama a la abogacía de La Generalitat, saca la cartera y dice, Â«¿cuánto hace falta para que olvidemos este asunto?
Â» (Veus)

Sí, eso nos recuerda a todo lo que había que olvidar.
¿Dónde está la diferencia entre los gobiernos del Partido Popular y los gobiernos del botánico?
¿Dónde están?
(Aplaudiments) Si cuando criticamos que suspenden en gestión y ustedes no dicen Â«al menos, somos honestosÂ», ¿ahora qué?
, ¿ahora qué nos van a decir?
, ¿cómo se van a diferenciar ustedes de los gobiernos del Partido Popular si pretenden silenciar aquello que les fiscaliza?

Mire, que sea la consellera de justicia y de administraciones públicas la que dude de la abogacía de La Generalitat, la que dude del cuerpo de interventores, del funcionariado, ¡es que es muy grave!
¿Qué pasa, que todos aquellos que entraron en la administración a los veinte años del gobierno popular están bajo sospecha?

Miren, sin gobiernos fuertes, sin gobiernos eficaces, con gobiernos tripartitos que no funcionan son los funcionarios los que sustentan a la administración.
No se puede aceptar de ningún modo la actitud de este Consell.

Cuando dicen que se han encontrado un funcionariado desmotivado, ¿esta es su forma de motivarlos, poniendo en duda su valía y su independencia?

Miren, cuando ustedes hablan de que hay que ampliar la administración, que hay que hacer nuevas oposiciones, que necesitamos más personal, ¿a qué se refieren exactamente?
, ¿a que no les valen los que hay?
, ¿a que no se confían en ellos y necesitan a otros?

Mire, quizá no llegue a la infamia -como diría mi síndic- pero desde luego que es lamentable, muy lamentable la ausencia de cualquier atisbo de regeneración política en este Consell.

Pero para terminar mi intervención sí que quisiera, también, hacer una reflexión sobre los términos que aparecen en esta proposición.
Porque cuando se habla de control de la gestión económica y financiera de La Generalitat, cuando leo lo de no interferir en la independencia, de garantizar el acceso libre a la función pública bajo los principios de igualdad, mérito y capacidad, y ves el membrete de la hoja y ves el logotipo del Partido Popular, les aseguro que lo primero que me sale es que nos estaban tomando el pelo.

Lo siento, señora Ferrer, no nos creemos cuando usted está hablando de independencia, de mérito, de capacidad, de igualdad, no son creíbles.
Tal vez el error de la consellera venga por eso mismo, por la desconfianza que existe hacia todo lo que pudieron llegar a hacer ustedes.
Hay un problema muy grave de credibilidad más allá de este asunto y que viene de la etapa del Partido Popular.

Aun así, el Grupo Parlamentario de Ciudadanos votará a favor de esta proposición no de ley porque creemos que son inadmisibles las declaraciones de la consellera de justicia porque creemos que tenemos que poner en valor el funcionariado público; aun con la mala fama que sufre y que parece que quiere acentuar el actual Consell, son básicos para el funcionamiento de nuestra sociedad y porque, de verdad, nosotros sí que creemos en la independencia, en la igualdad y en la meritocracia.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subiela.

Senyora Ferrer, demane vosté la paraula.

La senyora Ferrer San Segundo:

Solo unos segundos para agradecer, esta vez sí, al Grupo Ciudadanos el voto, que el voto siempre es sincero, es el que es, sí o no, agradecer en esta ocasión, y la verdad es que creo que es la primera vez que en una PNL que presento yo se produce, entonces agradezco el voto sincero.

Y creo que en atención a esto no voy contestar a consideraciones respecto a qué ha pasado hace años o no porque nuestro trabajo -vuelvo a decir- está en ver qué hacemos ahora para que el futuro, para que el presente sea mejor.

Y yo creo que en consideración a todo esto, me parece lo correcto que nos centremos en el espíritu y sobre todo en la letra y en el momento en que se produce la PNL.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Ferrer.

Passem doncs al següent grup parlamentari.

Per a fixar posició en nom del Grup Parlamentari Compromís, donem la paraula a l'il·lustre diputat Francisco García.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyor president.

Senyora vicepresidenta.

Senyories.

La veritat és que no esperava açò de vosté, senyora San Ferrer, no esperava esta PNL perquè, la veritat, vosté ve hui ací a contar-mos que La Generalitat té advocats i té interventors, doncs, mire, no ha caigut de ciència infusa, ¿o és que vostés quan estaven governant no s'adonaven que estaven?
¿O és que feien el que volien i, per tant, no s'havien adonat que esta figura existia en La Generalitat?

Vostés en la proposta de resolució diuen que Les Corts reconeixen la labor desenvolupada pels desempleats públics de La Generalitat que dia a dia serveixen amb objectivitat, imparcialitat, independència i professionalitat els interessos generals de l'administració autonòmica.
¡I tant que sí!
Per part del Grup Parlamentari Compromís els reconeguem i tenen tot el nostre respecte.

¿I vostés fan esta proposta amb tot el que ha caigut durant estos últims anys?
¿Parlen de pressions?
¿D'independència?
¿Que no s'enrecorden del cas del talp de palau?
Mire, li vaig a dir dos frases, el que feia un excap de seguretat, i deia: Â«Si mientes, no sales hoy de aquí.
Ten claro que con una sola llamada te quedas sin trabajo.
Â» Típiques coaccions del Partit Popular, típiques coaccions.

¿Això és objectivitat, imparcialitat, independència i professionalitat que vostés vénen hui ací?
Doncs, mire, jo crec que en eixa època el que sí pareixia més i semblava més són pràctiques mafioses.

Doncs, mire, he de dir-li que ha hagut un abans i un després.
Vostés venien ací i sí que és de veres, i és que aplicaven la política de la por en els funcionaris i en la gent que no eren funcionaris i ara n'hi ha una política de transparència.

I, en el segon punt, vostés diuen: Â«Les Corts censuren -ara ja som censuradors- i rebutgen les declaracions de la conselleria de justícia.
Â» No reproven, no recriminen, ni demanen rectificació, censuren directament.

Això sembla que vostés ho tenen molt interioritzat, allò de la censura o, pel contrari, igual és que tenen algun tutorial, d'eixos power points, per a ensinistrament de la censura al que són els adversaris polítics, pot ser, o no, o sols el tenen per a defraudar el tribunal de comptes.

Doncs, mire, jo els dic que la censura va acabar en el 1978, i que n'hi ha una cosa que es diu Â«llibertat d'expressióÂ» que s'aplica actualment.
I a més, lligen el que els interessa perquè vosté fa la PNL en base a una nota de premsa; tanmateix, no llig que la consellera del dia 28 es va reunir amb els advocats i amb els interventors, tres dies després, en el que va clarificar tot allò que va passar.

I, a més a més, la consellera, o la conselleria, també, a través d'una resposta, va donar compte del que s'havia malinterpretat en les paraules de la consellera, quan al que es referia la consellera en una entrevista no era que dubtava dels advocats interventors sinó del control de l'etapa anterior.

I, per a finalitzar, vostés ací mos diuen un tercer punt que no vol interferir en la independència de l'actuació de l'advocacia, intervenció en La Generalitat.
¡Clar que no!
¿O és que vosté pensa que va vosté a interferir?
Ningú està interferint.

I, després, diuen Â«reduir llocs de lliure designacióÂ»; mire, la llei de funció pública del 2010 la varen aprovar vostés i varen crear els llocs de lliure designació.
Nosaltres, ara, en la nova llei que està elaborant la conselleria sí que es va tractar; de fet, li aprovàrem una proposta de resolució en el debat de política general al respecte per a intentar eliminar al màxim possible eixos llocs de lliure designació.

I, després, diu Â«adopció de mesures que garantixen l'accés lliure a la funció pública sota els principis d'igualtat, mèrit i capacitatÂ».
¿És que encara està fent-se alguna oposició o alguna accés a la funció pública que no complisca eixos principis?
Si ho saben vostés, ¡denuncien-ho!
, ¡denuncien-ho!
, eixos processos.

I, per a acabar, l'últim punt, garantir que la promoció interna no supose un avantatge respecte a l'accés lliure quant a la reducció el temari.

Mire, jo només li he de dir que, ¡per favor!
, han de fer una proposta, llisca's la legislació, la llei, la Llei 10/2010, la que vostés varen aprovar, de funció pública, en la que l'article 119.
4 diu clarament que les convocatòries de promoció interna podran establir excepcions de realitzar proves o de coneixements, perquè el que se busca és més especialització en temari més especialitzat.

Per tant, el Grup Parlamentari Compromís anem a votar en contra d'esta proposta que no té cap sentit, en principi és una proposta que és oportunista sense tindre en compte totes les parts i totes les notes que han eixit aparegudes, no porta cap element de millora en la normativa d'accés a la funció pública, no defensa els treballadors i el que sí que sols busca és l'enfrontament entre la conselleria de justícia i els grans professionals que tenim en La Generalitat i als que tenim molt de respecte.

Per tant, no ho anem a fer, no anem a votar-li i tampoc anem a consentir eixe enfrontament.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García.

Per a rèplica a la fixació de posició del Grup Compromís, la diputada Ferrer San Segundo té la paraula per un temps màxim de quatre minuts.

Quan vosté vullga.

La senyora Ferrer San Segundo:

Mire, señor diputado.

Dicen ustedes que no creemos en la abogacía, y la ley de creación de la abogacía la hizo el Partido Popular, la hizo el Partido Popular.
¿De qué están hablando?
La hizo el Partido Popular, no ustedes, ¿eh?
Entonces, es decir, si alguien creyó en esto fue el gobierno del Partido Popular.

Mire, vuelve a incidir en la misma y, bueno, ustedes pueden seguir así, a mí me da igual, pero, bueno, aquí está la prensa escuchándoles y espero que la sociedad se dé cuenta de lo que está pasando.

Ustedes no hablan de la gestión del Consell actual, ustedes siguen hablando de lo que hemos hecho, de lo que hemos hecho mal, de lo malos que somos, de que no somos sensibles, de que no somos racionales, etcétera, etcétera, pero, mire, ¿sabe qué pasa?
, que es que la gente nos conoce, sabe que somos muchos y sabe que no es así como ustedes dicen.
Ese es el problema.

Y eso por lo que ustedes no entienden que este partido sigue siendo el más votado veinte años después de gobierno (aplaudiments), una y otra vez, y ustedes siguen perdiendo elecciones una y otra vez después de esos veinte años de gobierno.

¡Oiga!
, yo no sé, mire, nos va bien así, ¿eh?
, pero yo no sé si ustedes alguna vez tendrán autocrítica, autocrítica, tanto que la piden a los demás y naturalmente hay que hacerla para valorar esas cuestiones.

Porque yo siento comunicarles algo, ¡oiga!
, desde hace casi año y medio quienes están gobernando son ustedes.
Así que, ¡ya no cuela!
, ya no cuela que intervención tras intervención, mire, vengan diciendo una y otra vez lo mismo, ya no cuela porque no es un argumento eficaz y ya no cuela porque no le es eficaz en el tema de los votos.

Pero, bueno, si ustedes quieren seguir por ese camino, nosotros le seguiremos diciendo lo que quiera.

Como todo argumento, a lo que hemos planteado, que a usted le parecerá bien o mal, es decir, todo es perceptible y naturalmente puede opinar que no, lo he dicho muchas veces, ¿eh?
, y además agradezco que se argumente; pero como todo argumento, lo que se habla es de la cosa ésta del topo del palau, ¡vamos!
, yo no lo conocí porque estaba en el gobierno pero, mire, lo que sí que sé, lo que sí que sé es, primero, que esa persona no era empleado público; en segundo lugar, que esa persona por quien fue -si no me equivoco- denunciada fue por el gobierno ¡del Partido Popular!
Pero ¿de qué están hablando?
Por cierto que, además, resultó absoluto, completamente absuelto y archivado su caso en la vía penal.

Entonces, quiero decir, esto no es que sean churras con merinas, es que es ocupar el tiempo en hablar de algo para desviar la atención, y ustedes son especialistas en desviar la atención.
Pero, ¿sabe qué pasa?
Vuelvo a decir, ya no les cuela, porque ha pasado mucho tiempo, y los primeros meses salíamos aquí diciendo, bueno, ¡va!
, ¡vamos a ver!
, pero es que ahora la gestión de su gobierno, la gestión de su…

Dice usted que la consellera, mire, la consellera lo que tiene cuando comete, no sé si un error porque -como ha dicho perfectamente-, no sé si es un error o es eso lo que piensa el Consell y no sé si algunos o todos de ustedes, cuando comete una declaración tan grave, tan temeraria y tan -vuelvo a decir- impropia de una fiscal, una fiscal que está acostumbrada al cumplimiento de la legalidad, no puede decir una cosa así, es temerario, es irresponsable, ¿eh?
, cuando dice algo así no se trata solo de ir a ellos, hablar con ellos a ver cómo lo puede arreglar, no, no, lo que se trata es de rectificar públicamente por los mismos medios públicos en que lo ha dicho, rectificar esa declaración.

Y eso ¡no lo ha hecho!
Y, como no lo ha hecho, aquí estamos nosotros para exigirlo, sí, señor, aquí estamos nosotros para exigirlo porque no se trata de una mala interpretación, de lo que se trata es que uno dice lo que dice.

Y dice usted, que era uno de sus argumentos, que ella estaba acusando al sistema.
¡Oiga!
, esto del sistema es muy recurrente.
Pero ¿sabe lo que dice?
Lo que dice la consellera -lo tengo aquí-, dice Â«no voy a lanzar un dardo contra los interventores.
Â» Ese dardo, ¿es contra los interventores o contra el sistema?
¡Hombre!
, yo creo que con las personas que desarrollan la intervención.

Me pregunto dónde estaban los interventores y muchos jefes de sección, no solo la abogacía y la intervención.
Estos jefes de sección, ¿son el sistema etéreo o son personas concretas que desarrollan su labor en la función pública?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Ferrer San Segundo:

¿Y quiénes miraban para otro lado?
¿El sistema?
Y nadie dijo nada.
¿Quién no dijo nada?
¿El sistema o esas personas concretas?

Mire, menos superioridad moral, señorías, y más actuar.

Eso es lo que pedimos que hagan, y lo que están haciendo ustedes es mirar para otro lado pero, claro, se entiende, porque es que, claro, es difícil que censuren…

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Ferrer San Segundo:

…una conducta -y termino ya- quienes son protagonistas de esa política de presiones porque para presiones lo que ha hecho el conseller de economía con Invassat: imperdonable y presuntamente delictivo.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyor García, té vosté la paraula.

El senyor García Latorre:

Doncs, mire, sí que és de veres que la gent els coneix i els coneix prou bé perquè, mire, vostés -i és de veres- crearen l'advocacia però també feren us de l'advocacia, i algun conseller que hui està en presó la utilitzava per a fer rectificacions als mitjans de comunicació.
(Aplaudiments) Eixa és la seua catadura moral, eixa és la seua catadura moral.

I, mire, parlant del sistema, vostés, com el sistema no els agradava i no els agradava que els controlara els advocats de La Generalitat ni la intervenció, vostés creaven conselleries paral·leles, contractant empreses, a ficar amiguets (veus), coneguts, a tot el si del Partit Popular, ahí els col·locaven, sí, sí, està ahí, està ahí, tenim la documentació, conselleries que estaven duplicades en la seua funcionalitat, empreses totalment opaques.
¡Estem mirant-ho!
No estem dient tot els contractes…

El senyor president:

Senyories (veus), senyories, escoltem l'orador i, per favor, que no n'hi hagen debats (veus), efectivament, jo demane silenci i respecte per a l'orador que està en l'ús de la paraula.

Senyor García, li descomptaré el temps.

El senyor García Latorre:

Val.

Vostés mantenien empreses totalment opaques, i ara van apareguent totes eixes quotes de centenars de milions d'euros que els va tocar pagar a la societat valenciana.

Eixe és el sistema que vostés tenien creat.
¿I vostés vénen hui a donar lliçons ací de moralitat, d'independència, de coses que s'han de rectificar?

Mire, la consellera, en un exercici de responsabilitat, als tres dies, ¿eh?
, mire que vostés per a rectificar alguna cosa han hagut d'anar fins al Tribunal Constitucional perquè facilitaren informació, als tres dies la consellera va seure's amb tots els advocats i els interventors i varen quedar, en este cas, satisfets de les explicacions.
¿Per què?
Perquè n'hi ha responsabilitat.

I hem passat ací d'una política de la por, que vostés aplicaven en l'anterior legislatura, a tot el personal, i en este cas allò del talp del palau és una mostra de com vostés aplicaven eixa repressió interna i externa al que es fa actualment, que n'hi ha transparència, que fins i tot per a un ram de flors la intervenció intervé i ho fiscalitza, no com vostés abans que n'hi havia milions i milions que ara mos toca tornar a la Unió Europea, i milions i milions que s'han de pagar perquè vostés feien contractes ruïnosos i no es fiscalitzaven.
¿Per què?
Perquè vostés ni els passaven per l'advocacia.

Eixe era el problema, que vostés crearen una administració paral·lela per al seu interés i, hui en dia, estem treballant per a l'interés general per als valencians.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García.

Seguidament, per a conéixer la posició del Grup Parlamentari Socialista sobre esta proposició no de llei, té la paraula la il·lustre diputada Rosa Peris, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, president.

Señorías, hoy, el Partido Popular nos presenta una iniciativa para reprobar a la consellera de justícia sobre unas declaraciones que hizo, que la propia consellera de manera inmediata aclaró.

No hay caso, señora Ferrer, no hay caso, no tiene esta iniciativa ningún sentido, y además es enormemente desproporcionada, se mire como se mire.
Porque, que tengamos que aceptar una reprobación de la consellera de justícia por unas declaraciones del mismo partido, que a mi compañera Clara Tirado le votaron en contra cuando presentó la reprobación del señor Blasco y pidió la retirada de las placas con su nombre, ¡oiga!
, es que votaron en contra de reprobar a un conseller ¡condenado!
(Aplaudiments)

Ustedes que votaron en contra, en contra de reprobar, vienen y plantean reprobar a la consellera por unas declaraciones que ha hecho, que ha matizado, que ha rectificado y que ha hablado con los afectados.

¡Oiga!
, ¿ustedes tienen mesura?
¿Conocen la palabra mesura?
De verdad que tenemos muchas dudas.

Yo creo que en mayo del 2015 ustedes recibieron un golpe muy fuerte y han entrado en un estadio de amnesia profunda, que además pretenden contagiar al conjunto de la ciudadanía.

Pero nosotros creemos en la rehabilitación, en su rehabilitación y confiamos, además, en la pronta recuperación de su maltrecha memoria.
Y les vamos a ayudar.

¿Sabe lo que ocurre, señora Ferrer?
No se trata de recurrir al pasado, se trata de que cuando ustedes traen aquí este tipo de iniciativas no tienen autoridad ni tienen credibilidad.
¿Cómo pueden ustedes estar hablando aquí de la autonomía del sector público con lo que han hecho?

Señora Ferrer, ¿qué PP nos creemos?
, ¿el que usted hace aquí el paripé de querer representar o el anterior?
, ¿qué PP nos creemos?
Y ese es su problema, que no tienen credibilidad.
(Aplaudiments) Y le voy a decir más.

La consellera se reunió con la asociación de abogados de La Generalitat y zanjó el tema; es más, le agradecieron a la consellera sus explicaciones y dijeron de ella que es un gran activo del Consell, y no lo he oído de otras personas.
Pero el president de l'associació de l'advocacia de La Generalitat, el señor Luis Malent, dijo una cosa muy importante, escuchen, que ustedes no la han referenciado: Â«Durante años han estado al margen del control jurídico los organismos y empresas públicas, cuyas auditorías durante los gobiernos del PP se encargaban a gabinetes externos.
Â» ¿Saben lo que dice la abogacía de La Generalitat?
Que no estaban ni ustedes las esperaban.

¿Quiere que se lo traduzca?
Pues, mire, que ustedes montaba un entramado de empresas y organismos con tres objetivos: centrifugar deuda, escapar de los controles y burlar del acceso laboral a la administración pública.
Y sustituyeron los requisitos de igualdad, mérito y capacidad por el del enchufismo, el amiguismo y la antigüedad en el carnet del Partido Popular.
(Aplaudiments) Eso es lo que ustedes hicieron durante este tiempo.

Pero, mire, ¿quiere que le diga o le lea parte del informe de la Comisión Europea sobre la manipulación de las cuentas en España?
El PP no respetaba los principios contables, usaron cuentas extrapresupuestarias, el gasto quedó sin contabilizar durante años.
¿Y cómo le explicaron ustedes al agujero de las facturas de sanidad guardadas en el cajón?
Porque echaron la culpa al interventor.
¿Y el interventor saben lo que le dijo?
No, oiga, es que me enviaban las facturas fuera de plazo para que la Intervención ya no pudiera actuar.
Para que no pudiera actuar.

Por lo tanto, ustedes, señorías, deberían tener un poquito más de mesura.

Hablan de los puestos de libre designación…

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Peris Cervera:

…-acabe-, destituyeron a más de 40 jefes de servicio y convirtieron sus puestos de concurso en puestos de libre designación, hicieron lo mismo con las secretarias y con los coordinadores de los asesores.
En fin, ese es el único Consell que ha puesto y que ha quitado los puestos de libre designación.

Señorías, como es obvio, votaremos en contra de esta iniciativa que nunca debieron presentar, porque ni tiene sustento ni usted es autoridad para sostenerla.

Confiamos, confiamos en la pronta recuperación de su memoria y nos agradaría que con ello, si puede ser, recuperen también la vergüenza.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a rèplica a la intervenció de la posició del Grup Socialista.
Senyora Ferrer, té vosté la paraula.

La senyora Ferrer San Segundo:

Mire, señora Peris, la autoridad la dan las urnas y la credibilidad la gana uno al día trabajando, (aplaudiments) uno a uno día trabajando.
Y lo que nos están pidiendo ustedes es que no trabajemos.

Y mire, usted me puede hablar de lo que quiera.
No, que no presentemos iniciativas, que no hablemos, que no podemos hablar, no tenemos autoridad.
Mire, ustedes me pueden decir lo que quieran.
Y además se lo he dicho muchas veces.
Es más, yo agradezco las enmiendas, cuando las han retirado me he sentido frustrada, porque me gusta que se presenten enmiendas porque eso significa que se ha trabajado sobre el asunto.

Lo que no pueden decir es que no hay dedicación, estudio y rigor en las cosas que se presentan, acertadas o no, les guste o no, coinciden ideológicamente o fácticamente con lo que ustedes piensan o no.
Pero lo que no pueden decir, como ha dicho usted, es que aquí estamos haciendo el paripé.

Mire, usted no sé, pero yo no he hecho nunca, ni lo intento nunca, venir aquí a hacer el paripé, porque me gusta responder ante los ciudadanos del encargo que nos han dado.
Con lo cual, me parece francamente un insulto a la labor parlamentaria de todos los grupos, y en este caso al que han insultado, del Partido Popular y del diputado que está hablando, que estén hablando en esos términos.

Mire, es que no me contestan a cosas muy importantes que se ha dicho.
Oiga, ¿por qué están desnaturalizando la labor de los…, el cuerpo de los abogados de La Generalitat?
¿Por qué la están desnaturalizando?
Y de una oposición de 230 temas están abriendo vías para colocar a enchufados, para colocar a personas que sepan callar, que con 30 temas de un test puedan entrar en bolsa (inintel·ligible) … ¿Por qué han amortizado cuatro plazas en septiembre de 2015?
¿Por qué?
¿De personas que estaban en la abogacía?
¿Por qué?
Oiga, ¿por qué?
¿Qué pasa con el abogado…?
¿Por qué no han nombrado…?
Nadie me ha contestado, eh.
Y han hablado ya todos.
Me he esperado hasta el final por si oía a alguien, alguien que contestara.
¿Por qué no han nombrado año y medio después al abogado general de La Generalitat?
¿Por qué?
¿Por qué?
(Aplaudiments)

¿Por qué están manteniendo en esta función a una persona que es el secretario autonómico bajo la ficción de que está cubriendo una baja temporal por enfermedad?
¿Por qué?
Oiga, que es la persona que tiene que regir los destinos, los criterios y la unidad de actuación de toda la abogacía de La Generalitat.
¿Por qué?

Y último, ¿cumple esa persona que está desarrollando de hecho las labores de abogado de La Generalitat, cumple los requisitos de la Ley de asistencia jurídica de La Generalitat?
¿Los cumple?
¿Los cumple?
Porque son muy especiales.
Ha habido hasta sentencias del Tribunal Supremo sobre eso.
¿Los cumple?
Oiga, porque si no los cumple de verdad que es muy grave.
Está desde hace casi año y medio esa persona, todas las actuaciones en la administración, los contratos y convenios de entidades públicas necesitan, como saben bien ustedes, necesitan informes preceptivos, en este caso preceptivo, del abogado de La Generalitat.
Si no cumple los requisitos, todo lo que han hecho ustedes, lo que ha hecho esa persona y este Consell durante casi año y medio puede ser declarado nulo de pleno derecho.
(Aplaudiments) ¡Oiga, contésteme a eso!
¡Eso es lo grave!
Eso es lo grave y nadie ha hablado.
Uno, dos… A ustedes no les cuento porque no estaban.
Uno, dos y tres que sustentan al Consell, nadie ha contestado nada.

Oiga, ese silencio, ese silencio, o es de una ignorancia supina, tanto que hablan de que nosotros no sabemos de lo que hablamos, o están encubriendo una situación que puede ser ilegal y sobre todo desencadenar efectos…, recursos económicos de La Generalitat.

Oiga, están ustedes hablando de los asesores externos.
Y mire, es que solo me acuerdo de memoria, pero anteayer leí que la Diputación de Valencia, que está presidida por ustedes, ha encargado 130.
000 euros de facturación a una asesoría jurídica externa.
Oiga, actualícense porque están ustedes haciendo lo que dicen que no se puede hacer.
(Aplaudiments) ¡Pues no lo hagan!

Si lo ha hecho mal PP, mal hecho, aquí estamos para analizar el futuro, pero no hagan ustedes lo que dicen que no se puede hacer.
Oiga, salió anteayer, si me acuerdo de memoria, esto no lo tenía preparado, pero como lo dice usted, eh.

Mire, no me da tiempo a más, pero dicen ustedes que es muy fuerte, que los golpes, los golpes que tenemos son muy fuertes… Mire, nosotros seguimos trabajando todos los días.
Y vuelvo a decir: tenemos el apoyo de mucha gente, a la que tenemos que dar explicaciones y con la que tenemos que tomar medidas para que sigan confiando en nosotros.
Y estoy de acuerdo.
Pero, mire, para golpes fuertes, el del Partido Socialista.
En fin, no sigamos por esa vía que creo que no (inintel·ligible) …

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Sí, demane vosté la paraula.

Sí, té vosté la paraula.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, president.

Señoría, usted habla de que la autoridad la dan las urnas.
¿También cree que las urnas les blanquean de la corrupción?
(Veus i aplaudiments) (Veus) ¿Que les blanquean de la corrupción, de la mala gestión (veus) …

El senyor president:

Senyories, senyories.

La senyora Peris Cervera:

…del despilfarro, del enchufismo?
¿Les blanquean de todo eso?
(Veus) Porque eso hemos estado hablando.

Mire, usted habla de la autonomía y de no funcionar, y acusa a la consellera cuando dice que no funcionaron.

Yo creo que ha sido antes el compañero de Compromís, hace poco yo leía unas declaraciones de la vicepresidenta que ponía un caso que le había ocurrido.
Miren, oiga, compramos un ramo de flores para hacerle un homenaje a una señora que estaba en una residencia y la intervención hizo un informe desfavorable.
(Veus)

¿Me quiere escuchar?
¿Me escucha?

El senyor president:

Senyories, demane silenci i respecte a la…

La senyora Peris Cervera:

Cuando la consellera habla del sistema está pensando en algo que dijo, por ejemplo, el señor Lesmes.
¿Tenemos una justicia, o unas estructuras o una administración pensada para el roba-gallinas y no para los procesos de guante blanco y de corrupción?
¿Tenemos unos mecanismos que impiden comprar un ramo de flores, pero ha entrado a boca llena todos los mecanismos de corrupción que ha habido en estos años?
¡Ese es el debate!
Ese es el debate.

Y esa consellera no ha acusado, no ha acusado a los funcionarios públicos.
A usted le parece así, es su opinión, pero no lo ha hecho.

Ustedes, con ustedes los controles ni funcionaron y además ustedes los cortocircuitaron.

Y mire, señoría, le agradecemos sus consejos, pero le voy a… Le recuerdo, el gobierno valenciano salió en rueda la señora Paula Sánchez de León, flanqueada por Isabel Villalonga, de la abogacía de La Generalitat, y el señor Salvador Hernándiz, de la intervención, ¿sabe para qué?
Para decir que el informe de la Unidad de Auxilio Judicial del Tribunal Superior de Justicia de Madrid, que investigaba contrataciones irregulares en la Comunidad Valenciana por el caso Gürtel, se flanqueó para decir que ese informe era falso.
Eso se llama respectar a los funcionarios públicos.

Pero es más, es que su portavoz señaló al interventor que firma el informe para decir que ese informe había sido torticero, que estaba lleno de mentiras.

¡Oiga!
¿Quiénes no respetan?
¿Quiénes no respetan?
Le he contado y le he explicado el caso del jefe de la intervención de la Generalitat valenciana.
Por cierto, que está imputado.
Fueron ustedes quienes dijeron que todo lo que había pasado es culpa de ellos.

Por lo tanto, cuando ustedes tienen un problema y un marrón, inmediatamente, si es posible, los funcionarios.
¿Es que no se acuerda, es que no se acuerda de lo que hicieron?
Yo les pido que tengan un poquito…, les pido que tengan un poquito de memoria para tener autoridad, (veus) no la tienen, porque no tienen memoria ni nunca actuaron ni de manera de recta ni respetando los principios básicos de la administración pública.
Y ese es su gran problema.
Y algún día lo reconocerán.

Pero además le voy a decir que no se equivoque, que no se equivoque porque está en el Parlamento valenciano, ante los representantes legítimos de la ciudadanía.
Y le voy a decir que esto no es un acto de militantes del Partido Popular, donde personas como ustedes pueden decirles a los ciudadanos, oiga, como dijo Rus, ¿no?
, Â«miren si són tontos els ciutadans que els he dit que els vaig a dur una platja, i va i me votenÂ».
Pues mire, nooo, no.
¿No?
¡Hombre, claro que lo ha dicho el señor Rus!

Esto no es un mitin del Partido Popular.
(Veus) Somos representantes de la ciudadanía.
Por lo tanto, por lo tanto, les pido mesura, le pido memoria, le pido si tiene un poquito de vergüenza.
(Veus)

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, una vegada substanciat el debat, anem a passar a la votació.
(Remors)

Senyories, anem a votar el punt 1 de l'ordre del dia, que és la presa en consideració de la proposició no de llei especial d'urgència, presentada pel Grup Parlamentari Popular.
Senyories, comença la votació.
Senyories, la proposició no de llei ha estat rebutjada amb 48 vots en contra, 44 vots favorables.
No s'ha exercitat cap vot telemàtic.
I donar la benvinguda a la diputada Elisa Díaz, que la felicitem per la seua maternitat.
(Aplaudiments)

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la inclusió en els pressupostos generals de l'estat d'una línia pressupostària per a finançar el transport metropolità de l'àrea de València, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 32.
921, BOC número 115)

El senyor president:

Senyories, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el número 2: presa en consideració de la Proposició no de llei que presenta el Grup Parlamentari Socialista, sobre la línia pressupostària per a finançar transport metropolità de l'àrea de València.

Donem la benvinguda al regidor de Mobilitat Ciutadana de l'Ajuntament de València, el senyor Giuseppe Grezzi, que ens acompanya des de la trona de convidats.

Per a presentar i defensar la iniciativa, donem la paraula i escoltarem amb atenció la.
.
.
Senyories, anem a.
.
.

Sí, demane una miqueta de silenci per a escoltar la intervenció, senyories.

Té vosté la paraula.

La senyora Martín Pérez:

Gracias, presidente, y presidenta.

Señorías, me presento hoy aquí, se presenta hoy aquí mi grupo con iniciativa que debe traducirse en el apoyo del gobierno central a la autoridad del transporte metropolitano para esta ciudad, para Valencia.

La necesidad de esta autoridad de transporte metropolitano es evidente.
O ¿alguien se cuestiona que una ciudad como Valencia, con un área metropolitana definida y clara, de 60 municipios, no la tenga?

Tanto La Generalitat como las administraciones locales valencianas son titulares de competencias en materia de transporte público de viajeros.
Esta fragmentación de competencias impide que la gestión del sistema de transportes se realice de forma eficiente en el entorno metropolitano, por lo que es necesario la existencia de mecanismos de coordinación que permitan planificar y gestionar el sistema de una forma integrada.

La movilidad, señorías, es un derecho necesario para poder acceder a otros derechos fundamentales, tales como el trabajo, la sanidad, la educación, siendo incluso considerado cuarto pilar del estado de bienestar.

Existen otras áreas en España.
De hecho, en la actualidad hay más de 20 áreas de autoridad de transporte en nuestro país.
Son creadas de distintas maneras.
Algunas de ellas son creadas por ley de la comunidad autónoma, como es el caso de Madrid, Asturias, Mallorca.
Otras son creadas por consorcios, como son los casos de Cataluña, Andalucía, Gran Canaria.
Y hay algún caso particular o peculiar, como es el caso de Pamplona, que está integrada en un marco de la mancomunidad.

En el caso que nos ocupa, la autoridad única de transporte de Valencia, será un organismo autónomo, dependiente de La Generalitat, creado mediante una norma con rango de ley a la que se adherirán los ayuntamientos mediante convenios para ceder sus competencias, y cuyo ámbito territorial está perfectamente definido en el artículo 2 de la Ley 1/1991, de la Generalitat valenciana, por la que se regula la ordenación del transporte metropolitano de Valencia, así como con las posteriores ampliaciones.

Es decir, en esta ley, como sus señorías sabrán, se enumeran todos los municipios que forman parte del área metropolitana y luego hay…, posteriormente hay un decreto de 2001 en el que se amplia a tres municipios más; con lo cual, la cuenta sale de 60 municipios, que es lo que les he comentado en un principio.

Por todo ello, La Generalitat y los ayuntamientos de Valencia y su área metropolitana, conscientes de la importancia que para el adecuado desarrollo económico y social del área de Valencia tienen las políticas de movilidad, firmaron el pasado 25 de julio la declaración institucional para la creación de una autoridad única de transporte para el área de Valencia.

Porque en la actualidad existen muchas ofertas, se puede viajar en transporte público a través de autobús urbano de la EMT, bus interurbano, metro, tranvía, cercanías Renfe.
Pues bien, lo que ha sido propuesto en la creación de la autoridad de transporte metropolitano de Valencia, es decir, la creación por ley de un organismo autónomo dependiente de La Generalitat, al que mediante convenio se puedan adherir y puedan tener sus propias funciones, puedan tener su financiación y sus propias competencias.

Esta nueva agencia del transporte coordinará y unificará la movilidad para una población que supera el millón seiscientos mil habitantes.
Es una pieza clave, por lo tanto, para optar a las subvenciones de las que ya gozan otras áreas de transporte metropolitano, como es el caso de Madrid, Barcelona y Canarias.

La nueva agencia del transporte, por lo tanto, es clave.
Y es clave sobre todo por un detalle, y es que desde el 2012 Valencia no accede a ninguna ayuda porque en esa fecha, en 2012, fue finiquitado por el anterior gobierno del Partido Popular lo que era la agencia de transporte.
Esta agencia de transporte era una conditio sine qua non para poder acceder al denominado contrato programa.
De modo que hay otras ciudades en España que gozan de subvenciones y ayudas, mientras que la ciudad de Valencia no goza de tal ayuda.

La destrucción de esta agencia del transporte ha supuesto la pérdida de subvenciones que se cifran en alrededor de 350 millones de pérdidas.
Es, por lo tanto, una agencia que no debió dejar de existir nunca y que ahora debe ponerse en marcha, aunque sea con otro concepto jurídico distinto.

Por ello, por parte del Consell, con el apoyo de los municipios de Valencia, se pone en marcha, pero como ya sabemos, cualquier iniciativa que se lleve adelante, cualquier actuación, necesita de financiación.
Pero mal empezamos si por parte del gobierno central se nos discrimina nuevamente a la Comunidad Valenciana, porque han tardado muy poquito en contestar a la carta remitida por el conseller de Hacienda y Modelo Económico, y lo cierto es que por parte del Ministerio de Hacienda y Administraciones Públicas, solamente le han bastado cinco días para contestar y deshacerse de la petición.

Miren, efectivamente, la carta del conseller Soler, firmada conjuntamente con la consellera Salvador, se remite en fecha 6 de octubre al ministerio de hacienda, solicitando que en el proyecto de presupuestos generales de 2017 se incluya una partida presupuestaria para la Comunidad Valenciana, con un importe equivalente, como mínimo, al que ya se contempló en los presupuestos del 2010 y cuya finalidad sea financiar el transporte metropolitano de Valencia.

Y la respuesta no se ha hecho esperar, ha venido en tiempo récord.
La fecha de contestación del escrito es de 11 de octubre.
Oye, una maravilla y una rapidez, la verdad.
¡Ojala todo lo contestarán igual!
La pena es que la contestación es en negativo y para deshacerse.
Lo que hacen es, el gobierno central, nuevamente, es tirar balones fuera, y se escuda esta vez en una excusa para no atender… para no responder a las demandas reales de los valencianos, pues el gobierno central dice estar en funciones y como está en funciones, no puede realizar esta modificación, no puede incluirlo en los presupuestos generales.

Lo que nos hace falta es que desde el gobierno central demuestren su voluntad, porque lo que han hecho ahora es demostrar, una vez más, su falta de voluntad para con los valencianos y las valencianas.
Se han dado mucha prisa en contestar y, además, lo hacen con una respuesta en la que podemos decir que falta toda voluntad política de cumplir cualquier tipo de obligación con esta comunidad.
Es decir, esto es lo de siempre, para los demás sí, para nosotros no hay, sea por un concepto o por otro jurídico, da igual, el caso es que aquí no llega.

En la propia carta incluso se reconoce el trabajo que se ha realizado por el Consell, por los municipios, se le da un reconocimiento, pero dicen que no es posible.
De modo que, una vez más, el Gobierno de España expresa su más mínima voluntad para con esta comunidad.

Y lo cierto es que el Gobierno de España no ha actuado bien.
En lugar de haber escrito esta carta con tanta celeridad, en lugar de haber contestado rápidamente y de excusarse, lo que debería haber hecho es ponerse a trabajar para encontrar soluciones y poder incluirlo esto en los presupuestos de 2017.

Porque esta subvención tiene que figurar, sobre todo si tenemos en cuenta que desde el 2011, como ya les he dicho, esta ciudad ha dejado de percibir los 350 millones que podía haber percibido.
Si la agencia valenciana de transporte no se hubiese destruido, sí se hubiese podido acceder a esos contratos programa.
Es decir, que desde el 2011 aquí lo que se tienen son pérdidas.

Lo que se está intentando con esta autoridad del transporte es que se haga una buena gestión de todo el transporte metropolitano del área de Valencia, que está perfectamente diseñada y delimitada, pero, sobre todo, lo que queremos es igualdad de trato para esta ciudad como para el resto de las ciudades.

Porque mire, señoría, nosotros nunca…, siempre lo hemos dicho, no queremos ser más que otras ciudades, no queremos ser más que otras comunidades, pero tampoco queremos ser menos.
Por eso pedimos que el Ministerio de Fomento, que el ministerio de hacienda, que el Gobierno de España deje de dar la espalda a los valencianos y a las valencianas, que nos dejen de tratar ya como una autonomía de segunda, que nos den el trato que merecemos, el mismo que el resto, y que no se valgan en excusas banas para no incluir una línea de financiación para la autoridad metropolitana del transporte.

Por eso, señorías, es por lo que mi grupo y desde aquí les pido su voto favorable para esta iniciativa, para que se pueda llevar a cabo y para que sea efectiva.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, a esta proposta…, proposició no de llei que presenta el Grup Socialista, brillantment per la diputada Sandra Martín, s'han presentat dos esmenes.
El que no sabem des de la presidència és si n'hi ha acords sobre les esmenes o no.
¿No n'hi ha acord?

Per tant, passarem a la defensa de l'esmena per cadascun dels grups que han presentat esmenes.
N'hi han dos, una del Grup Parlamentari Compromís, al qual done la paraula, en la persona de Teresa García, i després el Grup Popular.

Per la presentació i defensa de l'esmena, té la paraula la il·lustre diputada Teresa García per un temps màxim de huit minuts.
Remarque això de màxim perquè si això continua en esta dinàmica, segurament el ple del matí acabarà sobre les quatre de la vesprada.

Senyoria.

La senyora García Muñoz:

Ens cenyirem al temps, senyor president.
Moltes gràcies.

Moltes gràcies, senyor Grezzi, que està hui ací visitant-nos, per a assistir a aquest debat.

Les administracions públiques, diu la llei, que facilitaran la mobilitat de les persones com a element essencial de la seua qualitat de vida, com a accés al treball, a la formació, als servicis i a l'oci.
Açò és el que diu la llei, almenys, la nostra.

La realitat és altra cosa ben diferent.
L'àrea metropolitana de València s'estén sobre una superfície de més de 1.
400 quilòmetres quadrats, agrupa a més de 50 municipis i té una població conjunta de més d'1,6 milions de persones.

La situació del transport públic en aquesta àrea metropolitana és vergonyosa.
Cada dia el desplaçament en el transport públic per a milers de persones que viuen en la ciutat de València és una odissea, tan gran que compensa utilitzar el cotxe propi, en els casos on es pot utilitzar.
En aquells casos que no, directament és una obligació morir en un transport públic que deuria ser un servei de proximitat i, tanmateix, ens trobem davant un servei car, deficient, amb freqüències vergonyoses, retards i problemes d'accessibilitat.

És per això que cal reclamar i recolzar aquesta petició i, si de cas, ampliar-la; ampliar-la també a totes aquelles àrees metropolitanes que ens afecten, Castelló, Alacant-Elx, Gandia, Torrevella, etcètera.

Però, concretant, el que està passant a l'àrea metropolitana de València és un autèntic greuge comparatiu que els valencians patim i que se pot solucionar d'una manera absolutament clara.

València, a dia de hui, destina 60 milions d'euros per al transport públic de la seua ciutat.
Si aquesta partida estiguera recolzada pel finançament corresponent per part de l'estat, podríem i tindríem majors recursos per a tindre un transport públics més econòmic i també per a poder exercir major nombre d'inversions per a millorar la mobilitat en la nostra ciutat i en la nostra àrea metropolitana.

El llegat del govern del Partit Popular ha segut el del retrocés, el retrocés del transport públic: l'eliminació de línies d'autobusos entre pobles tant des del govern autonòmic com des del local, deixar sense servicis línies que utilitzaven milers de persones cada dia, reduccions del servei, de les freqüències de pas, vehicles envellits, massificació, pujades unilaterals del bitllet senzill, falta d'abonaments, etcètera.

Per això, a banda de demanar l'execució de plans d'infraestructures ferroviàries que el govern espanyol té en el seu pla de rodalies i que no sabem per què mai s'executen, també hem de demanar un finançament en igualtat de condicions que altres àrees metropolitanes de l'estat.

Aquest govern, junt, el govern sustentant pel pacte del Botànic, juntament amb València i els municipis de l'àrea metropolitana, està treballant per a la creació de la futura autoritat única de transport metropolità.

En 2017 tindrem un organisme de coordinació institucional que exercisca les competències de transport i mobilitat de les poblacions de la nostra àrea metropolitana: autobús, metro, rodalies, etcètera.
Organisme que des de fa molts anys existix en ciutats europees com poden ser Paris, Londres, Brussel·les o Amsterdam, i que ací el més paregut que se pareixia a eixe tipus d'autoritat el Partit Popular s'encarregà d'eliminar.

I eixa eliminació, l'eliminació de l'agència valenciana del transport ens ha costat 400 milions d'euros en pèrdues, o 400 milions d'euros que podíem haver destinat per a millorar les línies, per a millorar les infraestructures i per a tindre un accés al transport públic més econòmic que el que tenim.

Se suposa que el transport públic és quatre vegades més econòmic que el transport privat i, en canvi, en la nostra àrea metropolitana és més car el transport públic que el transport privat.
I açò té un clar còmplice, que és l'acció de govern de les polítiques del Partit Popular, tant a València com a Madrid.

En 2016, Madrid va rebre de l'estat 126 milions d'euros per al finançament del seu transport metropolità; Barcelona, 98; València, en canvi, 0.
I encara, encara hem d'aguantar que després d'anys sense cap subvenció cap al transport públic valencià, el senyor Montoro mos done com a gran solució que tanquem l'EMT.
Em sembla que és…, que es tracta de nou d'una altra burla més del Partit Popular cap als valencians i les valencianes.

Des de Compromís hem exigit, any rere any, un finançament just a Madrid i ara tornem a demanar el finançament que ens correspon i que tenen altres àrees metropolitanes de l'estat, però no només això.
La setmana passada els representants de Compromís a Madrid varen defensar una iniciativa, que es va aprovar en la comissió de foment, que versava sobre aquestes dos línies: la primera, cobrir el dèficit de finançament que existix sobre el transport metropolità; i la segona, fer-li front a la manca de legislació que existix sobre el tema.

El transport públic és una competència pròpia dels municipis de més de 50.
000 habitants, tanmateix, no existix cap llei de finançament del transport públic que puga cobrir els dèficits d'explotació o els contractes programa que se puguen tindre sobre el finançament d'aquests serveis.

És per això que hem presentat aquesta esmena.
Hem presentat aquesta esmena per tal de complementar la proposta que avui debatem, perquè el que no podem fer és demanar el finançament cap a un transport…, o el dèficit de finançament de cara al sistemes de transport públics metropolitans sense tindre tampoc ningun marc legislatiu legal que regule com se té de portar a terme eixe finançament.

Per tant, fa falta també, així mateix, una llei de finançament del transport públic a l'estat espanyol, perquè hem de recordar també que som l'únic estat europeu que no té aquest tipus de llei i que, per tant, no tenim eines ni criteris objectius amb els quals saber quina quantitat de despesa hem de fer front en el transport públic o quina quantitat d'eixa despesa podria ser finançable.

I així mateix, també cal avançar en una llei de mobilitat sostenible i de mesures efectives contra el canvi climàtic.
Aquesta setmana la premsa advertia que els nivells de CO2 han superat tots els rècords històrics.
I segons l'informe de la biodiversitat de l'estat espanyol, s'ha passat d'un factor 100 en 1990 a un factor 115 al nostre estat.
Mentre que en Europa, en el mateix període s'ha passat d'un factor 100 a un factor 77.
Mentre en Europa estan reduint emissions, nosaltres estem augmentant-ne.

I hem de dir que el transport és el causant del 30% de les emissions de CO2.
Per tant, si volem lluitar contra el canvi climàtic, hem de fer front a inversions en els sistemes de transport que ens permeten un transport públic més sostenible, però un transport públic sobretot que ens permeta cobrir l'objectiu que el transport públic, que és moure-mos i moure-mos en igualtat d'oportunitats.

Efectivament, el transport públic és el quart pilar de l'estat del benestar i en el nostre país, en el País Valencià, sembla que tingam una barrera per a poder accedir, com tantes altres barreres tenim per a poder accedir als sistemes de benestar, causats entre altres coses per la manca de finançament a la qual ens sotmeten des de l'estat espanyol.

Per tant, evidentment recolzem aquesta proposta i l'esmenem per a complementar-la i poder, digam, tindre també un marc legislatiu de referència que ens ajude a avançar en sostenibilitat i en accessibilitat a la mobilitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada.

