Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text7 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text12 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text10 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.para0 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Medi Ambient realitzada el dia 17 de novembre de 2010.
Comença la reunió a les 17 hores i 7 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 24.

Pregunta 438 al conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que respon la secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, sobre el foment i l'ordenació cinegètica, que formula la diputada senyora Jeannette Segarra Sales (GP Socialista)
(RE número 66.
867, BOC número 265)

El senyor president:

Buenas tardes.

Si hubiera un fotógrafo, pediría una foto, ¿eh?
, porque, si se giran los ilustres diputados verán qué foto tan importante hay al fondo de la sala.
.
.
(Veus)

Bueno, pues, aquí estamos una vez más con la secretaria autonómica, que es parte de esta comisión, como parte es el presidente, o sea.
.
.
(rient) y el secretario de esta mesa, y todos ustedes.
.
.
(Veus) Y vamos a dar comienzo.
.
.
(Veus)

Comunicarles algo que creo que los portavoces ya han hablado, es hacer, en
primer lugar.
.
.
, y hacer una primera alteración del orden del día.
.
.
, y así liberamos a doña María Ángeles, y vamos a hacer primero las preguntas.
.
.
, las dos.
.
.
, una pregunta, eran
dos comparecencias.
.
.
(Veus) Efectivamente, y a continuación haremos la proposición no de ley, ¿de acuerdo?

Con lo cual, señor secretario, tiene usted la palabra para pasar lista, a ver si están.
.
.
, los chicos y las chicas están aquí presentes.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muchas gracias, señor secretario.

Primer punto del orden del día, es la lectura y aprobación del acta de la reunión anterior.
Imagino que si hay alguna modificación a la misma.
.
.
, y, si no, pasamos a la votación.
Se aprueba por unanimidad.

El senyor president:

Con lo cual, vamos a la pregunta oral, como no podría ser de otra forma, número 438.
.
.
(Veus) Tiene la palabra doña.
.
.
, la ilustre diputada Jeannette Segarra, y dará paso a la lectura de la misma.

La senyora Segarra Sales:

Moltes gràcies.

¿Quines mesures de foment, ordenació cinegètica i prevenció de danys als cultius estan duguent-se a terme des de la Conselleria de Medi
Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge?

El senyor president:

Muchas gracias.

Tiene la palabra, secretaria autonómica.

La secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Buenas tardes, señoras y señores diputados.

Señora Segarra, la ordenación cinegética se desarrolla fundamentalmente a través de dos tipos de medidas.
De una parte, las órdenes anuales, en las cuales se establecen los periodos hábiles de caza, las especies cinegéticas susceptibles de aprovechamiento y las modalidades de caza autorizadas en
zonas comunes, cotos y zonas de caza controlada, con sus condiciones y las
vedes especiales para cada temporada, así como las especies susceptibles de aprovechamiento, que son, en total, 20
especies no acuáticas de caza menor, 15 de aves acuáticas y 7 especies de caza mayor, y los planes técnicos de ordenación cinegética de los más de mil cien cotos que existen en la Comunidad Valenciana.

La segunda parte de su pregunta se refiere a la segunda línea de actuación, que es la del fomento de la caza.
El fomento de las poblaciones cinegéticas salvajes se lleva a cabo básicamente regulando la presión de caza en los cotos a través de las medidas de ordenación.
Con esto conseguimos mantener, en general, las poblaciones en unos parámetros adecuados.
Sin embargo, en casos singulares, se autorizan repoblaciones o
sueltas de determinadas especies como perdices o codornices, manteniendo en
todo caso bajo estricto control de la
conselleria tanto las granjas de procedencia de los animales como los lugares donde se
realizan las sueltas, las especies y el número de ejemplares.

Le puedo decir, como actuación excepcional, que estamos trabajando actualmente para establecer un programa de
reintroducción de especies cinegéticas en la provincia de Alicante, y concretamente de la cabra montés y el corzo, especies autóctonas que desaparecieron y que pensamos que es importante reintroducir por su
valor cinegético y por el equilibrio del ecosistema.

Y, por último, se refiere su señoría en la pregunta a los daños en la agricultura.
Le puedo decir que cuando se dan situaciones de este tipo,
se conceden autorizaciones excepcionales de caza para el control puntual de
especies como el jabalí, el arruí, la urraca, el estornino, el mirlo, la liebre, el conejo, los cérvidos, el gorrión, la perdiz y la gallineta común.
Los propios planes técnicos de caza de los cotos incluyen en la mayor parte de los casos medidas para
el control de especies que pueden llegar a ser problemáticas para los cultivos, y en el caso concreto del conejo de monte, como usted
conoce muy bien, estamos ejecutando un programa de actuación específico en las zonas afectadas, con una serie de medidas para la actuación coordinada entre los sectores implicados, cazadores, agricultores y
ayuntamientos, y, además, ahora estamos terminando de redactar unas directrices para el control y
aprovechamiento del jabalí y preparando otras para una especie problemática como el arruí.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, doña María Ángeles.

Tiene la palabra la señora diputada doña Jeannette Segarra, por un tiempo máximo de cinco minutos.

La senyora Segarra Sales:

Senyora secretària, mire, en 1998 n'hi ha una resolució on es declara zona d'emergència cinegètica en 9 termes municipals: Albaida, l'Olleria, Alfarrasí, Montaverner, Palomar, Bufali, Bèlgida, Carrícola i Otos; en el 1999 s'hi inclou Agullent; en el 2001, Adzeneta d'Albaida, Benissoda i Pobla del Duc; i en el 2004, Beniatjar.
Les queixes dels
llauradors van en augment i en juny del 2004 s'hi afig Bellús i Guadasséquies.
És a dir, estem parlant ja de setze termes municipals.

Vostés, en la temporada del 2005-2006, llavors, en aquell moment, en la Conselleria d'Agricultura, intenten posar una sèrie de mesures des de la conselleria per a pal·liar els greus mals que havien fet els conills en els termes.
Va vindre el
senyor conseller d'Agricultura en aquell moment, que era el senyor Cotino, es va fer la foto amb
els alcaldes i poc més.

En aquell aleshores, el meu grup parlamentari, i esta diputada que li parla, ja
va presentar una proposició no de llei per a combatre la situació, perquè la visc personalment i veig el que estan patint en aquells camps.
N'hi havia.
.
.
, en aquell moment ja n'hi havia un descontrol, és a dir, teníem quantitat de titulars de vedats que havien pegat les taxes, que havien
presentat en temps i forma i que no s'havien resolt.
N'hi havia un desequilibri en les inversions afectades per províncies, i n'hi havia un greu problema, que era el problema de la sarna, que hui en dia també està, un poc més controlat, però està.

Res ha canviat, més bé tot el contrari, cada vegada hem anat a pitjor.
En juny del 2009, un més abans de començar la temporada de caça, n'hi ha una orde, en el 2009, en juny, que es publica.
Esta orde, vostés ja admeten que de 9 termes, n'hi havien 68 termes.
.
.
És a dir, vostés ja jo admeten.
(Veus) Amb Camps com a president i el senyor Cotino com a vicepresident, la plaga passa
de 9 municipis a 68 termes municipals.

Per a mi, eixa situació ha segut un escàndol, una gran irresponsabilitat i, al mateix temps, una burla als llauradors,
que en molts moments estan enfrontant-se a l'altre món que és important, que és el món dels caçadors que conviuen en aquelles zones.

Vaig a posar-li exemples de descontrol.
L'orde que tenia de lluitar davant d'este desequilibri, que tenia de ser la solució de la plaga, en el seu article 12 dien que calia taponar els caus construïts per al foment de les poblacions.
Per tant, admeten que estaven autoritzant
aquells caus.

També admeten.
.
.
, perquè jo li faig preguntes parlamentàries, centenars de preguntes, que vosté n'és conscient, admeten que n'hi ha solta de conills, (veus) que autoritzen la solta de conills.

Mentre la temporada del 2007 i 2008.
.
.
, vostés em contesten a pregunta parlamentària que solten vora vint-i-nou mil conills, amb una reproducció normal de 355.
925.
I li faig una pregunta: ¿i quants animals s'han capturat?
, admetent que havien fet.
.
.
, autoritzat soltes.
Em diuen que
350.
000.
És a dir, 5.
000 animals més de diferència en creiximent exponencial.
Conseqüències: arrasen els cultius, els llauradors no saben ni per a on tirar i, per
descomptat, la situació és lamentable, pels preus de l'agricultura i pel tema que agreuja el tema d'esta plaga.

Cada any des que apareix es sumen cinc termes municipals a esta plaga i, en
contrapartida, tenim que n'hi han 3.
760 caçadors menys en la nostra comunitat.
Preguntes parlamentàries fetes, informació de la mateixa conselleria.

Més exemples.
Preguntes parlamentàries a 31 d'agost.
.
.
, en la qual li pregunte la data i sol·licituds i resolucions de vedats de caça.
Em trobe que n'hi han vedats que vostés resolen en huit dies, altres en un dia, com el de Moixent o el de Benaca de
Requena, però també em trobe que n'hi han vedats que havent-se presentat més tard s'aproven abans que altres que porten anys esperant.
Uns s'aproven en un mes, altres tarden sis anys.
Depén, a la millor, de la pressa o de les amistats.

Perquè també em dóna un poquet de compromís dir-ho, però vaig a dir-ho, que n'hi ha una assistència tècnica, que és VAERSA, per a resoldre el tema de casos de.
.
.
, el tema dels plans de caça.
¿Com és possible que esta empresa tinga un cap que supervise i aprove el que el seu
germà, supose jo, presenta a una altra pregunta parlamentària?
, perquè són dos noms pareguts amb el mateix cognom, un, el germà és cap, l'altre resol.
Per tant, són coses que clamen al cel.

Després, senyora consellera, està incomplint-se la llei que regula la tramitació d'expedients en l'administració al no seguir l'ordenació d'incoació, i, això, supose que té alguna responsabilitat.
Ens trobem que en la majoria dels casos s'aproven sempre amb més d'un any de retard, però és que Castelló, la província de Castelló, segons contestacions fetes per la mateixa conselleria, tarden una mitjana de més de quinze anys en aprovar la majoria de vedats, més de quinze anys.
N'hi han irregularitats com l'aprovació de tancats, després d'aprovar-se la llei de caça, autoritzen tancats en 500 hectàrea, quan la mínima que demanen és un miler d'hectàrees.
.
.
Sis anys després d'aprovar-se la llei.
Incompliments dels reglaments, incompliments del reglament
com el de llicències i proves d'aptitud, l'extensió de vedats, els refugis de caça, instrucció d'ordenació cinegètica, les directrius d'ordenació cinegètica i, una que és molt important, la definició de les zones de productivitat cinegètica marginal, que és a on diuen on es pot caçar i on es pot soltar la caça.

Per tant, conseqüències, abandonament i deixament a la seua sort el camp, el medi rural i els
llauradors, i sobretot la gent que vixquem allí, i enfrontant, com he dit abans, dos mons que ens fan falta: el món dels llauradors i el món dels (inintel·ligible) .
.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

Tiene la palabra, señora secretaria autonómica.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Señora Segarra, le contesto rápidamente.

Yo creo perfectamente que merced a la orden del año 2009, de junio, que hemos mencionado las dos en nuestras respectivas
intervenciones, la conselleria ha diseñado un protocolo que permite perfectamente que cazadores, agricultores,
administración local y administración autonómica, tanto la Conselleria de Medio Ambiente como la de Agricultura, nos
sentemos en cuanto hay detectado un problema de daños a la agricultura, y eso está funcionando extraordinariamente bien y se está haciendo un seguimiento exhaustivo de todas las denuncias, y le puedo decir que
merced a este seguimiento exhaustivo en el periodo comprendido entre marzo de
este año hasta octubre de este año, han descendido un 7% el número de denuncias hechas por los agricultores, porque hay un protocolo y se sabe
cómo actuar.

Y en materia caza, creo que estamos haciendo un esfuerzo tremendo centrado
fundamentalmente en el mantenimiento del equilibrio de las especies y en temas
tan singulares como la albufera o como la muela de Cortes, haciendo un esfuerzo
mayor para hacer posible que todos los mundos que tienen que vivir sobre el
mismo territorio lo hagan en armonía y lo hagan bien.
Yo creo que hemos puesto las herramientas para que la cosa
funcione normal.

Y, además, una cosa más: no podemos hablar de plaga, señoría.
Aunque se haya extendido a los municipios que se ha extendido, y lo sabemos,
está acotado en la Vall d'Albaida y Requena-Utiel, y los otros focos que han aparecido, no pueden
llevarnos a decir que hay una plaga, en el caso del conejo, concretamente.

Muchas gracias.
(Veus)

El senyor president:

Muchas gracias.

Compareixença del conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que fa la secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, per a informar sobre la situació actual de l'empresa VAERSA, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 61.
933), acumulada a la de la secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, sol·licitada a petició pròpia (RE número 64.
575)

El senyor president:

Pasamos al punto 4 del orden del día, que son las dos.
.
.
, pues, una comparecencia de la secretaria autonómica, que está acumulada a una solicitada por el Partido Socialista y, la siguiente,
solicitada por el Grupo Compromís.
.
.
No, perdón, a petición propia, a petición propia de la secretaria.
(Veus)

Hablamos de VAERSA, ¿eh?
, con lo cual.
.
.
(Veus) Tiene la palabra la secretaria autonómica.

La secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

El motivo de esta comparecencia es informar a sus señorías sobre la situación de la empresa VAERSA.
VAERSA, como saben sus señorías, es una sociedad mercantil de las previstas en el artículo 5.
2 de la Ley de hacienda pública de la Generalitat valenciana, cuyo capital social pertenece íntegramente a La Generalitat.
Por tanto, se trata de una empresa pública cuyo régimen jurídico en estos momentos está regulado por el artículo 4 de la Ley 12/2010, de 21 de julio, de medidas urgentes para agilizar el
ejercicio de actividades productivas y la creación de empleo.

VAERSA se configura como medio propio instrumental y servicio técnico de La Generalitat.
Esto supone que se trata de un órgano ejecutor de las actuaciones y de los proyectos que se le encomiendan por
los órganos competentes de La Generalitat, de acuerdo con las instrucciones y la
dirección de la administración.

Desde su creación, la razón de ser de VAERSA está en la necesidad de disponer de un instrumento que permita a La Generalitat
desarrollar determinadas funciones de servicio público con unos medios técnicos y una flexibilidad de actuación que difícilmente puede tener la administración pública.

VAERSA desempeña un papel importante como ejecutor de las actuaciones que le encomienda el
Consell en materia de residuos, gestión forestal, gestión de espacios naturales, construcción de infraestructuras de regadío, prestación de servicios y asistencia técnica a la administración del Consell.
Y también para actuar de manera inmediata ante situaciones de emergencia, catástrofe y para prevención de riesgos.

El actual régimen jurídico de la empresa, como les decía, viene establecido en el artículo cuatro de la Ley 12/2010 y ha abierto nuevas oportunidades para la actuación de VAERSA.
Por ejemplo, su ámbito de actuación, antes limitado a las materias de medio ambiente, agricultura y pesca, se ha
ampliado a los recursos hídricos, cambio climático, ordenación del territorio y del litoral y paisaje.

En cuanto a la posibilidad de recibir encomiendas de gestión se reconoce expresamente que pueden proceder de cualquier departamento del
Consell, siempre que se refieran a actuaciones relacionadas con el objeto
social de la empresa.
Y también recoge la Ley 12/2010 la posibilidad de que la sociedades filiales de VAERSA
puedan ser a su vez medio propio instrumental de La Generalitat, siempre y
cuando su capital sea público cien por cien y se cumplan los requisitos legales que correspondan.

La modificación del régimen jurídico de VAERSA era necesaria para adaptar plenamente su régimen jurídico a la ley de contratos del sector público del año 2007.
Pero, además, responde al objetivo de reforzar el papel de VAERSA para que La Generalitat
tenga más posibilidades de actuación para mantener la inversión pública, contribuir a la generación de actividad económica y empleo y para que la comunitat pueda seguir avanzando, a pesar de la situación económica en la que nos encontramos.

Un tema importante, que sé que es motivo de legítima preocupación para sus señorías, es el tema del control.
La necesidad de establecer mecanismos de gestión, flexibles y operativos no puede significar de ninguna manera que disminuyan
los controles a que debe estar sujeta cualquier entidad que utiliza recursos públicos.

En este sentido, hay que recordar que VAERSA tiene una doble naturaleza.
Por un
lado, con independencia de su forma jurídica, es una entidad pública, puesto que su capital es íntegramente perteneciente al Consell y está adscrita a la conselleria de medio ambiente, de acuerdo con el Decreto 139/2009, por el que se aprobó el reglamento orgánico y fundacional de la conselleria.
Pero es al mismo tiempo una sociedad mercantil.
Esto significa que la gestión de VAERSA está sometida a un doble tipo de intervención.
Por un lado, tiene que cumplir los requisitos de la legislación mercantil, que saben ustedes que establece controles estrictos en cuanto a
formulación de cuentas, publicidad y registro, sometimiento e informes de auditoría y otras.
Y, por otro, como entidad del sector público, está sujeta a la fiscalización permanente de la Sindicatura de Cuentas, que refleja en su informe anual a
estas Cortes el resultado de esa fiscalización.

Además, más del 80% de la actividad de VAERSA corresponde a encomiendas de los
departamentos del Consell, por lo que la mayor parte de su actuación se financia por los presupuestos autonómicos y ha de pasar por el control de la intervención general de La Generalitat que fiscaliza la actuación de las consellerias que efectúan las encomiendas.
Y, por último, como órgano de la administración autonómica, VAERSA está sometida al control de la Sindicatura de Greuges y al control de esta cámara, como está sucediendo en este momento.

