Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 22 de
novembre de 2006.
Comença la sessió a les 10 hores i 47
minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España
Moya.
Sessió plenària número 97.
Primera
reunió.

Proposició de llei de modificació de la
Llei 1/1987, de 31 de març, electoral valenciana.
Dictamen de la
Comissió de Coordinació, Organització i Règim
de les Institucions de la Generalitat (BOCV número 238)

El senyor president:

S'obri la
sessió.

Bon dia, senyor vicepresident, honorable senyor
conseller de Cultura, Educació i Esport, ilustrísimos
diputados y diputadas.

El senyor president:

Comenzamos el pleno con el punto número 1, que
dice: Debate y votación del dictamen de la comisión de
Coordinación, Organización y Régimen de las
Instituciones de la Generalitat sobre la proposición de
modificación de la Ley 1/1987, del 31 de marzo, electoral
valenciana.
Boletín Oficial de las Cortes número 238.

Tiene la palabra para la presentación del
dictamen, la señora vicepresidenta de la comisión, la ilustre
diputada doña Herminia Palomar.

La senyora Palomar Pérez:

Gracias, señor
presidente.

Señoras y señores diputados.

Me corresponde, como vicepresidenta de la
Comisión de Coordinación, Organización y
Régimen de las Instituciones de la Generalitat, y por acuerdo
unánime de ésta, llevar a cabo ante el pleno de la
cámara la presentación del dictamen de la comisión
alcanzado el pasado día 7 de noviembre del presente año, con
relación a la Proposición de ley del Grupo Parlamentario
Socialista de modificación de la Ley 1/987, electoral valenciana.

Esta proposición de ley fue presentada por el
Grupo Parlamentario Socialista el pasado día 13 de junio, con
número de registro de entrada 50.
761, siendo publicada en el Butlletí Oficial de les Corts Valencianes número 207 el 23 de junio.
Diez días
después, la misma fue tomada en consideración por el pleno de
la cámara, el 12 julio de este año.
Posteriormente, la Mesa
de les Corts Valencianes, el 8 de agosto ordenaba su remisión a la
comisión de Coordinación, Organización y
Régimen de las Instituciones de la Generalitat y la apertura del
plazo para la presentación de enmiendas.
(El
senyor president colpeja amb la maceta)

El senyor president:

Por favor, si tienen algo que comentarse salgan fuera
un momentito, al pasillo.
Es que es una algarabía todo lo que se oye
detrás de la voz de la que está en tribuna.
Por favor,
señores diputados.

Puede continuar, doña Herminia.

La senyora Palomar Pérez:

Gracias, señor presidente.

Finalizado el plazo de presentación de
enmiendas a esta proposición de ley el 28 de septiembre,
después de distintas prórrogas solicitadas por los grupos
parlamentarios, se presentó una enmienda a la totalidad con texto
alternativo por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra
Valenciana: Entesa, registro de entrada número 53.
030, que fue
rechazada en la sesión plenaria celebrada el pasado 18 de octubre,
con los votos del Grupo Parlamentario Socialista y del Grupo Parlamentario
Popular.

Una vez rechazada la enmienda a la totalidad, con
texto alternativo, en la comisión se llevó a cabo la
recepción de enmiendas parciales y el nombramiento de la ponencia
encargada de informar de esta proposición de ley, que tuvo lugar el
24 de octubre.
Esto es, seis días después de rechazada la
enmienda a la totalidad.

Posteriormente, dos días después, la
ponencia encargada de informar de la proposición de ley elaboraba su
informe, y el 7 de noviembre se aprobaba el dictamen de la comisión
que hoy me corresponde presentar.

En el debate en comisión se aprobó el
dictamen que hoy presento, siendo aprobadas un total de 12 enmiendas
parciales: 11 del Grupo Parlamentario Popular y 1 del Grupo Parlamentario
Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

El dictamen de la comisión ha sido publicado en
el Butlletí Oficial de les Corts
Valencianes número 38, de 20 de
noviembre del 2006.

Como se desprende de lo anterior, ha existido un
importante debate en torno a esta proposición de ley.
Y en estos
momentos, para su defensa ante el pleno de la cámara, se han
mantenido un total de 18 enmiendas parciales, así como un total de
11 votos particulares, de los cuales 9 corresponden al Grupo Parlamentario
Socialista y 2 al Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra
Valenciana: Entesa.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

A continuación, y afectando a la totalidad de
la ley, va a debatirse en intervención única los votos
particulares del Grupo Parlamentario Socialista, para lo cual tiene la
palabra el vicesíndic del Grup Parlamentario Socialista, señor don Antoni
Such.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Comparec per a defensar els vots particulars que el
Grup Parlamentari Socialista ha presentat al dictamen de la comissió
de coordinació referent a la modificació de la Llei electoral
valenciana.

El Grup Parlamentari Socialista va presentar en el seu
moment una Proposició de llei de modificació de la Llei
electoral valenciana entenent que era necessari arran del desenvolupament
de l'Estatut d'autonomia.
Jo crec que és evident que
tenia diverses finalitats.

La primera d'ella és adaptar la Llei
electoral valenciana al que és la norma normativa
estatutària, incorporant efectivament i adequant el seu articulat i
el que és l'aposta de la reforma de l'Estatut a la Llei
electoral valenciana.

En este sentit, intentàrem millorar i adaptar
als nous temps el que és la Llei electoral valenciana a
través d'esta proposició de llei, adaptada als nous
temps amb criteris de participació, de major representativitat, amb
criteris també d'igualtat entre hòmens i dones, amb
criteri de fomentar i recolzar tot allò que suposava
transparència en la gestió de recursos públics i en la
gestió dels mateixos diputats, i, a la vegada també,
incrementar la possibilitat que els ciutadans es veren més
representats en les Corts.

Nosaltres entenem que férem un bon treball, un
treball que posava i modernitzava el que era la Llei electoral valenciana i
que assumia els nous reptes que la modernitat, el futur i el progrés
ens deparen.
En este sentit, apostàrem clarament per fer esta
modificació de la Llei electoral valenciana.
Per desgràcia,
una vegada produït el debat al si de la comissió, esta
modificació que va presentar el Grup Parlamentari Socialista ha
sigut modificada substancialment per les esmenes que el Partit Popular ha
aprovat.

Nosaltres entenem que la defensa d'estos 10 vots
particulars, que el Grup Parlamentari Socialista manté per a la
discussió en este ple, se substancia en criteris diferents, criteris
distints a aquells que han eixit al final en la comissió i en el
dictamen de la comissió.
En este sentit, és necessari
reafirmar el manteniment dels vots particulars i reafirmar el text que el
Grup Parlamentari Socialista va presentar en el seu moment.

Entenem que és necessari, en el vot particular
número 1, és necessari adaptar al nou articulat de
l'estatut esta llei.
És necessari, així mateix, fer
referència a l'aval substancial que suposa l'increment
de la participació i de la representativitat dels diputats i de les
diputades, dels valencians i valencianes.

Entenem també, com és evident, que calia
incrementar el que eren les causes d'incompatibilitats incorporant
aquells que en estos moments ja estan exercint determinats càrrecs
públics i que la nostra llei no feia referència en absolut.

Entenem també que calia adaptar a
l'articulat el que és la proposta de la nova llei.

Però, jo crec que el fonament del manteniment
dels vots particulars i el fonament de la mateixa llei presentada
són dos motius bàsicament.

El primer d'ells és fer que els
valencians i valencians amb el seu vot puguen participar més
activament i que millorem la qualitat de la nostra democràcia.
En
este sentit, a l'article 7 proposàrem la rebaixa electoral del
5 al 3% perquè enteníem que el 3% és un percentatge,
és un sostre electoral suficientment important com per a afavorir
els dos objectius que nosaltres plantegem: millorar la qualitat de la
nostra democràcia, fer que més valencians se senten
representants al si de les Corts Valencianes, i, a la vegada també,
ser un percentatge suficientment persuasiu per a evitar camins que realment
afavoririen determinades disgregacions territorials.
En este sentit,
mantindre el 3% a nivell de comunitat autònoma consideràvem
que era important.

Nosaltres volem fer una apel·lació,
perquè jo crec que este és un dels elements claus
d'esta reforma electoral.
Volem apel·lar als grups de la
cambra, volem apel·lar que puguem arribar a un consens en esta
matèria.
Jo crec que la política és l'art de fer
el possible.
I no és més rigorós, més
seriós o més ferm aquell que manté una posició
des del primer moment en estes Corts i que no vol variar-la, que aquell que
se sega a discutir i és capaç d'arribar a acords i
és capaç de modificar la seua posició.

La política és això, la
política és negociació, és acord, és
cessió per part de tots per arribar a una finalitat.
Eixe és
l'art de la política, a la qual mosatros volem fer una crida
avui, perquè encara estem a temps que puguem fer una llei electoral
moderna, avançada, que reculla tot allò que hem incorporat,
però també amb posicions que es puguen apropar, amb posicions
que siguen i que possibiliten que puguem tindre una llei adequada.

I jo faig una crida de nou al Partit Popular
perquè fem possible l'acord, perquè eixa posició
ferma, dura i intransigent de mantindre el 5% i que això no es va a
tocar, doncs, es modifique.
Estem a temps.
Podem arribar a un acord en
això, però cal cedir.
Tots podem cedir al respecte.
Eixa
és la proposta que li fem al Partit Popular perquè entenem
que seria convenient que avui poguérem aprovar una Llei electoral
valenciana i que s'aclariren les incògnites, que ja molts
columnistes i molts experts en dret han tingut ocasió de plantejar.

Nosaltres creiem que l'altre fonament
d'esta discussió és el tema de la paritat.
Hem
incorporat a la Llei electoral valenciana el que són elements que ja
s'estan discutint avui en la llei d'igualtat a nivell de
l'Estat, com és el reconeixement de la necessitat
d'avançar cap a la igualtat entre homes i dones obligant-mos,
a nosaltres mateixos, obligant els partits polítics que formulen un
determinat percentatge d'hòmens i dones en les llistes
electorals, en este cas la proposta del 60-40 amb llistes cremallera,
home-dona, dona-home, perquè la igualtat siga realment una
obligació que ens imposem nosaltres.
Dia que ja la llei
d'igualtat, que s'està treballant en el Congrés
dels Diputats, ja ho estableix.
I nosaltres el que fem és incorporar
exactament el mateix.
Ja la llei d'igualtat del Congrés dels
Diputats va a obligar també les comunitats autònomes a fer
les modificacions substancials perquè això es puga
incorporar.
Per tant, jo crec que seria convenient que ens
avançàrem a això i que incorporàrem el tema de
la igualtat.

Nosaltres fem eixa aposta, fem eixa aposta
perquè creiem que és convenient.
Per molt que a tots
se'ls òmpliga la boca dient que els seus partits
polítics aposten per la igualtat real, podem vore finalment que no
és cert, podem vore a este Consell que té poques dones en el
seu si, té molt poques dones.
I esta llei els podria obligar que
incorporaren més dones i, a més, que haguera una
representació paritària en este govern del Partit Popular.
Jo
crec que eixa és la nostra obligació també.

És cert que s'ha mantingut sempre per
part del Partit Popular una actitud contrària a això,
però no sols contrària a això, sinó és
que, a més a més, han sigut capaços d'esmenar la
Llei electoral valenciana per a modificar el llenguatge no sexista.
És que tenim articles en què parlem de valencians i
valencianes, i el Partit Popular ha fet esmenes modificant allò de
«valencianes».
Eixa és un poc la mostra que tenim en
estos moments per part del Partit Popular respecte al llenguatge no
sexista, la incorporació de la dona amb plens drets i amb igualtat
de condicions que els hòmens i el que és realment el concepte
d'igualtat hòmens i dones.

Jo crec que faria bé el Partit Popular si
finalment aprovara els vots particulars en què el llenguatge sexista
es modifique.
Jo crec que això faria bé i seria un bona
mostra que, almenys, amb un poquet de sentit comú en esta cosa
s'haguera pogut avançar.

Bé, després, tenim alguns vots
particulars més al respecte, però el fonament és eixe
realment.
Nosaltres creiem que hem de donar major representativitat als
ciutadans, hem d'obrir les portes perquè les regles del joc
puguen estar clares i nítides, i, sobretot, perquè aquells
partits que arriben a 100.
000 vots tinguen representació en estes
Corts.

Nosaltres creem que això és fonamental,
i no que passe el que ha passat últimament, que amb molts vots, a
molts ciutadans que han depositat la seua esperança en una
determinada opció política, han vist truncada la seua
possibilitat i les seues esperances de poder participar activament en la
vida pública.
I no és perquè han sigut poquets els
vots, vora 200.
000 l'última vegada, 200.
000 valencians i
valencianes que han vist truncada, han vist truncada la possibilitat de
tindre representació política a les Corts Valencianes.

Jo crec que les regles del joc són per a tots,
són per a tots.
I en este sentit, el grup majoritari no hauria de
tindre por, no hauria de tindre por que es rebaixara el sostre electoral.
Però pareix ser que no és així, que la seua
obsessió és mantindre açò.
L'obsessió del Partit Popular és mantindre el 5%,
perquè estan convençuts que això podria suposar una
modificació substancial en esta cambra.
I jo li he de dir: és
que tots tenen dret també a estar representants i, sobretot, quan
tenen un nombre de vots suficients per a poder estar.
I això la
societat no ho entén, senyors del PP, no ho entén.
Que
vostés intenten limitar la capacitat de la gent perquè estiga
representada, això no ho entén.

Jo no vaig a dir que puga ser més
democràtic o no.
El que sí que dic és que es millora
la qualitat de la democràcia, si som capaços de rebaixar el
sostre electoral i fer que més valencians i més ciutadans que
opinen de forma distinta puguen estar representants en estes Corts.
Eixa
és la nostra voluntat.
Eixe és el nostre treball i la nostra
aposta.

I reitere l'oferta: modifiquem posicions,
senyors del Partit popular, menegen fitxa, senyors del PP, perquè jo
crec que val la pena que entre tots sigam capaços de traure una llei
electoral amb regles de joc clares, consensuada per tots i acordada entre
tots.
Jo crec que això seria fonamental, aclariria dubtes i,
sobretot, estic convençut que els valencians i valencianes ho
agrairien.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Such.

Tiene la palabra el síndic del Grupo Popular, don Serafín Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Gràcies.

Molt excel·lent president.

Senyories.

Jo crec que hauríem de centrar el debat del que
és la modificació de la llei electoral valenciana d'una
manera clara, dient quina és la justificació o el motiu que
fa que estigam debatent ací canviar la nostra llei electoral.
I la
justificació és la reforma del nou Estatut d'autonomia.

I en què afecta la nova reforma de
l'Estatut d'autonomia a la nostra llei electoral?
Solament en
una qüestió, solament una, absolutament ninguna més, que
és harmonitzar el nombre de diputats d'esta cambra al que diu
el nou article de l'estatut, que diu que no ha de ser inferior a 99
diputats.
No hi ha cap altra qüestió.
Ni que hi haja
incompatibilitats, ni que hi haja contradiccions, ni que hi haja ningun
tipus de discrepància entre la nova reforma i la llei electoral.
Per
tant, l'única exigència estatutària del nou
estatut és que modifiquem el nombre de diputats, on diu 89, que en
siguen 99.

I a més, vostés saben, tant el Grup
Parlamentari Socialista com el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida,
saben perfectament que eixe és un tema que des del principi tots hem
estat d'acord, tots, en els debats de la ponència, en les
diferents votacions que hem tingut, en l'aprovació de la
reforma de l'estatut.
En tots i cada un dels debats que hem tingut,
tots hem estat d'acord que el nombre de diputats ha de ser 99.

Per tant, jo crec que intentar utilitzar la
modificació d'esta llei per a altres tipus d'interessos
electorals, almenys és poc seriós, almenys és poc
seriós.
I jo crec que el que pretén és fer
obstruccionisme institucional, és a dir, obstruccionisme
institucional de parlar d'unes qüestions que res tenen a vore
amb l'exigència estatutària, que res tenen a vore amb
el que ha de modificar la llei de cara a les pròximes eleccions
autonòmiques i municipals.
I a mi me pareix molt legítim que
vostés vullguen ací formar tot tipus de coalicions
electorals, me pareix molt legítim que vostés facen els seus guiños electorals entre
partits, un amb partits extraparlamentaris, altres per a intentar fer
tripartits o coalicions o el que creguen convenient.
Si me pareix tot
això molt bé.
Però no intenten manipular i
instrumentalitzar i utilitzar una llei per aconseguir eixes coses,
perquè no és seriós.
Senzillament perquè no
és seriós.

Jo ja diguí, a més, a més, que
sense fer ningun tipus d'obstruccionisme institucional, que és
el que vostés volen fer, que arribàrem a un acord en la llei
electoral i que parlàrem de tot, però que és molt
difícil, a sis mesos de les eleccions, fer un debat electoral.
És com a meitat d'un partit de qualsevol tipus d'esport,
vullgam canviar les regles de joc, Mire vosté, a meitat de partit no
es poden canviar les regles de joc.
Anem a fer un grup de treball, anem a
asseure'ns sense ningun tipus de nerviosisme electoral, de
nerviosisme electoral, a fer un grup de treball perquè en la
pròxima legislatura pugam aplegar a un acord assossegat, tranquil,
prudent, moderat i responsable del que és un sistema electoral.

I a més, quan les regles de joc estan molt
clares.
Jo vaig a  intentar-ho dir amb la major claredat possible.
És a dir, ací tots els grups polítics, tots els
partits, excepte el Partit Popular d'esta cambra, han canviat la seua
posició en els últims mesos respecte al llistó
electoral.
L'únic partit que ha mantingut una
coherència des del principi fins a hui, i estem dient hui el mateix
que fa sis mesos, el mateix que fa quatre anys i el mateix que fa deu anys,
és el Partit Popular.
És a dir, el Partit Socialista, fins fa
uns mesos, ha estat defenent a capa i espasa el 5% com a llistó
electoral.
I el defengué a capa i espasa en el mateix debat de la
reforma de l'Estatut d'autonomia a Madrid.
I ho defengué
el senyor Rubalcaba, ho defengué el senyor Lerma, ho defengué
el senyor Pla i ho defengueren tots, com sempre ho havien defés.
Fins a hui també, Esquerra Unida defenia el 3% com a llistó
electoral.
Ara, igual que el Partit Socialista canvia del 5 al 3%, Esquerra
Unida diu: ja no vull tampoc el llistó electoral del 3%, sinó
vull que no existisca llistó electoral i anar directament a
l'aplicació de la llei D'Hondt.
Molt bé.

Mosatros estem mantenint una coherència, i jo
ho podré dir de manera més alta, però no més
clara.
És a dir, el Grup Parlamentari Popular i el Partit Popular
han explicat en reiterades ocasions, han argumentat en reiterades ocasions,
que no van a modificar el 5%, perquè mos pareix que és una
aposta per l'estabilitat, per la governabilitat; perquè mos
pareix que ha donat lloc que ací, amb eixe percentatge, hi hagen
cinc grups parlamentaris; perquè mos pareix que ací en esta
comunitat, des de l'any 1983, no ha existit mai bipartidisme amb el
5%, quan en altres comunitats autònomes que tenen el 3% sí
que hi ha bipartidisme.

I per moltíssimes raons més.
I
perquè ací hi ha hagut grups parlamentaris i partits
polítics que amb el 5% han tingut representació
parlamentària i ara no la tenen.
I per què?
Perquè en
democràcia, en democràcia, senyories, són els
ciutadans els qui elegixen lliurement i democràticament qui volen
que els representen en esta cambra.
I això és el més
important.
I en democràcia, allò important és la
igualtat d'oportunitats per a tots, la igualtat d'oportunitats
per a tots.
Això és el que cal fer i això, per tant,
el que n'hi ha.

Per tant, no va a haver una modificació.
I, a
més, saben que fa falta una majoria qualificada de dos terços
perquè n'hi haja, i mosatros, des del principi, hem mantingut
i hem donat les raons, els arguments clars de per què no es va a fer
una variació del llistó electoral del 5%.

Però, clar, amb què es troba hui el
Partit Socialista?
Es troba hui el Partit Socialista que estem debatent una
proposició de llei presentada pel Partit Socialista.
I que
evidentment, com per mercantilisme polític, volen ajuntar coses que
res tenen a vore, com és el nombre de diputats i el llistó
electoral, per eixe mercantilisme polític, volen ací
bloquejar institucionalment una cosa que està aprovada i que
vostés han firmat amb el Partit Popular i el Partit Socialista com
un acord de partits, i és que siguen 99 diputats.
Ho han firmat, ho
han votat en comissió, ho han presentat en la seua proposició
de llei que siguen 99 diputats.
I ara, per mercantilisme, i per
manipulació d'este tema, que me pareix que és molt
seriós, volen, volen lligar-ho al llistó electoral, que res
té a vore amb eixa qüestió.

I què passa?
Que com resulta que ara es van a
vore obligats, com ja digué en la Junta de Síndics el senyor
Such, a votar en contra d'una llei que han presentats ells, jo entenc
que el ridícul siga important.
I a partir d'ahí, es
trauen totes les argúcies que creuen convenients.
Diuen: «No.
És que ara resulta que anem a presentar un recurs -o
l'han presentat-, un recurs contra les esmenes del Partit
Popular».
Jo no he vist res més descabdellat, res més
que descabdellat en ma vida en eixa qüestió, ni
políticament ni jurídicament.
I seran, evidentment, els
tribunals de justícia els qui ho hauran de dir.
Efectivament,
efectivament que seran els tribunals de justícia.

Però, clar, és que voler agarrar-se a un
auto o a dos autos, com és el del
Tribunal Constitucional 118/1999, o el 275/1993, del Tribunal
Constitucional, que res té a vore amb el que ací estem
debatent.
.
.
Perquè vosté sap que eixe auto el que fa és que se
presenten 23 esmenes a una proposició de llei que tenia una.
.
.
suposava una nova exposició de motius, una redacció de 5
apartats d'un article únic de la proposta,
l'addició de 17 apartats més i una nova
disposició derogatòria.
És a dir, a un article
únic, es presentaven 23 esmenes, es ficaven disposicions
addicionals, es ficaven nous apartats.
.
.
És que no té
absolutament res a vore, és que és fins i tot ridícul.
És que és, com li diem, i una frase que a vosté no li
agrada, és que és un insult a la
intel·ligència.
I me pareix molt bé com a cortina de
fum.
I me pareix molt bé que vosté per a evitar el
ridícul que van a fer hui ací, intente recórrer per a
embolicar a tot el món, per embolicar els mitjans de
comunicació, que això és possible o no és
possible.
És a dir, ací cal ser seriosos i cal dir les coses
com són.

I després vostés diuen
«l'esperit de la llei».
Si algun esperit de la llei pot
tindre esta modificació és l'exigència
estatutària, perquè això sí que és
objectiu, això sí que és objectiu.
I és una
llei que vostés mateixos parlen de transparència, parlen de
paritat, parlen d'incompatibilitats, parlen d'invisibilitats,
parlen de llistó electoral.
.
.
parlen de moltes coses.
Llavors,
l'esperit de la llei, què és, el que vosté
diuen?
No.
Mire vosté, l'esperit sols pot marcar-la una cosa
objectiva, que és l'exigència estatutària.
O la
mateixa exposició de motius que fan vostés, que en ningun
moment diuen quin és l'esperit de la llei i que el
llistó electoral va per allà pel paràgraf
sèptim o octau, pel paràgraf sèptim o octau, i passa
com una cosa més de les moltes que proposen.

Per tant, jo crec que se demostra i se desemmascara
clarament que allò del recurs és una fugida cap endavant en
el sentit, en el sentit d'evitar fer un ridícul, embolicar a
tot el món perquè no es veja la vertadera realitat del que
vostés estan fent.

I a més, jo crec que sí que és
una cosa molt preocupant tindre l'argument que un grup parlamentari
no puga presentar esmenes a un projecte o a una proposició de llei.
És que, és clar, si hi ha cosa més
antidemocràtica que eixa, que algú me l'explique.
Això sí que és fer.
.
.
Inadmetre arbitràriament,
sense ningun tipus d'argument, esmenes, això sí que
és una cosa antidemocràtica i això sí que es
fer obstruccionisme polític, que és l'únic que
vostés volen fer amb la seua proposta en el tema del llistó
electoral per a intentar arribar a pactes de cara a unes eleccions
autonòmiques i municipals.

Però, bé, jo crec que no mos van a
enganyar, ni molt menys, i crec que amb esta proposició de llei
demostren el seu tarannà democràtic.
És a dir, quan no
els agraden les decisions que se prenen en les Corts, recorren a
l'obstruccionisme, ja siga amenaçant amb recursos, ja siga
abandonant comissions o ponències o ja siga muntant els numerets que
vostés creguen convenients.

I mire vosté, jo crec que el tema del
llistó electoral queda molt clar i els arguments són molt
clars.
Parlen vostés del tema de la paritat.
Mire vosté, en
la paritat el que cal fer és complir la Constitució.
És a dir, no pot haver ningun tipus de desigualtats per raó
de sexe, ni polítics, ni laborals, ni culturals, ni de ningun tipus.
O és que, a sensu contrario, vol dir el Partit Socialista i el Grup Parlamentari
Socialista que o m'obliga la llei o jo no fique dones en les llistes?
No.
Mire vosté, les dones i els hòmens s'han de ficar
per la seua capacitat, s'han de ficar per la seua eficàcia.
I,
per tant, en eixe sentit vosté diu: «És que ací
hi ha representat un Consell.
.
.
».
Mire vosté, el tripartit
català que s'ha acaba de fer crec que ha anunciat 15
consellers i en té 2.
2 dones de 15, 13 hòmens.
Eixes
són les polítiques progressistes quan vostés apleguen
al govern.
Quan estan en l'oposició diuen de tot, però
quan apleguen al govern resulta que són el pitjor exemple en temes
d'igualtat d'hòmens i dones que se poden fer.

Mire vosté, i eixa és un poquet la
realitat.
I a més vostés proposen els percentatges del 60 i
del 40% en l'alternança d'hòmens i dones en les
llistes.
Aleshores què és el que ocorre?
Primera, que
ahí no pot ser el tema cremallera que vostés dien, home i
dona, home i dona, en eixos percentatges.
En segon lloc, si dimitix un
diputat, què, haurà de dimitir un altre perquè entre
un del mateix sexe?
No sé?
Haurien vostés
d'explicar-ho.

I a més, mire vosté, imposar
l'alternança és que no té cap sentit.
És
que no poden anar tres o quatre dones juntes en els primers llocs?
Per
què no?
És que una llei va a impedir que un partit
polític, per exemple, porte l'1, el 2, el 3 i el 4 de la seua
llista electoral i que siguen dones?
És que vostés en la seua
proposta això ho impedixen.
Eixa és la igualtat que
vostés volen?
Eixa era.
.
.
?
Bé, el que acaba de decidir
Esquerra Unida en la seua assemblea no se podria complir, mire
vosté, que fica tres dones al principi de la llista, o siga, no
podrien complir-ho.

Mire vosté, jo crec que cal ser molt més
seriosos i no utilitzar sempre la demagògia absolutament per a tot.
Jo crec que la confiança està en la vertadera capacitat de
les persones, no en el sexe que tinguen.
S'ha de tractar de manera
igual a tots per la seua capacitat i per ser persones, amb
independència que siguen hòmens i dones i amb
independència del seu estat social.
Eixa és la vertadera
essència de la democràcia.

Però, miren vostés, lleve algunes
esmenes que les passe a referir molt ràpidament en les quals
parlaven del tema de les incompatibilitats, i dien
«automàticament que s'aplique la incompatibilitat a un
diputat».
Mire, no pot ser.
Si és que l'article 160 de
la Lorec i el reglament de les Corts especifica clarament, especifica
clarament que hi ha un termini de vuit dies perquè si algun
càrrec públic té algun tipus d'incompatibilitat
puga optar per llevar un dels càrrecs que tinga la incompatibilitat.
Perquè no té ningun sentit que se li done a les Corts el
control de les incompatibilitats i vostés lleven el termini de vuit
dies que establix en el 163 de la Lorec i que estableix el 19.
4 del
reglament de les Corts.
És que no té ningun sentit.
És
que és absolutament desgavellat.
I vostés simplement comencen
una proposta, i dic un exemple d'una esmena que és tan clara
que no faria falta ni debatre-la, s'havia d'haver aprovat en
comissió perquè jo crec que cau pel seu propi pes,
però vostés tot el que ve del Partit Popular resulta que
és mal, tot el que ve del Partit Popular no volen ni sentir-ho.
Eixe
és el seu tarannà.

I fins al dia de hui jo els he fet una nova proposta,
inclús abans de començar el ple.
Els he dit que anem en tot
allò que estem d'acord i que hem aprovat en la
comissió, com l'esmena del tema del braille per als cegs, per
a les persones sordes i per a les persones que tenen algun tipus
d'incapacitat sensorial, que presentà Esquerra Unida i que
l'aprovàrem en comissió, i en totes aquelles que hem
estat d'acord presentem conjuntament, retirem esta proposició
de llei, i jo retiraré els tres punts que porte de la meua
proposició de llei de la llei electoral, i presentem una
conjuntament en tot allò que estem d'acord, i en altres parlem
d'eixa qüestió.
Això sí que és
tindre tarannà de consens.
La resta són històries i la
resta són excuses per a haver d'evitar fer el ridícul,
com vostés saben que el van a fer.
Perquè no té res a
vore el llistó electoral amb el nombre de diputats.
Saben
vostés que votaren a favor en 99 diputats, que vostés
presenten en la seua proposició de llei 99 diputats, que en el pacte
institucional de partits votaren en companyia del Partit Popular en 99
diputats, i que no té cap sentit, i que no té cap sentit que
això no s'aprove.
Ara, voler anteposar els interessos
electorals i partidistes, inclús utilitzant o manipulant una llei,
com se demostra clarament, per a fer obstruccionisme institucional.
Me
pareix que demostra el tarannà, me pareix que demostra la poca
responsabilitat que vostés com a partit majoritari de
l'oposició haurien de tindre en esta Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castellano.

Para el turno de réplica tiene la palabra el
señor Such.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies,
senyor president.

Senyories.

Mire, senyor Castellano, el ridícul l'han
fet vostés perquè ara ens trobem en una situació que
és sosprenent, una situació que és que el Grup
Parlamentari Socialista fa una proposició de llei, vostés
l'esmenen i a rengló seguit tenen una proposició de
llei seua que sols aborda un punt, i tot el que ara han esmenat no
està en la seua proposició de llei.
I, per tant,
açò és una cosa que era incomprensible.

Vosté diu que hem fet el ridícul
més espantós.
Mire, el ridícul l'han fet
vostés, perquè vostés han intentat a través
d'una estafa política, que és votar a favor de la presa
en consideració una llei que presenta el Partit Socialista,
modificar-la de tal forma que ja no siga del Partit Socialista i siga seua.
Això és una estafa política el que vostés han
fet, senyor Castellano, una pilleria, una pilleria.
Una pilleria
intolerable que l'única cosa que suposa és una burla
als ciutadans.
Perquè, si vostés no estaven d'acord amb
esta proposició de llei, haver-ne fet una i haver votat en contra de
la seua presa en consideració, haver-ne fet una i haver incorporat
totes les esmenes que vosté ha posat a la nostra llei.

Ara es troba vosté amb el problema que anem a
parlar de la seua proposició de llei i sols té un article.
I
tot açò que ha esmenat vosté no ho té, no ho
té (se sent un xiulit).
Sí, xiule, xiule, xiule també.
No ho té,
senyor Castellano.
I es trobarà que efectivament (el senyor president colpeja amb la maceta) vostés no han fet la faena  que havien de fer.

I per això demana que retirem tot
açò per a refer.
Jo ja li he dit abans, senyor Castellano,
vosté menege fitxa en el tema del sostre electoral i en el tema de
la paritat i arribarem a acords.
Però vosté no vol menejar
fitxa.

I mire, mire, parlar de coherència com
vosté parla, parlar de coherència, que mosatros des del
primer moment hem dit «blanc» i és blanc, parlar de
coherència jo l'assimile en este cas a intransigència,
a intransigència.
No és coherència, no, és
intransigència.
Perquè li he dit, i no ha entés res de
les meues paraules abans, li he dit que la política és
l'art de fer el possible i que tots estem obligats en pro del consens
i d'arribar a l'acord a cedir posicions.
Però no,
vosté la intransigència és la coherència del
Partit Popular.
No, no, vostés són uns intransigents!
Li ho
he dit abans.
El que passa és que no entén res, no
entén res.

I parla vostés d'insults a la
intel·ligència, senyor Castellano?
Mire, vostés
insulten la intel·ligència.
Esta discussió l'hem
tinguda també.
Insulten la intel·ligència, però
de tots, dels valencians.
Perquè si vosté no estava
d'acord amb la proposició de llei, haver-ho votat en contra i
ja està.
Però no, és que voten a favor, la primera
vegada que vostés voten a favor que es discutisca la rebaixa
electoral del 3%.
La primera vegada, per a després modificar-la i
canviar-la substancialment.

Mire, també li dic que per molt que
vosté diga en matèria jurídica, vosté al final
no és el Tribunal Constitucional, no és el Tribunal
Constitucional.
Moltes vegades parla vosté com si vosté
fóra el tribunal que ja ha sentenciat i parla al mitjans com si ja
fóra eixa la decisió de tots.
No, ací estem parlant de
criteris.
En tot cas parlarem de criteris jurídics en el Tribunal
Constitucional.
Però que vostés voten a favor d'una
proposició de llei per a després suprimir els articles
importants i substancials, el que és el fonament del cos de la
pròpia proposició de llei i els suprimisquen els articles,
això em pareix a mi un insult a la intel·ligència.
Perquè en tot cas explique vosté per què han votat a
favor.
Explique-ho, que no encara no ho ha dit, si no és per a fer
una estafa.
Explique per què votaren a favor si no és per a
fer una estafa.

Mire, s'ha retratat vosté, senyor
Castellano, en el tema d'igualtat.
Li he donat l'oportunitat de
fer un xicotet gest.
Hi ha dos articles, dos, que vostés han
modificat, que han llevat «candidatas».
Per què li
molesta a vosté que parlem de «candidatos i candidatas»
i de «valencians i valencianes»?
Li he donat
l'oportunitat, un simple gest perquè el llenguatge no sexista
s'impose realment en la llei.
Però ni això!
I
vosté parla d'igualtat?
Vosté parla d'igualtat?
Si inclús en els textos vostés no fan cap esforç per a
intentar arreglar açò, cap, cap esforç.
No vaig a
dir-li jo la llei, efectivament.

Vosté s'ha llevat la careta, senyor
Castellano, s'ha llevat la careta.
I este govern més.
Perquè si vegem les dones que té este Govern Valencià,
bé, açò és d'igualtat i de paritat clara,
clara i evident.
No com té el govern de Rodríguez Zapatero
que té la paritat en el seu propi govern.

Mire, senyor Castellano, per acabar.
La reforma de
l'estatut finalment aprovada va llevar el sostre electoral del 5% i
demana a estes Corts que, a través de la llei electoral,
s'establisca el que és el sostre electoral, senyor Castellano.

Si vosté vol ho entén i, si no vol,
doncs no ho entenga, i continue tal com està vosté en esta
estratègia d'intransigència absoluta, de no modificar
posicions i de creure que això és la coherència.

I jo li dic, mire, els polítics estem per
avançar, i per arribar a acords i per a fer modificacions.
I
també li dic, anem a modificar nosaltres una posició respecte
a la comissió, i anem a acceptar una esmena d'Esquerra Unida
en este respecte perquè entenem que la seua proposta.
.
.

El senyor president:

Señor Such, por favor.

El senyor Such Botella:

.
.
.
-acabe ja,
senyor president-, que la proposta d'Esquerra Unida en el
sentit que les províncies no perden representativitat per
l'increment territorial, i que això supose, si es pacta
realment, supose un increment del nombre d'escons, per a nosaltres
això és interessant.

I nosaltres estem ací per a fer el possible,
per a intentar arribar a acords.
I anem a acceptar l'esmena
d'Esquerra Unida.
I li demanem a vosté també que si
té a bé i és coherent amb el que va votar en el seu
dia en la presa en consideració, vote a favor dels vots particulars
que presenta el Grup Socialista.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Such.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, el
señor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Gràcies, senyor
president.

Mire, senyor Such, per ordre, vaig a explicar-li per
què votàrem a favor en la seua proposició de llei.
Perquè mosatros sempre estem per la negociació i pel consens,
i perquè vosté haurà vist en el debat de
comissió que han hagut moltes coses de la seua llei que hem aprovat,
igual que vosté mos ha aprovat dos esmenes en comissió i hem
aprovat també una esmena d'Esquerra Unida en comissió.
I li vaig dir més, perquè mosatros esta llei quedàrem
que totes les lleis que se desenrotllaren en l'estatut se farien per
consens.
I se presentà una proposició de llei perquè
firmaren conjuntament els tres grups parlamentaris.
I vostés, com
estan en els seus chalaneos preelectorals no volgueren presentar conjuntament esta llei.
Volien fer obstruccionisme institucional.
Volien, volien fer xantatge a
este Partit Popular dient «o se canvia el llistó electoral o
resulta que no s'aproven els 99 diputats».
Eixe és el
tarannà democràtic de vostés, una vergonya, una
vergonya.
Eixe és el tarannà democràtic de
vostés, voler fer xantatge a canvi d'una llei que
vostés resulta que han firmat, que han aprovat, que han anotat i que
estan d'acord, i que en la seua proposició de llei han tornat
a ficar i votar els 99 diputats.

I vosté no pot eixir a esta tribuna sense
ficar-se roig a dir el que està dient.
Perquè vosté
sap el que és una estafa?
El que és una estafa és
enganyar els ciutadans com vosté ha vingut ací a enganyar els
ciutadans.
El que és una estafa és voler manipular i
instrumentalitzar les institucions com vosté està fent
ací.
El que és una estafa és voler per interés
partidista electoral voler canviar i instrumentalitzar una llei simplement
pel seu interés partidista i electoral.
Això és una
estafa, però una estafa en majúscules i subratllada en
negreta.
Això sí que és una estafa.

I mire vosté, en el tema de la paritat
és molt clar.
La vertadera igualtat entre homes i dones és la
que se basa en la capacitat i la integritat de les persones pel simple fet
de ser persones, no per tindre un sexe o per tindre un altre sexe, i no per
ficar percentatges, perquè si fiquem percentatges del 60 i el 40% el
meu grup parlamentari actualment ja té un 44%.
Aleshores què
he de llevar un 4% de dones?
És que és descabdellat el que
vosté diu, és que és descabdellat el que vosté
diu.