S'ha presentat una esmena en nom del Grup Parlamentari Popular, que la defensarà l'il·lustre diputat Vicent Betoret.
Quan vosté vullga.

El senyor Betoret Coll:

Molt bé, moltes gràcies, senyor president.

Intervinc per a fixar la posició del Grup Popular davant la proposició no de llei presentada pel Grup Socialista i per a presentar l'esmena que hem presentat, perquè entenem que descriu cronològicament com hauria de produir-se eixa sol·licitud d'ajuda, en este cas, al govern d'Espanya.
Perquè, tal com està formulada, induïx a error.
No vull pensar que s'ha fet aixina de manera tramposa, sinó que s'ha fet aixina per error.

Ho dic perquè per a sol·licitar este tipus d'ajudes, com vostés saben, fa falta l'existència d'una agència, fa falta l'existència d'una entitat, d'una autoritat de transport metropolità.
I a dia de hui, tal com la companya que ha presentat ací la proposició no de llei ha reconegut, no n'hi ha res en relació a eixa agència o eixa autoritat de transport metropolità més que una declaració institucional.
I per tant, en una mera declaració institucional és impossible poder demanar ningun tipus d'ajuda.

Per tant, el que deuria fer-se és, en primer lloc, dur ací una norma en rang de llei per a constituir, per a crear ací eixa autoritat o eixa agència.
Perquè no crec que siga possible, com dia, demanar eixa ajuda sense l'existència d'eixa agència.
Una agència més que, com l'agència de la innovació o l'agència -com algun company es refereix a ella- l'agència fantasma, l'agència d'emergències, una agència que existix, però que no té ninguna llei que li done suport.

En este cas, això és impossible, si el que se pretén realment és reclamar una ajuda per al transport metropolità, en este cas, de l'àrea metropolitana de València.
Si el que es pretén és generar confrontació i generar debat polític, sense buscar ninguna solució al problema, ham donat en el clau.
Poden fer, com han proposat vostés en la proposició no de llei.
En qualsevol cas, jo crec que allò seu és mamprendre per dur ací un projecte de llei sobre la creació d'eixa agència i, a partir d'ahí, tota la resta.

En segon lloc, tenim un problema.
Bé, millor dit, teníem un problema.
Quan esta proposició no de llei es va presentar, teníem un problema que tots vostés coneixen, que és una situació de bloqueig polític en la conformació d'un govern nacional.
I jo crec que esta proposició no de llei fou premonitòria, perquè venia firmada pel senyor Muñoz com a portaveu adjunt, si em permeten la broma, i açò sigué premonitori que esta situació s'anava a desbloquejar.

Pareix ser que tindrem ja un govern d'Espanya, i per tant n'hi haurà possibilitat de poder generar un projecte de pressupostos generals de l'estat, i per tant dotar pressupostàriament esta partida.
Perquè d'altra manera.
.
.
I vosté se referia a la carta, la carta del govern el que li diu és que un govern en funcions no pot aprovar un pressupost general de l'estat, i per tant no pot incrementar les quanties per a, en este cas, el programa de transport metropolità.
Ara això serà possible.

Però, vull fer-li una correcció.
Vosté diu que ha segut impossible demanar esta subvenció o esta ajuda des del 2012, perquè desaparegué l'Agència Valenciana de Mobilitat.
Però el que no diu és que en el 2010 el govern de José Luis Rodríguez Zapatero en la llei d'acompanyament del pressupost féu desaparéixer eixa ajuda, féu desaparéixer eixa ajuda.

Per tant, si haguera estat l'agència però no hi haguera havut ningun tipus.
.
.
, no n'hi ha ningun tipus de programa que puga aportar recursos, doncs la veritat és que és difícil de fer-ho.
En qualsevol cas, ja dic, ara podem generar l'agència.
Doncs, cal fer-ho primer.
Tindrem pressupost general de l'estat, perquè presumiblement n'hi haurà govern.
I podrem donar solució a d'açò.

Però n'hi haurà govern si els parlamentaris valencians, en este cas, fan alguna cosa coherent, que és: si volem que açò comence a rodar, el que haurem de fer és demanar-los als nostres parlamentaris dels nostres respectius grups que faciliten eixa conformació del govern, votant a favor, o abstenint-se almenys.

La carta, vaig a fer referència a la carta que vosté dia.
Perquè vosté dia que en la carta, en este cas el senyor Beteta, que és el que contesta, escoltant-la a vosté pareix que se pose de perfil.
I la carta diu que no és factible elaborar i presentar un projecte de pressupostos, perquè se troba en funcions, diu: Â«No obstante, es intención de este ministerio estudiar la propuesta de cara a su posible inclusión en los presupuestos generales para el próximo ejercicio y prestar la máxima colaboración para encontrar posibles alternativas de acuerdo.
Â»

Jo no interprete d'eixes lletres que estiga diguent que no.
Està diguent més bé tot el contrari.
Està diguent que volen reunir-se en este cas en La Generalitat, en l'Ajuntament de València, en tots els actors interessats que açò ixca endavant, per tal de trobar una solució.
Per tant, jo crec que vosté no ha contat exactament el que dia la carta a la qual s'ha referit.

Per tant, jo entenc que l'esmena que mosatros presentem reflectix o d'alguna manera establix cronològicament com han de ser les coses.
Perquè no podem exigir-li al govern de l'estat la creació d'una ajuda, si no tenim en primer lloc govern en l'estat, si no tenim pressupost.
Però, abans de tot això, si no tenim eixa agència valenciana o eixa autoritat metropolitana del transport.

Per tant, jo entenc que és prou coherent el que estem plantejant, i jo crec que és fàcilment acceptable, perquè jo crec que millora en prou el que vostés plantegen en la seua PNL.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Betoret.

Diputada senyora Martín, per a acceptació o no de les esmenes plantejades.
Sí, quan vosté vullga.

La senyora Martín Pérez:

Gracias, presidente.

Señoría, respecto de la enmienda del Grupo Parlamentario Compromís, la vamos a aceptar.
Aceptamos la enmienda, aceptamos que se haga extensiva la reclamación de la financiación a las áreas de Alicante y Castellón.
Aceptamos también la creación de la ley de financiación del transporte público, que se inste, y la de la ley de movilidad.
Cierto es que lo he comentado con la compañera antes, que esto daba para tres PNL.
Pero bueno, entendemos que no está de más reivindicarlo con lo que ya en sí lleva la propia iniciativa del Partido Socialista, con lo cual la aceptamos.

Respecto a la otra enmienda que se ha presentado por parte del Grupo Popular, pues es que no sé por dónde cogerla, señor Betoret, sinceramente.
Usted dice, y ayer lo hablé con algún compañero suyo que ahora no se encuentra.
.
.
, bueno, sí que se encuentra aquí, hablé con ellos y me dijeron que sí, que efectivamente era una enmienda para poder aceptarse.
Pero es que mire, es que es una desvergüenza la enmienda esta.

Ustedes nada más han querido meter un punto.
Y les digo a sus señorías, esta enmienda, en su punto dos, dice: Â«Exigir a todos los parlamentarios nacionales electos de la Comunidad Valenciana que permitan con su voto, a favor o abstención, que se forme un gobierno a la mayor brevedad, y con ello se puedan presentar los presupuestos generales 2017.
Â»

El punto 1, señor Betoret, el que habla de la ley, la ley está creada, está aprobada por el Consell, y usted sabe perfectamente que va en la ley de acompañamiento de los presupuestos que pasarán por esta cámara.
(Veus) No, no, lo sabe usted perfectamente.

El punto 3 dice: Â«Exigir al Gobierno de España, una vez constituido, que se dé financiación.
Ya me dirá usted a mí si eso no es lo que estamos exigiendo en esta PNL desde el principio hasta el final, la financiación.
O sea, es abundar en lo mismo.
Â«Y que del grado de cumplimiento se dé cuenta a estas Cortes.
Â» Es decir, que ustedes se han montado tres puntos, porque en realidad lo que querían meter es el punto 2.

Así que yo le digo que esta enmienda no solamente no se la vamos a aceptar, porque es que me parece, de verdad, hasta de mal gusto.
A ustedes el transporte metropolitano de la ciudad de Valencia les importa nada y menos.
Se cargaron la agencia en el 2012.
Usted dice que Zapatero quitó la línea.
Claro que quitó la línea.
Pero, ¿sabe por qué quitó la línea?
Porque su gobierno llevaba dos años sin pagar el 50%, que era lo que le correspondía pagar.
(Aplaudiments)

Llevaba dos años, y como eso se paga -no, sí-, como eso se paga a medias entre el gobierno central y el de La Generalitat, y el de La Generalitat no pagaba, se eliminó.
Pero es que no tuvieron bastante con dejar de pagar, sino que en el 2012 se cargaron la agencia.
Esa agencia del transporte, usted ha pasado por encima.
No, esa agencia era importante para poder acceder a lo que eran los contratos programa.
Y desde entonces, esta ciudad de Valencia se ha quedado sin cobrar ninguna financiación para el transporte.
Lo abandonaron completamente.

O sea, que la enmienda esta, de verdad que me causa estupor.
Cuando yo la he leído esta mañana, digo: es increíble que para querer meter solamente lo del tema del gobierno de España, que no viene ni a cuento en esta iniciativa, que lo que les digo yo a ustedes es que les importa muy poquito el transporte.
Si ustedes piensan que esto se lo podemos aceptar, me parece inaceptable de todas, todas.

Porque, además, es que ya le digo, es que los otros puntos, el primero le he resuelto por qué, y el tercero y el cuarto es que están incluidos en la propia iniciativa, que me da a mí la impresión de que ni siquiera se ha leído.
Así que ya le digo que no se lo voy a aceptar.

Respecto a la de Compromís, ya le he dicho que sí, con lo cual el texto quedaría, el inicial nuestro, más la adición de la propuesta del Grupo Compromís.

Gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Martín.

Per a rèplica, el senyor Betoret.
Quan vullga.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Doncs me vaig a quedar amb el titular.
És cert, ha reconegut vosté que Zapatero eliminà la línia per al transport metropolità, i eixe és el titular (aplaudiments) d'esta PNL.
Que vostés han reconegut que efectivament va ser aixina.

Anem a vore, mosatros el que estem plantejant… Vosté me diu que l'agència està aprovada.
Escolte, l'agència no pot estar aprovada, perquè vosté mateix ha reconegut que efectivament la creació d'eixa agència ve en la llei d'acompanyament, que si jo malament no recorde, és un projecte de llei, que està presentat ací però que no hem discutit encara.
Per tant, no pot estar aprovat.
Jo el que li estic diguent…

El Consell, sí, el Consell evidentemente trae aquí el proyecto.
Pero es un proyecto de ley.
Es un proyecto de ley que se decidirá aquí si se aprueba o no se aprueba.
Pero no está aprobada, y por lo tanto no está creada la agencia valenciana de movilidad o la autoridad de movilidad, como usted quiera llamarle.

Y oiga, yo creo que es coherente pedir que se eche a andar la legislatura a nivel nacional para que se constituya un gobierno, para que haya un presupuesto general del estado y para que se pueda pedir esa ayuda que estamos pidiendo en esta proposición no de ley, porque si no, todo lo demás no sirve de nada.
Si no hay gobierno, no hay presupuesto, no sirve de nada, con agencia o sin agencia.

Por lo tanto, yo creo que lo que estamos planteando es absolutamente coherente.
Yo entiendo que a ustedes, en ese ánimo de generar un cordón sanitario ante todo lo que propone el PP, les parezca mal.
Pero es que les parece mal todo, todo lo que proponemos nosotros, como decía antes mi compañera que me ha antecedido en la intervención.
Es que digamos lo que digamos.
Para ustedes, nosotros no deberíamos hablar, deberíamos estar callados en los escaños, sin decir nada.

Pero oiga, estamos haciendo propuestas con intención de mejorar lo que ustedes traen aquí.
Es nuestro punto de vista.
Por lo menos, lo que exigimos es respeto.
Porque hablan ustedes de desvergüenza, ¡oiga!
, trátennos con un mínimo de respeto, un mínimo de respeto, simplemente.

Y yo creo que mejora en mucho -como decía- todo lo que ustedes plantean, salvo que lo que ustedes en realidad quieran es generar un Consell paralelo con un montón de agencias, porque si a ustedes les da igual que se conforme gobierno, les da igual, y el objetivo es conformar agencias pues, primero fue la agencia de emergencias, con el señor Ángel Batalla; luego, la agencia de la innovación, con el señor García Reche, no sé si para esta agencia contarán ustedes con el señor Burriel y traen entonces a todos los exconsellers del gobierno de Lerma y lo que pretenden es generar un Consell paralelo.

¡Oiga!
, yo no creo que sea eso, pero, ¡oiga!
, me parece poco serio y poco riguroso pues, bueno, no traer primero a la agencia, no esperar, o pedir, o hacer lo posible para que se constituya un gobierno a nivel nacional y que se aprueben unos presupuestos para poder generar el crédito necesario para pedir la ayuda, yo creo que eso es lo primordial para que esto tenga visos de prosperar.

Y, si no, lo que vamos a encontrarnos es pues con lo que le dice la carta: Â«¡Oiga!
, mire, tenemos voluntad de entendernos.
¡Oiga!
, miren, tenemos voluntad de generar esas partidas presupuestarias para poder resolver ese problema pero no podemos, la ley del gobierno impide que un gobierno en funciones pueda aprobar un presupuesto y que, por lo tanto, pueda incluir partidas nuevas si se prorroga el presupuesto anterior.
Â»

Por lo tanto, yo creo que es absolutamente coherente, yo creo que no es ningún despropósito, y yo creo que es fácil de aceptar.
Lo que pasa es que yo entiendo que también ustedes en ese ánimo de fijar el cordón sanitario en torno al PP no son capaces de bajar al terreno de la normalidad y de la coherencia y de aceptar cosas que son absolutamente razonables.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta primera:

Gracias, señor Betoret.

Senyora Martín.

Solo, por favor, una vez.
Ya, un momentito, un momentito.

Un segundo porque algo, si es tan amable, es que no funciona, no puedo reconocer, es que no se enciende.
(Veus)

Cuando quiera.

La senyora Martín Pérez:

Gracias, señora vicepresidenta.

Mire, señor Betoret, esta autoridad, esta ley entra en vigor el 1 de enero, por eso se pide, por eso se tramita ante el Gobierno de España.

Yo le pediría, por favor, que se aprenda el nombre, no hable de la agencia esa que se va a crear, que esto es una.
.
.
, sí, sí, la agencia esa que se va a crear, apréndase por lo menos el nombre aunque sea por respeto a los valencianos, y se lo dice una alicantina, pero yo creo que ese respeto se lo merecen, por lo menos.

Mire, usted dice que nosotros ponemos un cordón sanitario a todo lo que ustedes hacen.
No, es que están confundidos, no ponemos un cordón sanitario, es que ustedes hacen cosas a propósito para no ser aprobadas y entonces tener ese argumento.

Porque esta enmienda -se lo he dicho ya a usted antes-, esto es vergonzoso, esto es vergonzoso, que para meter el punto 2 de que nos voten, o se abstengan, o tal y cual, metan todo lo demás, que el tercero y el cuarto ya está incluido en la propia PNL, de verdad, ¿eh?

Yo entiendo que usted tiene que salir ahí, sí, yo entiendo que usted tiene que salir ahí, que usted tiene que defender este turno en contra, que no es su materia, que el diputado que tiene que hacer esta materia hoy por circunstancias no pueda hacerla; si yo todo eso lo entiendo, y se lo voy a disculpar, incluso el desconocimiento que he visto que tiene en algunas materias, pero no me diga usted a mí, no me diga usted a mí, no me diga usted a mí que este grupo no quiere aceptarlas y poner un cordón sanitario porque ya estamos hartos de que ustedes vayan de ositos, de que ¡fíjate!
, siempre están con la herencia, con el pasado, pero es que ¡ostras!
, la herencia y el pasado que nos han dejado.

No puede obviar usted, ¿eh?
, y no me puede cambiar y decir Â«no, ha dicho que es que ZP se cargó la línea de financiaciónÂ».
No, lo que le he dicho, ¡y escúchelo bien!
, lo que le he dicho es que el gobierno en el que estaba la señora Bonig, el gobierno de su partido dejó de pagar el 50% que le correspondía (aplaudiments), y por eso se venían arriba.

No coja usted la verdad por donde le interesa porque ¿sabe lo que pasa?
, que es que eso no le trae cuenta, por mucho que ustedes quieran aquí escenificarlo, por mucho que quieran justificarlo, que no trae cuenta, que mire, que nosotros no tenemos todos los consellers imputados y desfilando por los juzgados a diario, ¡que no!
, que es que en esta materia también, en todas.
Y ustedes van aquí de lastimosos, de penita, de que Â«fíjate que nos lo quieren hacerÂ» (veus), no, ¡oiga!
, es que esto no hay por dónde cogerlo.

Y usted saber perfectamente que una enmienda normal y corriente, si no hubiese sido nada del otro mundo, se la hubiese aceptada, porque es voluntad de este grupo parlamentario sacar adelante las iniciativas, y no es la primera vez que se ha votado alguna cosa que ustedes han votado también y nosotros; pero esto es que no hay por dónde cogerlo.
Y no se lo vamos a permitir, que utilice algo tan importante, que ni siquiera se ha aprendido el nombre, como es la autoridad del transporte metropolitano de Valencia, para meter pues, mire, otra cuestión que me interesa.

Creo que esto tiene la relevancia suficiente como para que se trate como tal.
Así que yo le agradecería el respeto por lo menos.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Martín.

Per a fixació de posició, per part del Grup Parlamentari Podemos-Podem, té la paraula el diputat senyor César Jiménez.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

En 1996 es va decidir suprimir, pel en aquell moment arribat govern de La Generalitat del Partit Popular, el Consell Metropolità de l'Horta que, entre altres funcions, tenia competències en matèria de transport metropolità.
Mai no va funcionar massa bé, però des que Rita Barberá va arribar al govern es va preocupar d'acabar de matar l'invent.

I és per això que es valora positivament des del Grup Parlamentari Podemos-Podem la recuperació d'aquest tipus d'òrgans com el que ara vol tornar a posar en marxa el govern valencià, que serveixen per a fer front a la descoordinació existent entre els distints models i mitjans de transport que es presten en l'àrea metropolitana, amb els conseqüents desequilibris entre oferta i demanda en els serveis.
Les coordinacions, que igual com passa en totes les àrees metropolitanes, causa la situació de dispersió de competències entre administracions públiques, titulars dels serveis urbans i interurbans.

Davant la realitat resultant d'un conjunt de municipis que tenen competències pròpies però moltes vegades poca capacitat tècnica i econòmica per a fer una bona ordenació del transport urbà en els seus respectius termes municipals, és per això que valorem positivament la creació de l'autoritat del transport municipal de València.

També, per ser un dels requisits que estableix l'estat per rebre la subvenció que sota el nom de contracte programa reben ja des del govern espanyol àrees metropolitanes com Madrid o València.

Aprofitem la trona, també, per a agrair que s'haja acceptat l'esmena de Compromís que recull la proposta que en el debat de l'estat de la comunitat va fer este grup per a dotar d'un òrgan similar la conurbació d'Alacant-Elx, que abastaria entre 700.
000 i 800.
000 persones, i en menor escala la de l'àrea de la Plana de Castelló, que seríem una població aproximada de 350.
000 persones.
Açò ajudaria els representants locals a aclarir-se en qüestions com si volen revertir el fracàs del Tram de Castelló amb noves línies, ja que un dia diuen una cosa i l'endemà la contrària.

Ara bé, tot i que em sembla bé la proposta i anem a votar-la a favor, deixe'm expressar uns dubtes que espere fagen arribar als responsables de la conselleria competent.

Davant de la creació imminent de l'autoritat del transport metropolità -crec que comença l'1 de gener la seua activitat-, ¿per què les preses de dotar a una població, Mislata, d'un nou i costós servei d'autobusos quan les mislateres i mislaters tenien altres alternatives, mentre Xirivella, Aldaia i Alaquàs compartixen un únic servei d'autobusos concessionat que té denúncies per deficiències d'este?

¿Per què les preses per a crear el bo únic de transport de l'horta sense adonar-se que just per a estes poblacions esmentades suposarà un increment tarifari?

¿Per què no en lloc de traure un avantprojecte de llei del taxi, que s'intuïx que provocarà conflictes en el sector des del seu naixement, tindre paciència i avaluar de manera conjunta des de l'autoritat el transport metropolità, tot l'ordenament de serveis públics de transport, ja que no cal oblidar que els taxis també són un servei concessionat?

I ja l'última pregunta, senyora presidenta -vaig acabant-, ¿a qui Govern d'Espanya i amb quina força es podrà exigir, com diu la proposta de solució, la inclusió de la línia pressupostària per a finançar el transport públic metropolità de l'àrea de València?

Per últim, deixe'm fer una referència a l'esmena presentada pel Partit Popular perquè a nosaltres també ens ha deixat estupefactes.

Primer, perquè no són vostés qui per a exigir, mitjançant una PNL, que parlamentaris electes voten en un sentit o un altre en una investidura d'una altra cambra.
Si s'haguera acceptat l'esmena, diga'm vosté com hagueren assegurat que es complia, diga'm vosté.

I, en segon, perquè ja és voler fent sang demanar una cosa que per un grup parlamentari, per dos grups parlamentaris i el proposant sembla que tinguen camí d'aconseguir-ho.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Jiménez.

Per part del Grup Parlamentari Ciudadanos, el senyor David de Miguel.

El senyor De Miguel Martínez:

Gracias, presidenta.

Señorías, buenos días.

Yo poco más voy a aportar en cuanto a los motivos o a los argumentos por los que es necesario reclamar una mejor financiación o esta asignación financiera al transporte metropolitano.
Es verdad que es uno de los pilares del estado de bienestar, que es necesario que sea más eficiente y -como digo-, ¿cómo los voy a aportar?

Lo que sí que está claro es que esto es una reivindicación histórica, bueno, ya, aparte esto desde siempre se ha estado reclamando y se ha estado negando por parte de uno de sus gobiernos, y por otros, se ha reclamado por el ayuntamiento, consellerias, y siempre, una vez más, se nos ha ignorado a los valencianos.
Esto -digamos- sería una muestra más de la discriminación hacia los valencianos puesto que otras ciudades como Madrid o Barcelona, incluso Canarias, sí que reciben estos fondos.

Esta discriminación, además, ya rozó -y no voy a entrar en este tema porque al fin y al cabo es de ambos gobiernos-, rozó el surrealismo -como digo- este verano con lo del señor Montoro, que se cierre la EMT; pues si se cierra la EMT, ¡claro!
, se cierra la EMT porque no hay fondos, ve los fondos y luego, ya, se cierra.
Es verdad que luego se matiza, no se pidió cerrar, se pidió información.
Bien, no vamos a entrar.
Pero es que es un episodio más de estas cosas tan surreales que pasan con la Comunidad Valenciana.

Pero, bueno, en cualquier caso, yo espero que hoy todos los grupos estemos de acuerdo en la reclamación de esta asignación de fondos para el transporte metropolitano, aunque sea como gesto porque -y ahora sí- coincido en parte, y a mí también me parece la enmienda del Partido Popular, el punto 2 sobre todo me parece…, a mí no me molesta, me ha hecho gracia, y así se lo he dicho porque, ¡vamos!
, no quiero darle más importancia a lo que dice de exigir lo que tenemos que votar, pero yo sí que coincido, pero totalmente, con que ustedes mismos dicen en la PNL que la autoridad de transporte único es requisito imprescindible para obtener esos fondos.

¡Hombre!
, pues vamos a ser realistas y vamos a ser un poco serios porque si ahora esto se aprueba y llega al gobierno en funciones y dice Â«no, es que nos piden desde las Cortes que incluyamos una partida para el transporte metropolitanoÂ»; ¡ah!
, muy bien, ¿cuál es la autoridad?
; Â«no, no la tienenÂ»; y para qué lo piden.
Si, no, está en la ley de acompañamiento pero no está aprobada, o sea, la aprobaremos cuando toque pero es que no está aprobada.

Y ya le digo, nosotros vamos a votar en contra, ¡ay!
, en contra, perdón, a favor, a favor de este gesto porque ya le digo yo que con un gobierno en funciones, con unos presupuestos prorrogados, con una autoridad que todavía no está creada pues ¿yo qué quieren que les diga?
Es que yo he empezado ya a dudar de la efectividad de lo que aprobamos aquí porque, no sé, ¿qué será lo próximo que pidamos?

Y ya le digo, a mí me gustaría que, no sé, esto a lo mejor, para empezar, que esta autoridad se hubiera creado hace tiempo, que ya llevan un año en el Consell, y está desde el 2012 que se liquidó el anterior organismo por parte del Partido Popular, pues si este problema ya viene desde siempre porque el problema de la falta de financiación para el transporte metropolitano de valenciana es un problema de siempre pues, ¡hombre!
, podían haberlo hecho de forma que, al menos, hoy, llegáramos a aprobar esta PNL con la autoridad ya creada y no decir Â«no, está en la ley de acompañamientoÂ», bueno, pues, nada, ahí está bien, hasta diciembre ahí la tenemos.

Pero, en fin -para acabar-, ya les digo que nosotros, puede contar con nuestro apoyo, vamos a apoyar este gesto, este gesto de reclamación, igual que votamos a favor otros gestos que estamos aprobando aquí en esta cámara, porque es un problema que -creo- ya toca, hay que decir otra vez ¡basta ya!
, como ya hemos dicho con la financiación, ¡basta ya!
de que seamos pues, no sé, no tengamos derecho a las mismas asignaciones, a la misma financiación que otras ciudades.

Y poco más, pero es lo que les digo, replantéense, por favor, este tipo de cuestiones porque a mí me ha parecido poco serio desde luego el punto 2 de la enmienda del Partido Popular; pero también me parece no poco serio pero sí un poco precipitado que aprobemos todo esto sin tener en cuenta: gobierno en funciones, presupuesto prorrogado y autoridad de transporte único sin crear.

Gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor De Miguel.

¿Des de l'escó?
¿Si?
Demane vosté la paraula.

Té vosté la paraula.

La senyora Martín Pérez:

Gracias, señor presidente.

Agradecerle, señor De Miguel, antes que nada, su apoyo a esta iniciativa, a usted y a su grupo.
Comentarle nada más que el motivo de esta PNL, claro está que es el tema de la financiación.
Ojalá se hubiesen podido solucionar todos los problemas que tienen la Comunidad Valenciana y, en este caso, la ciudad de Valencia desde el minuto uno.
Es cierto que el gobierno lleva ya más de un año y se van abordando los problemas.
Pero, ya le digo, ojalá se hubiesen podido arreglar muchos, o sea todos.
Porque se está intentando abordar este, se está abordando este, y hay muchos más.

O sea, esto lo vamos a tener a continuación.
Como le he comentado, esta autoridad del transporte, la ley entrará en vigor el día 1 de enero.
Lo que sí se puede hacer con los presupuestos es hacer una reserva de la cantidad.
Se está avisando al ministerio en este caso, para que haga una reserva de esa cantidad, ya que la ley y la autoridad entrará en vigor el 1 de enero.
Y, en ese sentido, lo que le he dicho: agradecerle simplemente.
No es ni una réplica, es matizarle lo que ha dicho y agradecerle su voto a favor.

Gracias, presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, finalitzat el debat, anem a passar a votació.
Els recorde que anem a votar la proposició no de llei del Grup Parlamentari Socialista, amb l'esmena, amb la inclusió de l'esmena d'addició del Grup Compromís, registre d'entrada 37.
922.

Senyories.
Senyories, comença la votació.
Senyories, ha estat aprovada la proposició no de llei, amb 88 vots favorables, 1 en contra i 1 abstenció.
Queda aprovada la proposta de resolució, amb l'esmena d'addició.
(Aplaudiments)

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre el projecte d'un tren de la costa que unisca Gandia amb Dénia i Dénia amb Alacant com un veritable tren de rodalia, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 31.
689, BOC número 109)

El senyor president:

Senyories, anem a passar al següent punt del ordre del dia, que és el tercer, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei del projecte d'un tren per la costa que unixca Gandia, Oliva i Dénia amb Alacant.

Per a la presentació i defensa, té la paraula l'il·lustre diputat Josep Nadal, per un.
.
.
Senyoria, quan vosté vullga.

El senyor Nadal Sendra:

Bon dia.

Bellreguard, Oliva, Pego, el Verger, Ondara, Dénia, Pedreguer, Xàbia, Gata, Teulada, Benissa, Calp, Altea, l'Alfàs del Pi, Benidorm, la Vila-joiosa, el Campello.
Estos són alguns dels pobles pàries que no tenen dret a connexions de rodalia com cal.
Esta és la història de l'estafa més gran mai contada en tota l'Espanya radial.

Quan el 1974 es va tancar el tram de la línia València-Dénia que anava de Gandia a la Marina Alta, este diputat ni tan sols havia nascut.
Aquell trenet que va nàixer per a portar al port de Dénia les taronges de la Ribera i es va convertir en eix d'intercanvi entre les comarques al nord i al sud del riu Xúquer, no duraria ni per a vore arribar la democràcia.
Va córrer la mateixa sort que l'Alcoi-Gandia pocs anys abans.

Aquells trens de proximitat i ritme lent que havien fet créixer els pobles i una xicoteta indústria canalitzada cap als ports exportadors de la costa, es van deixar destil·lar tan ràpid com va arribar la cultura de la rajola i el turisme de masses.
Entremig, ni en dictadura ni en democràcia la vertebració del país dels valencians no va ser mai una prioritat per a l'estat.
Ja ho va dir aquell: els invertebrats també poden ser feliços.
I aixina estem.

Des de comarques com la Marina, la meua generació i les generacions que han vingut després mai hem viscut una altra cosa que una comarca al cul del món, sense tren, amb autopista de peatge i amb una alternativa per carretera nacional que concentra els majors punts negres de tot el País Valencià, on la gent ha d'alçar-se cada matí i jugar-se la vida al volant en unes carreteres nacionals realment indignes i molt poc segures.

Una comarca que, a més, té la característica que el territori és utilitzat com un recurs de depredació per a tercers, per als que vénen de fora.
Llavors, la lògica és aclaparadora.
Si els turistes rics que vénen de fora ja tenen el seu mitjà de transport privat, des de Madrid no calia calfar-se el cap en res més de mitjans de transport per a estes comarques.
No feia falta, la lògica era totalment aclaparadora.
I van passant els anys i aixina estem.

L'informe del Ministeri de Foment sobre l'anomenat tren de la costa, encomanat a TRN Ingeniería, una consultora, per cert, experta en informes d'autopistes i AVE, ha conclòs que Â«atendiendo a criterios de sostenibilidad financiera y socioeconómicaÂ», els valencians de les marines no en som prou ni som prou rendibles per a meréixer un tren de rodalia amb estàndards europeus.

Per al govern de Madrid del Partit Popular, el que planteja és un tren per l'interior, un tren d'alta velocitat que es burla dels pobles i de les comarques de la costa del País Valencià del sud, que porten quaranta-dos anys demanant el tren i ara resulta que el ministeri es burla de mosatros i diu: Â«No, no, ara farem un tren per l'interior i d'alta velocitat.
Â» Molt bé, molt de cas heu fet a tots eixos alcaldes del PP que van estar a principi de 2000, s'agarraven tots de la mà en unes manifestacions ahí.
.
.

Jo m'enrecorde una que vaig anar l'any 2009, que a la pancarta posava: Â«Volem el tren, any 2010, ni un any més.
Â» Això és el que posava en la pancarta.
Era l'any 2009, que estàvem tots els alcaldes ahí votant en mig poble darrere.
Doncs, ahí ho teniu.

Quaranta-dos anys esperant, quaranta-dos anys en què el veïnat i els ajuntaments de la Safor, la Marina Alta, la Marina Baixa i l'Alacantí no han deixat ni un sol moment de reivindicar un tren que unira per la costa les dos ciutats més importants del nostre País Valencià.
Un tren que vertebrara el territori i sobretot un tren que donara servei a aquells veïns i veïnes dels pobles que s'alcen cada matí, van cada matí a treballar i comproven en la seua pell el que significa la mobilitat al cul del món.

Portem quaranta-dos anys que evidencien, a més, el fracàs estrepitós de la classe política valenciana, una classe política que ha segut incapaç en tots estos anys de tindre ningun pes a l'hora de negociar diners, a l'hora de negociar infraestructures i a l'hora de negociar el poder.

Un poder valencià a Madrid que, per cert, no ha existit mai, que no era més que una mentida i que com a molt aprofitava perquè, quan estaven a l'oposició, es demanaren coses, com el tren de la costa, que després, quan arribaven al poder a Madrid, simplement no han fet i no han fet mai en quaranta-dos anys, es burlaven de la gent.
Però bé, això són coses del sucursalisme, el que té el sucursalisme en política.

Des de Compromís entenem que els trens de rodalia són un dret i un servei públic bàsic, que no ha d'atendre a criteris de rendibilitat sinó d'accés universal.
Un servei que estalvia costos energètics, és sostenible per al medi i té efectes redistributius, i que per descomptat també vertebra el territori.

Demanem als diputats i diputades d'esta cambra el vot unànime a aquesta proposta per a demanar al govern espanyol que complisca d'una volta per totes la seua obligació i licite i construïsca ja el tren de la costa.
La gent d'aquestes comarques se sent menyspreada i oblidada per l'estat.
Al cul del món no podem esperar quaranta-dos anys més.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

A esta proposta de resolució s'han presentat tres esmenes.
No sabem si s'ha arribat a un acord o no, o si els portaveus volen defensar-les.
En tot cas, vaig a donar per a explicació.
Primer, serà la diputada Sandra Martín, en nom del Grup Socialista, però sí que mos agradaria que indicaren si n'hi ha algun acord.

Va pel registre d'entrada segons la presentació.
Després, va el senyor Marí, i després.
.
.
No, abans del senyor Marí, el senyor Manuel Pérez Fenoll.
Per tant, cadascun de vostés disposarà de huit minuts.
Però, si n'hi haguera un acord o un consens, se podíem estalviar algun temps.
(Pausa)

Senyories, anem a continuar.
De les tres esmenes presentades, n'hi ha un consens en dos dels grups esmenants.
Ara se'ns presentarà l'acord al qual s'ha arribat i després li donarem la paraula al senyor Fenoll.
El senyor Manuel Pérez Fenoll.

Té vosté la paraula, diputada, per un.
.
.
Quan vosté vullga.

La senyora Martín Pérez:

Gracias, presidente.

Efectivamente, el tren de la costa es un proyecto pensado para unir las ciudades de Valencia y Alicante, pasando por Gandía, Denia y Benidorm.
Debe ser un objetivo prioritario en nuestras infraestructuras, ya que además de vertebrar todo el territorio por donde discurre, fomenta el turismo.

En 1974 se acaba una historia de noventa años de servicio, con más de noventa años de historia de una conexión ferroviaria entre la Ribera y Denia, puesto que Denia era el puerto de embarque de los productos de la Ribera.
Como ya se ha apuntado, la zona a la que se refiere es una de las más densamente pobladas y con un gran atractivo turístico de la Comunidad Valenciana, lo que supone por tanto un argumento más a añadir a la hora de exigir esta infraestructura.

Las comarcas de la Marina Alta y Baixa y la de la Safor tienen 544.
000 habitantes que no disponen de una conexión de tren y que por tanto están obligados a utilizar vehículos particulares, lo cual entra en contradicción claramente con la política de movilidad sostenible que se lleva a cabo por el Consell actual y con el fomento del uso del transporte público.

Además, debemos saber que la vía alternativa para desplazarse sería en este caso la AP-7 que, como todos sabemos, es de pago, lo cual tiene un importante efecto disuasorio sobre su uso, y si no se usa la AP-7 se usaría la nacional, la 332, que atraviesa muchos de estos municipios y que no deja de ser una vía bastante conflictiva, que muchas veces lo hemos denunciado.
Es una vía complicada, con mucho tráfico, con tráfico pesado y con una siniestralidad importante.

Recientemente la publicación del estudio informativo del Ministerio de Fomento, cuya exposición pública se ha terminado recientemente, como ha dicho el diputado exponente.
Efectivamente, fue encargado a una empresa especializada, a TRN y realmente lo que nos ha escandalizado a todos es que justifique la…, que no se vaya a hacer el tren de la costa lo justifique porque ni social, ni económicamente resulta rentable.

Porque, además, es que en este informe lo que vemos es que las estimaciones que hace del tráfico de viajeros reducen notablemente las realizadas por el gobierno valenciano.
El citado informe basa toda su conclusión en parámetros económicos, concluyendo de este modo que no hay rentabilidad financiera y socioeconómica para el proyecto.
Y también que, desde el punto de vista de interés de la sociedad en su conjunto, ninguna de las cuatro fases que lleva el tren de la costa sería rentable.
Así, como suena.

De modo que la negativa del gobierno a abordar esta infraestructura vendría motivada por razones de rentabilidad económica únicamente.
Hay que recordar lo que les he dicho antes, que da servicio a quinientos cuarenta y cuatro mil habitantes.

En este informe emitido se obvia por completo y se desprecia el enorme interés social que tiene esta infraestructura, el enorme interés turístico que tiene toda aquella zona -recordemos que toda esa zona del sur, sureste de la Comunidad Valenciana es una zona altamente turística.
Todo esto se olvida, aquí nada más que importa que la infraestructura no es rentable.
Lo de que socialmente no es rentable es que directamente ni lo han valorado, lo dicen tal cual y no hacen ninguna apreciación más.

De modo que el Consell y estas Cortes yo creo que…, el Consell desde luego no renuncia a proyectos.
Estas Cortes yo creo que nos deberíamos manifestar a favor del voto positivo de esta PNL porque no debemos renunciar a la existencia de este tren de la costa.
Esperamos, por tanto, que el gobierno de España tenga la misma consideración hacia nuestra Comunidad Valenciana que tiene con otras infraestructuras.
Porque, miren, por ejemplo, el AVE a Galicia u otras infraestructuras que la propia exministra de fomento, Pastor, reconoció que no eran rentables pero que, Â«oye, que socialmente eran necesariasÂ».
Y se hicieron.
No sé por qué aquí nos tratan de una manera distinta.

A esta PNL hemos presentado nosotros una enmienda, una enmienda muy sencilla en la que únicamente añadimos que, por ese trazado en el que iría el tren de la costa, una vez que se realice que se tenga en cuenta que pueda circular también el de alta velocidad, ya que esto técnicamente es posible.
De hecho, cuando se inaugure el AVE a Castellón irán por esta misma vía.
Con lo cual no descartamos que aunque sea un tren evidentemente de servicio para la costa, evidentemente de cercanías, que por esas vías también pueda circular la alta velocidad, es decir, no descartamos que exista esta alta velocidad.

Por lo cual entendemos también que, por parte del grupo parlamentario proponente o de Compromís, es aceptada esta enmienda, con lo cual el voto será favorable de mi grupo hacia esta PNL.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada.

A continuació, per a conéixer també l'acord a què s'ha arribat amb esta transacció, el senyor Alexis Marí.
No n'hi ha rèplica perquè tenen vostés un consens.
(Veus) La rèplica és per si ha sigut vosté contradit en les seus argumentacions.
No ha sigut contradit, per tant, anem a conéixer este consens a què s'ha arribat en dos grups.
El senyor Alexis Marí explicarà l'acord al qual s'ha arribat per un temps màxim de cinc minuts.
(Veus)

Quan vosté vullga, senyor Marí.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, president.

Señorías.
Se lo dijimos en su día al presidente Puig: en Denia y aquella comarca, como uno no tenga coche o tenga helicóptero mal lo tiene, mal lo tiene.
Desde hace años, desde hace muchos años, en esta comunidad no se está invirtiendo en un buen servicio ferroviario que permita cohesionar el territorio y facilitar el desplazamiento de los ciudadanos con un transporte público y de calidad.
En Ciudadanos entendemos que es un despropósito que no se invierta en algo tan fundamental como es el transporte público como instrumentos para vertebrar nuestro territorio, tanto la costa como el interior.

Ahora mismo la única conexión que hay es un trenet que está en desuso, está viejo, que tarda una hora y media en llegar desde Altea hasta Alicante.
Una hora y media de llegar desde Altea a Alicante, que nunca llegó a Gandía ni comunica con Valencia.

Miren, desde nuestro grupo sabemos -y así lo piensa la mayoría de la población afectada- que la falta de inversión para llevar a cabo esta infraestructura se debe única y exclusivamente a la falta de interés político y a la falta de consenso.
Y es que, tanto unos como los otros, parece que han actuado con desprecio ante esta infraestructura del todo vital e importante.
Porque, durante todos estos años, no se han puesto en marcha ninguna medida y, repito, ninguna medida realista para ejecutar las obras.

Ni el Partido Popular, ni el Partido Socialista en Valencia, ni en Madrid han hecho nada para que se ejecuten las obras.
La realidad es que los líderes del bipartidismo, en nuestra comunidad, han preferido someterse a los intereses de sus respectivos partidos en lugar que reivindicar los intereses y las necesidades de los valencianos.
Esto sí que es pelear por el interés de los valencianos.
Y así estamos, como ha dicho el diputado Nadal, cuarenta años después seguimos sin tren.

Es evidente la mala comunicación que existe con la capital de la Marina alta y la necesidad de esta infraestructura clave para cohesionar el territorio.
El Consell lo conoce y anunció que sería una prioridad durante esta legislatura pero de momento no se ha hecho nada.
Se lo repito, no se ha hecho nada para que se ponga en marcha.
Señorías, los ciudadanos de estas comarcas -una población de más de quinientos veinte mil habitantes, que, por cierto, es más del 10% de la población de la Comunidad Valenciana- están indignados.
Llevan cuarenta años esperando a que se cumplan las promesas políticas y no están dispuestos a esperar cuarenta años más.

No hay que pedir por pedir, sino hacerlo con sentido común y siendo realistas.
Por eso, nosotros pedimos que el proyecto se efectúe en dos fases.
La primera, en una primera fase consideramos que se debe exigir al Gobierno de España que se incluya en los próximos presupuestos generales del estado, la dotación presupuestaria necesaria para la construcción del tramo desaparecido en 1974 entre Gandía y Denia, así como a que se comprometa la licitación del mismo durante el año 2017.

Y una segunda fase que el Gobierno de España se comprometa a culminar el proyecto del tren de la costa, de forma que se convierta en un verdadero servicio público de transporte que contribuya a la vertebración del territorio de una manera eficiente y eficaz.
Debemos trabajar para mejorar las conexiones en nuestro territorio así como facilitar el desplazamiento de los ciudadanos.
Somos conscientes de que en este caso, lo que hace falta es, por encima de todo, voluntad política, generosidad y consenso para llegar a acuerdos por el bien de la ciudadanía.

Debemos lograr un compromiso, un compromiso que convierta en realidad este proyecto.
Un compromiso que sea de una vez por todas real, real tanto del Consell como del Gobierno de España.

Y miren, saquen ya a Denia -el diputado Nadal ha citado algunas poblaciones- saquen ya a Denia, a Pego, a la Xara, Xaloc, Ondara, Vergel, Jávea, Pedreguer, Oliva, Benissa, Teulada, Moraira, sáquenlos ya del ostracismo, sáquenlos ya del olvido, que son poblaciones importantísimas, poblaciones que enriquecen el día a día en la Comunidad Valenciana.
Comprométanse con la ciudadanía, comprométanse con las comarcas de la Marina, de la Marina, perdón, con la Safor, comprométanse a hacer realidad una reivindicación histórica, comprométanse a realizar el tramo ferroviario Denia-Gandía y el tren de la costa.
Los ciudadanos están pidiendo no seguir abandonados a un número de lotería que nunca les toca.
Queremos compromiso, lealtad y realidad y lo queremos, entre otras cosas, porque es de justicia.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Senyories, tres grups han arribat a un acord d'última hora.
Se'ns ha comunicat, s'estan fent fotocòpies però el senyor Manuel Pérez Fenoll encara no el coneix.
En tot cas, vosté pot esgotar el seu temps per a defensar la seua esmena i després el ponent dirà si l'accepta o no.
I amb posterioritat se farà el debat sobre l'acord al qual s'ha arribat.

Els torne a repetir que, d'acord amb la reunió i la resolució de la Junta de Síndics, és necessari que ens donen els acords abans de començar el debat, abans de començar el debat, perquè si no és impossible realitzar un debat en plenes condiciones.
Per tant, vosté, senyor Manuel Pérez Fenoll, el que pot fer és defensar la seua esmena i amb posterioritat posicionar-se sobre l'acord al qual hem tingut accés en este moment.

El senyor Pérez Fenoll:

Gracias, señor presidente.

Uno no deja de sorprenderse en este parlamento cuando permanentemente recordamos que están todos los grupos haciendo una especie de cordón sanitario frente al Partido Popular, lo niegan y lo vuelven a negar, y ahora llego en este momento aquí y me entero que todos los grupos, todos, incluido Ciudadanos -menos Podemos para ser real- han firmado una transaccional en un tema que me acabo de enterar que todavía no tengo ni la copia.
Ni la copia de la transaccional para poder un poco,… la he tenido que leer rápidamente sabiendo que han firmado todos una…

Pero, de lo primero que he leído ya me he dado cuenta que todos los grupos están de acuerdo en una cosa: que hay que exigirle al gobierno central, cosa que estamos de acuerdo nosotros.
Pero nadie está de acuerdo que en un protocolo que hay firmado de hace varios años, se le exija también al gobierno de La Generalitat.
Nadie.
Me sorprende, señor Alexis, nadie.
No, pero en lo que usted ha firmado no viene eso.
Ha firmado otra cosa, o no se ha dado cuenta de lo que ha firmado.
Me sorprende muchísimo, muchísimo.

Mire, mal nos van las cosas si un grupo que apoya al gobierno sale su portavoz aquí y de sus palabras dice Â«depredadoresÂ» bueno, ha dicho Â«depredadors que vénen de foraÂ» a los turistas.
Por Dios.
A uno de Benidorm que vivimos, que enriquecemos a toda la Comunidad Valenciana con nuestro apoyo, llama Â«depredadoresÂ» a los turistas.
Esto hay que oírlo, hay que oírlo.
(Aplaudiments) Eso, me ha dolido en el alma, señor Nadal, me ha dolido en el alma.

Pero bueno, vamos al tema, como dice el señor Alexis Marí, al turrón, aunque esta vez sea de almendras amargas.
Revisamos la PNL y en la exposición de motivos ustedes reclaman el cumplimiento del plan ferroviario, como no podía ser de otra forma.
Nos parece muy bien.
¿Están ustedes de acuerdo en cumplir ese plan ferroviario?
Me parece que sí.
Lo digo porque a este mismo protocolo su portavoz en la pasada legislatura, el hoy flamante presidente de las Cortes Valencianas, con estas palabras utilizó sobre el protocolo Â«la sumisión más absolutaÂ».
No se entiende que, hace un año, fuera una sumisión más absoluta y en este momento sea la salvación.

Pero así las cosas, bienvenidos señores de Compromís, bienvenidos a bordo de un tren que ya estaba el Partido Popular dentro de ese tren, ya estábamos subidos muchos años en el tren de la reivindicación y si la señora Mireia Mollà me deja yo sigo hablando.
Ya estábamos en el tren de la reivindicación y el trabajo de una estructura vital para el desarrollo social y económico de nuestra Comunidad Valenciana.