Por tanto, la flexibilidad y agilidad que puede aportar VAERSA a la gestión pública es totalmente compatible con el más exigente control de legalidad, tanto interna como externa, y tanto en derecho
público como de derecho privado, además del control político que corresponde a las Cortes Valencianas.

Una de las cuestiones más relevantes en relación con el control de cualquier empresa pública es la transparencia y la publicidad de los contratos que realiza para
desarrollar su actividad.
La situación de VAERSA es muy clara.
De acuerdo con la ley de contratos del sector público, cuando se trata de contratos sujetos a regulación armonizada, de acuerdo con los artículos 13 y siguientes de la ley, VAERSA, como poder adjudicador, actúa aplicando la Ley de contratos del sector público.
Y cuando se trata de contratos no sujetos a regulación armonizada se aplican las instrucciones aprobadas el 29 de abril de 2008, que
son públicas y que cualquier persona puede consultar en la web de VAERSA,
instrucciones que regulan la adjudicación de esos contratos no sujetos a regulación armonizada, de acuerdo con los principios de publicidad, concurrencia,
transparencia, confidencialidad, igualdad y no discriminación, así como la adjudicación a la oferta más ventajosa.
Por tanto, todos los contratos que realiza VAERSA están sometidos a unas normas claras, objetivas y públicas.

Por otra parte, como datos básicos expresivos de la situación en que se encuentra la empresa les puedo dar los siguientes.
Su capital social
es de 14.
670.
410 euros.
El volumen de actividad de la empresa se situó en 2009 en 98,5 millones de euros.
Después de arrastrar un par de ejercicios con pérdidas, en 2009 se sanearon las cuentas de la sociedad, se terminó el año sin pérdidas y en este momento está en situación de equilibrio patrimonial.
Y en cuanto a su personal, la plantilla media de
VAERSA es aproximadamente de 1.
600 trabajadores, de los cuales prácticamente 700 tienen contrato indefinido.

Las actividades principales de la empresa se desarrollan en las siguientes áreas: infraestructuras agrarias y servicios, área forestal, infraestructura de residuos y calidad ambiental, explotación de residuos y proyectos y estudios.

El departamento de infraestructuras agrarias y servicios gestiona más del 50% de la cifra de negocio de la empresa, incluyendo obra de
infraestructuras de regadío, modernización agraria, actuaciones medioambientales de conservación de hábitats, control de flora y fauna silvestre y los servicios de gestión de casi treinta espacios naturales que incluyen los veinte parques naturales,
la reserva natural de les Illes Columbretes, el paraje natural del Desert de
les Palmes, el monumento natural del
camí dels Pelegrins de Les Useres y los paisajes protegidos del Puig Campana y Ponot,
la sierra del Maigmó, Serpis, solana de Benicadell y la marjal del Moro.

El departamento forestal supone aproximadamente un 16% de la actividad económica de VAERSA y desarrolla, por una parte, trabajos de restauración forestal, repoblación, ayuda a la regeneración, tratamientos selvícolas y limpieza de montes y gestión de los viveros de la conselleria, viveros forestales.
Y, por otra parte, desarrolla los trabajos de prevención de incendios forestales, que suponen la gestión de tres centrales provinciales de emergencia, 69 observatorios forestales, el
puesto de control de Peñagolosa y 104 unidades móviles de vigilancia.

En cuanto a la actividad en materia de residuos, como ustedes saben, VAERSA
gestiona directamente una serie de instalaciones de tratamiento y gestión de residuos en la Comunidad Valenciana.
La planta de residuos sólidos urbanos de Villena; las plantas de clasificación de envases ligeros de Alzira, Picassent y Castellón, además de la de Benidorm que, como ustedes saben tan bien, se destruyó como consecuencia de un incendio en el año 2009 y se va a reconstruir en el próximo año; la planta de tratamiento de residuos mercuriales de Buñol; las plantas de transferencia de Benidorm y Alcoi y el vertedero de Aspe.

En conjunto, a través de estas instalaciones, VAERSA gestiona un volumen total de más de trescientas mil toneladas de residuos al año.
Además, VAERSA participa en las empresas Reciclatge de Residus de la Marina Alta,
Societat Anònima, que gestiona la planta de tratamiento de Denia, y Reciclaje y Compostaje
Piedranegra, Sociedad Anónima, que gestiona la planta de Xixona.
A través de VAERSA, La Generalitat tiene el control de estas instalaciones, tanto técnico como económico.

Evidentemente, la gestión del personal es una de las preocupaciones que sus señorías han manifestado y que es muy relevante cuando hablamos de la situación de una empresa pública.
Como en el orden del día hay una comparecencia posterior, que es para hablar de la política de personal de la conselleria en general y sus entidades y sociedades, si les parece el tema de personal lo
tratamos con más profundidad en la siguiente comparecencia.
Pero en esta solamente les voy a
dar una pincelada.

Quiero mencionarles que se está haciendo un esfuerzo permanente por parte de la dirección de la empresa y por los representantes de los trabajadores por desarrollar una
política de personal, orientada a la profesionalización de la plantilla y a la mejora de las condiciones de trabajo, en un marco de
negociación y de búsqueda de acuerdos con los representantes legales de los trabajadores.

Otro aspecto especialmente importante en el trabajo de VAERSA es el esfuerzo
constante por la calidad de la gestión, por conseguir una gestión cada vez más eficaz y más comprometida con el medio ambiente.
En este sentido, VAERSA ha ido obteniendo
en los últimos años numerosas certificaciones que acreditan la realidad de ese compromiso en las
diversas áreas de responsabilidad de la empresa.

En concreto dispone VAERSA de certificados bajo la norma KGA 8419 de sistemas
de gestión de calidad para las actuaciones de proyectos forestales, infraestructuras
agrarias, arquitectura ambiental, obras y tratamientos forestales y construcción de infraestructuras de tratamiento de residuos.

También tiene certificado bajo la norma ISO 14799 de los sistemas de gestión ambiental para proyectos forestales, infraestructuras agrarias, arquitectura
ambiental, obras y tratamientos forestales y construcción de infraestructuras de tratamiento de residuos.

Certificado bajo la norma ISO 14958 de sistemas de gestión ambiental para las actividades de valorización de residuos y eliminación en la planta de Villena y también para la actividad de eliminación de residuos en el vertedero de Aspe.

Están en proceso de implantación y se certificarán en 2011 las correspondientes ISO 14435 para la planta de envases ligeros de
Castellón y Picassent, ISO 45471 para la certificación de producto y la normal ISO 27754 para la gestión de la seguridad en la información.

Además, VAERSA está certificada según la norma OHSAS, que son las siglas de su denominación en inglés, de un sistema de gestión de seguridad y salud en el trabajo para prevención de riesgos laborales.

Y, por último, el pasado mes de junio, VAERSA obtuvo el certificado del sistema europeo
de cogestión y coauditoría EMAS, que acredita la implantación de un sistema de gestión medioambiental que cumple los requisitos del reglamento europeo 1221/2009 para
las actividades de ejecución de obra y tratamientos forestales, construcción de infraestructuras agrícolas y servicios y construcción de infraestructuras de tratamiento de residuos y diseño y elaboración de proyectos forestales, infraestructuras agrarias y tratamiento ambiental.

Para concluir, señorías, la situación actual de VAERSA, situación en estos momentos, es de una empresa que cumple las funciones que le
encomienda el gobierno valenciano, afrontando los ajustes que requiere la
situación económica de la manera más favorable posible para los trabajadores de la empresa y esforzándose permanentemente por mejorar todos los aspectos de su gestión al servicio de los ciudadanos.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña.

A continuación tiene la palabra don Adolfo Sanmartín, como otro solicitante de la comparecencia, por espacio de diez minutos.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Senyora Ureña, en primer lloc, jo pense que la pregunta que féiem des d'este grup parlamentari, la seua formulació, pense que era clara: la situació actual de l'empresa VAERSA.
Jo no li preguntava pel règim estatutari o per les seues funcions o competències, això ja ho vam debatre en el ple en el moment en què es va aprovar, com vosté ha citat correctament, el darrer decret de reorganització de funcions.
El que jo li preguntava, quan parle de la situació actual de l'empresa, era per qüestions per a mi clau i que després pense que ens podrà contestar, era pel tema laboral, el tema de pressupost i el tema de
contractacions.

En primer lloc, jo li he d'esmentar la primera qüestió que li deixo damunt la taula, que són les contínues irregularitats laborals detectades en esta empresa que vosté ha dit pública, però és una mercantil al mateix temps, després ja ho vorem, però no perquè ho diga jo.
Jo els comente que la inspecció de treball duta a ofici, la inspecció de treball de la província de València actuant d'ofici ha detectat frau, frau de llei, en el 79,8% de les contractacions actuals
de VAERSA.

Quan jo parlo de frau de llei, i estic seguint la inspecció, les inspeccions dutes a terme per treball, parlo de dos qüestions.
En primer lloc, perquè VAERSA s'ha convertit en una empresa especialitzada en encadenar un darrere d'altre contractes d'obra i servei per a no fer fixos els treballadors.
Se van encadenant,
concatenant, amb el pas del temps i ens trobem amb persones que porten sis o
set anys treballant a VAERSA utilitzant una forma fraudulenta de contractació.
Ho diu inspecció de treball.

Però jo li dic irregularitat també, perquè vostés estan transferint part d'aquest treballadors laborals a les conselleries, sobretot de medi ambient i d'agricultura, i no precisament estan transferint este personal laboral per a fer
fotocòpies.
De fet, jo li recorde que a Francesc Cubells, a la seu central de la
Conselleria de Medi Ambient, hi han més de vuitanta persones cedides per VAERSA que cobreixen actualment places
vacants.
Però si, per exemple, agafem la Direcció General de Canvi Climàtic, més del 80% dels treballadors estan cedits per VAERSA, sobretot serveis tècnics.
I, clar, jo li puc donar exemples.
.
.

Ens preocupa de veres, ens preocupa no perquè no ens fiem d'aquest personal laboral sinó perquè estan sent utilitzats per a funcions no pròpies del seu concurs.
De fet, vaig a donar-li noms i cognoms per a il·lustrar-ho.
La darrera sentència és del 18 de gener de 2010, Jutjat Social número 16 de València, fa a penes deu mesos.
És una sentència contrària a VAERSA, com totes les sentències, i favorable a dos treballadores de VAERSA, una era biòloga, que estava fent o està fent funcions d'informes de contaminació atmosfèrica.
I després una altra, una farmacèutica que fa molt de temps que està fent informes sobre contaminació derivada de residus perillosos.

La sentència és rotunda i categòrica.
Diu: «El jutge reconeix frau de llei, per amagar autèntiques relacions de treball -estic citant textualment- indefinit, a través de contractes d'obra i servei temporal.
» Però, a banda, diu una cosa més important, diu: «En la ejecución de sus cometidos -estes dos treballadores- no existe diferencia alguna entre la actividad desarrollada por ambas
trabajadoras respecto a otro personal de la consejería, con rango de funcionario de la administración autonómica.
»

Clar, vostés -i és el que critique- han optat per un model i no per un altre.
Vostés estan utilitzant una mercantil -vosté ho ha dit abans- per a, jo li diria que, usurpar funcions pròpies de la conselleria.
Que, al mateix temps, són desenvolupades per personal laboral contractat en frau de llei.
Per tant, no
ho dic jo, ho diu la mateixa inspecció de treball de la província de València.

Per tant, primer tema, el tema d'irregularitats laborals.

Segona qüestió, el tema de la viabilitat o inviabilitat de l'empresa.
Vosté també ho ha esmentat.
Ha dit que, efectivament, durant els exercicis 2007-2008, l'empresa va ser no solament inviable, d'acord amb l'article 239 de la Llei de societats anònimes, era una empresa ja en fallida, totalment, atés que el patrimoni de l'empresa no arribava a cobrir, o cobria, una part molt menudeta, el 32% del total
del capital social.
I, per tant, s'haguera.
.
.
, estava en un dels supòsits de dissolució, previst en l'article -com li deia- 260 de la Llei de societats anònimes.

Clar, vosté m'ha dit: «Però, en els darrers dos anys hem equilibrat ja el patrimoni.
Ja no té pèrdues.
» Però, bé, jo li diré com han equilibrat el patrimoni.
Clar, per casualitat tinc ahí l'informe de la sindicatura.
I la sindicatura, davant del desgavell que
representava l'endeutament de VAERSA als exercicis 2008 i 2009, els diu, vol saber de vostés i diu: «Quines són -li diu a la conselleria-, vull saber quines són les mesures que van a adoptar -per part de la junta general, evidentment- per a restablir la situació actual de desequilibri patrimonial.
» I, aleshores, els demana a vostés, diu: «Han de ser mesures excepcionals, de caràcter estructural, de caràcter estructural, en el marc d'un pla de viabilitat a llarg i mitjà termini.
»

I clar, i vosté me diu: «No, és que ho hem solucionat.
» Però no, no com deia l'informe de la Sindicatura de Comptes.
Vostés ho han solucionat, com?
Agafant la junta general i aprovant tota una sèrie de línies d'enginyeria financera.
El que fan vostés és: simultàniament aproven, cada any, una operació.
En primer lloc reduïxen el capital, el darrer any, 31 milions d'euros per a compensar les pèrdues.
I el mateix dia, el que fan és augmentar el capital en 10 milions d'euros.
Clar, aquesta operació permet solucionar la situació de desequilibri patrimonial.
Però de forma artificial i artificiosa.
Utilitzant els diners dels contribuents.
I
no amb mesures estructurals de viabilitat de la mateixa empresa sinó a través d'operacions d'enginyeria financera, que el que és és pa per a hui però fam per a quant?
, per a demà.

I això passa.
Ho fan cada any.
I clar, i quan ho revisa Sindicatura de Comptes diu: «Bé, però les operacions que vostés fan no són el que jo li demanava de -cite textualment- mesures excepcionals de caràcter estructural.
» No de caràcter conjuntural, que és el que han fet vostés.

Per tant, segona qüestió, que me pareix preocupant, és la inviabilitat d'una empresa econòmicament en fallida, malgrat que vostés, de forma artificial, injecten capital de tots, de tots els valencians, per a
solucionar conjunturalment el tema.

Tercera qüestió que li volia posar damunt la taula, senyora secretària autonòmica: els tractes de favor.
Jo li dic -i ara li citaré-, pense que, en part, estan utilitzant VAERSA per a manegar, jo crec que de forma
generalitzada, tota una sèrie de contractes públics.
Però, sobretot, per a seleccionar personal, d'acord amb els seus propis interessos.
Això, doncs, és nepotisme, vullguem o no vullguem.

Clar, vosté mateixa m'ha dit: «Home,.
.
.
-ja s'ha avançat, i me diu- no es preocupe, que, ja que és una empresa pública, l'accionista únic de la qual és La Generalitat, està sempre subjecta a un règim de comptabilitat pública.
» I això és veritat.
Però jo li he de dir una cosa: a vore, com funciona cada any?
Els administradors, en VAERSA, formulen cada any
els comptes de l'empresa.
Estos són aprovats, o no, per la junta general d'accionistes -que són aprovats tots els anys-.
I, posteriorment, es presenten a la sindicatura.
Per part de qui?
De la
intervenció general de La Generalitat.

I, clar, el que vostés mai diuen és que la Sindicatura de Comptes solament realitza proves selectives.
És a dir, fiscalitza, solament, una part dels expedients de contractació de la Generalitat valenciana en el tema de VAERSA.
Al voltant, el darrer any,
del 2,5 o del 3%.
De cada cent contractes, sols se'n fiscalitzen tres.

Per tant, li dic, el 2008 únicament es van fiscalitzar el 2,5% dels contractes.
És a dir 45 dels 1.
702 expedients.
I, de fet, fiscalitzant únicament esta part, es van trobar incidències i irregularitats en el 93% d'ells.

Per tant, tercera qüestió.

I última, el tema de la contractació, perquè me queda este minutet.
En el tema de la contractació -no me referisc de personal, ja ho he parlat, sinó d'empreses-, jo pense, em queixe dels procediments i de les formes d'adjudicació que vostés estan emprant.
No té sentit que una empresa pública, malgrat que siga administrada per una mercantil i amb fons, al 100%, del
Consell -és a dir, de tots els ciutadans valencians-, la modalitat d'adjudicació siga 79,2% negociat sense publicitat.
El 80%.
De cada deu contractes, vuit són adjudicats mitjançant un procediment negociat sense publicitat.
I, únicament, el 12% restant, a través de concurs.
Això en número d'expedients.

Si intentem traure els percentatges per volum d'adjudicació de capital és cert que baixa un poc.
Però seguim tenint més del 60% sense publicitat i la resta per concurs.

En definitiva, quatre qüestions que jo li deixe damunt la taula.

Pense que són preocupants tenint en compte que la responsabilitat i la funció social que té VAERSA és tremenda a nivell de la Comunitat Valenciana, des del punt de vista -com vosté ha dit-, no solament en el tema de residus, sinó en altres qüestions bàsiques com la millora i conservació del medi natural o infraestructures agràries hidràuliques.

I, sobretot -i acabe-, em preocupa, encara més, perquè és que fa molt poquet vam debatre amb el conseller, al plenari de Les Corts, el
darrer decret que vostés van aprovar.
I les competències que li arriben a donar a VAERSA, al respecte.

Per tant, sí que m'agradaria, senyora secretària autonòmica, que em poguera contestar a estes quatre qüestions.

Gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor diputado.