Per tant, jo crec que ací u quan demostra que
vol negociar i que vol consensuar ho demostra de manera clara.
Els
únics que no s'han menejat en el llistó electoral, en
coherència, sense enganyar a ningú, hem sigut mosatros.

Vostés estaven en el 5% fa uns mesos i com ara
volem fer un tripartit per a portar ací l'embolic, per a
portar la inestabilitat i per a portar ací la falta de
governabilitat, (remors) per aconseguir el poder a qualsevol preu, ara resulta que no
volen el 5% que defensaren a capa i espasa fa uns mesos, i ara volen el 3%.
I si els fera falta el 2%, dirien el 2%, perquè no tenen ningun
empatx com bé demostren.

I vosté sap ací qui negocia i qui
consensua?
El grup parlamentari al que represente.
I ho ha tornat a
demostrar en les caixes d'estalvis i ho ha tornat a demostrar en tots
i cadascun dels acords importants.
I mire vosté, i acabàvem
d'eixir d'una moció de censura ridícula, i hem
tornat a negociar, perquè per a mosatros estan els interessos
generals de la gent, de la comunitat, de les entitats financeres
d'esta comunitat estan per damunt d'altres coses.
I hagueren
pogut perfectament lligar pactes de les caixes a pactes del que estem
debatent ací.
Però creem que això no és
seriós, que això no és responsable en política.
Creem que s'ha de mirar primer per les persones, després per
l'interés general de la comunitat i després, en
últim lloc i en tot cas, per l'interés dels partits.

I vostés fan tot el contrari, anteposen el seu
interés de partit per damunt de tot.
Eixa és la gran
diferència que tenim entre vostés i mosatros.
Per això
ací se fan 46 lleis o 43 lleis que estan aprovades i el 46% estan
aprovades o per unanimitat o amb el vot de tots els grups parlamentaris.
I
per ací es pot debatre i per ací en estes Corts es pot
aplegar a acords importants encara que tinguen majories qualificades.

I vostés vénen ací amb un
vocabulari d'estafa, amb un vocabulari al qual ja ens tenen molt
acostumats sempre a la desqualificació perquè no tenen ningun
tipus d'argument.
I vosté sap que no està bé que
vosté vinga ací a exigir o a fer xantatge dient: «O
vostés mos modifiquen el 5% o mosatros no aprovem els 99
diputats».
Perquè això en una paraula és per a
sentir vergonya aliena del que ho faça, senyor Such, i si no me sent
no sabrà mai els arguments que li estic dient.
Jo m'espere que
vosté acabe de parlar perquè puguem debatre
tranquil·lament.
I li he fet una proposta al començar el ple
hui una altra vegada, que em paeix que és molt seriosa i que em
pareix que és molt prudent.
En el que estem d'acord anem a
aprovar-ho.
Ara, ¿vostés què és el que
pretenen?
Fer un obstruccionisme institucional a l'hora de ficar el
nombre de diputats que vostés han firmat, que vostés han
votat, que vostés estan d'acord i han proposat.
Diga'm
vostés si això no és mercantilisme polític a
l'hora d'utilitzar una llei com és esta.

Mire, en eixe sentit no mos van a trobar.
I
coherència mosatros?
Tota la del món, tota la del món.
Diguérem des del principi, ho diguérem en el debat en
l'estatut de Madrid i ho seguim dient hui que el 5% no se va a
modificar en el llistó electoral.
No se va a modificar.
Nosaltres no
enganyem a ningú.
Els que estan enganyant són vostés,
que fa quatre dies defenien el 5% i ara defenen el 3% i demà ja
vorem què és el que defenen.
Ara ja estava dient també
que els diputats també se poden variar per tal d'estar a bones
amb Esquerra Unida o amb el Bloc.
Aquí governar a cualquier precio,
no importa con quién y no importa los intereses que tengan que pagar
los ciudadanos.

El senyor president:

Señor Castellano, por favor.

El senyor Castellano Gómez:

Sabem ja quines són les seues polítiques
que estan fent en Catalunya, que estan fent en Galícia i que estan
fent en altres comunitats autònomes.
Però, mire vosté,
jo crec que ací s'han de primar els interessos de la comunitat
i sobre tot ací ha de primar la dignitat política.
I crec que
el que vostés estan fent no és correcte.
No és
correcte voler instrumentalitzar una llei i fer xantatge en una cosa que
estem d'acord per a aconseguir un interés partidista i
electoral, perquè ni tenen programa, ni tenen alternativa ni tenen
res a dir als ciutadans.
L'única cosa que volen és
aconseguir el poder a qualsevol preu sense importar-los el preu que han de
pagar els ciutadans i ciutadanes de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Castellano.

Vamos a proceder a la votación.
Comienza la
votación.
Resultado de la votación: 39 votos a favor, 42
votos en contra.

Entiendo, señor Bustamante, que su problema es
que no le ha funcionado el voto, como se evidencia en el marcador.
Como no
varía el resultado de la votación, vamos a permitirlo.
Mientras tanto vamos a ver qué problema hay en su sistema de
votación.

Continuamos.

A continuación procedemos al debate del primer
bloque de enmiendas, que contiene también los votos particulares del
Grupo Parlamentario Esquerra Unida.
.
.
(remors)

Vamos a ver.
Entiendo,
señor Maluenda, y vamos a empezar el pleno con tranquilidad, que la
enmienda número 2 corresponde a Esquerra Unida y está dentro
del artículo 1.
Y hasta que no se apruebe no se puede votar el
artículo 1.
Muchas gracias.

Vamos a ver, por favor.
En representación del
Grupo Parlamentario Entesa, tiene la palabra el señor Joan
Ribó.
Procuremos conservar los tiempos, porque si no nos
podemos.
.
.

El senyor Ribó i Canut:

Estem avui davant de la
primera llei de desenvolupament del nou Estatut d'autonomia i la
primera cosa que s'hauria de dir, com s'ha interpretat per part
d'un grup polític, que l'única cosa que
s'ha de canviar és el nombre de diputats, cosa en què
estem tots d'acord.
No, hi ha més coses a canviar en aquesta
llei.
I jo crec que és una idea que abans, per una banda, el Partit
Socialista no va entendre el Partit Popular, però crec que fins i
tot en les esmenes s'ha entés.

Per exemple, quan nosaltres presentem una esmena
perquè s'utilitze el llenguatge de signes en la propaganda
política, en la campanya electoral, perquè hi hagen paperetes
braille per a les persones que no tenen visió i perquè hi
haja accessibilitat concretament en els centres de votació, ho fem
com a conseqüència d'un article que parla concretament
d'açò i que és absolutament raonable.

Quan nosaltres estem parlant, per exemple,
d'eliminar la barrera del 5% no ho fem perquè siga un caprtix,
ho fem perquè en aquest estatut en estos moments no hi ha ficada cap
barrera.
Per tant, el que es mantinga una barrera del 5, del 3 o que no hi
haja barrera, no és una qüestió que estiga en
l'estatut, és una qüestió que ara no està
en l'estatut i és discutible en la llei electoral.
Abans no ho
era.
I en este sentit s'ha de dir que l'estatut a nosaltres ens
haguera agradat que aquest tema l'haguera deixat clar per a no tenir
els problemes que tenim, però l'estatut ha millorar respecte a
abans.
Però algun grup no vol veure-ho, però
açò és una de les conseqüències de la
reforma de l'estatut.
Ara no hi ha en l'estatut una barrera per
entrar en aquestes Corts.

Jo he de dir que avui parlarem més
d'açò, perquè si vostés miren els punts
de votació, a més d'este punt, després estan el
4, el 5 i el 6, que tornarem a parlar d'esta llei.
Si ara parlem
d'una llei ampla, després parlarem de la llei vista des dels
plantejaments del Partit Popular: passar exclusivament de 89 a 99 diputats.
Ja no li importen les persones amb discapacitats, ja no li importa
absolutament res més; és la seua concepció.

I a nosaltres ens sembla important deixar clar que
s'ha de fer una llei electoral i s'ha de fer bé ara.
Si
no s'arregla ara no s'arreglarà mai, perquè ha
quedat d'una forma explícita que hi han grups que no volen
consensuar absolutament res en determinats temes.

I vull recordar que el tema de llistó electoral
va ser un dels temes claus en tot el debat de l'estatut, que no
és una qüestió baladí, que fins i tot es va
arribar a un acord entre el nostre grup, un acord que es va modificar
parcialment en Madrid i que va ser la causa per la qual nosaltres al final
votàrem que no a la reforma de l'estatut.
Si haguera estat
d'una altra forma, el nostre vot haguera estat d'una altra
manera.
Per tant, no és una qüestió baladí, no
és una qüestió a deixar-lo in
illo tempore és una
qüestió fonamental.
Qualsevol persona sap que en este tema
s'estan discutint les majories absolutes del País
Valencià, qualsevol persona que conega la situació
sociològica electoral d'ací.

Per tant, estem discutint una cosa.
I jo,
efectivament, li vull dir al Partit Popular el mateix que li deia ell al
Partit Socialista: que no utilitze este tema per als seus propis i
exclusius beneficis, que no siga tacany, que antepose els interessos
democràtics i de participació i de representació als
seus interessos com a partit.
És molt clar que si no hi ha una
barrera.
.
.

El senyor president:

Senyor Ribó.
.
.
Senyor Ribó.
.
.

El senyor Ribó i Canut:

.
.
.
o esta barrera
baixa el 3%, les coses canvien en este país.
I per açò
és tan important aquest tema.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Ribó.

Tiene la palabra, señor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Gràcies, president.

Senyor Ribó, vosté sap perfectament
encara que s'ha apartat de la negociació i del consens i
votaren en contra a la reforma de l'Estatut d'autonomia, sap
perfectament que l'Estatut d'autonomia elimina la barrera
electoral i la remet, el llistó electoral, perdó, i la remet
a la Llei electoral valenciana.
I sap vosté que la Llei electoral
valenciana, una llei que se féu en l'etapa del govern
socialista, especifica el 5% i que se votà ja amb la majoria
qualificada que en aquell aleshores se tenia.
I sap vosté
perfectament, i no vulga ací enganyar i contar les veritats a mitges
que l'estatut diu que «se remite a la ley electoral respecto al
listón electoral».
I que especifica claríssimament la
llei vigent, la llei vigent en la Comunitat Valenciana, el 5%.

Per tant, ací no n'hi ha ni ningun buit
legal, ací no n'hi ha ninguna contradicció, ací
no n'hi ha ninguna interpretació que valga en eixe sentit.
És més, la voluntat clara quan se fa la reforma de
l'estatut és inclús elevar la majoria qualificada per a
modificar o reformar la llei electoral de tres quints a dos terços,
és a dir, fer una majoria qualificada, perquè s'entenia
que aquelles qüestions que afecten les institucions de la Generalitat,
aquelles qüestions que afecten a una cosa tan important per a
l'estabilitat política i institucional, com és el
sistema electoral, que haguera de tindre el màxim consens
polític de tots i cada un dels partits polítics que
representen una comunitat.
I, per tant, s'establix la majoria
qualificada de dos terços per a poder modificar eixe llistó
electoral.
Per tant, diga les coses com són.
Diga que
l'estatut, d'acord amb un consens, que este partit ha demostrat
amb fets sempre que existisca per la negociació, pel diàleg i
pel consens, lleva la referència del 5% en l'estatut i la
remet al que establisca la llei electoral, que ha de fer falta una majoria
qualificada de dos terços per a aprovar-la.

I que, per tant, ací està aprovat el 5%
i que mosatros hem defés des del principi sempre eixe 5%.
I, a
més, un 5% que no es pot parlar ni de qualitat democràtica,
ni de no qualitat democràtica.
Si de 17 comunitats autònomes
pràcticament 11 tenen en estos moments el 5%, mire vosté,
és que n'hi ha falta de qualitat democràtica en eixes
11 comunitats autònomes?
O, si per exemple, com vosté o algun
company seu vingué a Escòcia a vore el parlament
escocès i tenien un 6 i un 7%, segons les circumscripcions,
¿és que no són democràtics en el Regne Unit, a
Escòcia, amb un 7%?

Mire vosté, jo crec que no s'ha
d'enganyar la gent.
No s'ha intentar enganyar-la, cal afrontar
el debat amb valentia, cal afrontar el debat des de la responsabilitat.
I a
mi em pareix molt bé que vostés vullguen fer tot tipus de
pacte preelectorals.
Em pareix molt bé que vostés tinguen
legitimats per a fer el còctels polítics que creguen
convenient.
Home, però no intenten vindre ací a utilitzar una
cosa que l'única cosa que demana, l'única cosa
que demana l'estatut és harmonitzar el nombre de diputats
d'esta cambra al que diu el nou article, que és que no siga
inferior a 99.
I que a més vosté sap perfectament, i no he
d'esforçar-me en explicar-li-ho.
.
.

El senyor president:

Gracias, señor
Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

.
.
.
-gràcies,
senyor president, acabe immediatament-, no tinc per què
explicar-li-ho, que vosté també estava d'acord amb eixe
nombre de 99 diputats.

Gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor
Castellano.

Desde ahí, desde la tribuna, puesto que solo
tiene un minuto, señor Ribó, tiene la palabra.

El senyor Ribó i Canut:

Senyor president,
gràcies.

Manifestar, en primer lloc, que efectivament estava
d'acord amb els 99 i estava d'acord que les persones amb
minusvalideses tinguen les condicions per accedir i amb moltes altres
coses.
Per tant, eixe no és el tema.

No és cert que d'una cosa se'n
derive l'altra.
En estos moments, la llei electoral es pot canviar, i
vosté ho sap perfectament.
I pensem que és un element clau.
I, mire vosté, jo els demane un poquiu de voluntat d'entendre
quin són els motius pels quals 200.
000 persones s'han quedat
fora de representació en estes Corts.
I eixes són les dades
claríssimes de les últimes eleccions.
I açò
és el que vostés estan intentant impedir.
I açò
no té res a veure amb coalicions.
Mire vosté, es faciliten
les coalicions amb el mínim del 5%, no amb un 3%.
És al
contrari exactament.
Però és una qüestió de
qualitat democràtica.

I, mire vosté, es té més qualitat
democràtica si els grups tenen representació en esta casa.
Es
té menys qualitat democràtica si 200.
000 persones que han
votat, quasi el 10% dels votants, un de cada deu, no poden accedir a estes
Corts.
I açò és el que es demana.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

.
.
.
I nosaltres els demanem
que tinguen la capacitat de veure un poquiu per damunt dels interessos del
seu partit.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Ribó.

Tiene la palabra el señor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Gràcies, senyor
president.

Mire, en el tema de les minusvalideses, sap
vosté perfectament que, quan debatérem l'Estatut se
ficà la llengua de signes, se ficà qualsevol tipus.
.
.
una
carta de drets socials per als valencians i per a les valencianes,
precisament per a potenciar les persones més desfavorides o aquelles
persones que tingueren algun tipus d'incapacitat o minusvalidesa
física o sensorial, amb la qual cosa, jo crec que les coses serioses
no les toquem perquè no és de bon gust parlar de coses que jo
crec que han d'estar fora del debat polític.

És més, vosté sap que en debat en
comissió, quan l'esmena que presentà vosté sobre
les paperetes en braille i altres qüestions que parlava, per a les
persones cegues, fou aprovada pel Partit Popular sense cap tipus de
problema.
Perquè nosaltres allò que és coherent,
allò que és sensat, ho aprovem.

I mire, no confonga pluralitat i participació
social i política amb imposar les minories a les majories.
No
confonga que en una comunitat que representen el cent per cent dels vots,
un 2% doblegue al 98%, que és el que passa a altres comunitats
autònomes.
Perquè això és confondre la
democràcia amb altres qüestions que no vull anomenar-les.
Per
tant, una cosa és la pluralitat i la participació i una altra
cosa és que un percentatge mínim de vots estiga hipotecant.
.
.

El senyor president:

Señor Castellano, por favor.

El senyor Castellano Gómez:

.
.
.
hipotecant més d'un 98% dels vots
representats per una comunitat autònoma i els partits.

Per tant, ¿participació i pluralitat?
Tota la del món.
Imposició d'una minoria
extraparlamentària o d'una minoria molt xicoteta que doblegue,
per mercantilisme polític, i hipoteque el govern de torn.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castellano.

Bien, pues vamos a proceder a la votación de
este grupo de votos particulares y enmiendas.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 6 votos a favor, 43 votos en contra y 27
abstenciones.

A continuación, entramos en el debate de las
enmiendas 5, 10, 15, 27 que presenta el Grupo Parlamentario Entesa y que
defiende el señor Ribó.

Ahora tenía.
.
.
perdón, señor
Ribó.
Hagamos las cosas bien; no cuesta nada.
Tiene que acercarse a
su sitio de voto porque, como decía antes el señor Maluenda,
ahora sí que procede votar los artículos.

Bien.
Dice el refrán que no por mucho
más correr amanece más temprano, y a veces.
.
.
Son los
artículos 1, 2, 3, 4 y 5.
Supongo que no se podrán votar
todos juntos, así que les ruego a ustedes.
.
.
Uno a uno.
Muy
bien.

Pues votamos el artículo 1.
Comienza la
votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 34
votos en contra.

A continuación votamos el artículo
número 2, que no tiene enmiendas presentadas.
Comienza la
votación.
Resultado de la votación: 76 votos a favor, 0 votos
en contra.

A continuación votamos el artículo
número 3.
Comienza la votación.
Resultado de la
votación: 42 votos a favor, 35 votos en contra.

A continuación votamos el artículo 4.
Comienza la votación.
77 votos a favor, ningún voto en
contra.

A continuación votamos el artículo 5.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 42 votos a
favor, 35 votos en contra.

Y a continuación, entramos en el debate del
segundo bloque de enmiendas, como he dicho antes.
Y ahora tiene la palabra
el señor Ribó, que ya puede subir a la tribuna.

El senyor Ribó i Canut:

Anava a comentar en primer lloc efectivament, el tema
de les persones amb minusvalideses; és una cosa seriosa, molt
seriosa, però per desgràcia, després veurem, que en la
llei de modificació de la llei electoral del Partit Popular no
està contemplat.
I per tant, sí que és seriós,
sobretot, el que no estiga contemplat quan el tenim en l'estatut.

Vaig a parlar de les esmenes 5, 10, 15 i 27.

La primera, l'esmena 5, parla del nombre de
diputats i diputades.
L'article 24 de l'estatut parla de la
desproporció que es puga establir en el sistema resultant que siga
inferior a la relació u a tres.
Per a ser clars, que un vot de
Castelló no valga més que tres vegades un vot de
València.
Això està prohibit -per dir-ho
així- per l'estatut; el que passa és que la llei
electoral no contempla com arreglar açò en el cas que
ocorreguera.
Estava a punt d'ocórrer concretament en estos
moments.

Nosaltres plantegem que amb que ocórrega
açò, es manté concretament el nombre de diputats base
per la província i s'augmenta el nombre de diputats totals
proporcionals fins que no supere aquesta barrera.

Repetisc: no està contemplat en la llei
electoral i és important fer aquesta previsió
estatutària.

L'esmena número 10 és respecte
l'equilibri de sexes, la paritat.
Nosaltres plantegem que es
faça legal allò que hi ha a la societat: el nombre de dones,
en estos moments, és superior al d'homes i que, per tant, en
les llistes ocórrega açò.

L'esmena número 15 és una esmena
que a nosaltres ens sembla important; és una esmena que pot tenir un
caràcter tecnicojurídic però ens sembla important,
perquè hi ha hagut en estos moments ja, hi ha hagut
al·legacions i hi ha hagut recursos als tribunals, que pensem en el
cas d'unes eleccions autonòmiques; cal fer un esforç
perquè aquests recursos i aquests problemes s'intenten
arreglar en la Comunitat Valenciana.

I per tant, pensem que el que s'ha de fer
és obrir la possibilitat de dos dies, de presentar recursos a les
juntes electorals autonòmiques, preservant sempre, evidentment,
 la possibilitat que a la fi, doncs si açò.
.
.
no se sent
satisfet qui ha presentat el recurs, puga recórrer a les
instàncies de caràcter estatal.

Però em sembla que és un element de
dotar de voluntat autonòmica, d'augmentar el poder electoral
cara a aquestes eleccions, el fet que les distintes instàncies, les
distintes juntes electorals, perdó.
.
.
provincials i
autonòmiques puguen tenir competències a eixe nivell.

I per últim, l'esmena número 27
és una esmena referent a la Sindicatura de Comptes.
A nosaltres ens
dóna la sensació -parlaré després
també- que a l'hora de plantejar-se possibles sancions
contra incompliments d'aquesta llei electoral -per exemple, la
publicació d'enquestes fora de temps, per exemple, gastar-se
més diners i coses d'aquest tipus- no generen, en primer
lloc, les mesures  necessàries per a poder ser investigades.

I per açò plantegem en la Sindicatura de
Comptes, que tinga la possibilitat també de realitzar les tasques
d'inspecció front a possibles irregularitats o possible
violació del límit.
És molt curiós que la
Sindicatura de Comptes és la que va a realitzar açò
però no té competències d'inspecció; i
per tant, la seua possibilitat de control queda molt minvada, queda molt
disminuïda, com veurem després al parlar d'unes altres
esmenes que és molt curiós que les sancions que es posen
són tan baixes que, en definitiva, sembla que, a vegades, estan
incitant a que es cometa algun tipus d'irregularitats.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra el señor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Sí, gràcies, senyor president.

Mire vosté, senyor Ribó, respecte a la
primera esmena, sí estem d'acord; ho hem estat sempre.
Estiguérem d'acord en el debat de la ponència i
és més, nosaltres ho incorporàvem també a la
llei, perquè ja està en l'Estatut d'autonomia el
que la relació respecte dels vots entre les distintes
províncies fóra menor de un a tres.
I a més, crec que
fou l'objecte d'un gran debat -jo crec- molt
interessant i que a la fi, se plasmà en l'Estatut
d'autonomia i també nosaltres en el debat de comissió
ho introduírem ja.

Perquè se ficava que en cap cas s'havia
de superar -en l'article 6 concretament- que el sistema
resultant fóra inferior a la relació d'un a tres, que
és a més la mateixa relació que se ficà en
l'Estatut d'autonomia.

Jo crec que cal ser fidels amb allò que
és la redacció de la llei electoral a allò que
s'ha establert en l'Estatut d'autonomia.
Jo crec que, per
tant, no té sentit el mantindre esta esmena quan ja està
ficat en l'estatut i quan també està ficat en el
paràgraf quart de l'article 6; jo crec que ahí estem
d'acord en la filosofia i en el fons, en el sentit que el que
volíem era equilibrar més eixa qüestió,
inclús sabent que estem d'acord des del Grup Parlamentari
Popular amb que hi haja, com així se mantingué en
l'estatut, un mínim de 20 diputats per cada província
amb independència del nombre d'habitants que tinguera eixa
província.
Perquè entenem que això són
polítiques bones, destinades a la vertebració social i
política de la comunitat.
I per tant, hem seguit apostant per eixa
fórmula en el nou estatut, per qüestions de vertebració
territorial -que jo crec que són molt importants- i, en
eixe sentit, equilibrant dins d'allò que és el sistema
d'inferior d'un a tres.

Mire vosté, allò del Consell
Jurídic Consultiu, sap vosté que férem una
modificació; en la Llei del Consell Jurídic Consultiu no se
plantejà esta qüestió; se pot plantejar esta i altres
tipus de qüestió.
Jo crec que seria obvi, dins del que
és la llei que regula el funcionament i l'organització
del Consell Jurídic Consultiu, el poder debatre este tipus de
qüestions.

Nosaltres, igual que la modificàrem.
.
.
perdó, en el Consell Jurídic Consultiu, podem modificar-ho
també en la Sindicatura de Comptes, les coses que vostés
creguen que se puguen dialogar i que se puguen parlar.
Jo crec que seria
una qüestió de parlar-ho amb aquella legislació que
regula d'una manera directa la Sindicatura de Comptes i també
mirant, lògicament, allò que són les
competències del Tribunal de Comptes i allò que són
les competències de la Sindicatura per a no tindre incompatibilitats
que puga marcar també la legislació bàsica de
l'Estat.

No obstant, eixa és una qüestió de
les que se podia parlar, de les que podíem vore amb
tranquil·litat però que, evidentment, jo crec que seria la
ubicació millor en la legislació que regula allò que
és la Sindicatura de Comptes i harmonitzant-la amb allò que
és la competència del Tribunal de Comptes de l'Estat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castellano.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, el
señor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

Sí, jo m'alegre que estem d'acord,
senyor Castellano, en el tema de la proporció u a tres.
És
cert que estem d'acord.
Però.
.
.
i que vosté parle de
mantenir la proporció o la desproporció, però que no
s'arbitre mai és el mecanisme, en cas que això
ocórrega, com s'arregla.
Eixe és el problema que tenim.
Açò és el que nosaltres plantegem en una esmena.

Sí, sí.
Mire, li vaig a llegir.
.
.
Apartat 4 de l'esmena número 5: «Si la
distribució prevista en l'apartat anterior superara la
desproporció entre circumscripcions a la relació d'u a
tres -i ara ve com ho arreglem- s'anirà augmentant
el nombre d'escons de la cambra fins que distribuint, segons els
criteris anteriors, no supere aquesta desproporció».
No hi ha
una altra possibilitat si no és que vosté vulga canviar els
20, cosa que a nosaltres ens sembla que és una base provincial.
O
toca açò o toca els 20; ha d'optar.

Mosatros fem l'opció d'augmentar a
100, 101, 102, fins on siga, fins no s'arribe al 3.
Tocar els 20 per
circumscripció ens sembla malament, i nosaltres volem ressaltar que
no volem fer açò.
Vostés no aclarixen el tema.
I si no
l'aclarixen, si açò és produeix, queda una
indefinició jurídica clara.
L'estatut mana que no passe
d'1 a 3 però no es concreta en la llei electoral.

En l'altre aspecte, de la Sindicatura de
Comptes, a nosaltres ens sembla molt més important que queden clares
les tasques d'inspecció en la llei electoral, perquè
pense que és un tema clar.

I no m'ha parlat vosté de donar
més competències a les juntes provincials per a acceptar o
denegar determinats tipus de recursos i de queixes.
Pensem que
açò seria molt positiu per a millorar la capacitat
autonòmica respecte les eleccions autonòmiques.
I pensem que
és un tema fonamental que s'hauria de desenvolupar.

Com pot veure, no és només el tema que
discutirem després, el tema del 5%.
Hi ha moltes altres coses a
millorar i a nosaltres ens sembla que ens hauríem de seure's
per a millorar-ho.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ribó.

Señor Castellano, tiene la palabra.

El senyor Castellano Gómez:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Ribó, jo crec que el
paràgraf quart, de l'article 6, és molt clar.
I diu:
«En el seu cas, la distribució prevista en l'apartat
anterior hauria de ser adoptada de manera que la desproporció entre
circumscripcions que establisca el sistema resultant siga inferior a la
relació d'u a tres».
No n'hi ha cap buit legal ni
n'hi ha llacuna legal ahí, perquè després els
decrets de convocatòria són els que van marcant eixes
qüestions concretament.
 Per tant, ahí no estem parlant de
ninguna qüestió.

Els sistemes que vostés proposen com
alternativa almenys necessiten d'un estudi amb més
profunditat.
En principi, anar augmentant el nombre d'escons en el
parlament amb el sistema que vostés proposen, doncs, jo, la veritat
és que no ho veig ara en estos moments.
Podria estudiar-se,
però en estos moments és que no ho veig.

I mire vosté, no n'hi ha, perquè
no tinga cap dubte, no n'hi ha cap intenció per part del
Partit Popular de tocar el llistó dels 20 diputats per
circumscripció provincial, no n'hi ha ninguna.
I li he dit la
raó, la raó és la vertebració territorial i
política de la comunitat.
I mos pareix bé que, amb
independència del nombre d'habitants de cada província,
n'hi hagen 20 diputats fixos i que la resta, fins a 99, siguen
proporcionalment a la població, que és com està
establert en l'estatut i és com està establert en la
llei electoral.

Per tant, mosatros no tenim en estos moments ninguna
intenció.
.
.
I li ho dic perquè hi haja la màxima
claredat possible en el debat, perquè, si no, vosté
estarà d'acord amb mi que ja ho haguérem fet en
l'estatut i ho haguérem variat en l'estatut.
Si no ho
han variat en l'estatut, evidentment no ho anem a variar en la llei
electoral, entre altres coses perquè no se pot, perquè
ahí sí que contradiríem el que fica l'estatut, i
una llei inferior no pot mai contradir una llei superior, com és la
norma institucional bàsica, com és l'Estatut
d'autonomia.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castellano.

Vamos a proceder a la votación.

Senyor Such?

El senyor Such Botella:

Senyor president, en este grup de quatre esmenes ens
agradaria que es votara per separat la número 10.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Such.

Bien, pues, entiendo, señor Such, que me pide
usted que vote las enmiendas 5, 15, 27 y el voto particular 7 de una
manera, el voto particular de la Entesa.
.
.
El 7, según me
informan, es el que afecta.
.
.

Estamos hablando de la enmienda número 10,
señor Such, que corresponde al voto particular número 7.

Comienza la votación.
Sí, estoy
hablando, primero, de la 5, 15, 27 y el voto particular 7.
Retirada.
Tengan
un poco de calma, es la primera vez que se plantea durante esta legislatura
en la cámara, pero en las palabras de este presidente ha dicho que
entendía que el señor Such pretendía,
lógicamente, separar solo la 10.
.
.
(Remors)

Señores, por favor, respeten la cámara.

Señor Such, explíquese.

El senyor Such Botella:

Senyor president, anem a vore, el vot particular
número 7 el tenia en el segon bloc i no ha sigut defés.
Per
tant, si vosté l'incorpora haurem de fer votació
separada també, però enteníem que no s'havia
defés perquè el que s'havia defés era la 5, 10,
15 i 27, que és la que vosté ha anunciat que anava a
defendre's.
Clar!

El senyor president:

Sigue insistiendo el presidente que háganlo
ustedes como lo estimen oportuno.
Es decir, vamos a ver, vamos a ver.
¿Quieren ustedes votar el voto particular de forma diferente, de
forma separada?
Votémoslo.

Vamos a ver, señores diputados.
Las enmiendas
5, 10, 15 y 27 son las que se han debatido.
Muy bien.
Y la enmienda
número 7, claro, es la que lleva el voto particular número 4,
número 4, señor Maluenda, es la que lleva el voto particular
número 4.
Sin embargo, la enmienda número 10 es la que lleva
el voto particular número 7.

Vamos a ver, señor Such.
El artículo 8,
antes 9, es la que lleva la enmienda número 10, y es la que lleva el
voto particular del Grupo Parlamentario Entesa número 7.
¿Estamos de acuerdo?
Yo vengo diciendo el 7 desde el principio.

Señores, señores diputados, vamos a
votar las enmiendas números 5, 15 y 27.
Vamos a ver.
Comienza la
votación.
Votos a favor, 38; votos en contra, 44.

Ahora, vamos a votar la enmienda número 10.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7; votos en contra, 44; y
abstenciones, 31.

Y ahora, vamos a votar el voto particular 7.
Comienza
la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 45;
abstenciones.
.
.

Pues, a continuación, hacemos el tercer bloque,
que corresponde a la enmienda séptima y al voto particular 4.

Señor Ribó, son dos minutos y un minuto.
Si hacemos el paseíllo nos perdemos en el horizonte.

El senyor Ribó i Canut:

A vore, perquè no ens emboliquem més.
Done per debatuts i per defensats tots els vots particulars del meu grup.

L'esmena 7 és l'esmena del
mínim electoral.
Nosaltres plantegem senzillament que no hi haja cap
restricció.
En primer lloc, és un tema perfectament
vàlid a nivell d'Estatut d'autonomia, tal com ha quedat
en estos moments.

Pensem que el fet que hi haja una restricció
és una limitació a la representativitat, a la capacitat de
representació en les Corts.
Jo vull ressaltar, per exemple, que en
estos moments amb 89-99 diputats, amb un 2,5% en la província de
València es pot accedir a les Corts.
És possible que a
algú no li agrade que puguen accedir a les Corts determinats grups
de la província de València, és possible.
Però,
a nosaltres ens sembla que si tenen representació social han de
poder estar, de la mateixa manera que han de poder estar en la
província d'Alacant, amb un 2,9%, que és el que fa
falta en estos moments, o amb un 4,4 aproximadament en la província
de Castelló.
A nosaltres açò ens sembla el més
democràtic, ens sembla el més democràtic.
I, per tant,
aixina ho defensem.

Però, vull que li quede una cosa molt clara,
senyor Castellano, perquè abans s'ha referit a
açò.
Si hem de treballar per una política de consens,
nosaltres estem disposats que hi haja un llistó en el 3%,
perquè no li quede cap dubte.
Nosaltres pensem que esta és la
posició màxima que defensàrem en l'estatut, en
el seu moment, nosaltres presentàrem diverses alternatives,
però, insistim, si hi ha possibilitats d'arribar a un consens,
nosaltres estem disposats a arribar a un consens sobre la base de baixar el
llistó del 5 al 3%, perquè aixina evitaríem el que
està passant en estos moments, que és que hi hagen 200.
000
persones sense representació.
No són grups
extraparlamentaris, són aproximadament 1 de cada 10 persones que
varen votar i que aquí no estan representades.
I açò
és important, almenys per al nostre grup.
És important per al
nostre grup.
I pensem que açò és important.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

.
.
.
també per a la democràcia.

Esta esmena per a nosaltres és una esmena de
les claus.

El senyor president:

Tiene la palabra el señor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, jo estaria d'acord amb
vosté si n'hi haguera algun tipus de desigualtat o n'hi
haguera algun tipus de privilegiats o de favoritisme a determinades
formacions polítiques front a altres formacions polítiques
per a accedir a estes Corts.
No, mire vosté, las democràcia
se basa en la igualtat, fonamentalment, en la igualtat, i en la igualtat
d'oportunitats, en la igualtat de tindre requisits tots els partits
polítics per a accedir a un parlament.
I dóna igual el 2, el
4, el 6 que el 7%, exactament igual, perquè ja li he dit que
ací hi ha hagut partits polítics que poden tornar a
 estar representats.

Però sap per què estaran representants
ací?
No perquè hi haja un 5% o un 3%, sinó
perquè els ciutadans voldran que estiguen representats, com ha estat
el Bloc representat ací, com ha estat Unió Valenciana
representat ací o com ha estat el CDS representat ací en el
seu moment, amb un 5%.
Per què?
Perquè han volgut els
ciutadans, no perquè ho ha marcat un determinat llistó o un
altre determinat llistó.
El que importa és que els requisits,
la igualtat, siga exactament igual per a tots.
I a partir
d'ahí, i partir d'ahí, mosatros ja li hem dit que
el 5% mos pareix igual o tan democràtic com el que més, com
el que més.
I que la governabilitat, l'estabilitat, mosatros
entenem que és una cosa important en política.

I mire vosté, i mire vosté, entren els
partits que convencen els ciutadans.
No hi ha ningun problema, no hi ha
ningun problema.
Però és que vosté primer demana el
3%, perquè fan els números i els càlculs electorals i
diuen: «Amb un 3%, podran entrar o no podran entrar, podrem fer o no
podrem fer».
I si no fóra el 3%, seria el 2 o l'1.
Si
els dóna exactament igual.
Jo crec que cal ser més seriosos
en estes qüestions.
Mosatros no enganyem a ningú, no enganyem a
ningú.

I ara li fan falta dos terços per a baixar el
llistó electoral.
Ja li ho he dit, ho he retirat ja en massa
ocasions: no anem el Partit Popular a variar el 5%, ni al 3%, ni a ninguna
altra fórmula alternativa que siga, per exemple, llevar.
.
.
aplicar
directament la llei D'Hondt.
No ho anem a fer.
I ho diem amb tota la
tranquil·litat.
I no vaig a tornar a argumentar-li, a argumentar-li
que bipartidisme no és igual al 5%, ni que pluralitat no és
igual a 3%.

I li reitere una cosa que és molt important i
que crec que vostés no és que no ho entenen, es que no volen
entendre-ho.
Una cosa és la pluralitat i la participació i
una altra cosa és voler instrumentalitzar una minoria per a doblegar
les majories democràtiques.
Perquè això no té
res a vore, això no té res a vore.
I això no és
bo ni per a la credibilitat, ni per a la confiança de les
institucions, ni és bo tampoc per al sistema electoral.
I
vosté això ho sap perfectament.
Pluralitat, tota la del
món, tota la del món.

Mire, no foren 200.
000, foren 211.
000 els qui es
quedaren en tretze partits, encara que hi haguera dos partits que tenien la
majoria dels vots.
Però vosté sap que amb un índex de
participació com en el de les eleccions europees, amb molts poquets
de milers de vots un partit té representació
parlamentària ací amb el 5%, un partit inlcús
localista, d'alguna capital de província d'esta
comunitat.

El senyor president:

Señor Castellano, está usted
entusiasmado.

El senyor Castellano Gómez:

De què estem parlant ací?
(Rialles)

El senyor president:

Está usted entusiasmado y se ha pasado
minuto.
.
.
y largo.
Por favor.

El senyor Castellano Gómez:

Yo sé que el presidente siempre es generoso en
los tiempos y yo siempre soy disciplinado con la presidencia.
Y, por tanto,
acabo diciendo que no confundamos pluralidad y participación en
imposición de minorías frente a las mayorías que
eligen libremente los ciudadanos.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castellano.

Tiene la réplica el señor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

Senyor Castellano, vosté ha fet una
confusió important.
No fan falta dos terços per a baixar el
llistó electoral.
Fan falta dos terços per a fer la llei
electoral.
No ho oblide, eh?
No ho oblide.
Que els dos terços no els
té ni vosté ni ningú.
Fan falta dos terços per
a fer la llei electoral, que este element és important tenir-lo en
compte.

I la segona cosa.
Parlar de governabilitat no
és el mateix que parlar de majoria absoluta.
Vostés
només saben parlar de majories absolutes.
I, en definitiva, estan
plantejant este tema perquè la seua governabilitat és igual a
majories absolutes.
Es pot governar en coalició, es governa per
Europa majoritàriament en coalició.
El que passa és
que vostés no tenen ningú amb els qui poder fer
coalició.
Eixe és el seu problema.
Però es pot
governar amb coalició.
Vaja a la immensa majoria de països de
la Unió Europea i veurà com es governa en coalició.
El
que passa és que vostés açò no ho coneixen.
Només saben governar amb majoria absoluta, o destrossant al que
tenen al costat, com van fer fa uns anys.
Eixe és el seu problema.
Però, mire, es pot governar en coalició, i els europeus,
generalment, preferixen que es governe en coalició.
I
açò no és ingovernabilitat.
Moltes vegades és
més ingovernable un país quan hi ha un senyor que ordena i
mana i fa les destrosses que estan fent vostés.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra el señor Castellano, un
minuto.