Ahora ustedes, señor Nadal, son parte del gobierno.
Llevan dieciséis meses gobernando, dieciséis meses, y alguna razón tendrán que dar.
Por lo menos en este campo la razón se la doy yo: no han hecho nada de nada.
Lo único que hacen es postureo y poses reclamando al gobierno central.
Pero nada de nada.
(Aplaudiments)

Y si no sólo hay que pegarse un repaso al pacto del botànic, o del Titanic, o como quieran llamarlo.
Ni una sola palabra del tren de la costa, ni una sola palabra del tren de la costa.
Y lo peor no es eso, lo peor es que viene la consellera del ramo aquí a explicar su ruta de trabajo, de la conselleria, y utiliza exactamente para el tren de la costa dos segundos.
Tren de la costa.
Dos segundos, sin más detalles.
(Aplaudiments)

Mire, señoría, estamos de acuerdo en que el tren de la costa es una necesidad histórica.
Siempre lo hemos considerado así y es de vital importancia, no sólo por ser una alternativa a otros tipos de transporte, sino porque se configura como una posibilidad que para algunas zonas es de vital importancia, como la alta velocidad, con el consiguiente ahorro de tiempo para los usuarios, con la reducción de emisiones de CO2, con la disminución de siniestralidad, con la atracción, pese a quien le pese, con la atracción de más turistas.

Pero la propuesta que ustedes plantean es, además, es incompleta.
No sé si lo que quieren es colgarse alguna medalla y querer aparentar que son los verdaderos valedores de este proyecto ferroviario, pero esto no es así.
Por lo menos háganlo completo, cuando lo pidan.
Van a tener nuestro apoyo, háganlo completo.
Pero no se puede reducir más la demanda que se tiene sobre el tren de la costa.

Hay un protocolo firmado, protocolo que se firmó en octubre de 2011 por la Generalitat valenciana, lo firmó precisamente la consellera de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente con el gobierno central, a través del Ministro de Fomento -que no era del PP en ese momento, evidentemente- y los presidentes del consejo de Renfe y ADIF para el desarrollo de actuaciones del corredor ferroviario denominado tren de la costa Valencia-Alicante, cuyo objeto era establecer un marco legal, un marco general, las pautas y la metodología para desarrollar este proyecto.

Efectivamente, para alcanzar los objetivos se acuerda realizar estudios de demanda, rentabilidad y previsión de tráfico del tren en todo su recorrido y que es asumido por La Generalitat.
Y el estudio que sale de La Generalitat, estando el Partido Popular, es un estudio donde se analiza la viabilidad y se da la viabilidad, se dice que es rentable.
No vayan solo al estudio que hay de una compañía privada del ministerio sino que hay otro de La Generalitat, del Partido Popular, que dice que es rentable y en el cual nos apoyamos el Partido Popular.
Es así de evidente.

En todo momento, a la hora de hacer estos estudios, se ha tenido en cuenta que todo el corredor estuviese en un ancho internacional, el UIC, para que con ello, por ejemplo -y permítanme que repita-, Benidorm estuviera conectada tanto por la red de cercanías como con la alta velocidad, es necesario para poder competir.
Resulta paradójico que una ciudad como Benidorm no tenga acceso por tren en la actualidad, es paradójico, y por eso digo que tenía que completarse toda la petición que se hace.

Se ha cumplido con el calendario previsto en cuanto a la elaboración de los diferentes estudios ya que se contemplaba que estuviesen terminados en 2015 y -como todos ustedes saben- este proyecto es complejo y ha de cumplir con todas las exigencias normativas.

Desde nuestro punto de vista, el informe que elaboró La Generalitat -y yo creo que lo conocen todos ustedes- es riguroso y demuestra la rentabilidad del proyecto, el proyecto es viable.

Por parte del gobierno, es verdad que ha tenido ahora a sometimiento a información pública el informe que ellos disponían y que hemos tenido todo el tiempo del mundo para alegar sobre ese tema.

Mi pregunta es: ¿puede decirnos el Consell ausente (veus) qué ha hecho en este tiempo?
¿Puede decirnos La Generalitat, que tiene un papel fundamental de moderador entre todas las administraciones, ya sea el estado, ayuntamientos, diputaciones y afectados, qué han hecho, qué han alegado?
Yo se lo diré: nada.

¿Puede decirnos el señor Nadal por qué, puede explicarnos por qué motivo presenta la PNL esta y hace solo un mes su partido dijo Â«noÂ» a una propuesta de resolución del Partido Popular que decía exactamente Â«cumplir con el plan de infraestructuras ferroviarias de cercanías para la Comunidad Valenciana, especialmente el tren de la costaÂ»?

¿Puede decirnos el señor Nadal por qué dijo Â«noÂ» a una propuesta de resolución del Partido Popular, convocar la comisión de seguimiento con el ministerio cuando publique el estudio informativo del tren de la costa para constituir la sociedad mixta que se ocupe de la proyección, financiación y dirección y ejecución?

Señor Nadal, permítame una broma, yo creo que lo de La Gossa Sorda, usted es sordo solo de un oído, oye lo que quiere, porque no es posible que después de un acuerdo que existe de la mesa de portavoces diciendo que las transaccionales se defienden con cinco minutos y que el presidente haya dicho en tres ocasiones si ha habido un acuerdo -que lo hemos oído desde todos los escaños-, usted no lo haya oído y haya utilizado más tiempo del que debía de sus compañeros de transacción.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pérez.

¿Sí?
Senyor Marí, ¿per a què demana la paraula?

El senyor Marí Malonda:

¡Hombre!
, claramente por alusiones.

Yo entiendo que hayamos sido contradichos en nuestro argumentario y quiero…

El senyor president:

Alusiones, ¿de carácter personal?

El senyor Marí Malonda:

De carácter personal, me ha nombrado dos veces a mí pero, ¡vamos!
, si eso no es personal ya me lo… (Veus)

El senyor president:

Al·lusions ha de vore amb el decor i tal.
Vosté ha sigut contradit en la seua argumentació (veus), per al·lusions no per rèplica.

Jo li done…

El senyor Marí Malonda:

Voy a ser rápido, president, gracias.

Mire, ha habido una alusión como que ha habido un cordón sanitario contra ustedes.
Yo con el señor Nadal he firmado, si no, se lo puede desmentir, cinco minutos durante el pleno, hace escasamente media hora.
O sea que yo lo del cordón sanitario por nosotros, desde luego, no será.

Pero, mire, muy brevemente también, ustedes dejaron las arcas vacías, usted alude, está constantemente diciendo que parece que nos hayamos cogido la mano, y ustedes dejaron las arcas vacías.
Pero, ¿sabe lo que pasa?
Que los ciudadanos de esa comarca no se desplazan con vehículos de la fórmula 1, no se desplazan con vehículos de la fórmula 1.
(Aplaudiments) Mire, no se desplazan con yates, no se pueden desplazar con yates, no se les regala viajes a Valencia gratis, no se desplazan con helicópteros pagados por empresarios.
¡No, no nos podemos desplazar, no nos podemos desplazar con esa fórmula y esas cosas que tenían quizá ustedes!
¿Sabe cómo se desplazan?
Se desplazan con rodalies, necesitan rodalies y necesitan un tren de la costa, pero ¿sabe para qué?
, sobre todo para trabajar.

O sea que, usted aún está a tiempo, apúntense a eso, que se cree, ponga toda la carne en el asador en eso, en que tengamos realmente un tren de rodalies y un tren de la costa.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Senyor Pérez Fenoll per a rèplica.

El senyor Pérez Fenoll:

Gracias, señor presidente.

No entiendo ninguna alusión, no ha hecho ninguna alusión personal, señor Alexis Marí, al que admiro, quiero y le deseo lo mejor en su proyección política, pero para nada.

Solamente le he dicho que usted ha participado de la redacción -entiendo-, o por lo menos de la firma -entiendo- de una transaccional, que ha tenido la suerte de que le dieran media hora para estudiarla, y cuando yo he llegado allí, el último, he llegado a la reunión que se estaba estableciendo en la trona, alrededor del presidente, me entero de que están discutiendo porque hay una transaccional, cuando el presidente por tres veces ha preguntado si había algún acuerdo anterior para que surgiera su publicidad.

Si eso no es un cordón sanitario pues llámelo bloqueo a que los del PP nos enteremos (rialles), llámelo como quiera, señor Alexis Marí, pero en ningún caso he hecho una alusión personal.

Y la única alusión que he hecho a usted es que me extrañaba, me extrañaba que usted fuera exigente con el gobierno central y no fuera exigente con el gobierno de La Generalitat porque en la moción no viene.

Y el argumento que usted ha utilizado para rebatirme la pretendida alusión personal no tiene sentido si usted ha leído la exposición de motivos del señor Nadal.

La exposición de motivos del señor Nadal tiene la incoherencia de quejarse de que tarda tres horas un vecino de Denia en llegar a Alicante, que es cierto, y yo también me quejo, por eso estoy pidiendo que además se incluya la alta velocidad en el tramo Denia-Alicante.
Es cierto.

Y, después, habla de que tiene que ser rápido un tren que pare en todos los sitios.
Es un sinsentido, es un sinsentido, la exposición de motivos ya es un sinsentido, no puede un tren parar cada cinco minutos y llegar al sitio bien.
(Veus) ¡No puede ser!

Hablemos de trenet, que todos tenemos derecho a tener evidentemente, ¿usted cree que se puede tardar más de una hora en llegar de Benidorm a Alicante?
(Veus) Y somos afortunados, tenemos un Tram.
¿Usted cree que eso es rentable socialmente, es rentable de alguna forma?
Y se utiliza.
¡Imagínese!
si hubiera un tren verdaderamente rentable para el tiempo, para todo.
¡Claro que lo utilizaríamos!
, ¡todo el mundo!

Por eso, la única referencia que he hecho, a su persona no, a su intervención, es que me extrañaba que usted que es exigente reclamara solo al gobierno central y no reclamara al gobierno de La Generalitat que pusiera su parte de un protocolo que hay firmado y que en esta ocasión dicen que defienden y quieren poner en marcha.

Simplemente era eso, señor Alexis.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Fenoll.

Ara, el senyor Nadal té la paraula per a vore si accepta o no l'esmena.

Però, efectivament, anem a vore, el que s'ha produït ací és que a última hora s'ha arribat a un acord legítim.
Jo el que han fet els grups parlamentaris per a arribar a eixe acord doncs per a la presidència no és de la nostra incumbència, però una vegada hem tingut el text l'hem posat en coneixement de la resta de grups.

En tot cas, entenc que de la proposta presentada d'acord, les esmenes amb registre d'entrada 37.
886 del Grup Socialista i 37.
911 han estat incorporades a esta nova redacció i, per tant, decauen.

I, per altra banda, també entenc que el Grup Popular no s'oposa a efectes de tramitació com és usual.
¿Ho entenc així?

Doncs, senyor Nadal, té vosté la paraula per a vore per què no accepta l'esmena i després entrarem al debat.

Té vosté la paraula, senyor Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Des del Grup de Compromís agraïm la transaccional a la qual hem arribat amb el Grup de Ciudadanos i el Grup del Partit Socialista, pense que són aportacions interessants.
Ara, després, igual entre un poc en el debat.

Però vaig a contestar-li al diputat del Partit Popular i dir-li que no, que no acceptem la seua esmena, i vaig a explicar-li per què no li acceptem l'esmena.

Mire, vaig a llegir-li el que vostés han posat en l'esmena, ¿val?
, ara ho escolten, diu: Â«Les Corts instan al Consell y a que este inste, a su vez, al gobierno de la nación, a proseguir con máxima diligencia en la ejecución del vigente protocolo entre el Ministerio de Fomento, la Generalitat valenciana, el Administrador de Infraestructruras Ferroviarias, ADIF, Renfe, operadora, y el ente gestor de la red de transportes y puertos de La Generalitat para el desarrollo de actuaciones del corredor ferroviario denominado «tren de la costa Alicante«, así como con los estudios y trámites administrativos como paso previo a la consignación presupuestaria que permita el desarrollo futuro del tren de la costaÂ».
(Veus)

¿Vosté troba que pot anar a algun poble de la Safor i de la Marina Alta i explicar açò?
(Aplaudiments)

¿Vosté creu que açò és ajudar les persones de la Safor, de les Marines o de l'Alacantí?

¿Vosté sap el que pensa la gent d'eixos pobles quan llig açò?

¿Vosté sap què pensen dels polítics i de la política en general quan veuen estos circumloquis per a no dir absolutament res?

¿Encara es queixa que li fem un cordó sanitari?
¿Un?
¡Una dotzena de cordons li hauríem de fer després d'açò que he exposat!
(Aplaudiments i veus)

¡Home!
, ni tenen vergonya, a vore, a vore, una miqueta…

El senyor president:

Senyories, senyories, un poquet de silenci.

El senyor Nadal Sendra:

…d'educació, ¡per l'amor de Déu!
, una miqueta d'educació, ¡va!
, que ja són grandets vostés, ja són vostés grandets, ¡vinga!

La gent que hem viscut a estes comarques, a més em resulta curiós perquè no han tret el senyor Ciscar a defensar açò perquè segurament no tindria la cara tan dura de defensar-ho quan ell és de Teulada (veus), i ha hagut d'eixir vosté.
La veritat és que resulta bastant curiós.
(Veus)

Senyor president,…

El senyor president:

Senyories,…

El senyor Nadal Sendra:

…li demane que comence a expulsar a gent d'ací que açò és una poca vergonya.

El senyor president:

Senyories, demane silenci.
(Veus)

Senyories, senyories,… (La senyora Bonig intervé amb el micròfon desconnectat)

El senyor Nadal Sendra:

Sí, senyora, ¿què passa?
, ¿a vosté què li passa?
O es comporten o se'n van.
(La senyora Bonig diu: Â«¿Me está amenazando?
Â»)

El senyor president:

No…

El senyor Nadal Sendra:

Estic demanant-li, estic demanant-li…

El senyor president:

Senyories, en l'ús de la paraula estic jo.

Senyor Nadal, no té vosté l'ús de la paraula.

Senyories, demane un poquet de tranquil·litat (veus), cadascú…, en l'ús de la paraula està el senyor Nadal, després, si n'hi ha alguna… ¡Estic en l'ús de la paraula!
¡Demane silenci!
¡Demane silenci!

Si de la intervenció del senyor Nadal, al qual no se li va a deixar exposar la seua argumentació (veus) perquè no n'hi ha silenci i estan vostés reiteradament, reiteradament parlant i increpant, si de les paraules del senyor Nadal n'hi ha alguna qüestió, algun portaveu ho indicarà i se li donarà la paraula, no tot el grup.

Per tant, senyor Nadal, està vosté en l'ús de la paraula i demane a l'hemicicle que s'escolte l'orador amb respecte, a tots els oradors.

Continue vosté, senyor Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Quan no n'hi ha arguments preferixen bramar i bramar i bramar perquè no n'hi ha arguments de ninguna classe.
(Veus) No, no paren.

El senyor president:

Senyor Nadal, vaja vosté al tema.

El senyor Nadal Sendra:

Estem en el tema.

Mira, ara el cita vosté, ha citat vosté abans al senyor Enric Morera quan era portaveu i síndic del Grup Compromís en la legislatura passada, que va dir que el protocol este al que vosté fa referència és un acte vergonyós de submissió, i realment és un acte vergonyós de submissió.

Que vosté ara vinga ací parlant d'un protocol que es va signar quan vostés manaven, per a donar-li la culpa a La Generalitat, per a dir que La Generalitat ha de fer un estudi, per a dir -com va dir la senyora Bonig en premsa, primera plana- que La Generalitat ha de pagar el tren de la costa.
¿No tenen vergonya?
¡Per l'amor de Déu!
¿No tenen vergonya ni la coneixen!
(Aplaudiments)

Però, anem a vore, ¿no es prou que estem sent els valencians els més burlats i els que menys finançament rebem, els que menys infraestructures tenim que, ara, com una reivindicació històrica de quaranta-dos anys, com és el tren de la costa, vénen vostés ací i diuen que açò ho ha de pagar La Generalitat, ara que vostés ja no estan manant en La Generalitat?
És que ¡és surrealista!
¡Per l'amor de Déu!

Escoltem -vullc dir-, si vostés volen que La Generalitat pague el tren de la costa, mos transferixen les competències, mos transferixen els diners i segur, de segur (aplaudiments) que gestionarem molt millor tot el que haja de vore amb el transport i la mobilitat del que ho han fet vostés, tant quan manaven a València que quan manaven a Madrid.

Per últim, dir que.
.
.
, dir als companys del Partit Socialista que li acceptem l'esmena, encara per a nosaltres el tema de l'alta velocitat -per a Compromís- és secundari, però si és compatible amb un tren de rodalies que preste un servei amb la freqüència que toca a nivell europeu, nosaltres no són dogmàtics i li acceptem l'esmena.

D'altra banda, agraïm la col·laboració dels companys de Ciudadanos, i sí que és veritat que, si hem de començar per algun lloc a fer el projecte, és més interessant que comencen pel tren Gandia-Dénia, que és el que hem estat durant molt més temps sense.
.
.
, sense esta infraestructura.

Res més, donar les gràcies a tots i, simplement, demanar.
.
.
, perquè tampoc no m'ha quedat massa clar si vostés anaven a votar o no a favor d'esta proposta, demanar-los, a pesar de tota la trifulca que hi ha hagut ací, que voten a favor, que els seus alcaldes i els seus regidors dels pobles de les marines, de la Safor i de l'Alacantí els estaran molt agraïts.

I, per favor, que no facen cas, perquè ara vostés han de manar a Madrid.
.
.
Ara, resulta que fan el que.
.
.
, fan una telefonada de Madrid i els diuen que presenten açò, que no té ningun sentit.
Els demane, per l'amor de Déu, que voten a favor.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Senyor Manuel Pérez Fenoll, vosté ha segut contradit en les seues argumentacions i, ara, en el torn de rèplica, té vosté la paraula per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Pérez Fenoll:

Gràcies, president.

En primer lloc, presentar la meua protesta a la presidència per no haver defés a un diputat de la cambra, al qual se li ha dit que tenia cara dura.
Perquè si ha dit que no tenia cara dura el senyor Pepe Ciscar, haurà dit que la tinc jo.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Senyor.
.
.
, vaja vosté al tema i si n'hi ha.
.
.
, vaja vosté al tema.
.
.

El senyor Pérez Fenoll:

Crec que és un tema molt interessant.
.
.

El senyor president:

Cadascú és lliure de les seues paraules.

El senyor Pérez Fenoll:

De dir Â«cara duraÂ»?
(Veus)

Bueno, me dirigiré al caradura.
(El vicepresident primer, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Pues dile que el presidente de la cámara es un cara dura, a ver qué pasa.
Â»)

El senyor president:

Continue vosté, senyor.
.
.

El senyor Pérez Fenoll:

Sols, explicar a tota la cambra que en la cambra havia silenci quan no s'havia insultat.
I l'únic moment que s'ha alçat la veu per part d'alguns diputats era per a protestar per l'insult.
Simplement, això.

El senyor president:

Senyor Martínez Fenoll, el senyor.
.
.
(Algú diu: Â«Pérez.
Â») Pérez Fenoll.
Senyor, un segon.
Li he dit que vaja vosté al tema, perquè, quan estava el senyor Nadal intervenint, no n'hi havia manera humana de poder-lo escoltar, perquè n'hi havia.
.
.

El senyor Pérez Fenoll:

Després d'haver insultat i dir Â«cara duraÂ».

El senyor president:

I si vosté em deixa, jo.
.
.
, i si vosté.
.
.
, vaja vosté al tema (veus) i ja li dic que no és fàcil, si no n'hi ha col·laboració per part de tots, moderar els debats.
Si algú s'ha sentit ofés que ho diga i té l'article 69 per a usar-lo per al·lusions.

Per tant, senyor Martínez Fenoll, li tornarem a posar el temps, però vaja vosté al tema.
.
.
, en la rèplica, al que li ha dit el senyor Nadal.

El senyor Pérez Fenoll:

Jo em permetia, acabant la meua intervenció anterior.
.
.
Como decía, me permitía gastarle -y le pido disculpas al señor Nadal, si se siente ofendido- gastarle una broma, diciendo que La Gossa Sorda era sorda solo de un oído.
Pero es que creo que, con sus intervenciones, me da la razón a esa pequeña broma, porque el protocolo que firmó la consellera del área de la Generalitat valenciana del Partido Popular lo firmó con alguien que él ni se ha acordado, con el ministro Blanco -que, por cierto, que yo sepa no era ministro del Partido Popular, era ministro del PSOE-.
(Aplaudiments) Y firmaron el mismo protocolo, los dos, el protocolo que vino de Madrid con el protocolo que firmó en Valencia.

Por eso, señor Nadal, cuando se dirija.
.
.
No, no, si yo sé que a usted le da igual.
Usted viene aquí, ridiculiza la enmienda que nosotros hemos presentado y la lee así, tontamente, tontamente, que eso lo hace fenomenal, fenomenal, y ya está, y se queda satisfecho.
Pues ya está, pues ya está, pues ya está.

Mire, no es serio que hace un mes usted diga.
.
.
, usted diga que no a lo que le he dicho, a cumplir el plan de infraestructuras y, ahora, diga que sí.
No es serio que la consellera en su intervención no se acuerde del tren de la costa y, ahora, sea el baluarte.
No es serio que en el pacto del Titanic no venga ni una sola referencia y ustedes sean los que apoyan el gobierno del Titanic.
No es serio.
Hay que ser más serios.
Y usted viene aquí a ridiculizar a la gente y eso no es serio.

En estos proyectos hay que ser serio.
En estos grandes proyectos hay que articular actuaciones que sean lo más rentable posibles socialmente ahora y que garantice flexibilidad para el futuro.

Si se diseña una línea que tiene cinco paradas, que se diseñe para que tenga diez si son necesarias.
Pero si se diseña una línea que tenga cien paradas, no va a ser eficiente esa línea.
Eso entiéndalo usted.

Nosotros no vamos a estar.
.
.
, nuestro grupo, el grupo del Partido Popular, no va a estar en contra de cualquier iniciativa que pida dinero a Madrid para los valencianos, que pida dinero para el transporte ferroviario.
Por supuesto que vamos a votar a favor de toda la iniciativa, por supuesto.
Pero tengan sentido común, que lo han perdido.
Desde que están en el gobierno, lo han perdido ese sentido común.
Y no.
.
.
(Veus) A ver, si me deja.
.
.

El senyor president:

Senyora Graciela Ferrer, li demane silenci, de la mateixa manera que he demanat perquè pogueren escoltar les paraules del senyor Nadal.

Continue vosté, senyor Fenoll.

El senyor Pérez Fenoll:

O somos capaces de legislar con sensatez, con sentido común, o haremos inservibles las cámaras.
Y esta cámara será inservible.

Tenemos que legislar para las personas, por supuesto.
Es algo que utiliza el gobierno muy frecuentemente.
Pero con proyectos adaptados a cada momento de nuestra historia, que sepamos planificar no solo el momento, sino su mantenimiento.
No tiene sentido proyectar un megaproyecto -de lo cual se nos acusado mucho a nosotros- y, después, que no se pueda mantener.
No tiene sentido.

Nosotros, los diputados y diputadas, podemos tener idea de muchas cosas; los médicos podemos tener idea de algo de la salud, de medicina, de sanidad; los abogados pueden tener algo de idea -los diputados abogados- de justicia; los maestros pueden tener ideas de educación, por supuesto.
Pero de movilidad y trenes, pocos especialistas.
Tendremos que aportarlos con los informes de los técnicos para ayudarnos a crear una infraestructura que sea viable, que sea viable y no crear un monstruo.
Para que sea rentable para todos los valencianos y valencianas.

Si vamos construyendo cosas que no se pueden viabilizar en el futuro, mal nos va y perderemos la credibilidad.
Y eso es lo que les está pasando a ustedes, cada vez perdiendo más la credibilidad.

Y le pido como referencia, si quiere hacer el favor, no ridiculice a ningún compañero que suba aquí, ni llame cara dura a nadie, que eso no está bien, y más, para una persona que se dice que es progresista y todo.
No tiene sentido insultar.
.
.
La señora Mireia Mollà quiere hablar también.

El senyor president:

Senyoria, ¿ha finalitzat vosté la seua intervenció?

El senyor Pérez Fenoll:

No, és que no em deixen finalitzar.
El problema és que no em deixen finalitzar.

El senyor president:

Sí, és el que ha passat abans.
Jo estic cridant l'atenció.

Finalitze vosté la seua intervenció, senyor Manuel Pérez Fenoll.

El senyor Pérez Fenoll:

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Senyories.
.
.

Senyora Isabel Bonig, ¿per a què demana vosté la paraula?
Un segon.

La senyora Bonig Trigueros:

En base al artículo 69.
3 del reglamento: por decoro y dignidad del grupo.

El senyor president:

Té vosté la paraula per.
.
.

La senyora Bonig Trigueros:

Mire, señor presidente, aquí se están vertiendo por parte del señor Nadal.
.
.
, que ha subido y ha hecho una intervención como las que nos tiene acostumbrados.
Yo.
.
.
, una reconoce que también es vehemente en las afirmaciones y en la defensa.
Eso me parece bien.
Pero lo que no vamos a permitir, señor Nadal, son los insultos y las actitudes chulescas y machistas.
(Aplaudiments)

Encararse a la única síndica mujer de estas cortes parlamentarias me parece una actitud poco democrática, señor Nadal.
Suba ahí y defienda con argumentos, porque cuando usted insulta, ¿sabe qué le pasa?
Que no tiene ni un solo argumento.
Somos tan dignos y decentes como es usted.
Nosotros defenderemos nuestra dignidad, como también la suya.
Espero que usted aprenda de esto.

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Mollà, ¿per a què demana vosté la paraula?

¿Quina questió.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

La qüestió d'ordre és que s'ha demanat.
.
.

El senyor president:

Senyoria, no té vosté la paraula.
Li l'he de donar jo.

La senyora Mollà Herrera:

Per una qüestió d'ordre.

El senyor president:

Senyoria, ¿per a què demana vosté la paraula?

La senyora Mollà Herrera:

Per una qüestió d'ordre.

El senyor president:

No n'hi han qüestió d'ordres.
O és al·lusió, o és rèplica.

La senyora Mollà Herrera:

Home, és una al·lusió clara.
.
.

El senyor president:

Diga'm vosté si és per a al·lusions o per rèplica.
Qüestió d'ordre ja mos encarregarem mosatros.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

S'està faltant al decor del meu grup i, a més, s'ha demanat.
.
.
(Remors)

El senyor president:

¡Senyories!
Un segon.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
s'està diguent.
.
.

El senyor president:

.
.
.
un segon.

De la mateixa manera que demane silenci i respecte quan ha estat el senyor Manuel Pérez Fenoll, demane respecte per a la persona que està en l'ús de la paraula, perquè esta presidència li l'ha concedida.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

El senyor president:

I prediquem en l'exemple, tots els grups.

Senyora Mireia Mollà, ¿per a què demana vosté la paraula?

La senyora Mollà Herrera:

Demane la paraula perquè s'està demanant la paraula, diguent que el diputat.
.
.

El senyor president:

Ha demanat la paraula per l'article.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
Josep Nadal està insultant.
I jo.
.
.
, el meu grup considera que se falta.
.
.

El senyor president:

D'acord, el 69.
3, el decor del seu grup.
Té vosté la paraula per un minut.

La senyora Mollà Herrera:

Exacte.
Gràcies, senyor president.

El meu grup considera que quan s'està acusant a algú d'insultar, què menys que se diga concretament l'insult.
Perquè, a la millor, si digueren concretament el que ha dit el senyor Nadal i, quan ho verbalitzaren, ho entengueren a l'hora, sabrien que el senyor Nadal no ha insultat absolutament ningú quan ha dit que el senyor Ciscar, si isquera, no estaria fent eixe argumentari.
.
.

El senyor president:

Un segon, senyora Mireia.
.
.
, un segon.

Senyor.
.
.
, senyor Bellver, si el seu grup, correctament, està demanant respecte per al senyor Manuel Pérez Fenoll i vosté està parlant quan està en l'ús de la paraula la senyora Mireia Mollà, està debilitant la posició del seu grup, i altres també.
(Veus) Doncs està utilitzant el 69.
3, perquè està parlant del decor del seu grup.
(Veus)

Senyories, està utilitzant correctament, d'acord amb el reglament.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

No, estic explicant, no.
Estic demanant.
.
.

El senyor president:

Senyories.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
que si se torna a mencionar que el senyor Nadal ha insultat i no se diu clarament l'insult que ha fet, s'estarà faltant a la veritat.
(Veus) El senyor Nadal ni ha fet ningun insult.
.
.
, ni ha fet ningun insult.
.
.
El senyor Nadal ha dit literalment que el senyor Ciscar no tindria la Â«cara duraÂ» de ser de Teulada i dir els arguments.
Amb la qual cosa precisament està diguent que el senyor Ciscar no té la Â«cara duraÂ», perquè és una persona de Teulada (algú diu: Â«¡Que no escolteu!
Â») i defensaria el tren de la costa.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.
(Aplaudiments) 

Senyora Bonig, ¿per a què demana vosté la paraula?
(Veus) D'acord.
Perfecte.

Senyories.
.
.
-un segon, un segon- demane silenci, demane silenci i acabem ací.
.
.

La senyora Bonig Trigueros:

La violencia y el ataque a la dignidad y el decoro del grupo y de las personas se realiza tanto por acción como por omisión, por palabras.
.
.
, -así es, la violencia-, como por actitudes.
.
.
, como actitudes, gestos y comportamientos.

El señor Nadal ha dicho Â«cara duraÂ» y lo hemos escuchado todos y, después, desde esa tribuna, cuando hemos protestado legítimamente, como ustedes protestan y protestaban cuando nosotros éramos gobierno y nos llamaban Â«buitresÂ».
.
.
¿O no se acuerdan?
, que estamos como buitres esperando a la muerte de las personas mayores para no pagarles.

El señor Nadal, que ya nos tiene, que nos tiene.
.
.
, está en el Diario de Sesiones, que estábamos.
.
.
, y encima lo corrobora la señora vicepresidenta, que éramos buitres esperando a que la gente se muera, lo cual me parece.
.
.
, porque la inviste.
.
.
, está investida de la inmunidad parlamentaria.

El senyor president:

Anem al decor.

La senyora Bonig Trigueros:

Sí, sí, vamos al tema.

Se ha dirigido a esta síndica y ha hecho una actitud que es chulesca y machista.
¿Qué esperaba usted bajar y hacer alguna cosa más?
(Aplaudiments i remors) 

El senyor president:

Senyories.
.
.

La senyora Bonig Trigueros:

¿En esa actitud, así?
Está grabado, señor Nadal.
Esta grabado.
Actitudes.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyories, anem a deixar-ho ací.

Senyories, anem a continuar el debat.

Senyor Nadal, vosté ara.
.
.
, té vosté la paraula per a rèplica per a.
.
.
(El vicepresident primer, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«Per a tancar el debat.
Â») Senyories, anem a.
.
.
, i després passarem al.
.
.
Té vosté ara.
.
.
, per a la rèplica al senyor Martínez Fenoll.
No vaig a consentir que se'n vaja d'un altre tema que no siga el debat que estem substanciant en estos moments.
Per a rèplica al senyor Manuel Pérez Fenoll.
Té vosté quatre minuts.

Senyories, senyories, el senyor Nadal ha usat el seu torn per a vore si acceptava o no l'esmena.
No l'ha acceptada.
El senyor Manuel Pérez Fenoll ha explicat.
.
.
, i ara el senyor Nadal acabarà el debat.

Senyor Nadal, té vosté la paraula per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyor president.

Jo sé que és difícil defensar certes propostes.
Esta proposta és una proposta difícil de defensar, perquè és una de les principals inquietuds de les comarques de la Safor, les marines i l'Alacantí, que es faça el tren de la costa.
Ha segut una reivindicació històrica en la qual pràcticament tots els ajuntaments de la zona han votat per unanimitat, també els seus regidors i els seus alcaldes, els quals vostés en esta proposta estan traint.
Estan traint, perquè estan demanant que.
.
.
, estan tirant balons fora dient que això ho havia de fer La Generalitat, els estudis, els protocol i cap amunt i cap avall, però els diners no estan.

I mosatros el que volem és que vostés, que estan manant a Madrid, posen els diners damunt de la taula i que no maregen la perdiu que si Â«machistaÂ» i bovades d'eixa classe.
Els diners, damunt la taula és el que els està demanant la gent de les marines.

I deixe's de politiqueria, perquè la politiqueria no val per a res.
I que si varen firmar un protocol i que si jo vaig dir, vaig votar no sé què.
És que això no val per a res.
És que la gent el que vol és que el seu govern de Madrid, el govern del Partit Popular, pose damunt la taula els diners i que el tren es faça ja.

Per altra banda, dir-los que, bé, poden acusar-me vostés a mi del que vullguen.
Però jo el que trobe que és prou trist és l'insult que ha fet la senyora Bonig a la lluita de les dones per la seua emancipació.
(Aplaudiments) Em pareix d'una baixesa.
.
.
, em pareix, em pareix d'un baixesa.
.
.

El senyor president:

Senyoria, vaja vostè al tema.

El senyor Nadal Sendra:

.
.
.
enorme, em pareix d'una baixesa enorme que diga el que ha dit i que damunt ho diga dos voltes, perquè ja, ja és el màxim.

Per favor, una miqueta de trellat, que realment, que realment (veus) la lluita de les dones és una lluita que ha sigut molt dura durant tota la història, que s'ha cobrat moltes víctimes i que encara continua, perquè encara no ha arribat on havia d'arribar.
(Veus)

El senyor president:

Senyoria, vaja vosté al tema!

El senyor Nadal Sendra:

Farien bé vostés de no frivolitzar…

El senyor president:

Senyor Nadal, senyor Nadal, li he dit que vaja vosté al tema perquè si encetem més…, la persona al·ludida té dret a rèplica… Si va al tema serà molt millor per a tots.

El senyor Nadal Sendra:

El tema principal, Enric, és que este diputat està una miqueta fart.
.
.

El senyor president:

Senyor Nadal, sóc el president de les Corts Valencianes.

El senyor Nadal Sendra:

…d'haver d'aguantar que cada volta que parle, haver d'aguantar a tota la grada dels ultrasur bramant.

El senyor president:

Senyor Nadal, senyor Nadal.
.
.

El senyor Nadal Sendra:

Estic una miqueta.
.
.
(El president desconnecta el micròfon del diputat)

El senyor president:

Senyor Nadal, ha finalitzat la seua intervenció?
(S'interromp la gravació)

Senyories.
.
.
Senyora Bonig, demane la paraula.

La senyora Bonig Trigueros:

Por el artículo 69.
3, creo que es evidente.

Mire, señor Nadal, yo puedo entender que en un debate acalorado, porque yo también soy acalorada y reconozco vehemente en la defensa, y lo puedo entender, uno se extralimite.
Pero cuando pasa eso, uno pide perdón.
Porque errare humanum est, y pide perdón y ya está.

Pero es que usted es reincidente, con lo cual lleva el odio en sus venas.
(Veus) No somos bancada ultrasur, tenemos los mismos derechos que usted, la misma legitimidad que usted.
¡Ya está bien de la superioridad moral!
¡Ya está bien!

Y mire usted, señor Nadal, yo le voy a decir esto, eh, que les gusta a ustedes, de que solo ustedes defienden a las mujeres.
La que les habla también defiende a las mujeres.
Fui la primera alcaldesa mujer de la Vall d'Uixó, he sido la primera presidenta del Partido Popular por capacidad y mérito.
(Remors) Aquí, en esta parte, que es legítima y representa casi a la mayoría del pueblo valenciano, tan legítima como quienes representan ustedes, también las mujeres ahora, antes y en el futuro lucharemos por la igualdad.
Pero usted hoy con su actitud ha hecho muy poco por esa igualdad.
Ha vuelto al machismo, y eso usted tendría que avergonzarse y pedir perdón.
Es mi humilde opinión.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Bonig.

Senyories, anem a continuar el debat.
Demane tranquil·litat.

I anem a escoltar.
.
.
, que encara no hem escoltat el Grup Parlamentari Podemos.

Senyories.

Senyor César Jiménez, té vosté quatre minuts.
Sobretot anem al tema que ens ocupa, que és esta esmena transaccional.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, president.

Jo volia dur un to més suau, però deixe'm dir que no hi ha res més masclista que banalitzar amb el masclisme i que se pot ser dona i ser la més masclista.
(Aplaudiments)

Ens trobem -i anant ja al tema-, ens trobem davant d'una proposta en què particularment em sento prou satisfet perquè, ja no s'enrecordaran del tema que estem tractant, però aquest diputat si té dos dèries són el servei de rodalies i la vertebració del territori.

És per això que pràcticament els arguments i les raons que vaig fer servir per donar suport fa uns dies, quan aprovàrem la PNL de tramitació immediata per demanar la gratuïtat de la carretera AP-7 al pas de les comarques de Castelló, serà els que utilitzaré ara.

Es necessita desplaçaments de persones perquè els utilitzen per als seus quefers diaris, no per una qüestió de rendibilitat.
Se pot anar a la feina o se pot anar al poble al costat, se pot anar als centres d'estudi o sanitaris.
Cal tenir en compte que moltes persones sense vehicle propi o amb limitacions de mobilitat per edat o discapacitats podrien vore millorada la seua qualitat de les seus vides amb les noves possibilitats de llibertat de moviment, hi haja deu, hi haja vint o hi haja cent parades.

Però este augment de les prestacions de vida a les persones de comarques veïnes, com són la Marina Alta o la Safor, no són els paràmetres en què solien moure's determinats governants.
Per això, quan l'estudi publicat pel Ministerio de Fomento i encarregat a la consultora TRN va qualificar el tren de la costa com a inviable, se'ls podia contestar ràpidament, Â«clar, no és viable per dos motius, ni és el projecte que històricament es demanava ni era un projecte que contemplara criteris de sostenibilitat social, que és del que s'estava parlant fa un momentÂ».

Per tant, els 3.
000 euros d'estudi abocats al fem, malbaratats en un estudi per justificar que no volen invertir en infraestructures al territori valencià, una vegada més.
Unes reivindicacions històriques que en algun moment el govern valencià del Partido Popular sí que va atendre; em referisc a atendre en reunions amb alcaldes a localitats com Ondara o Pedreguer, amb el director general de Transports de l'època per després demanar un estudi (inintel·ligible) .
.
.
només a Oliva, Dénia i Benidorm, per després anunciar un pla de rodalies, signat amb el govern central, signat amb Pepe Blanco, que no era del seu grup, però la primera oportunitat que se va tindre d'incloure en els pressupostos de l'estat una partida per al tren de la costa sí que estaven vostés en el poder i no ho van fer.
La responsabilitat de no dur a terme els termes que contenia el protocol és exclusivament del Partit Popular.

Un pla que va arrancar amb una posada en marxa, en escena, de les que acostumava la senyora Bonig, anunciant fins a 1.
300 milions d'euros d'inversió, per no acabar ni tan sols pressupostant-lo en alguns exercicis.

S'han encarregat estudis una altra vegada per a executar de manera urgent que s'ajusten a les reivindicacions i a les necessitats de les poblacions que travessaran la línia, i tenint en compte criteris de sostenibilitat social i guany en qualitat de vida de les persones que han de fer servir la línia.

Aquí el concepte clau és la interconnexió entre hubs, que en argot ferroviari s'anomena als centres de distribució, els hubs de València i Alacant; una vegada interconnectats estos dos hubs les combinacions de trajecte possibles es multipliquen, ja que la interconnexió ràpida entre Alacant i València ja existeix, encara que no siga l'òptima.
Però amb els recursos econòmics que tenim a l'abast ja ens podríem acontentar amb un servei de rodalies digne.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor César Jiménez.

Senyories, substanciat el debat, l'apassionant debat, anem a passar a votació.

La transacció que s'ha arribat amb les esmenes registre d'entrada número 37.
886 i 37.
911, que diu així: Â«Exigim al govern central que es pressuposte el tren de la costa que ha d'unir el tram desaparegut el 1974 entre Gandia i Dénia i aquest amb Alacant, com un veritable tren de rodalia, freqüència de pas, seguint els estàndards europeus amb diverses parades a cada comarca, que servisca de transport intra i intercomarcal, eficient i compatible amb l'alta velocitat.
Â»

I dos.
Â«Que el govern central comprometa la seua licitació durant el 2016-2017, prioritzant el tram desaparegut el 1974 entre Gandia i Dénia.
Â»

No anem a votar l'exposició de motius, és açò el que anem a votar ara.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat per unanimitat amb 94 vots favorables.
I el vot del senyor Pastor no ha estat comptabilitzat, però el donem per bo perquè està present, però no s'ha pogut.
.
.
, no s'ha emés un vot erroni, sinó que simplement no està comptabilitzat.
Per tant, són 95 vots favorables.

Un debat tan tens i hem aconseguit unanimitat.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre l'accessibilitat universal en matèria de patrimoni cultural valencià, presentada pel Grup Parlamentari Ciudadanos (RE número 36.
710, BOC número 118)

El senyor president:

Anem a passar al següent punt de l'ordre del dia.
.
.
(Aplaudiments)

Passem a la següent proposició no de llei.
Sí que demanaria, sí que demanaria si hi ha acord sobre l'esmena presentada que se diguera per a.
.
.
, i que se'ns donara, per a facilitar els treballs de la presidència de Les Corts.

Té la paraula el senyor Alberto García per a presentar i defensar la seua proposició no de llei.

Quan vosté vullga, senyor García.

El senyor García Salvador:

Senyor president.

Senyors diputats.

Ahir de vesprada vaig decidir anar a pujar les escales del Micalet, 279 escales, i dit i fet, només vaig haver de fer més que la voluntat d'anar, pagar 2 euros i cap amunt.
No va poder fer el mateix la meua amiga Carmen Luján, que no se veu, perquè està en una cadira de rodes, té paràlisi cerebral, està en la residència Pepe Alba, i des d'ací li envie un beset molt fort.
Ella no va poder.
.
.
Encara que decidisca i tinga 2 euros per a pagar, no va poder vore quines són les vistes que hi ha des de dalt del Micalet.
I el que volem en esta esmena és que la gent amb discapacitat puga disfrutar del patrimoni cultural en igualtat de condicions que la resta de persones.

Mire, l'esperit d'esta PNL és impulsar l'accessibilitat universal i la participació efectiva de les persones amb discapacitat per tal que puguen gaudir del patrimoni cultural valencià.
Això se pot fer per dos vies, suprimint barreres i fent accessibles l'entorn físic perquè estes persones puguen accedir-hi o anem desenvolupant i implementant l'ús de noves tecnologies.

Voldria definir quin és el marc jurídic que mos impel·lix com a administració a dur a terme estes propostes.

Mire, el proper 13 de desembre se van a complir deu anys des que es va aprovar la Convenció de Nacions Unides sobre el dret de les persones amb discapacitat.
Eixa convenció va estar ratificada per Espanya en 2007 i entrà en vigor en l'any 2008.
La convenció suposa un canvi de concessió global en l'àmbit dels drets humans, que a més ens obliga com estat part a adaptar la normativa interna a fi de fer efectius els principis i drets reconeguts en eixa convenció.

Entre eixos principis caldria ressaltar la no-discriminació, la participació i inclusió plenes i efectives en la societat, la igualtat d'oportunitats i l'accessibilitat a l'entorn físic, social, econòmic i cultural per tal que les persones en discapacitat puguen gaudir plenament de tots els drets humans i llibertats fonamentals.

L'estat espanyol ha assumit el contingut de la convenció i, per tant, ha hagut de dictar normes que incorporen l'esperit d'esta i els compromisos jurídics adquirits.
Així, el Reial decret legislatiu 1/2013, pel qual s'aprova el text de la Llei general dels drets de les persones discapacitades i de la seua inclusió social, consagra els següents principis rectors ja mencionats abans: la no-discriminació, igualtat d'oportunitats, l'accessibilitat universal.

Jo voldria resumir-los, a efectes d'esta llei, què ve a significar igualtat d'oportunitats, inclusió social i accessibilitat universal.

Igualtat d'oportunitats suposa l'absència de tota discriminació per raó de discapacitat i l'adopció de mesures d'acció positiva, per tal que totes les persones puguen exercir en igualtat de condicions tots els drets humans i les llibertats fonamentals en l'àmbit polític, econòmic, social, civil o cultural.

La inclusió social suposa el principi en virtut del qual la societat promou valors compartits, orientats al bé comú i a la cohesió social.

I, finalment, l'accessibilitat universal és la condició que han de complir els entorns, els béns, productes, serveis, com també objectes, instruments, ferramentes i dispositius per tal de ser comprensibles, utilitzables i practicables per totes les persones de la forma més autònoma i natural possible.
Allò que suposa, allò que es diu el disseny universal o disseny per a totes les persones.

Eixa mateixa llei, l'1/2013, fa referència que eixa falta d'oportunitats, la no-discriminació i l'accessibilitat s'aplicaran igualment al patrimoni cultural, de conformitat amb allò previst en la legislació del patrimoni històric.

Miren, senyories, tal com manifesta el president del Fòrum europeu de persones amb discapacitat, la falta d'accessibilitat és una forma molt subtil de discriminació, i encara que la legislació defense els dret de persones amb discapacitats, els entorns, productes o serveis inaccessibles, vulneren estos drets.
Impedir el seu exercici ple per part d'estes persones.

De tot l'exposat, és fàcil deduir que poder gaudir del patrimoni històric i cultural, com a expressió d'inclusió i oci, no pot quedar limitat només a una part de la societat.

Igualment, la Constitució, el nostre Estatut d'autonomia o la mateixa llei de patrimoni cultural disposa que els poders públics han de garantir la protecció i conservació del patrimoni cultural valencià, així com l'accés de tots els ciutadans als béns que l'integren.

Senyories, els he comentat abans que quan les característiques de l'entorn patrimonial no possibiliten una millora de l'accessibilitat per raons tecnològiques o econòmiques, els centres d'interpretació, és a dir, la utilització de les noves tecnologies, poden resoldre de manera satisfactòria la solució al problema.

Eixes noves tecnologies se poden resumir bàsicament en tres tipus: impressió 3D, realitat virtual i realitat augmentada.
Les tres ens permetran endinsar-mos en mons passats, presents o futurs.
Podem tindre a les nostres mans els edificis o també caminar per l'interior d'ells: persones cegues podran reconéixer el patrimoni amb les seus mans i les persones amb dificultats motores podran passejar-se per l'interior dels nostres monuments per inaccessibles que estos siguen.
I és que les possibilitats són infinites.

Les noves tecnologies és un camp en auge, i així ho demostra una resolució aprovada pel Parlament Europeu, la Comissió d'Educació i Cultura, del 24 de juny de 2015, on se destaca el potencial de la digitalització del patrimoni cultura també com a una possibilitat de creació d'ocupació, on se recolza la innovació digital en el sector de les arts i el patrimoni i com esta pot atraure noves audiències.
El disseny per a tots i la garantia d'accessibilitat té també a mig termini un retorn econòmic.

Per tot açò és que els formulo la proposta de resolució, i espero la seva aprovació a esta proposta.
Els volia dir que quan estem parlant de recuperar la reputació de la nostra comunitat, quan estem parlant de poder ser un referent, lleis com estes i preocupar-mos de les persones amb discapacitat, poden fer de la Comunitat Valenciana un referent a tot el món.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García.

A esta proposta de resolució s'han presentat tres esmenes del Grup Parlamentari Compromís, que ens indiquen que han estat acceptades.
(Veus i pausa)

Té vosté huit minuts per a defensar les esmenes.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

La proposició no de llei que sotmetem hui a debat, sense dubte, és una bona iniciativa en què no hi ha massa lloc per a la discrepància.
Que totes les persones tinguen garantit realment el seu dret, que és sobretot dret moral a poder accedir, conéixer i disfrutar dels nostre patrimoni, és una proposta fantàstica a la qual només cap donar suport.

Tot i això, ens agradaria fer algunes consideracions que sustenten la presentació de les tres esmenes que des de Compromís hem presentat i que tenen com a objectiu, únic objectiu, millorar, si cap, la iniciativa que ens presenta hui el diputat Alberto García.