Tiene la palabra, por cinco minutos, el diputado señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Encara que és difícil destriar el que seria la política de personal del conjunt de la gestió de VAERSA -perquè, realment, són dos coses que estan molt vinculades-, procuraré, en la mesura del possible, deixar de banda els assumptes més directament vinculats amb la política de personal de la conselleria, que són els que són objecte de la següent compareixença.

Bé, la veritat és que jo vull començar pel final del que estava comentant el diputat Adolf Sanmartín, el tema de les competències que li han cedit a VAERSA.

Vosté començava parlant de la capacitat, com de ben controlada que es troba la mercantil
VAERSA, per part de.
.
.
, ni se sap la quantitat de controls que té.
Jo crec que.
.
.
Home, això quedarà molt bé.
Supose que ho hauran de fer així, dir eixes coses vostés perquè consten en les actes, en els diaris de sessions.
Però dubte jo molt que vostés mateixa es creguen, realment, eixa enorme capacitat de control que es té.
De fet, han anat atribuint cada vegada més competències a una societat.
Moltes competències, que van molt més enllà del que seria l'objecte raonable.

I jo m'he sorprés molt en la seua intervenció, perquè no sé per a què mos ha servit.
Perquè si un s'agafa els pressupostos de VAERSA d'enguany, un poc més resumidet, però acaba dient el mateix que ens ha dit vosté ací, no?
I, per tant, no ens ha aclarit res del que deuria haver-nos aclarit.

El que deu d'aclarir-nos, sobretot, és: ¿per què utilitzen eixes operacions tan estranyes, d'enginyeria financera -jo crec que la paraula és difícil- o de comptabilitat creativa per a resoldre un problema de dèficit estructural, que existix?
¿Per què no opten per -diguem- resoldre definitivament eixe problema?
¿I quines dificultats hi han?

I la segona qüestió és el tema de la contractació.
Perquè la contractació.
.
.
Estem parlant de VAERSA, però podríem estar parlant de qualsevol altra empresa, de qualsevol altra conselleria,
inclús de la mateixa Conselleria de Medi Ambient.
És a dir, d'empreses que fan coses que no els pertoca fer, que s'endeuten a compte de coses que deuria d'endeutar-se La Generalitat, per a tractar que eixe tipus de deute poguérem -diguem-ne- centrifugar-lo d'alguna forma i acabar d'una forma estranya, que servixen per a fer una política de personal extremadament anòmala.
I que, al final, sobretot, són molt difícils de controlar.

Perquè, a vore, vosté ha parlat del control de Les Corts.
Ací, nosaltres, difícilment podem controlar VAERSA, quan no se'ns permet -la majoria del Partit Popular, utilitzant el reglament de forma.
.
.
, no sé com qualificar-la-, ens prohibix que els directors generals de les empreses vinguen ací a comparèixer.
Jo no entenc per què.

Vull dir, si realment nosaltres podem exercir un control seria a través, no només de vosté -que diguérem és la superior del director general-, sinó, si això és una empresa que té una autonomia de funcionament, el més normal és que, si eixa empresa depén de La Generalitat, ací poguera vindre el director general a fer-li les mateixes preguntes que anem a
fer-li a vosté.
Perquè, segurament, les coneixerà millor que vosté.
No per res, sinó, simplement, perquè vosté, a banda de preocupar-se de VAERSA, s'ha de preocupar de l'IVVSA, s'ha de preocupar de la direcció general de no sé què ni sé quantes, i de moltes coses.
I no només de VAERSA.
Mentre que hi ha una persona que té, com a funció exclusiva, la direcció de VAERSA.

I eixa persona, sistemàticament, no podem ací -bé, ni a eixa persona ni a ningú de les empreses públiques-, perquè vostés neguen el fet que eixes persones.
.
.
És a dir, les consideren com a part de La Generalitat, com a alts càrrecs de La Generalitat, però només per a gestionar, però no per a retre comptes.
Per a retre comptes ja vénen els alts càrrecs, que són els que vénen ací, a contar-nos, a tractar de -perdone l'expressió, però és que és aixina-, tractar de confondre'ns i de donar-nos informació que no té res a vore amb el que estem preguntant, i de marejar la perdiu.

I, en este cas, és especialment greu, perquè estem parlant d'una de les empreses de les més grans de tota La Generalitat, perquè té una importància molt gran, respecte a les funcions que fa, i perquè, a més, vostés, cada volta li donen més funcions.
I, sobretot, perquè VAERSA és l'exemple -i així ho deixe plantejat això, perquè és el que vull tocar en l'altra compareixença-, VAERSA és l'exemple del que vostés estan fent amb l'administració, que és privatitzar-la.
No estem parlant de privatitzar gestions de determinades qüestions, sinó de privatitzar l'administració en si.
És a dir, crear empreses, subjectes a règim mercantil, a les quals, després, vostés encomanen les funcions que hauria d'estar fent la conselleria, l'administració -l'administració dirigida pels funcionaris, val?

Eixe és l'element fonamental de tot açò.
Perquè açò, esta és la clau que puga passar tota la resta: eixes contractacions irregulars, eixes coses que estan passant en la conselleria, i tots eixos problemes que es deriven, fonamentalment, d'esta -que jo crec que és la major i que tractaré d'explicar en l'altra.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra la señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies.

Senyora Ureña.

Jo, primer, volia començar per les dos qüestions que s'han plantejat al final, perquè era com volia començar aquesta intervenció.
I espere que vosté no s'ofenga.
Però, a mi, he de criticar que, de nou, no siga el senyor conseller qui haja acudit
a aquesta compareixença.
A aquesta i a les altres quatre que hi han demanades.
Són compareixences que se demanen.
Crec que la seva responsabilitat és vindre a donar la cara.
Fa molt de temps que el conseller, a compareixences,
no dóna la cara.

I, de fet, vosté, aleshores, fa peticions pròpies, d'informar de diversos temes.
I he d'entendre que és la resposta a no voler donar la cara del conseller.
Que vosté haja, que en un moment donat.
.
.

El senyor president:

Me gustaría que se ajustara a la comparecencia.

La senyora Mollà Herrera:

Sí, estic ajustant-me al tema perquè és una compareixença a petició pròpia.
Però primer de tot era una compareixença a petició d'un grup parlamentari.
.
.

El senyor president:

Según esta presidencia, no, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Si no acabe l'argumentació, no sap vosté si estic parlant del tema.
.
.

El senyor president:

Según esta presidencia, no.
Por favor.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

Com?

El senyor president:

Que según esta presidencia, no.

Que se ajuste usted al tema de la comparecencia, por favor.

La senyora Mollà Herrera:

Sí, sí, en això estic.

I com passarà en la resta, jo li vull dir que és un problema.
I és un problema que el senyor conseller no haja volgut vindre, ell mateix, a
parlar d'este tema.
I que vosté haja hagut de fer la sol·licitud de petició pròpia.
Perquè no és perquè vosté vullga, sinó perquè s'ha vist obligada per a poder tapar, en un moment donat, la dinàmica que ens té instal·lat en aquest Consell, que és el representant màxim.
.
.
, no dóna la cara en les seves responsabilitats.

Però, a la vegada, ens n'anem a l'altra part.
I és el que ho ajunte.
I quan parlem de temes molt puntuals, on de fet hi ha
representants posats a dit per l'administració, que estan cobrant per a determinades funcions i se suposa que són els gestors de certes mercantils, empreses públiques que vostés creen i que, en molts casos, fan forats molt greus en la caixa i que han d'anar vostés al rescat, etcètera, etcètera, estos personatges, persones amb noms i cognoms, en unes competències atorgades per vostés, quan se'ls demana que vinguen, tampoc vénen.

És a dir, al final no trobem ni la màxima ni la mínima.
I jo m'alegre que vosté siga una persona que dóna contestacions a certes coses, però no puc obviar una evidència, i és que ni per un ni per altre tenim la resposta de qui ha de vindre a donar eixa
resposta.
Jo, en això espere que no s'ofenga.

Perquè una de les coses que nosaltres més voldrem ressaltar en allò que s'ha exposat, a banda que vostés contesten les qüestions que s'han plantejat, que crec que són fonamentals, en totes estes irregularitats que se denuncien via sentències, etcètera, etcètera, és que vostés quan fan la definició de VAERSA semblen sentir-se contents d'allò que estan dient i no veuen quin problema hi ha en això.
I el problema greu és el que s'ha exposat, és a dir, l'
externalització completa de l'administració.

Vostés diuen: «No, és que aquí hem descobert una fórmula màgica, i és que hi hagen dos règims que subjecten una empresa pública: el règim mercantil i el propi règim de ser empresa pública sotmesos a la fiscalització que ha de fer la Sindicatura de Comptes.
» Però, per a estes coses no s'han de ressaltar solament les bonances que puga tindre cada règim -que és el que vostés fan-, sinó les mancances.
I per què dic açò?
Perquè per a l'administració, per a la pròpia gestió de l'administració, un règim mercantil té mancances.
Per què?
Perquè l'administració ha de vetllar per la transparència, no del 20% dels contractes, ni del 60% dels treballadors o.
.
.
¡no!
, pel cent per cent de la transparència, cosa que un règim mercantil no ho atorga, més que una administració, no se compensa.
O, doncs que les labors que s'estiguen fent ahí se facen amb totes les garanties de negociació amb els treballadors.

Perquè vosté diu: «Respecte a açò vaig a donar una pinzellada.
S'està fent un esforç per part del director de l'empresa i el representant dels treballadors per a arribar a acords.
» Doncs, bé, l'administració, ¿veritat que garantix això?
Garantix, sobretot, un règim per als treballadors no susceptible que hi haja un senyor que li vullga, en
un moment donat, vulnerar uns certs drets, o la qualificació que han de tindre, o les eines de treball, etcètera, etcètera, sinó que té un marc molt més estable i molt més garantista.

I vostés en açò, esta mancança de règims mercantils, no ho estan clavant dintre d'estes definicions que fan de VAERSA, perquè és el que passa després, i passa en esta sèrie d'exemples, de sentències que se posen damunt de la taula, que la fiscalització de la sindicatura no siga completa, sinó que puga arribar a este sorteig, perquè és un sorteig.
.
.
-això el síndic de Comptes ho diu-.
Funciona aixina, tal qual; se posen damunt de la taula els contractes i se fa
un sorteig.
¡I el que toca ha tocat!
I arriba a este 2 o 3% dels contractes que poc poden
resumir quina és la situació de la contractació en una empresa que toca, a dia d'avui, moltíssims diners, moltíssims, que gestiona moltíssimes competències, moltes d'elles molt delicades i que vostés només que estan fent este tipus d'actuacions, no solament en açò, sinó en la resta.

Per tant, sense repetir, el fonament és eixe.
La crítica.
.
.
, jo espere que vosté l'agafe positivament perquè sap vosté que tenim raó.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora Mollà Herrera:

I podria vosté contestar punt per punt les qüestions que s'han plantejat, que són el que esperàvem -jo crec- tots d'esta compareixença.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

Tiene la palabra doña Elisa Díaz, por el Grupo Parlamentario Popular.

La senyora Díaz González:

Muchas gracias, señor presidente.

Y muchas gracias a usted, señora Ureña, por estar aquí con nosotros, en esta comparecencia, asistir y ponernos las cosas tan claras de
nuevo, como siempre y de costumbre, porque no sé por qué hablan de ineficacia o de que no dan la cara, cuando usted siempre está aquí contestando, siempre nos da una respuesta, desde la conselleria siempre se nos da una respuesta, siempre se nos dice qué es lo que está pasando y nunca nos ha fallado.

Así que, le agradezco enormemente su asistencia, su comparecencia, y, bueno,
incluso más, porque hablan de la cuestión de personal y la ponen en entredicho, cuando usted ya ha dejado claro que hay
una comparecencia específica en este orden del día en la que usted va a hablar de este tema en concreto.
Y pienso que, incluso,
lo hace bien; no mezclar asuntos, hablar de lo que ahora le piden, que es la
situación actual de VAERSA, y este tema dejarlo para una comparecencia posterior,
concretamente, en el punto número cinco del orden del día, cosa que desde nuestro grupo parlamentario le agradecemos de nuevo.

Se hablaba también de la viabilidad, la ponen también en entredicho cuando usted muy bien ha indicado que VAERSA llevaba un par de años, un par de ejercicios arrastrando una deuda.
Entonces, en el momento que
acaba en 2009 saldando esta deuda y en una situación actual como la que vivimos, una situación de crisis que vive toda España, en una situación en la que la financiación autonómica está muy, muy desmejorada para la Comunidad Valenciana, muy deficiente para la
Comunidad Valenciana, y en esto sí que afecta porque, de hecho, VAERSA se financia mayormente con los presupuestos
autonómicos, por lo tanto le afecta, pues todo eso influye muchísimo.
Y decir que en el 2009 acaba el ejercicio sin arrastrar eso que antes se
arrastraba y manteniéndose en equilibrio, que es un logro, un gran logro por parte de VAERSA o por
parte de la
conselleria de medio ambiente.
Y le agradezco que lo haya dejado, también, tan claro.

Ponen también en entre dicho, ¿cómo no?
, el tema de los controles.
No entiendo, no entiendo por qué cuando se cumplen todos los requisitos legales habidos y por haber en la
contratación, en la gestión, y en toda la actuación que lleva a cabo VAERSA, que sí, es cierto, se ha ampliado, y tenemos que dar gracias a esa ampliación, a esa adaptación del régimen jurídico de VAERSA a la Ley de contratos del sector público por la que, ahora, puede actuar en muchos otros ámbitos, podemos beneficiarnos de esas actuaciones y sigue ese control,
cumpliendo los requisitos de la legislación mercantil, sujetándose a la fiscalización permanente de la Sindicatura de Cuentas, con la intervención general de La Generalitat que fiscaliza las actuaciones de las
consellerias, el control de la Sindicatura de Greuges y el control de esta propia cámara.
Siguen poniéndolo todo en entredicho, como es de costumbre por parte de la oposición, ante una genial, eficaz y casi perfecta actuación, gestión de VAERSA.

Por todo ello, de verdad, le agradecemos enormemente su asistencia, su aclaración.

En cuanto a contratos.
(Veus) No se deben de conocer bien la Ley de contratos del sector público, no deben de conocer bien que todos los contratos que se llevan a cabo por
parte de VAERSA cumplen toda esa normativa, no se produce irregularidad alguna,
no se produce ningún tipo de oscuridad, hay claridad, hay transparencia, como todo lo que hace este
Consell.

Y por eso apoyamos esta gestión, y, por supuesto, apoyamos todo lo que usted nos ha venido aquí a contar.

Muchísimas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Díaz.

Tiene la palabra, señora Ureña.

La senyora secretària autònomica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Señorías, voy a intentar responder a las cuestiones que ustedes han ido planteando.
Vamos a ver.

Me gustaría, primero, dejar clara una cosa.
Como todos ustedes saben, perfectamente,
VAERSA no es una excepción, ni que el gobierno de La Generalitat tenga un ente instrumental es una
excepción en el conjunto del estado español.
Tanto el propio estado como las comunidades autónomas tienen empresas similares a VAERSA, entidades que actúan en régimen de derecho privado y que son medios propios e instrumentales de la
administración.
Les voy a poner, por ejemplo, en Galicia, la empresa Gestión Urbanística de Galicia y todas las sociedades anónimas que dependen de ella; en Cataluña, Eficiencia Energética, SA; en Andalucía, la Empresa Pública para el Desarrollo Agrario y Pesquero de Andalucía; en Castilla-La Mancha, la Empresa Pública Gestión Ambiental de Castilla-La Mancha, SA; en el País Vasco, la Sociedad Pública Gestión de Viviendas en Alquiler, SA.
Y el estado español dispone literalmente de docenas de entidades de derecho público y privado que tienen la condición de servicio técnico y medio propio de la administración.

El ejemplo más similar a VAERSA es Tragsa; de hecho -como ustedes saben perfectamente- la nueva regulación de VAERSA contenida en la Ley 12/2010 ha seguido fielmente la regulación del régimen jurídico de Tragsa.
Pero, hay una cosa importante que diferencia a una empresa de la
otra.

VAERSA -y se lo he dicho a ustedes, señorías- está sometida a un control de cuentas y de legalidad mucho más riguroso que el de las empresas del estado, por ejemplo, VAERSA está sujeta a la inspección anual de la Sindicatura de Cuentas, mientras que Tragsa no.
Y basta con que
ustedes consulten la página web del Tribunal de Cuentas para ver que desde el año 1986, Tragsa solo ha sido una vez objeto de informe de fiscalización por parte del Tribunal de Cuentas, concretamente un informe aprobado por el
pleno del Tribunal de Cuentas el 17 de enero de 2008, y que se refiere a los
resultados de Tragsa del ejercicio 2001 y el ejercicio 2002.
Un informe en
veinticinco años y que corresponde a la gestión efectuada por la empresa siete u ocho años antes, frente a la fiscalización exhaustiva y anual de VAERSA, por lo que se refiere a los controles.

Por lo que se refiere al personal -aunque luego incidamos más en ello-, yo quiero que ustedes sepan que tanto los juzgados de lo Social de Valencia
como los juzgados de lo Social de Alicante han dictado sentencias a favor de la
empresa VAERSA impulsadas por los sindicatos en las que los sindicatos pretendían que se declarase la ilegalidad de los contratos temporales que suscribe
VAERSA, y, sin embargo, los jueces le han dado la razón a la empresa validando la legalidad de la contratación laboral.