El senyor Castellano Gómez:

Gracias, señor presidente.

Senyor Ribó, anem a jugar a l'activa i a
la passiva.
Fan falta dos terços per a modificar o per aprovar la
llei electoral.
El llistó electoral està en l'article
12 de la llei electoral, fan falta dos terços per baixar el
llistó electoral.
Diga-ho vosté com vulga, per activa o per
passiva, si dóna exactament igual.
Dos terços.
Estem
d'acord?
Bé.

En segon lloc, mosatros hem governat en
coalició, i mosatros governem des del diàleg.
I vostés
podran ací dir totes les frases grandiloqüents que vullguen,
totes les que vullguen, però ací hem aplegat a més de
dotze pactes en este legislatura, en esta legislatura, que feia falta
majoria qualificada.
De dos terços, i de tres cinquenes parts o de
majoria absoluta.
A dotze pactes, dels quals el 46% els hem aprovat amb el
vot d'algun grup parlamentari.
Hem aprovat acords interns en estes
Corts, en estes Corts, per unanimitat.
I a més, importants, que feia
molts anys que s'intentaven fer i no s'aconseguien.

Mire vosté, això és governar des
de la Generalitat, des del diàleg i des de la negociació, que
és el que està fent este govern, que és el que
està fent el govern del Partit Popular.

I mire vosté, hem governat en coalició,
però hem governat en coalició dins del que és
l'empatia electoral o sociològica o ideològica de
determinades formacions polítiques, no dic de les contradiccions,
que només que porten a còctels polítics absurds, que
només que comporten inestabilitats i només que comporten
falta de credibilitat en les institucions.
I els exemples estan molt clars,
els exemples estan molt clars.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Ja sé que a vosté no li agrada,
però ahí està Catalunya o ahí està
Galícia.
I eixa és la realitat, eixa és la realitat.

Per tant, mosatros apostem pel diàleg, pel
consens, per la paraula, per la negociació, com estem demostrant, i
no apostem per fórmules estranyes, que l'únic que
aconseguixen és buscar el poder a qualsevol preu, sense importar el
preu que han de pagar al cap i a la fi els ciutadans i ciutadanes, que
són al final els últims pagans de les decisions que prenem
els polítics.
Eixa és la distinció, senyor
Ribó.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castellano.

¿Quiere separar el voto particular de la
enmienda número 7?
(S'interromp la
gravació) Perdón.
(Remors) No entiendo, y me
disculpa, señor Camarasa, su petición.

Vamos a ver.
Entiendo que lo que hemos debatido ha
sido el voto particular que ha presentado el Grupo Entesa y la enmienda
séptima y el voto particular número 4, porque cuando ha
renunciado, ya estaba en el debate, era el único que le quedaba.
(Remors) Señor, ha habido
el turno de exposición, defensa y réplica.
.
.
(Remors) Señores,
señores.
.
.
señores diputados, este presidente no tiene
conocimiento de reparto de tiempos.
Este presidente tampoco tiene
conocimiento de que se hayan duplicado los tiempos en función de
eso.
Todo lo contrario.
Los tiempos de los bloques de Izquierda Unida son
muy escasos, lo ha repartido, en uno, dos, tres, cuatro, cinco, seis
bloques.
Los seis bloques son prácticamente dos minutos, cuatro
minutos, dos minutos y réplicas de un minuto, y no cabe
partición ninguna.
(S'interromp la
gravació)

El senyor Such Botella:

Sí, señor presidente.

Vamos a ver.
Hemos llegado a un acuerdo los grupos
parlamentarios de la distribución respecto a las posiciones de no a
determinadas enmiendas de Izquierda Unida.
Y habíamos llegado a un
acuerdo y tenemos distribuidos los tiempos.
Lo que queremos es intervenir,
porque hay varios artículos que nosotros tenemos una posición
que es de rechazo.
Y, por tanto, tenemos derecho a intervenir.

El senyor Maluenda Verdú:

Señor presidente.

Yo no sé en qué tema y en qué
condiciones habrán llegado a ese acuerdo que dice el señor
Camarasa y el señor Such con Esquerra Unida.
Lo que sí que
tengo muy claro es que el reglamento establece el turno de defensa de las
enmiendas, y Esquerra Unida lo ha ejercido.
Y el turno en contra lo ha
ejercido el Grupo Popular.

Lo que están sugiriendo cabría si las
enmiendas hubiesen sido conjuntas, presentadas por parte de Esquerra Unida
y por el Grupo Socialista.
Pero si son exclusivas del Grupo Socialista,
turno a favor, turno en contra y no caben más intervenciones, en
este caso, salvo que estén hablando de algo distinto que yo no haya
alcanzado a comprender.

El senyor president:

Ustedes me disculparán, pero es que no existe
ninguna voluntad de privar, sino que existe una normativa.
La normativa.
.
.
tiene derecho a turno a favor y  turno en contra, con
réplica.
.
.
(Remors) (S'interromp la
gravació)

Señores diputados.
.
.
(Remors) Vamos a
ver.
La voluntad de este presidente es que la cámara tenga las voces
que ella misma reclame en función del tratamiento de los temas.
Este
presidente, después de oír el asesoramiento,
lógicamente, del cuerpo de letrados, estima que se plantea una
situación que probablemente no es muy frecuente.
Es decir, la ley la
plantea un grupo político, posteriormente las enmiendas las gana en
comisión otro grupo político, y probablemente en algunos
temas en que.
.
.
bueno, lógicamente, se plantean iniciativas por
parte de un tercer grupo político de la cámara.
Tanto el
grupo que gobierna y el que ha ganado las enmiendas en comisión,
como el que ha planteado la ley a nivel de iniciativa parlamentaria,
probablemente tengan derecho a tener voz.

Yo no he entendido la situación que se ha
planteado previamente.
Y de hecho, yo he pensado que la intervención
del señor Camarasa estaba dentro de lo que eran funciones de grupo.
Pero la iniciativa que plantea.
.
.
, yo voy a plantear de la siguiente manera
el tema.
Dos minutos de intervención y un minuto de réplica.

Señor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Gracias, señor presidente.

El senyor president:

Un momento.

El senyor Castellano Gómez:

Este grupo parlamentario aceptará, como
siempre, las decisiones de la presidencia, que siempre seguro que son
ponderadas.
Lo único que hay que hacer es cumplir el reglamento.

Y, en todo caso, estas enmiendas se han debatido en
comisión, en la que el Grupo Parlamentario Socialista no tiene
ningún tipo de indefensión porque habló lo que
tenía que hablar y lo que le correspondía en el reglamento.
Ahora no ha habido ningún acuerdo, porque el turno en contra, en
todo caso, de compartirlo, tenía que haberlo compartido con
nosotros, que hemos ejercido el turno en contra a la enmienda.
Y esto, con
todos los respetos, no tiene ni pies ni cabeza.

Por tanto, yo lo que pediría, con independencia
de que aceptaremos siempre lo que diga la presidencia, es que pasemos a la
votación.
Y, evidentemente, yo creo que no tocan ahora más
turnos de palabra.

Gracias.

El senyor president:

Señor Camarasa.

El senyor Camarasa Albertos:

Sí, señor presidente, yo creo que
estamos, siempre lo he creído, que estamos en una cámara
seria y una cámara que permite la libertad de opinar, sobre todo si
uno cree que tiene derecho y ha realizado las acciones que tiene que hacer
para que se tenga.
(Remors) Si me dejan ustedes continuar termino, no les voy a quitar
mucho tiempo.

Tanto el presidente, al que pongo por testigo, como el
síndico de Izquierda Unida, como el señor Maluenda, como yo
mismo, acompañados de usted, nos hemos puesto de acuerdo los cuatro
en la ordenación de las enmiendas y en el tiempo que se destinaba a
cada una.
Y yo le pregunto, señor presidente, y me someto a su
consideración: si ha sido así, ¿de qué cree
usted y el resto de síndicos que estábamos hablando?
¿Del sexo de los ángeles o de la ordenación y la
intervención en el debate?

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Señor Camarasa, con todos mis respetos, con
todos mis respetos.
.
.
¡Por favor, señor Maluenda,
siéntese!
(Remors) Un momentito.

Yo al sexo de los ángeles no le tengo nada que
decir.
Y las conversaciones las tenemos cada vez que existe una ley porque,
lógicamente, hay que distribuir los tiempos y los bloques de las
enmiendas.
Y estamos ahí reunidos y hablamos, y lógicamente
procuramos llegar a acuerdos.
Lo que usted dice es una
interpretación que este presidente no la había entendido de
ninguna manera, pero, por lo visto, es que tampoco la ha entendido el
señor Maluenda.
Y yo le pregunto al señor Ribó:
¿usted lo ha entendido así?
No.
Bien.
(Remors)

Una vez dicho eso.
.
.
(Inoïble
per raons tècniques) ¿Ha entendido
que compartían los tiempos el Grupo Socialista y el Grupo Popular?
¿Lo ha entendido usted?

El senyor Ribó i Canut:

Senyor president, jo exclusivament m'he dedicat
a donar açò.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

.
.
.
i als meus minuts.
No sé res més de
la defensa de la resta, la veritat.
No.
.
.
No em correspon a mi, jo
què vol que li diga?

El senyor president:

Señor Camarasa, (remors) yo creo que estamos dando un espectáculo
lamentable, fruto de un planteamiento pobre que yo creía que estaba
perfectamente consensuado y que, en vista de lo cual, pues ha pretendido
este presidente desarrollar el pleno.
En vista de la situación
actual, este presidente va a suspender el pleno cinco minutos y vamos a
tratar de llegar a un acuerdo.

Se suspende el pleno cinco minutos.

(Se suspén la sessió a les 12 hores i 34
minuts)

(Es reprén la sessió a les 12 hores i 45
minuts)

El senyor president:

Se reanuda la sesión.

Señor Camarasa, esta presidencia va a
considerar debatido el punto y sometido a votación.

En el siguiente bloque de enmiendas, que presentan las
enmiendas 12, 13, 17, 19 y 29, y que según tengo entendido
también tiene usted intención de intervenir, esta presidencia
lógicamente le dará su turno de réplica y
procurará que pueda usted expresarse públicamente.

Procedemos a la votación.
(Remors)

El senyor president:

Señor Such.

El senyor Such Botella:

Estiguen tranquils
els del Grup Popular.
És per a demanar la separació del vot
particular i de l'esmena.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Such.

Señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Senyor Such, siga
més explícit en la seua petició per a saber mosatros
què és el que anem a votar, perquè és que jo no
l'he entés, que me perdone, però de veritat que no
l'he entés.

El senyor president:

Pues yo se lo explico, señor Maluenda.
Aquí se ha debatido la enmienda número 7 y el voto particular
de la Entesa número 4.
Entonces vamos a votar uno y otro.

Muchas gracias.

Sometemos a votación la enmienda número
7.
Comienza la votación.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en
contra?
73.

Y ahora votamos el voto particular número 4.
Comienza la votación.
36 votos a favor, 44 votos en contra.

Ahora vamos a debatir las enmiendas 12, 13, 17, 19 y
29, que presenta el Grupo la Entesa.

Hay previstos ocho minutos de turno a favor y tres de
réplica.
Por favor, supongo que en la réplica hay que
partirse el tiempo.
Aunque la presidencia sea laxa, procuren
ceñirse.

Tiene la palabra, señor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

Bé, la primera cosa que volia comentar.
Vaig a
debatre el que estava apuntat com a bloc número 3 i número 4,
els ajunte a afectes que augmente el temps i aixina les seues senyories
se'l puguen repartir amb certa facilitat.
Eixe és
l'objectiu que li havia proposat al president.

El bloc 3 i el bloc 4.

El senyor president:

Señor Maluenda, señor Camarasa, yo les
ruego, por favor, que salgan un momentito al pasillo, que tienen que
hablar, por favor.

Puede continuar, señor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

Bé, abans de començar amb estes esmenes,
jo l'altre dia li deia al conseller de Sanitat que hi havia una
malaltia que amenaçava de ser perillosa per a la dreta i es diu la
«febre del tripartit», i li està afectant a vosté
ja greument perquè ho menciona massa vegades.
Jo crec que és
important vacunar-se adequadament per a açò, perquè
és que, si no, al final cada vegada sentim parlar més, al
final ens creurem que vostés estan profundament preocupats amb este
tema, eh?
, perquè les seues paraules, de veritat, de veritat que ho
estan indicant, que estan molt preocupats amb este tema.

Bé, anem a les esmenes.
L'esmena 12 i 13
es referix a un tema que creem que és important en una campanya
electoral i per tant en una llei electoral.
I és el tema de la
garantia dels principis de pluralitat, de transparència,
d'objectivitat dels mitjans de comunicació de titularitat
pública.

Home!
, hi ha moltes coses que s'han de parlar
d'aquests temes.
S'hauria de parlar, i no vaig a parlar del
funcionament normal que moltes vegades significa propaganda diària.
Però sí que entenem que en un procés de campanya
electoral és imprescindible ficar uns mínims perquè
totes les forces polítiques concurrents tinguen uns mínims
d'igualtat.
I pensem que açò s'ha fer, s'ha
de garantir en els mitjans de comunicació pública -que
aquí és Canal 9 i Radiotelevisió Valenciana,
Televisió Valenciana- unes garanties que tot.
.
.
,
d'igualtat d'oportunitats, que almenys, repetisc, en aquest
mitjans es produïsquen.
Garanties en el sentit d'entrevistes, de
debats.
Garanties en el sentit que estiguen en uns horaris pareguts.
Garanties que es faça com a mínim un debat televisiu i
radiofònic durant la campanya electoral, cosa que no passa sempre.
I
garanties, en definitiva, que nosaltres considerem fonamentals.

El segon aspecte que nosaltres volem plantejar
aquí són esmenes relacionades amb temes econòmics.
Hi
ha una cosa que sí que crec que hem de pensar i que el Partit
Popular també es va oblidar en el seu moment.
Hi ha una sèrie
d'articles que es refereixen concretament a subvencions en
període electoral, que curiosament, com era una llei dels anys
huitanta, estava en pessetes.
És lògic que açò
s'ha de traduir.
La primera cosa, ni açò en
determinades proposicions de llei obsessionades amb la barrera electoral
s'havia plantejat.

Jo crec que este tema s'ha introduir.
Nosaltres
pensem que a més s'ha d'adequar als temps actuals,
pensem que les formacions polítiques amb uns recursos que no
són exagerats necessiten, necessiten aquestes subvencions
d'una manera important.

I després jo vull citar, concretament en
l'esmena número 19, un tema que em sembla important
concretament.
I és el tema de quan s'ha d'abonar les
subvencions.
En l'apartat 3 nosaltres afegim una cosa que ens sembla
important, i és que la Generalitat abonarà la
subvenció electoral als partits, les coalicions i les agrupacions
d'electors abans dels dotze mesos de realitzar les eleccions
autonòmiques.
Per què ho diem açò?
Per
experiència.
Perquè hem viscut aquests dotze últims
anys en els quals les subvencions electorals s'han plantejat amb un
retard considerable, en primer lloc; i no ens sembla just ni ens sembla
correcte.
(Remors)

És difícil poder parlar aixina, senyor
president.
(El senyor president colpeja amb la
maceta) (Pausa)

Deia que no em semblava correcte que hi haguera
retards.
.
.

El senyor president:

Si este presidente, por favor, si este presidente
está a favor del diálogo, pero en el pasillo, ¡en el
pasillo!
, por favor, cuando está hablando alguien en la tribuna.

Continúe, señor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

Deia que no em semblava raonable que hi hagueren
retards en el pagament de les subvencions, i ho déiem sobre una base
experimental.
Açò és el que ha passat en els
últims anys.

I mire vosté, si mirem els pressupostos per a
2007, on hi haurà eleccions autonòmiques una altra vegada, si
veiem les subvencions electorals veiem que el capítol que el Partit
Popular dedica a les subvencions autonòmiques per a 2007 no es
correspon ni amb l'antiga llei electoral, sense pujar.
Què vol
dir açò?
Doncs vol dir una cosa molt senzilla.
Que el
conseller d'Economia no té previst pagar en tot el 2007,
evidentment, les subvencions electorals almenys en la seua totalitat.

A nosaltres açò no ens sembla correcte
perquè, en definitiva, és carregar el finançament
d'aquestes eleccions d'una forma irregular en formacions
polítiques.
Hi haurà formacions polítiques que tindran
molts recursos, que podran buscar els recursos en molts llocs, que
és possible fins i tot que el seu finançament siga
fàcil, però pensem que no hi ha igualtat de condicions si
açò no es realitza.

Hi ha un altre aspecte que sí que creiem
important destacar, que també s'ha de modificar, i és
concretament l'aspecte de les sancions.
Si les sancions es mantenen
per incompliments de la llei electoral, tal com estan en la llei electoral
actual, la de 1987, aquestes sancions estan induint d'una forma
solapada que es cometen les infraccions pel seu baix cost.

Nosaltres pensem que si no volem que es
produïsquen determinades infraccions de passar-se de recursos, per
exemple, en les despeses electorals, d'incompliment, per exemple,
divulgant enquestes com s'ha fet en determinats llocs i altres
situacions, s'han de posar unes sancions adequades a la
infracció.
I em sembla que és fonamental perquè, si
no, en definitiva, s'està potenciant sense voler o volent,
s'està potenciant que es cometen aquestes infraccions pel
senzill motiu, com passen moltes vegades en medi ambient, que és
més barat pagar la sanció que cometre la infracció,
els beneficis que puga produir.

Per tant, pensem que és imprescindible aquest
tipus d'esmenes.
I vull recordar que aquestes esmenes tenen un
caràcter tècnic, tenen un caràcter de pluralitat,
però em semblen molt importants per adequar una llei electoral,
concretament a un procés que anem a tenir en maig de l'any que
ve.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ribó.

Para el turno en contra, tiene la palabra el
señor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, mire vosté, s'ha
parlat molt i crec que se seguirà parlant molt d'allò
que ha de ser l'objectivitat, la transparència, la pluralitat
informativa de tots i cada u dels mitjans públics de
comunicació.
S'ha legislat molt des de l'inici de la
democràcia, m'imagine que se continuarà legislant en
eixa qüestió, i crec que tots estarem d'acord en anar
encaminant al que ha de ser la veracitat, l'objectivitat i la
informació.

Ara, me sorprén a mi molt que vosté puge
a esta tribuna i parle només de Radiotelevisió Valenciana,
parle de Canal 9, parle de Ràdio 9 i no parle de Ràdio
Nacional o parle de Televisió Espanyola, quan sap vosté
perfectament, perquè també té membres del seu grup en
el consell assessor, que s'estan fent denúncies per escrit amb
noms i cognoms d'intrusisme laboral, de manipulació
informativa, de no comptar amb el consell de redactors, i no una,
sinó reiteradament en l'últim any, diverses
denúncies d'allò que és vertadera
manipulació en un mitjà públic de comunicació.
Però, bé, pareix que ací Radiotelevisió
Valenciana és una cosa i la televisió espanyola és una
altra.
 Jo el que diria és que n'hi haguera una
ponderació en estes qüestions.

I no vaig a tornar als arguments, que jo crec que han
estat sempre ahí.
Mire, l'única vegada que una
sentència judicial condemnà Radiotelevisió Valenciana
no estàvem governant mosatros.
Mire, vosté, estava governant
el Partit Socialista.
I, per tant, n'hi ha una llei de
creació, la de Radiotelevisió Valenciana, que és molt
clara, i que els seus principis rectors i amb els que ha d'inspirar
la seua informació, formació, en tots els seus organismes,
tant Canal 9, Punt 2, Ràdio 9, etcètera, són molt
clars.
Per tant, jo crec que són qüestions que sempre
també solen eixir quan estem cada vegada més prop de les
campanyes electorals.

Mire vosté, i en eixe sentit, bé,
n'hi ha una llei de creació de l'ens, igual que
també està lògicament.
.
.
I volguera que tractara
el tema de l'equilibri i que quan parlara de mitjans públics,
doncs, també n'hi ha un mitjà públic que
és Radiotelevisió Espanyola, que pareix que a vosté
tot el que faça li pareix bé, li pareix molt bé.
Jo
crec que hauríem de parlar amb tota seriositat de tots i cada un
dels temes.

Mire, obsessió i preocupació per
tripartits?
Ninguna.
Obsessió i preocupació pel llistó
electoral?
Ninguna.
Vosté sap qui té obsessió i
preocupació sobre eixes qüestions?
El que ho trau al debat
polític, el que ho proposa, el que ho vol canviar.
Si mosatros en la
llista electoral ja n'hi ha una llei que diu el 5% i estem molt
d'acord amb ella.
Per tant, no ho traiem al debat polític.
Quina preocupació anem a tindre si mosatros ni ho hem proposat ni ho
hem tret al debat polític, senyor Ribó?
Si són
vostés els que proposen el tema del tripartit.
Si són
vostés els que proposen el tema del canvi de llistó
electoral.
Són vostés els que estan obsessionats i preocupats
en eixa qüestió, no mosatros.
Mire, vosté, si mosatros
ni tan sols ho hem proposat al debat polític!
Mire vosté si
està equivocat i està lluny la realitat d'allò
que vosté diu en eixa qüestió.

I, mire, per últim, i per centrar-mos
perquè ens n'estem anant hui molt d'allò que eren
les esmenes i del debat de la llei que hui estem debatent, el tema de la
transformació de les pessetes a l'euro, que jo crec que no hi
ha cap problema, ja ho havíem aprovat en comissió, i el tema
que en les esmenes que vosté i el Grup Parlamentari Socialista
havien preparat se perdia -el Grup Parlamentari Socialista en este
cas-, se perdia el 50% de la subvenció que els partits
polítics rebien per part de les subvencions electorals, per vot i
per escó.
Doncs, mire vosté, bé, ja se
n'adonaren a temps, se rectificaren ells mateixos l'esmena i,
per tant, se quedà clar eixe tema en comissió.

Mosatros mantenim el sistema que n'hi ha
actualment en la Llei electoral valenciana i creiem que no és
convenient canviar eixe sistema.
És a dir, estan els paquets-partits
que han tingut un 3% en vots i que, per tant, se'ls paga el que
està estipulat en la llei per cada vot, i estan també a part
els que tenen escó, el grup parlamentari, que també
s'adherix una altra quantitat per haver obtingut representació
parlamentària.

Mosatros estem d'acord amb allò que
està estipulat actualment en la llei electoral, i, per tant, tampoc
ho modifiquem.
Simplement diem que es quede el que està en la llei
electoral sense cap tipus de problema.

Senyor Ribó, i les subvencions electorals es
paguen quan pertoquen, i la Conselleria d'Economia les paga quan
pertoca lògicament pagar-les.

En eixe sentit i en eixe aspecte, el Grup Parlamentari
Popular té absolutament clar que el sistema que n'hi ha
actualment en la llei és un sistema adequat, un sistema que estem
totalment d'acord i que, per tant, no volem canviar-lo.

I, mire vosté, debats del llistó
electoral o debats de tripartits, mosatros, evidentment, ni els hem tret a
escena política, ni els hem proposat, ni els hem tret al debat
mediàtic i electoral.
Són vostés.
Per tant, ni
preocupació ni obsessió ni tot el contrari.
Simplement opinem
d'una cosa que vostés volen que siga un leitmotiv de tota la precampanya
electoral.
Almenys entendrà, i vosté estarà
d'acord amb mi, que vullguen donar-mos el dret a
l'opinió.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera,
senyora Rosa María Barrieras Mombrú)

La senyor vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Per a rèplica em demana la paraula el senyor
Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

És que no sabia exactament si hi havia una
altra intervenció o què hi havia.

A veure, la primera cosa.
Mire, senyor Castellano, la
paraula «tripartit» l'ha formulada vosté per
primera vegada avui ací; no l'he formulada jo, i li he
contestat.

Anem a vore.
Sí que voldria comentar una cosa.
Seria una frivolitat que en una llei electoral autonòmica nosaltres
parlàrem dels mitjans de comunicació públics, que no
són de tipus autonòmic.
Seria absolutament una frivolitat.
O
siga, nosaltres no tenim cap inconvenient de parlar de principis de
transparència, de tot tipus, dels mitjans de comunicació
públics però al lloc on toca.
I aquí toca parlar dels
mitjans de comunicació públics valencians: Canal 9 i la
ràdio.
I en Madrid, en el parlament estatal, toca parlar de
Ràdio Nacional i de Televisió Espanyola.
Totalment
d'acord amb vosté.
Però cada cosa en el seu lloc.

Estem parlant aquí d'una
modificació d'una llei electoral valenciana.
I jo crec que
vosté no voldrà ficar ací una cosa de Ràdio
Nacional, perquè crec que no toca.
I si vol que parlem d'este
tema, podem parlar-ne en un altre lloc, però aquí el que toca
és parlar que siguen transparents els mitjans de comunicació
públics valencians, que poden millorar i molt, que poden millorar i
molt, que seria bo ficar unes normes mínimes perquè hi
haguera una igualtat mínima a nivell electoral, que vostés
juguen amb avantatge, que seria bo ficar unes normes mínimes.
I com
que no governen en Madrid, em parlen de Madrid.
Mire vosté, estic
d'acord, parlem-ne però on toca, parlem-ne però on
toca.

Mire vosté, m'ha parlat també del
tema de les subvencions, que es paguen quan pertoca.
Doncs, no senyor, no
senyor.
No és correcta esta formulació.
Quan pertoque podria
ser dintre de 40 anys.
Per això nosaltres introduïm.
.
.
Clar
que sí!
Quan s'ha tardat?
Se'n recorda vosté?
Mire-ho, revise-ho, revise-ho.
Al seu partit segurament açò
no li importarà perquè té moltes altres fonts de
finançament, imagine.
A la nostra formació política
sí, de veritat li ho dic.
I no em sembla correcte que no tinga un
termini per a pagar les subvencions.
I fiquem 12 mesos, no fiquem 1 mes,
fiquem un any des de les eleccions.

Dos pressupostos, senyor Castellano.
No li sembla
suficient?
Tan mal està el conseller d'Economia de recursos
per a no poder pagar ni en dos pressupostos?
A nosaltres ens sembla
raonable que quan u es presenta a les eleccions realitza unes despeses,
tinga un temps aproximadament en el qual sàpiga que aquestes
subvencions arribaran per a poder fer front a aquestes despeses.
És
raonable, i vosté ho sap.
I això s'hauria de ficar en
una llei electoral.
És totalment raonable.
I ficar 12 mesos com a
màxim no és una bogeria.
I a nosaltres ens sembla que
s'hauria de ficar i és totalment lògic.

En definitiva, jo crec que aquestes esmenes no tenen
res a vore ara amb el llistó, són altres coses, són
temes molt concrets de millora de la llei electoral i que nosaltres pensem
que s'haurien de plantejar.
Però, ahí el problema
és que vostés ho han plantejat d'una forma molt clara:
en un article, que és l'única cosa que els interessa,
que no es toque el 5%.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Ribó, quan vullga.

El senyor Ribó i Canut:

A nosaltres -ho hem escrit- ens interessen
moltes altres coses.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes gràcies, il·lustre
diputat.

Té la paraula, en nom del Grup Parlamentari
Popular, l'il·lustre diputat, senyor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Senyora presidenta.

Mire, senyor Ribó, mosatros hem aprovat moltes
coses en comissió, ja hem aprovat inclús esmenes que
vostés han presentat perquè mos han paregut absolutament
raonables.

Per tant, n'hi havia una exigència
estatutària que simplement se referia al nombre de diputats.
S'ha volgut fer més ampla i no hi ha hagut cap problema.
Estem
debatent-ho, ho hem debatut en comissió, és més, hem
acceptat moltíssimes coses més.

I jo he dit, si volem, en profunditat, fem un grup de
treball i l'aprovem sense cap tipus d'apassionament electoral,
que ara és complicat en les dades que estem.
És a dir, qui
és el que no vol parlar, senyor Ribó?
Qui és el que no
vol parlar?

I mire vosté, la Televisió
Valenciana.
.
.
Ací tenim un sistema proporcional i de
representativitat proporcional a la representació
parlamentària i democràtica que té cada partit
polític.
I això és el que diu la llei i això
és el que complix Radiotelevisió Valenciana.
Per tant, ho
complix en compliment del que ací en el parlament diguem i en
compliment del que establix la llei vigent.
Altres qüestions
són altres qüestions que caldrà parlar-les en la Llei de
creació de Radiotelevisió Valenciana o que cal parlar-les en
altre tipus de fòrums.
Mosatros estem absolutament d'acord amb
allò que establix fer un sistema proporcional i de
representació, que és, al cap i a la fi, tant el que el
sistema electoral general en Espanya com el sistema electoral
valencià tenen en la seua legislació.
Per tant, no entenem
que calga fer cap tipus de modificació en eixe aspecte.

I quan li dia que, evidentment, si se parla de
sistemes públics de comunicació, evidentment cal parlar de
tots els sistemes públiques de comunicació, estatals o
autonòmics, que afecten lògicament el territori de la
Comunitat Valenciana.
I a això me referia i vosté crec que
m'ha entés perfectíssimament.
Per tant, sistema
proporcional, sistema de representativitat.

I mire vosté, el conseller d'Economia
complix amb la seua obligació i fa els pagaments electorals conforme
li marca la llei.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Julio
de España Moya)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castellano.

A continuación, vamos a votar las enmiendas.

Señor Such.

El senyor Such Botella:

Gràcies, senyor president.

Per a demanar que n'hi hagen dos blocs, la 17 i
la 19, per una part; i la 12, 13 i 29 per una altra.

El senyor president:

Comienza la votación.
Votamos la 17 y la 19.
8
votos a favor, 68 votos en contra y 1 abstención.

A continuación, votamos la 12, 13 y 29.
Comienza la votación: 36 votos a favor, 40 votos en contra.

Ahora vamos a votar el artículo 6.
.
.
Pueden
pasar ahora.
.
.
Entre votación y votación.
.
.
Señor
Camarasa, entre votación y votación.
.
.

Por favor, artículo 6, ahora.
Votos a favor,
42; votos en contra, 37.

Ahora vamos a votar el artículo 7.
Comienza la
votación: votos a favor, 41; en contra, 37.

A continuación, votamos el artículo 8.
.
.
¿Hay algún problema con la votación?
(Veus) 42 votos a favor, 37
votos en contra.

A continuación votamos el artículo 9.
Comienza la votación: 42 votos a favor, 36 votos en contra.

Y ahora votamos el artículo 10.
Comienza la
votación.
.
.
Vamos a ver, aquí dice, «artículo
10, nuevo, sin enmiendas presentadas».
.
.
(Veus) Yo le digo a usted que si no ponemos el 10 no podemos votar
el 11.
(Veus)
Aquí pone «artículo».
.
.
Vamos a ver, aquí
tiene usted, señor Maluenda, en la página 35.
500, de fecha 20
de noviembre, hay un artículo 10 nuevo que dice: «Se modifica
el artículo 34, capítulo III del título VI».
.
.
¿Lo votamos o no?
(Veus) Por favor, señor Maluenda, ¿puede subir a esta
presidencia y vemos y aclaramos?
(Veus) (Pausa)

Aclaradas las respetables dudas del señor
Maluenda, votamos el artículo 10 nuevo.
Comienza la votación:
79 votos a favor, ninguno en contra y 1 nulo.

A continuación, debatimos el último
bloque de enmiendas, que corresponden a las enmiendas 20, 21, 22, 23, 24,
25 y 26.

Señor Ribó, tiene la palabra.

El senyor Ribó i Canut:

En este grup d'esmenes sobre la
transparència, nosaltres presentem un conjunt d'esmenes
encaminades que aquelles persones que siguen escollides com a diputades o
diputats tinguen un plus de transparència respecte a les persones
normals i, sobretot, que açò ho sàpiguen perquè
estiga en la llei electoral.

El que plantegem és una cosa molt senzilleta:
que es publiquen en el Butlletí Oficial
de les Corts Valencianes les declaracions
d'activitats, de béns i de rendes, segons consta en una
sèrie d'articles, perquè pensem que és
imprescindible que la societat valenciana sàpiga, en primer lloc,
que per a ser polític en este país s'ha de tenir un
nivell de transparència superior a una persona qualsevol, i pensem
que és bo per a garantir, en definitiva, millorar la
confiança de la societat valenciana en els polítics, i pensem
que és bo fer-ho en una llei electoral, perquè és una
condició que es fica a qualsevol persona que vulga concórrer
a un procés electoral.

I, en segon lloc, ho fem perquè és
perfectament constitucional.
Per tant, és possible, per una banda,
constitucionalment, i, en segon lloc, és bo.
Per què dic que
és perfectament constitucional?
Doncs, per una cosa molt senzilla,
perquè el que plantegem que es faça ací és una
cosa que s'està fent fa bastants anys en algunes comunitats.
Per exemple, en Castella-la Manxa; per exemple, en Extremadura; per
exemple, des de l'última legislatura, electrònicament,
en Catalunya; i, per exemple, de forma pareguda, es fa també en
Andalusia.

Per tant, com que estes comunitats, que sapiguem,
tenen la mateixa constitució que regix per a nosaltres, si és
constitucional en estes comunitats, també ho serà entre
nosaltres, no crec que tinguem un plus de poder amagar determinades coses
respecte a la resta de persones.

Nosaltres, en segon lloc, pensem que la
transparència ha de ser molt útil, perquè no és
bo que hi puguen haver dubtes respecte al comportament de determinades
persones que estiguen en aquestes Corts, sospites que puguen haver tingut
informació privilegiada, etcètera, etcètera.
Jo
posaria tres exemples que palesarien açò d'una forma
clara.

Exemple número 1, el d'una persona que va
ser conseller en el primer govern del 1995 del Partit Popular i que ha
estat encausat i condemnat pels tribunals d'este país.
Em
referixc al senyor Cartagena.
Este senyor, a més, era diputat.
Evidentment, este senyor no haguera pogut amagar, sense cometre un delicte,
el tema de les primes úniques, que fa molts anys que ronden i que va
ser el motiu pel qual va tindre de dimitir de conseller, en aquell moment
d'Infraestructures.
Crec que és un exemple claríssim.

Però en podria ficar algun altre.
Un senyor com
l'alcalde de Torrevieja, que estava aquí, concretament, fins a
la passada legislatura de diputat, i que tots sabem que en estos moments
està encausat per una sèrie de problemes relacionats amb
l'urbanisme.
Este senyor, o no faria estes coses o les hauria de
declarar en les seues declaracions anuals de béns o patrimoni, o
delinquiria també per amagar-les.
Per tant, jo pense que una
situació d'estes seria una situació claríssima
per a palesar que situacions com estes no apareixerien.

O, tercer cas que podríem ficar, que
també en la passada legislatura s'ha produït, el cas del
senyor Carlos Fabra: este senyor renunciaria a ser diputat o no podria
tenir una sèrie d'elements com els que estan investigant, o
pretenent investigar, concretament, Hisenda respecte a la seua persona.

Pensem, per tant, que és una
qüestió que no solament, repetixc, és possible,
perquè és constitucional, perquè es fa en altres
comunitats amb la mateixa constitució, sinó que és
terriblement útil, perquè es produeixen casos, en estes
Corts, s'han produït en els últims dotze anys, casos en
estes Corts que, si tinguérem aquests mecanismes de
transparència, o no es podrien produir o esta persona renunciaria a
ser diputat, la qual cosa seria bo per a aquestes Corts, o, concretament,
delinquiria amagant determinats béns que, en estos moments, a
més, tenen problemes, concretament, amb la justícia.

Pensem que açò ens ajudaria a tots,
perquè, en definitiva, jo he buscat casos, no n'he trobat
més, evidentment, potser se'n podrien trobar més,
però, sobre el total de les diputades i els diputats, són
molt pocs, però, sens dubte, si aquests casos no es produïren i
tinguérem este plus de transparència, sense dubte que
eixiríem guanyant tots.

Gràcies.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera,
senyora Rosa María Barrieras Mombrú)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el senyor Castellano en
representació del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Castellano Gómez:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Ribó, estem d'acord que la
professió política té de tindre sempre un plus de
transparència en tot allò que faja, inclòs el tindre
l'obligació de presentar la declaració no a soles de
bens patrimonials, sinó també la declaració
d'activitats que falta, i així ho diu la llei i aixina ho diu
el reglament d'este Corts.
Vosté sap que per a poder accedir a
l'acta de diputat, té de presentar una declaració de
béns, té de presentar una declaració
d'activitats obligatòriament i, és més, en el
transcurs del temps té de vosté dir si n'hi ha una
alteració en el patrimoni o si n'hi ha una alteració en
les activitats i constar en la custòdia d'estes Corts per a
poder-ho fer.

I a mi me pareix molt bé que això estiga
en la llei, i està en la llei.
I a vosté, ni a ningú,
no li prohibix la llei el que vostés puguen fer-lo públic,
aprofitant les noves tecnologies o aprofitant el que vostés creguen
convenient.
No els ho impedix absolutament ningú.
Jo no entre en el
debat de si és constitucional o no constitucional, jo és que
això ni m'ho qüestione.
Ací, ningú li
prohibix que cada u diga el que tinga de dir.
.
.

Ara, el que no me pareix ja tan bé, senyor
Ribó, és que se vullga crear la sospita per interessos
electorals en les institucions, en la classe política i en el debat
polític i mediàtic tots els dies, perquè això
és irresponsable, perquè això perjudica la
credibilitat ja no dels partits polítics, la credibilitat de les
mateixes institucions, i això me pareix greu.
I ací me pareix
que se fan juís sumaríssims i col·laterals i
mediàtics amb massa alegria a decisions que se prenen en
ajuntaments, o que se prenen en altres instàncies administratives.

I jo crec que els juís sumaríssims
són propis d'altres èpoques no democràtiques, o
altres èpoques d'altres tribunals, com els tribunals de la
Inquisició; no en un sistema democràtic en què hi ha
una separació de poders, en què hi ha un poder judicial, en
què cal confiar amb eixe poder judicial i, evidentment, deixar
treballar lliurement les instàncies judicials perquè, si hi
ha algun tipus d'irregularitat amb qualsevol decisió, algun
tipus d'irregularitat en qualsevol gestió administrativa
-miren vostés- que s'aplique la llei i, per tant,
que se facen les sentències que creguen convenients.

Però mire, l'honradesa està en les
persones; el compliment de la llei l'han de fer les persones i per
tant, el que no se pot és crear la sospita de la corrupció
generalitzada, entre altres coses -i ja he dit- perquè
és que no és bo per a la institució i damunt és
mentir també, i damunt és mentir.

Per tant, transparència, tota la del
món; demagògia, cap; demagògia, cap.
Vosté, vol
entregar els seus béns patrimonials?
No té cap problema; no
té cap problema.
S'ho penja en la seua pàgina web o fa uns pasquins i ho
repartix a la porta de les Corts i no té cap problema.
Qui li ho
impedix?
Absolutament ningú.