En primer lloc, hem trobat a faltar a l'exposició de motius -si bé és cert que no és el text que se vota, el text que se vota és el resolutiu-…, però en l'exposició de motius volguérem fer esta apreciació de l'oblit -segur que no cap intenció d'eixe oblit- de la Llei 1/1998, de 5 de maig, de la Generalitat valenciana, d'accessibilitat i supressió de barreres arquitectòniques, urbanístiques i de la comunicació, que conté dues disposicions específiques en aquesta matèria que resulten d'aplicació.

En el seu article 17, ajudes tècniques, en el punt 1 diu: Â«El Consell de La Generalitat promourà la superació de les barreres urbanístiques, arquitectòniques del transport i de la comunicació mitjançant ajudes tècniques.
Â» En el punt 2 diu: Â«El Consell de La Generalitat fomentarà l'ús de les ajudes tècniques i potenciarà la seua investigació per ser elements que aporten solucions a situacions no resoltes mitjançant altres fórmules, en casos com accés a edificis de valor històric o en reformes molt costoses no previstes amb antelació o no reglamentades.
Â»

I en la cinquena, que diu: Â«El que disposa la llei no és aplicable als edificis o immobles declarats béns d'interés cultural o edificis de valor historicoartístic quan les modificacions necessàries s'oposen a la normativa específica reguladora d'aquests béns; en aquest casos, els immobles o edificis s'adequaran només en la mesura que siga per a les persones amb discapacitat.
Â» I ahí és on s'introduïx esta iniciativa positiva dels elements tecnològics que donen esta possibilitat dintre de les limitacions en els casos, per exemple, del béns d'interés cultural historicoartístic.

Lamentablement, des de l'aprovació d'esta llei, que és 1/1998, tot i resultar d'obligat compliment, encara queda molt feina per fer, i per això estem ací.

Estem molt d'acord quan diuen que les solucions al problema d'accessibilitat tenen dos dimensions, la física i la tecnològica, i que aquestes poden ser complementàries.
De manera que quan no és possible tocar el BIC, que és el que ve a dir el text anterior, se puga fer a través de noves tecnologies preservar l'interés superior del patrimoni cultural compatible amb eixes noves tecnologies de la informació i de la comunicació, que serien estes ajudes tècniques, per tal de buscar solucions i garantir així l'accessibilitat universal.

No hi ha dubte que la implementació d'estes noves tecnologies suposaria un pas de gegant a les persones amb diversitat funcional a l'hora de poder accedir al coneixement del nostre patrimoni, que és molt.

La primera esmena que hem presentat -per tant, modifica el tercer punt d'esta proposició- pretén una cosa que des del nostre punt de vista, ordena millor el procés d'elaboració d'este pla específic d'ajudes a l'accessibilitat al patrimoni.

És simplement que abans d'això tinguem elaborat un pla estratègic de subvencions que haurà d'implicar, en este cas, a diverses conselleries -educació, està clar-, educació, investigació, cultura i esports, també polítiques inclusives, igualtat i polítiques inclusives, així com l'elaboració també creem d'estudis i diagnòstics previs pertinents sobre les dificultats d'accessibilitat de les persones amb diversitat funcional.

Considerem que és fonamental disposar prèviament d'esta informació abans de redactar un pla d'ajudes econòmiques.
És a dir, darrere de l'un va el dos.
És així.
S'ha de fer d'esta manera, entenem.

La segona esmena es basa que amb l'ingent patrimoni històric i cultural existent a tot el territori valencià, establir un termini de sis mesos per al compliment d'estes resolucions fa pràcticament inviable el seu compliment.
Així d'entrada, en gran.

Però sí que creem que s'ha de proposar que dins del període següent, començant ja a partir de l'any 2017, s'inicien els estudis, que es puga retre compte d'ells, a partir d'eixos sis mesos des del següent període de sessions, eixos estudis que facen realitat la superació de tots els obstacles amb què es troben les persones amb diversitat funcional.

I finalment, l'última esmena insta el govern de l'estat al compliment de la disposició tercera, punt dos, de la llei general de drets de les persones amb discapacitat i la seua inclusió social, ja que el govern central no ha complit el que estava també previst.
De forma que no s'ha aprovat, ahí mateix ho diu, el reial decret que estableix i regula les condicions bàsiques d'accessibilitat i no discriminació per a l'accés i utilització dels béns i serveis a disposició del públic.

Estes són les iniciatives que presentem.
Les barreres arquitectòniques, en la societat actual, en molts indrets, no solament els que tenen a vore amb l'àmbit patrimonial, costa molt poc crear-les i molt poc desfer-les.
Davant d'elements patrimonials, lògicament, nosaltres no som els causants, la major part de les vegades, d'eixos elements i d'eixes barreres arquitectòniques i costa desfer-les.

El que no podem fer és tenint en compte el seu valor, tenint en compte un dret fonamental, no anar avançant tant en les barreres no creades però existents, desfer-les, com per a ser vigilant per les barreres que se poden anar creant en un futur i que no deuríem consentir-ho.
I, per tant, apel·lem que l'accessibilitat siga completament tranversal per a oferir este dret fonamental.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada, per la seua exposició.

Ara el senyor Alberto García ens haurà de dir si accepta o no les esmenes proposades.
I per això li donem la paraula.
Demane vosté…, sol·li…

El senyor García Salvador:

Sí.
Hem signat una transaccional, estem d'acord que s'incorporen estes esmenes que ha presentat el Grup Parlamentari Compromís.

I simplement agrair la seua col·laboració.
Este és un tema on cap grup parlamentari té la patent de cors.
És un tema on tots hem de col·laborar i, com he dit ,hem de vore que estes persones puguen disfrutar del que és el patrimoni cultural en igualtat de condicions que la resta de persones i fer de la nostra comunitat una referència en eixe àmbit.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Alberto García.

Entenem, perquè no ens ha arribat ninguna documentació sobre això, que vosté accepta tal qual l'esmena de modificació, registre d'entrada 37.
912; l'esmena de modificació registre d'entrada 37.
913 i esmena d'addició registre d'entrada 37.
914.
Ho dic perquè no som endevins i no sabem el que estem votant i debatent.
(Veus) Moltes gràcies.
I sobretot perquè és necessari que la resta de grups sàpien del que estan parlant.
(Veus) ¿Ho saben?
Doncs esta presidència, no.
Si els altres grups ho sabien, ens alegrem moltíssim.

Senyories, anem a continuar amb la fixació de posició sobre esta transacció la resta de grups que no han intervingut.

En primer lloc, en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem, la il·lustre diputada Llum Quiñonero, que té la paraula per a fixar la posició del seu grup sobre esta proposta.

La senyora Quiñonero Hernández:

Bon dia, senyories.

En julio pasado se celebró en Alacant el tercer congreso de accesibilidad y educación en museos y patrimonio, un congreso internacional que trató precisamente estos asuntos.
Dos museos allí son señeros en esta práctica.
Uno es el Marq y el otro también patrocinador de este congreso, el museo de la Vila, de la Vila Joiosa, Vilamuseu.

Accesible no quiero decir accesorio.
Defender lo común supone también hacerlo accesible física y también mentalmente.

Pero, ¿quiénes son las persones con discapacidad?
Los datos oficiales recogidos en la encuesta EDAD de 2008, no he encontrado datos de fecha posterior, hablan de 3,5 millones de personas con discapacidad permanente en nuestro país.
Además, hay 4,4 millones de personas de edad avanzada en un proceso de discapacidad creciente.

Y además se contabilizan 8,10 millones de personas con discapacidad coyuntural, o sea, personas víctimas de accidentes, de lesiones o circunstancias especiales.
Los niños y las niñas, por ejemplo, también tienen circunstancias especiales; las personas de baja estatura; en algunos casos, mujeres embarazadas.

A partir del 2025, señorías, la mayoría de los usuarios y usuarias de espacios culturales serán en buena medida, seremos, personas con cierto grado de discapacidad.
En su mayoría, seremos personas de edad avanzada o muy avanzada.

No se trata de conseguir favores específicos o especiales para tal o cual sector, para tal o cual persona.
Se trata de asegurar que todas las personas que lo deseen, que quieran, tengan garantizado su derecho al acceso al patrimonio cultural.

No es que no puedan acceder por su discapacidad, es que los espacios, los espacios urbanos, los culturales, los deportivos, generalmente se han definido en relación a personas jóvenes, de altura medida, de unas capacidades de movilidad y de un desarrollo sensorial que caracteriza solo a un tramo de la población; un tramo de la población efímero, además.

La Generalitat y los sucesivos gobiernos de España han suscrito convenios internacionales para favorecer la accesibilidad de todos al patrimonio cultural.
Está situación de relegación en el acceso a la cultura, confirmada por la encuesta EDAD 2008 a la que me he referido, ha convivido con las normas que desde bastante tiempo ya reconocían expresamente el acceso a la cultura como un derecho.

Sin embargo, nuestro país…, la Constitución también, que a través de los mandatos establecidos en los artículos…, concretamente, en el 44 establece: Â«Los poderes públicos promoverán y tutelarán el acceso a la cultura a lo que todos tienen derechos.
Â»

Pero, bien, bien sabemos que los gobiernos que nos han precedido lo han hecho bajo el lema del que venga atrás que arree.
Esos gobiernos, esos gobiernos sin alma, que tanto han desplumado este país y que tiene ahora sentado en los banquillos ante los tribunales de justicia a tantos de sus dirigentes.

Bueno.
Es hora de cambiar esto.
Todo mi apoyo a la propuesta de mi compañero Alberto García y a sus perseverancia en hacer de nuestro oficio, el de diputados y diputadas, la defensa de lo común.
Establecer convenios, coordinar administraciones, convertir nuestro patrimonio en espacios accesibles es nuestra responsabilidad.
Todo mi apoyo y el de mi grupo, García.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Quiñonero.

Té la paraula ara per part del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Fernando Delgado.

El senyor González Delgado:

Buenas tardes.

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, señorías.

Gracias, señor García Salvador, por esta iniciativa, una iniciativa que ya viene ilustrada, ilustrada por usted debidamente.
De manera que yo, que no conocía la convención de Naciones Unidas sobre los derechos de las personas con discapacidad no me ha hecho falta ir a Google para enterarme.
De manera que muchas gracias por eso.

Y felicito al Grupo Ciudadanos por instruirnos en este sentido en el contenido de esa convención, porque lo que pasa con las convenciones es que a veces se ponen en práctica y otras no.
Yo creo que en esta comunidad, como en otras, se ha avanzado mucho en su cumplimiento.
Yo al menos así lo he constatado en los museos y en algunas instalaciones de carácter cultural.
Y creo, además, que ha habido y hay una gran sensibilidad por hacerles la vida más viable a los discapacitados.

Pero qué duda cabe que si bien se ha venido haciendo mucho por su participación en la vida cultural, en las actividades recreativas y en el esparcimiento, quizá no tanto en el deporte por dificultades obvias, más difícil lo han tenido en el acceso a los museos y lugares de importancia cultural, me refiero a los edificios del patrimonio.

Pero, con independencia de que ese acceso sea en algunos casos bastante malo hasta para los no discapacitados, recuérdese los problemas que hay para acceder a San Miguel de los Reyes, hay una ley hecha ya hace bastantes años para proteger y defender el espacio de San Miguel de los Reyes.
Y, en efecto, por lo que respecta a la huerta, ha sido muy bien mantenido y defendido, pero todavía está por llevar a cabo la eliminación de edificios y de obstáculos que imposibilitan la llegada, el acceso a San Miguel de los Reyes.
De manera que hay que ser prudentes también en las obras que se hagan en los edificios monumentales para el acceso de unos y de otros, de los discapacitados y los que no.

Yo mismo, que soy una persona mayor a las que aquí se ha hecho mención, el mayor de todos soy yo, ya soy incapaz de subir a algunas torres, a torres históricas, por ejemplo, y no se me ocurre pedir un ascensor para acceder a las torres.
De manera que agradezco mucho la generosidad de los accesos, pero agradezco más que se proteja al patrimonio y que se tenga muchísimo cuidado manejando ambas sensibilidades: la protección del patrimonio cultural y también la posibilidad de acceso por parte de las personas discapacitadas.

Yo he llegado a tocar con mis propias manos La Piedad de Miguel Ángel, pero luego llegó un loco la tocó demasiado y violentamente y han tenido que acristalarla.
De manera que no es tan factible tocar la imagen de La Piedad.

Y claro que la Ley de patrimonio valenciana garantiza el acceso de todos los ciudadanos a los bienes que la integran y que a la supresión de barreras que lo impidan se está obligado por esta ley.
Pero, entonces, no habrá que pedir otra cosa que el cumplimiento de la ley.

Y en cuanto a la incorporación de las nuevas tecnologías para acceder a la contemplación de nuestro patrimonio por parte de las personas con discapacidad que no pueden ir a nuestros museos, por ejemplo, no solo es congruentes sino aconsejable, aconsejable también para que llegue igualmente a los no discapacitados o incapacitados para el interés cultural.
Pero en el caso de estos o de los discapacitados que quieren y pueden acudir a ver en directo nuestra riqueza patrimonial no hay que darles sola la película sino ejercer una verdadera pedagogía para que se interesen de verdad unos y otros y en directo por este patrimonio.
Para mí, como sabe el señor García Salvador, este es uno de los más importantes asuntos de los que afectan a nuestra vida cultural.

Pero una cosa es la discapacidad, otra la ignorancia o la pereza y otra la falta de pedagogía porque no sabemos lo que tenemos.
Y en realidad tenía aquí unas notas más sobre ese proceso de las nuevas tecnologías y tal…

La senyora vicepresidenta primera:

Señor Delgado.

El senyor García Delgado:

…pero se me ha pasado el tiempo y antes de que la presidenta me llame la atención y ustedes digan que me dan más tiempo que a otros, pues me quedo con las ganas de que hablemos de las nuevas tecnologías para los discapacitados y para los que no.
Pero cuidado con la pereza, porque como les pongamos las nuevas tecnologías en casa a los capacitados y a los discapacitados no hay quien entre en un museo, que es lo que está pasando.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Delgado.

Per a tancar el torn d'intervencions té la paraula el senyor Mulet, en nom i representació del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Quiero empezar solidarizándome con los diecisiete trabajadores, con las diecisiete familias del Hospital Provincial de Castellón a los que esta semana han despedido, han quitado el trabajo los recortes, les retallades, de la señora Montón.

Toda la vida llamándole película y ahora resulta que se llama film.
Tota la vida pensant que parlava i ara resulta que brame.

Bé, senyors diputats, senyor García, ens parla vosté en la seua PNL de tres conceptes importants i jo diria que fonamentals: accessibilitat universal, patrimoni cultural i noves tecnologies.
És més que obvi que el Partit Popular, davant aquestes qüestions, sempre estarà al costat de la seua defensa i potenciació, així com de totes aquelles mesures que ben plantejades servesquen per al mateix objectiu.

Seguint el consell d'un bon amic i expert parlamentari els diré en síntesi que la nostra postura serà a favor de la seua PNL i que anirà més lluny, en cas d'aprovar-se, que estem segurs que sí, exigirem un compromís ferm de compliment per part del govern de la Generalitat valenciana.

El primer punt demana la creació d'equips multidisciplinars per a realitzar un adequat diagnòstic.
Aquest és el primer compromís a exigir.
Hem de dotar, hem de dotar de mitjans econòmics i humans, i nosaltres afegim de gran professionalitat, sense deixar al marge els col·lectius afectats.

A continuació parla la PNL de tindre en compte l'accessibilitat en la redacció de plans especials.
Nosaltres, i atés que un important nombre de recuperació patrimonial ja està executat, pensem que devem exigir també la revisió de tots els elements del nostre patrimoni per complir amb aquesta finalitat.

Senyors diputats, una vegada aprovada, aprovarem també la utilització de fórmules alternatives que avui en dia ens posen al seu abast les noves tecnologies.
Endavant, endavant.
Però, com deia el diputat que m'ha precedit, amb racionalitat.
Siguem conscients del que demanem, no pel que suposa d'inversió, que per l'accessibilitat universal sempre serà poc, sinó per, i això és important, no adulterar el gaudiment i potenciació del nostre patrimoni cultural només s'hauria d'utilitzar aquesta alternativa en els casos realment necessaris.
I això serà molt important, senyor García, que ho seguim, perquè podem caure en una roina temptació.

Per posar un exemple serà difícil fer accessible la majoria dels nostres campanars, tots ho sabem.
Però, encara que costós, sí que és factible d'adequar sistemes de passarel·les accessibles per accedir a l'interior de castells, muralles i fins i tot i fins i tot a les nostres pintures rupestres que, per cert, vam aprovar millorar aprovar en una altra proposta no de llei d'aquestes Corts que de la seua execució encara no sabem res.

I, aprofito, són les PNL de l'actual govern paper banyat?
Ara tenen una nova ocasió per a demostrar que no és així.
Ara tenim l'ocasió de demostrar la voluntat de millorar el problema d'accessibilitat de moltes coses.
Però, en aquest cas concret, en l'accés al nostre patrimoni, l'accés a la nostra cultura immoble, i no sols en el que fa al propi edifici, al propi patrimoni, sinó en l'accés a l'accés.
I això també serà important que ho tinguem en compte.

Però hem aprovat una transaccional que venia precedida de tres esmenes.
No descarreguem tota la responsabilitat en altres administracions, com demana la transaccional ara acceptada per tots.
Per cert, llig…

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera Català)

El senyor president:

Senyoria…

El senyor Mulet Taló:

Se m'està acabant el temps, acabe de seguida.

El senyor president:

Ja ha acabat, ja ha acabat, però continue vosté i acabe.

El senyor Mulet Taló:

Simplement demane que si de veritat creem en això dotem de la partida pressupostària adequada els propers pressupostos i demostrem l'autèntica voluntat i no la demagògia fàcil.
Si no s'aprova la proposta i no se dota econòmicament, ja tindrem clar qui creu en l'accessibilitat universal i qui no, qui creu en la recuperació i potenciació del nostre patrimoni i qui no.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mulet.

Senyories, realitzat el debat, anem a passar a votació de la proposició no de llei amb la incorporació de les esmenes, de tres esmenes del Grup Parlamentari Compromís.

Senyories, comença la votació.

Senyories, la proposta queda aprovada per unanimitat amb 91 vots.
El vot del senyor Pastor no ha estat comptabilitzat.
Queda aprovada la proposta de resolució.
(Aplaudiments) Queda aprovada amb l'esmena plantejada.

Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la derogació del Reial decret 310/2016, de 29 de juliol, pel qual es regulen les avaluacions finals d'Educació Secundària Obligatòria i de Batxillerat, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 32.
644, BOC número 112)

El senyor president:

Senyories, anem a passar al punt cinquè de l'ordre del dia i últim d'este matí, que és el punt cinquè, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre regulació de les avaluacions finals d'Educació Secundària Obligatòria i de Batxillerat.

Donem la benvinguda als membres de la comunitat educativa que ens acompanyen en la tribuna de convidats.

Per a la presentació i defensa d'esta proposició no de llei té la paraula la il·lustre diputada Sandra Mínguez, en nom del Grup Podemos-Podem.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies, president.

Bon dia, senyories.

En primer lugar, daros la bienvenida a esta que es vuestra casa a la comunidad educativa que estáis aquí representados.
Gracias a la Plataforma en defensa de la enseñanza pública, muchas gracias por estar aquí.
Y les he pedido que me redactaran unas palabras, ya que ellos no pueden ocupar esta tribuna de esta institución, que es donde deberían realmente estar y poder expresar lo que manda la sociedad y la comunidad educativa, les he pedido que escribieran unas palabras para poder hacer a través de mi voz.
Así que lo que voy a leer a continuación es lo que está diciendo la comunidad educativa.

Â«Ha arribat l'hora del canvi educatiu.
No podem permetre més agressions a l'educació, un dels serveis públics que més ha patit les retallades i les reformes normatives neoliberals del govern de l'estat.
Són fets inqüestionables que la retallada del pressupost educatiu ha empobrit l'ensenyament públic.
Les plantilles de professorat s'han vist reduïdes.
L'anomenat 3+2 estima una retallada de 1.
000 milions.
Amb dades del propi ministeri, les universitats públiques ja han perdut gairebé 8.
000 llocs de treballs i més de 77.
000 alumnes.

Â»La LOMQE i el seu desenvolupament és una llei segregadora d'estudiants, classificadora de centres, massificadora d'aules, adoctrinadora de consciències, antidemocràtica i autoritària en la gestió, sexista en la forma i en el fons, empobrida al pressupost, empobridora i precaritzadora de la professió docent i menysprea l'experiència i la riquesa cultural i lingüística atresorada al conjunt de l'estat.

Â»Per aquest motiu reivindiquem les següents mesures: derogació de LOMQE i la seua implantació; paralitzar i revertir les retallades; paralitzar l'actual reforma universitària; paralitzar la realització de totes les revàlides.
Iniciar un pacte territorial d'estat que dote l'educació i el sistema educatiu de l'estabilitat que li ha faltat en cada canvi de govern.
Suspensió de la implantació de les proves de revàlida, LOMQE.

Â»Aquest és el model d'escola que volem, el que necessita el País Valencià i pel qual continuarem lluitant.

Â»Ara és l'hora del canvi, és l'hora del canvi educatiu.

Â»Moltes gràcies.
Â»

Gracias a vosotros por no perder nunca las ganas de luchar por la educación que merecemos en esta comunidad y en este país.
(Aplaudiments)

Bien.
Y, aunque no les guste a ciertos diputados de esta cámara, yo tengo la mala costumbre de buscar en el diccionario las cosas que se van a debatir aquí, y he buscado la palabra reválida.
Y dice así: Â«Reválida: examen que se hacía antiguamente en España, al finalizar algunos estudios, para obtener el grado académico.
Â» Y, volviendo atrás, lo que realmente dice esta frase -porque Â«antiguamente en EspañaÂ» quiere decir: nos tenemos que remontar a la época de Franco-, la reválida, en este momento, es el examen que se hacía en la época de Franco en España.

Y, bien, comencemos con el borrador que se publicó ayer para las pruebas de las evaluaciones finales… (veus)

El senyor president:

Sí.
Un segon, senyora diputada.

Senyories, demane silenci i respecte per a l'orador, l'oradora, que està en l'ús de la paraula.

Continue vosté.

La senyora Mínguez Corral:

…-gràcies president- que dice: Â«En la elaboración de esta orden se ha consultado a las comunidades autónomas en el seno de la Conferencia Sectorial de EducaciónÂ», y la Conferencia Sectorial de Educación no se reúne desde el 13 de abril y, además, ahí no se debatió ni se consensuó ni se presentó este borrador.
Por tanto, ya se ha hecho aquí, en esta cámara, donde se presentó una ley educativa donde se decía que se había consensuado con la comunidad educativa y participado, y no era cierto.
Ya se ha hecho de nuevo aquí, con este decreto.
Y, al menos, lo que les pedimos desde estas instituciones es que sean valientes, que sean valientes, que lo hacen porque quieren, que lo hacen porque son sus creencias; pero que sean valientes y no utilicen el consenso falso, que no existe, para justificar sus rodillos.
Sean valientes, no pasa nada; es lo que quieren hacer.
Bien.

El ministerio es el encargado de decretar y de llevar a cabo estas reválidas.
Bien.
¿Cuándo lo han hecho?
Lo hicieron el 30 de julio.
Y, ¿en qué día cayó el 30 de julio?
Pues, cayó en sábado.
Un 30 de julio, sábado, donde se saca el decreto en el BOE para regular las reválidas.
Y, ¿qué pasaba el 30 de julio, un sábado?
Pues, lo que pasaba es que nuestros colegios estaban cerrados, que los profesores comenzaban sus vacaciones, que los padres comenzaban las vacaciones con los padres y que, quizá, les diera respeto hacerlo en esta fecha y, por eso, lo han hecho en esta fecha para que no se pueda…, la comunidad educativa, los padres y las madres y los alumnos, no podamos manifestarnos diciendo no, no a esta reválida.
Bien.

Pero es más, el decreto donde concretan cómo van a ser esas pruebas, ¿cuándo se ha hecho?
Ayer.
¿Qué día era ayer?
25 de octubre.
¿Cuándo empezaron las clases?
Hace dos meses, en septiembre.
Y, ¿qué ha pasado en estos dos meses?
Pues, que nuestros profesores y nuestros alumnos han tenido que dar las clases sin saber cómo van a ser estas pruebas ni los contenidos que van a tener ni la especificación de las mismas, siendo imposible a los docentes introducir elementos, los elementos necesarios para facilitar al alumnado la superación de estas pruebas.
Bien.

¿Qué pasa con la…, para obtener este título?
Para obtener este título, para obtener el título de secundaria y para obtener el título de bachiller, se tienen que aprobar ambas reválidas.
Y esto lo estamos haciendo en un sistema educativo que cuenta con un aumento de las ratios increíbles, por lo tanto no se puede dar una atención específica e individualizada al alumno; con el despido de muchos docentes; reduciendo un 92% el presupuesto en educación compensatoria.
Y, además, si tienes diecisiete años y no apruebas estas pruebas, lo que te pasa es que te expulsan del sistema educativo.
Y este podría ser el título de una mala película, de una película de muy mal gusto que se titularía Las reválidas o ¿Cuántas veces tengo que aprobar?

Como no conocen la realidad de las aulas, como no están en las aulas, como no conocen la realidad de nuestro alumnado, no conocen la realidad de nuestro alumnado de Formación Profesional básica.
Y, si lo conociesen, se darían cuenta que la mayoría del mismo es todo un logro que permanezcan en nuestro sistema educativo y que no formen parte del gran lastre que tenemos, que es el fracaso escolar.

Y, como no conocen nuestro alumnado, porque no están en las aulas, y estas leyes las hacen personas que no han estado nunca en aulas, no son conscientes de la situación de este alumnado: económica, social, familiar, incluso penal en algunos de ellos.
Y no son conscientes que la mayoría de estos alumnos y alumnas tienen diecisiete años.
Y no son conscientes que muchos de ellos, después de luchar años y años, de esforzarse, de no rendirse, de superar todas las adversidades que tienen, les están dando un mensaje, les están dando un mensaje de Â«fueraÂ», porque no son conscientes de lo difícil que es para este alumnado superar estas pruebas para titular.

Por lo tanto, quería acabar mi intervención, mi primera intervención de exposición, diciendo con orgullo que hoy aquí estoy trasladando la voz de muchas compañeras y compañeros, de muchas profesoras y profesores, de maestras y maestros que llevamos mucho tiempo diciendo no a la LOMCE.
Y para mí es un orgullo estar aquí, en esta tribuna, con esta camiseta, con esta camiseta que me acompaña desde 2012 y que me la ponía todos los lunes en la puerta del instituto para decirles no a vuestros recortes, no a la ley educativa que queréis imponer.
Y esta camiseta también me ha acompañado en todas las manifestaciones donde hemos estado miles y miles y millones de alumnos, alumnos, padres, madres, profesores, profesoras, colectivos, diciendo no queremos vuestra ley, no queremos vuestros recortes.

Y ustedes podrán seguir tapándose los oídos, podrán seguir no aceptando la realidad de nuestra comunidad educativa, podrán seguir no siendo valientes y usando de tapadera a la comunidad educativa para decir que sí que han consultado con ella este tipo de reformas y estos decretos, podrán seguir mintiendo, podrán seguir votando en contra cada vez que les presentemos una iniciativa así en cada parlamento, en cada congreso, en cada ayuntamiento; pero nosotros seguiremos reivindicando, seguiremos luchando y seguiremos diciendo Â«noÂ» a la LOMCE, no a las reválidas, no al tres más dos.
(Aplaudiments) No vamos a acabar de luchar y de decirlo hasta que se haga, por fin, una ley justa.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, a esta proposta de resolució s'ha presentat una esmena, en nom del Grup Ciudadanos.
I, per a defensar-la, té la paraula la il·lustre diputada Mercedes Ventura, per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Ventura Campos:

Moltes gràcies, president.

Buenos días, señorías.

En primer lugar, quiero agradecer a la comunidad educativa por estar aquí hoy presente.
Agradecer a los docentes que hayan dado lo mejor de sí mismos y que hayan sacado a flote el sistema educativo, a pesar del oleaje que se han encontrado en su travesía y con diferentes leyes educativas, en función del gobierno entrante.
Por todo esto, quiero agradecerles su labor.

Hay que agradecer a todo maestro, maestra, profesor, profesora, haciendo extensible a toda la comunidad educativa, que han sido los que han permitido llevar a buen puerto la tarea educativa, a pesar de la presión y la incertidumbre de cada momento.

Ustedes son unos verdaderos resilientes.
Y, por ese motivo, quiero empezar con un agradecimiento por la labor que desempeñan cada día en la construcción del conocimiento.

Por este motivo, hoy vamos a decir que sí.
Vamos a decir que sí porque es una reivindicación en nuestra comunidad, porque escuchamos lo que la comunidad educativa nos dice.
Hoy queremos decir que sí y queremos derogar…, apoyar la derogación de la LOMCE, porque queremos una educación de soluciones, no una educación en funciones.

Esta educación en funciones ha llevado a publicar, el 29 de julio, el Real decreto 310/2016, que regula las evaluaciones finales de Educación Secundaria Obligatoria y de Bachillerato, a pesar del malestar de la comunidad educativa.
Y, ¿saben ustedes por qué?
¿Saben ustedes por qué?
Porqué, en lugar de escuchar y poner una solución óptima y viable, indican que no quieren incumplir con la ley.

Los señores del PP, aun estando en funciones, han querido sacar adelante este real decreto, estando en contra toda la comunidad educativa, y han provocado que hoy, hoy, miles de docentes, alumnos y familias se manifiesten en contra de la LOMCE, impuesta en noviembre de 2013 a golpe de rodillo, y, específicamente, que se manifiesten para derogar el real decreto, que está generando tanta incertidumbre sobre las reválidas este año.

Lo peor, es que tiene en vilo al gobierno en funciones que aprobó este real decreto, así como a los diferentes gobiernos autonómicos, porque no saben ni cómo proceder ni cómo articularlo.

En la Comunidad Valenciana, se ha dejado a la merced de la suerte y del azar la articulación de la LOMCE.
Y esto ha generado un gran desconcierto y descontento también para la comunidad educativa; un gran descontento porque el Consell, una vez más, ha querido improvisar unos resultados y apostaron que el caballo ganador de las elecciones estatales era A la Valenciana y, por lo tanto, ustedes pensaron: Â«¿Para qué proponer la asignatura de Historia de Filosofía, como obligatoria en segundo de bachiller?
¿Para qué, si vamos a derogar la LOMCE porque vamos a estar en gobierno?
¿Para qué?
Â».

Señores del Consell, está muy bien, ¿no?
, tener ese pensamiento optimista, pero siempre hay que apuntar hacia un optimismo realista porque, si no, pasa lo siguiente: Â«Los profesores de filosofía alertan de que los alumnos valencianos irán a la reválida en desventaja.
Â» Por tanto, es un grave problema.

Por otro lado, si ustedes quieren que se derogue la LOMCE, para hacerlo efectivo hay que trabajar, y hay que trabajar en esta línea y no hacer brindis al sol.
Nosotros, a nivel estatal, nos hemos sentado con los diferentes partidos políticos para tratar este tema.
Y, en el mes de agosto de este año, conseguimos que el PP firmara un pacto donde, en el punto 78, se comprometía a crear una subcomisión parlamentaria para un pacto nacional de educación; y que, hasta que se lograra este pacto nacional, pues, se congelaría el calendario de implementación de la LOMCE en todos aquellos aspectos en que no hubiera entrado en vigor -en este caso, la reválida.

Por otro lado, la semana pasada, mi compañera Marta Martí consiguió que el ministro de educación en funciones, Íñigo Méndez de Vigo, se comprometiera a aplicar una moratoria en la aplicación de las reválidas.
Ciudadanos anuncia un compromiso con el ministro para lograr una moratoria que deje sin efecto las reválidas.
Esta moratoria debería de ser, al menos, del tiempo que dura una legislatura, cuatro años, con la finalidad de que el alumnado no dependa de estas reválidas para poder sacar un título.
Y esta moratoria debería ser, como mínimo, por una legislatura, hasta desarrollar una nueva ley de educación consensuada, siempre consensuada, porque creemos que esta puede ser una solución.

Gracias a los esfuerzos de nuestra diputada Marta Martí, el gobierno en funciones ha aprobado una moratoria en bachiller.
Y, en este caso, tal y como se anunciaba ayer, el PP se carga su polémica reválida y recupera el mismo modelo de selectividad.
Por lo tanto, tenemos que decir que hemos avanzado, aunque sea un poco.
Podemos decir que la sensatez y el buen trabajo nos han llevado a una visión más optimista de esta situación.

Pero, como he dicho, aún queda mucho por hacer.
Y, desde Ciudadanos, creemos que no se han tomado en serio las demandas de la comunidad educativa y se han aceptado parcialmente nuestras propuestas.

Es muy importante que todos los políticos que estamos aquí seamos conscientes de que las decisiones que vamos a tomar en esta cámara van a afectar a la vida y al futuro de los valencianos y de las valencianas.
Y, como no queremos frustrar a ningún joven, al futuro de ningún joven, apostamos por una reforma educativa bien articulada, con principios pedagógicos, consensuada y que ofrezca una excelencia educativa.

Por este motivo, hemos presentado una enmienda de sustitución para enriquecer el primer punto de la PNL que usted presenta.
Derogar por derogar, pues, no es muy constructivo.
Hay que tener una visión de futuro y diseñar una ley educativa y no volver al pasado, es decir, sino avanzar hacia un modelo educativo.

Por eso, le proponemos instar al gobierno central a aprobar una moratoria en la aplicación de la LOMCE y dejar en suspense las reválidas de cuarto de la ESO y segundo de Bachillerato mientras se llega a un pacto nacional por la educación, porque nuestro objetivo final es crear una ley educativa que proporcione a nuestros estudiantes lo que no han tenido hasta ahora: estabilidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyories, ara tocaria saber si la ponent, senyora Mínguez -demane vosté la paraula-, accepta o no l'esmena plantejada.

Sí, té vosté la paraula per quatre minuts.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies, president.

Lamentándolo mucho -lo hemos hablado anteriormente-, no puedo aceptar su enmienda, ya que hablan de pacto educativo.
Yo lo entiendo, es un tema muy importante que tendremos que debatir en otro momento.
Es un tema suficientemente importante como para dedicarle el tiempo y el requerimiento necesario.

Y, además, ustedes piden en su enmienda aprobar una moratoria.
Desde Podemos, desde la comunidad educativa y desde otros grupos parlamentarios lo tenemos muy claro; nosotros no queremos una moratoria, queremos la derogación de la LOMCE.

Tanto usted como yo sabemos que existe un vacío legal donde se puede volver a estar con la ley anterior mientras se gesta una nueva ley de educación, una nueva ley de educación que nosotros siempre hemos defendido ha de ser participada, consensuada y apoyada por la comunidad educativa, si no esa nueva ley estará abocada al fracaso, igual que las anteriores.

Y sabe que compartimos algunas cuestiones de educación; que tenemos un trato muy cordial, muy respetuoso.

Y ojalá sus compañeros desde el congreso estatal de Ciudadanos piensen lo mismo que piensan ustedes aquí con respecto a la LOMCE y pidan su derogación también allí.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada.

Sí, Mercedes Ventura,.
.
.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias.

El senyor president:

.
.
.
per a rèplica, té vosté quatre minuts.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias.

Este debate la verdad es que es muy interesante, porque evidencia cómo quieren solucionar los diferentes grupos parlamentarios un problema que tenemos sobre la mesa.
Ustedes buscan derogar, destruir y romper, mientras que nosotros, desde Ciudadanos lo que buscamos -aunque coincidimos, tengo que decir, en su diagnóstico inicial- nosotros buscamos construir.
Porque no podemos derogar por derogar.
Hay que construir, y tenemos que construir unas bases para ir hacia adelante y no volver hacia atrás.

En esta línea, le proponemos una solución técnica, que no sea la mera derogación a la que nosotros estamos, como bien he dicho, de acuerdo.
Le proponemos una moratoria, que es la solución jurídica para que se cumpla la ley vigente.
Proponer esta moratoria mientras se trabaja por una nueva ley educativa, y apostando por un pacto nacional por la educación.

Tengo que decirle que mis compañeros a nivel estatal están trabajando muy duro por hacer efectiva una nueva ley educativa que sea consensuada y que no esté impuesta por rodillo, como estamos acostumbrados por los diferentes partidos políticos.
Hemos tenido leyes del PSOE y hemos tenido leyes del PP.
Por lo tanto, queremos una ley que no sea para una sola legislatura, sino que sea para una generación, y si puede ser, para más.

Por lo tanto, creo que es un tema muy serio, que no podemos estar improvisando con las leyes de educación, porque está en juego el futuro, como bien he dicho, de muchos jóvenes.
Y también genera malestar en las aulas para los docentes.
Los docentes cada cuatro años tienen la incertidumbre de saber: ahora, ha entrado ese nuevo gobierno.
¿Qué ley educativa me van a implantar?

Por lo tanto, creo que es un tema muy serio, que hay que sentarse, hay que dialogar, hay que hacer una comisión para llegar a un pacto por la educación, y a partir de ahí, con el buen hacer que creo que tenemos todos los que estamos aquí presentes, poder desarrollar una ley educativa que sea para una generación y no para una legislatura.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Diputada Sandra Mínguez, demane vosté la paraula.
Val, té vosté quatre minuts.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies, president.
No vaig a estendre'm molt.

Bien, señora diputada de Ciudadanos, usted ha dicho que nosotros, con esta derogación lo que queremos es destruir.
Creo que me conoce y creo que no es cierto, y es todo lo contrario, de hecho.
Nosotros queremos construir.
Nosotros queremos construir una nueva ley de educación, y nosotros lo que no queremos son las injusticias que se están produciendo en nuestra educación, en este caso en concreto con la reválida, sobre todo para nuestro alumnado, que son ellos los que lo sufren.

Y además, nosotros queremos construir y queremos construir de la mano de la comunidad educativa.
Que sean ellos los que participen del proceso.
Usted mismo lo ha dicho, en el pacto nacional por la educación, que están trabajando sus compañeros, y no lo dudo, a nivel estatal, afirma que están creando una ley consensuada.
Lo que no especifica nunca su partido a nivel estatal es con quién.
No especifican con quién están consensuando esa nueva ley de educación.
Y a nosotros, lo que nos gusta es un consenso con la comunidad educativa.
Por supuesto, con los partidos políticos, pero con la comunidad educativa también.

Cuando hablamos de derogar, me encantaría y estoy convencida de que si les preguntásemos a nuestros docentes y a nuestro alumnado que si quieren derogar la LOMCE y sabe que no es tan tajante legislativamente, porque no es cierto, si se puede derogar, estoy segura de que ganaría la derogación de la misma.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

A continuació, passarem a conéixer la posició sobre esta proposició no de llei, a la qual no s'ha acceptat l'esmena, de la resta de grups parlamentaris.

En primer lloc, del Grup Compromís.
I a tal efecte li donem la paraula a la il·lustre diputada Marian Campello, per un temps màxim de quatre minuts.
Quan vosté vullga.

La senyora Campello Moreno:

Gràcies, senyor president.

Benvinguts, comunitat educativa.

Hui venim a parlar de les famoses revàlides, famoses sobretot per als nostres pares, ja que des de l'any 1970 no conviuen amb els nostres estudiants.
I això és el que ens imposa el Partit Popular.
El Partit Popular imposa la política en blanc i negre d'un govern que, sense comptar amb el suport de la resta de partits, aprovà la LOMQE, donant l'esquena a tots els actors implicats, i utilitzant com a única ferramenta la seua majoria absoluta.
Una llei que incidix en la desmotivació de l'alumnat, en un estat on les taxes d'abandonament escolar.
.
.
, on tenim les taxes de la Unió Europea.

Unes revàlides que marquen el teu futur en una única prova i que, com és en el cas de la prova de quart de l'ESO, fins i tot et poden fer enrere en la teua vida acadèmica.
Una llei que obvia l'avaluació continua, que ignora l'esforç de l'alumnat durant el curs i que fa que te jugues a una única carta el teu futur.
Amb dos exàmens diferenciats en quart de l'ESO, depenent si vols anar a l'FP de grau mitjà o a Batxillerat.

I què passa si un alumne ha aconseguit superar el curs amb totes les matèries aprovades, però suspén aquesta prova?
Bé, el senyor Wert ho té molt clar: ni títol en graduat d'ESO ni batxiller, ni FP de grau mitjà, FP bàsica, el que suposaria un retrocés en la vida acadèmica de l'alumnat, ja que a l'FP bàsica pot accedir qualsevol alumne sense cap titulació.

I és una cosa que defenia molt bé un professor de sociologia de la Universitat de la Laguna, José Saturnino, que diu que este procés el que fa és, Â«sdespués del desprestigio alcanzado por la FP en los últimos años, este giro podría suscitar el mensaje de que la FP es una vía para tontosÂ», al proposar-la no com un camí natural al qual pots accedir des de quart de l'ESO, sinó com un pla B per aquells que no han pogut aconseguir superar la revàlida.

Amb les revàlides poden aconseguir que, després de tretze anys d'escolarització, després d'aprovar 102 matèries, després d'enfrontar-se a 306 avaluacions trimestrals aprovades, després de superar tot això, podem aconseguir que l'alumne es quede sense cap títol.
Clar que al senyor Wert li ha de fer bastant igual, perquè amb els 60.
000 euros més plusos que cobra com a ambaixador, sense cap experiència diplomàtica, li fa igual per on bufe el vent.
Jo me preguntaria si este senyor passaria la revàlida de diplomàtic.

Bé, arribem a batxiller, i a la suma anterior que hem fet, hem d'afegir-li 18 assignatures més.
Curiosament, fa més d'un any que el nostre conseller demanà la concreció de com seria esta prova al govern central, fa més d'un any, i no ha rebut resposta.
No ha tingut resposta.
Hi ha hagut bones maneres i tal, però cap acció en este tema.
I curiosament hui, dia de mobilitzacions, es filtra l'esborrany.

Jo vull donar un missatge des d'aquí a la gent que hui està en el carrer, està en les pancartes i està dient no a la LOMQE.
Això vol dir que cal que continuem fent lluita social, que cal que estiguem en els carrers diguent-los als governs tirans que no poden fer tot allò que els vinga en gana.

Bé, podríem parlar.
.
.
(remors) Podríem parlar hores del que suposa per a l'educació un govern del PP, encara en defuncions, a l'espera del Â«verso mágico de la abstenciónÂ».
En fi, una llei que el senyor Rajoy no ha tingut problema en sacrificar per ser investit.
Podríem parlar de com tretze comunitats autònomes on no governen han dit no a la LOMQE i una en què sí governen també ho ha dit.
Podríem parlar de com el professorat que treballa en el dia a dia es queda en un paper completament anecdòtic en tot açò.

Podríem parlar de la Marea Verde, de l'oposició de la comunitat educativa, de les manifestacions que hui tindran lloc a les quals des d'ací donem suport.
Però parlar és una cosa que alguns d'esta cambra i alguns que estan en el Congrés no han tingut mai present.
Senyora Mínguez, moltes gràcies per portar esta proposta avui a les Corts Valencianes.
Donarem el vot favorable a la segona proposta, i diguem ben clar i ben fort: no a la LOMQE.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

A continuació, escoltarem la posició del Grup Socialista, en la veu de la il·lustre diputada Eva Alcón, sobre la PNL que estem debatent.
Quan vosté vullga.

La senyora Alcón Soler:

Gràcies, president.

Comunitat educativa, gràcies per acompanyar-mos en aquest ple.

La PNL que avui defensem tracta de dos temes relacionats.
El primer, la LOMQE, el segon les revàlides.
En el cas de la LOMQE, no vaig a entrar en detalls, perquè el Grup Parlamentari Socialista fa uns mesos ja va presentar una PNL indicant la nostra oposició i demanant la seua retirada.
Me centraré en la meua intervenció en la petició concreta d'aquesta PNL de la retirada del Reial decret 310/2016, de 29 de juliol.

I ja li anuncie que el Grup Parlamentari Socialista votarem a favor.
Hi han moltes raons per a demanar la retirada d'aquest decret, i alguns diputades i diputats que m'han precedit en paraula ja ho han expressat.
Però des del meu punt de vista, sols per l'angoixa, pel greuge que han patit els estudiants que avui estan estudiant segon de batxiller, és imprescindible recolzar aquesta PNL i demanar la retirada del decret.

Miren, senyories, els governs, els grups parlamentaris, tenen l'obligació de treballar per millorar la vida de les persones.
I en matèria educativa em permetran que els diga que no estem encertant.
I què passa quan no s'encerta?
Doncs, quan no s'encerta, la resposta és clara: cal reconéixer-ho i donar solucions.

En aquest cas, el reial decret diu en l'article primer que el Ministeri d'Educació determinarà per a cada curs escolar el disseny del contingut de les proves, Â«las fechas máximas, procedimiento de revisión, y garantizará la estandarización de las pruebasÂ».
Jo no vull entrar a discutir ací en conceptes que compartixc del decret, com és la finalitat que ha de tindre una avaluació, si hem d'anar cap a una estandardització de proves o no.

Però el que sí que els puc dir és que aquest reial decret ha generat incertesa, incerteses si analitzem cada u dels seus articles.
Per exemple, article cinqué: tindrem qüestionaris del context de centres, Â«cuestionario a las familias, dirigido a los padres, a las madresÂ».
A data d'avui encara no sabem com seran els qüestionaris, qui els arreplegarà i com se destinaran els recursos pera finançar tot aquest procés.

Article seté, organització de les proves.
En aquest moment, encara no sabem com seran les proves.
Si comparem altres anys, a principi d'octubre tots els especialistes de matèria es reunien en els docents per a consensuar les proves, els criteris de correcció.
A data d'avui no sabem res.
Per tant, és un decret que no ha minimitzat les mancances de la LOMQE.
És un decret que ha generat incertesa.

El ministre d'educació, amb motiu de la inauguració del curs universitari en Càceres digué: Â«Les proves són conforme a los requisitos legales y se adecuan a las necesidades de alumnos y familiasÂ».
Seran legals, no ho discutiré, però no responen a les necessitats de les famílies.
(Aplaudiments)

Ham estat tot el temps en la improvisació.
Les proves que havien de mesurar l'ESO, ara ja no se fan, ara són pilots.
Les de Batxillerat, ara se diu: Â«Va a ser molt paregut a la selectivitat.
Â» Aleshores, jo em pregunte: si va a ser tan paregut a la selectivitat, per a què han fet tot això?
Per a què han creat tanta incertesa a les famílies?
(Aplaudiments)

En resum, és un decret que genera incertesa.
I genera incertesa i, a més a més, no és perquè la comunitat educativa no vullga donar compte de la seua tasca.
Mai, sempre estarem a favor de donar de donar compte del que fem.
És un decret que ha generat incertesa perquè les avaluacions no han segut consensuades en la comunitat educativa.
No s'han planificat ni pilotat les proves.
I aleshores, quan no sabem què fer, què fem?
Fem un decret i eixe decret no el podem aplicar.

Per favor, senyories, a qui corresponga: demanem seriositat, demanem seriositat per donar solucions.
I esta solució en este territori fa mesos que s'ha donat.
El senyor conseller, el secretari autonòmic, la directora d'universitat ha dit que fins que no se clarifiquen les coses, que continuem en les proves d'accés a la universitats.

Que les universitats, les direccions generals, els rectors estan a favor de prorrogar les proves fins que donem garantia als estudiants del que han d'examinar.
Després, si volem fer una llei d'educació, endavant, endavant.
Fem-la, fem-la que la necessitem, amb consens.
I treballar, per favor, treballem en la comunitat educativa i en els agents socials.
Si no ho fem així, dins d'uns anys tornarem a estar com estem avui.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada Eva Alcón.