Por lo que se refiere a las funciones que como asistencias técnicas realizan, se tiene especial cuidado en que las funciones se refieran a
las que corresponden a un ente instrumental y no sean las funciones propias de
un funcionario, para eso están los entes instrumentales y para lo otro están los funcionarios, nunca ejerciendo funciones de autoridad, un ente
instrumental.
Pero, sí que es verdad que el ente instrumental te da una capacidad de agilización que la administración, la administración, no tiene.
Con lo cual, el ente instrumental -como ustedes ven- es general para todo el estado español y es normal en el funcionamiento de cualquier administración.

Vamos con las contrataciones y si contratan excesivos contratos menores o pocos
contratos menores.
Yo les he dicho, como normal general, VAERSA, si estamos
hablando de contratos sujetos a regulación armonizada, tiene que someterse, como (inintel·ligible) .
.
.
de la ley, a la Ley de contratos del sector público -y así lo hace-, y, si no, se ha dictado sus propias normas, que, además, son públicas y conocidas por todo el mundo.
Pero, además, les voy a decir una cosa que es importante.

VAERSA, en el año 2009 tramitó 11.
963 facturas, que es un buen montón de facturas.
Pero, miren, el 90% de ellas son de menos de 10.
000 euros, ¿vale?
Pero, todo ese conjunto de facturas son el 18% de todo lo que ha facturado
VAERSA.
Es decir, ¿qué representa respecto del volumen total de negocio?
El 18%.
Es decir, VAERSA
realiza cada año miles de pequeñas operaciones para funcionar como una empresa que tiene 1.
600 trabajadores,
pero cuando se trata de contratos sujetos a regulación armonizada va con arreglo a la Ley de contratos del sector público, como no puede ser de otra manera.

Y el tema de la Sindicatura de Cuentas, para que también nos quede un poquito claro, no es ningún secreto, señor Sanmartín -la Sindicatura de Cuentas lo decía con toda claridad en su informe-, decía que «como consecuencia de las pérdidas acumuladas en VAERSA su patrimonio, a 31 de diciembre, ascendía a 12 millones, lo que representaba un 33% de su capital social».
Esto suponía que estábamos en uno de los supuestos de la Ley de sociedades anónimas del artículo 260.
Pero, también saben ustedes que es normal en el tráfico mercantil, en estas situaciones concretas, hacer lo que hizo el Consejo de
Administración y la Junta General, es decir, una ampliación.
.
.

El senyor president:

Vaya terminando.
.
.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

.
.
.
y una reducción de capital para reestablecer el equilibrio patrimonial.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña.

Compareixença del conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que fa la secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyora M.
ª Ángeles Ureña Guillem, per a donar explicacions sobre la política de personal de la conselleria i la de les empreses o entitats públiques que en depenen, sol·licitada pel diputat senyor Lluís Torró Gil, de l'Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits, i pel diputat senyor Adolf Sanmartín Besalduch, del Grup Parlamentari Socialista (RE número 62.
162), acumulada a la de la secretària autonòmica de Medi Ambient, Urbanisme i Habitatge, sol·licitada a petició pròpia (RE número 65.
683)

El senyor president:

Pasamos a la siguiente comparecencia, el punto número cuatro del orden del día, que era el número cinco.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Política de personal, ¿vale?

El senyor president:

Política de personal de la conselleria y de las empresas o entidades públicas dependientes de la misma, solicitada por el diputado señor Torró, y, a su vez, también solicitada a petición propia por la secretaria autonómica y por la conselleria de medio ambiente, territorio y vivienda.

Tiene la palabra el señor Torró por espacio de diez minutos.
Perdón, perdón, usted tendrá la palabra después de la señora Ureña.
Eso es lo que quería decir.

Tiene la palabra la señora Ureña.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados, a continuación voy a explicar la política de personal de la conselleria y de las empresas y entidades públicas dependientes de nuestra conselleria, a petición de los señores Torró y Sanmartín y a petición de mí misma.

Como ustedes saben, la Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y
Vivienda se creó en esta legislatura con la finalidad de unir en un solo departamento todas las
competencias fundamentales para la protección, ordenación y gestión del territorio valenciano en su integridad, incluyendo funciones que
anteriormente gestionaban las consellerias de territorio y vivienda, las de infraestructuras y de agricultura, junto con
la nueva política del paisaje, que se pone en funcionamiento en esta legislatura.

En consecuencia, a la conselleria se le adscriben una serie de entidades con personalidad jurídica propia, unas de naturaleza privada y otras con personalidad jurídico-pública, como son: el Instituto Valenciano de la Vivienda, VAERSA, la Entidad Pública de Saneamiento de Aguas Residuales y el instituto cartográfico.

El resultado es un conjunto organizativo complejo, con funciones amplias y
diversas y con la consiguiente necesidad de contar con efectivos de personal
también amplios y formado por colectivos que deben responder a exigencias muy
diferentes.

Por ejemplo, mientras el ejercicio de algunas de estas funciones requiere tener
personal con presencia permanente en todo el territorio, en otros casos se
requiere una presencia de carácter más estacional o en zonas muy específicas, mientras que en otros se requiere contar con cuadros de personal técnico numéricamente reducidos, pero muy cualificados.

Por otra parte, hay que tener en cuenta que las políticas de personal que puede desarrollar, tanto la conselleria, como las empresas, vienen muy determinadas por el marco jurídico respectivo: la ley de función pública, la normativa básica estatal, los reglamentos y demás normas administrativas en lo que se refiere al personal funcionario; y el
Estatuto de los trabajadores, los convenios colectivos y demás normas aplicables cuando se refiere al personal laboral.

Concretamente, por lo que se refiere a la conselleria, estamos hablando de un departamento que cuenta con 1.
100 puestos de trabajo,
de los cuales más del 90% corresponden a personal funcionario y el 6%, a personal laboral.
Y en
este caso concreto, en nuestra conselleria saben que se da una circunstancia que no se da en las demás, y es la naturaleza jurídica del puesto de los directores conservadores de los parques naturales.
Nosotros tenemos 24 puestos, 20 de directores de parques y los cuatro propios
del gabinete del vicepresidente, que tiene exactamente el mismo número de personal con esta cualificación que cualquier otra conselleria.

El régimen jurídico del personal de nuestra conselleria es la normativa vigente en materia de función pública, fundamentalmente, el Estatuto básico del empleado público y la Ley 10/2010, de ordenación y gestión de la función pública, aprobada por las Cortes en el anterior período de sesiones, además del convenio colectivo del personal laboral al servicio de la administración de La Generalitat para los trabajadores que tienen este tipo de vínculo.

La conselleria es un departamento del Consell, y por tanto no podemos tener una política distinta de la definida por el gobierno valenciano, y gestionada por la
Conselleria de Justicia y Administración Pública, dentro siempre del marco de los presupuestos de La Generalitat, un marco
este del presupuesto que es igualmente vinculante para las empresas.

Pero sí tenemos desde la conselleria la posibilidad de impulsar dentro de ese marco unas determinadas líneas de actuación.
Y, en este sentido, también en esos términos, podemos hablar de política de personal propia.

Entre las entidades dependientes de nuestra conselleria tenemos el Instituto Cartográfico Valenciano, es un organismo autónomo de carácter mercantil, de carácter muy especializado.
Entre las funciones tiene el desarrollo cartográfico, fotogramétrico, geodésico, topográfico y, en general, cualquier tecnología geográfica relacionada con las competencias de La Generalitat.

Cuenta el instituto cartográfico con una plantilla reducida, integrada por 34 puestos de trabajo, todos
ellos de naturaleza funcionarial, tanto de administración especial, como general; en su mayor parte técnicos cualificados en las materias específicas del instituto.
Y está llevando a cabo una labor extraordinaria para mejorar y poner al alcance de
todos -ayuntamientos, ciudadanos y empresas- la información cartográfica más avanzada de nuestra comunidad.

Respecto del Instituto Valenciano de la Vivienda, el IVVSA, es una empresa pública cuyo contenido es la gestión del patrimonio de viviendas de La Generalitat, la promoción de viviendas de protección pública y la promoción, gestión y ejecución de proyectos urbanos.
Y que además cumple una función importante como Agencia Valenciana de Alquiler en el marco de la Red Alquila.
Para desarrollar estas funciones cuenta con una plantilla de alrededor de 350
trabajadores.

El instituto tiene naturaleza de sociedad anónima y su personal íntegramente es personal laboral.
Su régimen jurídico está determinado por el Estatuto de los trabajadores y demás normas de carácter laboral y cuenta con un convenido colectivo de empresa, suscrito el 13 de
noviembre del año 1997 por los representantes de la empresa y de los trabajadores, que
constituye el marco básico de la política de personal del IVVSA.

Por su parte, Valenciana de Aprovechamientos Energéticos de Residuos, VAERSA, es también una empresa pública de La Generalitat, de naturaleza mercantil, con forma de sociedad anónima y adscrita a la Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda.

Hace un momento en la comparecencia anterior ya hemos hablado de la amplitud de
las funciones que cumple VAERSA.
El desarrollo de esas funciones requiere una
plantilla media anual que, en el año 2009, se situó en torno a los mil seiscientos trabajadores.

En cuanto al régimen jurídico de su personal, además del Estatuto de los trabajadores, hay que destacar que desde esta legislatura
y, concretamente, desde el 1 de enero del año 2008, VAERSA está adherida al segundo convenio colectivo de personal laboral al servicio de la
administración de La Generalitat.
Con la adhesión a este convenio, hemos dado respuesta a una demanda de los trabajadores de la
empresa, y por tanto, desde esta legislatura, este segundo convenio colectivo
de personal laboral de La Generalitat es el que enmarca la política de personal de la empresa.

Por último, tenemos la Entidad Pública de Saneamiento de Aguas Residuales, que es una entidad de derecho público que actúa con sujeción a las normas de derecho privado.
Por tanto, su plantilla está formada totalmente por personal laboral, en torno a los cincuenta trabajadores,
sujeta a normativa de derecho laboral común y formada mayoritariamente por técnicos cualificados, más del 70% es personal titulado superior.

Dentro de esa gran variedad de entidades, de competencias y de regímenes jurídicos hay, sin embargo, una serie de principios comunes que orientan las
actividades de dirección y gestión del personal y que responden a la política de personal que venimos impulsando desde la conselleria y que se está aplicando a las empresas públicas.

Los criterios básicos en que se concreta esa política son los siguientes: aplicación plena de los principios de igualdad, transparencia y objetividad en la selección de personal, esfuerzo permanente por la profesionalización y la mejora de las condiciones laborales de los trabajadores, diálogo permanente y búsqueda de acuerdos con los representantes legales de los trabajadores y
prioridad a la seguridad laboral y la prevención de accidentes.
Y estos principios no son meras declaraciones, sino que se
traducen en hechos, como les voy a ir desgranando a continuación.

En el caso de los funcionarios, la selección del personal se realiza conforme a lo que establece la ley de la función pública y está claro que aquí poco tiene que añadir la conselleria.
Los procedimientos los gestiona la Conselleria de Justicia y Administración Pública y garantizan los principios de capacidad, mérito e igualdad.
Estos mismos principios se aplican plenamente a las empresas de
la conselleria.

En el caso de VAERSA, desde el 2008, se rige por el mismo convenio colectivo
que el personal laboral de la administración autonómica.
Y, por tanto, la contratación de personal, la provisión de puestos y la promoción profesional sigue el mismo procedimiento con la participación de los representantes de los trabajadores.

La exigencia de publicidad se traduce en la publicación de las ofertas de trabajo en la página web de VAERSA y en el Servef, además de acudir a otras vías en función de las características de los puestos en cada caso: colegios profesionales, ayuntamientos, los
medios de comunicación.

Los candidatos son sometidos a la realización de pruebas objetivas y se seleccionan según el baremo correspondiente.
Los sindicatos representados en el comité de empresa son notificados desde que se publican las ofertas, participan en la
gestión de las pruebas selectivas y son informados de la selección efectuada en función de las pruebas.

En el caso del IVVSA, su convenio colectivo establece como regla general la
provisión de puestos mediante oferta interna al personal de la empresa, tanto de las
vacantes, como de los puestos de nueva creación.
Y los representantes de los trabajadores participan en los procedimientos,
informando sobre las propuestas presentadas y en propio convenio se establecen
las prelaciones y los criterios objetivos a valorar.

Además, este año, por acuerdo de los comités de empresa de los centros del IVVSA en Valencia y Alicante, delegados y
secciones sindicales de Comisiones Obreras y UGT, por una parte, y la dirección de la empresa, por otra, se ha puesto en funcionamiento un reglamento para la
creación y gestión de la bolsa de trabajo del IVVSA.

En este reglamento se regula el procedimiento para la creación de una bolsa de trabajo destinada a cubrir vacantes que, una vez convocadas y
ofertadas al personal de plantilla, como dispone el convenio, hayan quedado sin
cubrir, haciendo necesario recurrir a contrataciones externas.

En este reglamento se regula la publicidad para la presentación de solicitudes de inclusión en la bolsa, exigiendo la publicación de anuncios en la prensa y en la página web del IVVSA; se establece el procedimiento de convocatoria de vacantes, y
se determina cómo se han de valorar los méritos de los candidatos, correspondiendo la elaboración de criterios objetivos para cada convocatoria y su baremación a una comisión mixta integrada por igual número de representantes del comité de empresa y de la dirección del IVVSA.

Sin duda este reglamento es un ejemplo claro de ese esfuerzo que estamos
realizando por incrementar en lo posible la objetividad, la transparencia y la
igualdad en la contratación de personal.
Y es un ejemplo de la voluntad de negociar y alcanzar acuerdos
con los representantes sindicales que, como he dicho, es otro rasgo de nuestra
política de personal.

En este mismo sentido, creo que es importante mencionar otro acuerdo alcanzado
también este año, en este caso, entre la dirección de VAERSA y los representantes sindicales de esta empresa, para la estabilidad
laboral, firmado el 26 de febrero de 2010, con los sindicatos Unión General de Trabajadores, Comisiones Obreras y Sindicato Independiente de
Trabajadores.

En este acuerdo, la dirección de VAERSA y los representantes sindicales han establecido en común unos criterios claros para que los necesarios ajustes de la actividad de la
empresa a la situación presupuestaria permitan mantener el nivel de eficacia en los servicios de la
empresa, tengan la menor incidencia posible para los trabajadores y contribuyan
a fortalecer la profesionalización de los diversos colectivos de la mercantil y a minimizar la temporalidad en la
contratación laboral.

También les he mencionado uno de los principios básicos de nuestra política de personal: el esfuerzo por mejorar la profesionalidad y las condiciones
de trabajo de los distintos colectivos.
Creo que es importante el acuerdo que
se alcanzó, a finales de la pasada legislatura, con un colectivo especialmente numeroso
dentro del personal funcionario de la conselleria, como son los agentes medioambientales.

Este acuerdo se alcanzó en la legislatura anterior, pero se ha hecho efectivo en la actual y la conselleria ha hecho un esfuerzo muy importante para adoptar siempre, en diálogo con los sindicatos, las medidas concretas y viables que han permitido
satisfacer las demandas de este colectivo, con la reclasificación de los puestos de trabajo y las mejoras retributivas consiguientes.

También queremos seguir mejorando las condiciones de otros colectivos de funcionarios
y estamos trabajando en este sentido en la medida que corresponde a las
competencias de nuestra conselleria.
Pero, como todos ustedes conocen perfectamente, nos encontramos en una situación económica que hace inviable en estos momentos plantear otras mejoras retributivas.

También desde las empresas se trabaja permanentemente para profundizar en la
profesionalización de sus trabajadores y en la consolidación de las relaciones laborales.

Les he mencionado el caso del IVVSA, todas las vacantes y los puestos de nueva
creación han de ser ofertados al personal de plantilla.
De esta forma, no solo algunos
puestos están reservados a la promoción interna, sino todos.

Y, especialmente significativo en este sentido es el esfuerzo de VAERSA por
promover la estabilidad de la plantilla y reducir al mínimo indispensable la contratación eventual.
Desde el año 2006, VAERSA ha convertido 600 contratos temporales en contratos fijos o fijos
discontinuos.
Y el acuerdo de este año con los sindicatos ha permitido, sobre todo, que los ajustes presupuestarios
en la actividad de la empresa se hayan llevado a efecto sin despedir a ningún trabajador, ni reducir el número de contrataciones indefinidas.

Parte importante de este esfuerzo por la profesionalización y la mejora continua en las condiciones de trabajo es la inversión en formación, mediante cursos y actividades dirigidos al perfeccionamiento y actualización de las capacidades de personal, y a la mejora de las oportunidades de carrera
profesional para todos los trabajadores.

Por ejemplo, la conselleria ha realizado en los últimos años cursos de formación homologados por el IVAP en materias como: incendios forestales, contaminación acústica, gestión integral de la contaminación, gestión de residuos, responsabilidad ambiental, formación de los agentes ambientales para actuar como policía judicial.

También en las empresas se presta atención especial a la formación.
Por ejemplo, en VAERSA se han impartido en esta legislatura más de 30.
000 horas de formación para su personal.
Y solo el año pasado, el 60% de sus trabajadores pasaron por distintos cursos de formación, talleres y seminarios.

Igualmente, el IVVSA cuenta con un plan de formación propio que se oferta anualmente y se da a todos los trabajadores del instituto
la posibilidad de realizar dos acciones formativas por curso.
Además el plan de formación contempla la concesión de permisos retribuidos para los estudios a los trabajadores que cumplan
determinados requisitos, con el fin de que puedan compatibilizar la realización de estudios con su actividad laboral.