Clar, el que no se pot és crear la sospita ni
tampoc se pot aprofitar, que és l'objectiu que vostés
fan sempre, vindre ací a esta tribuna a parlar d'allò
de sempre: que quan hom no té alternatives, no té idees i no
té projectes, va a parlar d'allò de sempre.
Va a parlar
ací que si del senyor Fabra, que si del senyor Cartagena,
allò de sempre; allò de sempre.

Mire vosté, i no obstant, m'estranya que
hui hem sabut alguna cosa recent del senyor Maciá i no se parla, del
senyor Pascual Azorín i no se parla; vostés és que sesguen molt les coses.

Jo crec que les coses cal agafar-les amb tota la
tranquil·litat del món, afrontar-les totes com cal.
.
.
Ací hi ha una legislació que diu que cal presentar la
declaració d'activitats i la declaració de béns.
A vosté ni li prohibix cap llei que vosté puga fer
públics, en el moment que crega convenient, els seus béns i
els seus patrimonis i, per tant, el que vosté no pot és
vindre ací a suscitar la sospita de tota la classe política i
de la falta de credibilitat i confiança dels ciutadans en les
institucions; ni ací, vindre a acusar demagògicament i
falsament, perquè cal deixar treballar els tribunals de
justícia, que per a això estan.
I per això són
un poder també democràtic dins del sistema constitucional i
dins de la nostra Constitució de 1978.

Jo crec que és així de senzill; som les
persones les que fem la societat; som les persones les que fem les
institucions; i som les persones les que hem de complir la llei; i som les
persones les que no hem de cometre cap tipus de frau de cap manera.

Per tant, mire vosté, ací no s'ha
de crear una sospita generalitzada com vostés volen fer.
Però
segurament ho fan perquè estan en l'oposició.
Mire, el
meu partit -jo estic tremendament orgullós de formar part
d'ell- quan ha estat governant no s'ha parlat;
s'apartà el debat de la corrupció i no s'ha
parlat, ni era una preocupació, en cap enquesta sociològica,
la corrupció.

Ha sigut tornar el Partit Socialista i
l'esquerra al poder i altra vegada parlar de corrupció i altra
vegada parlar de corrupteles a l'administració.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula el senyor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

Senyor Castellano, s'enrecorda del codi
ètic que propugnava el seu partit i que ara ja ha canviat?
Si vol li
l'ensenyaré; li l'he ensenyat al president Camps alguna
vegada però jo, si vol, li l'ensenyaré.

Però mire vosté, vosté ha afirmat
una sèrie de coses que no són certes.
Diu: «No li ho
prohibeix ningú».
Doncs, sí senyor; quan una persona
té alguna d'estes coses que amagar davant de la
justícia, sí que li ho prohibeix; evidentment.
El que
vosté proposa és que les persones que no tinguen cap problema
puguen publicitar aquestes declaracions i aquells que tenen un problema no
ho facen.
Vosté veurà per què ho fa; per què no
vol que açò, com es fa en altres comunitats autònomes
-no estic plantejant una cosa estranya-, repetisc, es fa en
altres comunitats autònomes i ho pot veure vosté, per
què vostés no accepten este mecanisme.

I no és cert.
Fem una declaració,
però esta declaració no és accessible a les persones
que en volen tenir coneixement.
I vosté ho sap perfectament i ha
passat amb molts casos.
Per tant, no em diga coses que són falses.

L'única cosa que estem demanant és
que estes declaracions siguen públiques com són en altres
comunitats autònomes i vosté és el que està
creant la sospita perquè té por a la transparència;
perquè si no tingueren vostés por a la transparència
no tindrien cap problema que aquestes coses es publiciten.

Mire vosté, és que ha passat fa molts
pocs dies este problema en esta casa; i vostés, amb la mateixa.
Són vostés els que tenen por a la transparència;
són vostés els que estan generant la sospita sobre
vostés mateixos.
Vostés veuran per què.

I jo li he parlat del senyor Fabra, de l'alcalde
de Torrevella i li he parlat de l'exconseller, senyor Cartagena,
perquè són casos molt concrets que van estar com a diputats
en estes files.
I li he parlat de persones exclusivament, que estan
encausades per la justícia; que tenen una causa amb la
justícia.
I si se n'ha de parlar més, se'n parla;
del que siga, senyor diputat, del que siga.

Però a nosaltres ens sembla molt important en
estos moments que la societat valenciana tinga clar que els que seguem
ací tenim un nivell de transparència que, al menys,
farà molt més difícil que puguen fer-se determinades
coses; que es puguen tenir primes úniques en determinats llocs; que
es puguen fer determinats «pelotassos».
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor diputat.
.
.

El senyor Ribó i Canut:

.
.
.
que es puguen fer determinades coses.

Vostés són els que no volen que es
conega.
Per alguna cosa serà.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup
Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Senyora presidenta.

Mire, senyor Ribó, tots i cadascú dels
diputats del meu grup parlamentari tenen l'acompliment de la llei i
tots han declarat des del primer dia els béns i el patrimoni; i
ahí estan, a disposició, la declaració
d'activitats, de tota la població en general
-perquè és pública, conforme diu el
reglament- i la dels béns, que qualsevol autorització
judicial o quan corresponga ho puguen fer.

Per tant, mire vosté, ací estem
assistint, com sempre, a un debat fals i demagògic, perquè
vostés, com no tenen res a dir de la inseguretat ciutadana, com
tenen res a dir de l'aigua, com no tenen res a dir de l'AVE,
com no tenen res a dir de la immigració, com no tenen res a dir de
les infrastructures, doncs mos vénen a parlar ací dos mesos
embolicant-nos amb el tema prou banal, que l'única cosa que fa
és acabar amb la credibilitat de les institucions amb el seu afany
demagògic de demanar.

És a dir, ningú li impedix a
vosté que el seu patrimoni el diga on vulga.
És més,
facen vostés una pàgina web del seu grup parlamentari i vosté pot penjar
ahí allò que crega convenient; tot el que crega convenient;
fins -com jo li deia, si me permet la llicència, ja que
és l'última intervenció- fins a dir on va
vosté a sopar els dissabtes per la nit, a quin restaurant va.
Pot
dir-ho, no li ho impedix la llei, però per favor, no mentim, no
manipulem, no portem debats falsos ací.
Parlem d'allò
que hem de parlar.

Qui l'impedix a vosté ensenyar el seu
patrimoni?
Ningú.
I vosté està parlant ací
sempre dels mateixos noms.
Hi ha imputats com el senyor Azorín, com
el senyor Maciá -que he vist alguna cosa hui també
- mire vosté, i ací no se diu res.

Jo, simplement li demane, evidentment,
l'objectivitat que cal tindre quan se parla d'estos temes
importants.
I este és un tema fals, demagògic i electoral;
igual que els dels mitjans de comunicació i altres temes que
vostés sempre trauen quan falten sis mesos per a les eleccions.
Després en tres anys i mig ni s'enrecorden d'ells.
Ací, enganyar i manipular, que vénen les eleccions, i
després ja no ens enrecordem de res.

Mire vosté, no compten amb eixes
estratègies amb el Partit Popular; absolutament per a res.
Nosaltres
creem en la justícia, creem que s'ha de complir la llei i
creem que en les persones està en la seua integritat, en la seua
honradesa, el que complisquen la llei i que no cometen cap tipus de frau
legal; i si el cometen, ahí estan els tribunals de justícia
perquè fiquen a cadascú en el seu lloc.

I això és la democràcia i la
resta és embolicar; i la resta és portar debats falsos
perquè no se vol que se debaten ací altres problemes que
són molt importants, perquè sempre estan esquivant-los.
No
compten amb nosaltres.
Este grup proposa que, des de les Corts, si volen,
que facen una pàgina web -igual que el meu grup parlamentari la
té- se la fan vostés i el Partit Socialista, i
ahí poden publicar el que vulguen; sense cap problema.

Ara, no vulguen ficar al mig una institució per
a portar-li més gasto, per a portar inseguretats jurídiques i
per fer alguna cosa que vosté pot fer sense cap tipus de problema
quan crega convenient.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

(Ocupa la presidència el president, senyor Julio
de España Moya)

El senyor president:

Bien.
Procedemos a la votación de las enmiendas
dichas si no hay ninguna indicación por parte de los portavoces de
los grupos de forma conjunta.

Comenzamos la votación de las enmiendas.
Resultado de la votación: votos a favor, 7; en contra, 42 y
abstenciones, 29.

A continuación, votamos el artículo 11.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: votos a
favor, 74; en contra, 6.

Y ahora votamos el artículo 12.
Resultado de la
votación: votos a favor, 42; votos en contra, 38.

Y ahora votamos el artículo 13.
Comienza la
votación.
Votos a favor, 40; en contra: 39.

Y ahora votamos el artículo 14.
Comienza la
votación.
Resultado de la votación: 42 votos a favor, 38
votos en contra.

Vamos a votar ahora la disposición final nueva.
Comienza la votación.
80 votos a favor; ningún voto en
contra.

Y ahora vamos a la votación a la totalidad.
Comienza la votación.
42 votos a favor; 38 votos en contra.
A pesar
de que la votación lógicamente es a favor del sí, no
queda aprobada la ley, o el proyecto de ley, al no alcanzarse las dos
terceras partes, según hace referencia el artículo 24 del
Estatuto de autonomía.

Ahora, si lo estiman oportuno los portavoces, hay un
turno de explicación de voto, si lo estiman oportuno.

Señor Tomás tiene la palabra.

El senyor Tomás Puchol:

Gràcies, president.

Mosatros, independentment de consideracions
així d'entrar molt en profunditat, el que sí que veem
és que açò ha sigut com si diguérem un intent
de mutilar la veu de 200.
000 persones que exercixen el seu legítim
dret a votar, però que el seu vot arriba a l'hora de la
veritat i no és tingut literalment en compte.
Jo crec que ha hagut
per part d'algun grup polític l'intent de fer el que
diguérem un buitreo amb eixos vots, eixos vots que en certa mesura els
beneficien.
I jo crec que si mos fixàrem bé fins i tot li
caïa la babeta.

Cal dir que el que és un govern responsable, el
que és un partit responsable i que en estos moments té
legitimat i legítimament pot agarrar acords, no se podria ni se deu
passar per alt ni moltíssim menys el que és eixa oportunitat
per a poder solucionar eixe problema que tenim de tants i tants anys
ací, en el que és la Comunitat Valenciana.

Jo crec que no deu haver ni tan sols eixa barrera.
Estem convençuts que després de les eleccions hi haurà
un repartiment d'acord i que esta casa, que és la casa de
tots, ha de tindre la veu d'aquelles persones de la comunitat que
legítimament han estat i han votat.
I per això jo crec que
ara, que s'ha obert i s'ha encetat el meló del que
és la llei per a poder-ho arreglar, no deuríem passar esta
oportunitat ni moltíssim menys per a poder-ho arreglar.

I acabar dient que, evidentment, que sempre han hagut
i sempre hi hauran grups extraparlamentaris, això és llei de
vida.
Però cosa diferent és que hi hagen grups
extraparlamentaris, com sempre n'hi han hagut, i grups que estaran
arrossegats a l'extraparlamentarietat per causes d'una por, de
tindre dins d'esta casa un major ventall, una major pluralitat, una
major veu.
I dir que eixe temor que tenen alguns grups parlamentaris,
alguns partits polítics, el Partit Popular concretament, a baixar
eixe llistó i que entren altres forces polítiques és
un temor infundat que no té ningun fonament perquè en altres
llocs s'està donant i per suposat que és possible
governar una comunitat, altres ho estan fent, sense esta barrera.

Per tant, insistix més que açò,
torne a dir-ho, pareix més un buitreo de 200.
000 vots que no arriben a cap lloc, és un
frau pels ciutadans que hagen exercit el seu dret al vot i que se'ls
embutxaquen alguns en benefici propi.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Tomás.

Tiene la palabra, señor Ribó.

El senyor Ribó i Canut:

Gràcies.

Breument, perquè he intervingut ja abans.
Dir
una cosa, jo crec que el que ha començat malament, perquè
aquest projecte de llei va començar d'una manera prou estranya
i atípica, no podia acabar bé.
I nosaltres, evidentment, hem
de dir que hem votat que no per un motiu claríssim.
Si hem presentat
un conjunt d'esmenes i se'ns ha acceptat una que s'ha
acceptat perquè tenia un mínim de lògica, el nostre
vot ha estat molt clar, no podem estar d'acord amb aquest projecte de
llei.
No estem d'acord que es toque només el mínim del
número de diputats.
Pensem que aquesta llei electoral s'ha de
retocar en moltes altres coses.
Hi ha temps per a retocar-la abans
d'acabar la legislatura.
I, per tant, nosaltres entenem que és
lògic que aquest vot siga que no.
I esperem que el Partit Popular
aprenga la lliçó i a partir d'ara faça una
revisió amb profunditat i des del consens d'una llei electoral
que és vella, que necessita millorar-se i que sobretot necessita
millorar-se quant als nivells de representació d'aquestes
Corts.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Ribó.

Tiene la palabra el señor Such.

El senyor Such Botella:

Moltes gràcies,
senyor president.

El vot en contra definitiu del nostre grup al que
és esta llei en estos moments ve donat, evidentment, per la
pràctica de trilerisme polític que practica el Partit Popular
en estes Corts i és fer les cabrioles per a intentar caure de peu
permanentment.
Jo crec que el Partit Popular ha intentat aprofitar, fent
una estafa als ciutadans, una proposició de llei que va presentar el
Grup Socialista en pro del consens i de l'acord.
Però eixa
estafa ha culminat ja en esta votació.
I és modificar de tal
forma esta proposició, perquè siga impossible que aquells que
han sigut els actors i els que hem impulsat esta iniciativa puguem votar la
nostra mateixa iniciativa.

Jo crec que eixa actitud de trileros que ha practicat
el PP és la tònica habitual que ens ha demostrat este grup
parlamentari.
I en este sentit dir-li que hem desaprofitat una
magnífica ocasió per fer una proposició, una llei
electoral moderna, avançada, amb el reconeixement de la igualtat
entre hòmens i dones, amb major participació social i, al cap
i a la fi, la possibilitat que els grups polítics que obtinguen un
determinat nombre de vots puguen accedir.

Cal recordar que més de 200.
000 ciutadans es
quedaren sense representació política.
I avui el Partit
Popular, amb esta actitud, està condemnant a més de 200.
000
valencians a quedar-se sense representació política en esta
cambra.
Jo estic convençut que la societat li passarà
factura.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Such.

Tiene la palabra el señor Castellano.
(Remors) No, es que ha dicho unas
cosas el señor Such que se me han puesto los pelos de punta por la
parte que me toca.

El senyor Castellano Gómez:

Gracias, señor
presidente.

Es normal que a cualquier demócrata se le
pongan los pelos de punta (remors) cuando oyen cosas como las que acabamos de oír.
Porque lo que ha demostrado la proposición de ley que acabamos de
debatir, que hay que recordar a toda la cámara, presentada por el
Grupo Parlamentario Socialista, que se ha votado él mismo en contra.
Yo creo que esto va a pasar a la antología de los anuarios de
derecho parlamentario como la cosa más descabellada y
ridícula que uno haya podido ver.
Yo, desde luego, llevo desde el
año 1991 aquí y algo tan descabellado y tan ridículo y
tan vergonzoso desde luego no lo había visto hasta el día de
hoy.
Pero sobre todo esto demuestra la verdadera cara de la izquierda
valenciana, que solo pretende hacer prevalecer el interés partidista
y electoral por encima de cualquier otra cuestión.

Aquí se demuestra y se ha demostrado la
verdadera cara del Partido Socialista, que cuando no controla las
instituciones  lo único que hace es obstruccionismo
institucional en el todo vale y sin importarle absolutamente nada
más.
Porque aquí la única exigencia que el estatuto
establece para modificación de electoral era el número de
diputados.
Y condicionar, hipotecar el listón electoral solo por los
números de diputados me parece, me parece una irresponsabilidad, un
obstruccionismo institucional y me parece, además, una
manipulación de un trámite parlamentario de aprobación
de una ley en toda la regla.

Porque, miren, aquí no deja el listón
electoral, ni la ley electoral a 200, a 300 o a 100.
000 ciudadanos fuera de
la represtación parlamentaria; la deja la libertad de cada ciudadano
cuando deposita su voto, la deja la libertad de cada ciudadano el
día de las urnas.
Y eso es lo más grande en democracia.
Ahora, querer pervertir la democracia cambiando las leyes como le interese
partidistamente a cada uno, eso es lo que no es serio y lo que no es
responsable.
Son los ciudadanos los que deciden.
Y aquí ha habido
partidos políticos con el 5% que ahora no están.
¿Por
qué?
Porque han decidido los ciudadanos que no estén.
Y
aquí ha habido formaciones políticas y hasta cinco grupos
políticos en un 5%.

Por lo tanto, no hay que engañar a la gente
como se ha pretendido engañar.
Pero, desde luego, condicionar algo
que no exige la reforma estatutaria para no aprobar una ley, para intentar
hacer obstruccionismo institucional y político a seis meses de unas
elecciones, me parece que, en todo caso, por ser generoso y con
perdón de la expresión a la cámara y a todas sus
señorías, me parece una política rastrera.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias,
señor Castellano.

Bueno, llegado este punto yo les planteo una diatriba
a los señores portavoces.
Tenemos una ley delante, que es la ley del
golf, que cumpliendo los tiempos nos metemos en dos horas y diez, que
calculo que serán dos horas y veinte minutos con la votaciones.
Terminaríamos a las cuatro y diez, cuatro y cuarto.
Señores,
como poder sí puede ser; tenemos una tarde que yo les recuerdo a
ustedes que por unas motivaciones o por otras está muy falta de
contenido.
(Remors)

Señor Vicente, yo le.
.
.
Señor
Vicente, por unas causas o por otras.
.
.
(Remors) Señor Vicente, queda advertido por vez primera.
Señor Vicente, queda advertido por vez segunda.
Señor
Vicente, queda usted expulsado del pleno.
(Protestes)

Señor Vicente, no puede usted hacer el gesto
que ha hecho a esta presidencia de las Cortes.
Tiene este presidente toda
la buena voluntad del mundo, pero no puede ser.

Les decía yo a ustedes.
.
.
(Remors) Señor Vicente, por
favor.
(Pausa) Señor
Vicente, este presidente lo siente más que usted.

Señor Such.

El senyor Such Botella:

Sí, senyor
president.

El meu company de grup el que volia matisar és
que per a fer justícia si està falta de contingut el ple
és perquè els consellers no acudixen.
I en este sentit
és l'aportació que li ha fet i que ha provocat que
vosté acabe expulsant finalment el diputat del meu grup
parlamentari.

Considerem, i considera este portaveu adjunt, que
és del tot injust i volem elevar una protesta respecte a
l'expulsió del nostre company Eduardo Vicente.

El senyor president:

Señor Such, este
presidente puede entender todo lo entendible y puede tratar de interpretar
lo que quiere decir una persona.
Pero cuando este presidente hace unas
manifestaciones ningún diputado debe, como ha hecho el señor
Vicente, en voz alta, de forma despectiva, decir lo que ha dicho.
Yo
creo.
.
.
(remors),
pues implica.
.
.
, tratar de descalificar lo que decía el presidente.
Simplemente decir que monopoliza las culpas sobre la acción del
Gobierno, como si no hubiera habido lógicamente gente que ha quitado
interpelaciones.

Señores, aquí existe una
motivación, hay excusas del Gobierno, hay falta de interpelaciones,
hay retirada de preguntas.
Existen diferentes motivaciones, por lo que este
presidente ha dicho que esta tarde se queda bastante vacía de
contenido.

De todas maneras, por eso les planteaba a ustedes la
posibilidad, si no seguimos perdiendo el tiempo, de terminar el pleno a las
cuatro de la tarde y reanudarlo a las seis.
Es tarde, efectivamente es
tarde, y probablemente haya que buscar otras alternativas.

Señores, yo les digo a ustedes, ¿hacemos
la ley?
Señores, los portavoces.
(Pausa)

Señores diputados, el pleno va a continuar
hasta las tres de la tarde y se reanudará a las cuatro y media.
Vamos a debatir hasta donde podamos los bloques y posteriormente
continuaremos con la ley esta tarde.
(Remors)

Están hoy.
.
.
, están hoy un poco
revolucionados.
(Remors)

Las comisiones de Educación y Cultura y Sanidad
y Consumo, cuya celebración estaba prevista en el día de hoy
a la finalización de la sesión plenaria de esta
mañana, será mañana jueves a la finalización
del pleno por la mañana.

Por lo tanto.
.
.
(Remors) Señor Camarasa, por favor, deje su imaginación.
(Veus)

Sí, señor Such.

El senyor Such Botella:

Senyor president, a
part que la propera vegada sols cride el senyor Castellano i que li
faça les suggerències que considere, jo crec que els diputats
tenen alguns drets en esta cambra; i els drets han de tindre la certesa de
quant van a fer-se les reunions, almenys això de les comissions que
m'estaven dient els meus companys.
Ara, com no pot ser ara, i ara
continua la llei, ara es passa per a demà.
Açò
infringix totes les convocatòries, tots els drets, i sobretot
vulnera el que són totes les agendes dels nostres diputats, i creem
que algun dret hem de tindre nosaltres ací per a poder fer bé
la nostra faena.

El senyor president:

Señor Such.
.
.
Señor Such, sin pretender
entrar en debate, vamos a ver, existen precedentes de partir las leyes.
Punto uno.

Segundo.
Que me digan a mí que las comisiones
deben de ser justificación para lógicamente no aprobar leyes,
verdaderamente se cae.
(Veus)

Señor Such, por favor.
(Pausa)

Bien.
Señor Such, yo le recuerdo que la
dirección del pleno corresponde a la presidencia.
(Remors) Para oír lo que opinaba
cada uno.

Señor Castellano.

El senyor Castellano Gómez:

Gracias, señor
presidente.

Simplemente para manifestar, en nombre de mi grupo,
que la aplicación que hace el presidente del reglamento es la
correcta, entra en las capacidades.
.
.
(Remors)

¿Puedo ya?
Muchas gracias,
señorías.
Entra dentro de las capacidades del presidente,
oída la Junta de Portavoces, de ordenar el pleno y el funcionamiento
del pleno -como así consta en el reglamento-, y yo creo
que tengo que lamentar la actitud que por parte de la oposición se
está teniendo a lo largo de todo el día en este pleno.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castellano.

Señor Such.

El senyor Such Botella:

Sí, senyor
president.

Almenys per a procedir a la modificació del que
és la convocatòria de les comissions, almenys la mesa
d'eixes comissions havia d'haver tingut coneixement per a poder
fer això.
I no de forma unilateral aquell que considera que cal
fer-ho presentar un paperet i es llig.
Jo crec que almenys el respecte
parlamentari que es mereixen els nostres representants de les meses de les
comissions es mereix almenys una consulta, senyor president.
Això
és el que volia dir-li i no que anem ací a toque de pito d'allò
que el Partit Popular planteja.

El senyor president:

Señor Such, yo le recuerdo que las
convocatorias de las comisiones cuando se terminan los plenos siempre
están condicionadas por la propia terminación del pleno.
Como
no se produce ninguna terminación del pleno, lo único que
hago es tratar de poner una solución intermedia, que luego se me ha
pasado por escrito, yo pensaba que la habían tomado incluso las
comisiones.
¿Eh?
Así que usted disculpará porque cada
comisión tiene su letrado.
Y su letrado, lógicamente, suele
tomar iniciativas o proponer iniciativas en función normalmente
hablando con la gente de la comisión.

¿Usted se ha enterado, usted se ha enterado si
han hablado con la comisión o no?
(Veus) Bien.
Bien, pues ahora lo hablarán.

Projecte de llei reguladora de camps de golf a la
Comunitat Valenciana.
Dictamen de la Comissió d'Obres
Públiques i Transports (BOCV número 238).

El senyor president:

Señores, entramos en el segundo punto del orden
del día del pleno, que es debate y votación del dictamen de
la Comisión de Obras Públicas sobre el proyecto de la ley
reguladora de campos de golf de la Comunidad Valenciana.

Tiene la palabra para presentación del dictamen
de la comisión la ilustre diputada doña Asunción
Quinzá.
(Pausa)

Vamos a ver.
Este presidente se retrotrae en su
tercera amonestación a don Eduardo Vicente y, lógicamente, se
puede incorporar don Eduardo Vicente al pleno.

Muchas gracias.
Puede continuar.

La senyora Quinzá Alegre:

Molt excel·lent
senyor president.

Ilustres señoras diputadas e ilustres
señores diputados.

Me corresponde, como vicepresidenta de la
Comisión de Obras Públicas y Transportes, y por acuerdo
unánime de ésta, realizar la presentación del dictamen
del Proyecto de ley reguladora de campos de golf en la Comunidad
Valenciana.

Este proyecto de ley fue presentado en Les Corts el
pasado 5 de mayo de 2006 y tramitado por la Mesa de la cámara en su
reunión del día 16 de mayo, siendo publicado en el Boletín Oficial de las Cortes, de 2 de junio de 2006.

El plazo para la presentación de enmiendas
finalizó el día 5 de septiembre, tras haberse concedido por
la Mesa de les Corts una prórroga solicitada por el Grupo
Parlamentario Socialista.

Se presentaron dos enmiendas a la totalidad, una por
el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Entesa y otra por el Grupo
Parlamentario Socialista, que fueron rechazadas en la sesión
plenaria celebrada los días 18 y 19 de octubre del año en
curso.

Posteriormente, la Comisión de Obras
Públicas y Transportes, en reunión celebrada el 24 de octubre
de 2005, realizó la recepción de enmiendas y el nombramiento
de la ponencia encargada de informar el proyecto de ley.
A este proyecto de
ley habían sido presentadas un total de 203 enmiendas parciales: 47,
del Grupo Parlamentario Popular; 77, del Grupo Parlamentario Socialista, y
79, del Grupo Parlamentario Entesa.

La ponencia emitió su informe el día 25
de octubre, siendo publicado en el Boletín
Oficial de las Cortes número 233, de 31 de octubre.

La Comisión de Obras Públicas y
Transportes se reunía el día 14 de noviembre para aprobar el
dictamen que hoy presenta ante sus señorías.
Durante la
discusión en comisión fueron aprobadas un total de 57
enmiendas parciales, decayendo una de las enmiendas del Grupo Parlamentario
de la Entesa, como consecuencia de la aprobación de otra enmienda de
idéntico contenido.

El dictamen de la comisión ha sido publicado en
el Boletín Oficial de las Cortes número 238, de 20 de noviembre de 2006.

Como se desprende de lo señalado, ha existido
un debate importante en torno a este proyecto de ley.
Y en estos momentos
para su defensa ante el pleno de la cámara se han mantenido un total
de 145 enmiendas: 72 por el Grupo Parlamentario Socialista y 73 por el
Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Espero y deseo, como vicepresidenta de la
Comisión de Obras Públicas y Transportes, que durante el
debate de hoy sea posible alcanzar el máximo consenso.

Nada más.
Muchas gracias.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera,
Rosa María Barrieras Mombrú)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes
gràcies, il·lustre diputada.
(Aplaudiments)

Anem a passar al primer bloc d'esmenes, que
compren la 50, 105, 117, 146, 151, 158, 159, 164, 167, 169, 171, 173, 174,
176, 178, 182, 186 i 187, que corresponen al Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Per a la seua defensa li done la paraula a
l'il·lustre diputat senyor Arnal.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Bon dia, senyores diputades i diputats.

Vaig a intentar defensar amb tota la seriositat
possible les meues esmenes davant d'una cambra, més que mig
buida, amb absència de qualsevol representant del Govern
Valencià i amb la notable absència del conseller responsable
d'esta llei.
.
.

No, perdone, no entenc per què se
m'interromp o se me fan crítiques quan estic dient el que
estic dient.

Vull també dir que esta tramitació
està sent accidentada, amb presses, després d'una
considerable patxorra, per dir-ho d'una manera campechana durant la tramitació
d'esta llei.
Ja se tenia el projecte definitiu abans de l'estiu
i ha hagut una considerabilíssima lentitud i falta
d'interés en convocar la Comissió d'Obres
Públiques perquè avançara la tramitació, i al
final s'ha fet coincidir tot amb el debat dels pressupostos,
corrents, de pressa, malament i amb este final lamentable (remors), penós, de com
està ara debatent-se en una cambra pràcticament buida, amb
absència -torne a dir- del responsable, del conseller de
Territori, que ha brillat per la seua absència; brilla i destaca
molt per la seua absència.

En este primer bloc d'esmenes hem agrupat tota
una sèrie que van referides a la tramitació dels projectes de
camp de golf.
Ací sobretot hem esmenat determinades disposicions
transitòries que tenen una gran importància, i així va
ser recollit, la importància d'estes disposicions i les
esmenes que fem a elles, pel propi conseller que va arribar a prometre o a
insinuar que adoptaria alguna de les esmenes que vam presentar.

Encara tenen la possibilitat ara, senyores diputades i
diputats del PP, de fer valer eixes paraules que va dir el conseller fa
molts dies.
En concret, en una esmena a la 186, demanem que s'elabore
un pla estratègic en relació a l'esport del golf per
posar de manifest quina és la demanda realista i les necessitats
socials d'aquests esport, tenint en compte fins i tot 15 anys, i que
a més este pla, en base a estudis i dades objectives i actualitzades
no simplement establiria les demandes totals actuals i previsibles en el
futur immediat, sinó també establiria els criteris de
distribució territorial per evitar la saturació, la
sobreoferta, les interferències i els desequilibris en
l'oferta.

El conseller González Pons va dir en el seu
moment que li semblava una bona idea.
El que no entenem és per
què no existix ja un pla com el que estem reclamant ara?
Per
què no existix des de fa temps?
Des que va començar aquella
allau que hem patit tot este temps de nous projectes de camp de golf
acompanyats pràcticament sempre de grans urbanitzacions.
Per
què no existix ja eixe projecte?
Potser que la resposta és
que realment no hi havia interés en regular-lo, potser que realment
el que va dir el conseller l'altre dia no era més que un
brindis al sol, que era molt interessant fer açò, molt bonic,
però no pensa fer-ho.
Eixa és la realitat.

La veritat és que si no hi ha eixe pla que
fonamente moltes de les coses que després se diuen en la llei, en
l'exposició de motius i en la seua regulació, la
veritat és que sense eixe pla podem malament saber els impactes que
tindrà este projecte de llei, perquè desconeixem realment
quina quantitat de camps de golf es faran i de quina manera
s'implantaran realment en el territori.

Amb aquesta llei sense eixe pla s'està
donant una carta en blanc per fer moltes coses sense saber quin serà
l'impacte real definitiu d'esta llei.
La realitat és que
no hi ha pla i les paraules del conseller s'han quedat res en res,
s'ho emporta el vent.

Insistisc que este pla no val a dir ara que se
farà després o acompanyant la llei.
Ha de ser previ!
Previ
que s'acabe el desplegament de la llei.
Previ que es finalitze la
tramitació dels projectes actualment en marxa.
Per això ha
d'anar indissolublement unida a una moratòria, amb el nom que
se li vullga donar, que implique la suspensió temporal de les
aprovacions definitives dels projectes urbanístics que incloguen
camps de golf, vagen acompanyats o no d'urbanitzacions, i dels
instruments de planejament que els continguen.
Del contrari, repetisc, no
serviria de res un pla que arribara després.
I açò
és una intenció: racionalitzar al màxim allò
que encara no està fet, donar-li racionalitat, i ordre lògic
i la màxima eficàcia i abast a aquest projecte de llei.
Eixe
seria l'objectiu de plantejar eixe pla i l'associada
moratòria.
No fer-ho, no fer-ho ara, no fer-ho abans, ja vaig dir
que és el mateix que presentar els plànols d'una casa
després que la casa ja estiga feta i acabada.
Això és
realment si es fa el pla després.

També hem presentat un grup destacat
d'esmenes adreçades a evitar que s'escapen d'esta
regulació.
.
.
-sense entrar si la regulació és
bona, mala, molta, pobra, jo crec que és molt defectuosa-,
però inclús suposant que és alguna regulació,
esta llei, este projecte de llei permet que s'escapen la immensa
majoria de projectes de camps de golf que s'han presentat fins ara i
que encara no estiguen aprovats definitivament.

Hi ha una disposició transitòria que
permet que tots els projectes de camps de golf units a les seues
urbanitzacions, a les seues grans urbanitzacions, a milers de vivendes en
moltes ocasions, escapen totalment a les regulacions d'esta llei.
Es
permet.
Només que simplement hagen eixit a exposició
pública, sense tindre, evidentment, ni l'aprovació
definitiva ni res, i escaparan tots estos projectes a esta
regulació.
És a dir, escaparan la immensa majoria dels
projectes de camps de golf, la immensa majoria.
Eixa és la realitat.

Llavors, esta llei per a què és?
Ja ho
hem dit.
És una llei per a maquillar, és una llei per a donar
aparença buida, falsa, irreal, perquè la immensa majoria dels
camps de golf ja tenen la porta ben ampla, la porta ben gran per a escapar.
Això és el que planteja este projecte de llei en les seues
disposicions transitòries.
Tots aquells que hagen començant
la seua tramitació, escaparan.
Una vergonya!
La immensa majoria
escaparan.

Altres esmenes també que hem presentat en este
bloc van a ser per a exigir compromisos temporals i estrictes en la
redacció de desplegament de la llei, com per exemple el reglament, i
perquè tinguen caràcter imperatiu alguns plantejaments que
estaven de manera, diguérem, utilitzant temps verbals que no
obliguen en la llei.

També plantegem en les nostres esmenes que en
tots els casos estiguen justificades documentalment les demandes
hídriques que es plantegen.
La justificació també
documental que no es vegen afectats els valors ambientals.
La possibilitat
d'intervenció subsidiària de la conselleria per fer
complir la llei.
I també que no es puga aplicar de manera
generalitzada la declaració d'interés comunitari, que
entenem que no es pot aplicar de manera sistemàtica, sinó, en
tot cas, de manera excepcional i quan realment estiga justificat eixe
interés comunitari, que no es pot acceptar que d'entrada
abaste tots els camps de golf.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyoria.
.
.
.
(Pausa i
remors) Moltes gràcies,
il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup
Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor
Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé.
Per tercera vegada en poques setmanes,
estem debatent aquesta llei del golf.
Si correm perquè correm, si li
donem viabilitat a les lleis perquè els la donem, i si no,
perquè no els la donem.
És a dir, en definitiva, acontentar a
vostés, a l'Entesa, este partit o esta agrupació de la
moratòria absolutament i permanent, sembla que és molt
difícil portar-ho a terme.

Ha fet referència a una sèrie
d'esmenes, a totes aquelles que fan referència normalment a
les disposicions transitòries, i no podem acceptar, i no podem
acceptar cap de les esmenes d'addició que vosté ha
presentat, ja que la disposició transitòria (la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta) primera dels camps de golf que ja ha iniciat la seua
tramitació, perquè ja queda convenientment regulat en la
disposició transitòria segona.

Jo suposo que li queda clar -perquè
encara després de tres setmanes de debat.
.
.
- que els municipis
que previnguen la implantació de camps de golf en el seu planejament
hauran d'adaptar-lo a la present llei -no es pot crear en cap
moment un buit legal-, incoant, naturalment, el corresponent
expedient de revisió i aplicar-lo sempre a la legislació
urbanística que estiga en vigor en cada moment.

Ha fet referència.
.
.
De tot el que vosté
ha explicat, jo me centraria, amb el poc temps que mos han deixat al final,
en allò de la famosa moratòria.
Moratòria que implica
la paralització dels projectes que estan en tramitació.
Jo
suposo que convindrà amb mi que a la nostra comunitat els camps de
golf que hi ha, no n'hi ha massa.
Existix realment un retard, un
retard en la implantació de camps de golf, tenint un índex de
camps molt inferior al que apareixen en comunitats molt properes a
nosaltres, com puguen ser la de Catalunya i la d'Andalusia, que
són les dos comunitats amb més camps de golf.

Nosaltres hem pensat sempre que no es pot detindre de
cap manera el desenrotllament competitiu i social de la Comunitat
Valenciana.
I per això, donar una moratòria, amb els
plantejaments que vosté la vol interpretar o voldria que
s'instaurés, donaria realment una imatge de poca seriositat i
d'inseguretat jurídica.
I pensem nosaltres que actuar
d'aquesta manera és contraproduent per a la confiança
de les inversions en el nostre territori.
I que es procedisca a una
aplicació retroactiva de la llei, significaria, en definitiva, que
tots els projectes que estan en tramitació es paralitzessen, i
això de cap manera ho podem portar a terme.
Per què?
A part
que li dic que el retard és consistent, este retard que mirant a
altres comunitats, està ahí, nosaltres.
.
.
Quan vosté
parla, sempre dóna la sensació que per a vosté regular
els camps de golf només és pensar en l'urbanisme o els
possibles perjuís mediambientals que això representa.

Jo he dir-li una altra vegada que a part que esta llei
-insistim- representa la millor llei pel seu caràcter
mediambiental, és una llei que realment regula aspectes impensables
a la millor en la seua formació política que estiguessen
regulats, que estiguessen en una llei que regula una
instal·lació esportiva.
Jo penso que la importància
que també se li ha de donar a la llei és la seua
repercussió econòmica que té, amb tots els
condicionants que els camps de golf representaran per a la nostra
comunitat.
Això no hi ha cap manera que vostés ho
comprenguen.

Així, el règim transitori que es preveu,
vostés l'anul·larien per complet.
I el que faria.
.
.
Dels articles 20 al 42, pràcticament, tot el que fa a disseny i
gestió mediambiental, tampoc podem acceptar-li cap de les esmenes,
perquè nosaltres pensem que estan perfectament regulats tal com
estan estructurats en la present llei, en la redacció de la present
llei.

Hi ha un destacat sistema integrat de gestió
ambiental, auditories mediambientals -concretament en l'article
34.
I així com els requisits d'integració territorial,
que vénen a assegurar estes mancances que vostés pensa que
existixen en la llei, que són ni més ni menys que assegurar
que els terrenys sobre els quals s'implante un camp de golf siguen
idonis per a l'exercici de l'activitat.
I si és viable
esta activitat des del punt de vista mediambiental, s'integren
paisatgísticament disposant els recursos hídrics suficients.

Per a vosté també és una.
.
.
contínuament mos apareix el tema de l'aigua.
Jo, per a
resumir, li diria que està perfectament garantit el respecte al medi
ambient en la llei, en la implantació dels camps, en l'estat
de tramitació, el qual (la senyora
vicepresidenta primera colpeja amb la maceta) es
troba avançant en este moment en este projecte de llei.