A continuació, per a saber la posició del Grup Parlamentari Popular, donem la paraula donem la paraula a la il·lustre diputada María José Catalá perquè fixe la posició del seu grup, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Catalá Verdet:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, en primer lloc vull donar la benvinguda a totes les persones que ens acompanyen i els salude perquè he treballat amb ells els últims anys.
I també vull donar les gràcies a tots els mestres i professors que hui estan a classe intentant que els alumnes que han volgut estar i rebre la docència no perden un dia de la seua preparació, de la formació.
(Aplaudiments)

Miren, vaig a ser clara.
El Grup Parlamentari Popular va a votar Â«noÂ» a la iniciativa de Podemos-Podem i va a votar Â«noÂ» per una qüestió molt clara i és perquè.
.
.
, bé, ja que ací moltes voltes que se puja a parlar d'educació se parla de que Â«clar, com vostés no estan a les aules, no entenen i no saben i no tenen coneixement clar de la realitatÂ» doncs, me van a permetre que jo pense que també els que estem ací deuríem de tindre un mínim coneixement jurídic perquè, en definitiva, el que fem ací és legislar i ací està el legislatiu.
I, per tant, deuríem ser un poquet rigorosos en la qüestió jurídica.
Me van a permetre, ja que nosaltres no deixem d'escoltar les altres qüestions.

Miren, no podem votar.
.
.
, no podemos votar a favor, señora Mínguez, de esta iniciativa porque es incorrecta e incierta.
Usted pone que determina la titulación las famosas reválidas que usted le llama.
También, permítanme una aclaración, una diferencia fundamental entre reválidas y evaluaciones.
Las reválidas en un momento determinado se hicieron y tenían un tope máximo de personas que podían acceder a la universidad y había un cuello de botella.
Y esto es una cuestión totalmente diferente.
Esto es para hacer una titulación.

Pero el caso que nos ocupa para pasar una etapa, el caso que nos ocupa…, en su iniciativa pone que Â«estas evaluaciones externas que en el ámbito europeo se llaman pruebas sumativas o de evaluación del aprendizaje -para ser rigurosos también- determinan la titulación de los estudiantes en las etapas de ESO y Bachillerato sin tener en cuenta los resultados académicos, suponen la exclusión de nuestros jóvenes porque, aunque supere todas las asignaturas durante los distintos cursos, si no aprueba las evaluaciones generales no podrá optar al Bachillerato en el grado medio de formación profesional, hay riesgo de abandono escolarÂ» y, por tanto, solicitan la derogación.

Bueno, pues sabrá usted que es incierto porque, efectivamente, las evaluaciones de final de la Educación Secundaria Obligatoria, según el Real decreto 310/2016, tiene por objeto verificar el logro de los objetivos en la etapa pero esta evaluación, correspondiente a la única convocatoria que se realice en el año 2017, no va a tener efectos académicos y, por tanto, su superación no será necesaria para obtener el título de graduado en la ESO.

Pero, además, en la evaluación de final de Bachillerato, en la convocatoria del 2017, únicamente se tendrá en cuenta para el acceso a la universidad, pero su superación no será necesaria para obtener el título de bachiller.
Por tanto, en el curso 2016-2017, la evaluación final de bachillerato tiene el mismo valor que la prueba de acceso en la universidad, motivo por el cual entiendo que su iniciativa es incierta, incorrecta.
Yo sé que esta iniciativa se ha presentado, por parte de su partido en distintos parlamentos y que esto era de manual, esto venía de serie.
Lo único que podían haber hecho era enmendarla con el objetivo de no decir cosas inciertas.

Miren, la cuestión es clara.
Ustedes no quieren evaluaciones y ustedes dicen que son franquistas.
Bien, o lo que sea.
Vale, fenomenal.
Miren, como ustedes saben tanto de educación, porque es verdad que parece que saben mucho, sabrán que Bélgica, Dinamarca, Alemania, Estonia, Irlanda, Letonia, Italia, Luxemburgo, Malta, Países Bajos, Polonia, Portugal, Rumanía, Eslovenia, Suecia, Escocia, Noruega, Islandia todos tienen evaluaciones nacionales.
Y que, por ejemplo, la República Checa, Grecia y Liechtenstein no tienen.
No sé si nos queremos parecer a los primeros o a los segundos.
Entiendo que queremos parecernos a los segundos porque nos gusta mucho el modelo griego.
(Aplaudiments) Pero no sé si el rendimiento académico debe ser el del modelo griego.

Simplemente, porque se me termina el tiempo, le recomiendo…, hay unas…, bueno, pues hay un documento muy interesante, es el de las pruebas nacionales de evaluación del alumnado en Europa, objetivos, organización y utilización de resultados.
Estaría bien que todos nos los miráramos para hacer estos debates, fundamentalmente porque cuando se dice que las evaluaciones nacionales parece que es un tema propio del ámbito español en la época franquista, pues mire, en el año 1946, en el año 1947 en Europa había evaluaciones nacionales.
Desde ese momento hasta ahora, casi todos los países europeos han practicado evaluaciones nacionales.
Los países que tenían evaluaciones nacionales o evaluaciones externas objetivas incrementan…

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Catalá Verdet:

…entre un 30 y un 40% sus resultados y tienen un incremento de dieciséis puntos superior a la media europea.
Si para ustedes eso no es importante y quieren quedarse en la camiseta, quieren quedarse en la reivindicación y quieren venir a hacer política, por lo menos lo único que les pido es rigor y que lo hagan bien.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Supose que voldrà rèplica sobre els arguments.

Sí, quan vosté vullga.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies, president.

Pues voy a empezar por donde usted ha acabado, señora Catalá: Â«Si vienen aquí a hacer política háganla con rigor, háganla bien.
Â» Pues bien, nosotros les decimos que si vienen aquí a hacer política, la hagan bien y no tergiversen y no mientan en las aportaciones que ustedes hacen en sus intervenciones.
No habrá escuchado nunca, por parte de Podemos, en ningún parlamento, ni siquiera en el Congreso, que nosotros estamos en contra de las evaluaciones.
Así que le pido que no ponga en boca nuestra palabras que no son nuestras.

Y es más, nosotros estamos a favor de las evaluaciones, por supuesto que estamos a favor de las evaluaciones y así lo pone tanto en los programas autonómicos como en los estatales.
Lo que no estamos a favor es de sus evaluaciones externas, las que quieren hacer para las reválidas, para las reválidas.

Lo pone en el real decreto: designación del profesorado funcionario del sistema educativo español externo al centro.
Estarán constituidos por profesorado funcionario del sistema de educación español externo a los centros docentes.
¿Acaso no confían en nuestros docentes?
Son docentes, pero ¿acaso no confían en nuestros docentes para las reválidas de cuarto de ESO que están con ellos día tras días durante cuatro años y han de hacerle un examen para darles el título?
Eso es lo que ustedes están diciendo.

Nosotros, por supuesto que estamos a favor de las evaluaciones.
De las evaluaciones internas, de las autoevaluaciones de centro, de que se evalúe a los docentes, de que se evalúe a los alumnos, de que se evalúe el sistema educativo español.
Y, fíjese si estamos de acuerdo, que ustedes es algo que no han hecho, que no han hecho.

Continuemos.
Usted ha empezado su intervención dando las gracias a los docentes.
Es que los docentes hoy no hacen huelga, la huelga es de estudiantes, madres y padres.
Por lo tanto, cuando una persona va a trabajar no hay que darle las gracias porque realice su trabajo, por lo tanto, nosotros damos las gracias a los docentes todos los días.
No es que demos las gracias, es que les agradecemos el trabajo que hacen por nuestros niños y por nuestras niñas.
Pero cuando un colectivo no está convocado a una huelga, no está haciendo algo extraordinario que deba hacer en su día a día de trabajo.

Y bien, usted también ha dicho Â«no lo llame reválida, llámelo evaluacionesÂ».
Llámelo como quieran.
Bien, llámelo como quiera, llámelo como quiera usted.
Pero el fin es el mismo.
Y el fin es que nuestros niños y nuestras niñas de cuarto de la ESO, cuando llegue al finalizar su etapa obligatoria, van a tener que presentarse a un examen.
Y si ese examen no lo aprueban no se les va a dar el título.
Y si tienen diecisiete años se les va a excluir del sistema educativo español.
Eso es lo que ustedes están implantando.

Y acabo mi intervención de réplica.
Me parece perfecto, no tergiversen, no mientan con los datos.
Por supuesto que en el 2017, curso 2016-2017 no va a tener un valor significativo, no va a cuantificarnos, no se va a dejar de titular por hacer la reválida tanto en cuarto de la ESO como en segundo de Bachillerato.
Pero, ¿acaso saben nuestros profesores y nuestros alumnos cómo va a ser esa prueba?
No.
¿Acaso se ha decretado eso y se ha formalizado para que puedan trabajar de acuerdo a ello y los profesores puedan ayudar a los alumnos a superar esta prueba aunque no titule?
No.
No titula este curso 2016-2017, pero ¿qué pasa en el 2017-2018?
¿Qué pasa en el 2018-2019?
¿Qué pasa en el 2019-2020?
Ahí sí que titula.
Eso no lo dicen.

Me parece perfecto que quieran instalar este titular de que no va a titular la prueba.
La prueba no titula este curso, los siguientes sí.
No tergiversen, por favor.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Sí?
Demane vosté?
Sol·licita la paraula?
Té vosté la paraula i amb això finalitzaríem el debat.
Quan vosté vullga.

La senyora Catalá Verdet:

Gràcies, senyor president.

Mire, señora Mínguez, yo no sé si el problema nuestro es que no nos entendemos usted y yo o que no nos queremos entender.
¿Vale?
Es que pueden ser las dos cosas.
¿Vale?

Yo le he dado las gracias a los docentes que están trabajando porque todos ustedes han dado las gracias a los docentes que han venido a acompañarnos.
Y yo les doy las gracias a la comunidad educativa que ha venido hoy a acompañarnos, todos ustedes, y yo les he dado las gracias a la comunidad educativa que ha venido a acompañarnos y a la comunidad educativa que trabaja todos los días en las aulas.
Eso es lo que he dicho yo, primer punto.

Segundo punto respecto al que usted no sé si me quiere entender.
Yo le he dicho que esta iniciativa que usted ha presentado, esta iniciativa, venía de serie.
Que venía de manual, que la han presentado ustedes en todos los parlamentos.
No le he dicho que ustedes están en contra de las evaluaciones.
He dicho que como esto venía de serie, resulta que ustedes tenían que traerlo aquí.
Y que yo le he dicho que usted hubiera hecho muy bien matizándola y mejorándola.

Por tanto, mire, no le he dicho nada de las evaluaciones, le he dicho que yo creo que las evaluaciones externas y las evaluaciones nacionales, -como ha pasado desde el año 1946 en toda Europa y en todos los países europeos- y no sólo las evaluaciones por parte del profesorado del propio centro, sino las evaluaciones nacionales que, por ejemplo, se hacen en Alemania, que se hacen por parte del profesorado de la pública, docentes en los que confiamos externos al centro, han funcionado y que eso mejora entre un 30 y un 40% el rendimiento académico del alumno.

Y que esos países tienen dieciséis puntos por encima de la media de la OCDE en resultados.
Y que ustedes aquí lo que quieren hacer es que se quite un decreto que se hace por el cumplimiento de una ley.
Y que nosotros pensamos que las leyes están para cumplirlas y que la LOMCE ponía que había que desarrollar las evaluaciones externas en un decreto y en una orden ministerial.
Y que el gobierno en funciones ha hecho lo que tenía que hacer según la ley, que yo ya sé que a ustedes la ley les da lo mismo.

Pero, vamos a ver, ¿derogamos un decreto ahora?
Y ¿qué hacemos con la seguridad jurídica, con la normalidad, con la tranquilidad, con la certeza?
Es que la ley hay que cumplirla, señora Mínguez.
A usted no le gustará, porque no le gusta la LOMCE, pero la ley está para cumplirla.
Y el gobierno en funciones tiene la obligación de hacer cumplir las leyes y para hacer cumplir las leyes tiene que aprobar este decreto.

Y le he dicho: su iniciativa es incorrecta porque está basada de arriba a abajo y de abajo a arriba en que si los alumnos no pasan estas pruebas, si no las superan, no se tiene en cuenta su rendimiento académico anterior y resulta que no pueden titular.
Y yo le he dicho: señora Mínguez, esta PNL es incorrecta porque los alumnos este curso van a titular con independencia del resultado de la prueba de ESO y Bachillerato.
Y lo demás es una cuestión que se tiene que trabajar.
Es que ustedes han hablado del pacto educativo, que se tiene que analizar, que se tiene que trabajar, se trabajará.
Pero hoy ¿qué hacemos?
¿Derogamos este decreto y dejamos la inseguridad jurídica y no cumplimos una ley orgánica?
Oiga, es que no tiene sentido lo que ustedes proponen, no tiene sentido.
¿Vale?

A partir de ahí, miren, aquí se ha hablado de muchísimas cosas.
Ustedes no quieren oír esto, pero lo que no se evalúa se devalúa y el sistema educativo precisa evaluación.
Y yo confío en las evaluaciones externas, confío en el profesorado que va a otro centro educativo con otros compañeros y que hace evaluaciones externas.
Es más, le diré algo más, aquí esto es tabú, pero en los países europeos estas evaluaciones, ¿sabe para qué sirven?
Para que los padres libremente elijan el colegio que entienden que es mejor para sus hijos.
Fíjense.

Y ustedes hablan de ranquin, de etiquetas.
Oiga, las etiquetas las ponen este gobierno.
Si los pobres niños básicos son los que van a castellano y los alumnos excelentes los que van a valenciano.
Y eso son los que titulan en inglés.
Fíjese si ustedes son de etiquetas.
Las etiquetas no son esto.
Esto es una evaluación del sistema.
Y el sistema se ha de evaluar.
Y el sistema de ha de evaluar y las leyes están para cumplirlas.
Ustedes no quieren cumplir las leyes, fenomenal, como son ustedes antisistema rodean los parlamentos y les mola el rollo bolivariano, pues fenomenal.

Pero aquí, el Grupo Parlamentario Popular y entiendo que los partidos políticos que han tenido responsabilidad de gobierno y que además se creen esto de cumplir las leyes y que estamos en el legislativo, lo que queremos hacer es cumplir las leyes, cumplir las leyes.
Porque mire, si no hacemos cumplir las leyes los ciudadanos no las van a cumplir y aquí estamos para hacer cumplir la ley.
Este decreto cumple la ley y este decreto cumple exactamente lo que pone la LOMCE.
E insisto, le pido por favor, que rectifique porque las pruebas, según esta PNL, titularían y las pruebas curso 2016 no titulan.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Sí?
Per a què demana vosté la paraula?
(Se sent una veu que diu: Â«El colmo ya.
Â»)

La senyora Meco Tébar:

Per al·lusions, article 69.
2.

El senyor president:

El decor del grup.

La senyora Meco Tébar:

El decor del grup.

El senyor president:

69.
3.
Sí, té vosté la paraula per un minut.

La senyora Meco Tébar:

Quisiera decirle a la señora Catalá y a cuantos diputados la otra vez que no nos dejaron replicarles califican a este grupo como antisistema, que los antisistemas son aquellos que intentan destrozar nuestra educación, nuestra sanidad, nuestras pensiones, eso son los auténticos antisistema.
Los antisistema democráticos, los que tienen reglas para todos y para todas.

Por lo tanto, la próxima vez que vaya a utilizar el calificativo de Â«antisistemaÂ» piensen en lo que ustedes hacen (se sent una veu que diu: Â«¡Muy bien!
Â»), donde lo hacen, que lo hacen es exceso.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyories, anem a votar.
.
.
No, ja s'ha acabat el debat, l'última ha estat la rèplica de…

Senyories, anem a votar, senyories anem a votar la proposta de resolució que planteja el Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Senyories, comença la votació.
Senyories, la proposta queda aprovada amb 59 vots favorables (aplaudiments), 28 vots en contra.

Senyories, reprendrem els nostres treballs a les cinc i els informe que, a les cinc, hem acabat després de les tres menys quart, per tant a les cinc, i la pregunta 597 serà vista en segon lloc, de la diputada Llum Quiñonero, en segon lloc de les preguntes.

Senyories, se suspén la sessió.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 50 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 4 minuts)

Preguntes

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Senyories, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el punt sisé, que són les preguntes de control al Consell.

Tindrem, en primer lloc, les preguntes al conseller d'educació.
Els he d'anunciar que s'han retirat, mitjançant escrit, tres preguntes, s'han ajornat.
Però anem a començar amb la primera pregunta que figura en l'ordre del dia, que és la pregunta que formula la diputada Beatriu Gascó.
.
.
Beatriz Gascó, del Grup Parlamentari Popular, al conseller d'educació, cultura i esports.

Un segon.
Il·lustre diputada, té vosté la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, señor presidente.

Buenas tardes, señor Marzà.

Mire, en esta ocasión, le quiero preguntar por las medidas que se han tomado para escolarizar a todos los alumnos del Raval Universitari, de este barrio, a todos los alumnos que se han quedado fuera en la ciudad de Castellón.

Y antes de darle a usted la palabra, me gustaría hacerle una serie de aclaraciones, porque usted nos contestó a mi síndica y a mí, cuando nosotros nos reunimos con las familias del barrio, en un comunicado.
Y me gustaría hacerle un par de aclaraciones.

La primera de ellas es que me parece increíble que califique de cinismo el hecho de que nosotras hagamos lo que usted no hizo, que es escuchar a las familias y escuchar sus reivindicaciones.
De verdad, que precisamente lo calificara de cinismo, me parece por lo menos una frase poco acertada.

La segunda cuestión es que, que se pongan a hablar o responsabilice de la situación a la planificación urbanística de Castellón también me sorprende, porque es su ciudad, porque es Castellón, porque debería conocerla.
Y le voy a poner un ejemplo muy concreto.
Si, por ejemplo, en el Grao, que viven 20.
000 familias, la planificación es de cuatro colegios de seis líneas y en el Raval Universitari, que viven 5.
700 familias, la planificación es de dos colegios de cuatro líneas, no me hable de problemas de planificación.
Alguien le está engañando y no le están dando bien los números, pero por ahí no vaya.

Que diga que desde agosto están buscando soluciones y, a día de hoy, los niños de tres años tengan que andar dos kilómetros para ir y dos kilómetros para volver del colegio es una auténtica vergüenza.

Y que saque pecho diciendo que se han terminado los arreglitos, cuando aquí tengo la lista de espera y hay un niño que acaba de entrar saltándose a muchos que estaban por delante de él, yo a eso lo califico de arreglito, señor conseller.

Y, precisamente, por el malestar que sienten las familias y ante este último agravio, se han ido otra vez a ampliar la queja que habían puesto ante Síndic de Greuges y se han quedado, una vez más, sorprendidos cuando el síndic les ha dicho: Â«No, no, si lo he admitido a trámite.
Si les hemos pedido la documentación, pero es que no contestan.
He tenido que reiterarla.
Â»

Yo entiendo que usted no le quiera contestar al síndic.
Porque, ¿qué le va a decir?
Â«Mire, es que nos dedicamos a pasear a las familias por todos los despachos de la conselleria, pero yo no les recibo.
Â» Esa es la estrategia que usted le tiene que contar al síndic.
Pero, ¿sabe por qué no lo entiendo, señor Marzà?
Que fue usted el que dijo que había que eliminar el distrito único, porque era muy importante el que las familias estuvieran escolarizadas en el barrio.

Muy bien, esta es su oportunidad.
Por favor, díganos: ¿qué va a hacer para que todas las familias estén escolarizadas en el barrio?

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Gràcies també, senyora diputada.

Pregunta per quina és la política d'escolarització al Raval Universitari, i la contestació molt clara: la mateixa per a la resta del territori.
Una planificació amb criteris pedagògics i de qualitat, entre altres, baixant la ràtio perquè puguem atendre millor i una planificació en zones d'escolarització.

A més a més, hem aplicat el decret d'admissió, que és el que es va aprovar, en el qual treballem diferents eixos, entre ells: la igualtat d'oportunitat per a totes les famílies d'accés a les escoles i, també, com no pot ser d'una altra manera, la llibertat de les famílies per a poder escollir.
Això que vostés dien que posaven en qüestió i que enguany s'ha demostrat que és més bé al contrari.
Tindre uns criteris objectius en cas que hi haja més gent que demane una escola que places hi ha, que oferta hi ha i, per tant, que es puga desempatar davant d'uns criteris objectius, com puguen ser: si n'hi han germans en el centre, si n'hi han famílies.
.
.
, el domicili proper o no proper i tots els criteris que hi han.
Amb una dificultat més al Raval Universitari, i és que no hi ha suficient places escolars per la planificació, no hi ha suficients places escolars per a cobrir totes les necessitats d'escolarització del barri.

I vosté sap per què.
Vosté ho sap.
(Algú diu: Â«No.
Â») Passa que té vergonya de no dir-ho.
 (Algú diu: Â«No, no, no, no.
Â») Però bé, com vosté ho sap perfectament, ens ho explicarà.

En tot cas, vosté era la que estava a favor del districte únic.
I, ara, es preocupa que els xiquets no estiguen al seu barri.
Alguna incoherència deu haver amb tanta afirmació que ha fet fins ara.
Per tant, eixa és la resposta: la planificació la té molt clara, la del conjunt del barris, la del conjunt del País Valencià i, en este cas, el Raval Universitari, amb la dificultat que no hi ha suficients places escolars per una planificació la qual vosté podria explicar molt bé.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Per a acabar de formular la pregunta, té vosté la paraula, senyoria.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Señor conseller, incoherencia, ninguna.
Claro que nosotros no estábamos a favor de sus políticas.
Nosotros estamos a favor de que las familias puedan escoger el centro que quieran, estén en su barrio o no estén en su barrio.
Defendemos la libertad, cosa que usted no ha entendido todavía, y por eso defendemos a las familias del Raval.
¿Que en esta ocasión quieren ir a su barrio?
Perfecto.
Es una cuestión de libertad.

Señor Marzà, usted debería conocer el Raval Universitari.
Es una zona excepcional y requiere de una solución excepcional.
Usted es el conseller y usted tiene que buscar esa solución.

Pero mire, yo ya no sé cómo decirle las cosas, de verdad, porque no es un problema que le plantea el Partido Popular.
Es un problema que, por una cuestión de desplazamiento, las familias no han podido venir, pero nos están viendo en directo.
Y una de ellas, una madre, me ha pedido que por favor le traslade su punto de vista y ha escrito unos párrafos para que se los lea textualmente.
Y dice: Â«Señor Marzà, me dirijo a usted por esta vía por ser la única forma que tengo, ya que, por mucho que lo hemos intentado, no ha querido recibirnos.
Durante estos cuatro meses de lucha, no sabe la de veces que he pensado si en algún momento se habría puesto en nuestra piel y si tendría algún tipo de remordimiento por no habernos ayudado.
Soy madre de una niña de tres años y medio y un bebé de diecisiete meses.
Todas las mañanas llevo a mi hijo a la guardería del barrio y, después, me desplazo con el coche o con el Tram al colegio asignado, a casi dos kilómetros de mi casa.
Después, me cruzo todo Castellón para poder llegar a tiempo a mi puesto de trabajo.
Y todo esto, en hora punta.
¿Dónde está la conciliación de la vida laboral y familiar?
¿Por qué tengo que llevar a mi hija a un colegio a dos kilómetros teniendo dos colegios en el barrio a los que podemos ir caminando?
¿Sabe el coste económico añadido que eso nos supone?
¿O realmente piensa que un niño de tres años puede hacer ese recorrido andando un mínimo de dos veces al día?
Â» Esto no lo dice el Partido Popular.
Eso lo dice una familia, y le aseguro que no es una familia del PP.

Señor Marzà, yo creo que tengo poco más que añadir.
Las cosas están absolutamente claras.
Hay soluciones que usted puede aplicar a corto plazo y a medio y largo plazo.
De hecho, en su plan de infraestructuras pone que este colegio va a empezar las obras en el primer semestre del 2017.

Ya le digo que vamos a estar muy atentos.
Pero, por favor, no me ponga el ventilador.
No empiece a criticar la gestión del Partido Popular, porque eso a usted le puede desahogar mucho como persona, pero dice muy poco de usted como conseller y les dirá muy poco a las familias que nos están viendo, que lo que quieren es una solución; no que se pase la vida criticando la gestión del Partido Popular.

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Efectivament, quan vaig dir que era una actuació de cinisme, em vaig quedar molt curt.
Perquè, després del que acaba de fer vosté, de llegir eixa carta, la qual perfectament podria estar dirigida a vosté, queda claríssim que vosté, de cinisme, molt.
(Aplaudiments) 

Mire, vaig a explicar-li-ho.
Vaig a explicar-li.
.
.
, vaig a explicar-li, perquè vosté no pot donar lliçons.
No pot donar lliçons ni de pedagogia, ni de gestió, ni de planificació.
¿Sap per què?
Perquè del 2007 al 2011 hi havia una regidora d'educació que es deia Beatriz Gascó -supose que vosté la coneix- a l'Ajuntament de Castelló que no va fer res, mentres veia créixer el barri, per a planificar uns metres de sòl educatiu.
No va deixar ni un metre.
¿Sap per què?
Perquè preferia estar pendent de qui fea els arreglos en les escoles.
Per casualitat, era una, només una empresa, que es dia Piaf.
Crec que els sona a vostés i feia tots els arreglos de les escoles, mentre vosté era regidora d'educació.

No només això, sinó que no va modificar el pla d'ordenació urbana i no va pensar que totes eixes famílies, que ara vosté diu que defensa i que va enganyar i ha enganyat diverses vegades, anaven a tindre xiquets, i resulta que havien d'haver escoles i sòl educatiu per a poder construir.
Això vosté no ho va pensar.

Però, clar, la vida li va tornar a donar una altra oportunitat.
Es va equivocar, no passa res, però li van donar una altra oportunitat, va ser directora general en matèria de planificació, entre altres coses.
I, ¿què va fer?
¿Va planificar alguna cosa?
Res.
No va planificar res.
No va tornar a esmenar el seu error.
Per tant, ni una lliçó, ni una lliçó de gestió, senyora Beatriz Gascó, i ni una lliçó de cara a les famílies del Raval Universitari, perquè els van enganyar en diverses ocasions.
Vostés els van dir que podien construir l'escola allà on ara mateix està, i resulta que no cap, que no cap.
.
.
, senyora Gascó, que no cap en eixos metres, que no cap l'escola.

I hem anat a buscar solucions, cosa que vostés no han fet.
Van prometre, van dir.
.
.
Van dir que s'anava a fer l'escola, que s'anava a rehabilitar.
No tenien ni els plànols, senyora Gascó.
No tenien ni els plànols.
I no només això, sinó que no cap en els metres que allí estan i vosté no va fer res per a haver-hi més metres.

Nosaltres sí que ho hem fet.
Sí, ho hem fet.
Ens hem reunit amb el ministre, amb el ministre del seu partit, i li vam reclamar que ens cedira un espai més d'un solar que té adjacent per a poder fer cabre l'escola allí.
I el ministre em va escoltar.
Bones paraules, sí; però fets, de moment, ningun.
I no ens ha respost.
Van vindre fins i tot els tècnics.

Si tinguérem eixe espai, podríem construir l'escola en sòl del Raval Universitari.
Eixe sòl que vosté no va decidir planificar i que, curiosament, se va oblidar i, ara, agarra la bandera com si fóra realment la defensora d'eixa gent, quan els va enganyar, no en una, ni en dos, ni en tres ocasions; moltes més, venint ací només per dir això.

Els hem rebut.
I tant que els hem rebut.
Els ha rebut des del secretari autonòmic al director general, al director territorial, donant-los totes les explicacions, cosa que vostés no feien, ni donaven la cara.

I, ¿sap que li dic?
Que tindrà una tercera oportunitat.
N'ha tingut dos.
Però en té tres.
Si vol realment donar solució, pot parlar amb el ministre, que és del seu partit, o qui entre ara mateix i li pregunta i li diu: Â«Mire, em vaig equivocar.
Sí, no vaig planificar sòl en una zona en la qual creixia la població escolar.
Sí, sí, creixia la població i no fea res.
Bé, em vaig equivocar quan no vaig poder planificar.
(Remors) Però sí, resulta que ara hem trobat una solució i la gent que estava treballant ha vist una solució, que n'hi hagen uns metres més per a construir.
Â» Si vol, li ho pot demanar i estic que segur que, si ho aconseguim, entre els dos felicitarem les famílies d'haver-ho aconseguit.
Si vol treballar, podem fer això.
Si vol seguir fent cinisme, pot fer el que està fent fins ara.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor.
.
.

Senyories, sí que demane que deixen.
.
.
, que no interrompen l'orador quan està en l'ús de la paraula.

Passem a la pregunta 597, que formula l'il·lustre diputat Josep Almería al conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport.

Senyor Almería.
.
.
(Remors)

Senyories, demane respecte i silenci per a escoltar l'orador que està en l'ús de la paraula.

Senyor Almería, té vosté la paraula.

El senyor Almería Serrano:

Gràcies, president.

Bona vesprada, conseller.

¿Pot explicar-nos els motius conceptuals i les bases normatives que l'han portat a realitzar una retallada de 764.
590,52 euros en la dotació total de la convocatòria de subvencions a escoles de música i de música i dansa, que suposen una minoració del 58,81% d'una esmena pressupostària transaccionada i aprovada pels grups parlamentaris que sustenten al Consell, entre els quals, òbviament, està el seu?

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Almería.

Senyories, demane silenci per a escoltar l'orador que està en l'ús de la paraula; en este cas, el conseller d'educació, cultura, esports i investigació.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Gràcies, senyor diputat.

Em pregunta pels motius conceptuals i les bases normatives.
Motius conceptuals no n'hi han.
És una obligació que fa el xantatge del senyor Montoro quan ens diu que hem de retallar un pressupost aprovat per estes Corts Valencianes, que sobiranament el poble valencià ha decidit que havíem de representar.
Va ser ell el que ens va dir que si no retallàvem al nostre conseller d'hisenda -que està avui ací-, que si no feem un ajust, no enviarien ni el FLA.
Directament, no només és que ens infrafinancen, sinó que, a més a més, ens fan xantatge.
I és fruit d'això que s'ha hagut de fer algunes retencions en el pressupost que vam aprovar.

Tot i això, m'agradaria aclarir un poc les xifres que vosté ha donat, perquè el cert és que la partida per a les societats musicals o per a esta línia de subvencions, el cert és que tenia 6.
800.
000 euros, dels quals 58.
500 van servir per a pagar quatre de les subvencions que eren del 2015 però es van pagar en el pressupost del 2016 i la resta van ser eixos 706.
000 de contenció d'ajust.
En total, 6.
093.
000 són els que ixen a la subvenció, que implica un increment del 13% respecte al 2015.
És a dir, més, molt més del que es feia en el 2015 a pesar del xantatge que hi havia fet Montoro.
Cosa que demostra, entre altres coses, que és el creiximent més gran que ha hagut en eixa direcció general en este pressupost, cosa que pensem que queda i evidencia el que per a nosaltres és una prioritat, i és tractar com pertoca estes federacions de societats musicals, que sabem que fan moltes coses i que prioritzem en la seua despesa (inintel·ligible) .
.
.
en bona mostra eixa pujada de vora el 13%, a pesar dels xantatges i dels ajustos de Montoro.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Almería, per a acabar de formular la pregunta té vosté la paraula.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, conseller.

És vosté exquisidament previsible.
L'acord del 13 de maig de 2016 del Consell, pel qual s'adoptaven mesures de contenció de la despesa pública per a assegurar el compliment dels compromisos adoptats per La Generalitat en matèria d'estabilitat pressupostària i sostenibilitat financera, assignava a la seua secció pressupostària una quantitat d'un poc més de 15 milions d'euros de no execució, d'un total d'eixos 78 que n'exigix Montoro.
Al seu annex I, línies exceptuades al capítol IV, es contemplava la referent a la línia d'ajudes a escoles musicals.

Després, l'acord de 8 de juliol, de substitució de l'acord de l'esmentat del 13 de maig, mantenia a la secció d'educació la mateixa quantitat global de no execució d'un total que tampoc variava del contemplat a l'inicial acord de 13 de maig.
No obstant, en este últim acord, de 8 de juliol, ja no es contemplava el seu annex I, línies exceptuades del capítol IV, la referent a la línia d'ajudes a escoles de música.

Canviar d'opinió és un dret humà.
Finalment, en la resolució del 17 d'agost de 2016, de la Direcció General de Formació Professional i Ensenyament de Règim Especial, és a dir, la convocatòria habitual de subvencions d'escoles de música i escoles de música i dansa, eixia per una dotació pressupostària potser tenim ací dades.
.
.
, és el que fica en el document oficial, un import de 6.
035.
000 euros, el que posa eixa retallada de 764.
590,52.
Podem llevar-li els 50.
000 euros que vosté destina a cobrir compromisos d'anys passats.
Sobre una partida pressupostària inicial, evidentment, de sis.
.
.
, huit-cents mil euros, però que suposa una retallada d'11,24% de minoració respecte al pressupostat.
Però el que és més important, suposa una retallada del 58,81% sobre una quantitat d'1.
300.
000 euros, que va ser una ampliació d'esta partida pressupostària aprovada pels grups parlamentaris que sustenten el Consell en el debat pressupostari de 2015, prèvia negociació d'una esmena de transacció.

Conseller, com vosté bé sap, les dotacions a aquesta convocatòria d'ajudes van directament a cobrir el cost de la contractació del professorat de les escoles de música al País Valencià, una xarxa educativa que done resposta a la immensa i diversa demanda del nostre territori pel que fa a l'educació musical i que dóna suport al sistema valencià d'ensenyaments artístics en matèria musical.
Perquè, d'altra forma, el seu departament tindria un seriós problema per a donar cobertura a aquesta demanda del poble valencià, ja que només les nostres societats musicals aporten a aquesta finalitat 250.
000 metres quadrats d'infraestructures adreçades a l'estudi i pràctica de la música que es posen a disposició de la seua conselleria, cosa de forma gratuïta.

És clar que la reducció de la dotació afecta directament la creació d'ocupació, objectiu fonamental d'aquest govern o almenys caldria que així fora.
Segons dades de la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana, amb aquesta decisió, conseller, vosté elimina la possibilitat de crear al voltant de 500 llocs de treball en les escoles de música al País Valencià, que podrien donar una oportunitat laboral a persones titulades en els nostres conservatoris.

A més passa per damunt de la voluntat d'aproximació i consens dels grups parlamentaris del botànic en deixar sense efecte un acord de transacció en una esmena pressupostària que haguera tingut altres oportunitats d'aprovació.

I finalment, amb aquesta decisió, conseller, vosté fa una traïció explícita a l'esperit del seu propi grup parlamentari i del seu company, Josep Maria Pañella, diputat de Compromís en l'anterior legislatura, i persona a la qual tinc en gran estima i consideració pel que va fer per lluita mantinguda durant molts anys pel desenvolupament del moviment associatiu de les nostres societats musicals i de les seues escoles de música.

Conseller, finalment, només he de dir que no es pot causar més perjudicis amb una sola decisió.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Almería.

El conseller li respondrà de seguida.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Gràcies, senyor Almería, vosté també és imprevisible.
El cert és que sembla ser que només li preocupen aquestes línies i no la resta de línies que hem hagut d'ajustar pel xantatge que li dia de Montoro.

Podem centrar-nos en una reducció respecte a un augment o podem centrar-nos en el conjunt, el que significa respecte a 2015.
Vosté parla que s'ha reduït, quan el cert és que hem pujat un 13% respecte a 2015.
Per tant, eixa incertesa que vosté ens parlava d'una certa, suposada possibilitat de reducció de la creació de llocs de treball, el que hem fet més bé és augmentar-ho, perquè del 2015 al 2016 hem pujat un 13%.
Per tant, diria que més bé el que estem fent és propiciar que es creen llocs de treball en eixes línies d'actuació i salvaguardar el que va ser una voluntat d'este hemicicle i de la sobirania popular valenciana, i que pujàrem, que pujàrem els recursos destinats a les ajudes a les escoles de música, com vosté sap perfectament i vosté ha dit i jo compartixc fa una feina espectacular al nostre país i que treballen des de fa molt de temps, i els hem d'anar ajudant.

Però jo crec que hem de tindre molt clar quin és el focus.
Ja ens alegraria a nosaltres no haver de fer ningun tipus d'ajust.
Però és que hem fet ajustos d'allà on pensàvem que podia ser la millor manera de complir amb eixe xantatge que hi havia.
Sap què passa?
Que si haguérem reduït altres llocs, no és que haguérem tingut un augment menor, és que haguérem hagut de retallar respecte al que hi havia anys anteriors.
I no hem vingut ací a retallar, i comprenc que vosté tampoc ha vingut ací a fer-ho, ni dels béns fonamentals de ningú de tots nosaltres.

I, per tant, estic segur que comprendrà que en les partides que ho han fet, aquelles que hem hagut d'ajustar, ho hem fet mirant sobretot que no afectaren els serveis bàsics i sobretot que, tot i això, continuaren tenint un augment, tot i això tingueren una millora del que s'estava tractant fins ara.
I això és el que hem fet directament.

I no només això, sinó que hem continuat no només creixent eixe 13%, que és la major subvenció que n'hi ha en eixa direcció general, sinó que també en altres vies, per exemple, l'Institut Valencià de Cultura hem signat un conveni amb la Federació de Societats Musicals de 300.
000 euros; un altre de 394.
000, amb Bankia, de 300.
000, perdó; un altre de 394.
000, Institut Valencià de Cultura; un altre de 450.
000.
També són l'entitat que més diners tenen de l'Institut Valencià de Cultura i, per tant, mostra que nosaltres no només estem al costat, sinó que donem suport i a més a més treballem amb elles per millorar el sistema d'educació al nostre país, l'educació musical, i per aconseguir que de veritat estiguen dignificades, a pesar dels xantatges de Montoro i a pesar de les restriccions econòmiques que tenim tots els valencians i les valencianes i que patim en el conjunt pressupostari, i no només en unes línies determinades, que sé que a vosté li preocupen molt.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyories, passem a la següent pregunta, que és la 586, que formula la il·lustre diputada senyora Noelia Hernández al conseller d'hisenda.

Té vosté la paraula.

La senyora Hernández Sánchez:

Muchas gracias, señor presidente.

Buenas tardes, señor conseller.

La digitalización es uno de los fenómenos sociales que más rápido está cambiando nuestra vida y que han modificado nuestras tareas cotidianas de una manera totalmente insospechada.
Todos podemos pensar como nos relacionábamos y qué era de nuestra vida antes de tener teléfono inteligente, de tener correo electrónico, de tener internet, de tener Whatsapp o incluso Twitter.

Parece que la vida antes no existiera, pero todos lo recordamos y existía antes de todos estos fenómenos.
(Veus) Exacto, ahora… (Rialles)

Bueno, pues esa digitalización también afecta a la administración pública y su manera de relacionarse con los ciudadanos.
La Generalitat tiene la agenda digital, que tiene como objetivo mejorar los servicios públicos digitales con la implantación de la tramitación electrónica completa de los procedimientos administrativos.
Estos procesos permiten hacer más eficiente la gestión de los recursos públicos porque reduce costes, cargas administrativas, ahorra viajes, hace que economicemos el tiempo disponible, se puedan agilizar los procesos.

Sin embargo, no debemos obviar un problema que viene ligado a la implantación de las nuevas tecnologías, que es la brecha digital.
Frente a una parte de la población que es nativa digital y que no concibe la vida antes de la introducción de las nuevas tecnologías, hay una parte muy importante de los ciudadanos que no está acostumbrada ni familiarizada con estas herramientas informáticas.
Es especialmente grave entre las personas de mayor edad, entre las mujeres y entre los habitantes de zonas no urbanas.
Y por no hablar de los funcionarios que se van a ver obligados a utilizar estas nuevas herramientas informáticas y esta nueva manera de trabajar desde la administración.

Es responsabilidad de las administraciones, por tanto, no solo facilitar el camino hacia la administración sin papel, sino asegurar la accesibilidad de todos los ciudadanos a todos los servicios públicos.

Contamos con experiencias recientes respecto a esto, por ejemplo, la administración, la Agencia Tributaria implantó hace unos años como única vía para presentar algunas declaraciones tributarias la tramitación electrónica.
Sin embargo, no tuvo en cuenta que hay gente que ni siquiera tiene internet, hay gente que no sabe utilizarlo.
Y la única manera que de un día a otro poder relacionarse con la Agencia Tributaria era a través de internet y a través de una herramienta electrónica.

Por ello, creo que es fundamental apoyar iniciativas que permitan adquirir los conocimientos mínimos para que cualquier persona pues pueda pedir su cita online en el médico, o pueda tramitar la beca de sus hijos o pueda realizar cualquier transacción con las consellerias, así se maximizarían además los beneficios de esta digitalización de La Generalitat.

La Dirección General de Tecnologías de la Información y de las Comunicaciones ha publicado el inicio de un plan de formación a nuevas tecnología para diferentes colectivos de la sociedad valenciana, y por ello quisiera saber en qué consisten estos planes que va a llevar a cabo su conselleria.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, diputada.

Senyor conseller, té vosté la paraula per a respondre a la pregunta.
Quan vullga.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Senyor president.

Senyories.

Senyoria, sens dubte el món digital és crucial en la societat i en l'economia actual per a tots nosaltres, ens agrade o no, lleve o no part de la vida i de la intimitat moltes vegades, però és evident que és important.
I és important també en l'administració pública.

I és molt important el que acaba de dir vosté.
És molt important que els usuaris, tots, la ciutadania en general, òbviament, també els treballadors de l'administració pública, estiguen formats, siguen capaços d'utilitzar esta administració digital, esta administració electrònica de la millor manera possible.
És a dir, aprofitar els avantatges que oferixen les noves tecnologies a l'hora de trobar un treball, a l'hora d'estudiar, a l'hora de treballar amb més productivitat i comoditat, gestionar les seues tasques personals, com ha dit vosté molt bé, o gaudir de més oportunitats de cultura i oci.

Pensant en eixe objectiu a hores d'ara, la Direcció General de Tecnologies de la Informació i de les Comunicacions està ultimant un pla específic, anomenat Pla estratègic de La Generalitat en TIC fins al 2020, d'acord amb les directrius de l'Agenda Digital per a Europa i en línia amb el programa operatiu del fons Feder i amb l'Agenda Digital de la Comunitat Valenciana.

Així, dins del programa operatiu Feder 2014-2020 s'han prioritzat les accions encaminades a l'alfabetització digital, l'aprenentatge electrònic i la inclusió digital.

En primer lloc, d'acord amb l'Agenda Digital de la Comunitat Valenciana, la Conselleria d'Hisenda i Model Econòmic, per mitjà de la Direcció General de Tecnologies de la Informació i les Comunicacions, col·labora amb altres conselleries per aplicar eixes tecnologies en àmbits especialitzats, on les TIC oferixen grans avantatges.

Per exemple, amb la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport per desenvolupar els centres educatius intel·ligents, impulsar la prioritat electrònica en el sistema educatiu i la formació dels docents en eixes tecnologies.

Amb la Conselleria d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, per a oferir formació digital a col·lectius com les persones sense ocupació o els autònoms.

Amb la Conselleria de Justícia, Administració Pública i Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques, per al desenvolupament de formació específica en TIC per a tota mena de funcionaris, però també òbviament des de La Generalitat.

I amb els centres de turisme dependents de la presidència de La Generalitat, per a oferir formació específica en TIC, focalitzada en la necessitat del sector públic.

Per tant, puc dir que la Direcció General de Tecnologies de la Informació i la Comunicació presta suport a totes aquestes iniciatives col·laborant en disseny dels plans de formació mateixos i en habilitar eines per al seu funcionament.
Estem millorant la plataforma Â«e-formacióÂ», perquè tots els cursos siguen accessibles des de mòbils i tauletes tàctils mitjançant un programa lliure, que utilitza l'aplicació Moodle.

Esta plataforma actualment manté actius més 500 cursos, dels quals La Generalitat oferix 41 directament des del portal Saps.
D'ells, 31 són cursos online, dedicats a les TIC en exclusiva.
Abans que acabe l'any s'afegiran altres dos d'ofimàtica lliure.

Juntament a aquest augment l'oferta formativa online, s'ha previst igualment crear una oferta de formació presencial en tecnologies de la informació i de les comunicacions.
En este sentit, es realitzarà una experiència pilot amb els ajuntaments que van participar en el projecte Internauta de La Generalitat entre 2007 i 2010, impartint cursos visuals d'internet i que posteriorment hagen continuat programant accions formatives.

Per això, els formadors d'estos ajuntaments han estat matriculats en l'edició actual i en la que començarà en novembre d'una sèrie de cursos d'alfabetització digital que s'oferixen al portal Saps, perquè puguen conéixer-los.
Es tracta de cursos d'introducció a l'aprenentatge electrònic, a internet, a l'ús de navegadors, de buscadors, de correu electrònic, de l'aplicació Moodle, de full de càlcul i de l'editor de textos.

Esta iniciativa pilot de formació en tecnologia de la informació i les comunicacions, en col·laboració amb els ajuntaments, volem que siga la flama -ho dic bé-, la flama d'una iniciativa més ambiciosa de formació en competències digitals per a l'ocupació i la inclusió social, incloent-hi la certificació en competències digitals dins del marc desenvolupat per la Direcció General d'Educació i Cultura de la Comissió Europea.

Per això, haurà d'incorporar diferents agents en funció de les seues competències, com ara el Servof, la conselleria d'educació en la Direcció General de la Funció Pública i totes les conselleries d'alguna manera.
I l'objectiu és que estiguen disponible online tots els recursos formatius escaients per a obtenir les certificacions d'acord amb condicions i proves homologades.

És tot el que havia de dir, senyoria.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Continuem.
S'han retirat les preguntes 589, 543 i 572.

Per tant, passem a la pregunta 582, que formula l'il·lustre diputat Alberto García a la vicepresidenta del Consell.

Sí que els demanaria, senyories, que se dirigiren quan parlaren al micro, perquè si no, serà molt difícil gravar la seua audició.

Senyor Alberto García, té vosté la paraula.

El senyor García Salvador:

Gràcies, president.

Bona vesprada, vicepresidenta.

Mire, l'hivern ja està ací a les portes i continuem tenint més de huit-centes persones, si els càlculs no me fallen, al carrer sense vivenda.

És cert que estem parlant molt de solucions habitacionals per a la gent d'afectats per la hipoteca, però hem parlat poc del tema de què va a passar amb estes persones que estan en el carrer.
Estem parlant de més de huit-centes persones.

El president Puig, el dia 20 d'octubre, en este ple va dir que sense vivenda no hi ha projecte de vida i que n'hi ha una clara fractura social en la nostra societat, en el que estem completament d'acord.

Moltes d'estes persones porten més de cinc anys al carrer.
La qüestió s'està fent crònica, cada dia que passa una persona que està al carrer té més possibilitats de continuar en el carrer.
Hi han dades que són duríssimes i reveladores.
Estem parlant que l'esperança de vida al nàixer en la població en general és de huitanta anys i ací al nostre país.
I no obstant això, està fent té una esperança de vida al voltant de cinquanta-dos anys, que era l'esperança de vida que n'hi havia al començant dels quaranta del segle XX a este país.

El 45% d'estes persones estan patint agressions, el que són els delictes d'odi, i un 77% no té cap tipus d'ingrés, no té cap tipus d'ajuda pública.

Per tant, la pregunta és si ha implementat la conselleria algun pla o algun programa d'intervenció prioritària destinat a les persones sense vivenda.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García.

La vicepresidenta del Consell li respondrà.
Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Gràcies, senyor García, per esta pregunta.

No és habitual que la gent s'ocupe de les persones sense llar i, per tant, li agraïsc la pregunta.