Y a todo esto se añaden las ayudas sociales y medidas de apoyo de las empresas a los trabajadores,
incluyendo seguros colectivos, fondos para las prestaciones extrasalariales,
que supusieron en concreto para el IVVSA el año pasado la concesión de ayudas por más de 130.
000 euros.

También les he mencionado la seguridad y la salud, como criterios básicos de nuestra política de personal.
En el caso de la conselleria, por supuesto, cumplimos todos los criterios y programas que marca la política común de la administración autonómica y en el caso de nuestras empresas tratamos de ir más allá del estricto cumplimiento de la ley de prevención de riesgos laborales.

En este sentido, quisiera destacarles la actuación de VAERSA, que cuenta con un servicio de prevención propio que presta los servicios de seguridad y salud e higiene industrial y
estamos trabajando para ampliarlo de modo que un futuro próximo asumirá la especialidad de ergonomía y psicosociología aplicadas.
El esfuerzo de VAERSA en este sentido ha sido reconocido con la
obtención de la certificación de la que les hablaba en mi comparecencia anterior, OHSAS de prevención de riesgos laborales.

El caso de la entidad es distinto al de las otras dos grandes empresas, se
trata de un ente de derecho público con una plantilla muy reducida en régimen de derecho laboral y donde casi las tres cuartas partes son técnicos cualificados.
Como consecuencia, las exigencias que conlleva la gestión de su personal son también diferentes.

La entidad ha mantenido desde su creación una política de personal adecuada a sus competencias y ha actuado en todo momento de
acuerdo con los trabajadores, a través de su representación en el comité de empresa.
Yo creo que la entidad es un ejemplo de eficiencia en la gestión de los recursos humanos, puesto que con esa plantilla reducidísima es capaz de gestionar una inversión de cien millones de euros al año, financiar y controlar la explotación de 450 instalaciones de depuración y gestionar el canon de saneamiento con unos ingresos de más de doscientos millones de euros al año.

En conclusión, señorías, en la medida en que lo permiten nuestras competencias y dentro de los límites que nos marca cada año la ley de presupuestos, como no puede ser de otra manera, considero que desde
la Conselleria de Medio Ambiente, Agua, Urbanismo y Vivienda estamos intentando
llevar a cabo en la propia conselleria y en nuestras empresas y entidades la mejor política de personal posible, una política viable, razonable, adecuada a las responsabilidades que nos corresponden y
tratando de conseguir el mayor consenso con los propios trabajadores y con sus
representantes legales.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Ureña.

Tiene la palabra por el plazo de diez minutos el diputado señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies.

La veritat és que després de tant de temps d'haver presentat esta compareixença, perquè ja crec que duem més d'un any i mig presentant-la, decaient perquè havia transcorregut el termini i tornant-la a presentar, etcètera, quan ens preguntàvem per què era això, la veritat és que l'explicació pot vindre determinada perquè vostés volien vindre ací amb una certa pacificació amb els sindicats, que saben que els tenen d'ungles des de fa molt de temps en la conselleria i en les diferents empreses, i
tractar de poder vendre algun tipus d'acord per a no quedar del tot malament.

Mire, jo no vaig a entrar en molts detalls, fonamentalment perquè entenc que n'hi han moltíssimes qüestions que es podrien tocar.
El fet que hi ha fraus en la contractació que inclús vosté sap perfectament que han estat inclús sancionats per la inspecció de treball.
Però jo vull centrar-me sobretot en dos qüestions, que crec que són les més rellevants, sobretot perquè no afecten només els treballadors sinó que també tenen una afecció molt important sobre la pròpia funcionalitat i la relació de l'administració amb els ciutadans.

Eixes dos qüestions bàsiques són, d'una banda, el fet que hi haja en estos moments personal no funcionari fent
treballs que no li corresponen, cedits per empreses o altre tipus de qüestions, eixa la primera.
I, la segona, el que vosté està ací dient un poc presumint que acaben d'arribar a un acord del fet de com es contracta i com se selecciona la gent,
fonamentalment en les empreses.
Una cosa ha de vore amb les empreses i la
conselleria i l'altra cosa ha de vore amb les empreses.

I, en eixe sentit, hi hauria tota una sèrie de qüestions que caldria tractar.
En primer lloc, la infradotació de personal funcionari, no ho dic jo, ho han dit els sindicats en repetides
ocasions.
Vostés el que estan fent és encarregar a empreses públiques o bé contractant empreses privades la realització de molts serveis bé a través de capítol II, a través de despeses de funcionament, famoses despeses que es fan de contractes i això, o inclús, de vegades, pitjor encara, a través del capítol VI de les inversions reals, que el que es fa és d'alguna forma falsejar l'objecte real de les contractacions.

Perquè el que està fent-se és contractant, a través de contractes administratius, està contractant-se personal que no té la condició de funcionari de carrera.
I això és important, perquè eixe personal està exercint moltes vegades potestats públiques en la conselleria, tramitació de procediments sancionadors, de contractació, de gestió de personal, autoritzatoris d'activitats, de responsabilitat patrimonial o de valoració d'impacte ambiental.
Tot això són qüestions molt greus i molt importants que no haurien d'estar mai en mans de ningun tipus de treballador que no siga funcionari, perquè són els funcionaris els qui tenen la competència exclusiva.
I de fet vosté sap que algun sindicat també ja ha recorregut davant els tribunals estos tipus d'actuació i altres
externalitzacions que també estan produint-se en contra de la legalitat.
Si estem contractant a través del capítol VI, evidentment, no està complint-se el fet que uns diners que teòricament són per a inversions es dediquen a una altra cosa.

Jo voldria preguntar-li algunes qüestions concretes per a que puguen aclarir-se determinades qüestions.
A vore.
Hi ha una evidència prou clara i és que en els últims anys les competències de la conselleria han tendit a créixer de forma bastant important, ha anat assumint funcions i competències algunes derivades, traspassades d'altres conselleries i altres, diguérem, d'assumpció de competències pròpies.
Això d'una banda.

I d'una altra banda, a més, cada vegada les exigències d'intervenció administrativa són més altes, perquè la legislació ambiental i urbanística, sobretot tant la que ens ve d'Europa, l'estatal o com la pròpia autonòmica, jo quasi inclús diria esta última perquè acaba de ser una maraña que ja vorem vostés com poden traure això, els dic que ha de ser una maraña molt complexa.
I això genera cada vegada més necessitats administratives.
Però, tanmateix, el personal de conselleria no creix, val, inclús en alguns casos concrets ha anat disminuint.
Com és possible eixa qüestió?
Com és possible?
Vostés com fan front a més funcions i funcions més complexes que exigisquen més personal si cada volta en tenim menys?
Jo eixa pregunta m'agradaria que la responguera, perquè jo sincerament no ho entenc.

Paral·lelament podem observar com VAERSA o IVVSA o altres empreses han vist com el seu
número de treballadors ha anat creixent.
I no estic referint-me només al tipus de treballador fixos discontinus que es dediquen a fer brigades
forestals, etcètera, etcètera, sinó a altres tipus de treballadors amb una qualificació tècnica important, que eixos sí que tendeixen a créixer.
La solució de l'equació és clara per a tot el món i és que vostés agafen eixos treballadors que estan nomenats a dit i els posen a treballar
dins de la conselleria a fer la faena que faria els funcionaris.

M'agradaria saber quants llocs vacants de la relació de llocs de treball estan en estos moments coberts per gent contractada per
VAERSA, IVVSA i altres empreses privades.
Quantes?
I quantes d'eixes contractacions es realitzen a través del capítol VI del pressupost?
I també que ens explique per què no es cobrixen eixes vacants, perquè això un podria entendre que en un moment determinar se li presente un problema:
resulta que se m'ha produït una vacant, he de fer un procediment i necessite una persona.
.
.
No seria la forma correcta, però podria entendre's, una solució conjuntural a eixa qüestió es podria donar.
Però en la pràctica eixe tipus de qüestions continuen produint-se.

I, a més, hi ha una altra qüestió important.
Perquè és que quan este personal es cobreix amb gent d'empreses normalment sols resultar-li a l'administració més cara que tindre un funcionari, al voltant d'un 30%.
I la major part dels treballadors estos cobren menys diners.
Per tant,
la diferència on va a parar eixos diners, ¿vostés tenen alguna idea de què fa amb ells les empreses que estan proveint l'administració d'estos treballadors?

I, bé, la segona qüestió, que és la qüestió de com es contracta.
I podria (inintel·ligible) .
.
.
perquè el que estic dient-li jo no ho diuen només els sindicats, de tot això inclús podria posar-li paràgrafs de la mateixa Sindicatura de Comptes, que vosté diu que és on es denuncien estes situacions concretes.
Per exemple, a 2006 denunciava que
44 treballadors de l'IVVSA estaven prestant els seus serveis en unitats diferents de la Conselleria
de Medi Ambient i inclús, en algun cas, també de la Conselleria d'infraestructures.
També coses semblants en el tema de VAERSA.

A mi hi ha una cosa, vaig a llegir-li una qüestió que és l'altra qüestió important.
L'informe d'auditoria de compliment corresponent al compte general de 2009 de La Generalitat
sobre VAERSA, ens diu el següent: «Tots els processos selectius se solen realitzar en el departament de recursos
humans de VAERSA.
Per a la captació de personal es recorre al Servei Valencià d'Ocupació, Servef, i a la publicació de les ofertes en la pàgina web de l'entitat -com vosté ací diu molt bé-.
De la documentació revisada s'observa l'existència -en este cas, diu- de quatre contractes temporals per obres i serveis determinats en el que no s'ha seguit el procediment selectiu que garantisca els principis de publicitat i
concurrència, atés el seu caràcter extraordinari i immediatesa.
» Per tant, alguna vegada no ho fan tan bé com vostés diuen que ho fan.

Però és que el més greu no és només això sinó el següent: «Quant als principis d'igualtat, mèrit i capacitat de la resta d'expedients de contractació revisats cal indicar que en la major part dels casos l'única prova selectiva que realitza VAERSA és una entrevista personal de la qual no existix constància escrita en l'expedient.
» A mi m'agradaria saber com es pot garantir els principis d'igualtat, mèrit i capacitat en expedients de contractació si, segons el que diu la Sindicatura de Comptes, que supose serà de veres, supose serà de veres, perquè vostés ja diuen que la Sindicatura de Comptes va a missa, si això és de veres com es garantix això amb una entrevista de la qual a més després ningú pot tindre constància perquè resulta que l'expedient un va vore com s'ha valorat eixa entrevista i com s'han valorat eixos mèrit i resulta que ahí no hi ha res.

Per tant, això m'agradaria que ho explicara.
Perquè, clar, el que està produint-se de fet és que.
.
.
Jo sé que no són totes les contractacions, perquè això no seria massa raonable.
Però una bona part de les contractacions que fan vostés no són contractacions que respecten este tipus de coses, perquè tenen, i per això tenen a VAERSA i a altres entitats, unes entitats en les quals, com no estan
subjectes als controls que haurien d'estar subjectes, poden vostés influir de forma directa sense que ningú els diga res.

I acabe amb una qüestió.
En març de 2008 la síndica de Greuges va remetre a totes les conselleries un escrit en què sobretot es deia i es recordava el deure legal de respectar la legislació sobre ocupació pública, sobre contractació administrativa, etcètera, etcètera.
I el que voldria saber és de quina manera, i atés que el que està dient-nos la Sindicatura de Comptes és que això no ho complixen, és de quina manera pensen resoldre eixa situació que, insistisc, en 2008 ja denuncià la Sindicatura de Greuges i que a finals de 2009 la Sindicatura de Comptes cada
dia que no estava resolta esta qüestió.

El senyor president:

Gràcies, senyor Torró.

Té la paraula la senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyora Ureña, hi ha qüestions que s'han plantejat abans que en l'anterior compareixença, que van en la línia del que ara estem tractant, que jo crec que han quedat molt en l'aire i que vosté no ha volgut, pense jo, o no ha pogut contestar, que és el tema, per exemple de sentències que hi ha sobre les irregularitats i els possibles fraus comesos en les
contractacions.
En aquest cas se parlava de VAERSA i ara s'està parlant a nivell més extens.
Per tant, jo voldria recordar-li que això encara està en l'aire i vostés jo crec que haurien de pronunciar-se.

Al marge d'això, el tema dades a mi em crida l'atenció i voldria fer preguntes molt concretes.
Vosté creu recomanable que els llocs de treball en l'administració pública, els directes de la conselleria, siguen fins i tot menors que els d'una societat mercantil?
És a dir, l'administració pública, la Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, que ha de
ser la garant dels drets i almenys de la transparència, etcètera, té menys treballadors que una empresa mercantil que crea per a desviar les seues
pròpies competències.
Vosté això ho veu raonable?
Perquè vostés argumenten que és que el tema, el tràmit administratiu és complicat i així se facilita.
Però, home, se facilita, ¿fins a quin punt?
Perquè jo el que entenc és que les empreses públiques que vostés almenys estan posant en màquina, les que tenen 34 treballadors són les que funcionen, les altres no funcionen ninguna; creen forats en l'administració, creen irregularitats, creen sentències en contra, creen moltíssimes qüestions, creen rescats que fan vostés en operacions, que el que fa és fer una operació fictícia per a que parega el que no és en realitat, que és que estan sanejades, etcètera, etcètera.
I tot això ho argumenten vostés dient que és que en l'administració es complicat i l'empresa pública afavorix.
De fet, a dia d'avui, on més problemes tenen vostés és en les empreses públiques i en les societats mercantils, que estan desviant del que és allò raonable, que és l'administració pública.

A part d'això, vosté diu: 1.
600 treballadors en VAERSA en 2009.
Una, quan encara no havien assumit
unes competències importants que han assumit d'entendre que s'augmentara la plantilla.
Dos, per què no hi ha dades més actuals?
No puc entendre que vosté, secretària autonòmica, les dades dels treballadors de VAERSA només que puga parlar de 2009.
Estem a finals de 2010 i és que, des del primer dia de 2010, vostés haurien de tindre les dades dels treballadors que en VAERSA a dia d'avui estan adjudicats en esta empresa pública.

Jo voldria que se parlara de totes estes coses que estem plantejant, però una cosa que ara és d'actualitat i que voldria que algun representant de l'administració pública intentara aclarir.
Què hi ha de l'article 30.
9 de la Llei de pressupostos, que diu que es preveu una reducció del salari del personal laboral de les societats mercantils d'una minorització del 5%?
Vostés han notificat al personal laboral de les societats mercantils de l'administració pública, i més concretament de la conselleria, que se'ls va a reduir el sou un 5%?

El Partit Popular està proposant una minorització del 5% del salari, de la massa salarial, de tots els treballadors personal
laboral de totes les societats mercantils de la Comunitat Valenciana dependent
de La Generalitat?
Això és el que estan proposant vostés?

Perquè és: «No obstant, el que preveuen els articles 23 i 30.
1 d'esta llei, i amb efectes de l'1 de gener de 2011, la massa salarial del personal laboral de les societats
mercantils a què fa referència l'article 22.
c) de la present llei, suportarà una minorització del 5% respecte de la massa salarial autoritzada per a l'any 2010.
» Això en la Llei de pressupostos que estem debatent.
Estan vostés proposant açò?

Perquè jo vaig sentir en algun moment que el Partit Popular votava en contra de la
reducció de la massa salarial, del sueldo, dels funcionaris públics, cosa que ens vam alegrar que estiguérem alguns en contra d'esta mesura, que a nosaltres ens pareixia injusta i brutal.

Vol dir açò que el Partit Popular ara vol suportar les conseqüències de la crisi amb el sou dels treballadors de les empreses públiques, societats mercantils?
I els ho han notificat en algun moment a estos
treballadors?
Hi ha hagut una reunió de la conselleria amb les empreses mercantils, de les societats mercantils
dependents de La Generalitat per a notificar-los que La Generalitat obligarà a baixar el sueldo d'estos treballadors?

Ho dic perquè dintre de no res anem a tindre el debat dels pressupostos i volem saber fins a
quin punt vostés han sigut responsables o, almenys, valents de dir que vostés pretenen baixar-los el sou a uns treballadors que res tenen de.
.
.
 suportar la greu situació de crisi que no solament l'han provocat.
.
.

El senyor president:

Gracias.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
a nivell global, sinó que vostés l'estan empitjorant a nivell territorial.

Gràcies.

El senyor president:

Gracias, señora Mollà.

Tiene la palabra el señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Jo no vaig a insistir més sobre el que he insistit en el tema de VAERSA, però es repetixen en les empreses que té la conselleria, com pot ser IVVSA o les que s'han comentat aquí.

Jo el que sí que vull ratificar-me -i li ho dic perquè ho penso- és que s'està utilitzant -jo no dic sempre, evidentment-.
.
.
però vostés estan utilitzant aquestes empreses públiques, sobretot en el cas concret de VAERSA, per a seleccionar personal d'acord amb els seus interessos.
Evidentment, interessos partidistes.

Insisteixo també que.
.
.
Evidentment, té vosté raó en això, que encara que siguen empreses mercantils de dret privat, són empreses públiques i estan subjectes al règim de comptabilitat pública, però també li insisteixo que el que vosté diu, la diferència entre Tragsa i VAERSA, la Sindicatura de Comptes.
.
.
Jo li recorde de nou
que la Sindicatura de Comptes fiscalitza el que fiscalitza.
I en este cas
concret -insisteixo- no passa del 3% dels expedients.
I quina casualitat que en este 3% se troben
anomalies i irregularitats -algunes esmenables, altres no- en el 93% dels expedients.

Clar, jo, com diria el nostre síndic portaveu del Grup Parlamentari Socialista, s'imagina la quantitat a la millor de casos Gürtel que podrien sortir a la llum en cas que la Sindicatura de Comptes fiscalitzés el cent per cent dels contractes?
Clar, jo li pose un exemple, li pose un
exemple il·lustratiu.