La moratòria.
No tornarem a insistir en
l'oferiment que li va fer el conseller el dia que es va presentar
l'esmena a la totalitat per part de la seua agrupació, que
existia la possibilitat de poder consensuar una possible, una possible.
.
.
,
no dic moratòria, que en cap moment ho va utilitzar el conseller.
I,
bé, el seu interés, al marge del que era pròpiament la
llei, s'ha vist reflectit precisament este cap de setmana.
El passat
divendres, el comité.
.
.
el mateix conseller que aquí va fer
aquesta oferta, va presentar el que serà el comité
d'experts, un comité que estarà presidit pel mateix
conseller de Territori i Vivenda i integrat per quinze membres.

I que, en definitiva, el que plasma és que
realment per al Consell és necessari, és necessari.
.
.
no
perquè vosté mos intente inculcar una altra vegada,
sinó perquè considerem que és necessari analitzar
l'oferta actual dels camps de golf que existixen a la nostra
comunitat, comparar-la amb altres comunitats, i també altres
països, i determinar realment les necessitats potencials, amb
l'objectiu de definir una estratègia
d'implantació, una labor que serà comesa per este
comité d'experts, que, com dia, va estar creat en
l'últim.
.
.
el passat divendres pel Consell presidit pel
president Camps.

En definitiva, no podem acceptar cap de les esmenes
que vosté fa referència en este primer bloc, fonamentalment
totes aquelles que fan referència a l'anul·lació
o la supressió de les disposicions transitòries.
Primera,
perquè, dit així de forma global, suprimir este règim
transitori quasi, quasi, crearia un buit legal, que seria inacceptable, per
la mala imatge i perquè, en definitiva, tampoc és el que
nosaltres volem.

Penso que al llarg d'este debat que ara
comença podem seguir parlant del tema més prioritari que
sembla que a vosté li preocupa més, que és ni
més ni menys que tot el que siguen cauteles mediambientals es
tinguen en compte.
I d'això podem seguir parlant,
perquè penso que és el tema que més li preocupa i que
penso que està perfectament reflectit en esta llei que ara comencem
a debatre.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula per a rèplica, el senyor
Arnal.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Mire, senyor Castejón, realment el conseller
l'altre dia o va mentir, o va fer un farol, o es va equivocar, o ens volia prendre el pèl o una
cosa pareguda.
Perquè si l'altre dia va dir que li pareixia
molt bé una determinada esmena que contenia un pla, i sense
mencionar la maleïda paraula, parlava de
«moratòria», i això ho va dir fa unes setmanes,
no sé per què de sobte ha canviat d'opinió.
Alguna cosa falla i possiblement hem de dubtar molt de les paraules que diu
este senyor conseller.
Vostés encara estan a temps, si els continua
pareixent una bona idea la planificació i eixa suspensió.

Vosté em diu que no es pot aplicar
retroactivament.
No.
Estem parlant de projectes, projectes no executats, de
projectes que no tenen encara l'aprovació definitiva.
Per
tant, si no tenen l'aprovació definitiva, no poden estar ni
començades les obres, ni afectat cap cosa d'estes.
I estem
parlant d'una suspensió temporal, no eterna, una
suspensió temporal, perquè prèviament tinguem dades
objectives, una planificació rigorosa.

Si tot això fa unes setmanes era bo i era
vàlid, ara hauria de ser-ho també.
I no té sentit dir
que allò s'oferia a canvi d'alguna cosa.
A canvi de
què?
A canvi de què?
A canvi que es retiraren una
sèrie d'esmenes?
El moment de presentar transaccionals o
d'acceptar esmenes parcials és durant esta tramitació
que estem fent ara.
I ara és el moment, estan perfectament a temps.
Si volen, poden.
Si tenen sentit i coherència les afirmacions del
conseller, ara podrien aplicar-les.
O què?
O era una espècie
de xantatge, o de canvi de cromos o de vore un cambalache.
.
.
?
(La senyora vicepresidenta
primera colpeja amb la maceta)

Anem a vore.
Era una bona idea, com donen a entendre
tot el temps, que hi haja una planificació?
Si era una bona idea,
accepten-la.
I eixa bona idea només té plena
significació si va acompanyada a eixa suspensió temporal de
l'aprovació definitiva dels projectes, perquè és
l'única manera d'aplicar-ho.
Perquè com arribe
després, de què servix, de què servix?

Ara vosté me parla d'un meravellós
conjunt de savis que proclamaran coses.
Quan?
Al final ja?
Quan la llei ja
estiga aprovada?
Quan realment ja tots els projectes que s'han posat
en marxa, la immensa majoria, ja no els afectarà?
I, per tant, de
què serviran les declaracions d'estos homes?
Imagine's
que arriben a deduir que farien falta molt menys dels projectes que ja
s'han aprovat.
Llavors, què fem?
Anirem darrere dels que
s'han fet a vore si els desfan?
 Per favor, seriositat!
Açò té sentit de manera prèvia, no a posteriori.

La moratòria no
és per entrebancar res, no és per fotre'ls a
vostés.
És per a ser rigorosos, és per a ser
eficaços, és per aplicar les coses en l'ordre
lògic i racional, i no de cap altra manera.
Això és el
que estem demanant.
I si volien vostés haver fet açò,
haver-ho fet molt abans.
Han tingut anys, anys, per a fer eixa
planificació i no han volguda fer-la.
Podien haver-la tinguda feta
des de fa molt de temps, podien tindre-la feta ja.
No han volgut, no
s'han preocupat d'això.

(Ocupa la presidència el senyor president, Julio
de España Moya)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Gràcies, senyor president.

Evidentment, el conseller no mentia.
Cap conseller del
govern de Francesc Camps menteix.
Li va fer un oferiment en tota regla, un
oferiment en tota regla, per a intentar consensuar una llei.
Ho van dir ben
clar.
Evidentment, la resposta seua va estar rebutjar-la, jo diria que de
males maneres, però la va rebutjar.

Què significa això?
Que el consens que
en un principi es preveia per part d'un conseller que portava una
llei aquí intentant que la majoria de forces polítiques la
poguessen recolzar, es va trencar.
Li ho va dir una vegada, li ho hem dit
en comissió, li ho hem dit quaranta mil vegades.
És a dir,
nosaltres no estem en desacord perquè es faça este pla
estratègic de la Comunitat Valenciana dels camps de golf.
El que per
a vosté sempre és a posteriori, en un algun moment s'ha de començar a
construir.

Jo, este exemple que vosté fa que esta
moratòria actual sembla com si calguera trencar els plànols
de la casa després de fer-la o alguna cosa així que mos diu.
És que, escoltant-lo a vosté, me dóna la
sensació que el que vol fer vosté és trencar totes les
cases, anul·lar-ho tot.

I això, moltes d'estes moratòries
que moltes vegades- ja no només en esta llei de golf
sinó en l'urbanisme, en altres coses a nivell de la Comunitat
Valenciana- jo penso que també hauria de mirar aquells
ajuntaments directament o indirectament gestionats per la seua força
política que, avui per avui, tenen camps en tramitació.
Moratòria per a tots, suposo; suposo que per a tots.

Però el que també ha de tindre en
compte, i això és que no ho assimila de cap manera, és
que la llei també contempla que, una vegada haja passat tots els
requeriments necessaris, en el moment que s'hagen de ficar a
l'aplicació, han de seguir el que mos marca esta llei.
I
almenys una cosa tenim clara i que arreplego les seues paraules: la llei es
bona.
Perquè si vosté diu que desgraciadament se mos
escaparan totes les que estan en tràmit,
«desgraciadament» vol dir que esta llei per a vosté
seria perfecta, cosa que possiblement -penso- que per a
vosté haurà arribat massa tard; penso, no sé.

Una llei que s'oferix amb valentia per a regular
un sector importantíssim, perquè insistixo, vostés
sempre pel mateix; nosaltres, a part de l'aspecte mediambiental,
també ens preocupa i molt, la repercussió econòmica i
turística que té la regulació dels camps de golf.

No li citaré ara les mateixes
estadístiques que li vam donar en el moment del debat en
comissió, d'allò que representen els camps de golf.
Jo,
simplement, li diria que si se creen set o vuit mil llocs de treball en
estos propers cinc o sis anys, només pels camps de golf, benvinguts
siguen.
Tot és dinamitzar, vertebrar i cohesionar la nostra
Comunitat Valenciana.

I esta llei farà possible esta regulació
que -insistixo- dóna la sensació que vosté
l'acceptaria; però en canvi, possiblement, per a vosté
haja arribat massa tard.

Nosaltres mantindrem la llei endavant perquè
-insistixo- si en alguna cosa mos poden donar lliçons,
no serà precisament en una llei de caràcter ambientalista,
com és esta llei: la millor avui per avui de totes les que existixen
arreu de l'Estat espanyol.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.
(Aplaudiments)

Vamos a proceder a la votación de las
enmiendas; todas juntas.

Señor Perelló.

El senyor Perelló Rodríguez:

Gracias, señor presidente; al objeto de separar
la 176.

El senyor president:

Bien.
Pues votamos todas las que se han leído
menos la 176.
Comienza la votación.
32 votos a favor; 42 votos en
contra.

Y ahora votamos la 176.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 42 y 26 abstenciones.

Pasamos al debate de las enmiendas 51, 55, 57, 58, 60
y 63 que presenta el Grupo Parlamentario Socialista.
Tiene la palabra el
ilustrísimo señor diputado, señor Sanmartín,
desde allí mismo, por favor, señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, president.

Un bloc molt curtet de sis esmenes relatives a les dos
taxes -entre cometes- mediambientals que hi ha en esta llei.

La primera fa referència als terrenys associats
als camps de golf i, concretament, assenyalen que la millora mediambiental
o paisatgística a càrrec del promotor es concretarà en
l'adquisició de terrenys degradats que, una vegada restaurats,
seran cedits a l'administració en una superfície igual
a la quarta part, una quarta part del camp de golf.

Ho vaig dir l'altre dia en la comissió;
insistisc ara igual, que pensem que aquesta proposta resulta un
autèntic cambalache, ja que el promotor, mitjançant un preu irrisori,
insignificant, pague esta taxa ambiental però sobretot, pensem que
seria més lògic i coherent que el promotor ingressés
en metàl·lic al fons d'equitat territorial el 10% del
valor dels terrenys dedicats a camps de golf i instal·lacions
complementàries.
A més a més, ens asseguràvem
amb això que la restauració paisatgística es
pogués fer conforme cal; conforme cal i sobretot, a través
d'una entitat on estan presents l'administració i els
agents econòmics i socials.

Respecte a tornar a aplicar en aquesta -la
segona esmena- llei, l'article 13 de la Llei
d'ordenació del territori, recorden la sessió
gratuïta que a l'administració de sòl no
urbanitzable protegit amb una superfície igual a la
reclassificada.
.
.
li dic que seguisc insistint en el mateix que
dèiem durant el debat de la Llei d'ordenació del
territori.
Pensem que és una estranya forma d'entendre la
participació en les plusvàlues generades per la
reclassificació, ja que a la fi de tot el procés,
únicament s'obtenen sòls protegits totalment allunyats
de l'actuació i amb escàs valor per a
l'administració local.

Res més.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera,
senyora Rosa María Barrieras Mombrú)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies.

Té la paraula, en representació del Grup
Parlamentari Popular, l'il·lustre diputada senyora Lorente.

La senyora Lorente Ramón:

Gracias, señora presidenta.

Señor, Sanmartín, volvemos a repetir el
debate que tuvimos en comisión y con respecto a este primer grupo de
enmiendas, le vuelvo a plantear lo mismo.
Ha hablado usted de tasa
medioambiental y de forma confusa, ambigua y, para nada, con ningún
tipo de objetivo y, sobre todo, con carácter finalista, que es a
cambio de lo que hacemos nosotros y proponemos en la redacción de
nuestro artículo 3, es lo que presenta usted a través de este
grupo de enmiendas -o su grupo-.

Y es que únicamente propone del 10% del valor
de los terrenos que vaya a un fondo de equidad territorial para destinarlo
a acciones medioambientales.

Yo le expuse que ya había ejemplos de ese tipo
de medidas, que no son finalistas sino que tienen objetivos concretos; y
sobre todo, no determinan y priorizan qué prioridades y qué
recuperación del paisaje o qué actividades de
recuperación o mejora ambiental hay que proponer.
El caso que
más conocemos, por famoso que es, fue el caso de la ecotasa en
Baleares y así les ha ido al anterior gobierno de Baleares.

Yo creo que la redacción que propone el
gobierno del Partido Popular y que se propone en este proyecto de ley en el
artículo 3, es, sin duda, muchísimo mejor que simplemente una
mera tasa ambiental como proponen ustedes.

Yo creo que proponer que un cuarto de la superficie
del terreno vaya dirigido a todas esas acciones, que priorizan, en cuanto a
la conservación medioambiental, mejora y restauración de
paisajes degradados y que, además, -siga leyendo y hable
siempre de todos los apartados- jerarquiza y prioriza que le damos
nosotros prioridad en esas actuaciones de recuperación y mejora
medioambiental y de recuperación de un paisaje, es buena y se
está comentando a lo largo y ancho del territorio nacional.

Se lo vuelvo a repetir: priorizamos terrenos por
canteras que han abandonado su actividad, que hay que recuperar y que hay
que integrar en el paisaje.
Hablamos de terrenos ocupados por vertederos
que han sido clausurados, que para nosotros es una prioridad que se
ejecuten, que se conserven, que se mejoren y que se incorporen.

Y además, le vuelvo a repetir, señor
Sanmartín, que sí que se vuelve a incrementar, porque es un
plus a lo que establece la Ley de suelo no urbanizable y, además que
se tienen que acompañar de los estudios de recuperación del
paisaje, de integración del paisaje y de recuperación y de
mejora medioambiental, como estable la Ley de ordenación del
territorio.

Yo creo que eso es una apuesta por lo que es una
gestión medioambiental de alto nivel y lo que es una tasa
medioambiental concreta, determinante y que prioriza por parte de este
gobierno, qué actuaciones quiere y pone delante de otras que ustedes
no especifican.

Mire, hablamos de recuperar suelos que han sido
devastados o que potencialmente pueden estar devastados por los incendios.
A mí me gustaría que actuaciones como las que aquí se
plantean, fuesen, por ejemplo en estos momentos, exportables a otras
comunidades como Galicia, que le hace mucha falta que concreten y que para
recuperar suelos forestales que han sido objeto de incendios a cargo de
proyectos que suponen un segmento turístico de la alta calidad,
propongan proyectos de mejora medioambiental, como una tasa medioambiental
como la que proponemos.

En cuanto.
.
.
señor Sanmartín, para
finalizar, en cuanto a la enmienda que usted propone al artículo 5,
yo creo que usted confunde y lo vuelvo a decir; habla de titularidad
pública cuando es algo que está fuera de.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Julio
de España Moya)

El senyor president:

Señora Lorente.
.
.

La senyora Lorente Ramón:

.
.
.
-finalizo señor presidente-,
cuando está fuera del objeto de esta regulación, que habla
simplemente de las distintas formas de gestión.

Muchas gracias.

El senyor president:

Tiene el turno de réplica el señor
Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Molt breument.

A vore, senyora Lorente, no pot comparar absolutament
la proposta que fa este grup parlamentari amb la proposta que apareix en el
projecte de llei.

Done's compte que nosaltres diem que: «El
promotor ingresse en metàl·lic per al fons d'equitat
territorial el 10% del valor dels terrenys dedicats a camps de golf».
Perquè, a més a més, el fons d'equitat
territorial és una cosa pública, té una
participació d'agents públics: administració,
agents econòmics, agents socials.
La restauració
d'estos espais degradats es farà conforme cal i sota la tutela
de l'administració, mentre que vosté, pel contrari, el
que me diuen és que a preu irrisori el promotor comprarà
sòls d'antigues pedreres, antics abocadors clausurats, zones
contaminades o zones incendiades; això val quatre perres, perquè si no, no val per
a res més.

I aleshores, vostés permeten que el promotor, a
través de passar per la gatera compre amb un preu irrisori un
terrenys que no valen absolutament per a res.
Únicament sí,
que els cediran a l'administració restaurats; doncs, per tant,
que ho faça l'administració a través del fons
d'equitat territorial, que per a això el van crear i li van
donar la propaganda que li van donar.

Per tant, no té comparació una proposta
amb l'altra; vostés deixen d'ingressar.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
a través d'esta via, una gran
quantitat de fons.

El senyor president:

Tiene la réplica la señora Lorente.

Acuérdese que es un minuto sólo.

La senyora Lorente Ramón:

Gracias, señor presidente.

Le repito, señor Sanmartín, no tiene
absolutamente punto de comparación y le he puesto precedentes: una
tasa medioambiental que no tiene un objetivo y un carácter finalista
como la suya, que mete un saco de un 10% irrisorio en un fondo de equidad
que no determina a dónde va destinado y a qué acciones
medioambientales y de recuperación paisajística, no vale
absolutamente nada; no compromete absolutamente nada.

Hay precedentes: la ecotasa de Baleares, donde todos y
cada uno de los clientes y potenciales turistas que venían a
Baleares, y que ha tenido que recuperar el nuevo gobierno, no vio
cómo el destino de esa ecotasa fue determinado según los
fondos que establecieron, a qué actuaciones medioambientales.

Yo creo que aquí se pone y se determina
-le vuelvo a repetir- qué prioridades.
Además
siendo un plus de todas y cada una de las garantías de terrenos
protegidos que tienen que aportar según la Ley de ordenación
del territorio, según lo que establece la Ley del suelo no
urbanizable y que, además de todo eso, priorizamos que todos esos
suelos degradados y que se tienen que recuperar.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Lorente.

La senyora Lorente Ramón:

.
.
.
y que son un elemento fundamental de
integración del paisaje, se hagan junto con estos proyectos.

Muchas gracias.

(Pausa llarga)

El senyor Arnal i Ibáñez:

Per separar la 57 i la 58 de la resta.
57 i 58, senyor
president.

El senyor president:

Votamos primero 51, 55, 60 y 63.
Comienza la
votación.
Resultado de la votación: 33 votos a favor; 40
votos en contra.

Y ahora votamos la 57 y la 58.
Comienza la
votación.
26 votos a favor, 40 en contra.

Ahora vamos a votar el artículo primero.
Comienza la votación.
66 votos a favor, 1 voto en contra y 5
abstenciones.

Vamos ahora a votar el artículo segundo.
Comienza la votación del artículo segundo.
40 votos a favor,
6 votos en contra y 27 abstenciones.

Bien.
Ahora vamos a proceder al debate de las
enmiendas de la 52 a la 54, la 56, la 59, 61, 62, 64, 67, 69, 70, 72, 76,
77, 80, 82 a 84, 88 y 153.
Corresponden al Grupo Parlamentario Entesa y las
defiende el señor Arnal.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Anem a defensar este segon
bloc que agrupa tota una sèrie d'esmenes que han de vore amb
la planificació urbanística sobretot.
I he de dir, en
relació amb algunes coses que hem escoltat de si considerem que esta
llei és bona o és roïna, és clar, és una
llei dolenta, roïna.
I, efectivament, arriba molt tard, molt tard, si
volia regular alguna cosa arriba tardíssim.
Això està
clar.
I la gran pena és que siga bàsicament inútil,
inútil per a fer coses bones, inútil per a realment salvar
alguna cosa, per això serà molt inútil.
No vol dir que
no tinga utilitat, però utilitat per a justificar determinats
projectes.
Això a la millor també ho tindrà.

Estava dient que les esmenes que hem presentat
fonamentalment vull destacar aquelles que s'adrecen, i són
bastants, a deixar clar que de manera general el lloc dels camps de golf
és el sòl urbà o l'urbanitzable i que mai, mai
s'ha de permetre en sòl no urbanitzable protegit.
Nosaltres
entenem que de manera excepcional i justificada podrien admetre's en
sòl no urbanitzable comú, sempre que compliren una
sèrie de condicionants que després si de cas detallarem.

Tanmateix, un dels aspectes més lamentables que
planteja esta llei, un dels més greus és que obri la
perillosa via d'obrir-la a tota classe de terrenys, a tota classe de
sòls.
Diu clarament esta llei que es podran fer eixos camps de golf
més les construccions associades, etcètera, etcètera,
en tota classe de sòls, incloent sòl no urbanitzable
protegit, incloent, per exemple, paratges naturals, parcs naturals.
Això diu la llei i això, de permetre's, seria una
agressió ecològica i ambiental de primera magnitud, senyors
del PP, una cosa absolutament inacceptable i que s'ha de corregir.
Per això hem plantejat estes esmenes.

Nosaltres entenem que si se situaren camps de golf de
manera general en sòl no urbanitzable podria tindre uns impactes
gravíssims, perquè inclouen sempre, sempre, elements de
pertorbació del medi, que a la millor en sòl urbà o
urbanitzable serien poc importants, però precisament en sòl
no urbanitzable i precisament en sòl no urbanitzable de
caràcter protegit, ahí eixos impactes sí que serien
molt greus.

Pensem que inclús els camps de golf de
què esta llei parla, per més que vulga dir que són
camps de golf estrictes no ho són; permeten molt de formigó i
asfalt i això ja ho hem destacat.
I este formigó i este
asfalt, a més del mateix camp de golf, tenen també una gran
quantitat d'impactes ambientals.
No poden de cap manera comparar-se a
boscos, ni cultius, perquè són moltes coses més i
diferents.
Ni tampoc són activitats esportives comparables al
senderisme o a la bicicleta de muntanya, per parlar de dos activitats molt
respectables, esportives, que tenen baixíssim impacte ambiental i no
requereixen infraestructures, ni accessos, ni carreteres, ni una gran
quantitat d'intervencions humanes modificadores de l'entorn.

Aleshores, entenem això, els camps de golf,
inclosos els que parla esta llei, no són únicament uns camps
de gespa, no són això i avant; són moltes més
coses.
I nosaltres pensem que el lloc escaient per a estes activitats,
igual que un camp de futbol, igual que un camp de bàsquet és
en sòl urbà o urbanitzable i només de manera
extraordinària, molt especial, en un altre lloc, torne a dir, de
manera molt extraordinària, tampoc neguem absolutament la
possibilitat.

Comencem per recordar quina sèrie
d'impactes generen.
Pense vosté que qualsevol camp de golf
necessita d'accessos, normalment carreteres asfaltades la immensa
majoria, aparcaments, tancaments, vallats, sistemes d'il·luminació i diferents
obres i construccions.
Tot açò en un sòl no
urbanitzable, especialment si té valors naturals, són
impactes, impactes importants.
Suposa alteració del medi natural,
modificació del relleu, impermeabilització i asfaltatge de
sòls, soroll, contaminació lumínica,
contaminació atmosfèrica, impactes paisatgístics.
Tot
això, torne a dir, en un sòl urbà o urbanitzable no
tindria importància o en tindria poqueta o podria tindre'n
poqueta.
El contrari, en este altre tipus de sòls, en sòl no
urbanitzable especialment valuós.

A més, considerem que inclús la
pròpia gespa, eixa plantació de gespa que és el
més innocu de tot, el menys impactant dins del conjunt, també
pot ser una alteració important, torne a dir.
No seria important
segurament en sòl urbà o en un sòl urbanitzable,
però en un no urbanitzable de caràcter agrícola, de
caràcter forestal, això implica el canvi,
l'eliminació del que hi havia abans allí que pot ser
molt valuós.
I, per tant, eixe canvi pot ser perjudicial des del
punt de vista natural, paisatgístic i de molts altres tipus.

Però, a més del mínim
indispensable que té un camp de golf, vostés en la llei
permeten que tinga més coses.
Per més que diguen que no, la
seua llei permet un gran nombre d'edificacions, permet la
construcció de molts edificis i instal·lacions.
Per exemple,
instal·lacions esportives a part del golf, com poden ser piscines
-per què no?
-, camps de pàdel, camps
d'altre tipus, molts tipus, diferents tipus
d'instal·lacions esportives, edificis administratius,
òbviament n'han de tindre, ho entenem, però no en
sòl no urbanitzable, clar, restaurants, tendes, comerços,
hotels, apartaments turístics.
Tot açò
específicament ho diu la llei.
Això no està fet,
senyor Castejón, no se construïx, que jo sàpiga, amb
fibra vegetal, així posada, no, es fa amb formigó i asfalt
tot el que estic dient-li.

Per tant, eixa imatge que vostés volen
transmetre que esta llei contempla uns camps de golf purament i
estrictament esportius, pura i estrictament desproveïts de qualsevol
formigó i tal, és mentida.
Té molta, molta quantitat
de formigó associada.
Per no parlar que el mateix camp de golf ja
és, ja se converteix ell mateix en un punt d'atracció
de noves actuacions, noves urbanitzacions i construccions que van al reclam
d'eixe projecte i que després pul·lulen en les seues
immediacions.
I eixa és l'estratègia que no ens ha
d'enganyar perquè és, per exemple, el model del
meló d'Alger que s'aplica, per exemple, en el parc del
Túria, on es protegix una fracció i a canvi tot al voltant se
l'encercla d'urbanisme i de construcció dura que va a
vore com s'arrima a eixa zona més verdeta.

Eixos camps de golf moltes voltes són elements
d'atracció de tota eixa forta urbanització, que no
està en el mateix projecte, no, no, ve després, seguint
l'atractiu que ja ha entrat, la punta de llança que ha creat
el camp de golf.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera,
senyora Rosa María Barrieras Mombrú)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies,
il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup
Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor
Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Gràcies, senyora
presidenta.

Senyor Arnal, efectivament, l'article 7, que
regula la implantació dels camps de golf, diu clarament que es
podran implantar en qualsevol classe de sòl.
Però
també diu i també molt claret a continuació, ho diu de
forma molt clareta, «sempre que ho permeten -i estic llegint
textualment- les determinacions dels plans urbanístics
territorials, sectorials o ambientals que se'ls apliquen.
A
més, naturalment, de les condicions pròpies que regula la
llei».
Per tant, la substitució que vostés volen fer
amb les esmenes que han presentat, que volen substituir
 «qualsevol tipus de sòl» per només
«sòl urbà o urbanitzable» són una
sèrie d'esmenes que no podem acceptar.
No les podem acceptar
perquè, com poden comprovar, quan parlem de qualsevol classe de
sòl no parlem d'una forma capritxosa o injustificada
sinó tot el contrari.
Este «tot tipus de sòl»,
que vostés reputen com arbitrari, està sempre determinat per
les consideracions que li dia abans i exigències dels plans
urbanístics, territorials, a més de les aplicades per la
mateixa llei.

Mire, un dels objectius d'aquesta llei és
la regulació del sector, però també des del Consell el
que no es vol fer és renunciar que el golf, en general,
contribuïsca notòriament a millorar, a millorar els valors
naturals i paisatgístics de la zona on s'implante.
Zones que
cal mirar, i d'ahí el comité d'experts, per a fer
una regulació, zones que presenten la millor aptitud quant a
terrenys i de conformitat amb les mateixes normatives, concretament a
l'article 14, que vostés també volen esmenar.
I el que
intentem, per fer-ho ràpidament, és que els camps es puguen
situar, es puguen ubicar de la forma més racional i sempre atenent
les capacitats i vulnerabilitats del territori.

També l'Entesa proposa en una de les
seues esmenes a què feia referència que
s'anul·le l'apartat que fa referència que no
serà exigible la distància mínima establida en
l'apartat a, de
l'article 27, que naturalment tampoc estem d'acord
perquè la distància són cinc quilòmetres.
I,
evidentment, si s'ha de muntar algun tipus
d'instal·lacions que estiguen correlacionades amb camps de
golf no les podem instal·lar a cinc quilòmetres sinó
el més prop.
I quan parlem d'eixe tipus
d'instal·lacions no estem fent referència a habitatges
sinó simplement a establiments de restauració, a hotels o
assimilats, que no tindria cap sentit mantindre aquesta regulació si
no estigués integrada pròpiament al camp de golf.

També altres esmenes.
.
.
Vosté insistix
que no accepta per cap motiu que estiguen en terrenys urbanitzables.
Jo
podria fer ara una defensa dels camps de golf per què en terreny no
urbanitzable, però el temps no ens donarà per a molt.
El que
sí que volia deixar clar hui és que, bé, també
fa referència que un camp de golf no és només gespa,
no és només vegetació, no és només
natura sinó que vosté fa referència com si el ciment,
el formigó imperés més.
No, vosté ha de tindre
molt clar que els allotjaments turístics contemplats en aquesta llei
tenen una superfície limitada, que no és ni més ni
menys que un màxim d'un 2% de tota la superfície
destinada al camp de golf.
Per tant, en cap cas se pot dir que un camp de
golf pot interpretar-se com a excusa per al desenrotllament massiu
d'instal·lacions hoteleres o esportives.

Per tant, el Partit Popular, el Grup Parlamentari
Popular és conscient que controlant la seua dimensió, la
dimensió dels allotjaments turístics, complementaris dels
camps de golf, pensem que són tremendament positiu i no només
positius sinó necessaris per al correcte exercici d'aquesta
activitat esportiva que tan millora la nostra comunitat.
Ja no només
en temes d'esport sinó d'oci, de restauració i
comerç.

Altres coses que també feia referència
és, bé, que pretenen també substituir tot
l'article cinqué, que fa referència al sòl
protegit per sòl no urbanitzable comú i també eliminar
de tot l'article cinquè el terme «protegit».
I no
li ho podem acceptar aquesta esmena, perquè, bé, la
cessió de sòl protegit fa referència a l'apartat
sisé de l'article 13.
I si admeteren esta esmena de
supressió quasi estàvem forçats a acceptar
també la d'addició del final de l'article
cinquè sobre la cessió de sòl protegit vinculat als
usos complementaris i compatibles.
Perquè, primer, el que fan
vostés és suprimir i després volen afegir que el
sòl cedit serà sòl no urbanitzable comú que
passarà a qualificar-se com a protegit, una vegada aprovat
definitivament el projecte de camp de golf.
I no es pot acceptar de camp
manera, perquè la cessió de sòl protegit, insistixo,
ja està prevista en la nostra legislació vigent, com en la
Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge
o en el Reglament d'ordenació i gestió territorial.

Quant a altres coses, que també en este bloc
d'esmenes fa referència a l'ús dotacional, no ha
fet massa referència vosté en esta defensa d'esmenes.
Però el que sí que tenim clar és dir-li que el
sòl classificat com no urbanitzable es tramitarà per
mitjà de l'atorgament de la preceptiva declaració
d'interés comunitari, que això sembla vosté que
ho vol oblidar o no li sembla bé.
Mantenim que siga així per
una major claredat en l'aplicació de les normes que mos porten
en aquesta llei.

Quant als terrenys que nosaltres considerem més
escaients, més adequats per als camps de golf, són els no
urbanitzables.
.
.
Bé, partim d'una concepció ambiental
en aquesta implantació dels camps de golf i pensem que la llei
té les suficients garanties, les suficients cauteles perquè
qualsevol implantació de camp de golf siga tremendament respectuosa,
jo diria que escrupolosament respectuosa amb el sòl.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyoria, per favor.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
i amb les condicions mediambientals.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes gràcies.

Per a rèplica té la paraula el senyor
Arnal.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Molt bé, senyor Castejón.

Vosté me reconeix, efectivament, no podria
negar-ho, que la llei permet que s'instal·len camps de golf i
les seues construccions associades en tota classe de sòl,
naturalment sempre que ho permeten les determinacions dels plans.
.
.
Clar!
, no anaven a infringir-lo, però no és suficient
garantia, senzillament no és suficient garantia.

Nosaltres, en les nostres esmenes, a més de dir
quan no, també diem quan sí.
I plantegem una esmena que
vosté podria acceptar si realment vosté entén que la
llei el que pretén és eixa garantia mediambiental, que no ho
pretén, perquè, si no, vosté el que faria seria
aprovar les esmenes que mosatros hem presentat, en concret una que diu que
obri la porta que es puga instal·lar en sòl no urbanitzable,
però això sí, fixant tota una sèrie de
cauteles.
Aixina sí que estaríem segurs, aixina sí que
estaríem segurs que no es va a impactar negativament, però
tal com està la llei no, de cap manera.

Vosté diu que els camps de golf poden millorar
el paisatge i l'ambient.
Clar que sí!
Jo ho accepte.
O poden
no fer-ho, perquè per a poder fer-ho s'han de donar unes
condicions, torne a dir, que si no se donen aleshores no es pot justificar.
Mosatros sí que especifiquem quines condicions en les nostres
esmenes.
I vosté mateix m'accepta que no és
únicament gespa, que n'hi ha formigó, que n'hi ha
asfalt.
Me diu: «poquet».
Sí, jo li dic: el suficient
com perquè impacte.
I això és el que preocupa.

Mosatros ho deixem ben clar en les nostres esmenes,
que acceptem de manera extraordinària que puguen
instal·lar-se camps de golf en sòl no urbanitzable,
això sí, comú, i evitant afectar a sòl
agrícola productiu, sempre que es facen en unes condicions especials
que inclourien la mínima construcció -mínima,
mínima vol dir menys coses que aquelles que vostés
inclouen-, amb el màxim respecte ambiental i
paisatgístic i en zones perimetrals, degradades, on ahí
sí que podrien millorar el paisatge, en eixes zones degradades:
canteres abandonades, polígons industrials en reconversió,
etcètera, etcètera, que vostés mencionen però
que després no li donen una aplicació clara i concreta com
mosatros sí que fem.

Mosatros entenem que en algunes condicions un camp de
golf pot no tindre tants impactes; d'acord, en alguns només, i
 fixem en quins casos.

(Ocupa la presidència el president, senyor Julio
de España Moya)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor Castejón.
Tiene dos minutos.
¿Por qué no lo desarrolla desde
ahí?

Gracias.

El senyor Castejón Chaler:

Muchas gracias, señor Castejón.

Bé, almenys m'ha reconegut que
allò de qualsevol tipus de sòl no és una
apreciació capritxosa, sinó que té les seues cauteles.

Mire, per a fer-ho ràpid, en dos minuts.
L'article 27.
3, de la Llei 10, de 2004, del 9 de desembre, de la
Generalitat Valenciana, de sòl no urbanitzable, ja determina les
condicions que vostés volen regular de nou.
Sembla que allò
de «no urbanitzable» a vosté no li acaba de cuallar.

Però, a més, si no és prou el que
conté l'article 4.
1 i 4.
2 en l'article 13, que fa
referència a les condicions de les edificacions, queden especificats
tots els paràmetres als quals vosté també fa
referència.
És a dir, molt de formigó no, no.
Li torne
a insistir, el 2% de tot l'espai, de tota la superfície.
Compare.

També volem que quede molt clar que el Grup
Parlamentari Popular considera més adequat per als interessos
generals i per a l'adequat sosteniment del medi ambient que els
terrenys associats per accions ambientals o paisatgístiques, als
quals es refereix l'article 3 d'aquesta llei, doncs, tinguen
sempre la classificació de sòl no urbanitzable.
I això
és una diatriba que tindríem vostés i nosaltres
perquè de cap manera mos faria arribar a un acord, perquè
veig que és impossible.

El que sí que queda clar és que en esta
llei, la llei duplica la utilitat dels camps de golf, ja que conserven i
milloren els valors naturals, encara que a vosté li coste
reconéixer-ho, tant els valors naturals com paisatgístics de
tots els territoris, i, naturalment, estos als quals vosté fa
referència, degradats, degradats evidentment, que també
n'hi ha.
.
.

I per últim, en el poquet temps que tenim, el
que no ha d'oblidar en cap moment és que en l'article 8
es precisa que sempre serà necessària la prèvia
declaració d'impacte ambiental «fa-vo-ra-ble»
-i vull que li quede clar-, «fa-vo-ra-ble»,
perquè a vegades dóna la sensació que això no
ho tenim en compte.
I això també té el que
vosté anomena les cauteles i aquelles coses per les quals mos hem de
regir perquè no siga un desmadre, com vosté a vegades fa referència.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.

Pasamos a la votación.

Señor Perelló, por favor.
¿Hay
que desglosar alguna votación?

El senyor Perelló Rodríguez:

Gracias, señor presidente.

Sí, queríamos hacer tres bloques.
En uno
estaría la 52, 53 y 64; en otro, la 62, 69, 70, 72, 76, 77, 80 y 88;
y el resto en otro bloque.

Gracias.

El senyor president:

Bien, pues, vamos a votar primero la 52, 53 y 64.
Comienza la votación.
6 votos a favor, 68 votos en contra.

Ahora, vamos a votar la 62, 69, 70, 72, 76, 77, 80 y
88.
Comienza la votación.
35 votos a favor, 38 votos en contra y 1
nulo.

Ahora, vamos a votar el resto.
Comienza la
votación.
6 votos a favor, 40 votos en contra y 27 abstenciones.

Votamos el artículo tercero.
Comienza la
votación.
40 votos a favor, 34 votos en contra.

Y ahora votamos, si les parece bien, el
artículo cuarto.
Comienza la votación.
 40 votos a
favor, 34 en contra.

Artículo 5 y artículo 6.
El
séptimo no podemos, señor Ribó.
Comienza la
votación.
40 votos a favor, 33 en contra.

Bien, a continuación, les comunico a ustedes
que se va a proceder esta tarde cuando comencemos, a las cinco, el debate
de los bloques de las enmiendas que nos quedan de la ley, que
aproximadamente a las seis y media será la votación, y que, a
continuación, se procederá a hacer las preguntas que
están planificadas dentro del orden del día.

Se levanta el pleno hasta esta tarde a las cinco.

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 5
minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 10
minuts)

El senyor president:

Se reanuda el pleno.

A continuación, comenzamos con el debate del
bloque cuarto de enmiendas, que corresponden al Grupo Socialista y que van
del número 66, 65, 68, 71, 73 al 75, 78 y 79, 81, 85, 86, 87, del 89
al 94, del 98 al 103, del 107 al 109, el 111, 113 al 115, 118 al 120, 125 y
131.

Tiene la palabra el ilustrísimo señor
diputado don Adolf Sanmartín.
Tiene usted uso de la palabra, don
Adolf.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Hores intempestives per a parlar de golf, per la
presència de consellers.
.
.

Senyor Rafael Blasco, agrair-li, evidentment, la seua
presència, perquè representa el Govern Valencià.
.
.
(Veus) Sí, sí,
per això li ho dic, evidentment que moltes gràcies per la
seua presència.

El bloc segon jo pense que és el més
important.
Té una qüestió.
.
.
, tota una sèrie
d'esmenes, sobretot aquelles relatives al règim
urbanístic.
La primera qüestió, des d'aquest grup
no podem admetre que els camps de golf puguen implantar-se en qualsevol
classe de sòl.
Ho diu aixina, textualment, el projecte de llei,
«en qualsevol classe de sòl».
Pensem que els camps de
golf, com qualsevol altra promoció d'ús terciari,
solament s'haurien de deixar instal·lar en sòl no
urbanitzable no protegit i en els urbanitzables així classificats
pel planejament.