Efectivament, nosaltres hem implementat diverses línies.
La primera, vosté sap…, vostés van recolzar el canvi…, el decret llei en renda garantida per a poder tindre un recurs per a la gent que no té cap recurs davant de situacions d'emergència social.

Però és cert també que moltes voltes les persones que viuen, i sobretot que viuen en llarga durada, al carrer ni tan sols saben accedir a esta ajuda.
Per tant, prioritàriament els programes que treballen en este tipus de casos, és de, digam, intervenció comunitària.

Sap vosté que estem ultimant l'elaboració del pla valencià d'inclusió i cohesió social.
Ahí n'hi han 547 mesures sobretot per a pal·liar les situacions de pobresa i de pobresa severa, que és la situació de la qual estaríem parlant.
Té en compte… Han treballat diferents conselleries, perquè hem abordat, des del punt de vista de serveis socials, educació, sanitat, habitatge i ocupació.

Però, com dic, probablement el tema de la renda i del pla d'inclusió social té més a vore amb la prevenció que no de les persones que ja porten… Vosté m'està parlant de persones que porten una llarga estada fora del que és una casa, que, efectivament, l'esperança de vida baixa en més de 20 anys.
I, efectivament, solen tindre variables associades, com poden ser agressions patides, malaltia mental, ser portadors del VIH, que qualsevol d'estes variables se va unint.

I, per tant, també hem posat en marxa un programa, que és el programa Housing First, en col·laboració amb l'ajuntament i la Fundació RAIS, que altera completament la visió assistencial que fins ara s'ha tingut per a treballar amb les persones sense llar.
I, ¿per què?
Perquè el que planteja és que primer se facilite l'accés a una vivenda i després se treballe a l'altra intervenció comunitària.

Per tant, sí que ho tenim en compte també este projecte pilot.
I ara, en tot cas, si vosté vol preguntar alguna cosa més concreta, ja li contestaré.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Senyor García, per a acabar de formular la pregunta, té vosté la paraula.

El senyor García Salvador:

Sí.
Mire, jo anava a preguntar-li justament pel programa…, el projecte Hàbitat, que està dins del programa Housing First de la RAIS Fundació.

Jo vaig tindre ocasió de vore una vídeo molt interessant que ha editat esta associació.
És interessant perquè esta gent deixen, ja una vegada tenen vivenda, deixen d'utilitzar ja la sanitat, perquè estan contínuament ingressant en urgències; deixen moltes vegades les addiccions; mengen, perquè ja en el carrer moltes vegades no mengen; recuperen l'autoestima; desitgen trobar treball; s'allarga la vida; reben la visita de les famílies, moltes de les famílies que estaven ja abandonades i desestructurades… En definitiva, tot són avantatges.

Jo l'únic que volia comentar és, des de la seua conselleria, si ja saben quantes vivendes van a posar a disposició d'esta gent al llarg de la Comunitat Valenciana, i principalment en les grans capitals, si no n'hi han més problemes.
Si tenen pensat posar vivendes i se pot dir ja una xifra més o menys…

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García.

Vicepresidenta, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Anem a començar per la ciutat de València amb el projecte Housing First, començarem per la ciutat de València.
Sap vosté que va haver una enquesta tres nits consecutives en la ciutat de València, es varen identificar 402 persones sense llar durant eixos tres dies.
I començarem per la ciutat de Valencia.
N'hi han altres ciutats com Barcelona, com Màlaga, que ja tenen implementat este…, este projecte.
I nosaltres anem a incorporar-nos ara a estes ciutats.

Efectivament -el que vosté deia-, n'hi han països com Finlàndia que han acabat en el sensellarisme aplicant el projecte del Housing First.
¿Per què?
Perquè els projectes assistencials… I si vol, després també li comente, que hem incrementat les subvencions en intervenció comunitària, que tenim entitats que treballen molt bé la intervenció comunitària, com Cáritas, Comunitat de Persones Marginades d'Alacant, etcètera.

Però com vosté té interés en el projecte Housing First, i a mi me pareix molt interessant, s'altera la concepció que tota la vida s'ha emprat en, digam, en la visió caritativa o assistencialista.
A la gent se li deia: Â«Estàs fora de casa.
Eres alcohòlic, eres…, tens una drogodependència -el que siga-, tens d'apujar l'escala per a aconseguir la casa.
Â» El 99% de gent se cau d'eixa escala, perquè eixa escala social és impossible per a una persona que no té casa.

Este projecte, ¿què diu?
Anem a fer al revés.
Anem a donar-los primer la casa, accés a una casa i després que vagen baixant esta escala.
I anem a vore, ara que ja tens casa, que estàs estabilitzat, anem a vore quin problema tens més.
¿Tens un problema de salut mental?
Anem a vore si t'estabilitzem si te mediques.
¿Tens un problema de drogodependència o d'alcoholisme?
Anem a vore si eixim d'això.
I té índexs d'èxit en alguns casos fins del cent per cent.

Comencem per la ciutat de València.
Nosaltres, La Generalitat cedirà cinc pisos, l'ajuntament quatre.
Començarem amb deu pisos i se farà càrrec la Fundació RAIS d'este projecte.
Com dic, és un projecte pilot que anem a començar en València ciutat, perquè és la ciutat més gran i perquè, a més, n'hi ha més sensellarisme òbviament en les grans ciutats que en els municipis més menuts.

I jo espere que tingam èxit en este projecte.
És una inversió ara, però també, com vosté deia, ens estalvia ingressos hospitalaris, per tant, ens estalvia despesa sanitària.
I, sobretot, ens estalvia patiment, patiment de persones que jo no sé posar en diners, però sí que sé que els governs hem d'estar estalviant patiment, encara que no pugam posar-lo en diners.

I, per tant, a mesura vaja evolucionant, jo estaré encantada d'anar dient-los els resultats d'este projecte pilot.

Moltes gràcies, senyor García.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Senyories, passem a la pregunta 611, que formula la il·lustre diputada Belén Bachero.
(Veus) Sí.
Senyories, senyories… (Veus) Senyories, anem a continuar el debat.
Jo no sé les converses que tenen entre vostés.

En l'ús de la paraula està la il·lustre diputada Belén Bachero, que formula una pregunta (veus) a la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori.

Senyora Belén, té vosté la paraula.

La senyora Bachero Traver:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, l'inici de les obres de l'autovia A-7 ha posat de manifest de nou la precarietat de les infraestructures de comunicació en les comarques del nord del País Valencià.

Davant el col·lapse registrat en aquesta autovia, tant el Consell com els agents socials de Castelló i la pràctica totalitat de les forces polítiques han reclamat ja la necessitat d'alliberar l'autopista AP-7 d'immediat, almenys en el tram paral·lel de l'A-7 afectat per les obres, que inclouria tot el traçat entre els peatges de Sagunt i Moncofa.

Tenim precedents en altres territoris de l'estat espanyol, on davant problemàtiques semblants, foment ha autoritzat l'alliberament puntual, com ara el que es va produir en les autopistes de l'AP-68, AP-2 a Saragossa en l'any 2010, que a causa de l'elevat índex de sinistralitat de la nacional 232 entre Figueruelas i Mallén i la nacional II entre Saragossa i Fraga, es va poder alliberar l'autopista en estos casos.

També a Galícia es va produir el desviament del tràfic a l'autovia A-8.
Fins i tot l'any passat en la mateixa AP-7, foment i la Generalitat de Catalunya van arribar a un acord per a bonificar fins a la meitat del seu cost en els viatges de camions per aquesta autopista entre Girona i França.

Però també tenim precedents en el nostre territori respecte a la gratuïtat de l'AP-7.
De fet, en l'any 2004, el Ministeri de Foment i els ajuntaments de Castelló, Benicàssim i Orpesa van permetre circular de forma gratuïta camions per l'AP-7 durant el mes d'agost per reduir el trànsit de la col·lapsada nacional 340.

Així mateix, en 2014 el ministeri i La Generalitat van acordar bonificar fins al 50% de la circulació de camions per l'AP-7 entre Sagunt i Torrreblanca perquè se tancava la nacional 340 a vehicles pesants.

L'existència d'aquests precedents refermen la viabilitat i la necessitat de buscar alternatives per tal d'evitar un caos circulatori que empitjore encara més la mobilitat a les comarques de Castelló.

Cal recordar que ara mateix l'únic gran eix de comunicació no col·lapsat que travessa de nord a sud les comarques de Castelló és aquesta autopista de pagament, l'AP-7, ja que la connexió de l'A-7 o Autovia del Mediterrani amb Catalunya no està finalitzada i la nacional 340 suporta des de fa dècades molt més volum de trànsit del previst per a una carretera d'aquestes característiques, que només té un carril per cada sentit.

A banda de tot açò, cal recordar com tenim les comunicacions ferroviàries a la província de Castelló, que suporten actualment una situació de col·lapse per l'afecció de les obres del tercer fil.
Circumstància que ha minvat greument les freqüències i les connexions en tren de l'única línia de rodalies amb què compta tota la província.

Davant d'aquest desgavell en la coordinació i planificació de les infraestructures viàries per part del ministeri i ferroviàries també, ens dóna ja que pensar que no només parlem d'una marginació per una qüestió territorial, sinó també se'ns està marginant per ideologia i per pensament polític.
Sí, per ser un govern de canvi, un govern clarament d'esquerres recolzat pel pacte del botànic.

Aquesta situació no ens deixa marge ni permissivitat en les nostres reivindicacions i no podem permetre el despreci del Ministeri de Foment del govern de Rajoy amb les seues reticències a assumir el peatge del tràfic pesant en un tram de l'AP-7 entre Almenara i Alqueries, mentres desenvolupen les obres de l'autovia gratuïta de la variant de la Vall d'Uixó, escudant-se ara en la interinitat del govern o oferint alternatives que no podem acceptar de cap de les maneres, fins el punt de demanar el cofinançament de La Generalitat.

¡Quina poca vergonya, senyories!
, demanar ara el cofinançament quan la província de Castelló ha sigut maltractada i marginada quant a inversions en carreteres i transports.
I vosté ho coneix perfectament perquè també és d'aquesta província.

L'alternativa que dóna el govern és la nacional 340, però recordem que existix la prohibició per als camions des de Nules fins a Orpesa.
Per tant, els transportistes no tenen altra alternativa que agafar l'autopista, que encara que s'haja reduït a la meitat per a d'ells, tenen de continuar pagant per a poder exercir la seua…

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Bachero, la pregunta, per favor.

La senyora Bachero Traver:

Poca vergonya perquè l'únic culpable d'aquesta situació és el Ministeri de Foment, del govern encara en funció del senyor Rajoy, per la històrica falta de planificació en matèria d'infraestructures.

Per tot açò, des de Compromís volem saber quines gestions ha fet o pensa fer la Conselleria d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració i del Territori amb el Ministeri de Foment per a aconseguir l'alliberament de l'AP-7 en el tram dels peatges entre Sagunt i Moncofa, almenys mentre duren les obres de millora de l'autovia A-7, també anomenada CV-10 del mediterrani.

I davant la possibilitat…

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Bachero, acabe ja, per favor.

La senyora Bachero Traver:

…que el Ministeri de Foment i el govern del Partit Popular deneguen o rebutgen l'alliberament d'aquest tram de l'AP-7,com apunten les últimes notícies, ¿ha previst la conselleria plantejar solucions alternatives que puguen evitar el bloqueig de les comunicacions viàries amb Castelló?
¿Quines series aquestes?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Un moment, senyora consellera.

Sí que els pregaria a tots que, per favor, respectàrem els temps, perquè si no, no complim l'article que diu que tenen de ser dos hores de control al govern i se'ns en van els horaris.

Senyora consellera, si vol… Quan vosté vullga, té la paraula.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

(Inoïble) … defensant una posició ferma respecte al futur de l'AP-7.
No cal cap pròrroga si l'estat ha de deixar que es complisquen els terminis de la concessió per tal que a finals de 2019 tots els trams entre Tarragona i Alacant passen a ser via d'alta capacitat, amb el mateix règim que les altres de la xarxa viària de què depén l'estat.
Eixa també és una posició d'estes Corts que ja s'ha manifestat en eixe sentit en tres resolucions en el que portem de legislatura.

Ara bé, això no lleva perquè la conselleria reclame solucions puntuals en l'AP-7 en casos com el de les obres de rehabilitació del ferm en la variant de la Vall d'Uixó, un altre exemple de coordinació molt deficient per part del grup Fomento.

El ministeri comença les obres tallant una de les calçades de l'autovia i deixant en l'altra un carril per sentit de circulació en una zona amb intensitats diàries de trànsit superior a 45.
000 vehicles, dels quals més de 10.
000 són vehicles pesants, dificultant així la mobilitat de les persones i de les empreses sense donar cap solució alternativa que no siga desviar-la per la nacional 340, que ja pateix una intensitat de circulació de vehicles i uns índex de sinistralitat molt elevats.
I, a més, això ho ha fet al mateix temps que continua l'absolut despropòsit de la línia de rodalies entre València i Castelló, que està sent un calvari per als usuaris des de fa més de 18 mesos i continuem amb el suma y sigue.

Per això, el passat 14 d'octubre vaig remetre dos cartes a l'actual responsable del ministeri de Foment, Rafael Catalá, i al delegat del govern de la Comunitat Valenciana, posant de manifest les retencions greus que s'estan produint i els perjudicis que s'estan generant en la societat perquè el ministeri no ha ofert cap alternativa sensata als ciutadans.

Així vaig sol·licitar que mentre duren les obres es desvie el trànsit de l'AP-7 sense cost per als usuaris que entren i isquen pels peatges de Sagunt i les Alqueries i, en tot cas, que reduïsca el termini d'execució de les obres previst en sis mesos per a un asfaltat que entenem, tal com ens diuen els tècnics inclús d'obres públiques de la conselleria, que és una barbaritat temporal tardar sis mesos per a fer aquesta actuació.
Una posició de la Conselleria d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori que és avui recolzada també per estes Corts, sense anar més lluny la setmana passada s'aprovà per unanimitat una resolució.

I, per tant, hem de reiterar, de la mateixa manera que ha dit la seua senyoria, la lamentable posició de l'estat en planificar i coordinar les seues actuacions d'una manera seriosa que, molt lluny de pensar en els ciutadans als que ha de servir, que ha d'oferir als usuaris la possibilitat que utilitzen l'AP-7 sense cost per a ells, que les obres no duren sis mesos sinó que acaben el més prompte possible, de manera que tots estalviem temps, gasolina i diners.

Esperem que la nostra reivindicació siga atesa el més aviat possible i que no estiga el ministeri pensant tant de temps que acaben les obres i encara no hagen aplicat aquesta fórmula.

Hem de dir que en estos moments este govern no té ninguna resposta oficial més que algunes que s'han dedicat per alguns responsables del govern, ja ho manifestaren alguns mitjans de comunicació.
Però que la carta remesa al ministeri de Foment en estos moments encara no tenim resposta per escrit.
I esperem que hi haja un canvi de plantejaments per part del Govern d'Espanya i comencen a mirar esta autonomia amb un poc de sensibilitat.
I, per tant, no esperem altra solució que no siga que accepten l'alliberament de l'AP-7 conjunturalment mentre duren les obres i, evidentment, que ho assumisca el ministeri de Foment, perquè és una obra de foment i és una carretera de foment.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, consellera.

Pregunta número 234 que formula el diputat del Grup Parlamentari Podemos-Podem, David Torres, també a la consellera de vivenda.

El senyor Torres García:

Gràcies, presidenta.

Bon dia, consellera.

Com veu, ens preocupa molt l'AP-7 i, de fet, la meua pregunta també va sobre l'AP-7 i ens preocupa quina és la posició de la consellera sobre la urgència d'alliberar el tram d'autopista AP-7 des de Tavernes a Dénia del peatge actuant per a que, tan ràpidament com siga possible, se suprimisca el peatge almenys en els trams més conflictius i s'acceleren les obres per als enllaços, com el que s'ha pressupostat amb 28,9 milions d'euros al sud d'Oliva per a la connexió dels trams d'autopista amb la carretera nacional 332.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Com acabe de dir, la posició de la conselleria al voltant de l'AP-7 és clara i coneguda en estes Corts.
I, reitere, l'estat ha deixar la concessió de l'AP-7 de manera que al final de 2019 estiguen tots els trams alliberats entre Tarragona i Alacant.
Des del nou Consell ho vam traslladar personalment a la ministra d'aleshores, Ana Pastor, el 2 de novembre de 2015, i així s'han pronunciat, com he indicat anteriorment, estes Corts en diferents ocasions.

També considerem que és necessari començar a treballar un pla d'actuacions per part del ministeri per a previndre les diferents necessitats que el nou règim de l'autopista implicarà sobre la resta de la xarxa viària.
I per això li vam proposar posar en marxa una comissió entre el ministeri i la conselleria per tal d'abordar eixes necessitats, com per exemple els nous enllaços, proposta que va acceptar però que evidentment esta comissió fins que no tinga un nou govern no es constituirà.

Tot i això, des de la conselleria ja hem començat a treballar amb un estudi de millora de la connectivitat d'AP-7 per a una vegada enllestit poder-ho plantejar al ministeri.

Compartim la urgència d'alliberar en certs trams conflictius l'AP-7 al tram que s'indica, perquè, evidentment, portem molts anys de retards i molts punts conflictius i d'alta sinistralitat.
I que, per tant, mentrestant s'han de donar també solucions per part del ministeri.
I, per tant, entenem que també és reivindicació dels alcaldes i que la recolzem.

En eixe sentit hem de dir que des de la conselleria també recolzem eixe projecte de traçat de connexió sud d'Oliva que ha redactat el ministeri i que enllaça amb l'autopista i esperem que complete la tramitació corresponent, la declaració d'impacte ambiental, la redacció del projecte de construcció, de manera que les obres puguen licitar-se el més prompte possible.

En tot cas, no hem d'oblidar que els pressupostos generals de l'estat de 2017 sols preveuen una anualitat o preveien de 7.
000 euros per al projecte.
A més, en agost el govern central va determinar el tancament comptable de l'administració de l'estat, el que vol dir, entre altres coses, que com este contracte no ha sigut licitat, haurà d'esperar en el millor dels casos a l'any 2017.
Però, tanmateix, per la nostra banda, quan es constituïsca govern, traslladarem les reivindicacions que ens corresponen a esta autonomia.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Torres.

El senyor Torres García:

Gràcies, consellera.

La veritat és que portem diverses setmanes escoltant el clamor que hi ha perquè s'allibere el tram de Castelló degut a la variant que està en obres a la Vall d'Uixó.
I una de les recomanacions, com ha explicat la nostra companya del Grup Compromís abans, està qualificada que es desvie per la 340, està qualificada com a perillosa.
I eixe perill, per desgràcia, ho portem els veïns de Bellreguard, l'Alqueria, Palmera, Oliva durant 44 anys, no durant 18 mesos com està passant en estos moments a Castelló.

A més a més, no sols vivim eixe perill, vivim carreteres col·lapsades, vivim trànsit que ofega i contamina els nostres pobles, que a més es dividix en dos.
Molts sabem el que és viure en una part o viure en l'altra en pobles que són relativament xicotets.
I, a més a més, està a punt de complir-se l'any de l'última víctima que va ser José Canet, un veí del poble molt estimat entre els veïns i que, lamentablement, no era la primera víctima i esperem que siga l'última.

Però veiem que, a pesar que vosté ja va instar el govern i ha dit el 2 de novembre, però jo també notícies des d'agost de 2015 que ja van instar no sols perquè pogueren alliberar-se els peatges sinó també perquè es feren eixes connexions que són necessàries, perquè si no arribarem a 2019 i no podrem alliberar l'autopista.
Una autopista que, recordem, és una concessió que va fer el senyor Zaplana en 2006 a canvi que li feren la connexió amb Terra Mítica i que va prometre que costaria un 40% més barata, però que al llarg del temps hem vist que s'ha tornat a continuar encarint.

També prometia el president actual, Ximo Puig, el 2 de maig de 2015, en una entrevista.
Ell deia que es comprometia a alliberar eixos peatges.
Curiosament en eixa entrevista també deia literalment que ell era amic de Pedro Sánchez.
Actualment, esperem que les noves amitats que s'ha tirat a Madrid faça l'esforç de poder reivindicar eixes infraestructures necessàries per als veïns de Bellreguard, l'Alqueria, Palmera i Oliva.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

Evidentment, com li hem dit anteriorment, el nostre plantejament va ser el de mantindre en este govern autonòmic el nostre nivell reivindicatiu amb el nou Govern d'Espanya, ho venim fent fins ara i ho anem a continuar fent.

I, evidentment, en el cas d'alliberament de l'AP-7 no ha de passar de l'any 2019, no anem a permetre que se prorrogue eixa concessió.
I, per una altra banda, anem a mantindre el nivell reivindicatiu, demanarem una cita amb la nova ministra de foment per a traslladar-li de nou totes les reivindicacions històriques i l'infrafinançament que patim esta comunitat autònoma, especialment la falta d'inversió en matèria d'infraestructures i, com molt bé ha dit vosté i som plenament conscients, dels punts conflictius que causen problemes de seguretat viària en els trams que ha indicat.

I considerem que és just que es produïsca l'alliberament conjuntural en trams conflictius fins que en l'any 2019, evidentment, es produïsca, esperem, per part el Govern d'Espanya la no pròrroga d'eixa concessió de nou, com molt bé vosté ha indicat que ja ens van dir que no ho anaven a prorrogar i en l'any 2006 ho van continuar fent.

Per tant, per la nostra banda, no patisca que anem a traslladar els interessos dels valencians al nou Govern d'Espanya amb la mateixa intensitat o més que ho venim fent fins ara.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, consellera.

La pregunta que haurien de substanciar a continuació hauria de ser formulada pel diputat Juan de Dios Navarro i substanciada per la consellera d'agricultura, que no sabem per quina raó en este moment, tal i com tinc el guió, en este moment no està present.
(Remors) Està arribant en este moment, li deixem que respire un poc… (Remors) Estàvem dient que esperaríem o ens botaríem l'ordre, si el diputat no tenia inconvenient, i faríem una altra pregunta a continuació o li donarem una miqueta de temps perquè respire.
Ja, continuem?
(Remors) Canvie l'ordre.
No té inconvenient el senyor Juan de Dios Navarro?
Val.

La següent pregunta seria la 606, que formula el diputat Juan Carlos Caballero, del Grup Parlamentari Popular, al senyor conseller d'Economia Sostenible.
Així li donem temps a la consellera.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidenta.

Señor conseller, usted se fue la semana pasada a Cuba a defender no sé muy bien qué, ni muy bien con quién, pero, desde luego, los intereses de los valencianos no.
Tal vez el motivo de su periplo cubano sea justamente que Cuba sea su modelo, su paradigma económico, tal conocida es por todos su frase famosa de que el capitalismo mata.

El problema es que conocemos sus referentes, los conocemos.
Pero lo que no conocemos es el proyecto, el modelo económico que quieren aplicar en la Comunidad Valenciana.
Las suyas son siempre buenas palabras, pero de hechos concretos no hay ninguno.

Mientras tanto le voy a enumerar unos hechos, unas realidades que venimos conociendo y nos vamos despertando todos los días en la Comunidad Valenciana, causa de su mala gestión, y que preocupa e importa verdaderamente a los valencianos.

La Generalitat valenciana tarda 106 días en pagar a los autónomos, eso es un hecho.
La inversión extranjera cae más de un 73% en la Comunidad Valenciana en el primer año del nuevo Consell.
Eso es un hecho.
Las tres provincias atrajeron 217 millones de euros, frente a los 814 del año anterior.
Eso también es un hecho.
El Gobierno Valenciano entierra Puerto Mediterráneo, una inversión de 860 millones de euros.
Eso también es un hecho.
El bloqueo de su Consell a proyectos como Puerto Mediterráneo, Alcoinnova, Marina Real o Ikea Alicante suponen el bloqueo de 2.
500 millones de euros en inversión privada, que podrían generar 32.
000 puestos de trabajo directos e indirectos en la Comunidad Valenciana.
Eso, señor conseller, también es un hecho.

Con todos estos hechos, ¿cómo le explicaría el conseller de economía a la gente que no encuentra un puesto de trabajo que por sectarismo ustedes impiden que 2.
500 millones de euros sean invertidos en la Comunidad Valenciana para crear empleo?
¿Cómo le explica eso a una persona que lleva más de un año buscando un empleo o a las familias que tienen a todos sus miembros en el paro?
¿Cree usted que entenderán que el Consell denoste a quienes pretenden crear 32.
000 puestos de trabajo en la Comunidad Valenciana?

Señor Climent, nadie en su sano juicio rechazaría proyectos tan importantes para la Comunidad Valenciana si no tuviera una alternativa.
¿Cuál es la suya?
¿De qué modo prevé el Consell favorecer a coste cero para la administración la creación, como mínimo, de tantos empleos como los que ustedes han dejado perder?
Y sobre todo ¿quién va a llevar esa tarea, quién va a llevar a cabo esa tarea?
¿El señor Nomdedéu?
¿Va a ser el señor Nomdedéu la persona encargada de luchar contra la precariedad laboral y contra la temporalidad?
Pero si tenía una veintena de trabajadores temporales en situación irregular, señorías, si la inspección laboral de Castellón le multó con 10.
000 euros justamente por defraudar a la seguridad social por no dar de alta a sus trabajadores y que este sea el nuevo adalid del empleo en la Comunidad Valenciana solo puede significar una cosa y es que ustedes, una vez más, patinan en lo que no deberían de patinar, que es en el empleo.

Señor conseller, le pregunto todo esto y espero de sus respuestas, porque estas van a condicionar las perspectivas de empleo, de creación de empleo en la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señor Caballero.

Senyor conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

La veritat és que és molt complicar el poder contestar a una pregunta que vosté fa i que resulta que fa un totum revolutum.
Mire, per a poder contestar-li a eixa frase tan gastada del capitalisme mata i que vostés utilitzen contínuament, fent una política vuitcentista, de contínuament retraure allò que he dit, doncs he de dir-li una cosa.
Dia a dia, i si no, mire la desigualtat a la qual ens han portat les seues polítiques.
Això és el primer que haurien de pensar.

I després li dic una altra cosa: qualsevol cosa que faça este Consell i este conseller, vaja on vaja, fins i tot a Corea del Nord, que també ho van dir, si ajuda mínimament a alguna empresa, ahí estarem.
I això tinga-ho clar.
I de fet, he de dir-li que el viatge a Cuba va ser profitós per a més d'una de les empreses que van estar allí.
I això tinga-ho en compte.
Mínimament, (inintel·ligible) .
.
.

A més a més, he de dir-li que estem fent moltíssimes polítiques que estan capgirant la realitat del nostre territori.
Sense anar més lluny, vosté sap que la milloria econòmica del nostre país està canviant, i fins i tot he de dir-li que, per exemple, el BBVA està ja dient que probablement entre 2016 i 2017 anem a tenir un creiximent del producte interior brut del 5,5%, amb possibilitats d'entre el 2016 i el 2017 d'arribar a més de 100.
000 llocs de treball creats.
També Funcas hui parlava de la mateixa manera.

Per tant, sí que s'està fent polítiques que nosaltres volem que generen ocupació i a més a més, que eixa ocupació siga estable i de qualitat, i revertint la precarietat i la temporalitat que tenim en aquestos moments.

I vaig a posar-li exemples.
Nosaltres, generant confiança i treballant en companyia de l'empresariat, estem tirant endavant moltíssims projectes.
Moltíssims.
Avalem Jóvens.
Vostés saben en garantia juvenil què és el que van fer.
5.
000 persones apuntades a soles.
Sap quantes en portem ara?
Ho sap?
Més de 20.
000.
Avalem Experiència, que estem treballant, persones amb atur de llarga durada, de trenta a seixanta-cinc anys, hem tret ordres i estem resolent.
Vull dir, ja ajudant-les.
Vostés estigmatitzaven la gent major de quaranta-cinc anys.

Hem revaloritzat la dimensió territorial i local, amb Avalem Territori, que per cert ha eixit l'ordre ara dels 3,3 milions per al foment dels acords territorials.
Hem implementat en més agents de desenvolupament local el pla municipal d'ocupació, en companyia de la federació dels ajuntaments i de les diputacions, equidistribuint, on arribem pràcticament a tots els ajuntaments, on vertebrem el territori.
Vostés, arbitrarietat total.

Des del Servof ja hem tret més de 148 milions d'euros.
En innovació, més de 14 milions d'euros, que afegim als 8,3 dels centres tecnològics.
Estem potenciant l'autoconsum, l'estalvi.
Totes les polítiques que estem fent per a canviar-ho, transformar eixe model productiu estan sent profitoses perquè poquet a poquet guanyem eixa ocupació estable i de qualitat que realment desitgem, i que vostés van destruir, però de quina manera.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Tiene que pulsar.
Cuando quiera.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidenta.

Señor Climent, insisto, 2.
500 millones de euros de inversión privada tirados por la borda.
32.
000 puestos de trabajo perdidos.
Esa es su gestión.
2.
500 millones de euros tirados por la borda en inversión privada.
32.
000 puestos de trabajo perdidos.
¿Tiene usted algo que decir a todo esto?
Porque no me ha contestado.
Es que, aparte de ser ustedes incompetentes, son también unos completos irresponsables.

¿Qué explicación les van a dar ustedes a los parados de Paterna, por ejemplo?
¿Se los van a mandar en taxi, como decía su alcalde?
¿O la nueva política a partir de ahora consiste en mandárselos en patinete, como hace el señor Nomdedéu?
Señor Climent, poner al señor Nomdedéu, un defraudador de la seguridad social confeso como secretario autonómico de empleo en la Comunidad Valenciana, sí señores, es como poner a un lobo al cuidado de las gallinas.

¿Qué legitimidad cree que tiene para sentarse con los sindicatos a mejorar las condiciones laborales de los trabajadores?
¿Qué legitimidad cree que tiene para exigir que las empresas cumplan con la legislación laboral, cuando él mismo no lo hacía en su actividad privada?
Señor Nomdedéu, antes de irse a hacer las américas…

La senyora vicepresidenta primera:

Señor Caballero, tiene que acabar.

El senyor Caballero Montañés:

.
.
.
arregle primero su casa.
Antes de irse a hacer las américas, arregle primero su casa, que los desempleados, estoy seguro, se lo agradecerán.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señor Caballero.

Sí, quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Una mentira mil voltes repetida sembla que al final vostés la volen fer veritat.
I aixina és com actuen: mentint compulsivament i contínuament.
Perquè les quantitats, 2.
500 milions, com si mos els donaren ja.
I després, jo vaig a dir-li una cosa: la primera notícia que vaig vore jo, i ho dic, de l'ATE de Puerto Mediterráneo era que generava 2.
000 llocs de treball.
Al poc temps eren 4.
000.
Al poc temps, 6.
000.
Ara pensa que estem ja en 8.
000.
És a dir, per art de màgia al final col·locarem a tots els que estan aturats en el nostre territori.
(Aplaudiments) Per art de màgia, vull dir.

I li dic una altra cosa (remors): la gestió del secretari autonòmic serà quaranta mil voltes més eficient, més eficaç i més rigorosa que tota la que han fet vostés en el cas Gürtel, en el cas Púnica, en el cas.
.
.
, etcètera, etcètera, etcètera.
(Remors i aplaudiments) Ja està bé.
Deixen-mos treballar i miren vostés una miqueta cap arrere, que tenen molt que aguantar, tenen molt que aguantar.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.
(Aplaudiments)

Si fan vostés el favor que pugam continuar amb el guió, i reprenem la pregunta número 78, que formularà, amb el permís de tots vostés, el senyor Juan de Dios Navarro, del Grup Parlamentari Popular, a la consellera de medi ambient.

Senyor Juan de Dios, quan vosté vullga.

El senyor Navarro Caballero:

Señora consellera, ¿cómo va la implantación del Programa de desarrollo rural 2014-2020 en la Comunidad Valenciana?

La senyora vicepresidenta primera:

Primero hay que acreditarse.
Ahora.
Cuando quiera, consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Muchas gracias.

Buenas tardes y gracias también por la flexibilidad, por retrasar la pregunta.

Bueno, en primer lugar, permítame sugerirle que no llamemos implantar un plan de desarrollo rural, un programa de desarrollo rural, porque no es el término más correcto.
Pero bueno, en ninguna de sus acepciones, por cierto, lo he buscado.
Lo cierto es que el plan de desarrollo rural está en marcha desde su aprobación por la comisión en julio de 2015.
Incluso antes para aquellas medidas que la normativa europea permite tramitar en la solicitud única, que son las agroambientales, la agricultura ecológica y las ayudas a zonas con limitaciones naturales.

También hay que decir que el programa, el PDR, ha sido ya modificado en menos de un año y medio desde su inicio, modificación que fue objeto de acuerdo en el comité de seguimiento, celebrado el pasado 18 de octubre.
Este comité es necesario y preceptivo, conforme a la normativa europea, para poner en marcha los programas de desarrollo rural.
Fue constituido formalmente en noviembre de 2015, que es necesario para poner en marcha el programa, y ya ha celebrado dos reuniones.

En conjunto, las medidas ya convocadas en 2016 y las previstas para el primer trimestre de 2017 suponen cerca del 65% del total de gasto público, el programa para los cinco años de aplicación.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor Navarro Caballero:

Sí, gracias, señora Cebrián, gracias por su presencia hoy aquí, en las Cortes, para contestar una pregunta del sector agrario de la Comunidad Valenciana.
Siento no poder darle las gracias, comisión tras comisión, cuando pedimos su comparecencia, y desde que usted es consellera todavía no ha aparecido, probablemente es que viva muy lejos y yo entiendo que es muy complicado.

La pregunta por la que hoy comparece aquí la realicé en septiembre del 2015, probablemente se podrá entender que no es de actualidad.
Pero nunca más lejos de la realidad.
La parálisis, la falta de ideas, la falta de rumbo, la falta de compromiso, la falta de confianza del sector, y sobre todo la falta de apoyo al mismo, hacen que esta pregunta siga viva.
El sector agroalimentario es el segundo más importante en el término de exportación, después del calzado.
Y ustedes lo único que están haciendo, llevan quince meses dándole la espalda y menospreciándoles.
Sí, ustedes, los del gobierno del Titanic.

No les hacen caso, no les escuchan.
Están dando la espalda al 90% del sector.
No hay organización agraria que se sienta bien ante su poca atención.
No están sacando las ayudas del sector.
Usted está hablando de ayudas que dentro de seis meses será el 65%.
Pero la realidad es que ustedes ahora mismo llevan el 12%.
El 88% del PDR ni está ni se le espera.
Tienen al sector cansado, desesperado.
Cansado de las buenas palabras y sobre todo cansados de los reproches al pasado.

Como bien sabe, se presentaron 900 solicitudes para los planes de incorporación de jóvenes agricultores.
Solo se han aprobado 200.
700 jóvenes, 700 nuevos agricultores se han quedado sin ayuda.
Menos del 22% de las solicitudes han prosperado.
¿Ustedes apuestan realmente por la apertura del campo a las nuevas generaciones?
¿Ustedes apoyan la continuidad de nuestro campo y de nuestra huerta?
Ustedes iban a dar un gran impulso a la agricultura.
No es solo tema económico, que también, es cuestión de voluntad política.

Detraen 7 millones de euros de ayudas agroalimentarias del arroz y protección de humedales y carrizales del sur de la provincia de Alicante, para destinar casi la totalidad a la agricultura ecológica, y en menor medida a la gestión forestal.
Están desatendiendo y marginando a una parte mayoritaria del sector fundamental para la Comunidad Valenciana.
Déjense de mestizajes, déjense de componendas.
Trabajen unidos con el sector y con las organizaciones agrarias.

¿Usted sabe que hay una fuga de jóvenes agricultores a otras comunidades?
¿Usted sabe que la comunidad murciana y la comunidad de Castilla-La Mancha, vecinas y de distinto color, ya han tramitado las ayudas de primera instalación para jóvenes agricultores?
¿Usted sabe que en la comunidad murciana han sido tramitadas y aprobadas el cien por cien de las solicitudes?
¿Usted sabe que aquí, en la Comunidad Valenciana, menos del 1% de los agricultores tienen menos de treinta y cinco años?
¿Ustedes quieren blindar el campo o están dejando que se pierda el campo?

Señora Cebrián, se lo dije el 16 de febrero del 2016: aquí tiene al Grupo Parlamentario Popular para defender y apoyar al sector agrario en su conjunto.
No olvide al 90% del sector.
La ideología está muy bien, pero por encima de todo está la sensatez y el sentido común.
Aquí tiene al Grupo Parlamentario Popular para defender y apoyar el progreso de nuestra comunidad, para defender y apoyar la incorporación de los jóvenes y garantizar el futuro del sector.
Pero deben de hacer una cosa, una principalmente: cambiar la política errática y sectaria.

Tienen que sacar las ayudas que desde julio del 2015 están listas y dispuestas para que lleguen a los usuarios que las están necesitando.
Y luego algo muy importante: tienen que luchar por que la conselleria de agricultura no se vea perjudicada una vez más por unos presupuestos pírricos, como los que hemos tenido este año, unos presupuestos que ponen al sector en las bodegas del Titanic.
A nuestros agricultores y ganaderos no se les puede tratar como a pasajeros de cuarta.
Se merecen respeto y la consideración de unos hombres y mujeres que luchan y trabajan de sol a sol para levantar esta comunidad, la Comunidad Valenciana, con sus manos y con el sudor de su frente.

Señora Cebrián, y voy terminando…

La senyora vicepresidenta primera:

Señor Navarro, tiene que terminar ya.

El senyor Navarro Caballero:

Tramite las ayudas del PDR.
Déjese de excusas y, como ya le he dicho, llevan 489 días esperándoles.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Navarro.

Consellera, cuando quiera.

La senyora consellera d'consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Sí, gracias, presidenta, vicepresidenta.

Gracias, señoría.

La verdad es que tienen ustedes una capacidad de mezclar y simplificar las cosas hasta niveles que no dejan de sorprender, si no es por pura demagogia.
Por eso, yo voy a explicarle el objeto de su pregunta, que es la aplicación del programa de desarrollo rural que está en marcha, está aplicándose.

Como le explicaba, en 2016 ya están publicadas la mayoría de las medidas, salvo aquellas que queríamos someter a modificación, porque lo necesitaban.
En conjunto, con un gasto público de 150 millones de euros.
Es importante ahí destacar la prioridad, y sí, la prioridad se le ha dado a la ayuda a instalación de jóvenes agricultores, una convocatoria anual con los diez millones de euros anuales disponibles.
Por cierto, una medida que llevaba entre tres y cuatro años sin convocarse, y usted lo sabe muy bien.
¿Esa es la prioridad que les van a ustedes?
No convocar las ayudas a jóvenes.
Nosotros la hemos recuperado y estamos atendiendo todas aquellas solicitudes que se habían quedado sin la oportunidad de poder pedir una ayuda del PDR a la que tenían derecho.

Segunda prioridad: ayuda a inversiones para mejorar las condiciones de transformación y comercialización en productos agrícolas.
25 millones de euros convocados en julio.
También llevaba varios años sin convocarse.
Entre estas, también la selección de los grupos de acción local para las ayudas a estrategias de desarrollo local, participativo, Leader, por 27 millones de euros.
También en 2016 se están abonando compromisos pendientes del programa de desarrollo rural anterior, correspondiente a medidas de jubilación anticipada y forestación de tierras agrícolas, por 4,2 millones de euros.

En lo que queda de 2016, estaremos convocando las inversiones a explotaciones agrarias, ayudas a formación, participación en regímenes de calidad, inversiones e infraestructuras públicas de regadío.
En conjunto, todas ellas, un gasto público de 30 millones de euros.
El resto de medidas y las convocatorias anuales de aquellas que se ha convocado ya la orden de bases, estarán, como le decíamos, conforme al calendario previsto en 2017, que conocen muy bien las organizaciones agrarias y las cooperativas.

Nos sentamos mucho con ellos, están representados en el Comité de Seguimiento del Programa de Desarrollo Rural.
Eso es una noticia de prensa que conozco muy bien.
Y, como les decimos siempre, no se vayan la prensa, pregúntennos.
Estamos aquí para responder, y es lo que hacemos.
Les estamos respondiendo en todo momento.

Como puede comprobar, insisto, el Programa de desarrollo rural 2014-2020, con todas las dificultades de personal que tenemos, está en marcha y está a buen ritmo.
Es posible que el ritmo no sea el óptimo, y vamos a trabajar para que mejore.
Pero, de todas formas, en cualquier caso es un ritmo de aplicación del programa de desarrollo rural superior al de su anterior gobierno.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, consellera.

Anem a passar a la pregunta 545 que formularà la diputada Toñi Serna, del Grup Parlamentari Socialista, al conseller d'economia sostenible.

Senyora Serna, quan vullga.
Ara.

La senyora Serna Serrano:

Gracias, presidenta.

Señor conseller, por desgracia somos conscientes de que actualmente tener empleo no significa que se pueda tener una vida digna.
Todo gobierno, como el gobierno actual de la Comunidad Valenciana, que en su ideario político tiene como principal política llevar adelante una gestión que permita desarrollar todo aquello que signifique proteger y alcanzar el bienestar de los ciudadanos y ciudadanas debe incidir en todas aquellas iniciativas que tengan como consecuencia principal poder desarrollar proyectos de vida, tanto personal como familiar.

Pero esto, señor conseller, y dadas las circunstancias que hemos recogido y tenemos en la actualidad en nuestro mercado laboral significa que vamos a tener que velar y esforzarnos también no solo por aquellos que no tienen trabajo, sino por aquellos que lo han podido conseguir.
(Inintel·ligible) … es que los esfuerzos que debemos realizar deben dirigirse a proteger a aquellos que han logrado formar parte del mercado laboral, y sobre todo para aquellos que no lo han logrado todavía, le vuelvo a repetir.

Pero, desde luego, no es menos importante que centremos nuestra atención en las condiciones de trabajo, en las condiciones que rodean a aquellos que tienen la posibilidad de tener un futuro.
Deben sentirse protegidos, tanto física como psicológicamente, y puedan desarrollar su profesión.
Y, como no podría ser de otra manera, debemos velar para que se protejan sus derechos laborales.

Señor conseller, ahí fuera -usted es conocedor, lo sé- tenemos una realidad que nos aplasta y que nos impide medir únicamente las variables de empleo en índices únicamente cuantitativos.
Debemos hablar de los índices cualitativos, porque debemos trabajar para tener la capacidad, para lograr que esos empleos que estamos empezando a crear, que nunca son suficientes, tengan solidez, tengan permanencia.
O sea, que tenemos que trabajar todavía muy duro para ello.

En nuestra comunitat, las gestiones políticas que hemos recogido de los anteriores gobiernos nos han dejado una situación muy difícil, que usted es muy conocedor.
Tenemos como un modelo productivo totalmente obsoleto, que nos instala en un mercado laboral muy decadente, en un mercado laboral caracterizado por la inestabilidad en el empleo, la vulnerabilidad, los bajos ingresos, la subcontratación, los falsos autónomos, la economía sumergida, bajos salarios, temporalidad, horas extras no retribuidas, aumento del riesgo laboral, deficiente formación.

En fin, esta es la realidad, señor Climent, de muchas personas.
Y fíjese, señor conseller, entonces nos hablaban de un Levante feliz.
Y aquí estamos.
Resulta que nuestros desempleados se iban alejando paulatinamente de la media española en sus propias prestaciones por el desempleo.
Estábamos cada vez más lejos y estábamos cada vez más atrás.
La precariedad laboral, usted también es muy conocedor, encima tiene un rostro de mujer muy importante.

Por ello, los análisis que estamos trabajando y que estamos conociendo nos hablan continuamente de un agravamiento que coincide especialmente con la reforma laboral que se aprobó a nivel estatal, que entendemos debe tener una respuesta contundente, con acciones positivas por parte del gobierno valenciano.

Por eso, señor Climent, le pregunto y nos gustaría saber cuáles son las medidas que desde su conselleria se han previsto contra la creciente precariedad laboral instalada en nuestro mercado de trabajo.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Serna.
(Aplaudiments)

Conseller, quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyora presidenta.

Senyora diputada, poquet més podria afegir a tot allò que acaba de dir.
És de veres, tenim una realitat en què anem millorant econòmicament, anem generant més ocupació, però és de veres que els números ens diuen que amb molta temporalitat i molta precarietat.
No vaig a dir-li quins són els percentatges, perquè de tots és conegut.
I això ho hem de revertir.

També he de dir-li que en diverses ocasions, i aquest conseller i en aquesta cambra, hem dit que el Consell està plantejant mesures de caràcter econòmic i social, destinades a afavorir les condiciones perquè la nova ocupació generada siga estable i de qualitat.
I per açò és necessari corregir la desregularització de les relacions laborals que s'han produït en aquest àmbit en els últims temps.

He de dir-los que les competències, i açò ha de quedar clar, bàsicament són del govern central.
I per tant, és necessari que s'origine clarament eixe canvi de legislació laboral que equilibre els interessos de tots els ciutadans i ciutadanes, com també dels treballadors i treballadores.
Així mateix, urgix un nou estatut dels treballadors, per a combatre la precarietat i oferir una nova regulació de treball a temps parcial, bàsicament.

Per la nostra part, dir-li que ja estem actuant en sentit de la reducció d'aquesta precarietat laboral, i hem dut endavant algunes accions.
En les diverses bases reguladores dels diferents programes de foment d'ocupació per a la concessió d'ajudes a la contractació s'ha inclòs allò que diu que Â«resultarà objecte de la subvenció la contractació indefinida inicial a jornada completa per a personesÂ».
És a dir, en allò que depén de nosaltres, estem intentant que anem a jornades completes, a indefinides, i a més a més en un sou el més digne possible.

En aquest sentit, puc dir-li tres programes o tres línies de subvenció: una, per al foment d'ocupació de persones amb discapacitat i inclusió social, amb dotació de 21.
300.
000 euros.
Una altra, d'ocupació de qualitat amb perspectiva de gènere, perquè és de veres que en este cas la dona és el perfil de més temporalitat i més precarietat, i això ho haurem de revertir, d'11.
200.
000 euros.
I una tercera per a inversió del foment d'ocupació de persones amb discapacitat, amb disposició de 250.
000 euros.

Totes aquestes ajudes ja s'han posat en marxa, a partir d'este juny d'enguany, i esperem resultats positius en la seua contractació de manera indefinida.

I també he de dir-li que des de la Direcció General de Treball i Benestar Laboral, com a autoritat laboral i en coordinació amb la Inspecció de Treball, s'estan realitzant ja les següents actuacions contra la mateixa precarietat laboral.
Vaig a dir-li quines actuacions hem fet.
Controls de contractació laboral: 3.
115 actuacions.
Actuacions respecte a la subcontractació i cessió il·legal de treballadors: 444.
Control d'intermediació laboral: 87.

Integració laboral de persones amb discapacitat: 275.
Control de temps de treball: 1.
684.
Discriminació per raó de sexe: 214.
Assetjament sexual: 35.
Mesures i plans d'igualtat: 90.
Discriminació en la negociació col·lectiva: 40.

I així mateix i molt important també, estem intervenint en els següents àmbits relacionats amb l'adopció de mesures contra la precarietat laboral: autorització i registre de les empreses de treball temporal.
Segregacions i discriminacions en l'àmbit laboral i revalorització en el treball de la dona i altres col·lectius amb dificultats d'inserció sociolaboral.
Control del compliment dels plans de recol·locació en extincions col·lectives de contractes de treball.
Elaboració, desenvolupament i aplicació dels plans dirigits a la prevenció de la sinistralitat laboral i promoure la seguretat i salut en el treball.

És a dir, estem treballant moltíssim en este aspecte, tot i no tenir totes les competències que ens agradaria tenir.