Mire, l'any 2004 -il·lustratiu perquè després li diré-, l'any 2004, VAERSA va contractar una empresa, va contractar una empresa per a dur
a terme una campanya de sensibilització relativa al bon ús dels contenidors grocs.
En l'any 2004.
El gerent de VAERSA pense que aleshores era el senyor Blasco, encara
no estava el senyor Cotino.

El procediment contractual utilitzat va ser negociat sense publicitat, però ascendia el total a 120.
000 euros, sense comptar l'IVA.
Clar, la Sindicatura de Comptes, per casualitat, perquè el va agarrar dins d'este percentatge, va apreciar irregularitats i anomalies en tot el procediment.
De fet, des de la incorrecta utilització d'aquest tipus de contracte, el contracte negociat sense publicitat, que no es
corresponia amb l'objecte del mateix contracte, fins a l' incompliment del mateix contracte.
És a dir, no haver prestat el servei i VAERSA pagar-li el 50% i, a més, no li va imposar cap tipus de penalització.
No sols ho va dir la Sindicatura de Comptes, sinó que ho va ratificar totalment la mateixa advocacia de La Generalitat.

Clar, sap de quina empresa es tractava?
Ho dic jo pel tema de transparència o utilitzar aquestes empreses, aquestes mercantils per a amañar contractes públics o seleccionar personal.
Doncs es tractava d'una empresa que és Orange Market.
Concretament, la primera vegada, la primera vegada que sortia
el nom, però que aleshores no ho coneixíem.
I com tots sabran aquí, és una empresa estretament relacionada, com vosté sabrà, amb el cas Gürtel.

Clar, ho poso, sí, com a exemple il·lustratiu, perquè va ser per primera vegada.
.
.
, qui contracta per primera vegada a Orange Market
va ser VAERSA -insisteixo- en l'any 2004, en un campanya de sensibilització per al bon ús -adone-se'n-, per al bon ús dels contenidors grocs.
I, clar, vulnerant -no ho dic jo, la Sindicatura de Comptes, la mateixa advocacia de l'estat-.
.
.
Però sense prestar servei, se li paga el 50% i, a banda, no se li imposa cap tipus
de penalització ni se li exigix cap tipus de responsabilitat, malgrat no haver-ho fet.

Ho poso jo com a exemple il·lustratiu del que li dia sobre la política de personal en aquestes mercantils de dret privat.
Per què?
Perquè se fiscalitzen com se fiscalitzen, malgrat -jo no estic parlant ara ahí de Tragsa-.
.
.
Però li dic sincerament: quan jo abans li he parlat de nepotisme, jo entenc per
nepotisme com a un tracte de favor, bé siga, bé siga a una empresa o bé siga este tracte de favor per a personal concret.
I pense que s'ha de fer una tasca molt important en el tema d'aquestes irregularitats no solament laboral, sinó el tema del nepotisme o el tracte de favor a través d'estes mercantils.

I acabo dient-li -estos 34 segons-, senyora secretària autonòmica, que, evidentment, jo no li discuteixo que aquestes empreses instrumentals
estan utilitzades també per altes conselleries, i algunes d'adscripció política, pertanyent al partit al qual jo estic adscrit, evidentment que sí, perquè són unes empreses instrumentals per a complir uns objectius que se li encomanen.
Faltaria més!
No les van inventar vostés quan van entrar.
Quan nosaltres governàvem a la Comunitat Valenciana, ja s'utilitzaven.

Però, clar, una cosa és donar les competències que se'ls està donant i, sobretot, la fiscalització, que ja no parlo ni tan sols de la Sindicatura de Comptes, ni de la mateixa
advocacia de l'estat, que coincidix en part important d'esta fiscalització de la sindicatura, sinó per part de vostés mateixos, que són els responsables en última mesura de dur a terme una funcionalitat o, almenys, evitar en el possible
el que està succeint fins ara.

El senyor president:

Gracias.

Tiene la palabra Mariano Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

En principi, moltes gràcies, senyora Ureña, per comparéixer una vegada més davant d'aquesta, d'aquesta comissió.

I jo, arreplegant les darreres paraules del representant socialista, em sorprén que en un dia com avui parle de nepotisme i parle de tractes de favor amb el
que està caient.
I cal intentar desvirtuar.
.
.
.
Jo diria que és una de les compareixences més exhaustives que avui hem vist aquí, de les dos concretament, i de les que en edicions anteriors mos ha fet la
secretària autonòmica.

I crec que si alguna cosa ha quedat clara, ha quedat clara precisament, ha
estat que la conselleria està duent a terme la millor política de personal possible.
Una política que sobretot, sobretot, ha de resultar viable.
Això no ho tinguéssem mai de perdre de vista.
Una política que és raonable -perquè costa molt poc a vegades fer castells a l'aire- i que està completament adequada a les responsabilitats que, tant la mateixa conselleria
com cadascuna de les empreses públiques, que s'han detallat una per una, li corresponen.
Cada una, naturalment, amb les seues
peculiaritats, amb unes plantilles que.
.
.
, entre i unes altres, són ben diferents.
Perquè, clar, els objectius a aconseguir també són ben diferents, diferents tant en el seu nombre d'integrants.
.
.
, diferent en els tractaments que cada una té de portar a terme en les coses que té de tirar endavant.

Però sempre.
.
.
I una de les coses que m'he quedat jo de les paraules de la secretària autonòmica és que sempre s'intenta aconseguir el major consens entre els treballadors i els seus
representants legals, cosa que és molt important, perquè no anem a intentar llevar el punt número 1 del que estem parlant, que, en definitiva, estem parlant de la política de personal que seguix la conselleria i aquestes empreses.

Per tant.
.
.
També el senyor Torró avui sembla que fea una lloa als funcionaris, cosa que m'alegra escoltar-li per part seua.
I dia que en la conselleria cada vegada sembla
que n'hi han més treballadors laborals que funcionaris, però en el que és la conselleria, si no he agafat mal la dada, parlava de 1.
100 llocs de
treballs en la mateixa conselleria, dels quals el 90% corresponen a funcionaris
i només un 6% a personal laboral.
Per tant, la generalització que vosté intentava fer d'estos arguments no s'acoblen al que és pròpiament la conselleria.

També m'ha paregut molt adequada la puntualització que fea la secretària autonòmica dels 24 llocs de personal eventual, i detallava.
.
.
, perquè, bé, en aquesta categoria dia que s'incloïen els llocs de directors conservadors dels parcs naturals que tenen eixa
naturalesa.
I el que no ha dit la senyora secretària autonòmica és que això és a causa que ací se va disposar per part del Consell amb el Decret 57/1994, que va ser publicat
pel govern socialista.

Per tant, crec que ha quedat molt clar que el personal al servici de la
conselleria i de totes les empreses, evidentment, és un conjunt organitzatiu molt complex, amb unes funcions molt àmplies, molt diverses.
I que això ha de comptar amb unes plantilles que sempre necessiten un personal eficient,
unes plantilles suficients, que responen a exigències molt diverses, molt diferents.
I algunes vegades tindrà de ser personal funcionari i altres vegades personal laboral.

Per tant, les polítiques de personal que poden desenrotllar tant la conselleria, per un cantó, com les empreses públiques, estan determinades pel marc jurídic, un marc del qual no es pot eixir, un marc jurídic.
I cal tindre en compte, en el que es referix, per exemple, als funcionaris,
la llei de funció pública.

Sabem que la Llei 10/2010, d'ordenació i gestió de la funció pública, que vam aprovar en aquestes Corts, actualment.
.
.
, bé, la vam aprovar fa pocs mesos, però que actualment està recorreguda davant el Constitucional pel govern de Zapatero.
I també tota la normativa bàsica estatal, com són reglaments.
O també, quan parlem de personal laboral, cal tindre en compte l'Estatut dels treballadors, els convenis col·lectius i la resta de normes aplicables.
En definitiva, una política de personal que té d'estar basada en lleis superiors que de cap manera mos podem saltar.

Per tant, una conselleria, com dia, la secretària autonòmica, amb una diversitat d'objectius molt importants, fa que també tinga de fer front a unes funcions molt àmplies.
Per això, de cap manera podem parlar que.
.
.
, no se pot qüestionar que hi haja personal, com dia, per cada una de les empreses públiques que fea referència, que algunes inclús han superat, han superat el personal que té la mateixa conselleria, perquè les funcions que avui per avui -i no vaig a parlar de VAERSA, perquè se n'ha parlat molt avui-.
.
.
, són molt àmplies, són molt àmplies.
I, per tant, està fent funcions i necessita este personal.

Però sí que m'agradaria també destacar que des de l'any 2006, VAERSA ha convertit 600 contractes temporals en contractes fixos o
discontinus, cosa que moltes vegades sempre s'està lluitant per a això.
I d'acord -que també fea referència la secretària autonòmica- amb els sindicats, ha permés precisament que els ajustos pressupostaris en l'activitat de l'empresa s'hagen portat a terme precisament sense despedir a cap treballador ni reduir el
nombre de contractacions indefinides, que també m'agradaria deixar-ho molt clar.

I el que, en estos poquets segons que me queden, el que sí que m'agradaria deixar molt clar és no arreplegar.
.
.
, no podem de cap manera acceptar estes elucubracions que fea
el senyor Torró, dient que.
.
.
Bé, evidentment, alguna errada ha hagut, i els tribunals així ho han detectat i així ho han marcat.
Però el que no se pot fer és extrapolar un fet puntual als criteris generals del que és la contractació, perquè si alguna cosa té clara la conselleria i les empreses són els quatre pilars bàsics -que els dic ràpidament-, com són l'aplicació plena dels principis d'igualtat, transparència, objectivitat en la selecció del personal; l'esforç que se fa, com a segon pilar, l'esforç permanent per la professionalització i la millora de les condicions laborals dels treballadors -ha fet referència a una sèrie de cursos- i el diàleg permanent.
.
.

El senyor president:

Vaya terminando, por favor.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
i busca d'acord entre els representants legals i tots els treballadors.

Per tant, de cap manera pensem que.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
la política de personal és tan nefasta com han volgut donar a entendre.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
els que m'han precedit en el torn de la paraula.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Tiene la palabra de nuevo, doña María Ángeles Ureña.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Intento contestar a algunas de las cuestiones que a sus señorías les preocupan y que han planteado a lo largo de sus intervenciones.

Primero, me gustaría aclarar que la relación de puestos de trabajo que conforman nuestra conselleria, solo el 10% de esa relación de puestos de trabajo está actualmente vacante.
Es decir, que tenemos la plantilla que tenemos asignada
razonablemente, muy razonablemente, cubierta.
Por eso, señor Torró, le contestó expresamente a una pregunta suya, que me decía: « ¿Cuántos puestos de la RPT están cubiertos con asistencias técnicas?
» Que yo lo digo suave y lo digo así: ¡ninguno!
, no podría estar ningún puesto de la RPT cubierto con una asistencia técnica, ¡ninguno!
.
.
.
La plantilla está al 10% de los puestos de trabajo.
.
.
, o sea, perdón, al 90% cubiertos, con sus titulares, ¿eh?
O sea, que yo creo que es muy importante que eso se quede claro.

Segundo, VAERSA e IVVSA, como entes instrumentales que son tienen la obligación de realizar los trabajos que le encomiende la administración de La Generalitat y los organismos públicos de ella dependientes.
Las encomiendas de gestión, como entes instrumentales que son, lo son para realizar funciones de apoyo en
diversas áreas de la conselleria, pero que en ningún caso implican ejercicio de funciones públicas.

Las asistencias técnicas que prestan sus servicios en la conselleria lo hacen realizando tareas de obtención de datos y documentación, búsqueda y recopilación de jurisprudencia, recopilación y ordenación de datos técnicos y estadísticos, apoyo a la gestión del plan de vivienda, siempre funciones de apoyo de carácter meramente instrumental, nunca funciones que están reservadas al personal funcionario, que es quien las lleva a cabo.

Quizá el personal funcionario está haciendo un esfuerzo, señor Torró, para hacer frente a todas las tareas que la conselleria tiene encomendadas.
Conforme hemos ido incorporando competencias, han venido
las respectivas plantillas que las llevan a cabo, pero es cierto que hay que
trabajar mucho en la conselleria para sacar adelante las tareas que tenemos encomendadas.

Y a mí me gustaría acabar mi intervención con una cosa que creo que no les debe de sorprender a sus señorías.
Dejarles claro que el gobierno de La Generalitat tiene por norma cumplir las
normas vigentes y que, por lo tanto, lo que se ha hecho hasta ahora ha sido
reducir el sueldo de los trabajadores conforme nos ha venido impuesto.
Y nada más.
(Veus) Funcionarios, ¿vale?
(Veus) que lo tengan claro.
Hasta ahora se ha reducido lo que el Gobierno de España ha decidido que se tiene que hacer, (veus) y no lo ha decidido el gobierno del presidente Camps.

Y ahora, para acabar.
.
.
¿Cuánto me queda presidente?
(el president intervé sense micròfon; inoïble)

Pues, para acabar, quiero leerles una cosita, porque a ustedes les perturba
mucho qué dice la Sindicatura de Cuentas, cómo está la fiscalización (veus) de nuestras empresas públicas.
Pues, les voy a decir, si las observaciones de la sindicatura respecto (veus) de la gestión de nuestras empresas públicas les parecen a ustedes dignas de ser tenidas en cuenta, miren lo que dice
el tribunal de cuentas sobre la actuación (veus) del Gobierno de España en su memoria de actuaciones del año 2009 en relación con el informe de fiscalización de la contratación celebrada durante el ejercicio 2005 por las entidades sometidas al texto
refundido de la ley de contratos del sector público, es decir, no estamos hablando de las empresas, estamos hablando del
Gobierno de España.

Miren, más de cuatro mil contratos recogidos en el registro de contratos de la junta
consultiva de contratación administrativa y que, por su cuantía, deberían figurar en las relaciones enviadas al tribunal de cuentas por los órganos de contratación de ocho ministerios, no se contienen en ellas.
Respecto a la remisión de expedientes al tribunal de cuentas que establece el artículo 57 del texto refundido de la ley de contratos de sector público, las entidades afectadas han remitido 2.
727 expedientes.
(Veus) En función de los datos que figuran en el registro público de contratos, deberían haber remitido otros 282.

Los documentos más significativos o más frecuentemente emitidos en los expedientes analizados son el informe del
servicio promotor de la contratación, el certificado de la existencia de crédito, el acta de comprobación del replanteo, la resolución motivada aprobando el expediente de contratación y el gasto, la declaración responsable de los licitadores de no estar incurso en prohibición para contratar, los informes técnicos solicitados por el órgano de contratación sobre la procedencia de la adjudicación, los trámites en los supuestos de ofertas incursas en presunción de temeridad, la justificación de solvencia económica, financiera, técnica y profesional de los adjudicatarios y la documentación acreditativa de la realización total o parcial del contrato.

Las incidencias más sobresalientes en la tramitación de los expedientes han sido: insuficiente justificación del trámite de urgencia; (veus) deficiencia respecto al establecimiento, contenido y métodos de valoración de la aplicación de criterios objetivos; falta de autorización del ministerio en los contratos en que era necesario por imperativo legal; no
constancia de negociación por las partes interesadas en los contratos adjudicados por procedimiento
negociado; exceso en los plazos de prórroga, y un etcétera, etcétera de irregularidades que detecta el tribunal de cuentas en la contratación realizada por el Gobierno de España.

Señorías, (veus) creo.
.
.
, creo, señorías,.
.
.

El senyor president:

Por favor.
.
.

La senyora secretària autonòmica de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

.
.
.
que hemos dejado bastante claro que la actuación del gobierno de La Generalitat y, en concreto, de la Conselleria de Medio
Ambiente, en relación con los temas de la gestión de personal, han estado explicitados con toda claridad a sus señorías.

Creo que no me he dejado en el tintero ninguna pregunta de las importantes (veus) que ustedes querían tener respuesta.
.
.
, y (veus) espero que con esto les he dado cumplida respuesta a (inoïble) .
.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Pues, muchas gracias.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

Senyor president, per una qüestió de reglament.
.
.

El senyor president:

No tiene la palabra hasta que yo no se la dé.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

Això, demane.
.
.

El senyor president:

¿Eh?
Usted la solicita y yo, cuando se la dé, usted habla.

Muchas gracias, señora Ureña, una vez más, por su amplitud, por su bondad por asistir a esta comisión y por dar respuesta a todas aquellas preguntas que se le han hecho en la
misma.

Y ahora vamos a interrumpirla un momento, para que este presidente.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

No, senyor president, una qüestió de reglament.
.
.

El senyor president:

Le he dicho que hasta que yo no le dé la palabra no tiene usted.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

Senyor president, per una qüestió de reglament li demane.
.
.
¡Una qüestió d'ordre!

El senyor president:

No, porque este presidente.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

¡Una qüestió d'ordre!

El senyor president:

No, no, la cuestión de.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

Bé, les qüestions d'ordre crec que.
.
.
, almenys.
.
.

El senyor president:

Me perdonará, señora Mollà.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

Voldria.
.
.
, voldria.
.
.

El senyor president:

Este presidente, que es un caballero, como usted bien sabe, va a despedir a la
secretaria autonómica.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

No, no, és que és una qüestió d'esta intervenció que encara.
.
.

El senyor president:

¿Que está relacionada con la secretaria autonómica?

La senyora Mollà Herrera:

Sí, per descomptat, una qüestió de reglament, una qüestió d'ordre.