Segona qüestió.
Diuen vostés que no
serà exigible la distància mínima que exigeix la llei
de sòl no urbanitzable que vam aprovar aquí fa dos anys,
5.
000 metres, cinc quilòmetres.
La llei de sòl no
urbanitzable diu que usos terciaris hauran d'estar a una
distància de cinc quilòmetres des de l'últim
punt del sòl urbà o urbanitzable.
Doncs, bé,
vostés fan aquí una excepció i diuen que s'ha de
complir aquell article 27.
2 de la llei.
Jo, sincerament, pense que com a
una instal·lació d'oci que és un camp de golf,
no té per què tindre un tracte privilegiat respecte a altres
actuacions en terciari.
Inclús més, ho comentàvem en
la comissió: en casos degudament justificats per qüestions del
terme municipal, pel que fóra, val, però que, d'entrada
vostés diguen que aquest article en els camps de golf no
tindrà vigència, no té absolutament cap sentit.
(Veus)

Avaluació d'impacte ambiental.
Pense que
seria més coherent i més lògic en lloc d'una
avaluació d'impacte ambiental, la declaració
d'impacte, seria més coherent l'autorització
ambiental integrada i, en conseqüència, incloure els camps de
golf en el que és l'annex II de la llei de prevenció de
la contaminació i qualitat ambiental.
Jo recorde que la finalitat
última de l'autorització ambiental integrada, que va
més allà que la declaració d'impacte ambiental,
és aconseguir -cito textualment- «un major nivell
de protecció del medi ambient en el seu conjunt, així com
augmentar l'eficiència en l'ús dels recursos
naturals, essencialment, l'aigua».

Jo li pose com a exemple: se requereix ja
autorització ambiental integrada, i no declaració
d'impacte, a instal·lacions paregudes a un camp de golf, com
pot ser, per exemple, parcs temàtics o pistes d'esquí.
La pregunta que jo me faig és, per exemple, quina és la
diferència entre un ús terciari com pot ser un parc
temàtic o una pista d'esquí amb un camp de golf.
Jo
pense que requereix inclús molta menys transformació una
pista d'esquí que un camp de golf.

Si passem -per resumir molt, perquè ja
s'acaba el temps- al règim urbanístic, els camps
de golf de titularitat pública, el règim urbanístic.
Mire, vostés qualifiquen i classifiquen un camp de golf de
titularitat pública com una dotació pública integrant
en la ret primària.
Això vol dir, ho dia l'altre dia,
que la gespa d'un camp de golf passa a ser equiparada a un
jardí de titularitat pública d'un ajuntament, el camp
de pràctiques passa a ser equiparat a un centre educatiu, o el tema
d'una infermeria a un ambulatori.

Jo pense, i ho dic sincerament, que considerar un camp
de golf i les instal·lacions complementàries com una
dotació pública integrant de la ret primària, comporta
unes conseqüències que no són favorables per a un
municipi, en tant que, si és considerat com a tal, comporta
l'expropiació per utilitat pública i interés
social.
I, sobretot, dues conseqüències que es deriven
d'això: en primer lloc, la cessió gratuïta
-quan ho diran als propietaris, es quedaran bons- de terrenys
dotacionals si aquests estan en sòl urbanitzable.
Cessió
gratuïta, repeteixo, cosa que no ocorre, per exemple, per a la
construcció d'un hospital, una depuradora o un col·lege
públic.

I, en segon lloc, la urgent ocupació dels
terrenys si aquests estan en sòl no urbanitzable, com si, per
exemple, d'una depuradora, d'un hospital o d'una
carretera es tractés.

Si passem a la quinta qüestió, a
l'article 12, els camps de golf però ara ja de titularitat
privada, pense que és més escandalós que en els camps
de golf de titularitat pública.
Assenyalen vostés que en cas
d'ocupar sòls no urbanitzables adjacents a un camp de.
.
.
,
aquest rebrà la qualificació d'un parc públic
natural.
I això representa que el coeficient de ponderació
del valor serà baixíssim, tremendament baixíssim.
Jo
li recorde que el reglament de la LUV, el coeficient reductor per a aquests
casos és d'a penes el 0,1%!
Per tant, jo el que els pregunte
és ¿en què es pareix un camp de golf, per exemple, a
un parc natural?
O, ¿és que un camp de golf no revaloritza
d'alguna forma l'entorn?
Evidentment, els propietaris, ja li ho
dic jo, que estaran tremendament en desacord.

Si passem als criteris d'integració
territorial o aptitud dels terrenys d'un camp de golf, pense que era
el moment per a introduir en alguna disposició addicional o
transitòria l'elaboració d'un pla
d'acció territorial de caràcter sectorial de camps de
golf a la Comunitat Valenciana.
Més que res per a determinar el que
són les directrius d'ordenació i
d'ocupació del territori respecte a la capacitat
d'acollida i a la vulnerabilitat ambiental d'aquests terrenys.

Vosté me contestava l'altre dia en la
comissió que si, que bé, que li pareix bé, que esta
proposta li pareix correcta, però que pot ser paral·lela.
.
.
Dius, bé, ho concreten ara després.

Si passem a qüestions de disponibilitat de
recursos hídrics, insistixc en el mateix, vostés han oblidat
d'assenyalar que l'acreditació de la disponibilitat
d'aigua suficient correspon a l'organisme de conca.
.
.
Però no és perquè ho diga jo: perquè ho diu la
llei estatal d'aigües de l'any 1985.
Però,
bé, xst!
,
però ho concreten, ho posen allí, perquè, si no,
és que pareix que no.
.
.
I ho dic, ja ho trauré després
en això de la rèplica, en alguns plans generals
d'ordenació urbana que fan al respecte.

Els adjectius, senyora Lorente, els adjectius.
Jo
assenyalo que ha de prevaldre l'ús d'aigua depurada.
Vosté diuen, «se prioritzarà l'aigua
depurada».
Mire el diccionari de la Real Academia: no vol dir.
.
.
, hi
ha una distància abismal entre «ha de prevaldre l'aigua
depurada» a «se prioritzarà».

No puc entendre com, si vostés parlen
d'estalviar aigua, d'adequació mediambiental i tal, com
és possible que no m'aproven una proposta com la següent:
que els camps de golf actualment en funcionament se'ls dóna un
període màxim, tres anys, per a adequar els sistemes
d'abastiment d'aigua per a reg al que disposa aquest projecte
de llei.
Així de senzill!
, un període de tres anys
perquè es puguen adequar.
No han fet absolutament cas.

I, per últim, assenyalen vostés que en
cap cas es detrauran cabals destinats a consum humà i a
l'ús agrícola.
Però, a rengló seguit
afegeixen que sí que es podran detraure si aquests usos han estat
alliberats.
Aquí està la trampa.
Jo, evidentment, en
això no puc estar d'acord, per una raó molt senzilla:
pense que en cap cas s'han de detraure cabals destinats al consum
humà i a l'ús agrícola, hagen o no hagen estat
alliberats de l'ús que tenien.
Per una raó no sols
d'economia i d'eficiència des d'un punt de vista
hídric, sinó per sentit.
.
.
, absolutament, per sentit
comú.

Moltes gràcies, m'he passat i.
.
.
Disculpen.

El senyor president:

Muchas gracias, don Adolf.

Para el turno en contra, tenemos a la il·lustre
diputada doña Mónica Lorente.

La senyora Lorente Ramón:

Gracias, señor presidente.

Señor conseller de Sanidad.

Señoras y señores diputados.

Señor Sanmartín, lo ha dicho usted, es
un grupo importante de enmiendas que se presentan a una parte fundamental
del articulado del proyecto de ley, que abarcan desde el artículo 7
al artículo 26, si no me confundo, y que son, pues, tres
capítulos importantes de lo que es el eje central de esta ley, este
proyecto de ley reguladora de los campos de golf en la Comunidad
Valenciana.
Es, nada más y nada menos, el capítulo I, que,
como decía y acentuaba como siempre la voz de su grupo en su defensa
de enmiendas, habla del régimen urbanístico, pero
también es importante el capítulo II, que habla de los
criterios de integración territorial, y también el III, de
las condiciones de diseño.

Mire, señor Sanmartín, yo creo que es un
proyecto de ley, lo vuelvo a repetir y a defender, muy ambicioso, y yo creo
que sus enmiendas, que es verdad que van en gran bloque y en este bloque
dirigidas a un importante capítulo, es las que van a pormenorizar, y
muchas de ellas, algunas de ellas, cinco, que mejoraban y concretaban
aspectos de las condiciones de implantación, las aceptamos en
comisión, pero que las otras no vienen a aportar nada nuevo.

Nada nuevo, porque no dicen absolutamente, con
literalidad, lo que sí que se defiende en este proyecto de ley, y se
lo voy a intentar, brevemente, desglosar.
Decía, en el
artículo 7, que nosotros planteamos que se puedan hacer o plantear
proyectos de ley en cualquier tipo de suelo.
Lo ha dicho anteriormente mi
compañero, el señor Castejón, y se lo vuelvo a repetir:
pues si, Izquierda Unida en este caso, siempre habla de suelo no
urbanizable común, pues, ustedes hablan de suelo no urbanizable y no
aceptan el «común», y esos son los matices.
Y de
«suelo protegido», así como si el suelo protegido fuese
una norma general y que vayamos a hacer un llamamiento de que se pueden
hacer instalaciones de golf.
.
.
¡No, señor Sanmartín!
,
no, señor Sanmartín.
Pone, la literalidad del artículo
7, y lo pone concretamente, que, además, siempre que lo permitan las
determinadas planificación urbanística, territorial,
sectorial o medioambiental que son aplicables al caso.

Y le puse el ejemplo, señor Sanmartín,
de lo que es el Parque Natural de La Albufera, y cuando ustedes gobernaban
hicieron en plan especial y el plan director del parque natural y ya
había un campo de golf.
Y es perfectamente compatible, porque yo me
imagino que todos los estudios medioambientales, la declaración de
impacto y toda la normativa sectorial y territorial urbanística
aplicables, pues, así lo determinaba, y por eso son compatibles el
uso hotelero que hay allí, el establecimiento turístico, un
campo de golf y un parque natural que es referencia en toda la comunidad a
nivel europeo.
Y a mí me parece compatible, y ustedes lo hicieron en
su momento.
Y aquí se permite que en suelo protegido, siempre y
cuando esté justificado y sea compatible con la normativa
urbanística.

Mire, hablábamos también, recuerdo, en
el debate de enmienda a la totalidad, de instrumentos de planeamiento como
son los planes generales de ordenación urbana, y el suyo, que
recuerdo que me decía en el debate, «bueno, es que el plan de
su municipio tiene un 70% -recuerdo- de suelo protegido»,
y así se lo planteó la conselleria y ustedes mismos han hecho
determinadas alegaciones, y sabe que determinadas masas forestales, por
ejemplo, en un municipio son protegidas y en otras no, pues, atendiendo a
las necesidades del planeamiento en cada municipio, de poner en valor ese
suelo protegido.

¿Qué quiere decir con esto, señor
Sanmartín?
Que no es verdadera la afirmación que hace, que
aquí nosotros abrimos la puerta y en cualquier tipo de suelo se
puede hacer un planteamiento que no lleve todas las garantías y la
gestión medioambiental de alto nivel que tiene este planteamiento y
que presentamos nosotros detalladamente en este proyecto de ley.

Por otro lado, también está hablando del
uso dotacional que contemplamos en el artículo 9 y que usted lo que
viene a decirnos es que no comparte, pero tampoco hace mención a la
literalidad del artículo, y es que estamos hablando de instalaciones
de titularidad pública, señor Sanmartín, y
además le vuelvo a recordar que también tiene que seguir
leyendo la literalidad de la regulación que planteamos, y es que son
un plus, son un plus de dotaciones públicas al servicio de todos los
ciudadanos en el municipio donde se contempla un proyecto de campo de golf,
y a nosotros eso nos parece muchísimo mejor que tener simplemente
las cuotas que nos correspondan por estándares de la red estructural
o primaria.
Es, además de lo que se computan como estándares
de red primaria y estructural de dotaciones públicas, un plus.
O
sea, si hay usos complementarios, instalaciones complementarias y
compatibles, como puede ser una escuela infantil, como puede ser un centro
de salud o un centro de atención a lesiones deportivas, y son
instalaciones públicas, por supuesto que queremos que sean
dotaciones públicas al servicio de los ciudadanos y que cuenten como
dotacional en la red estructural.
Nos parece algo positivo.
Y estamos
hablando de instalaciones siempre públicas al servicio de los
ciudadanos.

Habla también, en referencia al artículo
18 de su enmienda, del Plan estratégico de riego que nosotros
exigimos y planteamos en este tipo de regulación.
Y se lo vuelvo a
repetir hasta la saciedad.
Lo hemos hecho ya, lo ha hecho el señor
Castejón.
En ningún caso, señor Sanmartín, en
ningún caso se van a destinar aguas destinadas al suministro urbano
y humano, al uso o destinadas a agrícola a regar campos de golf.
En
ningún caso, señor Sanmartín.
Y en el caso, en el caso
de que hayan sido liberadas, sí se podrán regar campos de
golf, porque no la vamos a tirar, no vamos a tirar esa agua si hay un
proyecto de golf presentado y han sido liberadas de ese uso.
Esa agua que
sobra no se va a tirar y se va a desperdiciar.
¿Por qué no
puede ir destinada?

Y por supuesto que hacer hincapié y priorizar,
y priorizar, como hemos hecho y por primera vez en el resto de comunidades
españolas el uso terciario de aguas depuradas, que ya se
están haciendo, ya se están regando los campos de golf en
esta comunidad y los proyectos presentados con aguas depuradas.
Y potenciar
y hacer uso preferente, el uso terciario, eso es un avance, eso es un
avance y una exigencia, y está plasmado blanco sobre negro o negro
sobre blanco en este caso.

Y no volvamos a discutir porque el agua, le vuelvo a
repetir, que está liberada del uso agrícola, del suministro,
sí que puede ir perfectamente si las condiciones, si reúne
todos los requisitos de implantación y de condiciones
medioambientales, y de recuperación del paisaje y
restauración del paisaje a regar campos de golf.

Yo creo, señor Sanmartín, que es una
legislación absolutamente envidiable, que se puede mejorar y se
puede pormenorizar.

Y termino en este uso en contra de sus defensas, con
la famosa serie de enmiendas que plantea sobretodo a lo que son los
sistemas de integración, como es al artículo 14, 15 y 16, con
esa propuesta, le vuelvo a repetir, de un plan territorial, de
acción territorial, sectorial, de campos de golf.
Señor
Sanmartín, la legislación sectorial y territorial lo
contempla, lo prevé, lo posibilita.
Yo creo.
.
.
¿Sabe a lo
que suena, señor Sanmartín?
Suena, de verdad, yo me he
querido creer su buena intención, pero hicimos este debate en la
enmienda a la totalidad, en el debate también en comisión y
se lo vuelvo a repetir.
Pero suena a una excusa, suena a una excusa y a una
condición de un instrumento que hemos tenido y que tenemos al
servicio por la legislación sectorial y territorial para poderlo
llevar a cabo, y me refrendo en ello porque así se tomó un
acuerdo el pasado viernes en el Consell con la creación de ese
comité de expertos, que fíjese que me atrevería a
decirle que si analizamos, y defienden, y aprueban y dan el sustento a este
proyecto de ley, que va a ser pionero en todo el territorio nacional,
podrían incluso ofrecerse como se ofreció el conseller a
formar parte de ese comité y a participar en ese diseño de
ese plan integral sectorial territorial.
Porque la normativa
urbanística lo prevé y lo va a poner al servicio de la
planificación.
Pero eso no es incompatible ni es condición
porque, si no, señor Sanmartín, lo que suena es a una excusa
para tener siempre el no a un proyecto ambicioso como éste
simplemente porque lo plantea y lo presenta el Partido Popular.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Lorente.

Tiene el turno de réplica el señor
Sanmartín, si lo estima oportuno.
Don Adolf, desde ahí.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, senyor
president.

Senyora Lorente, vosté diu que este bloc
d'esmenes, a banda de les que van aprovar en comissió, aporten
poc al que estableix l'articulat actual o que no és una
qüestió.
.
.
, pensa que no millora o detallen el que és
l'actual llei.

Mire, evidentment, en això sí que li he
de donar tota la raó.
Perquè és que són uns
plantejaments diametralment oposats al que parla vosté.
No és
una qüestió de millorar una llei.
Si fóra per millorar
una llei ja li dic que després nosaltres o ens abstindríem o
aprovaríem aquest projecte de llei, perquè és que
són qüestions tremendament diferents.

Mire, no coincidim ni en el règim
urbanístic, perquè els socialistes valencians no coincidim
que els camps de golf se puguen en instal·lar en àrees de
sòl protegit.
No coincidim que es vulnere la llei de sòl no
urbanitzable en la distància de 5.
000 metres.
No coincidim en res.
No coincidim en el tema de l'avaluació d'impacte
ambiental, perquè pensem que un camp de golf és una
transformació suficient per a demanar o sol·licitar una
autorització ambiental integrada.
No coincidim en el règim
urbanístic dels camps de golf de titularitat pública,
perquè considerem que considerar un camp de golf públic com
una dotació pública integrada en la xarxa primària
és absolutament una desvergonya tremenda.
Però és que
no coincidim, no coincidim tampoc en els camps de golf de titularitat
privada que, en cas d'ocupar zona urbanitzable els adjacents, aquells
rebran la qualificació de parc públic natural, perquè
el coeficient de ponderació i de reducció que se'ls
aplicarà als propietaris és del 0,1%, és a dir,
l'acaçaran a garrotades, però a més en tota la
raó.
Però és que no coincidim tampoc ni en els
criteris d'integració territorial i justificació
d'aptitud dels terrenys, que pensem que s'ha instaurar a
través d'un pla d'acció territorial sectorial de
camps de golf.
No coincidim en el tema d'integració
paisatgística per les mesures que .
.
.
(inintel·ligible).
I no coincidim en el tema de disponibilitat de recursos
hídrics perquè pontegen tremendament el que és l'organisme de
conca d'acord amb la llei estatal d'aigües de 1986.

Per tant, en això sí que tinc la
raó, que no són qüestions de pormenoritzar.
És que no coincidim en aspectes que són
estructurals i que se li quede clara una cosa: que els socialistes
valencians segur que estem més a favor que vosté i que el seu
grup en el tema dels camps de golf.
Considerem que és un valor
afegit important per al turisme.
Pensem que és un element
dinamitzador sobretot de comarques, no solament del litoral, sinó
també d'interior.
Amb el que no coincidim amb vostés
és que utilitzen els camps de golf com a mecanisme, com a instrument
per a reclassificar tota una sèrie de terrenys al marge del que
és el Pla general d'ordenació urbana.
Per tant, amb
això sí que coincidisc, que és no és una
qüestió de pormenoritzar.
El que vostés me van aprovar en comissió van
ser unes esmenes, tota una sèrie d'esmenes que no tenen
absolutament cap, cap, cap transcendència.

Jo el que li demano aquí és que
discutisca amb mi els aspectes realment importants.
Perquè ha estat
parlant de tonteries i
de tal, però no, absolutament no incidix en allò, en aquelles
esmenes que jo li plantejo de règim urbanístic, de
disponibilitat de recursos hídrics, d'ordenació
territorial, etcètera, etcètera.
Per tant, adapte's al
que realment.
.
.
, contesten a les esmenes que jo presente i justifiquem per
què el seu grup parlamentari no les aprova.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra la señora Lorente.

La senyora Lorente Ramón:

Gracias, señor
presidente.

Mire, señor Sanmartín, yo creo que no
quiere escuchar y ya le he dicho que si me sonaba a excusa, y ya llevo tres
debates, enmienda a la totalidad, debate en comisión, con buena
voluntad, con ofrecimientos.
Pero ya se cansa una, ya se cansa una.
Es el
mejor proyecto de ley que regula los campos de golf como un producto
turístico de alta calidad y de gestión ambiental como nunca.
Le guste a su grupo o no le guste.
Y le dije en la comisión: no le
pongamos colores políticos a los proyectos de golf, no hable usted
como si fuese la panacea, el protector del suelo protegido, señor
Sanmartín, ¡que al final nos hace hablar!
, ¡que al final
nos hace hablar y todos contamos los municipios que tienen en
tramitación campos de golf!
Y hay más socialistas, municipios
socialistas que populares.
(Veus) Y hay municipios de Estivella, como el de Estivella,
que lo plantean en suelo protegido.

Señor Sanmartín, tuvieron, tuvieron
etapas de grandes responsabilidades en municipios y en el Gobierno
Valenciano y no oímos hablar jamás de suelo protegido ni de
regulación de campos de golf, ni de apuesta de compatibilizar el
mejor de los productos turísticos que tenemos, que rompe la
estacionalidad turística por primera vez y que además
recupera el paisaje.

Y se lo he dicho, y me ha hablado y le he contestado,
del artículo 7 del 9, del 18, del 21, del 40, del 41.
Me canso,
señor Sanmartín, porque huele a excusa, huele a excusa.
Si lo
que quiere usted es hacer la planificación territorial, le vuelvo a
hacer el mismo ofrecimiento.
Hágala en su propia comarca,
hágala en su propia comarca.
¿Sabe por qué?
Porque en
mi comarca cuando hablamos de territorio, sea de dotaciones públicas
o de campos de golf, normalmente, normalmente tenemos criterios y estamos
de acuerdo, independientemente de la ideología.
Cuando se habla de
territorio y de la defensa de territorio.

Y se lo dije.
Es muy difícil que sea usted, que
sea usted concejal de urbanismo, secretario comarcal y que venga
aquí a dar lecciones y que luego vaya y diga que no apoya, que no
apoya una ley que regule la instalación de campos de golf, que la
agiliza y que la separa del uso residencial, y que además apuesta
por unos estándares de dotaciones de instalaciones públicas,
que apuesta por un sistema estratégico de riegos; que de ese sistema
estratégico a usted sí que no le interesa hablar.
Los planes
estratégicos de agua y de riego, de eso no le interesa hablar cuando
liberamos los usos agrícolas, los de suministros.
De eso no les
interesa hablar.

Mire, señor Sanmartín, menos demagogia,
menos demagogia, si hubiese planteado enmiendas serias, como algunas que
las planteó sobre cerramientos que han mejorado y que se las hemos
aceptado, nosotros le volveríamos a hacer ofrecimiento.
Pero vemos
que, como siempre, huele a excusa.
No quieren apoyar porque es una
legislación ambiciosísima.
La única en todo el
territorio nacional, que no tiene ninguna comunidad autónoma y que
compañeros socialistas valencianos y no valencianos, como son los
andaluces, como es el señor Paulino Plata, el señor Plata,
consejero y miembro del Partido Socialista de Marbella, en este caso, dice,
en ese caso, que los usos complementarios no son instalaciones deportivas
ni son tampoco los usos complementarios una instalación sanitaria,
son, son, casas, un número de casas razonable.
Para él
sí que es un uso compatible.
Así que vayan aclarándose
ustedes y después vienen aquí a dar lecciones de lo que
entendemos por el planeamiento de campos de golf.

Muchas gracias.

El senyor president:

Pasamos al siguiente bloque de preguntas, que presenta
la Entesa, que va de la 95 a la 97, la 116, la 121, la 124, de la 126 a la
130, 132, 136, 137, 139 y 140.

Tiene la palabra, en representación del Grupo
la Entesa, el señor Arnal.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Bona vesprada.

M'ha paregut escoltar l'exemple
meravellós d'urbanisme que suposa Oriola i tota la comarca
que, sens dubte, és un exemple, és fabulós.
I
també és molt significatiu que el municipi que més
camps de golf té de tot l'Estat és Marbella.
(Rient) Quina casualitat, no?

Bé, anant ahí.
.
.
Sí, sí,
però a voltes la coincidència és sorprenent,
sorprenent.
Bé, en este grup d'esmenes que vaig a plantejar
vaig a centrar-me en els impactes ambientals i paisatgístics que
tenen els camps de golf, i que en les nostres esmenes intentem corregir i
millorar les especificacions molt ambigües, molt insuficients
d'este projecte de llei.

I estes esmenes nostres són necessàries
perquè la seua llei permet la ubicació de camps de golf en
qualsevol classe de sòl.
Si vostés hagueren limitat esta
possibilitat no farien falta esmenes rigoroses d'este tipus,
perquè, torne a dir, no és el mateix l'impacte que pot
tindre un sòl urbanitzable que en un no urbanitzable, i especialment
si és de característiques ecològicament valuoses.
Però vostés han obert una perillossísima porta que pot
conduir als extrems més indesitjables.
I, evidentment, segons quin
lloc, els impactes poden ser molt grans.
Com vostés no ho limiten en
la llei, nosaltres ho intentem limitar en les esmenes.

I, a més, no caldria limitar tant les coses si
el camp de golf d'esta llei realment fóra molt restrictiu amb
el formigó.
Però no ho és.
Recordem que no ho
és, que permet encara molt de formigó i molt d'asfalt i
molta artificialització.
I, per tant, també, per eixe motiu
s'han aplicar mesures correctores i preventives dels impactes
ambientals.
Tot açò és necessari, perquè esta
llei que vostés presenten és així de defectuosa,
té eixos forats, té eixes deficiències.
Per
això intentem solucionar-les.

Nosaltres amb les nostres esmenes intentem sobretot
destacar la incompatibilitat de les instal·lacions de golf amb
diferents tipus d'àrees ecològicament valuoses per
diferents motius, bé siga per la fauna, per la flora, per ambients
ecològics especials, zones humides, zones vulnerables, àrees
d'àmbit fràgil, corredors ecològics,
etcètera.
En tota esta classe d'ambients que acabe de
mencionar no té sentit la ubicació de camps de golf.

La llei, el projecte de llei que vostés
presenten deuria explícitament, clarament, excloure-ho, i no ho han
fet, no ho han fet.
Al contrari, busquen amagatalls per a intentar
comptabilitzar, és a dir, per a permetre-ho, per a permetre-ho.
Vostés ho permeten en eixes condicions.
Si la vegetació
natural d'un lloc és valuosa, el camp de golf no ha
d'ubicar-se ahí, si és valuosa, perquè si
s'instal·la eliminarà eixa vegetació valuosa que
ho és i per tant no s'ha de sostraure, no s'ha de
desplaçar, no s'ha d'eliminar; si és valuosa, no.

El camp de golf, ja ho hem dit abans, implica impactes
d'altra classe que poden afectar molt negativament a la fauna.
Li ho
repetiré, senyor Castejón, per favor, perquè
s'entere, per favor.
Soroll, contaminació lumínica,
contaminació atmosfèrica, contaminació per
plaguicides, contaminació hídrica, major
freqüència de persones, màquines, vehicles, ubicacions
de construccions, edificacions, alteracions de relleu i de la
vegetació.
Tot el que li acabe de dir són impactes que
afecten la fauna.
Si esta fauna és valuosa, si és
espacialment valuosa no té sentit instal·lar ahí un
camp de golf.
Comprén vosté?
És a dir, en un altre
lloc sí, ahí no.
Si volem protegir eixa fauna, ahí no.
I vostés no han posat cap cautela contundent en esta llei per evitar
açò que estic dient.
Si la fauna és valuosa, si
és valuosa no es poden admetre estes interferències.

De cap manera, també, un camp de golf no hauria
de danyar de cap manera el patrimoni cultural valuós, siga de
caràcter arquitectònic, vestigis prehistòrics,
construccions amb valor antropològic.
Ahí no s'han
d'instal·lar camps de golf.
On hi haja tot eixe tipus de
valors culturals, ahí no ha d'instal·lar-se un camp de
golf.
Vosté ho han d'excloure, no han d'intentar buscar
racons i amagatalls per a intentar posar-ho ahí.
No, ahí no
toca, en eixe tipus de lloc no toca.

Pel que fa al paisatge hem de recordar que tant les
vies de comunicació, perquè hi ha vies de comunicació
per a un camp de golf, al camp de golf no es va a bicicleta i a peu la
major part de la gent, ni en helicòpters d'estos que van i
aterren allà on els dóna la gana damunt una reserva integral.
No.
Normalment van per carreteres, van per carreteres asfaltades i, per
tant, això, com vosté comprendrà modifica el paisatge
entre altres coses.
I, a més, implica també tancaments, o
siga, una sèrie de murs o de tanques o d'elements de
separació que estan ahí i tenen un impacte.
Impliquen
també edificacions de diferents tipus, el 2% i no sé
quants.
.
.
Quantitat d'edificacions.
Implica també llums i
sistemes d'il·luminacions, construccions i moviments de terra.
Tot això altera el paisatge.
Vosté pot pintar-ho del color
que vulga, però el paisatge l'altera.
Això pot ser bo o
pot ser mal?
Home, si el paisatge està molt degradat possiblement el
millora, amb això estaria d'acord amb vosté.
Però si el paisatge és valuós, si el paisatge
és digne de protecció no el millorarà,
l'empitjorarà.
Ahí no toca, ahí fora el camp de
golf.

La redacció dels articles han de ser més
clars i més contundents per evitar l'alteració del
paisatge tradicional agrícola o forestal que en la major part del
nostre territori no seria compatible amb eixos camps de golf, quan
és valuós, quan és important.
Altra cosa és,
torne a dir, en les perifèries urbanes i en zones degradades.

El mateix he de dir en relació amb aquells
ecosistemes que siguen especialment sensibles, singulars, com són
zones humides, rierols, llacs, etcètera.
Ahí el camp de golf
seria una intolerable modificació d'un ecosistema
fràgil i escàs.
Ahí no, ahí el camp de golf no
ha d'estar.
No es poden ubicar els camps de golf en zones que siguen
ecològicament o paisatgísticament valuoses.
En altres llocs
no, ja li he insistit.
A nosaltres ens pareix bé que es pogueren
instal·lar alguns camps de golf en zones periurbanes degradades, en
zones alterades, en una pedrera abandonada, en un abocador clausurat, en un
polígon industrial en desmantellament, en un barri amb poques zones
verdes.
En llocs com estos ahí si un camp de golf pot millorar el
paisatge, ahí sí, ho admetria, podria si s'apliquen les
mesures escaients, si és caràcter públic i ús
públic i el poden gaudir els ciutadans.
Ahí estaria disposat
a acceptar que pot millorar el paisatge, que pot inclús millorar les
condicions de vida dels habitants, ahí sí.
Però en una
zona ecològica, natural, valuosa, no, senyor Castejón,
ahí no.

Nosaltres sabem diferenciar, sabem distingir.
Nosaltres no estem en contra del camp de golf com a esport; no estem en
contra del camp de golf per sistema; no estem en contra del camp de golf en
qualsevol lloc, alerta!
, ni en qualsevol manera, ni en qualsevol quantitat.
Una cosa són pocs camps de golf ubicats adequadament, en llocs
adequats amb les mesures cautelars adequades i una altra cosa és
obrir la porta que obri esta llei perquè es puguen clavar en
qualsevol tipus de sòl encara que siga molt valuós.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera,
senyora Rosa María Barrieras Mombrú)

La senyora vicepresidenta primera:

Vaja finalitzant, per
favor.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes
gràcies, senyor diputat.

Té la paraula, en representació del Grup
Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor
Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Gràcies, senyora
presidenta.

Senyor Arnal, breument m'agradaria que quedaren
clares algunes de les premisses que deixa a l'aire, perquè
sembla que, bé, portem tres debats i hi ha coses en què no
ens ficarem d'acord, però una cosa és com si jo no
m'enterés de.
.
.

Ha fet una relació d'aquells
inconvenients que per a vosté tenen els camps de golf.
Jo li podria
parlar, precisament, possiblement de tot el contrari dels avantatges,
perquè no em negarà que els camps de golf, tal com fixa la
llei, la llei, ja dic, regula els camps de golf perquè puguen
contribuir a la millora i a la preservació dels valors
paisatgístics i ambientals.
I això ja seria important.
Què fa?
Protegir enfront de risc d'inundacions,
d'incendis, erosió, preserva les masses forestals, millora la
biodiversitat, la fauna i la flora autòctones, tempera les
condicions climatològiques, millora la qualitat de l'aire,
millora la infiltració de l'aigua al subsòl.
Són
avantatges d'un camp de golf, tot el contrari al que vosté
deia.

També sobre les condicions
d'implantació que deia vosté, que vosté insistix
molt per a recuperació d'un paisatge degradat, evidentment, la
llei marca, regula perfectament quin és el règim
urbanístic i ho diu d'una manera molt concisa.
Ho hem dit
catorze vegades i esta serà una més: els camps de golf,
evidentment, podran implantar-se en qualsevol classe de sòl, sempre
que ho permeten les determinacions dels plans urbanístics,
territorials, sectorials, mediambientals que se li apliquen.
I ho hem dit
mil vegades.

També la mateixa llei establix tot el que
són les normes d'integració territorial, perquè
exigix la justificació de l'actitud dels terrenys per a la
implantació de camps de golf en què es tinga en compte, entre
altres coses, la capacitat d'acollida del terreny, la vulnerabilitat
ambiental.
També vincula al camp de golf terrenys per accions
ambientals o paisatgístiques, amb una superfície
-ahí també hauria de tenir-ho en compte-, una
superfície que ha de ser igual a la quarta part del camp de golf i
que ha de ser objecte d'accions de conservació,
restauració, millora mediambiental i paisatgística.
És
que vosté dóna la sensació que els camps de golfs,
escoltant-lo a vosté, és com si tots es ficaren als llocs que
mediambientalment són fabulosos i que anem a degradar-los.
No
necessàriament és així, evidentment no és
així.

També es garantix que el 50% del
perímetre del camp del golf quede obert visualment al seu entorn i
assegurant, assegurant la continuïtat amb la resta d'espais
lliures i dotacions del municipi connectant amb els corredors verds i
connectors ecològics.
Això és el que arreplega
l'article 17.
6.

També destina un mínim d'un 20% de
la superfície total del camp de golf a masses forestals, que en
alguna ocasió va insistir que siguen sempre d'arbre
autòctons.
I acredita, com no pot ser d'altra manera, la
disponibilitat de recursos hídrics suficients, el que arreplega
l'article 18.

Per tant, a fi d'assegurar una elevada qualitat
del conjunt de les instal·lacions i la seua viabilitat
tècnica s'establix en la mateixa llei uns paràmetres de
disseny, que ara seria llarg dir-los tots.
Però, en definitiva, el
que m'agradaria que quedés clar, per exemple,
l'adaptació del camp a la topografia del terreny.
No es tracta
de destruir el medi que tenim sinó adaptar-nos al terreny;
també respectar el que són les vessaments naturals, la
superfície en la qual s'ha d'actuar, perquè
evidentment hi ha una transformació del paisatge, això no es
nega.
Si precisament un dels motius d'aquesta llei és
precisament això: regular la implantació de camps de golf.

Pense que vosté insistix molt en el sòl
no urbanitzable i tal.
I jo li recordo que avui per avui, avui, sense que
entre en vigor aquesta llei, un camp de golf es pot instal·lar en
qualsevol PAI, es reclassifica el sòl i tenim un camp de golf.
Amb
esta llei, què aconseguirem?
Aconseguirem que es reconeguen els
camps de golf com una activitat pròpia del sòl no
urbanitzable, que és l'aposta que fa en este cas el Grup
Parlamentari Popular.
I és que això significarà que es
podrà actuar de qualsevol manera?
No, no, perquè la llei de
sòl no urbanitzable ja dicta les normes per les quals s'ha de
regular.
I no ens enganyem, objectiu fonamental d'aquesta llei
és la sostenibilitat i el manteniment del medi, vulga o no vulga
reconéixer-ho.
Hi ha tota una sèrie d'exigències
que marca aquesta llei i que, naturalment, estan per a complir-se.
El dia
que s'aprove tot el que regula, caldrà complir-ho.
Dóna
la sensació això que diu que és perquè se
salte.
.
.
No, tot el que es marca ahí.
.
.

A mi em sorprén, igual avui que en el dictamen
de comissió, el dia que vam parlar en la comissió, que hi ha
temes que superen el que és purament una regulació d'un
camp de golf i que fan referència a coses molt importants, com
puguen ser tota la disposició, per exemple, de basses d'aigua
per a l'extinció d'incendis, que es regula que hagen
d'estar en eixos camps de golf; també, per exemple el que deia
dels animals o de la fauna, a fi de millorar els tractaments i la
integració paisatgística el que no es pot consentir en els
camps de golf és que siguen tancats perfectament i que les
espècies, fonamentalment les que van a peu, no puguen passar per
ahí.

Però jo li preguntaria ¿vosté ha
vist avui per avui algun camp de golf, algun camp de golf amb una fauna
valuosa, amb una fauna valuosa que per a fer el camp de golf han
destruït aquesta fauna?
¿Alguna vegetació gran valuosa
que l'han destruït?
Jo penso que no, sinó tot el
contrari, tot el contrari, és a dir, els camps de golf que he
visitat per a poder parlar una mica amb propietat -que no són
molts, la veritat, són els de la província de
Castelló- li podria dir tot el contrari, és a dir, a
partir d'uns terrenys -no dic degradats, però sí
abandonats- i la transformació positiva que s'ha portat
a terme en aquells terrenys generalment ha sigut encomiable.
Qui ho ha vist
abans i qui ho ha vist ara!
És una millora en tot els sentits.

Vulga o no vulga aquesta llei, que avui si Déu
vol s'aprovarà, pensem que és totalment
necessària, necessària, i arriba en el moment que arriba.
És una llei que servirà per a dinamitzar tant
econòmica com social, com ambientalment i paisatgísticament
el nostre territori.
Evita, evita, i això ho ha de reconeix, vulga o
no vulga, que els equipaments esportius no es convertisquen en una coartada
per a la construcció indiscriminada de promocions
immobiliàries.
Després no em negarà que aquesta llei,
la redacció d'aquesta llei regula i es preocupa
fonamentalment, regula no només la utilització de recursos
naturals, com són el sòl i l'aigua, sinó intenta
que tot el que són processos de transformació dels terrenys
es facen amb la major racionalitat i eficiència possible.

En definitiva, és una llei que pretén,
perquè no ho neguem en cap moment, perquè és un dels
nostres objectius, pretén satisfer la demanda turística i
social, però lligada, com estem veient en estos darrers anys, a la
popularització progressiva d'este esport.
Perquè, sense
cap dubte, avui per avui, com deia.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyoria, per
favor.
.
.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
com deia la meua
companya és la millor llei, és la més avançada,
la més ambiental de totes les normes que avui per avui regulen els
camps de golf d'Espanya.
Jo diria que és l'única
que, en el seu moment, regularà els camps de golf, perquè la
resta no arriben a fer una regulació total, com aquesta llei
pretén.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Per a rèplica, demana la paraula en
representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els
Verds-Esquerra Valenciana: Entesa l'il·lustre diputat senyor
Arnal.