I per concloure, he de dir-li que La Generalitat té previst signar un conveni amb el Ministeri d'Ocupació i Seguretat Social per a incrementar la seua capacitat d'intervenció en matèria laboral.
I eixa és la tasca que estem treballant i que volem seguir per evitar al màxim eixa precarietat i eixa temporalitat en el treball.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Anem a continuar amb la pregunta número 602, que formularà la diputada Mònica Álvaro, del Grup Parlamentari Compromís, també al conseller d'economia sostenible.

Sí, sí, has de tocar, a l'esquerra, el micròfon.
A la teua dreta, perdona.
Ja està.
Quan vullga vosté.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, este matí mos hem desdejunat amb un nou regany per part del Partit Popular, com la que ma mare feia temps que no me donava.
Imagine's vosté.
Un regany que ni ens mereixíem ni el mereixem.
I justament, com deia la diputada Cristina Cabedo, perquè les coses canviaren calia fer tot el contrari del que el Partit Popular havia fet durant massa temps.
I vosté, senyor Climent, ho ha fet i ho ha fet bé.

Així doncs, permeta'm donar-li l'enhorabona per haver obrat com calia i com tocava, portant a Fiscalia allò que no estava clar, caiguera qui caiguera.
De forma callada, de forma assossegada, però sense tremolar-li el pols, i conscient d'actuar amb la llei en la mà, fent la seua feina, ni més ni menys.

Però, és que resulta que ha hagut d'arribar un nou govern i ha hagut d'arribar un nou conseller d'economia, que a diferència de Rambla o Olivas, no estiguera imputat, per a fer la feina que tocava.
I això també és una novetat i també és un fet, com deien abans des del Partit Popular.
Des del Servof, s'ha denunciat la desaparició de quasi dos milions d'euros sense justificar, duplicats, per presentar factures duplicades.
És a dir, un mal ús dels diners públics, i això este Consell no ho podia permetre i no ho ha permés.

Senyories, una prova més del que tenen davant, que les coses han canviat.
Els diners públics ara són de tots i totes les valencianes, de tots i totes.
No Â«míos y míosÂ», com era habitual, no Â«mío y de mis amigosÂ», com era Â«uso y costumbreÂ» en l'anterior govern.
No, senyories, són dels valencians i valencianes.
I anem a defendre fins a l'últim euro i fiscalitzar fins a l'últim cèntim per assegurar-nos que els diners públics van a les persones.

Els alcaldes del Partit Popular, des de 1999, tenien un Power Point per a desviar els diners.
En canvi, els nostres alcaldes, alcaldesses i alts càrrecs tenen l'obligació de fer oblidar a la ciutadania que el PP va estar en les institucions públiques i que durant el seu pas ens va enganyar, ens va estafar i va fer rics un bon grapat d'amics, a costa dels diners i els recursos de la gent, a costa de la paga extra dels majors, a costa del copagament als dependents, a costat de tot i contra tots.
A costa també dels treballadors i treballadores del País Valencià, i això no és baladí.

S'ha fet un mal ús de la prevenció de riscos laborals, la que salva vides.
Lamentablement hi ha persones que encara perden la vida treballant.
Ací hem lamentat morts, algunes molt properes, totes elles molt plorades, i totes elles dolen i fan mal, fan molt de mal.
I què tenim?
Tenim uns Invassat totalment desmantellats que hem heretat.
Uns Invassat totalment buits.
Els recorde que l'Invassat de Burjassot el vam heretat amb unes plaques solars per valor de 60.
000 euros que no s'havien estrenat, ni tan sols s'havien endollat.

I mira que en qüestió d'endolls el Partit Popular era el campió.
Doncs no, estes ni s'havien endollat.
Els recorde que el Partit Popular es va gastar 18.
000 euros en maquinària per a un laboratori de l'Invassat que anaven a clausurar en pocs dies, i els responsables ho sabien.
Els recorde, Â«y es otro hechoÂ», que el forat i la mala gestió en els Invassat puja més de 200.
000 euros, i que té un cost humà que mai podrem reparar ni retornar, i unes exigències i responsabilitats que s'han d'exigir.

I això es fa.
I ara, a sobre, sospite, permeses pel Partit Popular sobre com s'ha finançat un centre que hauria de salvar vides, que hauria de previndre accidents i està tancat.
L'hem heretat tancat, i no ho podíem permetre, senyor Climent.
Este grup parlamentari i el senyor Climent com a conseller no podia permetre ni una sola irregularitat, ni un sol euro malgastat que hauria de (inintel·ligible) .
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Álvaro, ha de.
.
.

La senyora Álvaro Cerezo:

.
.
.
a guardar la vida d'allò que més estimem, les persones.
I amb això estem i això hem demostrat.

Li demane, i amb açò acabe, senyor conseller, que continue amb eixa fermesa per a seguir denunciant allò que abans s'aplaudia i se tapava, el mal ús dels diners públics.
Li sol·licite que continuen vostés (inintel·ligible) .
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Álvaro, ha d'acabar.

La senyora Álvaro Cerezo:

.
.
.
per cadascun dels cèntims que als valencians i valencianes inverteixen en la seua terra.
Per això, senyor conseller, volia saber quines han sigut les causes que els han dut a vostés a denunciar una presumpta irregularitat de diners públics que anaven ja destinats a la previsió laboral.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Álvaro.

Senyora Bonig, per què demana la paraula?

La senyora Bonig Trigueros:

En base al articulo 69.
3 del reglamento por decoro al Grupo Popular.
(Veus) No, sí, claro, claro, es que no vamos a dejar pasar (inintel·ligible) .
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyora Bonig, senyora Bonig, per favor, encara no li he donat.
.
.
Per favor, guarden una miqueta de silenci.
Li vaig a donar un minut, senyora Bonig.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Me fa el favor de limitar-se només a parlar de la qüestió.
.
.

La senyora Bonig Trigueros:

Efectivamente.

La senyora vicepresidenta primera:

.
.
.
que segons vosté ha estat ofensiva per al seu grup.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, señora presidenta.

La señora Álvaro con su característica de esparcir responsabilidades a todo el mundo pero no asumir, acaba de hacer una afirmación gravísima que si no estuviese aquí en las Cortes Valencianas e investida de su inmunidad parlamentaria, no la diría porque automáticamente iría a los tribunales.

Ha dicho textualmente y así se reflejará en el Diario de Sesiones, que los alcaldes del Partido Popular tenían desde 1999 un Power Point para ver cómo desviaban dinero.
Si tiene decencia diga nombres y apellidos.
Y, si los conoce, tiene la obligación como autoridad pública que es de llevarlo a los tribunales.
Pero aquí somos muchos los alcaldes y alcaldesas (aplaudiments) y concejales que no hemos hecho eso, señora Álvaro.
Ya está bien de acusar, porque a lo mejor tienen ustedes algún susto.

Ya que hablamos del Invassat, perfecto, que lo denuncien.
Podría explicar el señor conseller por qué han despedido al perito judicial que la jueza hoy ha abierto una pieza separada para exigir responsabilidades porque no quiso plegarse a las direcciones y las directrices políticas.
Eso también lo podían explicar, señora Álvaro.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Bonig.

Senyor conseller.
Senyor conseller.
No n'hi ha rèplica quan hi ha una al·lusió.
No n'hi ha replica.
Senyor conseller, quan vosté vullga.
He sigut jo, he sigut jo que no l'he.
.
.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyora presidenta, senyora diputada, senyories.

Han d'estar tranquil·les totes les senyories i vosté concretament que no ens tremolarà el pols.
Vull dir, i que no li càpia qualsevol dubte que en allò que vejam algun indici d'il·legalitat en qualsevol aspecte, doncs farem el que hem de fer, com correspon.
Perquè nosaltres sí que estem ací per a treballar pel col·lectiu i pels interessos de la ciutadania.
I això ho ha de tindre clar tota la gent i estem demostrant-ho dia a dia, pese a qui pese i diga el que diga el Partit Popular, però estem treballant i de valent.

I ara vaig a intentar explicar-li tot el tema de Coepa, que és la pregunta, però que no els càpia cap dubte que treballarem des del màxim rigor, eficiència i allò que hàgem de portar a fiscalia allí estarà i fiscalia dictaminarà el que haja de dictaminar.

Dir-li que el Servof, des del 2005 fins el 2010, mitjançant diversos convenis i resolucions va finançar la Confederació Empresarial de la Província d'Alacant, Coepa, per a la construcció i equipament d'un centre de formació en prevenció de riscos laborals i oficis d'Alacant, per un import total d'un milió nou-cents quinze mil euros.
D'altra banda, consta que Coepa també ha rebut subvencions amb la mateixa finalitat de sufragar els costos derivats de la construcció i equipament del centre de formació.
Per una part en l'any 2002 del Sepiva en cent tres mil sis-cents quaranta-un euros i, d'altra, de la Direcció General de Treball i Seguretat Laboral per un milió huit-cents dos mil cent seixanta-cinc amb trenta-set euros.

Així mateix, Coepa va formalitzar el 2 de juny de 2006, amb l'Institut Valencià de Finances un préstec per import de tres milions d'euros per a finançar la construcció de l'esmentat centre de formació.
El préstec va ser lliurat amb l'aportació de les factures justificatives del projecte de construcció i sense que Coepa complira amb l'obligació principal de comunicar al Servof l'obtenció d'altres ajudes procedents de qualsevol administració.

Les esmentades factures van ser, al mateix temps, aportades com a justificants de despesa per tal de rebre les quantitats concedides en concepte de subvenció tramitades pel mateix Servof.
Havent denotat des de la Direcció General del Servof aquestes irregularitats, es va presentar denuncia al jutjat d'instrucció el dia 4 d'agost perquè realitzara les actuacions pertinents, bàsicament en relació amb allò que diu la lletra e de l'article 37.
1 de la llei general de subvencions, així com d'una sèrie d'il·lícits penals per si haguera de tenir-se en compte.

Per tant, tal com pot veure i he dit al principi, la nostra actuació ha estat en tot moment transparent i dedicada a la recerca de l'interés general i, sobretot, a la defensa dels recursos públics.
Ara esperarem que la seua tasca l'acabe de fer fiscalia.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

I continuem amb la pregunta número 470 que formularà la diputada Rosa María García del Grup Parlamentari Ciudadanos al conseller d'economia sostenible, també.
Un momentito, un momentito que estoy con el tema del tiempo.
Cuando quiera, señora García.
Ahora.

La senyora García González:

Muchas gracias, señora presidenta.

Buenas tardes, señor conseller.

Un clúster industrial siempre es una buena apuesta por combinar conocimiento, por generar sinergias, por desarrollar procesos de integración de diversos sectores relacionados.
Trabajar a nivel de clúster nos da ventajas obvias, incrementa la competitividad de las empresas y estructura la economía de las zonas en las que se hallan ubicados.

El clúster cerámico de Castellón, además, proporciona veinte mil puestos de trabajo directo y agrupa trescientas empresas.
Es importante, vaya.
Y debido a su importancia ha contado habitualmente con un fuerte apoyo institucional, apoyo que ha ido perdiendo y que este Consell, hasta el momento, no parece especialmente empeñado en quererle brindar.

Evidentemente quedan algunos elementos de apoyo directo e indirecto como la Universitat Jaume I que sigue ofreciendo el grado en ingeniería química con una gran vinculación al sector cerámico.
O el Instituto de Tecnología Cerámica Agustín Escardino (veus), el ITC al que tanto debemos y cuya labor sólo podemos alabar pero que necesita mayores incentivos y muchísima más independencia si queremos exprimir su potencial.

Pero todo eso, señor conseller, no es suficiente.
Y ¿qué hacemos?
Pues mire, el pasado mes de mayo el conseller de hacienda, el señor Soler, anunció que no iba a poner en marcha ningún plan de reindustrialización porque no había ni un duro, con esas palabras.
Y el pasado mes de septiembre en Cersaie, cuando le pidieron solución para el tema de extracción de arcilla roja o le preguntaron por el más que necesario plan de rehabilitación, respondió usted con su coletilla favorita Â«estamos trabajando en ello.
Â»

Promesas y palabras que no valen nada si no van refrendadas con actos y con presupuestos.
Ya hablamos de que el propio presidente de Ascer, Isidro Zarzoso lamentó que no estuvieran bien atendidos, resumiendo la situación que están viviendo desde su conselleria.

Mire, señor conseller, como dice el director de la Cátedra de Innovación Cerámica de la UJI Â«Ciutat de Vila-real,Â» Juan Carda, los materiales pueden durar muchos años pero la innovación corre.
Tenemos todo un campo de oportunidades en este clúster, un futuro de innovación en el que se desarrollan rápidamente nuevos materiales a un coste tan bajo como sea posible.
Y no digo que compitiendo con otros grandes de ese sector a nivel mundial, digo liderándolos.

Pero se enfrentan a no pocos retos.
Si queremos ese papel de líder mundial tenemos que seguir actuando e innovando.
Nuestro sector cerámico tiene mucho que ofrecer a nuestra comunidad y al mundo y tiene graves problemas.
El de la arcilla roja, para que no tengamos que seguir dependiendo de la blanca rumana, el corredor ferroviario en doble plataforma, un verdadero y sensato plan de incentivos, luchar contra los agravios competitivos chinos, premiar con nuevos complementos de eficiencia energética, la cogeneración y el ahorro de energía que supone.

Por eso le pregunto, ¿qué medidas piensa adoptar el Consell para coordinar la estrategia industrial que necesita el clúster azulejero?

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora García.

Conseller, quan vosté vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Està engegat?
Gràcies, presidenta.

Senyora diputada, anem a vore, sentint-la a vosté la veritat és que no estem fent res i necessitaríem probablement molts diners per a acabar de fer tot allò que vosté ha plantejat.
Anem a vore, vaig a intentar centrar-me en el clúster ceràmic perquè pensem que estem treballant i estem aportant, dintre de les possibilitats que tenim, moltíssimes coses i moltes solucions.

La senyora vicepresidenta primera:

Conseller, conseller, disculpe un momentet.
Em diuen els serveis tècnics que és que no s'està gravant perquè està donant-li l'esquena al micròfon.
Si es posa així una miqueta de costat millor, encara que li done l'esquena un poc a la senyora diputada.
Però el problema és que, si no, no es graven les intervencions i no poden eixir en el llibre de sessions.
Així que els pregue, encara que quede un poquet.
.
.

Quan vosté vullga, li donaré un poquet més de temps.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Val, val.
Bé, li avance que el Consell va a presentar el pla d'industrialització en l'observatori en què el pla estratègic en l'àmbit industrial i del clúster ceràmic va a estar dins.
I, per tant, anem a treballar-ho i probablement en el primer semestre del 2017 això ho tinguem.
I, per tant, n'hi haurà moltíssima participació, no única i exclusivament d'eixe clúster si no de la resta.
De tots i cadascun dels sectors.

Després, això no vol dir que no estiguem fent absolutament res, perquè vaig a dir-li tota una sèrie de coses que hem fet en 2016 i a més a més les ajudes que li hem pogut concedir.
Per exemple, en el tema del congrés de qualitat del taulellet i paviment ceràmic seguim estant al seu costat i estem pressupostant, any rere any, unes quantitats que són dignes perquè el congrés vaja endavant.
En el 2017 també estarà eixa quantitat, vint mil euros.

He de dir-li que vam aprovar una modificació estrictament per al clúster de ceràmica de mig milió d'euros en companyia de mig milió d'euros més per al calcer i que he de dir-li que, de manera imminent, va a eixir ja l'ordre de bases i la convocatòria d'ajudes.

Després, també hem de vore.
.
.
, perquè resulta que traem moltes ordres que també van a eixe clúster i a altres clústers que no es comptabilitzen, com per exemple suport a l'R+D+I a la innovació empresarial, foment d'accions complementàries de suport a l'R+D+I empresarial i modernització de sectors productius tradicionals.
Doncs això ho traem, s'han presentat vint-i-una empreses del clúster de la ceràmica, de les quals nou han tingut ajudes per a la innovació.

En aquest sentit també he de dir-li que el 15 de setembre passat l'Ivace va participar en una jornada, organitzada pel CEEI Castelló, sobre nous instruments i línies de finançament per a pimes per a difondre els instruments de suport a l'R+D+I empresarial engegats ja i que eren directament per al clúster de la ceràmica.
Quaranta-sis empreses hi van assistir.

Vosté ha parlat del suport a la innovació que lidera l'Institut Tecnològic de Ceràmica.
També podria vore quants diners estem insuflant a l'institut tecnològic.
Ja li vaig comentar des d'aquesta tribuna que, concretament en un projecte Indústria 4.
0, n'hi havia damunt la taula per a generar eixe valor afegit un projecte de tres-cents vint mil euros que aportava la conselleria, entre moltíssims altres diners.
Vull dir, que sí que estem ajudant a la innovació dintre de les possibilitats que tenim en més per a tots els instituts tecnològics de vint-i-quatre milions d'euros.

Vull llançar-li que el pla d'accions d'estalvi i eficiència energètica, importantíssim per al taulell, per al clúster, per a reduir costos, per a evitar més CO2 a l'atmosfera, és a dir, per a reduir eixe canvi climàtic, doncs també n'hi ha ajudes a les empreses del taulell.
Concretament tres milions que han donat per a cent setanta projectes per tot arreu del País Valencià.
D'eixos cent setanta projectes, catorze específicament són per al clúster del taulell.

Des de l'àmbit de la internacionalització, en 2015 ja es van concedir un milió tres-cents quaranta-sis mil euros a empreses del sector del taulell, del sector ceràmic.
I enguany anem a continuar perquè anem a traure, i ja de fet ha eixit l'ordre, en un milió cinc-cents noranta-quatre mil euros amb possibilitats que puguen anar també a totes les fires i ajudar a internacionalitzar-se al sector.

Vull dir, hem estat els dos anys que portem de govern, fent costat en la fira més important que té el clúster del taulell que és la de Bolonya.
Hem estat allí fent costat i treballant i parlant amb ells i veient quines són les necessitats i com les podem tirar endavant.
No l'hem deixat de costat.
Fins i tot Cevisama hem estat al seus costat.
Ara tornarem a estar al seu costat.
És un sector potent, a més a més que genera moltíssima productivitat, que té salaris molt dignes i, per tant, l'hem de cuidar des de la conselleria i des del Consell.

I ja per a concloure, vullc dir-li que per al 2017, a nivell sectorial, simplement perquè ho tinga ja clar, farem la proposta a Les Corts que el sector del taulell tinga 1.
450.
000 euros, conforme va tindre l'altre sector -i vosté sap molt bé per què- el 2017, específicament per al sector del taulell perquè es va quedar fora i vam haver de fer eixa modificació perquè mínimament poguérem tindre mig milió d'euros.

Per tant, sí que hem fet moltíssimes coses, i jo diria que són moltíssimes més de les que podem en realitat pensant en allò que tenim econòmicament i per allò que hem de parlar de l'infrafinançament continuat que estem patint al nostre territori.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Senyora García.

La senyora García González:

Muchas gracias.

Señor conseller, bueno, me lo ha puesto muy fácil, sinceramente, porque no esperaba que dijera que se quedó el sector azulejero fuera, que me lo dijera a mí, porque si el sector azulejero se queda fuera no tendré la culpa ni yo como persona ni mi grupo como grupo político, tendrá la culpa el Consell, ¿no?
, que no ha contado con el sector azulejero para los presupuestos.
O sea que, en este caso, me lo ha puesto muy fácil.

Por otra parte, yo no estoy diciendo que ustedes no hayan hecho nada, lo que le estoy diciendo -y puedo volver a repetirlo sin temor a equivocarme-, que desde luego es absolutamente y totalmente insuficiente.

Se está hablando ahora mismo de siete millones que se ponen sobre la mesa, mire, señor conseller, ya sé que está girado pero, bueno, ya sé que me escucha, no, no tengo dudas, he estado estudiándome pero desde hace tiempo, además, todos los datos que tenemos acerca de empleo y facturación en este sector, en este clúster en castellano, y cluster como dice usted.
Y por eso le digo que los siete millones de los que están hablando son totalmente insuficientes.
Por eso le voy a comentar solamente un tema.

Si tenemos en cuenta el riesgo de la competencia desleal china, sobre la que no se está haciendo nada, o tampoco se ha hecho nada para frenar la caída de exportaciones por el brexit, y ya sabe que en este sector esto es muy importante, por eso le vuelvo a repetir que es insuficiente.

De todas maneras, señor conseller, el día 2 estará usted en la comisión de economía para presentar sus presupuestos y estaremos muy atentos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora García.

Per a acabar les preguntes de control, té la paraula el diputat César Jiménez Doménech, del Grup Parlamentari Podemos-Podem, pregunta número 576, al conseller també d'economia sostenible.

Quan vullga.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora presidenta.

El ministre Pimentel va obrir la porta de l'incompliment de la quota de reserva del 2% en favor de treballadores amb discapacitat en empreses de més de cinquanta nòmines amb el Reial decret 27/2000, de medidas alternativas de carácter excepcional al cumplimiento de la cuota, un nom ben explícit, unes mesures que prompte van deixar d'aplicar-se de manera excepcional però és que, a més a més, en els últims anys han crescut les evidències que aquestes excepcions s'han utilitzant de manera perversa sotmetent, en molts casos, les treballadores a condicions laborals indignes amb la possible conseqüència d'enriquiments il·lícits en els anomenats Â«centres especials d'ocupacióÂ».

La incidència de denúncies en estos centres té abast estatal i és difícil fer-se una foto fixa del País Valencià, i és per això que portem aquesta pregunta.

La tipologia de les vulneracions són de diferent índole, salaris encara per davall del que estipula la legislació, jornades de treball fins a cinquanta hores setmanals, inclosos els caps de setmana, contractació de persones sense discapacitats en llocs de treballs reservats per a aquest col·lectiu.

A nosaltres se'ns va posar en antecedents una denúncia per les condicions laborals de quaranta treballadores d'una bugaderia a Almassora, per la que aquest diputat ja ha fet alguna pregunta parlamentària, però és que es van sumant noves informacions periodístiques i en aquest sentit voldríem saber quina és la situació dels centres d'ocupació a la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Jiménez.

Sí, polse la tecla, per favor.
Ja està.

Quan vullga.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, presidenta.

Senyor diputat, jo he de dir-li que moltes gràcies per aquesta pregunta, ¿no?
, i cadascú que assumisca les seues responsabilitats.
Jo vaig a intentar explicar-li un poquet què és el que tenim, què és el que estem fent mínimament des del Consell.

El primer que ha de quedar clar és que el Consell dóna suport a aquests centres especials d'ocupació, ¿no?
, perquè entenc que la integració laboral de les persones amb diversitat funcional és la forma òptima d'integració social d'aquests col·lectius.

També, dintre de la pregunta que em feia, ¿quants n'hi havia?
, ¿no?
Doncs, vaig a contestar-li.

Existeixen 125 entitats qualificades i inscrites en el registre administratiu de centres especials d'ocupació al nostre territori amb caràcter definitiu: 25 a Alacant; 5 a Castelló; i 95 a València, i s'estimen uns 5.
798 treballadors amb diversitat funcional.

Dir-li que el Servof té atribuïdes les competències de qualificació i registre administratiu d'aquestes entitats, així com les tasques de seguiment dels centres i la gestió de les ajudes que s'hi puguen concedir.

Les competències relatives a l'acompliment de la normativa laboral corresponen -com vosté molt bé ha dit i sap- a la Inspecció de Treball i Seguretat Social, per tant a l'estat, a la qual es comuniquen les possibles incidències detectades en les visites dels tècnics del Servof a aquestes empreses.

Quant a les subvencions, he de dir-li que les del 2015 estan totes concedides, a més, si no ix ninguna incidència, estan totes pagades, ¿val?

I respecte a les del 2016, he de dir que s'ha produït un increment en les dotacions dels centres especials d'ocupació, passant de 18.
707 euros a 20.
160 euros; una dotació màxima de 18.
880.
000 euros per a ajudes als costos salarials dels treballadors amb diversitat funcional; 50.
000 euros per a ajudes (soroll de papers) a l'adaptació de llocs, ambdues per al manteniment de llocs de treball i de persones amb discapacitat; 30.
000 euros per a ajudes destinades a projectes d'inserció a través dels centres especials d'ocupació; 1.
200.
000 euros per a ajudes a la creació o manteniment de les unitats de suport a l'activitat professional i, a hores d'ara, he de dir-li que s'està revisant i comprovant la documentació presentada per a la posterior concessió de les ajudes.

D'aquesta forma i dins de les limitacions pressupostàries existents en l'actualitat i de les altes taxes de desocupació de col·lectius diversos amb els que compta en aquests moments el nostre territori, el Consell continua donant suport als centres especials d'ocupació tant pel que fa a la qualificació de nous projectes emprenedors com quant a l'increment en el fons destinat al col·lectiu de persones amb diversitat funcional.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, conseller.

Senyor Jiménez.

El senyor Jiménez Doménech:

Donades les característiques particulars d'aquestes empreses, les quals es veuen beneficiades per ajudes per a la contractació de personal amb incapacitats laborals reconegudes per damunt del 33%, i sobretot quan este personal contractat no té plenes facultats o capacitats per a decidir de manera autònoma, en les mesures de control haurien d'extremar-se.

A més a més, aquests centres especials d'ocupació no haurien de permetre's com una estratègia per a abaratir despeses i s'ha de vigilar també si la persona amb discapacitat podria estar contractada en règim laboral ordinari en un altre lloc cobrant un salari més digne.

S'ha de tindre en compte que la integració de persones laborals amb diversitat funcional és un fenomen relativament freqüent i que, de vegades, a les persones tutores encara els costa observar açò com una relació laboral i tendeixen de vegades a considerar una classe de sort que les seues tutelades estiguen ocupades.
L'administració ha d'estar especialment vigilant en aquests processos acompanyant a les famílies.

Per això, li volem suggerir que a eixa base de dades s'afegisquen les dades de l'última inspecció realitzada, un veritable repositori d'incidents detectats en les inspeccions i que també siguen recollides les solucions abordades en cada cas.

Comminem a la seua conselleria en treballar ja en un calendari d'inspeccions per a assabentar-se de la situació real de les treballadors d'aquest tipus d'empreses.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Jiménez.

Conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

He de dir-li que visites se'n realitzen i no poquetes, ¿eh?
, no poquetes.

I sí que he de dir-li que les incidències detectades, simplement perquè tingam coneixement tots en les últimes visites, estan relacionades amb l'escàs trànsit dels treballadors des dels centres especials d'ocupació cap a les empreses ordinàries, que és el que ens agradaria, i les dificultats d'aquests centres per a acreditar la realització de les mesures d'ajut personal i social per manca de registres documentals adequats.
Això és el que trobem en les visites.

Vullc dir-li que, en compliment de la normativa vigent, que és la Llei 1/2015, d'hisenda pública de La Generalitat, dins dels programes d'ajudes d'aquests centres, s'inclou un pla de control que per a 2016 preveia la visita a un 10% dels centres executant-se totalment -jo diria que se'n passem.

A hores d'ara, he de dir-li que durant el 2017 s'han visitat trenta-quatre centres, el que suposa un control de setenta-quatre expedients: seixanta-un d'ajuda salarial i tretze d'ocupació amb suport.
És a dir, estem treballant, estem pendents, estem damunt de i volem continuar estant ahí.

Finalment, he de dir-li que la Direcció General de Treball i Benestar Laboral, amb coordinació amb la inspecció de treball, va a realitzar actuacions inspectores relatives a frau en la contractació, a la integració laboral de persones amb diversitat funcional i al control de temps de treball, així com a la discriminació en la relació laboral havent-se executat ja el 50% de la programa prevista en 2016.

Torne a repetir-li, ens agrada treballar amb rigor, i per a treballar amb rigor hem d'avaluar què és el que està passant i com està fent-se.

I vullc contestar-li allò que dia d'eixa empresa, ¿no?
, que ens va escarotar.
Tenim un escrit, ens va arribar un escrit directament a la conselleria el 3 d'agost de 2016.
Ipso facto, es va fer una inspecció…

La senyora vicepresidenta primera:

Conseller, ha d'anar acabant.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

…-acabe de seguida-, es va fer una inspecció, ens van contestar, ¿eh?
, i ens van dir que tot estava en ordre.

Però, així i tot, nosaltres estem pendents de cadascuna de les actuacions i també mirant que ha d'haver un sou mínimament digne també per als treballadors amb diversitat funcional en els centres especials d'ocupació.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor conseller.

Interpel·lació al Consell, que contesta la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, senyora María José Salvador Rubert, sobre el projecte Port Mediterrani, que formula el diputat senyor Vicente Betoret Coll (GP Popular) (RE número 37.
109, BOC número 119)

La senyora vicepresidenta primera:

Anem a passar, ara, al punt número 7, que és una interpel·lació al Consell sobre la política general del Consell sobre el projecte Port Mediterrani que formularà, en este cas, el diputat Vicente Betoret, del Grup Parlamentari Popular, a la consellera d'habitatge, que serà substanciada per la consellera d'habitatge en este cas.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Estan en greu perill de perdre el tren del progrés econòmic i d'augmentar encara més els elevats nivells de desigualtat econòmica i social que actualment es patixen.

Subscric de principi a fi esta frase, una frase que podia haver sigut pronunciada per qualsevol dels meus companys del Grup Parlamentari Popular, però esta frase no és meua, ni tan sols es de ningú dels meus companys de bancada.
Esta frase siga possiblement en l'única cosa que estem d'acord, la frase és del conseller d'economia però la llàstima és que, després, darrere d'esta frase no s'acompanye açò de cap fet concret que ajude a generar riquesa, a generar treball, ni que permeta estretir eixa bretxa social que la crisi ha produït i que encara no ha pogut resoldre.

Senyories, senyora consellera, quatre anys després, quaranta-set informes favorables després, el sectarisme del Consell s'ha imposat i l'única cosa que es va complir és la frase de Â«finiquitar el projecte de Puerto MediterráneoÂ».

No han rescatat a ningú en setze mesos, no han pagat ni més ni més ràpid als proveïdors, no han fet cap gestió en el tren de la costa, ni en el contracte programa, ni per als dependents, ni per als desnonats; en definitiva, han sigut setze mesos de paràlisi.
El que sí que han fet ha sigut posar tota la seua força en aplicar el sectarisme al servici d'un grapat de vots i de la seua ideologia.

I dic açò perquè no són gratuïtes les frases que han pronunciat alguns il·lustres membres del Consell: Â«pelotazo de amiguitosÂ», deia el conseller d'economia; Â«barbaridad insostenible e inviableÂ», deia la vicepresidenta; el director general de comerç qualificada de no ser el model de comerç que es buscava; i algun altre parlava que el Partit Popular continuava en allò de sempre, en l'electoralisme i en un procediment ad hoc per a ajudar a l'especulació.
Però ni era Â«un pelotazoÂ», ni era Â«una barbaridadÂ», ni era Â«una cuestión de gustos estéticosÂ», ni era Â«electoralismoÂ», és una qüestió només de llibertat.

Senyora consellera, en el seu primer any, el primer any del govern del botànic és l'any en què la inversió estrangera ha caigut un 73%, un 73%, una xifra que jo crec que és per a preocupar-se.

I vostés, a través del braç executor del Consell, o siga, el que és el mateix, la comissió d'avaluació ambiental, doncs s'han carregat este projecte.
A l'igual que feren en la carretera.
.
.
, en la variant de Pedralba, una carretera aprovada, amb l'impacte ambiental superat, adjudicada i, tal com reconegué un alt càrrec de la seua conselleria a l'alcalde de Pedralba en una reunió privada, esta carretera no s'anava a dur endavant perquè era un projecte del PP, i ho digué i se quedà més ample que llarg.

Açò dóna la sensació que és una cosa pareguda, per tant, resulta paradoxal que una comissió en la qual participen secretaris autonòmics, directors generals, personal de confiança al servici de la conselleria s'haja qüestionat l'ocupació que es va a crear amb este projecte i siga eixa la raó.
.
.
, una de les raons esgrimides per a posar-li la proa perquè no continue endavant.
La comissió d'avaluació ambiental avaluant l'ocupació.
La veritat és que és sorprenent, per dir alguna cosa.

És evident que l'únic que vostés fan és espantar les inversions privades.
Per a vostés, una empresa privada, que vol invertir 863 milions d'euros, que tria Paterna, a la província de València, la Comunitat Valenciana, que té previst generar 5.
900 llocs de treball directes i 1.
800 indirectes, i abans el conseller qüestionava les dades.
No són dades que ens hàgem inventat mosatros.
Són dades que, si s'hagueren llegit.
.
.
en este cas, el conseller haguera llegit el pla d'empresa i el pla de negoci, s'adonaria que són dades que dóna el propi projecte.
Per tant, no és ninguna barbaritat.
Són dades que consten en el projecte.

Esta mateixa empresa, que s'havia fixat també en Parc Sagunt, en el polígon Fuente del Jarro, en el polígon de Táctica per a altres inversions, o que havia firmat convenis amb empreses locals perquè sí foren proveïdors de servicis.
Però per a vostés això no els importa si va en contra de la seua ideologia.

Qualsevol persona estaria profundament orgullosa que el seu poble, que la seua província, que la seua comunitat haguera segut triada per a albergar una inversió d'estes característiques.
Estem parlant d'una empresa que gestiona aeroports, pols logístics, ports, canals, comerços i que tenia com a meta o que té com a meta generar cinquanta grans inversions a l'ample i llarg del món; una d'elles a la Comunitat Valenciana.

Algun dia m'imagine que mos explicaran com van a generar ocupació.
Algun dia imagine que ens explicarà, més allà de la frase del Â«cambio de modelo productivoÂ», que sona molt bé, mos sona molt bé a tots, però la veritat és que encara no s'ha explicitat en res, no hem vist un full de ruta de com se va a produir, ni hem vist mesures concretes perquè açò es produïsca.

Bé, segurament no les hem vist, perquè igual no n'hi han, perquè l'altre dia la persona que compareixia com a representant del Consell Valencià de la Innovació reconeixia que no se va a produir ningun canvi de model productiu.
El que se pretén fer és una evolució del model productiu existent.
I això ja mos quadra més i això ja és prou més raonable.
No sé qui tindrà raó, si el senyor Climent o, en este cas, el senyor García Reche.
En qualsevol cas, mos ho explicaran.
O no mos ho explicaran.
Perquè vostés també són conscient que si algun dia expliquen açò, les persones, moltes persones que confiaren en vostés, les pròximes eleccions deixaran de fer-ho.

Les dades que, a més a més, coneguem són una realitat.
La Comunitat Valenciana i el govern de La Generalitat, des que està en les seues mans, ha creat menys treball des de fa un any i destruïx menys desocupació que fa un any.

Les dades del Borme, del Bolletí Oficial del Registre Mercantil, evidencia, per exemple, dades com que la creació d'empreses en la província de València ha caigut un 1,46% respecte al mateix any del mes passat.

Mentres, vostés se'n van de viatge a Cuba, que jo no ho criticaré, com sí que feen alguns companys del seu grup quan, en este cas, el Consell fea viatges comercials.
Està molt bé d'anar a recolzar als nostres empresaris, però també està molt bé que l'administració recolze als que estan ací, a casa nostra.
Perquè està molt bé que els nostres empresaris puguen generar ocupació fora, però estarà millor, i estaran d'acord amb mi, que estarà molt millor si l'ocupació eixa es genera ací i se facilita que moltes empreses no hagen de tancar les portes.

Algú del Consell dia que açò no és la solució, el Port Mediterrani no és la solució per a tot.
Doncs jo crec que, evidentment, lamentablement, no és la solució per a tot, però això cal explicar-los-ho a moltes persones que tenien posades les seues expectatives de trobar un treball en este projecte com en altres, perquè no és l'únic, lamentablement.

Exigim transparència.
Exigim compliment de la normativa vigent, efectivament.
Açò no vol dir que li estiguem demanant que se bote la normativa, en absolut.
Però jo crec que és compatible aplicar la normativa i recolzar els projectes, recolzar els projectes que són importants per a la nostra terra.

En definitiva, estem exigint el que exigixen els empresaris.
N'hi han multitud de titulars posats en boca dels representants empresarials de la nostra terra exigint respecte i seguretat jurídica.

Senyories, vull acabar diguent una cosa que jo crec que és evident, que és que l'intervencionisme del Consell ataca la llibertat d'empresa dels valencians i genera pobresa i desocupació.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Betoret.

Per a respondre, té la paraula l'honorable consellera d'habitatge.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyoria, vaig a intentar contestar esta interpel·lació tan estranya, com política general del Consell sobre Puerto Mediterráneo, política general sobre una inversió concreta, un poc amb calçador a aquesta interpel·lació.
Aleshores, vaig a intentar atendre esta iniciativa parlamentària que vostés han presentat, detallant i relatant el procés que ha seguit este govern per a tramitar part d'este projecte, que s'ha tramitat seguint la figura de les actuacions territorials estratègiques, creada per decret llei de l'anterior Consell i que després es va recollir en una llei específica primer i, després, en 2014, en la LOTUP.

Una figura nova de planejament que ens deien que era imprescindible per a acurtar els terminis de tramitació, de manera que una actuació estratègica per a la Comunitat Valenciana poguera estar aprovada, ¿saben quan de temps deien?
¡Sis mesos!
Encara que totes les ATE que va declarar l'anterior Consell han necessitat anys de tramitació.

En el cas de Puerto Mediterráneo, el primer projecte es va presentar en la Conselleria d'Economia, Indústria i Comerç en juliol de 2012; en gener de 2013, el Consell va declarar el projecte com a ATE, obrint el procediment previst en la normativa.
Un projecte sobre una superfície de més d'un milió de metres quadrats sobre sòl no urbanitzable comú, d'acord amb la classificació del pla general de Paterna aleshores vigent.

El projecte no es va sotmetre a un primer període de consultes i informació pública fins juny de 2014.
Estem parlant quasi un any i mig després de la declaració en el qual es van presentar 222 al·legacions, el que implica que es tractava d'una iniciativa, com a mínim, controvertida.

A partir del resultat de la primera participació pública i de les observacions que es van fer, l'aspirant a promotor va presentar una nova proposta en maig de 2015.
Torne a l'inici, ¡en sis mesos!
Ja estem de 2012 a maig de 2015, per allò que vostés ho feen tot tan bé.
És a dir, ja havien passat més de dos anys des de la declaració pel Consell i el promotor havia hagut de presentar un nou document.

Com a conseqüència de les modificacions introduïdes en la nova proposta del pla, l'anterior conselleria d'infraestructures va obrir un segon període de consultes, participació i informació pública al juny de 2015, per un període reduït de vint dies, presentant-se un total de 37 al·legacions realitzades per particulars i diferents grups polítics.

Estes al·legacions es referien bàsicament a problemes d'accessibilitat, mobilitat, soroll, contaminació atmosfèrica, trasllat del barranc, inundabilitat, segellat de sòl, vegetació, fauna, recursos hídrics, depuració d'aigües residuals, zones verdes, cessió de sòl en la Calderona i vies pecuàries.

També s'al·legava l'existència d'elements patrimonials, pèrdua de llocs de treball o la falta de justificació del tractament de les activitats existents dins de l'àmbit d'actuació.

A més, en esta segona fase, es van demanar informes a diferents administracions i òrgans afectats amb diferent resultat.
Hi havien informes favorables, favorables amb condicionants i desfavorables.
Així, entre els informes desfavorables cal assenyalar l'informe de 27 de juny de 2016 de la demarcació de carreteres de l'estat a la Comunitat Valenciana, depenent del Ministeri de Foment, que diu textualment -en castellà ho vaig dir, perquè és en castellà l'informe-: Â«Informar desfavorablemente -desfavorablemente- en lo referente a su afección a la red de carreteras del estado, el plan de la actuación territorial estratégica Puerto Mediterráneo por contravenir el punto primero de la Orden FOM/2.
873/2007, de 24 de septiembre, sobre procedimientos complementarios para autorizar nuevos enlaces o modificar los existentes en las carreteras del estado, por el cual la modificación de enlace solo se llevará a cabo para mejorar la conexión entre las diferentes redes de carreteras y potenciar la función propia de las vías que se conecten, además de no responder al desarrollo previsto a la especialización funcional de la red de carreteras del estado, que es largo recorrido.
Â» Tanque cometes.

Senyories, aquest informe desfavorable és Â«vinculantÂ» per a l'administració, però no perquè ho diga jo o perquè vullga el Consell, sinó perquè així ho disposa expressament l'article 16.
6 de la Llei 37/2015, de carreteres de l'estat, per ser promoguda pel govern central del Partit Popular, fins on arribem nosaltres a entendre.

Segon.
Un informe sobre la versió preliminar del pla d'actuació territorial estratègic a Puerto Mediterráneo, a més per la subdirecció general de mobilitat de la conselleria, amb data de 5 de juliol de 2016 i de caràcter desfavorable, en el qual es considera inadequada la proposta d'accessos presentada i assenyalada.
.
.
, un total de deu determinacions negatives en les seues conclusions.
No vaig a detallar eixes determinacions perquè el temps de la interpel·lació és limitat, però són públiques i es poden consultar a la pàgina web, en este cas de la conselleria d'agricultura i medi ambient.
Aquest informe també és vinculant, perquè així ho disposa expressament l'article 33.
4 de la Llei de carreteres de la Comunitat Valenciana.

I, per últim, cal referir-se a la comissió d'avaluació ambiental que, en la sessió de 29 de setembre de 2016, va emetre la memòria ambiental amb signe desfavorable.

En l'extens informe de la comissió, que tampoc vaig a detallar, atesa la seua amplitud i que també està en la web, s'assenyala, en síntesi, que l'actuació no promou un desenvolupament sostenible perquè no s'han integrat una sèrie d'aspectes ambientals en la proposta del pla; l'informe de sostenibilitat ambiental no està d'acord amb l'informe de compatibilitat i l'annex I de la llei d'avaluació ambiental estratègica; es generarà un impacte negatiu sobre el medi ambient per l'aplicació del pla.
Tot açò, amb 24 determinacions negatives que en el text es relacionen.

En funció de tot açò, el passat 10 d'octubre de 2016, la Conselleria d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori va resoldre denegar l'aprovació de la proposta del pla d'ordenació de l'actuació territorial estratègica de Puerto Mediterráneo i procedir a l'arxiu de l'expedient amb devolució de la garantia provisional.
Òbviament, la resolució raona els motius de denegació a partir dels informes que he citat.

Es tracta, per tant, d'una decisió adoptada en compliment de la normativa, eixa que vosté feia referència en la seua intervenció.
Per tant, jo estic convençuda que vostés no poden més que recolzar aquesta resolució en la mesura en què el que fem és complir la normativa, a la vista de tres informes desfavorables emesos en l'expedient, dos dels quals són vinculants per a l'administració, perquè així ho disposen les lleis vigents.
Per tant, saben que les administracions, d'acord amb l'article 103 de la Constitució, han d'actuar amb total compliment de la llei i del dret.

En el seu treball, l'administració ha de seguir, en primer lloc, el principi de legalitat i, en segon lloc, el principi d'oportunitat.
Això vol dir que la figura de les ATE ens podrà agradar més o menys i que sobre el projecte en concret podran haver diverses opinions, totes elles respectables, però si en l'expedient hi ha informes vinculants que són negatius, la resolució de l'administració sols pot ser denegatòria, llevat que ens botem el principi de legalitat, i això té un nom que tots sabem.

Dit açò, pareix que el promotor manifesta la seua intenció de mantindre el projecte, tot i que serà precís redimensionar-lo, de manera que, a hores d'ara, les opcions jurídiques són les mateixes que té qualsevol altra empresa que propose una inversió productiva en la Comunitat Valenciana: tramitar-ho a través d'un pla parcial, com, per exemple, s'està fent en l'ampliació del polígon industrial d'Elx que ha començat a tramitar-se, o bé acollir-se a la nova figura dels programes d'inversió estratègica sostenible, una vegada s'aprove amb la modificació de la LOTUP que portarem al parlament.

En tot cas, està clar que el projecte haurà de tindre en compte el model territorial i d'urbanisme sostenible del Consell, i puc assegurar-los que en una nova tramitació amb la figura de planejament que corresponga es garantirà, per descomptat, la seguretat jurídica i el rigor.
Inclús li puc assegurar que serà més ràpida que amb les ATE que va posar en marxa el Partit Popular.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments) 

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Per a acabar de substanciar la interpel·lació.
.
.
, té la paraula el senyor Vicent Betoret.
Quan vosté vullga.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora consellera, a vosté li pareix tot molt rar.
Li pareix que esta interpel·lació és rara, però estarà vosté d'acord amb mi que serà normal que vinguem ací a controlar l'acció de govern, serà normal que formulem preguntes, que fem interpel·lacions per tal que vostés mos expliquen en quin tràmit es troba.

Vosté ha fet una explicació molt detallada i, evidentment, jo no li vaig a posar ningun però, perquè són dades constatables per tots.
Però allò cert és que vostés duen setze mesos i no han resolt res.

Anem a vore, jo no conec ningun projecte, igual vosté sí, jo no conec ni un sol projecte que entre en ninguna administració, i per suposat un projecte d'estes dimensions, que a la primera tinga tots els pronunciaments favorables.
Jo no el conec.
Jo no sé si vosté ha tingut oportunitat de vore un projecte d'estos.

Jo el que li estic dient és que l'administració no estic demanant-li que incomplisca ninguna normativa, no li estic demanant.
.
.
, no li estic demanant això.
El que li estic demanant és que facen el possible perquè estos senyors puguen complir eixa normativa.

Anem a vore, pareix ser que no hi havia aigua.
I hui acabem de vore tots en un mitjà de comunicació que no sols sí que hi ha aigua suficient per a poder desenrotllar el projecte, pareix que hi ha inclús el doble de la que necessiten.

Jo estic convençut que l'afecció a les carreteres de l'estat podrà solucionar-se.
I estic convençut que el tema de l'afecció sense conéixer el detall de l'afecció a les carreteres de La Generalitat també tindrà una solució, estic segur.
Per a poder solucionar estos problemes tot mamprén per una cosa: voluntat.
Si se té voluntat, complint la llei, complint la llei, jo no seré el que li diga a vosté que se vote ninguna normativa ni els seus tècnics tampoc, però jo crec que amb voluntat, complint la llei, se poden solucionar les coses.
Que m'alegra que vostés hagen considerat el que se redimensione.
El que passa que la veritat és que algunes declaracions ajuden, la veritat que poquet.

Quan vosté diu que el millor és que.
.
.
, en algun mitjà de comunicació fa declaracions, crec que ahir o despús-ahir, dient que el millor és que Puerto Mediterráneo el que pot fer és o desistir o mamprendre de zero.
Jo crec que, bé, que si tenen un projecte ja presentat, jo crec que ha d'haver alguna manera per la via de modificar el projecte, ha d'haver alguna manera per a solucionar-ho.

Per descomptat, vostés ho fien tot a l'aprovació d'eixa nova figura, a la que vostés han anomenat PIES -no volguera enganyar-me en el nom, sinó alguna companya me riny-.
Pareix que la resolució d'estos projectes importants i que poden tindre afecció per al territori ens la van a traslladar a Les Corts.
I aquell projecte que no tinga més d'un 60% de suport ací, a esta cambra, doncs no tindrà oportunitat.
Vaja, el que ve a ser la seguretat jurídica que els inversors necessiten per a confiar en esta terra i per a vindre a fer inversions, per a fer inversions ací.

Tot açò segurament igual vosté me corregix.
La veritat és que jo no conec el projecte llei perquè no ha arribat encara a esta cambra.
I el que conec ho conec pel que vostés li deuen haver contat als mitjans de comunicació, que són els que han publicat açò.

En qualsevol cas, no pareix que siga tampoc eixa la forma per a resoldre-ho.
I jo crec que vostés ens donen poques esperances i pocs ànims a aquelles persones que decidixen fer una inversió en la nostra terra, sobretot una inversió tan important.