El senyor president:

Diga usted.

La senyora Mollà Herrera:

El reglament té casos en els quals se pot fer una rèplica, no solament pel 168.
4 del reglament, sinó pel 71, que determina que se poden fer preguntes i aclariments per la informació facilitada pel compareixent i, fins i tot, per a una qüestió d'aclariment de les qüestions que s'han plantejat per les senyories, i, per tant,.
.
.

El senyor president:

Eso es lo que.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
jo voldria reclamar el meu torn de.
.
.

El senyor president:

¿Eso es lo que usted piensa, no?

La senyora Mollà Herrera:

No, no és el que pense, pensa el Reglament de Les Corts (veus) quan diu que d'acord amb la mesa pot obrir un torn perquè els diputats o diputades puguen, concisament, formular preguntes o demanar
aclariments sobre la informació facilitada, (veus) i, a este efecte, fixarà, la presidència, un nombre o temps màxim d'intervencions, i així és el que s'entén, no solament de l'article 184.
.
.

El senyor president:

Usted como.
.
.
Usted creo que se ha leído el punto 4, que dice «en casos excepcionales, la presidencia», la presidencia, en este caso.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

I l'article 71.
.
.

El senyor president:

.
.
.
cree que no es excepcional, con lo cual, muchas gracias por su aclaración.

Se levanta un minuto la sesión para despedir a la señora Ureña.
(Veus; pausa)

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Continuamos.
.
.
(Veus)

Proposició no de llei sobre la instal·lació de punts verds per al reciclatge a tots els centres educatius del País Valencià, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 64.
014, BOC número 258)

El senyor president:

Continuamos con la comisión, con el punto del orden del día, (veus) que será el quinto, pero el punto nominal es el tercero, con la proposición no de ley sobre la instalación de puntos verdes y reciclaje en todos los centros educativos de la Comunidad
Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Tiene la palabra la señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Seran quinze minuts, ¿no?

El senyor president:

Ara està bé.
Parle vosté.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Compromís presenta hui una proposició no de llei que diu, de forma molt concreta i molt resumida, que un punt verd
consisteix en col·locar en un mateix espai els contenidors pertinents per al reciclatge, verd per
al vidre, groc per als envasos, blau per a paper i cartó i gris per al material orgànic.
La instal·lació de punts verds en tots els centres del nostre sistema educatiu permetria la
conscienciació mediambiental dels alumnes valencians des de l'inici de l'escolarització.
I és pel que es demana, simplement, que Les Corts insten el Consell a instal·lar punts verds per a reciclatge en tots els centres educatius del País Valencià.

I voldríem explicar-ho.
Açò no és una qüestió que siga nova, és una qüestió que ja s'està desenvolupant en moltes regions de l'estat espanyol, en molts països de la Unió Europea i, fins i tot, en la resta de països d'este món on el criteri sostenible es té en compte, on s'intenta adequar a la realitat les polítiques que s'impulsen per part dels govern, on no els costa res més que voluntat i una miqueta d'inversió poder avançar en unes qüestions que se consideren molt fonamentals, molt profitoses, que tenen èxit, que després, fins i tot, tenen rendiment econòmic i que no se relleven a un segon plànol, a unes prioritats d'estes que sempre s'han de deixar com a secundàries sinó que se pensa amb perspectiva de millora cap el futur.

Com deia, moltes són les experiències.
I nosaltres volem que el Consell ho tinga com a objectiu i ho prioritze
en un moment donat amb una dotació econòmica i més ara que estem parlant i debatent sobre els pressupostos de la conselleria en
el 2011.

Un punt verd, segons la seua pròpia definició, és un lloc on se reben, se compren o se paga el material reciclable separat per
tipus i materials i després són transportats a instal·lacions de magatzem o reciclatge.
És a dir, dintre del que puga ser un punt verd, hi ha quatre opcions, que està estudiat, que és l'escolar, la governamental, la de les empreses, etcètera i la comunitària, que seria la social, la de carrer.
Doncs, nosaltres venim a tractar de l'escolar.

I voldríem posar de referència açò: se reben, se compren i se paguen.
I vostés diran: i que ha de vore açò amb reciclatge i amb separació en els centres educatius?
Doncs, bé, perquè les experiències són les següents.
Quan se posen els punts verds de reciclatge en els centres educatius se fa
una separació i el que s'obté en cada separació les empreses que estan interessades en eixe producte per a reciclar-lo, dintre
de la seua activitat productiva, ho compra.
I ho compren i, per tant, la
inversió que se realitza en un primer instant per part de l'administració pública, per tal de posar els punts verds en circulació en els centres educatius, ja dic que també se pot fer a nivell governamental en les oficines de govern, a nivell
comunitari.
Hi ha experiències ja en el nostre territori, i a nivell industrial, doncs, eixa inversió se rendibilitza.
I vostés diran: bé, estes són les coses que se rendibilitzen amb molt de temps.
No.
Els estudis ja diuen en
les demostracions, no solament ací sinó fins i tot en altres països, que se rendibilitza fins i tot en tres mesos de posada en funcionament dels
punts verds.

Què se fa amb els diners que s'obtenen?
S'aborden altres objectius per a impulsar la cultura mediambiental, la cultura
sostenible.
En quin sentit, doncs, per exemple, s'incrementa la xarxa de punts verds amb estes quatre parts que comentava
anteriorment; se poden fer també cuines ecològiques en comunitats rurals; se poden fer menjadors escolars, aprofundint en un
problema que hi ha a nivell social, que és la mala alimentació, i a través de productes més ecològics podríem garantir que els xiquets tinguen una alimentació de més qualitat, com hauria de ser, i no com passa actualment que està produint molts problemes; se poden fer compostos en la part orgànica de separació que se pot destinar per a zones rurals i per a zones verdes del municipi; fins
i tot se poden instal·lar qüestions d'educació ambiental per a conscienciar no solament els usuaris dels centres escolars, que
són els xiquets o els professors, sinó que també tot el que comporta un centre escolar, que és els pares, el rodatge de pares i mares entrant i sortint, d'altres persones que se fan càrrec de neteja, de menjador, etcètera, cuidadors escolars.
Aleshores, posant també en funcionament campanyes de sensibilització que s'instal·len en estos centres, doncs, s'aprofundiria en la cultura de protecció del medi ambient.

Com deia, exemples n'hi ha molts.
Per exemple, l'Ajuntament de Torrelodones instal·la minipunts nets, que són els punts verds que venim a parlar avui ací, en tots els centres escolars per a fomentar el reciclatge.
I s'expressa la preocupació que cal aprofundir en la cultura del reciclatge, cal complir les directrius
europees que manen de la conscienciació i la minimització el reciclatge, separació i reutilització dels productes.
Posant en marxa este tipus d'instal·lació els xiquets acullen estos objectius, que són els objectius principals abans d'abordar qualsevol altre tipus de gestió de residus.
I com, fins i tot, lògicament, troben experiències molt positives.
I després amb els recursos que han obtingut, venent la separació que se fa dels productes de residus que se posen en estos punts nets, fan altre
tipus d'activitats que fomenten l'activitat pròpia de l'alumnat.

En Sud-amèrica, per exemple, amb la finalitat que els alumnes d'educació bàsica comprenguen que l'única opció per mantindre un millor entorn ecològic és separant els materials que es poden dur a reciclar, com el vidre, cartró o plàstic, matèries orgàniques, etcètera, van acordar que a partir del proper curs escolar s'implantaria el nou sistema de reciclatge en 300 escoles d'educació bàsica.
I s'explicava que era important que als xiquets de primària i secundària se'ls ensenyara que no tot el que es tira en la brossa és de disposició final.

És a dir, hem de tindre en compte que durant molts anys van ser molt poques les
persones que es van preocupar pel tema de la brossa i és important recalcar que a la disposició final, és a dir, l'últim que es du a la planta de compostatge, etcètera, han de ser els residus orgànics.
I, fins i tot, la valorització que se vol vendre com a positiva per part del Consell, és a dir la crema de brosses, els tècnics diuen que en tot cas haurien de ser este tipus de residus.
I això no podrà ser d'una altra manera si no se fomenta el reciclatge, és a dir, la separació d'estos residus.

Com deia, se recupera en un període molt curt de temps, fins i tot en tres mesos, perquè aquestes empreses relacionades amb el tema del reciclatge garantixen la compra
d'estos materials en els punts verds.

Aquestes experiències tenen programes marc que han nugat estes iniciatives amb la seua activitat
a desenvolupar i ho han fet a través de les Agendes 21.
Per tant, nosaltres tenim este marc d'actuació, el de les Agendes 21.
El que falta és que se concrete que mitjançant estes agendes, que és de col·laboració i actuació a nivell d'ajuntaments, siga l'administració autonòmica, siga el govern de La Generalitat qui impulse açò per a que siga una qüestió que s'organitze des de les Agendes 21, perquè hi ha particularitats a nivell territorials de municipis, a nivell de
coordinació dels centres educatius que s'han de fer pròpies per part de l'ajuntament.
Però qui ha de garantir que siga una prioritat i qui ha de garantir que tinga la
dotació econòmica adequada per a poder ser una realitat i no una simple anècdota amb quatre col·legis i prou, ha de ser el govern de La Generalitat.

Per tant, nosaltres posem damunt de la taules les experiències.
N'hi ha moltíssimes altres que se fan per part de la Generalitat de Catalunya, però com vostés tot el que olore a català els sembla que no és apropiat, els he posat l'exemple del municipi de Madrid.
Pense que ahí vostés, a la millor, vostés se senten més identificats.
Això és una realitat.
He posat altres exemples, fins i tot d'altres països arreu el món amb dotacions econòmiques i pressupostos molt més baixos fan este tipus d'activitats.
I simplement falta que hi haja la voluntat política suficient per a dur-ho endavant.

Perquè ja dic, a nivell econòmic no hi ha problema; és una instal·lació que després obté la seua rendibilitat amb molt poc de marge de temps i, per tant, seria una
inversió que no se perdria, com tantes altres que se fan i que tan poc profit fan.
Aquesta crec que té un fonament raonable, té un profit de conscienciació i a més de bones pràctiques d'ensenyament cap al col·lectiu de xiquets i xiquetes en els centres educatius i la rendibilitat està garantida.
És a dir, no crec que hi haja cap tipus de problemes en posar açò en marxa i votar a favor d'aquesta proposició no de llei.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Mollà.

Tiene la palabra el señor Torró, per cinc minuts.

El senyor Torró Gil:

No patisca que no vaig a consumir-los, ni tan sols els cinc.

Nosaltres estem absolutament d'acord amb la proposició no de llei per moltíssimes raons.
La primera i la més important, sobretot perquè és l'única raó que es pot adduir en contra d'açò, és perquè és una proposició no de llei molt barata.
Instal·lar punts nets o punts verds a les escoles significaria, moltes escoles de fet
ja els tenen, perquè hi ha municipis que es preocupen d'això inclús en el mateix País Valencià o hi ha escoles que es preocupen de tindre això.
Simplement seria el facilitar la infraestructura, que són els contenidors, a les pròpies escoles, perquè de fet elles ja els gestionarien juntament amb el gestor de residus de cada
localitat.
Per tant, això no suposaria més que una inversió irrisòria per al pressupost de la conselleria, inclús en el pressupost d'enguany, que el que fan és reduir-li una barbaritat de diners als temes d'educació ambiental i de gestió de residus.

En segon lloc, perquè tindre més punts verds significa tindre major capacitat per a gestionar millor els
residus; quan més n'hi hagen més fàcil serà.
I les escoles generen també prou residus, a més de tots els tipus, orgànics també, perquè moltes escoles tenen menjadors.

I, en tercer lloc, perquè suposa un pas molt important en l'educació ambiental, en la creació d'una cultura que prime la minimització, la reutilització i el reciclatge i que tracte d'oferir-los llum als escolars i de rebot al conjunt de la societat.
Perquè, normalment, està demostrat que les activitats que se plasmen sobre els escolars acaben rebotant
sobre els majors, perquè tenen una forta font de conscienciació en el tema de què vivim en una societat que produïx indiscriminadament recursos i que estem malbaratant-los de forma espectacular.
I que cal tancar un cicle que ara està obert, que és el cicle de la matèria orgànica que nosaltres consumim i que no reposem a la terra i que ens obliga a
consumir quantitats ingents de petroli en forma de fertilitzant i generar una
enorme quantitat de problemes de caràcter ambiental.

Per totes estes raons jo crec que no hauríem ni d'estar parlant d'això, perquè hauria de ser una qüestió que estiguera feta ja.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Té la paraula el senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Anunciar que anem a votar favorablement aquesta proposició no de llei per dos qüestions.
Una, pel tema de l'educació mediambiental, pensem que és bàsic, sobretot en ciutadans joves que tenen la possibilitat d'aprendre tota una sèrie d'hàbits.
I sobretot recordar que a hores d'ara a penes se recicla el 12% de residus en contenidors de via pública, ecoparcs i punts verds.
I pense, per tant, que s'hauria de fomentar esta qüestió.
I, per tant, pensem que és una cosa que deuria estar tremendament executat.
Una cosa tremendament
assumida ja per tots.
I que, basant-nos en això, evidentment, anem a votar favorablement.

Gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra don Mariano Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, jo, escoltant la senyora Mireia Mollà -que és qui ha fet la proposta-, ho he de dir clarament, me donava la sensació que vosté ha vist moltes pel·lícules.
Però el que no ha fet ha sigut xafar l'escola.
Me donava esta sensació.

Des del Grup Parlamentari Popular, avançar-li que anem a rebutjar aquesta proposició no de llei, en la qual, «insten -i llig textualment- el Consell a instal·lar punts verds per al reciclatge en tots els centres educatius de la Comunitat
Valenciana».

En una cosa sí que estem totalment d'acord.
Estem totalment d'acord que cal conscienciar, mediambientalment, els alumnes valencians -tal como fica la seua proposta- des de l'inici de l'escolarització.
I això, que jo pense que això és l'objectiu fonamental que té vosté, és -i ara li ho demostraré- que ja s'està fent en la nostra comunitat.

Per tant, pel que fa a l'objectiu que vostés perseguixen en aquesta PNL, ja han fet tard.
Pense que ja han fet tard.
Perquè ja s'està portant a terme.
I, pel que fa a la forma en què vosté ho pretén, jo pense que és un desgavell.
I és, per a res, per a res, res recomanable.

Mire, tanque una mica els ulls i imagine's quatre contenidors -quatre contenidors, els que li deia, el verd, el groc, el blau i el gris- dins d'una aula, dins d'una escola, en tots els centres de la nostra comunitat.
Se pot fer on se pot
fer.
No a tots els llocs.
No anem a imposar una cosa que, avui per avui, seria
quasi, quasi impossible.
És el que demana la seua proposta.
(Remors) És el que demana la seua proposta.
Sí, sí, no.
(Remors) Per cert.
.
.

El senyor president:

Por favor, señora Mollà, señor Torró.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
mire, és cert.
.
.

El senyor president:

No estan en el turno de.
.
.

Por favor, señor Torró.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
és cert que el que vosté demana, el que vosté demana ja s'està duent a terme.
I li puc dir que s'ha portat a terme en alguns centres -als quals he estat-, a títol experimental.
I com ja s'ha portat a terme, ja hem vist també que una cosa és la teoria i una cosa és la pràctica.

Mire, la veritat és que, en estos llocs, en la nostra comunitat, on s'han gestionat, s'ha fet sempre amb la bona voluntat del professorat.
I una cosa que sembla tan fàcil, com vosté la pintava, doncs, mire, el col·locar estos quatre contenidors representa una sèrie de problemes que, inclús, alguns dels centres que ho tenien tan clar, tan clar, van haver d'optar per retirar-los.
I també hi han exemples.
Inclús després de fer un estudi previ, de redactar un projecte tècnic, i desprès, inclús, de portar xiquets d'altres escoles per a que ho vegeren.
En definitiva, alguns d'estos problemes van plantejar que estos beneficis -que vosté deia que eren superiors-, realment, no es podien assumir.

Com déiem, mira, al nostre poble ho tenim molt clar.
Diem que, de vegades, costa més l'espart que l'escurada.
I, en alguns centres, va passar això.

La proposta dels punts verds, com vosté deia, no és cap novetat.
No és una mesura nova.
Han estat ja, com deia vosté també, una realitat des de fa temps.
I no sols la seua implantació, sinó la seua conservació i explotació al llarg del temps.
I la seua gestió, como li deia, ha plantejat nombrosos problemes.
Jo supose que estos problemes
vosté també els sap.
Avui no n'ha dit cap.
Però jo supose que també ho sap, no?
Perquè vosté sembla que tot s'ho plantejava de que els residus després se compren.
Si el problema és que hi ha molts ajuntaments.
.
.
, inclús no hi han empreses que li'ls puguen retirar.
Però això seria un altre problema.

Mire, està molt bé -i, en això, li torne a dir que ho compartim al 100%-, molt bé conscienciar els alumnes per a que porten a terme el dipòsit selectiu de tots els residus urbans, d'origen domèstic, i, fins i tot, podríem arribar a parlar de voluminosos.
I jo li diria, i per què no d'olis usats?
I per què no de metalls?
I per què no de fustes?
I per què no de bateries?
I per què no de piles?
És dir, que no acabaríem mai.
I quasi, quasi convertiríem l'escola en un ecoparc.
I cada cosa al seu lloc.

És a dir, un ecoparc, els podem, als alumnes dels centres, ensenyar com funciona,
ensenyar que cal recuperar, ensenyar com cal eliminar-los posteriorment.
Però convertir -insistixc- una escola en un ecoparc, això seria plantejaments molt diferents.