El senyor Arnal i Ibáñez:

I el senyor conseller sense vindre!
.
.
.
Perdó!
,
no havia de dir-ho.
.
.
Bé, no està el conseller, quina
llàstima.
.
.
Perdó!
(Veus)

Anem a parlar.
.
.
Vosté parla dels avantatges
dels camps de golf, que milloren el paisatge, l'ecosistema.
.
.
Torne a
dir-li: depén, depén del lloc.
N'hi haurà llocs
a on podria fer això i n'hi haurà llocs a on segur que
no ho farà.
Amb el seu projecte de llei en la mà, no hi ha
cap garantia, perquè no estableixen eixos límits.

Li ho torne a dir: jo accepte que en algun lloc uns
camps de golf poden millorar el paisatge, les condicions de vida,
etcètera, etcètera, en alguns llocs.
En tots, no!
No!
, senyor
Castejón, en tots no se pot dir.
I vosté m'intenta
colar això deu mil vegades i no m'ho colarà,
perquè és impossible.
Comprén?
No millorarà,
per exemple, quan el paisatge és valuós, quan
l'ecosistema és valuós, ahí no millora res,
això no es pot millorar, això es pot empitjorar i això
ho faran els camps de gols si se col·loquen allí: empitjorar.

Després, vosté m'insistix vint
vegades que nos mos preocupem, perquè la planificació
urbanística, les declaracions d'impacte ambiental estan
ahí per a salvar-lo.
.
.
No, senyor!
Això, lamentablement i
sota el seu govern del PP, no garantix les coses.
Li posaré
només uns quants exemples.
Exemple Castalla: està
construint-se, s'ha acabat ja una urbanització de més
de cinc centes cases, repetidament denunciat, sense declaració
d'impacte ambiental positiva.
És més, amb una
resolució d'impacte ambiental dient que no se podia donar
positiva mentres no se feren una sèrie de coses.
La
urbanització va estar acabada abans que estiguera la
declaració d'impacte ambiental.
Mire vosté si és
garantia, eh!

El port de Campomanes a Altea: allí
s'estan incomplint els condicionants de la declaració
d'impacte ambiental a vista de tots, en una zona LIC i destruint la
praderia de posidònia oceànica i incomplint-se la
declaració d'impacte ambiental.
Mire vosté si és
garantia.
Quina garantia més grossa, eh?

L'aeroport de Castelló, a on s'ha
destruït ja.
.
.
, ja ha dit el jutge o la jutgessa que ja s'ha fet
un dany irreversible a una muntanya que no estava inclosa en la
declaració d'impacte ambiental.
Fixe's vosté si
tenim garanties.

I vosté ara me diu que amb eixes garanties.
.
.
Què?
Amb eixes garanties.
.
.
és per a plorar, és per a
plorar el que està fent este govern emprant la legislació de
medi ambient per a no actuar en protecció del medi ambient, per a
deixar que se destruïxca.
Eixa és l'herència que
vostés mos van a deixar quan deixen de governar d'ací
uns pocs mesos.

I quant a les mesures d'adaptació que
vostés diuen que esta llei presenta, torne a dir, són
minúcies, perquè açò, si s'aplica a una
zona degradada, a una zona de les que són periurbanes,
etcètera, ahí podrien servir per a millorar, però,
torne a dir-ho, quan estem en una zona valuosa, de gran valor
ecològic, allí, eixes alteracions del relleu, eixes
alteracions dels corrents hídrics i altres, no són mai
positives.

I vosté me preguntava, «diga'm
algun camp de golf que tinga un impacte important» i tal.
.
.
Mire,
molt propet d'ací, en el Saler de València, un camp de
golf que ocupa zones de vegetació molt valuosa que ha eliminat.
Vol
més demostració?
Mire si ho té propet.
Vaja tan
prompte com puga, per favor, vaja tan prompte com puga i entere's de
com se pot ubicar mal un camp de golf, eixe camp de golf està mal
ubicat.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Arnal, disculpe'm, el que crec que
sí que li corresponia era retirar tres esmenes, perquè han
aplegat unes transaccionals.
.
.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Bé, té de plantejar-m'ho
oficialment aquí.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

És per retirar-les, si les té de
retirar, haurà d'obviar-ho, n'hi han més
intervencions.
.
.
(El diputat Arnal i
Ibáñez parla sense micròfon) Bé, estupend.
Doncs, després, si un cas, no es
preocupe que.
.
.
Estupend, jo pensava que és que com estaven signades
pel seu grup, n'eren coneixedors tots.

El senyor Arnal i Ibáñez:

.
.
.
(inoïble) que me les fagen arribar.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Bé, però com la signatura és del
seu grup.

Gràcies.

Té la paraula, senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Evidentment, per part del Grup Parlamentari Popular,
en este bloc d'esmenes concretament, hem arribat a dos
transaccionals, concretament són les que fan referència a
l'esmena 123 i a la 139 d'este bloc, i una altra a
l'altre bloc.
Val?
Crec que fan referència estes dos esmenes,
esmena.
.
.
, les dos transaccionals.
La tercera és a l'altre
bloc.

Bé, tot el que me dia, diu,
«l'herència que mos deixarà el Partit
Popular».
.
.
Doncs, beneïda herència, si mos deixa una
llei com aquesta que, insistixo, la més ambiental que se puga trobar
en tot l'Estat espanyol, que millora, evidentment, doncs.
.
.
, i part
del món, que dia, sí, perquè no n'hi han massa,
no?
(Veus)

Jo, al que fea referència, a algunes de les
coses que vosté fea ara, en coses molt concretes, la disponibilitat
dels recursos hídrics, que sempre vosté hi insistix molt, en
l'esmena que mos presentava en el punt 2, jo penso que no se pot
acceptar de cap manera.
.
.
, les transaccionals, eixes sí que les hem
agafat, però l'esmena a l'article 18.
2,
«Disponibilitat dels recursos hídrics», no,
perquè pensem que la redacció tal com està és
molt més realista, perquè el que vostés proposen seria
canviar l'ús prioritari per sempre, i exclusivament aigua
reciclada adequadament depurada, que això mos sembla, doncs,
l'aigua reciclada adequadament depurada, jo penso que té de
ser per a beure, però, vaja, en este cas dóna la
sensació.
.
.
(Veus; la senyora
vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)

Per tant, després de tres sessions en
què.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyories, per favor, està intervenint el
senyor Castejón, si són tan amables.
.
.

El senyor Castejón Chaler:

Després de tres sessions ja que anem debatent,
encara mos estan, una i altra vegada, insistint que es detrauran els cabals
de consum humà o ús agrícola, que són altres
esmenes que mos presenten en este bloc d'esmenes, tampoc podem
acceptar-les.
Per tant, tampoc podem acceptar-li la que fa
referència a la d'adaptacions al terreny, que diu,
«hauria de considerar», per «respectarà»,
tampoc.

I, perquè, insistim, nosaltres, en el moment de
redactar aquesta llei, sempre insistim que una de les premisses importants
és el respecte al medi ambient i la seua transformació
positiva, per tant, tot allò que fa referència a aquelles
mesures complementàries que tenen d'adaptar-se a la topografia
del terreny, pensem que tal com estan redactades, o el que fa
referència a moviments de sòl o talussos excessius, tal com
estan redactades, estan, concretament, perfectes.

Per tant, insistixo, i per acabar, li acceptem.
.
.
o
les dos transaccionals, la 123 i la 139.
És una forma, com va
vore's al principi, que el Partit Popular té d'acceptar
aquelles premisses o aquelles aportacions que mos venen dels grups
polítics, en este cas, la seua formació.
La llei,
possiblement, amb aquestes dos transaccionals més les esmenes,
podria ser una miqueta millor, no ho dubtem, perquè quatre ulls
veuen més que sis, però també tinc de
reconéixer-li que en cap moment.
.
.
, o més que
reconéixer-li, és a dir, reprotxar-li que en cap moment hi ha
havut una negociació en l'intent d'arribar a un consens.
Vosté va considerar, per la seua força política, que
ni era el moment ni,.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyoria.
.
.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
, a la millor, convindria políticament, cosa
que respectem, però el que no mos pot negar és que part del
Grup Popular se li va oferir aquesta possibilitat de consensuar una llei,
de vore quins aspectes se podrien millorar, amb este dos forces
polítiques.
Perquè, insistixo, era idea, com va dir el
conseller en el seu moment, que pugués estar avalada pel major
suport parlamentari, cosa que veient tal com va, no serà
així.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies.

Com dia, n'hi han unes esmenes a este bloc
transaccionals, per tant, clar, és necessari que retire la 123 i la
139 el Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana:
Entesa.

Vaig a llegir-les.
N'hi ha una esmena a
l'article 22.
2: «Substituir el text de l'apartat 2 pel
següent: «»2.
En el disseny dels camps de golf,
especialment en aquells que se situen en zones de superfície urbana
forestal i en les proximitats de sòl forestal, s'adoptaran
mesures per a evitar la prolongació d'incendis forestals,
preveient tallafocs, podent actuar com a tals àrees amb
vegetació de baix port i disposant les bases d'aigua de
conformitat amb el que disposa l'apartat 3 de l'article 23 de
la present llei»», i signat pels tres grups, el Grup
Parlamentari Socialista a efecte de tramitació.

I una altra, que es refereix a l'esmena 139 del
mateix grup i que diu: «Article 30.
1, abans 29, substituir el text de
l'apartat 1 pel següent: «1.
Els elements de tancament del
perímetre d'un camp de golf no constituiran una pantalla
visual i seran sempre permeables al pas de les espècies,
particularment en les zones contigües als terrenys de refugi previstos
en l'article 25 de la present llei»».

Per tant, simplement, el que volia era preguntar-li al
senyor Arnal si retira les dos esmenes 123 i 139.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Evidentment, accepte les transaccionals i, una volta
acceptades, retire les meves esmenes.
Ja està.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Evidentment, moltes gràcies, això volia
sentir.
Molt amable.

Anem a passar al següent bloc.
El següent
bloc també correspon al mateix grup parlamentari, Esquerra Unida-Els
Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, és el bloc número 6 i
comprén les esmenes 110, 112, 148, 149, 150, 154, 188, 189, de la
191 a la 194, 197, 198, 200, 202 i 203.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Arnal.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Dia, senyor Castejón, que aprecie el seus
intents de consens.
Jo per la meua part també hi he correspost.
Vosté m'ha donat cinc o sis esmenes a transaccionar i crec que
la mitat o més de la mitat les he acceptat.
Si me n'haguera
presentat trenta, quaranta, cinquanta, la mitat d'eixes hagueren
segut ja una bona quantitat, però, clar, si vosté
només vol transaccionar-ne dos o tres, doncs, clar, no puc fer
moltes maravelles.

Vull dir, que el consens ha d'estar per les dos
parts, clar, perquè, si no, vosté el que voldrà
és que pegue una cabotada jo al seu projecte.
Una cabotada, ja
m'agradaria a mi, però no sempre puc pegar-la.
Llavors, jo
presente esmenes per a millorar-la, el consens també se veu
acceptant bastant d'eixes esmenes.
Vostés, doncs, algunes,
tres o quatre ne van aprovar en comissió, que eren d'eixes
d'una cometa ací i un ratlleta allà, que, francament,
no canviaven res essencial, i estes de hui són un poquet.
.
.
, he de
reconéixer que són un poquet més de substància,
però és que no me n'han presentat.
.
.
, quatre o cinc
d'estes de substància.
Jo més de la mitat que les
aprove, les accepte.
Per tant, ja m'agradaria a mi consensuar, sempre
que n'hi hagueren coses a consensuar, clar.

I en este darrer grup meu d'esmenes, estan
centrades moltes d'elles en l'exposició de motius.
Per
què?
Perquè en l'exposició de motius, este
projecte de llei fa una barbaritat, una gran quantitat de frases,
d'explicacions, que unes són inexactes, altres són
injustificades, altres són errònies i altres són
falses.
(Remors) I
són intolerables perquè, en conjunt, pretenen donar una
imatge distorsionada, dislocada de la realitat.

Amb la finalitat de presentar els camps de golf, que
no tenim res en contra d'ells, insistixc, ni en contra de
l'esport del golf, per favor!
, que queden clar això, que no hi
tenim res en contra, però tampoc entenem que se presente com un
article de primera necessita, com si açò fóra un
hospital ¡o fóra una escola!
És que no és igual!
Serà important, però no és un hospital.

I vostés ahí plantegen els maravellosos
efectes que tindrà sobre el medi ambient, l'economia, i
exageren i posen bombo de tota classe de beneficis dubtosos, però
vostés els donen per segurs, mentres que ignoren totalment o
minimitzen moltíssim els possibles i ben previsibles efectes
negatius.
I tot açò ho fan sense que n'hi haja cap
estudi o anàlisi rigorosa, transparent i independent que sustente
les conclusions que vostés inclouen en este maravellós
exemple de literatura fantàstica.

Clar, eixes afirmacions triomfalistes, eixe
panegíric se sustenta, moltes voltes, en els vapors eteris del
no-res.
No podem deixar passar determinades frases sense corregir-les o
eliminar-les, perquè no són realistes, simplement.
Perquè o són exagerades o, a vegades, falses.
(Remors) I no ho podem deixar
passar, perquè amb elles se pretén donar una espècie
de tracte, de privilegi i de favoritisme en relació a aquest esport,
que potser no siga pitjor que altres, però tampoc té per
què ser molt millor que altres ni l'únic possible, ni
l'únic a fomentar, no?
Llavors, per favor, equilibri i
racionalitat, que faria falta a tots.

El motiu que n'hi ha darrere d'esta
exageració i maquillatge és una apologia del golf com a
esport que el que pretén és fer oblidar els impactes que
tenen estes instal·lacions en la realitat constatable, com
l'exemple que hem vist abans.
I pretén fer-mos oblidar que la
immensa majoria de camps de golf, els reals, els de la vida quotidiana, van
associats a grans urbanitzacions de milers i milers d'habitatges.
Eixos, la immensa majoria que, damunt, esta llei no regularà.
Llavors, esta llei és, bàsicament, inútil,
perquè a la immensa majoria de projectes que hauria de regular no
els regularà, i eixos, torne a dir, són el 70 o el 80% de
tots els projectes de camps de golf que se faran en este país, i
eixos escaparan, però esta llei servirà per a, en dos o tres
casos, vestir-los de verd, fer-los allí un brodat molt bonic i
intentar tapar-mos les vergonyes urbanístiques de tota la resta.
Però no ho intentaran, perquè la gent ja no traga tantes
coses.
No traga amb tanta exageració i amb tanta manipulació.

Evidentment, li ho he dit abans, no es pot plantejar
esta activitat com una cosa beatífica, maravellosa, que sempre
és millor, que sempre és perfecta, que sempre ajuda.
No negue
que alguna vegada, mire, ho concedixc, no negue que alguna volta,
però sempre no, sempre no.

I torne a dir: esta llei no presenta els camps de golf
despullats de qualsevol altra consideració constructiva.
No.
Els
presenta associats a un rast molt llarg, que li ho he fet en diferents
intervencions, de construccions, o de restaurants, tendes, comerços,
instal·lacions esportives d'altre tipus, piscines.
.
.
És
que és aixina.
Vosté meneja el cap, senyor Castejón,
però es una realitat.

I sobre impactes hídrics.
Té
moltíssims impactes hídrics, vull recalcar-ho.
Consumix
més un camp de golf que una extensió comparable
agrícola mitjana, molt més.
I, a més, contamina molt,
perquè és un ús intensiu de tota classe de pesticides,
de plaguicides, d'adobs, que s'instal·laran.
Açò podria tindre efectes molt importants, especialment si es
fan en zones no urbanitzable i de valor protegit.

Li recorde, li recorde que vostés en esta llei
han evitat, han evitat, taxativament, dir que s'utilitzarà
només aigua depurada.
Gasten fórmules per a no dir que sempre
s'utilitzarà aigua depurada.
Açò tampoc
és ninguna garantia, perquè eixa aigua depurada té
usos més prioritaris que el golf, com, per exemple,
l'agricultura o l'ús humà.
Però encara
aixina, vostés no ho posen taxativament.
Es més, permeten que
s'agarre aigua de l'agricultura i es destina al golf,
alliberant-la, sí, alliberant-la de l'ús.
Alliberant-la
de l'ús, què vol dir?
Furtant-la d'eixe
ús.
Diguem-ho clar.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup
Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor
Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Arnal, en este últim bloc, recordar-li
que tenim la transaccional a l'esmena 150, que també pel
nostre grup ha sigut acceptada.
I supose que vosté després
dirà que retira l'esmena 150.

Bé.
Com dia, en este últim bloc fa
referència a l'exposició de motius, que  ha dit
tota una sèrie d'adjectius, que si apareixen expressions
inexactes, errònies, falses.
.
.
Ja li ho vaig dir a la
comissió: és la seua opinió, és la seua
apreciació.
Mosatros partim d'una realitat, perquè avui
per avui, el golf, com a pràctica esportiva, ha experimentat un
important procés de creixement en estos darrers anys -ho estem
veent.
S'ha convertit en un dels esports més practicats, el
practique vosté o no el practique.
Però ja no és
només pels valencians, sinó també per un gran nombre
de visitants que vénen a la nostra comunitat.
I això
és, sense cap dubte, un revulsiu econòmic i turístic
importantíssim.

El golf juga cada dia un paper més important
des del punt de vista de l'oci, de la salut, i ja no és
només el simple fet de millorar la condició física,
també el seu paper de promoció de la nostra terra.
Este
passat cap de setmana,  concretament, José Manuel Lara, un
jugador de Manises, guanyava l'Open de Hong Kong.
I això
té la seua repercussió mediàtica i que dóna a
conéixer la comunitat.
I no diguéssem ja, per exemple, el
Niño, Sergio García, de Borriol, que suposo que el deuen
conéixer tots vostés, que ha promocionat les terres de
Castelló allà on ha anat.
I això també ho
hauríem de tindre en compte.

El que està clar és que el Consell ha
impulsat esta legislatura una renovació completa de la
legislació en matèria de territori.
Matèria basada en
els principis de la sostenibilitat i la qualitat de vida dels ciutadans.
I
d'acord amb este nou marc legislatiu, està redactada esta llei
reguladora dels camps de golf que avui passem a aprovació.

Tenim molt clar, des del Grup Parlamentari Popular,
que la implantació dels camps de golf, de la seua elevada demanda,
que n'hi ha, reconeguda, i també per la seua incidència
sobre el territori, que reconeixem que existix, requereix la
regulació específica, que és la que aporta la llei i
que permet, i permetrà, compatibilitzar la pràctica
d'este esport amb la consecució dels objectius del
desenrotllament sostenible, la conservació del medi ambient, la
desestacionalització de l'oferta turística i la
preservació de l'entitat del lloc.

Avui per avui, la nostra comunitat, la Comunitat
Valenciana, es troba en un excel·lent moment per a consolidar-se com
a un dels primers destins turístics sobre l'esport del golf.

Mire, senyor Arnal, en tots estos debats que portem
estos dies -este ja és el tercer-, i vosté
procura no fer mai cap menció al caràcter dinamitzador,
diversificador, de l'activitat econòmica que pot induir este
esport.
Només es centra una i altra vegada.
.
.
-jo el
comprenc- però sempre es referix a qüestionar, a
qüestionar els valors mediambientals, que jo penso que ja estan
plenament considerats i arreplegats en aquesta mateixa llei.
Una llei que
-no li ho tornaré a dir- és pionera, és
pionera, perquè.
.
.
Vosté també oblida que estem
parlant de la regulació d'unes instal·lacions per
practicar l'esport.
I a part de la regulació esportiva, es
porta a terme.
.
.
apartant-la d'altres activitats, sovint moltes
vegades vinculada, com puguen ser totes les proliferacions
d'urbanitzacions al voltant del golf.
Tornaríem a insistir que
separa perfectament aquestes dos coses.

Però de la mateixa manera que ens preocupa la
vessant esportiva, com li feia referència ara, no podem,
evidentment, despreocupar-nos del tractament que mereixen les
instal·lacions hostaleres, les de tipus assistencial, amb una gran
intenció de potenciar el turisme no residencial i ampliar una oferta
turística de qualitat, que sembla que a vosté li sobra.
No.
Per a nosaltres és molt important.

Les esmenes que presenta en este bloc que suprimixen
articulat, jo penso que impossibilitarien els usos considerats per este
projecte com a complementaris i compatibles, ja que amb la
delimitació que tenen respecte a la superfície del camp de
golf, no tenen, no tenen per què perjudicar els valors del territori
i, en canvi, sí que aconseguixen potenciar l'oferta
turística.

També fa una sèrie d'esmenes en
este bloc que fan referència a les condicions ambientals
d'explotació.
Torno a repetir-li que és una llei que
garantix, garantix que l'explotació i gestió de les
instal·lacions s'atenguen als requeriments ambientals
més exigents.
La llei arreplega que se dispose d'un sistema
integrat de gestió ambiental degudament homologat, i hi haurà
de superar igualment les corresponents auditories, amb una periodicitat que
no serà mai superior als quatre anys.
És una cautela
més a les quals vosté feia referència.

També es justificarà l'adequada
gestió dels recursos hídrics, mitjançant
l'elaboració d'un pla estratègic de reg
-que també.
.
.
no és ni parlar per a res sobre este
tema-, que contindrà, com a mínim, la
identificació de les necessitats potencials en quantitat, en puresa
de l'aigua, com també un informe sobre la seua qualitat en
relació amb el suport del sòl i del tipus de gespa que ha
d'utilitzar.

Una altra esmena que també se li va acceptar en
el moment de la comissió és la que feia referència al
tipus de gespa.
Evidentment, ha de ser adaptada als terrenys.

I una de les coses, ja per acabar, tenen pensat fins i
tot en el moment de la tramitació dels camps de golf.
.
.
Esta llei,
insisteixo, pionera a Espanya, quant ja no només als seus valors
mediambientals, sinó quant a contingut, abast i exhaustivitat.
És la que preveu que aconseguirà una tramitació
més àgil, més senzilla, simplificant-la abans dels
projectes i regulant.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Vaja finalitzant, per favor.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
-acabo, senyora presidenta- regulant
les condicions d'implantació dels camps, exigint que adopten
una estratègia activa en la creació d'espais lliures,
així com en la recuperació i millora del medi natural i del
paisatge, assegurant una elevada qualitat i seguretat de les
instal·lacions per mitjà de les condicions de disseny que
exigix unes condicions ambientals d'explotació i gestió
de màxim nivell.
I això ho contempla la llei.
I les lleis,
evidentment, es fan per a complir-les, no perquè done vosté
la sensació que simplement siguen recovecos o siguen coses perquè després no es
puguen complir.
No.
És a dir, una llei exigent, com és
aquesta.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyoria, finalitze, per favor.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
evidentment de caràcter ambientalista, es fa
perquè es puga complir.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes gràcies, senyor
Castejón.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Arnal, per dos minuts.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Molt breument.

Primer de res, accepte la transaccional i, per tant,
retire l'esmena 150.
I el conseller sense vindre.

Bé.
Jo, per suposat, li he de parlar de
l'aigua.
Mire, es calcula que les necessitats de reg d'un camp
de golf de 18 clots, mitjà, de 40 o 50 hectàrees, superen els
500.
000 metres cúbics anuals, l'equivalent al consum
domèstic de més de 8.
000 persones, amb consums diaris en els
mesos d'estiu d'uns 3.
000 metres cúbics.
En la seua
llei, vostés de cap manera obliguen a l'ús
d'aigua reutilitzada.
Simplement diuen que preferentment.
Preferentment, no significa res, no servix de res.
I permeten furtar
l'aigua de l'agricultura, o desplaçar-la, com
vosté vullga dir, emprant la fórmula que si s'alliberen
els.
.
.
Clar, si s'alliberen els consums.
Si ocupen el lloc de
l'agricultura, s'emportaran l'aigua que abans regava els
camps agrícoles, se'ls emportarà el golf.
Evidentíssim.

Mire, vosté diu que les falsedats en
l'exposició de motiu és la meua opinió,
perquè allí.
.
.
-tal- Mire, és molt simple.
Si hi haguera un estudi seriós i objectiu presentant, adjuntat a
eixa llei, tindríem elements objectius per a jutjar, però
és que ahí es fan afirmacions gratuïtes, sense
documentació que ho justifique.
Eixa és la veritat.

Sobre el turisme de qualitat, li recordaré
simplement que no és l'única modalitat possible.
Hi ha
moltes altres fórmules de turisme de qualitat.
I li recorde: no hi
ha turisme de qualitat si no hi ha qualitat ambiental.
I moltes voltes esta
activitat degrada la qualitat ambiental que volen després traure
profit.
Per tant, que no es gaste eixa excusa, perquè hi ha altres
fórmules.

I també li diria que respecte que és una
llei pionera i única i tal, això me recordar quan
només teníem ací una televisió, en tot
l'estat espanyol no n'hi havia.
.
.
, que era la millor del
món.
Clar, la millor d'Espanya, la millor d'Espanya era.
Efectivament, l'única.
Bé.
Això és un
poquet el que li passa.
.
.

Evidentment, nosaltres entenem que el turisme ha de
ser qualitat, hi ha altres alternatives.
Entenem que poden generar-se
recursos econòmics i llocs de treballs, però hi ha altres
fórmules també, no tot dependrà del golf, com
vosté entén.
I la veritat és que, ho diga com ho diga,
esta llei permet molta edificació, molta edificació, inclosa
en els camps de golf.
Això és cert.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Arnal, al final quasi d'este debat hem
aconseguit que almenys reconega que si tot no depén del golf,
almenys alguna cosa sí, com puga ser, evidentment, tota la
repercussió turística i econòmica per a la nostra
comunitat.

Mire, el tema de l'aigua, el tema de
l'aigua, bàsicament.
Mire la llei i reconeixerà que es
prohibix l'aigua de reg per al golf.
(Veus)

Segona.
Me diu que les quantitats grandioses
d'aigua que hi ha.
Li vam fer l'estudi, li vam presentar.
.
.
dient-li que el dia que tots els camps de golf, que suposa que en deu anys,
d'aquí a deu anys, puguen haver a la nostra comunitat, estaran
sobre els 65 camps de golf.
I això representa que consumiran 20
hectòmetres cúbics d'aigua, que representa el 0,05 del
consum d'aigua de tot el consum de la Comunitat Valenciana.

Jo el que me plantege moltes vegades és que el
tema este només mos apareix aquí a la nostra comunitat.
Ningú es qüestiona, Catalunya o Andalusia, el consum
d'aigua.
Després, si vosté analitza tota la llei,
vorà que és totalment respectuosa amb els usos
agrícoles.
S'intenta per tots els motius fer un us racional de
l'aigua, i s'instauren aquelles mesures que així ho
confirmen.

Després també, revisant
l'articulat, es veu que els promotors hauran d'acreditar la
disposició de recursos hídrics suficients en quantitat, en
qualitat, en temporalitat.
I a més, no només donar forma per
a una setmana o per a dos mesos, sinó que les instal·lacions
han de ser, evidentment, el suficientment importants i necessàries
per a garantir l'aigua a perpetuïtat, cosa que moltes vegades
podem arribar a la conclusió que a la millor no és possible.

I ja per últim, per últim, dir-li que el
problema de l'aigua a la nostra comunitat existix, però que
les exigències que fica esta llei.
.
.
bé, en cap moment, en
cap moment deixem a banda les competències que tenen els organismes
de conca, en cap moment.
Per tant, han d'anar a morir a ells.

I el que me dia del turisme, ja hem aconseguit
també una cosa bona.
Evidentment, el turisme a la nostra comunitat
no ha de ser al cent per cent de golf.
No.
Però que un dels factors
que aconseguix la desestacionalització.
.
.

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Castejón.
.
.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
del turisme precisament són els camps de
golf.
I això aquí, a la meua comarca i al sud de la
comunitat.
Evidentment és així.
És un dinamitzador de
l'economia de la nostra comunitat.
Per tant, nosaltres estem
totalment a favor d'esta llei reguladora del golf, per tot el que
això implica.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies.

Bé.
Donat que s'ha retirat l'esmena
150, passe a llegir l'esmena transaccional.
«Article 41.
2,
abans 40.
Substituir el text de l'apartat dos pel següent:
"Dos.
Els propietaris confrontant als camps de golf seran informats
de l'ús dels recursos hídrics per part dels camps de
golf i de les seues instal·lacions associades o
complementàries, a fi de fomentar l'ús sostenible dels
recursos hídrics"».

Anem a passar al següent bloc, que és el
bloc número 7, que correspon al Grup Parlamentari Socialista i
són les esmenes de la 141 a la 145, 152, 155, 156, 157, 160, 161,
162, 163 i 165.

N'hi ha algun membre del Grup Parlamentari
Socialista que vulga defendre estes esmenes?
Veig que m'està
assenyalant el senyor Sanmartín, que és qui va a intervindre,
com havia dit.

Doncs té la paraula per al bloc número
7, que comença en l'esmena, com dia, 141 i finalitzada en
l'esmena 165 de l'il·lustre diputat senyor
Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

El bloc tercer, molt breu, fa referència als
sistemes de gestió ambiental.

Respecte a l'article 33.
Vostés mateixos
s'han descobert perquè parlen de la periodicitat de les
auditories mediambientals, i diuen que no podran ser superiors, en tot cas,
als quatres anys.
A rengló seguit assenyalen que es fomentarà
el sistema Emas, és a dir, el Sistema Comunitari de Gestió i
Auditoria Mediambiental per part de l'administració, per cert,
una esmena que no van incloure vostés.

Jo els recomano que es llegisquen el que és el
propi reglament del Parlament Europeu, el reglament 761/2001, que és
el que desenvolupa aquest sistema de gestió ambiental i en ell es
diu que la periodicitat màxima d'aquestes auditories no pot
ser superior a 3 anys.
Per tant, no els costa res, malgrat que
vostés diuen que en cap cas hauran de ser superiors a 4 anys, que
posen allò dels 3 anys.

Respecte a la gestió de residus.
Evidentment,
jo pense que en cap lloc vostés estableixen un Pla de
reducció, reciclatge i reutilització de residus, així
com la destinació final d'aquells residus generats en un camp
de golf.

Respecte a la tramitació dels camps de golf.
Introduïm nosaltres la possibilitat d'informació
prèvia a la conselleria sobre la idoneïtat urbanística
d'espais per a implantar aquest tipus
d'instal·lació, evidentment sense que el contingut de
la informació facilitada per part de l'administració
puga prejutjar la resolució definitiva respecte a una possible
autorització.

Quant al règim sancionador, doncs els delata
també el subconscient, a vostés.
Diuen en el projecte de llei
que, amb independència de la sanció, el responsable
d'una infracció estarà obligat a restaurar
l'ordre infringit, però evidentment en cap lloc assenyalen que
aquest infractor haurà d'indemnitzar no solament els danys
sinó també els perjudicis ocasionats.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula, en representació del Grup
Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Lorente.

La senyora Lorente Ramón:

Gracias, señora presidenta.

Mire, señor Sanmartín, se lo
avancé en la comisión, le dije que aceptaríamos la
primera enmienda de este grupo, la 141, presentada en este grupo, que habla
de las auditorías.
Aunque sabemos que no es un plazo obligatorio y
preceptivo, pero señala la normativa europea de 3 años, nos
parece bien, nosotros planteábamos un plazo de no ser superior a 4
años, pero creemos que si establece el plazo de 3 años no nos
parece mal.

Y el resto de enmiendas, pues le vuelvo a repetir lo
que debatimos y tuvimos ocasión de intercambiar opiniones en cuanto
a las condiciones medioambientales de explotación.
Yo creo que se
hace un tratamiento exhaustivo y pormenorizado en la regulación que
nosotros establecemos.

Estamos hablando de los sistemas de gestión
ambiental de alto nivel.
Vuelve a hacer en el artículo 34 una
redacción y una exposición de toda la gestión de esos
recursos hídricos que hablábamos como no se ha hecho nunca.
Hablamos también de la gestión de vertidos y residuos.
Y
aparte, decirle que sí que nos remite de una forma expresa, como no
puede ser de otra manera, y siendo una comunidad, la valenciana, la pionera
en materia de legislación de tratamiento de residuos, como lo sabe,
fue pionera porque, además, fue objeto de transposición de
normativa europea, incluso antes de serlo a nivel nacional, esta comunidad,
y nos remite a esa legislación sectorial, pero sí que
establece, además, el tratamiento de todos los residuos propios de
la poda y de todos los desechos de materia orgánica procedentes de
este tipo de instalaciones, que los regula en el artículo 35, en el
punto 2, muy bien pormenorizados.

Y no habla usted de la eficiencia energética y
del almacenamiento de combustible, toda la utilización de
fertilizantes y de productos  -como decía- con el
sistema de gestión medioambiental de más alto nivel que nunca
se ha propuesto.

Y habla también de lo referente al
régimen sancionador.
 Mire, yo creo que sí que se hace
un régimen sancionador ejemplar porque habla de que tienen las
competencias los ayuntamientos a la hora de determinar cuáles, con
qué actividades se tiene que reponer lo infringido y, sobre todo, a
la hora de determinar en cuanto a valoraciones y ponderaciones de las
sanciones.
Yo creo que eso lo recoge muchísimo mejor, y lo deja en
competencia a quien tiene ese aspecto sancionador, mejor que lo que
establecen ustedes en su enmienda.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora Lorente.

Si?
Per a rèplica, em demana la paraula el
senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Breument.

Em pareix, evidentment, correcte que accepten, com no
podia ser d'altra forma, el sistema de les auditories mediambientals
perquè no costa res.
És a dir, el que hem de fer és
transposar la directiva europea, concretament el Reglament 761 de
l'any 2001.
Em pareix correcte.

En el tema de l'informe vostés parlen, en
l'article 42, apartat 2, parlen que l'informe dels ajuntaments
siga vinculant.
I, per tant, evidentment, he d'estar d'acord.
Però, han oblidat incloure que l'informe de l'organisme
de conca, de confederació, també ho ha de ser.
L'única cosa que li demane és que ho incloguen dins
d'allò que és el procediment administratiu
perquè no hi hagen possibles dubtes, interrogants o buits
legislatius.

Respecte al tema dels residus.
Ho he de
reconéixer, aquesta comunitat pionera en el sistema legislatiu, en
el sistema teòric dels residus, però una altra cosa és
la part teòrica i l'altra és aplicar-la a la
legislació, tant en el Pla integral de residus com en els plans
zonals.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.

Té la paraula, la il·lustre diputada
senyora Lorente.

La senyora Lorente Ramón:

Señor Sanmartín, creo que sí que
le contestado a la enmienda que se refiere a la hora de la
tramitación, con referencia al artículo 42, y es que hace
expresa referencia en el punto número 1, evidentemente, que a la
hora de tramitar todo el procedimiento para la implantación de un
campo de golf hay que respetar lo establecido en la normativa y en la
legislación urbanística territorial de la Comunidad
Valenciana.
Y lo hace con referencia a la LUV, con la Ley de suelo no
urbanizable, con la Ley de ordenación del territorio y
protección del paisaje, y lo hace, pues, evidentemente con la
legislación de los planes generales de ordenación urbana.
Lo
hemos dicho a lo largo y ancho del recorrido.

Y cuando habla sin hacer una referencia expresa a que
el suministro o la autorización de que tiene agua suficiente es a
través de la Ley estatal de aguas de las confederaciones
hidrográficas, evidentemente que se conoce.

También ha hecho usted referencia en distintas
enmiendas a temas de valoraciones de terrenos, como en esa tasa ambiental
que proponía del 10%, y debo entender que, evidentemente, tengo como
referencia una legislación básica que es la ley de suelo
estatal, que es la que me habla de valoraciones de suelos y que,
además, está en pleno debate.

Con lo cual, pues, hay determinada legislación
básica que sabemos de sobra que hay que respetar, que son informes y
autorizaciones, y que son, además de preceptivas, vinculantes, y,
además, vuelvo a repetir, es una legislación básica
que por supuesto contemplamos y entendemos.

Y referente al tratamiento de los residuos.
Se lo
repito, señor Sanmartín, a la hora de llevar a la
práctica, yo creo que hemos sido y somos una comunidad ejemplar en
legislación de tratamiento de residuos, en poner en marcha todos los
planes zonales de tratamientos de residuos.
A esa norma específica
de todos los planes zonales y de la Ley de residuos de la Comunidad
Valenciana se refiere el tratamiento específico de esta
gestión medioambiental de residuos, de la implantación de
campos de golf, y que, además, pormenoriza, como digo, el
tratamiento específico de los residuos que genera este tipo de
instalaciones, que lo trata adecuadamente mejor que lo que ustedes plantean
en sus enmiendas.

Gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Finalitzat el torn de rèplica, anem a passar a
l'últim bloc, bloc número 8, que comprén les
esmenes 168, 170, 172, 175, 177, 179, 180, 181, 183, 184, 185, 195, 196,
199 i 201, que corresponen al Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Essencialment per a no fer-ho llarg, pense que
són dos les qüestions claus.

Incloem una disposició addicional nova
-ho vam comentar en la comissió-, però sobretot
el que voldríem era modificar la disposició
transitòria segona i suprimir el punt de la disposició
transitòria tercera, per una qüestió molt senzilla.
Ens
pareix ignominiós, indecent, que proposen vostés que aquells
projectes de camp de golf que hagen passat per tràmit
d'informació pública abans de la publicació de
la llei no tinguen efecte per aquesta legislació.
És a dir,
que se s'escapen per la gatera!

Si vostés realment m'estan parlant de
disponibilitat de recursos hídrics, d'adequacions
mediambientals, d'actitud de terrenys, d'ordenació del
territori al respecte.
.
.
,  el que és lògic seria.
.
.
No són camps de golf que ja s'han executat, sinó que
són projectes que l'únic que han fet és passar
pel tràmit d'informació pública per part de
l'administració municipal dels ajuntaments.
El que li demano
jo no és la lluna, és una cosa tan senzilla, tan sensata i
tan coherent com dir-li que aquells projectes que hagen passat per
tràmit d'informació pública s'acullen
també a la present llei.
En això em demostraria vosté,
en representació del seu grup, la disponibilitat i la voluntat
política d'aplicar aquesta legislació a tots els camps
de golf.

I tant és així
-recorde's- que, inclús, li faig una esmena a la
disposició transitòria cinquena en la qual li dic que
l'actual legislació -d'ací un moment
llei- s'aplique també en la reforma dels camps de golf,
perquè poden haver camps de golf des de fa molt de temps executats
ja i poden demanar una reforma al respecte perquè s'apliquen
els mateixos condicionants que en la resta de camps de golf.
No per res,
sinó perquè ens diguen que l'administració
autonòmica no és discriminatòria absolutament amb
ningú.
Aquestes dos qüestions.