Jo crec que ha d'haver-hi manera de solucionar-ho.
I si no se soluciona, si no se soluciona estic convençut que és per una falta de voluntat política i per qüestions absolutament ideològiques de no compartir el projecte d'empresa, en este cas, com pareix ser que aixina s'ha dit en diverses declaracions.
Perquè sobre este tema hi ha dins del govern del Consell dos versions: la versió de la part de Compromís, que clarament ha dit que no és el seu projecte i que no és favorable que açò tire endavant; i la versió, per exemple, del president de La Generalitat, que s'ha compromés a reunir-se amb estos senyors, que estan estudiant-ho, que estan treballant-ho.
Però bé, s'hauran de posar d'acord.
El que sí que els demanem és que donen certesa, que donen seguretat jurídica, perquè si no, lluny d'atraure inversions a la nostra terra, el que fan és espantar-los.

Aixina que res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Betoret.

Per a contestar a la interpel·lació, la consellera prendrà la paraula per a respondre.

Consellera, quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyoria, se poden tindre opinions, valoracions personals, i evidentment que el nostre model econòmic i productiu és distint al que plantejava l'antic govern, que ens podia agradar més o menys el projecte, que ens el vam trobar quan vam arribar al govern en un procés de tramitació.

Però la realitat del cas que ens ocupa, al marge de les declaracions públiques, el blanc sobre negre, que és l'important, és que hi havia tres informes tres negatius i que són preceptius: un d'ells vinculant de la demarcació de carreteres de la Comunitat Valenciana, que depén del Ministeri de Foment.
És este, senyoria.
I este informe ni l'ha fet el conseller d'economia, ni la consellera de medi ambient, ni la vicepresidenta, ni el director general de Comerç, ni el president de La Generalitat ni esta consellera si m'apura.
És que és del Ministeri de Foment.

Per tant, parlem que el projecte tenia sí, 43 informes favorables i 3 en contra.
Sí, però clar, és que açò no va a pes, i vosté ho ha de saber que açò no va a pes.
Vostés saben que hi ha informes en el procediment administratiu: preceptius, vinculants, altres que no són facultatius ni vinculants, i poden haver molts informes favorables, però si hi ha un vinculant negatiu, la resolució ha de tindre eixe caràcter.
O què fem, senyoria?

Vosté m'està demanant que prevariquem?
És el que vosté m'està dient?
Perquè la pregunta és: acabat el procediment administratiu, pensen vostés que este govern, fora de qualsevol termini legal, havia d'habilitar un espai per a esmenar, modificar informes, arreglar informes?
(Aplaudiments) És que la seua manera de procedir.
.
.
?
I a mi em preocupa.
Em preocupa que tot un delegat del Govern, acabat el procediment legalment establert, isca a dir que esmenarà l'informe ¿y que lo frena?
Acabat el procediment?
Un delegat del govern?
Que esmenarà l'informe?
Acabats tots els procediments i totes les fases d'al·legacions?

Senyoria, açò és com vostés interpreten la seguretat jurídica?
Igual sí.
Així ens va.
En ninguna junta de la seva gestió en matèria d'urbanisme, senyoria, és que tenim damunt la taula dels tribunals 316 milions d'euros en demandes de responsabilitat patrimonial que particulars i promotors de sòls els van presentar perquè el seu planejament el va anul·lar els tribunals.
I saben per què?
Perquè no feien cas als informes vinculants de la Confederació Hidrogràfica o perquè no feien cas a la memòria d'avaluació ambiental.
I, senyoria, esta és la seua gestió, la seua manera de fer arbitrària, no tenim en compte els informes, canviem els informes.

Arreglar a l'empresa?
Mire, l'empresa en estos moments, detinguda la inversió, si la volen mantindre, té dos camins que li he dit abans.
És que açò no es tracta d'agarrar els informes que hi havia i fer ací ara un refregit i a vore què passa.
No.
Si esta inversió es vol mantindre, haurem d'anar a l'ajuntament de Paterna, presentar el nou projecte i tramitar-lo com s'està tramitant per exemple en el municipi d'Elx l'ampliació del seu polígon industrial perquè s'instal·le una empresa a través del seu pla parcial; o esperar-se que tinguem la nova figura urbanística per poder-ho tramitar.

Per tant, senyoria, no ens parlen a nosaltres de falta de seguretat jurídica i d'eixe principi que diem sempre d'evitar responsabilitat patrimonial en l'administració, perquè és que lamentablement el que vostés ens han deixat no els deixa en molt bon lloc per a vindre ací a fer interpel·lacions sobre polítiques generals de Puerto Mediterráneo, precisament, ni de Puerto Mediterráneo ni de res, senyoria.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, senyora Elena Cebrián Calvo, sobre les mesures que du a terme la conselleria en la prevenció i la restauració dels danys mediambientals en les plantes de valoració de residus de construcció i demolició que acumulen residus i incompleixen reiteradament les condicions de l'autorització ambiental integrada, que formula el diputat senyor Domingo Rojo Sánchez (GP Ciudadanos) (RE número 32.
726, BOC número 110)

El senyor president:

Passem al següent punt de l'ordre del dia, que és la interpel·lació que presenta el Grup Ciudadanos, a l'honorable consellera d'agricultura i medi ambient, i a tal efecte donem la paraula a l'il·lustre diputat Domingo Rojo, per un temps màxim de huit minuts.

Quan vosté vullga, senyor Rojo.

El senyor Rojo Sánchez:

Buenas tardes, señor presidente.

Buenas tardes, consellera.
Señorías.

El motivo de nuestra interpelación es conocer qué medidas de prevención y de restauración de los daños medioambientales causados por la acumulación de residuos se está llevando a cabo por la conselleria y qué trámites se han realizado ante el incumplimiento reiterado de las condiciones de la autorización ambiental integrada por parte del planta de valorizaciones de la residuos de la construcción y demolición.

Entendemos que existe un problema y nos gustaría que se adoptaran medidas de cara al futuro para evitar situaciones similares.
Por ello, nos gustaría poner como ejemplo el caso de la planta de valorización de residuos de construcción y demolición de Gemersa, en Torrente.

El 25 de abril de 2008 se inauguró la primera planta de reciclaje de residuos de la construcción de la comunidad en Torrente.
Decía la crónica periodística, y cito:

Â«Se trata de un centro único de la Comunidad Valenciana que permite reciclar el 92% de todo el material de construcción que hasta ahora se desechaba para generar nuevos materiales.
Esta instalación permite procesar todo tipo de residuos, procedentes principalmente de la construcción y generar un material adecuado para su reciclaje.
Está dotado con los equipos necesarios para el tratamiento y clasificación de residuos industriales no peligrosos, como plásticos, maderas, cartonajes, metales, envases y embalajes, entre otros.

Â»La planta tiene una superficie de 25.
000 metros cuadrados y realiza cinco líneas de tratamiento de residuos procedentes de la construcción.
Una vez tirados los residuos a la planta, pasa por un control de acceso de donde se recogen datos de pesado, catalogación y anotación.
Tras la descarga, se separan en función del material que se trate y del tratamiento que requieran.
De esta manera, en función del tratamiento, se obtienen residuos como áridos reciclados, productos reciclables, valorizables o productos no valorizables.
Una vez terminado el proceso, el material reciclado generado puede destinarse a varios usos, como la construcción, la jardinería, aplicaciones deportivas o incluso para la regeneración del paisaje o el mantenimiento de caminos, según sea el tipo de reciclado generado.

Â»La planta tiene una capacidad de tratamiento de 192.
000 metros cúbicos al año que, junto con el bajo consumo energético que necesita y el mínimo impacto ambiental que genera, favorece y fomenta el cuidado del medio ambiente.
De hecho, el centro ha recibido el certificado de calidad FFL 5624/2000 y la empresa ha sido la primera entidad certificada para la gestión de vertederos inertes y plantas de tratamiento, clasificación y reciclaje de residuos de construcción y demolición.
Â» Cierro cita.

El resultado actual de este proyecto empresarial años después es bien distinto de lo que relataba la crónica.
Y que puede observarse en estas fotografías -ésta es la planta de tratamiento, tiene una extensión de cuatro campos de futbol, éste es el estado actual de acumulación de residuos por toda la planta y estos son los accesos a la planta, que están totalmente colapsados de residuos, montañas de residuos- donde se observan miles de toneladas de residuos de la construcción acumulados en montañas que colapsan toda la instalación y, repito, miles de toneladas, y que están sin clasificar y sin espacio físico para moverse.

Permítanme, señorías, que les haga un resumen de la cronología de los hechos que desencadenan este desastre medioambiental.

El 31 de enero de 2007 la conselleria otorga la declaración de interés comunitario para la instalación en suelo no urbanizable.

El 27 de junio de 2007 el decreto de alcaldía concedía licencia ambiental para la instalación.

Por otra parte, mediante resolución de la Dirección Territorial de la Conselleria de Medio Ambiente, el 1 de julio de 2010, es decir, tres años después de la puesta en marcha, la mercantil obtiene la autorización ambiental integrada.
La autorización tiene una vigencia de ocho años, mientras no se modifiquen las condiciones.
En este marco legal, las facultades de vigilancia, control, inspección y sanción corresponden a la conselleria competente en medio ambiente.

El 15 de noviembre de 2012 la conselleria requiere a la entidad la comunicación previa de inicio de la actividad y la subsanación de una serie de modificaciones respecto a la gestión de nuevas líneas de tratamiento.

El 23 de mayo, un año después de este requerimiento, se produce un primer incendio en la planta.

Posteriormente, dadas las numerosas quejas vecinales sobre la acumulación de escombros y otros residuos, con fecha 24 de febrero de 2014, el técnico y la patrulla de medio ambiente del ayuntamiento visitan las instalaciones y en su informe citan: Â«En la instalación entran camiones con residuos, pero las líneas de tratamiento están paradas, los residuos se acumulan de manera desordenada y colapsan la planta de tratamiento, además de afectar a los campos colindantes.
Â» Es sorprendente que el acta de este informe se le comunicó a la conselleria un año después.

El 27 de marzo de 2014 se produce otro segundo incendio.

El 28 de octubre de 2014 la mercantil comunica a la conselleria que entra en estado de insolvencia inminente.

Y el 25 de noviembre de 2014 se dicta resolución por parte de la dirección territorial donde se procede a la extinción de la autorización ambiental integrada, dándose de baja la instalación al no haber presentado las comunicaciones ambientales de inicio de actividad y por no haber subsanado la documentación requerida.

En enero de 2015 la mercantil entra en declaración de concurso de acreedores.

Pero el 29 de abril, unos meses después, la administradora concursal solicita por escrito la revocación de esta resolución de extinción de la autorización ambiental, en noviembre de 2014, para que se proceda otra vez, de nuevo, a su nueva autorización.

Y fundamenta su petición en la conveniencia de facilitar la fase de liquidación mediante la enajenación de una unidad productiva de la concursada, tanto desde un punto de vista concursal como desde un punto de vista medioambiental, en la medida en que un adquiriente se subrogaría a la obligación del reciclado, valorizado y transporte de 76.
000 metros cúbicos de residuos acopiados en la instalación.
Eso son unos 2.
900 tráilers de transporte.

Atendiendo a la situación concursal citada, mediante resolución del 30 de abril, es decir, un día después, la dirección territorial revoca la resolución del 25 de noviembre.
Es decir, la conselleria tardó un día en resolver.

El 3 de mayo de 2015 se produce un tercer incendio.
El 1 de septiembre del 2015, el ayuntamiento vuelve a comunicar a la conselleria y a la administración concursal la necesidad de establecer medidas cautelares y evitar nuevos incendios y desprendimiento de olores.

El informe de (inintel·ligible) … de licencias señala que es la conselleria la competente…, quien debe de ejercer las competencias sancionadoras y exigir además al infractor la retirada de los residuos, pero también, en todo caso, la conselleria puede legalmente proceder a la ejecución subsidiaria.

El 18 de diciembre de 2015 el ayuntamiento vuelve a notificar quejas vecinales a la conselleria y se le pide que ejerza sus competencias de inspección y de sanción en base a la Ley 6/2014, de prevención, calidad, control ambiental de actividades de la Comunidad Valenciana.

También se le pide que incluyese, si procede, las medidas establecidas en la Ley 26/2007, de responsabilidad ambiental, que obliga a la administración autonómica, en caso de incumplimiento del titular de la actividad, a ejecutar subsidiariamente las medidas de reparación de los daños medioambientales causados por el infractor, además de la revocación de la autorización ambiental y la clausura definitiva de las instalaciones.

Por último, la Comisión de Peticiones de la Unión Europea ha admitido a trámite la reclamación de un vecino de Torrente, que solicita el cierre definitivo de forma irrevocable de la planta.
El citado organismo ha instado a la Comisión Europea a que inicie las investigaciones preliminares.

En resumen, señorías, ante tal cúmulo de desafortunados episodios en esta planta de Torrente, y con el objetivo puesto en evitar situaciones tan complejas y perniciosas para el medio ambiente, hemos planteado esta interpelación.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rojo.

La consellera d'agricultura i medi ambient li contestarà a la interpel·lació.

Li donem la… (Pausa) Consellera, quan vullga.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Buenas tardes, señoría.

Gracias, presidente.

Para este gobierno y para la conselleria, la gestión de residuos es un ámbito esencial de trabajo, porque tiene que ver con la protección del territorio, salud ambiental y salud pública.

Vemos que afecta al consumo de recursos, materias primas, y tiene una incidencia muy clara sobre el cambio climático y con unas políticas correctas y bien gestionadas, se puede convertir en una yacimiento de actividad económica y empleo.

En varias ocasiones he tenido ya oportunidad de explicar aquí las líneas generales de la política de residuos, y la de hoy, que es una materia particular, porque versa sobre una de esas categorías, que son los residuos de construcción y demolición, a los que me voy a referir en adelante como RCD.

Permítanme, además, que empiece con una descripción del contexto de lo que ha sido la gestión y tratamiento de RCD, porque explican en parte la situación que nos hemos encontrado en términos generales y también en casos concretos, como el que ha relatado su señoría.

Y es que, en primer lugar, tenemos una compleja normativa, en primer lugar, europea dispersa en varias directivas; luego tenemos de aplicación la norma nacional, un real decreto, pero sobre todo, el plan estatal marco de residuos, el último publicado en noviembre de 2015, y la normativa autonómica.

Con todo ello, lo que nos conduce es a la obligación de revisar la gestión y tratamiento de RCD que se venía haciendo anteriormente, en primer lugar, con el objetivo de tener un rendimiento adecuado de todos esos procesos de reciclado y valorización.

Los ejes en los que se debería mover esa política y hacia donde estamos orientando todo este cambio es, en primer lugar, el cumplimiento estricto de la jerarquía de gestión de estos residuos, de los RCD, avanzando en su prevención y la preparación para la reutilización en lugar de la apuesta por el reciclado y la valorización, que eran prácticamente los únicos sistemas de gestión que se trabajaron por parte de los gobiernos anteriores y que es causa de este tipo de vertederos, o de plantas de gestión o de mala gestión, como la que ha explicado.

El segundo eje es la mejora de las instalaciones de tratamiento de RCD, mediante aplicación de técnicas, las mejoras técnicas y tecnologías disponibles, para que podamos aprovechar eso que hoy es un residuo y puede considerarse como una materia utilizable.

Tercer eje, la planificación y construcción de nuevas instalaciones de tratamiento de RCD de ámbito comarcal y, en su caso, de plantas de transferencia más pequeñas, comarcales, sostenibles, viables, que es, efectivamente, lo que está recomendando el Pemar, el plan estatal.

Cuarto lugar, y muy interesante, una nueva fiscalidad en materia de gestión de residuos en general, pero en RCD en particular, algo que también el plan estatal marco de residuos está indicando.

Y en quinto lugar, la propuesta de un marco normativo propio que permita el desarrollo de todos estos puntos, porque es imprescindible que nos adaptemos tanto a los objetivos que impone la ley nacional de residuos, la 2011, como los de este plan estatal.
Y en particular, aquellos que establecen que antes del 2020, la cantidad de residuos no peligrosos de construcción y demolición, destinados a la preparación para reutilización, reciclado y otra valorización debe alcanzar, como mínimo el 70% en peso de los producidos.

Para ello, ¿qué estamos haciendo?
Estamos, en primer lugar, elaborando un plan autonómico de comarcalización de los sistemas de gestión de RCD, promoviendo la construcción de nuevas plantas de tratamiento y transferencia.

También redactando un modelo de ordenanza municipal para lograr una regulación y control efectivo de los flujos de RCD a través de las licencias municipales de obra.

También la propuesta de una normativa sobre utilización de áridos reutilizados o reciclados procedentes de la valorización de RCD.
Por cierto, un ámbito normativo que no está regulado y que también produce muchas dificultades en la gestión y problemas ambientales.

Y también estamos redactando un modelo oficial para los proyectos de gestión de residuos que promueva la demolición selectiva y la separación en origen de los residuos que se generen en obras y reformas.

Además de todo ello, de todas estas cuestiones, que son proactivas, digamos, la conselleria tiene que actuar en todos los ámbitos de vigilancia, información y control sobre el cumplimiento de la legalidad, en primer lugar, instando a los titulares de plantas de RCD a adoptar las mejoras técnicas disponibles; y en segundo, asegurando el cumplimiento de requisitos técnicos para el funcionamiento de estas instalaciones.

Respecto al control, en efecto, se ha detectado un funcionamiento deficiente en algunas instalaciones de gestión de RCD que pueden generar afecciones ambientales.
Generalmente, se deben a incumplimientos de las concesiones de autorización por parte del titular de la instalación.
Se está llevando a cabo todo el programa de inspecciones, a pesar -y algo en lo que me gustaría insistir y recalcar- de la falta de personal de inspección especializado, técnicos que sufrimos y que es necesario para estas tareas.

Pero es que por añadidura, lo que estamos afrontando es la situación de los grandes vertederos incontrolados, aquellos vertederos en los que en muchas ocasiones también se vertían o enterraban RCD mezclados con todo otro tipo de residuos, incluso algunos de ellos peligrosos.
Vertederos con grandes impactos ambientales e incluso de salud pública por esa peligrosidad, como ya hemos comentado aquí también en alguna ocasión, y son los casos conocidos de Basseta Blanca o de La Murada.

En estos y otros casos, lo que estamos trabajando es para lograr la vuelta a la legalidad -y nos son procesos simples- y también que la restauración ambiental, si es posible, se realice a cargo de las empresas infractoras, si es necesario para ello acudiendo a la vía judicial.

Este es el caso, por ejemplo, de la planta de Torrent, pero como usted ha estado explicando, esto es un procedimiento largo, complicado y en el que cada paso que toma la administración, sobre todo cuando ya ha estado inmerso en un procedimiento judicial, tienen que hacerse con muchísimo cuidado.

En cualquier caso, una vez he explicado las líneas generales, creo que es necesario acabar esta primera parte de la interpelación con una reflexión, porque la generación de este tipo de residuos está directamente relacionada con los niveles de actividad del sector de la construcción.

Los años del boom inmobiliario, aparte de las consecuencias socioeconómicas que conocemos y negativas para muchos de nosotros, supuso también un auge extraordinario en la generación de estos residuos, de los RCD, procedentes tanto de la construcción de nuevas infraestructuras y edificios como de la demolición o reforma de antiguos.
Unos residuos que no tuvieron tratamiento eficaz ni planificación en cuanto a su tratamiento y gestión y que conllevan importantes impactos de contaminación de suelos y acuíferos, también de vertidos e incluso de impactos paisajístico.

Porque, señorías, el descontrol urbanístico y de construcción que hemos vivido también ha tenido como secuela el descontrol de los residuos que genera esta actividad.
Por eso es importante que el sector del urbanismo y la construcción también se implique en la sostenibilidad dentro de un marco normativo y administrativo estable y de confianza.

Porque la ausencia de prevención o incluso la ausencia de la conciencia de lo que supone generar este tipo de residuos es irracional.
Irracional también en términos económicos si se piensa en el valor de los materiales que se entierran y que serían aprovechables.
Por eso, volvemos aquí al concepto de economía circular y, de nuevo, a la constatación de que la gestión ordenada, transparente y eficiente de los residuos, como estamos impulsando desde la conselleria, es más una fuente de oportunidades que una fuente de limitaciones.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Per a acabar de substanciar la interpel·lació, té la paraula el diputat senyor Domingo Rojo.

Quan vosté vullga.

El senyor Rojo Sánchez:

Buenas tardes, señor presidente.

Buenas tardes, consellera.

Quisiera aprovechar estos minutos simplemente para reflexionar un poco en torno a lo que hemos hablado en mi primera intervención, sobre todo haciendo hincapié en lo que es el funcionamiento de la conselleria, porque creo que aunque las líneas maestras que ha detallado son muy interesantes, pero yo creo que al final tiene que haber una cuestión de funcionamiento en la que habría reforzar las instituciones.

Las preguntas que nos hacemos, señora consellera, es: ¿cuántas instalaciones con autorizaciones ambientales se encuentran en situación de irregularidad?
, si lo tienen evaluado.
En definitiva, ¿cuántos muertos tiene en el armario de su conselleria?
¿Quién controla e inspecciona estas instalaciones a lo largo de su vida útil?
Es fundamental esto poderlo comprobar.

Por otra parte, como he relatado antes rápidamente, resulta sorprendente cómo desde la inauguración de esta planta en el 2008 hasta que se le requiere por primera vez la falta de documentación de supuesta en marcha pasan cuatro años.
O sea, cuatro años funcionando sin que nadie le requiriera, en la etapa anterior, del gobierno del PP, evidentemente.

Y luego, llama también la atención el cúmulo de ineficacias e irresponsabilidades, porque hasta noviembre del 2014, que es cuando la conselleria, digamos, procede a la extinción de la autorización, han pasado seis años en total y seguía sin aportar la documentación el titular de la instalación.
Es decir, seis años en funcionamiento en precario.
¿Cuándo se ejercían las competencias de la conselleria en este tiempo?
Efectivamente, corresponde a la etapa del PP.

Lamentablemente, somos los valencianos los responsables finales de esta irresponsabilidad medioambiental y patrimonial por parte de todas las administraciones implicadas.
¿Cómo se explica un informe del ayuntamiento, de febrero de 2014, que tarda un año en ser comunicado a la conselleria?
Es decir, esto habrá que revisarlo.

Por otra parte, sorprende, así como aquí había mucho retraso, sorprende la agilidad mostrada respecto a la revocación de la extinción de la autorización.
Es decir, tardó la conselleria un día en resolver, frente a una petición de una administración concursal.
Y uno se plantea, con las alegaciones y los argumentarios que hizo la administración concursal, ¿realmente piensan sus señorías que la conselleria velaba por los intereses concursales de los acreedores?
¿Ponderaba este interés mercantil con los intereses medioambientales o solo valoró los intereses de la concursal?

Toda esta inoperancia ha derivado en irresponsabilidades de la conselleria, con un fuerte impacto, como he dicho antes, patrimonial y medioambiental.

Señorías, como hemos argumentado, no nos podemos permitir que la administración autonómica, y en particular la conselleria competente en medio ambiente, incurra en la dejación de sus facultades, como es la vigilancia, el control, la inspección y la sanción que le corresponde.

Recuerden que las leyes…, la Ley 10/200, de residuos de la Comunidad Valenciana, la Ley 6/2014, de prevención, calidad, control ambiental de actividades de la Comunidad Valenciana y la Ley 26/2007, de responsabilidad ambiental, obliga a la administración autonómica, en caso de incumplimiento del titular de la actividad, a ejercer subsidiariamente las medidas de reparación de los daños medioambientales causados por el infractor.
Por tanto, es fundamental ejercer sus competencias.

Finalmente, señoría, me parece necesario recordar que este grupo parlamentario presentó una propuesta de resolución en el debate de política general, que fue aprobado en el pleno, en el que solicitábamos establecer un plan de vigilancia, inspección, control y sanción para verificar el efectivo cumplimiento de las condiciones establecidas en las autorizaciones ambientales integradas de aquellas instalaciones y actividades que están sujetas a este régimen y que cuenta con la autorización ya otorgada según la legislación vigente.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rojo.

Consellera, per a acabar de substanciar la interpel·lació, té la paraula.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Muchas gracias.

En primer lugar, efectivamente, respecto al funcionamiento desde luego que no vamos a caer en dejación de facultades.
Tenemos problemas, porque tenemos problemas muy serios de dotación de personal, pero, desde luego, creo que es difícil caer en la dejación de funciones en la que cayó el gobierno anterior, por lo menos en esta cuestión y muchas otras que hemos ido analizando.

Pero, efectivamente, tenemos un problema, tenemos un problema de personal y muy grave, porque en todos los inspectores que tenemos para las autorizaciones ambientales integradas, la estructura que habían dejado en la conselleria era de tres, cuatro ahora, inspectores para todas las plantas de la Comunidad Valenciana y un jurídico, que es el que tiene que gestionar todos los expedientes de sanciones y de infracciones.
Imagínese el volumen de trabajo, la responsabilidad que supone para los técnicos y para esta conselleria y para esta consellera.
Es un asunto muy serio y que es de nuevo -no me acaba de gusta la expresión, pero la utilizo- otro de esos muertos en el armario que es no tener el suficiente personal para atender a una cuestión tan importante, tan delicada para el medio ambiente y para la salud y seguridad de las personas.

Pero, bueno, ahí estamos, exigiendo, pidiendo otra vez sobre todo la habilitación presupuestaria a la conselleria de hacienda, con todas las dificultades que tenemos todos, con la restricción también en materia de personal que nos viene por las medidas de austeridad que aplica el ministerio de hacienda sin ningún margen a darnos ninguna flexibilidad que necesitamos también para poder atender todas estas cuestiones.

En segundo lugar, respecto a las instalaciones que tenemos actualmente paralizadas quizás los casos más graves son, efectivamente, el caso de Torrent, otra planta en Sagunto y otra planta en la provincia de Alicante, la que ahora no tengo exactamente los datos.

Estos están en concurso de acreedores por las propietarias y, efectivamente, debido a una combinación negativa y muy perjudicial de distintos factores por acción o por inacción también.
La falta de control por parte de la anterior administración autonómica, la falta de normativa clara sobre muchas de esos materiales, sobre todo en cuanto a la cuestión de áridos.
Y por eso es conveniente sino imprescindible que se extiendan y que podamos imponer progresivamente también criterios de compra verde, también en las materias primas, para la obra pública y la obra civil.

Y sobre todo lo que hubo es una falta de apoyo de los anteriores gobiernos para la implantación racional, comarcal y viable de instalaciones de gestión y tratamiento de RCD, como en todas las otras cosas era atender a las grandes plantas, al desastre, sin atender a las necesidades locales y que fueran sobre todo atendidas de manera sostenible y sostenida en el tiempo.

Para todo ello, como le comentaba, estamos tratando de corregir estas situaciones, junto a los vertederos incontrolados y con ese planteamiento: requerimiento de restitución a la legalidad, también requerimiento de restauración ambiental a través de la administración concursal y, si procede, a través de fiscalía y tribunales.

El objetivo, como decía antes, es que la restauración de las instalaciones no tenga que pagarse desde las arcas públicas, si ello podemos evitarlo.
Donde no se pueda conseguir finalmente, desgraciadamente, la restauración ambiental, lo que haremos es incluirlo en la lista de zonas degradadas, que son muchas lamentablemente, para su restauración en el plan autonómico que estamos preparando.
Pero para eso, previamente, tenemos que hacer una modificación del Plan integral de residuos de la Comunidad Valenciana, para que con todo ello podamos dar seguridad jurídica y económica a cualquier concesión que quiera licitarse y que pueda licitarse a largo plazo.

Por otra parte, y para apuntar o acabar con un apunte más positivo, lo que también pretendemos es que esa actividad industrial que puede desarrollarse alrededor de una gestión ordenada, racional y siguiendo los principios de la normativa, que eso se convierta en una actividad económica, industrial, que pueda generar también puestos de trabajo.
Y eso es lo que estamos haciendo también estudiando toda posibilidad de nuevas instalaciones.
Nos hemos reunido también con el sector profesional de áridos reciclados y de canteras para ver en qué medida se pueden aprovechar estas canteras y espacios de extracción y también la construcción de nuevas plantas de recepción y molienda de los RCD.

Sabemos que queda mucho trabajo por hacer, hemos hecho mucho, vamos haciendo poco a poco con los medios de que disponemos lo que tenemos en cartera para hacer.
Pero para todo ello, desde luego, contamos con su apoyo, con su grupo, para avanzar y poder mejorar en esta materia que es tan importante para nuestra comunidad, para nuestra calidad de vida y para la calidad ambiental.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, consellera.

Interpel·lació al conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball, senyor Rafael Climent González, sobre la política general del Consell per a atallar els alts índexs ja endèmics d'economia submergida en diversos sectors del nostre territori, que formula el diputat senyor Antonio Estañ García (GP Podemos-Podem) (RE número 34.
022, BOC número 113)

El senyor president:

Finalitzat este punt passarem a l'últim de l'ordre del dia d'esta sessió de dimecres, que és el punt número 9, que és la interpel·lació del Grup Parlamentari Podemos-Podem a l'honorable conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball.
Per a substanciar-la, el diputat Antonio Estañ disposarà de huit minuts.

Aixina m'agrada, que estiguen calladets i serens per a escoltar l'orador.

Senyor Estañ, té vosté la paraula.

El senyor Estañ García:

Buenas tardes, noches.

El exministro de Industria, José Manuel Soria, flamante excandidato al Banco Central, visitó hace ahora cuatro años, en junio de 2012, la localidad de Elche, declarándola como el gran ejemplo de cómo sortear mejor los efectos de la crisis.
En ese momento de su visita las cifras de desempleo de la ciudad eran del 36%, una ciudad de 230.
000 habitantes.
La economía sumergida, que es el problema central y el motivo de esta interpelación -problema central para cualquiera que sepa situar a Elche en el mapa- estaba calculada por los sindicatos y académicos alrededor del 35 o el 40% sobre los sectores de industria, principalmente el calzado y servicios.
Y por esta misma época Elche también aparecía en el top 10 de las ciudades grandes de España con la renta más baja, según Fedea.

Pero el exministro, antes de ir a comer con la exalcaldesa, aseguraba que Elche refleja y demuestra que es posible aguantar las embestidas de la crisis afirmando que la ciudad es un ejemplo y paradigma por su capacidad de sortear los efectos de la crisis.

Estas declaraciones tan curiosas ponen de manifiesto por lo menos dos cosas, la primera, la surrealista y vergonzosa visión de la crisis y la recuperación que ha mantenido el Partido Popular en la que se habla de mundos y ciudades que no existen o donde al menos no preocupa la precariedad, no importa la situación de la gente, no importa que unos pocos hayan acumulado mucho mientras el resto se empobrecía.
Que esa recuperación consistía no en generar empleo, como siempre dicen, sino en haber partido el país en dos, repartiendo miseria y llamar a eso sortear los efectos de la crisis.

Y dos que, bueno, el exministro Soria, el del Â«impuesto al solÂ» y Castor, fue capaz de ir a esta ciudad como ministro de Industria, a la cuna de la economía sumergida, al menos en este territorio y en el calzado de España, y no solo no hacer ninguna referencia a esta situación, ignorándola, sino proponerla como paradigma de recuperación.

Y es que el problema es que la economía sumergida en nuestro país y su presencia agravada en nuestra comunidad no se ha convertido solo en algo crónico, estructural y normalizado, que algunos simplemente ignoran, sino que para muchos a lo largo del tiempo ha sido una forma de infravalorar la terrible realidad social, los niveles de paro, abandonar su población a su suerte y, sobre todo, y es lo fundamental, una forma de competir en un mercado global a cualquier precio, aunque esto lleve aparejado la pérdida no solo de los derechos laborales más básicos, trabajando en unas condiciones de miseria, sino también la pérdida de derechos de ciudadanía, de aquello que nos hace ser y sentir ciudadanos, como es el derecho al desempleo, la jubilación o la sanidad, a los que da acceso el empleo.

De esta forma, aunque el trabajo en negro realizado durante toda una vida haya sido mucho no solo se sufre en estas condiciones laborales deplorables sino que no solo se cobra en negro sino que además se ve obligado a vivir en negro.

Para aclarar términos y no confundir la cuestión, aunque haya comenzado hablando de José Manuel Soria, no estoy hablando de ingeniería fiscal para evadir impuestos aunque tiene relación en un sentido amplio, pero sus especificidades son otras, sus medidas son otras que deben de ir en camino de una progresividad en los impuestos, la prohibición de los paraísos fiscales, el endurecimiento del control y normas fiscales.
Tampoco me estoy refiriendo en esta interpelación a actividades como la prostitución o el narcotráfico, que aunque existen no son legales, aunque se hayan usado en un alarde de cinismo por la Unión Europea para incorporar al PIB y cuadrar cuentas.

Cuando hablamos de economía sumergida, sobre todo en el problema más específico de nuestras ciudades hablamos de la economía informal o en negro, es decir la que está presente mayoritariamente en sectores como la construcción, la agricultura, la hostelería y el calzado, y que se distingue de la economía formal no en lo que hace, no en la actividad que es legal, sino en cómo lo hace, es decir normalmente al margen de la legalidad.

Esta economía, este tipo, se extendió, se convirtió desde finales de los setenta en un reflejo de la caída del empleo como forma de acceder a derechos.
Si recuerdan la frase de Joan Rosell, presidente de la CEOE Â«tener un trabajo fijo y seguro es un concepto del siglo XIXÂ»; es decir, se tiende a una flexibilidad de un empleo que ya no asegura derechos, como hacía antes, y se da esta ruptura del pacto del estado del bienestar, que evidentemente pagan los más débiles de este pacto.
No en vano son los que menos recursos tienen, los migrantes y las mujeres, los protagonistas de este tipo de economía.

En esta forma de funcionar, al margen del sistema, según sus manifestaciones, se puede o no cumplir nada la legalidad, estar realizando estos trabajos completamente en negro, cumplir con alguna de sus normativas y también puede cumplirse a medias, como es el caso de tener una plantilla de trabajadores en la que solo la mitad tiene contrato o cotizan a la seguridad social por una cantidad menor a la real, creando así una economía gris que impregna al sector privado pero también al público.

Esto responde a una estrategia continuada, como he dicho, a partir de esta flexibilización del empleo, que flexibiliza también las conquistas conseguidas y que se acaba convirtiendo en una forma misma de competir con países como China, no mediante la innovación o el valor añadido sino acercándonos a su situación laboral, algo que además de vergonzoso es manifiestamente ineficaz.

Esta situación de recorte de costes y derechos ha sido continuada, agravada por la división espacial del trabajo en la Unión Europea que nos deja en una posición como una especie de California, también se da en un desarrollo desigual del estado del bienestar, lo que hace que España esté en unos niveles que tienden del 20 al 25% de economía sumergida según el estudio, solo superados por Italia o Grecia, quedando Francia, Alemania u Holanda entorno al 10.

Ante este fenómeno estructural de precarización muchas veces se culpa a quien lo hace de una forma diciendo que todos los haríamos, equiparando al fontanero que no paga el IVA o a la mujer de la limpieza que no tiene contrato con el gran defraudador, se habla de la picaresca, aunque cada semana de 2015, según datos de la EPA, se trabajaron 3,5 millones de horas extra no cobradas.

En nuestro país, el país de los contratos parciales, la mayoría de la gente quiere tener un trabajo a tiempo completo que no puede tener, al contrario que en Holanda donde se apuesta por un trabajo parcial, porque el problema no es tanto que la gente no quiera trabajar o no pueda sino, como siempre, los salarios bajos, la falta de derechos, la precariedad, la ausencia de poder de negociación colectiva y la obligación de trabajar una jornada completa mientras se cobra como una parcial.

Las soluciones que ahora queremos escuchar y que plantearemos en la segunda parte no pueden venir solo desde un aspecto punitivo, realizando convenios con la policía autonómica y endureciendo las inspecciones, sino que también deben venir de una mejora de esas condiciones que permitan a este tipo de economía emerger.

Necesitamos que, en ese cambio de modelo productivo tan necesario, esa reindustrialización -y termino, president- no venga de la mano de una pérdida de derechos laborales.
Necesitamos que esa libertad de algunos para usar a otros no sea solo un privilegio; que la libertad y los derechos laborales y la condición de ciudadanía, pues, sean de todos y de todas, de los que están en la economía en b porque han sido expulsados de la economía en a.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Estañ, per la seua interpel·lació.
I li contestarà el conseller d'economia sostenible.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, senyor president.

Senyor diputat.

Senyories.

Gran ministre eixe Soria, la veritat, eh?
Molt gran ministre.

Compartisc pràcticament al cent per cent el que vosté ha exposat, no?

I, a més a més, per concretar un poc més la intervenció o la interpel·lació, m'agradaria, en un primer lloc, doncs, parlar de què és el que hem fet i què estem fent, com hem actuat des del Consell per tal d'intentar atallar tot el que podem l'economia submergida o irregular.
I, després, en la segona part, doncs, a la millor, intensificarem eixes accions de com.
.
.
, el poder atallar-la i què és el que hem de fer, no?

Bé, el que sí que primer vull deixar molt clar és que el Consell considera que l'economia submergida o irregular i el treball no declarat en general constituïxen una lacra per al conjunt de la societat, generant una competència deslleial que perjudica molt seriosament la gran majoria de les empreses que actuen en el marc de la legalitat.
És a dir, el greuge comparatiu està ahí.

I, en segon lloc, hauríem de deixar clar que és l'administració central la que concentra el gruix de la responsabilitat en aquesta matèria, amb els cossos de funcionaris especialitzats, tant en l'agència tributària com en la inspecció de treball i seguretat social.
Així i tot, dins de les nostres competències, aquest Consell també ha pres mesures que després intentaré explicar-li.

Vull dir-li les dades, perquè posen els pèls de punta, no?
L'economia submergida representa el 18,6% del producte interior brut a l'estat espanyol.
Aquest percentatge duplica les taxes d'altres països en l'entorn europeu, com França o Regne Unit, ambdues per sota del 10%.

Pel que fa al nostre territori, l'economia submergida valenciana suposa el 26% del PIB, aproximadament; i això suposa totes les exportacions que hem fet en 2015, més de vint-i-cinc mil milions d'euros.
Alacant, 27,6%; Castelló, 26,9%; i a València, el 25,7%.

Aquesta mala pràctica suposa un important fre per al creixement, el desenvolupament econòmic, la sostenibilitat de l'estat de benestar i la protecció social de les treballadores i dels treballadors.

És per açò que La Generalitat, en la mesura de les seues possibilitats, està duent a terme les accions corresponents al seu àmbit competencial, encara que, torne a repetir, és l'administració central -com ja li he dit abans també- la que concentra el gros de la responsabilitat.

La política del Consell per a combatre l'economia submergida es traduïx en una actuació integral que abasta, pràcticament, totes les conselleries i que treballen en absoluta coordinació i col·laboració, incloent també l'administració de l'estat.

Vaig a intentar dir què és el que estem fent de cada conselleria.

Des de la direcció general de treball es treballa, valga la redundància, en col·laboració amb la inspecció de treball i seguretat social, que en les actuacions relatives a la seguretat social té programades accions en relació a l'ocupació irregular, mitjançant el control de la inscripció, afiliació i alta de treballadors i treballadores.

S'està actuant també en determinats àmbits sectorials i territorials més susceptibles de presentar economia irregular, explotació de treballadores i treballadors i males pràctiques empresarials.

Segons dades que tenim de la inspecció de treball, durant 2016 s'han realitzat 6.
030 actuacions en l'àmbit específic d'economia submergida: 1.
491 a Alacant, 914 a Castelló i 3.
625 a València, amb una execució del 60% respecte a la prevista en data de 21 d'octubre.
Aquestes intervencions han suposat la comprovació de 107.
307 treballadors, treballadores, al nostre territori.

En l'àmbit d'economia irregular, que a diferència de la submergida té aparença de legalitat, s'han realitzat 6.
605 actuacions.
Desglossades per província: 1.
635 a Alacant, 1.
044 a Castelló i 2.
926 a València; un 62% respecte a la prevista a data de 21 d'octubre.
I s'han realitzat sobre un total de 101.
875 treballadores o treballadors.
I han permés aflorar un total de 606 llocs de treball.

Des de la Direcció General de l'Agència de Seguretat i Resposta a les Emergències, de la conselleria de justícia, la lluita contra l'economia submergida és un objectiu preferent, dut a terme per la unitat de la policia nacional adscrita a la Comunitat Valenciana, que desplega operatius específics, principalment des de les àrees de medi ambient, patrimoni, joc i resposta al 112 i atenció al ciutadà per a la detecció i denúncia de tota activitat il·legal o irregular que durant 2016 s'ha traduït en els següents resultats:

En matèria de patrimoni, a més d'efectuar un total de 42 inspeccions en antiquaris, galeries, rastres, objectes d'art.
.
.
, s'intervenen 46 pintures i 18 escultures, totes elles falsificades.

En agricultura, es van inspeccionar un total de 68 magatzems i fruiteries, 6 d'ells il·legals o irregulars, amb la intervenció de 390 tones de cítrics i productes de camp i la detenció de 84 persones per tot tipus de fets delictius, especialment falsificacions documentals i encobriment.

En indústria, comerç i treball, es van detectar un total de 78 empreses il·legals de tot tipus: ferralleries, magatzems de residus, calçat, roba usada, fusteria metàl·lica, lacats.
.
.
En aquestes empreses es van detectar un total de 94 treballadors sense contracte.

L'anomenada operació clau anglesa.
Van ser inspeccionats un total de 401 tallers d'automòbils, resultant que 103 d'ells presentaven irregularitats de tipus administratiu o eren completament il·legals.

En matèria de transport, van ser detectats per patrulles de la unitat un total de 15 transportistes sense autorització.

En matèria de joc, es van realitzar un total de 467 propostes de sanció a la Conselleria d'Hisenda i Model Econòmic per joc i apostes il·legals.

En turisme, continuem en la lluita contra l'intrusisme i la competència deslleial en el sector dels habitatges turístics.
Aquesta tasca s'ha traduït enguany en la inspecció de 8.
500 apartaments i regularització de al voltant de nou mil habitatges.

A la conselleria d'hisenda s'està impulsant la lluita contra el frau fiscal com una de les mesures de combatre l'economia submergida i l'intrusisme en tots els sectors, però de manera particular en el sector de la construcció.

I ja per acabar, i com pot veure, són moltes les actuacions que s'estan fent des de La Generalitat per poder acabar amb una d'aquestes pràctiques i així obtindre tant una millora de les condicions laborals com de la situació econòmica i social, a l'hora que una major activitat empresarial.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyor Estañ, per a acabar de.
.
.
¿Des de l'escó?
Molt bé.

Té vosté la paraula.

El senyor Estañ García:

Gràcies, president.

El senyor president:

Perdó.
Demane.
.
.
(Se sent una veu que diu: Â«És que li has donat a Cristina.
Â» Rialles)

El senyor Estañ García:

¿Ahora?

El senyor president:

Ahora sí.

El senyor Estañ García:

Gràcies, president.

Efectivamente, la cuestión es que, pese a que la situación de la economía sumergida tanto a nivel estatal como en nuestra comunidad, también por el modelo productivo y el desarrollo que ha tenido el tejido, es una situación crónica, sindicatos como Comisiones Obreras o UGT, claro, explican que no solo se ha quedado en los sectores clásicos, que son construcción, textil, agricultura, sino que se ha ido, probablemente por efecto de la crisis, expandiendo a otros sectores, ¿no?

Es evidente, le decía, que necesitamos, pues, asumir las medidas que usted ha planteado, que van en la línea de reforzar controles, aumentar y dotar de recursos tanto a policía autonómica como a inspección de trabajo, mejorar la colaboración en las actuaciones de los actores implicados… Pero le comentaba que también…, queríamos ver también las competencias de empleo.

Asimilando que la mayoría de medidas que se pueden tomar son desde el ámbito estatal, ¿qué medidas se pueden asumir para reforzar, desde el sector público, pues, las condiciones para que estas empresas puedan emerger y no deban depender de redes de economía informal?
Porque la estructura de mucha parte de esta economía sumergida no se soluciona cerrando algunos talleres, por ejemplo, porque al día siguiente pueden volver a abrir; porque la fuente de la que nace, por ejemplo en el tema del calzado, esta economía sumergida está en una situación legal, pero va subarrendando, va dividiendo la producción, de forma que es muy difícil de controlar.

Y también deben venir soluciones -aunque a nivel macro deberían venir de una subida del salario mínimo interprofesional y de acabar con la brecha de desigualdad- de asegurar que las personas que han estado toda su vida trabajando y que han levantado muchas de nuestras ciudades, con un trabajo en condiciones de semiesclavitud, tengan una jubilación digna, en lugar de nada.
(Veus)

En algunos lugares, en algunos municipios, por ejemplo en Elche o en Elda o en la Vega Baja, en el sector del calzado sí que se ha, digamos, asumido un reconocimiento formal de la importancia que ha tenido este trabajo, con plazas o con nombres de calles o monumentos a la paradora -que es una figura, digamos, paradigmática-.
Pero deberíamos tender, en la medida de lo posible, a que se reconozcan sus derechos, enfermedades específicas de estos trabajos, que muchas veces no están reconocidas, y, como decía anteriormente, su condición de ciudadanía que les es arrebatada, ¿no?

Somos conscientes de las limitaciones del Consell, tanto de competencia como de recursos, pero esto no puede ser nunca una excusa para ignorar un problema de estas magnitudes o, mucho peor, como ocurre, asumir que, como no tiene solución, es algo que va a estar siempre ahí, no se pueden tomar medidas efectivas, además cuando son tan necesarias en la reindustrialización, para que nuestra industria y que nuestro modelo pase de ser tan estacional y tan precario a un trabajo de calidad.

Queremos, en la medida de lo posible y asumiendo estas limitaciones, que ese sorteo de la crisis, pues, no sea en B, sea en A, y sea compartido por todos y todas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Estañ.

Senyor conseller, té vosté la paraula per a.
.
.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Gràcies, president.

Senyor diputat, és inevitable que, donada la situació en què estem, la inspecció és fonamental.
I, per tant, hem d'abordar, doncs, eixa inspecció.
I, bàsicament, hem de signar un conveni bilateral que ens done més competències amb l'estat o amb el ministeri pertinent, sobretot per a poder redissenyar eixe mapa de l'economia submergida, que ens pot ajudar d'una manera determinada a aflorar-la.

I, després, totalment d'acord en què vosté ha dit.
Però estem treballant en eixe model productiu que, al final, genere llocs d'ocupació d'eixa qualitat que tots estem demanant, no?
I, per això, eixe model productiu -que alguns encara estan descobrint perquè no lligen, provablement, el que deuen llegir- està molt clar: reindustrialitzar, i ara voran en els pressupostos què és el que pensa la conselleria, perquè realment portarem ací un pressupost amb un 42% més per al tema de la reindustrialització que hem d'abordar d'una manera clara en este territori.
Però també en un model energètic que vaja cap a les renovables i que, a més a més, genere possibilitats de guanyar les mateixes empreses en costos i que eixos costos generen productivitat per a l'empresa i que els sous siguen els millors possibles i generen eixe benestar i eixa qualitat que demanem per a les persones en este territori.
Una aposta molt clara per la innovació.
Una aposta molt decidida per la internacionalització, anant a Cuba, a Corea del Nord o on sursum toque, perquè este Consell està disposat a anar on toque per a poder ajudar el que pugam a la mínima empresa, la més xicoteta que pugam, en este territori; i tot això ho fem i ho farem en valors.
I estem treballant d'eixa manera.
I esperem que poquet a poquet done els fruits desitjats i que ens ajude a allò que volem, que l'economia submergida aflore i que realment pugam cohesionar d'una manera determinada ja, d'una vegada per totes, este territori que és el que volem els que estem gestionant i els que estan donant suport a este Consell, que són els que signen l'acord del Botànic.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

Senyories, hem finalitzat el treball de hui dimecres.
Ens tornarem a vore demà a les deu del matí en la sessió de control.

Se suspén la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 20 hores i 20 minuts)