La teoria, com vosté mos plantejava, pot ser perfecta.
Però li ho assegure, que la pràctica ens porta, la pràctica real ens porta a rebutjar aquesta proposició no de llei.

El seu grup parlamentari, crec -i els que avui votaran a favor-, crec que no han valorat ni han pensat, en termes reals, doncs, l'aplicació d'aquesta mesura en tots els centres educatius.
I, torne a insistir, i molt menys
tenint en compte un concepte que, ara més que mai, en estos moments que hem de tindre en compte l'optimització de recursos, en totes les institucions públiques, sembla que tampoc els preocupa el tema econòmic.
Perquè sembla que tot, del que recuperem, allí paguem tota la inversió.
I això sabem que no pot ser mai veritat.

Li vaig a presentar alguns dels problemes que hem constatat ja i que ocasiona
el funcionament del que avui mos plantegen.
¿Vosté s'ha parat a pensar que l'arreplegada d'estos residus es realitza, majoritàriament, en hores en què els centres educatius no estan oberts, per exemple?
Això se fa a primera hora del matí o a la nit, per norma general.

Ha arribat a pensar: «Bé, se pot fer en una altra hora», me podrà dir vosté.
Mire, encara m'ho fica pitjor.
Estem duplicant servicis o intentant fer un servei a la carta -què, això, augmentaria el seu cost.

Està clar que n'hi han coses que als centres, en la gran majoria, s'estan portant a terme, i això ho sabem: la recollida de piles, en contenidors xicotets.
Inclús, i això, si no s'està fent en alguns centres, caldria incentivar-ho, és el reciclar a la mateixa escola.
És a dir, arreplegar materials per al seu reciclatge en la mateixa escola.
Que l'aprofitament se faça pels mateixos alumnes.
I això, n'hi han tallers que se fan.

Mire, és, jo pense, que per una part, aquesta tasca que vosté representa d'intentar conscienciar a tots els alumnes en el reciclatge, no només és una competència de la Conselleria d'Educació, sinó també una competència de la conselleria de medi ambient.
Però la labor selectiva, de recollida selectiva de tots els residus, no és una competència, evidentment, de l'escola, no ho és, sinó que sap, perfectament, que és dels consistoris.

Nosaltres compartim al 100% el principal objectiu que vosté tenia, que era el de fomentar, el de conscienciar l'alumnat per a que, en la seua vida normal, una vegada fora del centre educatiu,
doncs, evite l'abocament incontrolat dels residus, especialment aquells que no puguen ser
eliminats a través de la recollida normal.
Però, tot això, ens fa plantejar que, moltes vegades.
.
.
, és dir, una cosa és la teoria i altra cosa és la pràctica.

Li ho torne a dir, compartim el que vostés pretenen.
Però este objectiu fonamental que vosté té de conscienciar els alumnes, l'escola, avui per avui, ja ho està portant a terme.
És una tasca que està portant a terme.

Jo he estat molts anys a un Cefire, a un centre d'educació especial -a un centre d'educació d'un Cefire, a un centre d'educació especial- i a centres normals.
I, al vore la seua proposta m'he dit: «A vore, quines són, en estos moments, aquelles coses, aquelles activitats, aquells cursos,
aquelles -en definitiva- activitats que se fan per a fomentar el punt número 1 de la seua proposta».
I m'han donat, doncs, quasi res, una relació d'aquestes activitats que, avui per avui, s'estan portant a terme -que després li passaré la relació- de 170 activitats, en estos moments.
Són activitats -cursos, formació en centres, seminaris- certificades, en tot moment, pel servici, que tenen una incidència directa en l'alumnat.
Perquè, insistisc, vosté ha valorat -i pensem que ha de ser així- que s'ha de conscienciar l'alumne en el reciclatge.
Perfectament.

Però, me pense que, en aquesta ocasió, la proposta que vostés mos volen portar a terme, no la veiem viable.
I ja no només en allò que vosté deia, pel que fa a l'estructura d'edificis, sinó, inclús, econòmicament.
No la veiem viable.

La relació és extensa i no li faré.
.
.
, després li ho donaré per a que ho tinga, com, les coses que s'han portat a terme, sense tindre la necessitat, sense tindre la necessitat -que és el que m'agradaria que vostés veiessen- la necessitat de tindre estos contenidors dins de l'escola.
La necessitat esta no té per què estar, per a arribar a la conscienciació a l'alumne.
I d'activitats que s'han portat a terme, per a arribar al mateix objectiu, n'hi han un fum.

Per tant, no li podem donar suport a aquesta proposició no de llei.
Pense, per exemple, que me va a dir: «I quines activitats han portat a terme en les diferents escoles?
».
Moltes, moltes.
Jo, aquí, tinc una sèrie de coses.
Per exemple, li podria parlar de tota una campanya de Cd-roms -que s'han fet per a la sensibilització- de manuals de reciclatge en vidre; manuals per a ecoauditories escolars; s'han fet unitats didàctiques per a vore com se pot reciclar; infinitat de treballs sobre el cicle de
l'aigua.
.
.
Seria molt extens, no?
Però, en definitiva, són materials didàctics que han arribat a les escoles -i sempre estic parlant d'escoles de primària- en este objectiu fonamental, lloable i que compartim perfectament, que és el de conscienciar -que és el que s'havia d'aconseguir.

Però, a part de tot això, per part de la Conselleria de Medi Ambient, encara han donat un pas més.
Han aconseguit, doncs en este desenrotllament i estos materials didàctics, han aconseguit que hi haja un centre, concretament el Centre d'Educació Ambiental de la Comunitat Valenciana, que és un espai formatiu, que facilita a tots els centres educatius aquells recursos
i aquelles publicacions d'interés pràctic, didàctic, fonamentalment amb l'objectiu, que insistisc, és molt important aquesta problemàtica dels residus i saber com s'ha de.
.
.
En definitiva, el xiquet, des que entra a l'escola fins que surta, que tinga uns criteris per a que puguen, en tot moment,
donar-li el valor que té el reciclatge al llarg de tota la vida.
I no només en l'àmbit escolar.

Per altra banda, també, dir-li que als centres educatius s'estan realitzant, al llarg de primària i secundària, tota una sèrie d'activitats.
Però és que, a més, també forma part del currículum.
Concretament, en primària, dins del que és l'àrea de coneixement del medi; i, en secundària, en algunes assignatures que farien referència dins del que podia ser la biologia.

I això és important.
Clar que és important.
I me dirà: «I encara cal treballar més?
».
Efectivament, s'ha de treballar més.
Però el que no podem fer és dir que per part de La Generalitat no s'ha actuat, i que ara és necessari, preceptiu i quasi, quasi, como a prioritari.
Doncs mire, les
mesures que s'han portat a terme, avui per avui, esta conscienciació que s'ha portat a terme ja, han aconseguit que la recollida selectiva -des que està el govern del Partit Popular a la nostra comunitat- ha anat augmentant, augmentant, augmentant.
I aquí té unes xifres molt importants.
Per exemple, només en els últims deu anys s'han arreplegat més de 580.
000 tones de paper, 615.
000 tones de vidre, 182.
000 tones d'envasos lleugers.

En definitiva, el que vosté mos marca en la seua PNL, la primera part per a nosaltres no es pot assumir, el
que siga obligatori que a tots els centres de l'ensenyament primari i secundari, estiga este ecoparc que, d'alguna manera, vosté volia muntar.
I compartim al 100% el conscienciar l'alumnat.
Però jo li dic i li puc demostrar que les activitats s'han portat a terme.
Les podem millorar, però ja s'estan portant a terme.
No anem a convertir l'escola en tot allò que, en un moment, a
las cabezas pensantes se'ls puga ocórrer, i quasi, quasi, convertir l'escola, en este cas, quasi, quasi en un femer.
Per ahí no podem passar.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.

Tiene la palabra la señora Mollà por cinco minutos.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Anem a vore, això de convertir l'escola en quasi un femer, això sí que em sembla de pel·lícula.
Però de pel·lícula perquè res té a vore en allò que jo he comentat.
I de fet, vosté, és que ha estat embolicant-se tota la conversa.
.
.
, si ecoparques, ecopuntos
verdes.
.
.
No sabia ni de què estàvem parlant.

Diu vosté que això és posar quatre contenidors.
Mire, açò, açò, és que no sé si ho veu, és tan ridícul com açò.
Són quatre contenidors xicotets.
Vosté, què s'ha imaginat?
S'han imaginat els contenidors grans?
Però, anem a vore, vostés, què entenen per contenidors de punts verds?
És que, a la millor, si n'hagueren vist alguna vegada algun, s'haguera sorprés vosté de la burrada que ha dit, de la burrada que ha dit.
Perquè això és una ximpleria.

Diu vosté: «Una cosa es la teoria y la otra la práctica».
Mire, justament, li he posat l'exemple d'un ajuntament on se fa açò en tots els centres educatius del seu municipi.
I li l'he posat per una raó.
Perquè fan estes coses i, sap què passa?
Que resulta que este ajuntament, segons les dades facilitades per
Ecovidrio y Ecoembes, està per damunt de la mitjana nacional i de la Comunitat de Madrid en recollida de
vidre, paper, cartró, per habitant i any, en els últims quatre anys.
És el municipi, el primer d'Espanya, en recollida de piles i bateries.
El primer de la regió pel que fa a la qualitat de la recollida selectiva dels envasos grocs,
fonamental per al reciclatge i reutilització de residus.
Que situa a Torrelodones, de Madrid, en un 31,4% més que la mitjana nacional.
No ho he posat per un exemple, que sí.
És perquè la teoria i la pràctica, si se vol, se pot.

El problema és que vostés no poden.
Perquè vostés diuen: «És que no és viable.
» Mire, sap per què no és viable esta iniciativa?
, per què no ho és per a vostés?
Perquè no tenen ni un duro.
Així de clar.
La Generalitat valenciana no té ni un duro per a destinar a açò.
I punt.
Si el problema és eixe, el problema és eixe.

Perquè la gestió, clar que la fa l'ajuntament.
I que, de fet, qui va a recollir-ho, moltíssimes vegades, ha de ser l'empresa que està per a comprar eixe material que està separat.
I va i ho arreplega.
Però, home, si açò no naix de nou.

I les experiències.
.
.
, vosté diu: «És que en alguns centres, els han hagut de retirar i.
.
.
».
No, diga els centres.
Perquè jo ja estic cansada que vostés diguen: «En alguns llocs, i en alguns experiments, i en alguns.
.
.
».
Diga llocs.
Diga llocs on els han retirat.
Diga.
I què ha sigut per experiment que han fet vostés.
Perquè jo conec realitats, que s'ha posat en marxa perquè l'ajuntament ha vullgut, no perquè La Generalitat li haja donat diners ni ho haja recolzat.
I encara estan, en els
centres educatius, açò.
I funciona molt bé.
Eixe és el problema.

Diu vosté: «És que, clar, i per què no piles, bateries, olis, etcètera?
».
Home, això de les piles i les bateries, vosté després s'ha contradit, veritat?
Perquè vosté sap de sobra que hi ha contenidors petitets en els centres.
Però, si és que, hi han, fins i tot, en els centres de salut, per a la recollida de piles.
Escolte, açò s'està fent.

I això dels olis?
Me pareix escandalós.
¿És que les cuines dels col·legis no estan enviant els olis que els sobren als llocs on s'han de tractar els olis?
Home, si no s'estiguera fent açò, si la Generalitat valenciana -se me sent perfectament, gràcies per la recomanació, se me sent-, si, veritablement, estiguérem permetent i no estiguérem fomentant que en els menjadors de les escoles estigueren els olis enviant-los on han de gestionar-los i no tirant-los per l'aixeta del WC.
.
.
O siga, de què estem parlant?
¡Clar que se fan estes coses!
I el que falta és açò.
I els exemples estan.

I diu vosté: «Optimització de recursos».
És que se recupera la inversió, tota la inversió se recupera, en tres mesos se recupera la inversió del que ha costat quatre contenidors xicotius.
¡Vostés és que estan pensant en els macrocontenidors!
(Veus) Estava pensant en els ecoparcs, en volta dels punts verds.
¡Imagine's la magnitud que li ha donat a la proposta!
I parlar de femer en un centre
educatiu.
Però, bé, això ho ha dit vosté no jo.

Se recupera la inversió en els tres mesos.
I li he dit: a partir del tercer mes, el que se gestiona en
estos centres en allò que se pot aconseguir mitjançant esta separació i en les empreses que estan interessades en açò, que hi ha moltes empreses que s'interessarien, per exemple, pels residus orgànics, totalment separats i no per la barreja, barreja que vostés fan, que porta de tot, llevat de residus orgànics, doncs, açò se recuperaria a partir del tercer mes, se podrien posar en marxa moltíssimes de les qüestions que els he comentat, com, per exemple, la qualitat, un major component
de qualitat en el menjador, comprant aliments que no tinguen, per exemple,
pesticides, ni hagen sigut transgènics, etcètera, etcètera.

Això és la realitat i el que falta és que, clar, sí és cert, no la veuen vostés viable, diuen vostés que no la veuen viable.
Jo tampoc, no la veig viable, però no per la iniciativa, no la veig viable perquè vostés sembla que és que no tenen ni per a pipes.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Tiene la palabra don Mario Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, senyora Mireia Mollà, sembla que s'enfada.
I jo li dic que quasi quasi el 90% de les explicacions que vosté ha fet, no és que estiguéssem d'acord, és que són coses que La Generalitat està duent a terme.
Vull dir, tot el que vosté m'explicava de reciclatge.
.
.
Què mos ha de contar a mosatros?
Què mos ha de contar a mosatros?
És que sembla que, vull dir, està fent dos discursos al mateix temps.

Estem totalment d'acord amb tot el que vosté mos ha explicat que necessita reciclatge, amb això estem totalment d'acord, i li he dit: de la seua proposició, el punt concret, i llegint l'exposició de motius, no podem estar d'acord amb el que li dia -i no vaig a tornar-li a dir els mateixos arguments-.
És a dir, en tots els centres del nostre sistema educatiu, La Generalitat els
inste, els obligue a muntar el que vosté dia, els quatre contenidors allí perquè els xiquets de l'escola vagen a reciclar allí, perquè.
.
.
Això és el que estem.
Perquè, evidentment, vosté, avui, va a un col·legi i els quatre contenidors estos ja estan posats, i, si tenen menjador, ¡segur!
, fóra el pati o les dependències annexes amb.
.
.
¡Ja estan!
És a dir, ¡si el que vostés estan plantejant és que no és cap matèria nova!
Li estic dient que el fet d'obligar en aquesta gestió al professorat del centre, inclús, podríem embolicar, fins i tot, l'AMPA, si convé, açò és el que jo li veig, i és l'explicació que li he fet.
Si vosté no vol comprendre, ¡allà vosté!
És a dir, agafant el tenor literal de la seua proposta, no la veem viable, no la
veem viable.
I, per això, mosatros no anem a donar-li suport.
Què vol que li diga?
Ho veem aixina.

Vosté insistix molt en el cost econòmic que seria rendible, rendible, rendible.
Doncs, escolte!
Vaja als mateixos
ajuntaments i sort que hi ha.
.
.
Està Ecoembes, Ecovidrio, que, afortunadament, se fan càrrec.
També li he plantejat els problemes de, bé siga xicotet, bé siga gran, la recollida d'aquestos materials.
És que sembla que la pràctica no la coneix, no la coneix.
I me refereixo que si vosté en este aspecte no vol acatar aquestes recomanacions fetes per alguns centres
que ho tenien, evidentment, els centres que jo estava pensant no eren
contenidors xicotets, és veritat, el centre que va haver de retirar-los eren contenidors dels que estàvem acostumats a vore al carrer.
¡No!
És veritat, és veritat.
Els teníem, inclús, al pati, i no vam poder fer front; este centre, en concret, que va haver de
renunciar en aquella proposta.
(Veus)

Ja per no fer-ho més llarg, per tant, jo li diria que si vosté en este ímpetu que ha ficat en aquesta proposició no de llei perquè l'objectiu fonamental, (veus) que és la conscienciació -per favor-, que és la conscienciació que han de tindre els xiquets de les nostres escoles per a esta -vull dir-, conscienciació mediambiental, li puc dir i li puc quasi assegurar que s'està aconseguint.
¡Que sempre es pot millorar!
¡Clar que sí!
Però, haurà de reconéixer que s'està realitzant una important tasca de conscienciació mediambiental en molts aspectes, en els centres escolars, fonamentalment, i el
que està clar és que.
.
.
Jo sé que no la puc convéncer del contrari, per tant, està clar que vosté no la retiraria ni mosatros ni li podem donar suport pels arguments que li
acabe de donar.
L'objectiu que pretén ja s'està assolint

I la decisió de col·locar este punt verd -pensem- en els centres educatius, en tots els centres educatius, per problemes pràctics que la gran majoria podia representar per logística, per a recollida dels contenidors, per la necessitat, inclús, de destinar un espai que no tenen els centres, i, per descomptat, pel tema
econòmic, també, pel tema econòmic també.
És a dir, per tota esta sèrie de motius no podem donar-li suport a esta proposició no de llei que hui mos presenta.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.

Pasamos a la votación.
¿Votos a favor de la proposición no de ley?
5.
¿Votos en contra?
8.
Abstenciones no hay ninguna.
Con lo cual, no progresa.

Levantamos la sesión.

Les comunico a los señores diputados que, posiblemente, y si no hay ninguna pega, señor Sanmartín, el próximo día 2, a las diez y media de la mañana, si no tenemos ninguna pega, será la próxima sesión de esta comisión.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 43 minuts)