I, per últim, la disposició
transitòria sisena.
Vostés diuen que fins l'Estat, el
govern central concretament, el Ministeri de Medi Ambient i altres
ministeris afectats no elaboren les disposicions legals o instruccions
tècniques de tal sobre avaluació d'impacte ambiental.
Doncs, el que li dic jo és que apliquen una cosa tan senzilla com
és la Llei 9/2006, de 28 de abril, sobre avaluació dels
efectes de determinats plans i programes en el medi ambient.
Mentre que
això no es faça, que l'administració
autonòmica s'abstinga d'adoptar disposicions que puguen
comprometre la consecució de la directiva europea que regula aquesta
llei.

En definitiva, i finalitze, sobretot m'agradaria
que em donara la seua explicació.
Perquè és
incomprensible que possibiliten que els projectes de camps de golf que
hagen passat per tràmit d'informació pública
s'escapen d'aquesta llei.
Per què permeten que la
reforma de camps de golf s'escape d'aquesta llei?
Això
em demostrarà dos coses; si realment té voluntat
política el Partit Popular, té voluntat política
d'aplicar una llei que, segons vostés, és trencadora en
el tema d'ordenació del territori, de vulnerabilitat,
disponibilitats ambientals, etcètera, o, en cas contrari és
únicament simple xerrameca.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula la diputada senyora Lorente.

La senyora Lorente Ramón:

Gracias, señora presidenta.

Señor Sanmartín, para finalizar.

Mire, es muy recurrente el tema.
Yo creo que hablar de
moratoria, lo puede utilizar usted porque es una moratoria.
Hablábamos en la comisión de minimoratoria, pero, mire, no,
es una moratoria.
No, no, no, plantear la no afección a planes de
actuación integrada a proyectos de golf, que ya están en
tramitación porque han sido publicados, es una moratoria con
carácter retroactivo, lo que usted plantea a modo -se lo
dije- de enmienda adicional, que viene a ser una
transformación de las transitorias o que no expresaba bien en
técnicas legislativas.

Mire, señor Sanmartín, es
demagógico y es fácil, y se lo dije en el discurso en
comisión.
Han tenido muchísimas oportunidades,
muchísimas oportunidades, responsabilidades de gobierno, de legislar
en cualquiera de las materias.
Se han opuesto reiteradamente a cualquier
legislación urbanística de ordenación del paisaje y
medioambiental que ha propuesto el gobierno del Partido Popular a lo largo
de estos ocho años en esta cámara, señor
Sanmartín.
No se puede porque tenemos que atender a la legalidad.
Y
cualquier proyecto de campo de golf que ha sido publicado tiene que
aplicársele la ley vigente en el momento de su publicación,
la legislación vigente en el momento de su publicación.

Y es muy fácil, como digo, acudir e intentar
defender esa moratoria encubierta.
Señor Sanmartín, no
utilice más excusas para no votar a favor de esta ley, no utilice
más excusas para no votar a favor de esta ley.
Si tienen que
legislar a nivel estatal en materia medioambiental, cuestiones pendientes,
que lo hagan; nosotros esperaremos a la transposición.
Si tienen
pendiente la tramitación de una ley del suelo, que establece en
materia de valoraciones los recursos de los suelos, la propondremos en la
Comunidad Valenciana.
Pero no utilice más excusas, ni utilice
más propuestas de moratorias encubiertas.
Todos los proyectos de
campos de golf que se publicaron tienen que tramitarse con la
legislación vigente hasta el momento, vigente hasta el momento.

Le vuelvo a decir, la mayoría de campos de golf
y de proyectos de campos de golf que están en la actualidad,
proceden de hace muchísimos años cuando ustedes tenían
responsabilidad de gobierno.
Estoy segura de que todos reúnen las
condiciones medioambientales y de recuperación del paisaje, no tan
avanzadas y tan específicas como las que vamos a regular a partir de
ahora.
Pero, señor Sanmartín, no busquen más excusas y
apoyen esta ley si quieren potenciar un producto turístico de alta
calidad y si quieren hacer con él una recuperación del
paisaje y una gestión medioambiental de alto nivel, envidiable en
cuanto a legislación en todo el territorio nacional.

Muchas gracias.

(Ocupa la presidència el president, senyor Julio
de España Moya)

El senyor president:

Vamos a proceder a las
votaciones.
Y consulto: ¿el bloque cuatro podemos hacerlo de forma
conjunta?
¿El bloque cuatro se puede hacer todo conjunto?

Sometemos a votación todas las enmiendas del
bloque cuatro.
Comienza la votación.
El resultado de la
votación: 31 voto a favor, 41 en contra.

En el bloque cinco hay dos transaccionales, la 123 y
la 139.
Aparte de las dos transaccionales, ¿votamos de forma
separada el resto de las enmiendas?
Bien, pues votemos primero las dos
transaccionales.
Comienza la votación.
72 votos a favor,
ningún voto en contra.

Ahora el resto.
Comienza la votación.
El
resultado de la votación: 30 votos a favor, 41 votos en contra y 1
despistado.

A continuación votamos el bloque sexto.
Hay una
transaccional, la 150.
Aparte de la 150, separamos las.
.
.

Señor Perelló.

El senyor Perelló Rodríguez:

Separamos la 110,
señor presidente, del bloque sexto.

El senyor president:

Pues votamos primero la
transaccional 150.
Comienza la votación.
72 votos a favor,
ningún voto en contra.

Votamos ahora la 110.
Comienza la votación.
Votos a favor, 6; votos en contra, 41; abstenciones, 24 y 1 despistado.

Y el resto, son todas menos esas dos.
Comienza la
votación.
Votos a favor, 31; votos en contra, 40.

A continuación entramos dentro de la
votación del bloque séptimo.
Señor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

(Inoïble) (Parla amb
el micròfon desconnectat)

El senyor president:

La 141, entiendo
señor Maluenda.

Votamos la 141.
Comienza la votación.
71 votos
a favor, ningún voto en contra.

Y ahora el resto.
Comienza la votación.
32 a
favor y 39 en contra.

Ahora el bloque octavo.
¿Todo junto?
Señor Arnal, tiene usted la palabra.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Per a separar la 180 i 183.

El senyor president:

180, 183.

Votem la 180 i 183.
23 votos a favor, 40 en contra y 6
abstenciones y 1 de esos.

Y ahora votamos el resto.
Comienza la votación.
32 votos a favor i 40 votos en contra.

Bien, aprobadas y rechazadas las enmiendas
transaccionales o no, pasamos a votar los artículos.

Nos hemos quedado en el artículo 7, me parece
recordar.
Así que votamos el artículo 7.
¿Podemos
acumular 7, 8, 9, 10.
.
.

Señor Perelló.

El señor Maluenda, que es la voz de la
conciencia de este presidente, dice que se haga de forma
continuada.
.
.

El senyor Perelló Rodríguez:

Pues no hagamos nada que no
lo permita el reglamento, señor presidente, que luego con la
historia todo sale.

El senyor president:

Señor
Perelló, vamos a votar el artículo 7 y 8.
Comienza la
votación.
39 votos a favor, 33 votos en contra, quedan aprobados los
artículos 7 y 8.

Artículo 9 y 10.
Votamos los artículos 9
y 10.
Comienza la votación.
 El resultado de la votación
es de 40 votos a favor, 6 votos en contra, 25 abstenciones y 1 despistado.

Vamos a votar ahora el artículo 11, 12, 13, 14,
15, 16, 17 y 18.
Del 11 al 18, comienza la votación.
(Remors) Por favor,
tranquilidad.
40 votos a favor, 30 en contra y 2 de esos.

Hasta el 18 hemos votado.
Ahora entramos en el
artículo 19, ¿el 20 no, señor Perelló?
Pues el
19.
Comienza la votación.
40 votos a favor, 7 en contra y 25
abstenciones.

Artículos 20, 21, 22, 23, 24.
Votamos del 20 al
24.
Comienza la votación.
40 votos a favor, 31 en contra y 1
abstención.

Artículo 25, artículo 26.
.
.
el
señor Perelló dice que no; pues comienza la votación
del 25.
Ya ha empezado.
40 votos a favor; 6 votos en contra y 25
abstenciones.

Artículos 26 y 27.
Comienza la votación
del 26 y 27.
66 a favor y 6 en contra.

Ahora viene 28, 29.
.
.
¿28 y 29?
Si no hay
enmiendas, señor Perelló.
Bueno, entonces sólo el 28.
¿El 29 también?
Muy bien.
Comienza la votación.
66
votos a favor, ninguno en contra y 6 abstenciones.

Artículos 30 y 31.
Comienza la votación.
40 votos a favor; 6 en contra; 25 abstenciones.

Artículos 32 y 33.
¿32 y 33, don
Andrés?
Comienza la votación.
41 votos a favor, 25 en contra
y 6 abstenciones.

Artículos 34, 35, 36 y 37; los cuatro juntos.
Comienza la votación.
34, 35, 36 y 37.
Comienza.
40 votos a favor,
31 en contra y 1 nulo.

Artículo 38.
¿Se vota el 38?
Ya,
ánimo.
40 votos a favor; ninguno en contra; 30 abstenciones.

Artículo 39.
Comienza la votación del
39.
40 a favor, 6 en contra y 26 abstenciones.

Artículo 40.
Comienza la votación.
41 a
favor; ninguno en contra; 31 abstenciones.

Artículo 41.
Comienza la votación.
40
votos a favor; 7 en contra; 25 abstenciones.

Artículo 42.
Comienza la votación.
40 a
favor; 26 en contra; 6 abstenciones.

Artículo 43, artículo 44,
artículo 45.
Comienza la votación.
40 votos a favor; 31 en
contra.

Artículo 46.
Resultado de la votación:
40 votos a favor; ninguno en contra; 30 abstenciones.

Artículo 47.
Comienza la votación.
41
votos a favor; 6 en contra; 25 abstenciones.

Vamos a ver.
Señores, a las
disposiciones.
.
.
a la nueva disposición adicional, a la
disposición.
.
.
(Veus) Si es nueva no, porque no ha sido aprobada la enmienda y
entonces, lógicamente, no existe.
La duda ha sido porque como no
había ninguna disposición adicional anterior
-digo- a ver si es que se queda como estaba.

Pues a la disposición transitoria primera,
transitoria segunda, transitoria tercera, transitoria cuarta, transitoria
quinta, transitoria sexta y la disposición final.

La primera.
.
.
Bueno, pues vamos a las adicionales
y a las transitorias y a todo eso.
Comienza la votación.
«A
todo eso» he dicho antes; lo dicho antes, que aquí, en
seguida.
.
.

Vamos ahora a la disposición final segunda.
(Veus) La habíamos
puesto.
¿Quiere usted votarla otra vez?
Por eso he dicho «todo
eso».
Voto en marcha.
40 votos a favor; ningún voto en contra;
31 abstenciones.

Vamos a votar ahora la exposición de motivos.

¿Alguna matización, señor
Maluenda?
(Veus) Apunta:
«para incorporarla como preámbulo de la ley».
Comienza
la votación.
40 votos a favor; 31 votos en contra.

Y ahora ya votamos la totalidad de la ley, donde
espero el voto positivo del Psoe.
Comienza la votación.
39 votos a
favor; 32 votos en contra y 1 de protesta.

Queda aprobada la totalidad de la ley de los nuevos
campos de golf.

Bien, pues una vez aprobada la ley, pasamos al turno
de explicación de voto, que tiene la palabra el señor
Tomás.

El senyor Tomás Puchol:

Sí, gràcies, president.

Bé, molt breument per a dir que allò que
és la creació d'una llei reguladora dels camps de golf,
pensem i considerem que, lògicament -perquè si no, no
valdria la pena fer eixa faena- serà per a fer més
d'un camp de golf i més de mitja dotzena i més
d'una dotzena.

Per tant, en eixa faena creem que s'hauria de
definir exactament quants, com i en quin lloc deurien estar ubicades estes
instal·lacions de golf, perquè si no -insistim-
no valdria la pena fer eixa faena de fer una llei que regule
açò.

En moltes ocasions hem dit -i és una
realitat palpable i mesurable- que el que és la Comunitat
Valenciana, efectivament, entre les seues virtuts no està la de
tindre recursos hídrics en abundància, i per tant, depenent
de la quantitat de camps de golf que hagen, efectivament, poden haver
problemes agreujats per eixa deficiència de recursos hídrics
que hagen o que puguen haver.

I en acabant, doncs entenem que en una quantitat
suficient i degudament consensuada, els camps de golf poden ser positius
per a impulsar el turisme, a pesar que hi ha altres mesures o altres coses
que poden ajudar-lo; però el que sí està clar
és que no hi ha per què fer eixa distinció quant a la
tramitació administrativa i, concretament, a les declaracions
ambientals, a esta activitat esportiva respecte a altres; en definitiva, en
per què fer eixa discriminació positiva quant a allò
que són els camps de golf.

I per això nosaltres entenem i creem que hem
hagut de fer ús d'esta votació de la manera en
què l'hem aplicada.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Tomás.

Tiene la palabra el señor Arnal.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Hem votat que no a aquesta llei, perquè no
regularà la immensa majoria de camps de golf acompanyats, quasi tots
ells, de grans urbanitzacions.
Estan ja projectats i presentats en els
darrers mesos i anys.
Estos, la immensa majoria, escaparan, perquè
les disposicions transitòries d'esta llei que s'acaba
d'aprovar permeten que escapen d'aquesta regulació tots
aquells projectes que s'hagen simplement presentat a exposició
pública, simplement per presentar-se a exposició
pública.

Hem votat que no, perquè està llei
permet, facilita i promou la ubicació de camps de golf en qualsevol
classe de sòl, literalment, fins i tot que siga sòl no
urbanitzable protegit, fins i tot que siguen paratges naturals protegits, i
açò és inacceptable.

Hem votat que no, perquè encara que la llei
parla del golf com a esport i pretén fer creure que aquesta llei
només s'ocupa del golf sense construccions, açò
és fals i aquesta llei permet que al costat del camp de golf hi haja
gran quantitat de formigó i asfalt, hotels, restaurants, tendes,
comerços, apartaments turístics, altres instal·lacions
esportives, etcètera.

Hem votat que no, perquè aquesta llei no evita,
amb suficient contundència, suficient claredat, els impactes
ambientals i paisatgístics de tota classe que poden presentar-se, no
direm sempre, però en moltes ocasions, sobre la vegetació i
la fauna valuosa, sobre els paisatges naturals i rurals, i
açò passa, precisament, perquè ens permet que, fins i
tot, en paratges de gran valor ecològic, puguen
instal·lar-se.

Hem votat que no a aquesta llei, perquè el golf
seguix implicant un elevat consum d'aigua, directament en el que
és el mateix camp de golf i en les construccions i
instal·lacions associades.
I aquesta llei, recordem-ho, ni tan sols
obliga que es tracte d'aigua depurada, només ho recomana,
recorden?
, preferentment; i permet que puga alliberar-se de
l'ús agrícola, diuen.
.
.
O siga,
«alliberar-se», gastar-se aigua d'usos agrícoles
per al golf.
A més, este ús, torne a dir, implica la
contaminació important dels recursos hídrics, que aquesta
llei no evitarà.

Hem votat que no, perquè no existix un pla
previ ni cap planificació, vostés ho han reconegut, que
determine encara que siga aproximadament la quantitat de camps de golf que
puguen fer-se i no existixen a hores d'ara criteris de
distribució territorial que racionalitzen la ubicació
d'estos camps.

Hem votat que no, perquè no s'establix
cap moratòria en la ubicació dels camps de golf mentres es
desenvolupen els instruments que aquesta llei preveu.
Hem votat que no,
perquè amb aquesta llei els camps de golf serviran de focus
d'atracció de tota classe de projectes urbanístics al
voltant dels camps de golf pròxims a ells.
Hem votat que no,
perquè esta llei està dissenyada, redactada i ubicada
temporalment, de manera que pretén aparentar una regulació i
un respecte ambiental que són falsos, que pretenen simplement
dissimular i amagar el greu impacte del gran nombre de camps de golf
associats a macrourbanitzacions que escaparan tots a les presumptes
regulacions d'aquesta llei.

Des de l'exposició de motius fins al seu
darrer article, es pretén maquillar i emmascarar els impactes de
l'urbanisme que s'empra, emparat en el golf, moltes voltes com
a excusa.

Finalment, hem votat que no, perquè a canvi
d'una sèrie de millores en aspectes col·laterals
totalment secundaris -que n'hi han, algunes millores de
detall-, pretén disfressar-se de verd un projecte que,
realment, permet multiplicar els impactes ecològics,
paisatgístics i de tota classe, en permetre la seua ubicació
en espais d'alt valor.
És a dir, fa una funció de
falsedat, d'engany, de cosmètica.
És una llei que
està dissenyada així, per a fer creure que n'hi ha un
respecte ambiental que no existix.

I, finalment i per acabar, ja hem dit que no tenim res
en contra del golf com a esport, que no neguem que algun camp de golf puga
millorar algun determinat paisatge degradat, això no ho neguem,
però no és el mateix uns pocs camps de golf sense
urbanitzacions associades, ben ubicats, amb respecte al medi, que dotzenes
i dotzenes de camps de golf amb les seues urbanitzacions acompanyants,
ubicats, a més, en espais valuosos, malbaratant aigua en grans
quantitats.

En estes condicions, esta llei és
inútil, falsària i perillosa, i només serà, com
ja vam dir l'altre dia, la guinda del pastís urbanístic
farcit de corrupció i especulació que el PP ha anat permetent
durant tots aquests anys.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra para explicar el voto del Grupo
Socialista el señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, senyor
president.

Aquest Grup Socialista ha votat que no per tota una
sèrie de raons que pensem que no són conjunturals, no
són transitòries, sinó que són estructurals,
afecten el marc profund de la llei.
Pensem que no es pot acceptar una
millora mediambiental o paisatgística a càrrec del promotor
que es concreto en la restauració paisatgística
d'espais a preu irrisori, espais degradats com pedreres, abocadors
clausurats, contaminats o incendiats.

Pensem que no és possible una llei de camps de
golf que puga admetre la seua instal·lació en sòls no
urbanitzables protegits.
Pensem que no es pot admetre una llei de camps de
golf que vulnere l'actual llei de sòl no urbanitzable en el
mesurament dels cinc mil metres.
Pensem que no es pot admetre una llei de
camps de golf que, en última instància, posa la
declaració d'impacte ambiental com a excusa per a no realitzar
tota una sèrie d'actuacions i, en conseqüència,
d'aquí la nostra proposta per l'autorització
ambiental integrada en votar que no a un projecte de llei que considera els
camps de golf com dotacions públiques integrants en la ret
primària, amb les conseqüències
d'expropiació pública per interés social que
això comporta.

Hem votat que no, perquè considera els camps de
golf privats sòls no urbanitzables, concretament, els sòls no
urbanitzables adjacents, que puguen rebre la qualificació de parc
públic natural i, per tant, amb un coeficient de ponderació
tremendament baixíssim per als propietaris.

Hem votat que no a aquesta llei de camps de golf,
perquè pensem que manca, paral·lelament,
l'elaboració d'un pla d'acció territorial
sectorial de camps de golf, a fi d'establir d'una vegada per
totes el que són les directrius d'ordenació i
ocupació i vulnerabilitat, inclús dels espais.

Hem votat que no, en definitiva, perquè pensem
que és escandalós que puguen sortir i fugir per la gatera
tots aquells projectes de camps de golf que hagen passat pel tràmit
d'informació pública abans de l'aparició
de la llei.
Raons, per tant, més que suficients per a votar que no a
aquest projecte de regulació de camps de golf.

A banda, senyora Lorente, hem votat que no, per les
contínues al·lusions, dos vegades ja, que ha fet vosté
a l'ocultació de determinats municipis que vulneren
sòls protegits.
Hem votat que no a les contínues declaracions
per part seua en el sentit de donar lliçons sobre discrecionalitat o
legalitat urbanística.

Jo el que li he de dir aquí, i no li havia
contestat, és que vosté no està en condicions ni
objectives ni subjectives de donar lliçons absolutament a
ningú d'aquest grup parlamentari.
Jo li dic sincerament que no
tinc la culpa que l'expresident local del PP d'Oriola, que
pense que té alguna afinitat biològica amb vosté,
construïxca una vivenda il·legal sobre sòl no
urbanitzable sense llicència municipal ni autorització de la
comissió territorial d'urbanisme.
Jo no tinc la culpa que el
fiscal haja sol·licitat al jutge que investigue al seu alcalde i
altres regidors del PP d'Oriola, a l'apreciar-se indicis
d'un suposat delicte de malversació, prevaricació,
falsedat i tràfic d'influències.

I jo no tinc la culpa que el 25% de les vivendes
d'Oriola no tinguen cèdula d'habitabilitat.
Jo no tinc
la culpa, adone-se'n, de les fosques, tremendament fosques relacions
del seu alcalde amb diversos promotors i de les més de quinze
denúncies per suposades irregularitats urbanístiques i
comptables en la gestió municipal.

Per tant, i acabe, senyor president, el que ha de fer
vosté, com a presidenta local del PP, és ocupar-se i
preocupar-se pels problemes urbanístics i els casos de
corrupció del seu municipi.
En segon lloc, instar el seu partit a
prendre les mesures pertinents i, sobretot, a platejar-se seriosament per
què la corrupció s'ha convertit en la segona
qüestió que més preocupa els ciutadans de la
província d'Alacant, solament per darrere de la inseguretat
ciutadana.
(Remors)

Quant vosté aclarixca tot el que jo li he dit,
llavors, estarà en igualtat de condicions per a parlar aquí
de camps de golf.
Mentrestant, calle i escolte.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra la senyora Lorente.

La senyora Lorente Ramón:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados, me
corresponde a mí el turno por parte del Grupo Popular, exponer por
qué el Grupo Popular ha defendido y ha votado que sí a esta
ley.

Creemos y estamos orgullosos de apostar por una
regulación de los campos de golf, porque defendemos y apostamos los
campos de golf como el mejor elemento turístico y deportivo que,
gestionado con esta forma de gestión y esta regulación del
más alto nivel de gestión medioambiental y de
integración del paisaje, es una ley ambiciosa y pionera en la
legislación española de todas las comunidades
autónomas.
De todas.

Yo lamento que grupos parlamentarios que creen, y que
demagógicamente defienden los campos de golf con la boca
pequeña y que no apoyan una legislación como esta,
escudándose en demagogias y tristes excusas, yo lamento que no
apoyen una legislación novedosa, pionera y, además, en el
momento en el que existe una demanda y que se va a hacer una
planificación territorial de los campos de golf, con un
comité de expertos, en la que no han querido formar parte ni tomar
ningún tipo de acuerdo.

Y, mire, yo no tengo que dar lecciones ni voy a dar
nunca lecciones a nadie absolutamente de nada.
He puesto ejemplos
palmarios, le contesté una vez, como presidenta y como diputada, y
como oriolana.
No es que he dicho, es que he dicho y he votado lo que he
tenido que decir y que votar, señor Sanmartín, no como usted,
que, se lo repito, que hace y defiende cosas en su municipio, como concejal
de urbanismo, y viene aquí a predicar otras, en nombre de los
socialistas valencianos.

Mire, yo seré presidenta de una
población, de Orihuela, que dará mucho que hablar sobre todo
a partir de ahora, muchísimo que hablar, y que se van a poner a la
cabeza de muchísimos municipios.
Le vuelvo a decir, y se lo dije: mi
municipio tiene tres campos de golf, envidiables, yo diría que de
los mejores de toda la comunidad.
Tienen más de veinte años y
fueron aprobados por ustedes (algú crida:
«¡Muy bien, muy bien!
»), por
un gobierno socialista, y los defiendo, y los defendí entonces, y
son ejemplares.

Y, señor Sanmartín, si yo soy presidenta
de una formación política y defiendo en cada sitio lo que
tengo que defender, con argumentos, con objetividad y con la parte de
subjetividad que tenemos todos y que yo, desde luego, tengo, no den
lecciones ustedes, socialistas valencianos, porque podían hacer, o
plantear también, y tienen ustedes un presidente del Pspv de la
Comunidad Valenciana que, a lo mejor, lo que tiene que planificar
territorialmente o sectorialmente es la ubicación de instalaciones
comerciales como los Supercor o los Hipercor.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Lorente.

Pregunta tramitada pel procediment especial
d'urgència al conseller de Justícia, Interior i
Administracions Públiques, senyor Miguel Ignacio Peralta
Viñes, sobre si el Consell de la Generalitat té previst
assumir, a curt o mitjà termini, alguna responsabilitat en
matèria de seguretat ciutadana, que formula el diputat Antoni Such
Botella del GP Socialista (RE número 54.
559).

El senyor president:

Y pasamos, después de la explicación de
voto, al siguiente punto del orden del día, que son las preguntas
tramitadas por el procedimiento especial de urgencia, de acuerdo con la
resolución de carácter general 2/VI, y que presentan el Grupo
Parlamentario Popular, el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds y el
Grupo Parlamentario Socialista.

La primera pregunta es la formulada por don Antonio
Such Botella, del Grupo Parlamentario Socialista, al conseller de Justicia,
Interior y Administraciones Públicas.

Señor Such.

El senyor Such Botella:

Gràcies,
senyor president.

Jo crec que igual l'haguérem pogut fer en
la cafeteria, donada l'afluència de públic que tenim
esta vesprada.
Però bé.
.
.

El senyor president:

Señor Such, por favor.
.
.

El senyor Such Botella:

Anem a fer-la.
.
.

El senyor president:

Tenemos salas de comisiones
que son mucho más dignas.
.
.

El senyor Such Botella:

Sí, igual sí.

El senyor president:

.
.
.
y menos.
.
.

El senyor Such Botella:

Senyor conseller,
té previst el Consell de la Generalitat assumir a curt o
mitjà termini alguna responsabilitat en matèria de seguretat
ciutadana?

El senyor president:

Bien.
Muchas gracias, señor Such.

Tiene la palabra, señor conseller.

El senyor conseller de Justícia, Interior i
Administracions Públiques:

Señor presidente.

En contestación a la pregunta del señor
Such, decirle que lo que tiene previsto el Consell de la Generalitat es
cumplir con las competencias que en materia de seguridad pública
tiene el Gobierno de la Generalitat, y por lo tanto actuar en ese sentido e
ir mejorando día a día todo lo relacionado con la seguridad
pública en el conjunto de la Comunidad Valenciana.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra, señor Such.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera,
Rosa Maria Barrieras Mombrú)

El senyor Such Botella:

Gràcies, senyora
presidenta.

Bé, senyor conseller, el que em preocupa
realment és el que acaba de dir, que vostés van a continuar
fent el que estan fent.
Vostés el que estan fent bàsicament
és utilitzar en matèria de seguretat ciutadana un element de
confrontació permanent amb el Govern central, no assumint cap
responsabilitat.

A mi m'agradaria, si fóra possible, que
si vosté creu realment en l'autonomia, creu en
l'autogovern i creu en l'Estatut d'autonomia, i sobretot
creu en les competències que hem signat, que plantejara d'una
vegada per totes que poguérem crear la policia autonòmica
valenciana com a cos de seguretat propi, en el sentit que tots assumirem
una part de responsabilitat en matèria de seguretat ciutadana.

Però com vostés no tenen cap
intenció, com ja ho ha dit, no?
, l'únic que pensa
és continuar tal com està, que és en matèria de
seguretat ciutadana: zero, zero.
Ja ho va dir la senyora Pedrosa ahir en la
mateixa comissió: «La seguridad ciudadana es competencia
única y exclusivamente de Zapatero».
Punto.
Punto y final.
Com
vostés continuen amb açò, doncs, evidentment,
vostés no tenen cap intenció d'assumir cap
responsabilitat en res, cap responsabilitat en res.

I jo li dic que tal vegada siga millor.
Perquè
quan vostés han tingut alguna responsabilitat en matèria de
seguretat ciutadana ho han fet ben mal, ben mal ho han fet.
Hem de vore
només.
.
.
I les hemeroteques és que són molt
cruels, senyor conseller.

Mire, senyor Camps de delegat de Govern, assumint este
president el que és la seguretat ciutadana d'esta comunitat.
500 cotxes cremats i un 25 més de delictes.
I eren Las Provincias que és
el seu periòdic, el que tant els recolza.
500 cremats i en 25
més de delictes anuals.
Eixa és la gestió del senyor
Camps.

Si vosté hem diu que no pensa assumir cap
responsabilitat, l'únic que li demane de deveres és que
deixe treballar els demés amb tranquil·litat, que
col·labore, done suport i faça tot el possible perquè
el tema de la seguretat ciutadana siga un element comú,
d'unió per a tots, de treballar contra el delicte en la
prevenció i en treballar en el que és acabar en la
marginalitat d'esta comunitat.

Jo li demane que facen eixe esforç
vostés.
I ja no vaig a dir-li que assumisquen ja cap
competència.
No en pensen agarrar cap.
I tal vegada això siga
el millor per a la societat valenciana, senyor conseller.
Ara bé, a
vostés se'ls ompli la boca en un tema que a mi me preocupa
molt, perquè estic afectat jo com a alcalde.

Mire, vostés porten reiterant una vegada
darrere una altra que.
.
.
i li diuen al Govern central que «si
m'envia més guàrdia civil jo faré els
quarters» Vaig a dir-li una cosa, una qüestió
només.
No cal fer nous quarters.
Jo li dic que si vosté
manté eixa paraula, si vosté manté eixa paraula que,
per cert, no està en els pressupostos, no hi ha cap duro, cap duro
per al tema eixe que vostés se'ls ompli la boca
últimament, el tema dels quarters, si vosté manté la
paraula la setmana que ve jo em compromet a portar-li sol·licituds
de deu ajuntaments on demanen que vostés invertisquen, i restauren i
reformen els quarters perquè estan prou malament.
Si vosté es
compromet, jo li ho porte, li ho porte.
I en això
col·laborarà vosté realment en garantir la seguretat
ciutadana, perquè eixe és el compromís que
vostés han agarrat.
Això és l'element de
col·laboració que vostés han dit que van a fer amb el
Govern central.
A vore si és deveres, senyor Peralta.
A vore si es
deveres que vostés complixen en això.

Però, mire, la veritat és una altra.
Ahir mateixa poguérem tindre un debat un poc kafkià en el
tema de seguretat ciutadana, perquè proposàrem realment que
el tema de la seguretat ciutadana fóra un element de treball,
d'anàlisi seriós i rigorós perquè este
parlament poguera fer propostes en positiu, per acabar amb la marginalitat,
per atacar els focus delinqüència, per a treballar pel
bé de tots i per a intentar almenys donar línies i
col·laborar amb l'estat perquè treballem per acabar en
la seguretat.
Però jo crec que a vostés els interessa ben
poquet açò.
Eixe és el greu problema.

Vostés estan molt satisfets.
Però les
xifres van a ser tossudes, senyor Peralta.
No continuen vostés en la
línia eixa demagògica de mentir permanentment en l'alta
inseguretat que Canal 9 els acompanya permanentment, inclús traient
imatges de robatoris i fent entrevistes a presumptes delinqüents, que
els va costar a este grup anar a una comissaria a denunciar que Canal 9
estava entrevistant a un senyor que dia que la setmana que ve anava a
atracar una joieria, i estava entrevistant-la a la televisió
pública valenciana.
Li dic a vosté que si entre tots
col·laborem, i no com a element de confrontació, sinó
per acabar realment amb açò, estarem fent un gran servei al
poble, un gran servei a este poble.
Ara, com vostés continuen en la
línia, que és una línia estratègica del seu
partit i és alarmar al personal permanentment i dir que el tema de
la inseguretat ciutadana és sempre la culpa i no treballar ni en
l'aprehensió, que és la seua responsabilitat, ni en
acabar amb la marginalitat, ni prevenir la delinqüència en els
mitjans que vostés tinguen, vostés el que estaran fent
és seguir arruïnant este país.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltíssimes
gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller
senyor Peralta.

El senyor conseller de Justícia, Interior i
Administracions Públiques:

Señora presidenta.

Señores diputados.

Mire, señor Such, dudo mucho que el Partido
Popular en ningún caso arruine este país; en los años
que ha gobernado ha demostrado suficientemente que no ha sido así.
Pero, en cualquier caso, este país, España, existiría;
con ustedes estoy convencido que puede dejar de existir.
Y por lo tanto, y
por lo tanto, tengo que decirle que lo que a mi me preocupa de verdad es
que no ha entendido lo que le he dicho.
Yo le he dicho que respecto a
seguridad pública, no a seguridad ciudadana, nosotros íbamos
a continuar asumiendo las competencias que tenemos asignadas la Generalitat
Valenciana.

Usted, efectivamente, me pregunta por seguridad
ciudadana, y yo le hablo de seguridad pública porque a través
de la unidad adscrita a la policía autonómica desarrollamos
funciones de policía en temas de seguridad pública.

La seguridad ciudadana es algo mucho más
concreto que, como bien se recoge en la Constitución, en la ley de
fuerzas, en distintos cuerpos normativos, la competencia corresponde al
Gobierno de la nación.
Y hay una cuestión que está
bien clara.
Ustedes, desde que José Luis Rodríguez Zapatero
llegó al gobierno de España, está intentando derivar
la responsabilidad de su incompetencia hacia las distintas administraciones
diferentes de la suya, tanto las administraciones autónomas como las
propias administraciones locales.
Y está intentando que, por
ejemplo, la policía local asuma la figura de policía judicial
en delitos de poca importancia.
Esa es la realidad.
Está derivando
la responsabilidad y su fracaso desde el punto de vista político en
materia de seguridad ciudadana hacia las comunidades autónomas y
hacia las administraciones locales.
Por lo tanto, no es verdad lo que usted
está diciendo.

Nosotros lo que pedimos es que se considere a la
Comunidad Valenciana, ya que la seguridad ciudadana es una competencia del
Estado, como objetivo prioritario para dotar a los valencianos de la
seguridad necesaria para vivir en nuestra tierra.
Y eso es lo que no hace
el gobierno de José Luis Rodríguez Zapatero, eso es lo que no
hace el gobierno socialista.
Porque además José Luis
Rodríguez Zapatero y el gobierno de España ha tenido la falta
de virtud de romper todos los consensos que ha habido históricamente
en materia de seguridad ciudadana.
Los ha roto absolutamente todos.
Usted
coge la hemeroteca o los periódicos de esta semana o la semana
pasada y ha roto todos los consensos, y además lo ha hecho
engañando a la ciudadanía, engañando a la sociedad.

Usted dice que el Partido Popular está
alarmando continuamente a la gente.
No, el Partido Popular lo único
que hace y los gobiernos del Partido Popular en las distintas
administraciones, lo único que hacen es constatar una realidad y
explicar a la gente la verdad.
Lo que sucede es que la verdad de hoy en
día es una verdad muy dura, muy dura por la ineptitud del gobierno
socialista de España.
Y esa es la cruda realidad que tenemos en
estos momentos sobre la mesa en la Comunidad Valenciana y en el conjunto de
España.
Esa es la realidad.

Nosotros tenemos que explicar por qué la
Comunidad Valenciana no es objetivo prioritario del Ministerio del Interior
en la lucha contra las bandas organizadas, por qué no es objetivo
prioritario en la defensa de los intereses de los valencianos respecto a
las nuevas formas de criminalidad.
Pero también tenemos que explicar
a los ciudadanos por qué se está negociando con la banda
terrorista ETA cuando estaba absolutamente arrinconada en otros momentos
históricos.

Y esa es la realidad, porque estamos ante un proceso
que está desvirtuando de manera muy importante lo que es la
seguridad ciudadana en el conjunto de la Comunidad Valenciana y en el
conjunto de España.
Y en esa explicación de la realidad y de
la verdad, desde mi punto de vista, pues no nos tiene que doler en prendas
continuar diciendo lo que se piensa y lo que se tiene de una manera
meridianamente clara desde una formación política con
responsabilidad de gobierno en una comunidad autónoma como es la
Comunidad Valenciana, y exigir del Ministerio del Interior y exigir del
gobierno de España la atención que una cuestión
competencia del Estado pues tiene que desarrollar.

¿Vamos a asumir competencias en materia de
seguridad ciudadana?
Estamos dispuestos a colaborar en todo lo que haga
falta.
Pero esa competencia es una competencia exclusiva del Estado.
Que la
creación, ni siquiera la creación de un cuerpo de
policía autonómica significaría o tendría que
significar necesariamente la asunción de competencias en materia de
seguridad ciudadana, como no se han asumido de manera inmediata en otras
comunidades autónomas.
Y esa es la realidad.

Miren, ustedes lo que quieren es trasladar el fracaso
de la política del gobierno de Rodríguez Zapatero a las
comunidades autónomas y a las administraciones locales.
Y ahí
nos tendrán siempre enfrente, porque nosotros creemos que esa
responsabilidad y ese fracaso es responsabilidad y competencia exclusiva de
José Luis Rodríguez Zapatero y del gobierno de España.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta tramitada pel procediment especial
d'urgència al conseller de Territori i Habitatge, senyor
Esteban González Pons, sobre les actuacions que té previst
desenvolupar la conselleria a la serra d'Escalona a la vista de les
recents actuacions il·legals de rompuda de terrenys que s'hi
han dut a terme, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del GP
Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número
54.
501).

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies,
honorable conseller.

Anem a passar la següent pregunta, registre
d'entrada 54.
501, que formula l'il·lustre diputat Joan
Antoni Oltra i Soler, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els
Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, i dirigida a l'honorable conseller
de Territori i Habitatge.

Senyor Oltra, té vosté la paraula.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyora
presidenta.

Senyor conseller.

Mire, el passat 8 de setembre vosté va donar
una notícia esperada des de fa molt de temps, que era la
iniciació dels tràmits per a la declaració de parc
natural de la Serra d'Escalona i la Devesa Campoamor.

Una volta vist el conjunt de la notícia, la
veritat és que no era exactament açò el que esperava,
sinó que s'esperava una declaració més ampla en
el sentit de completar tota la ubicació.
Però, en tot cas,
després podrem amb això.

Ara el que ens ocupa és que, pocs dies
després, un promotor determinat va arrasar 35 hectàrees
d'este espai que ja disposava d'este nivell de protecció
inicial.
Vosté va fer declaracions dient que això no anava a
poder consentir-se, que anaven a obrir-se expedient, que anava a haver
algun tipus de sanció exemplar, etcètera, etcètera.
El
dany ha sigut irreparable.
Les fotografies jo crec que són prou
eloqüents.
I ens agradaria saber en quina situació està
este tema i quines mesures se van a aplicar per a evitar que es puga
repetir.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies.

Honorable conseller, té vosté la
paraula.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoría, respecto a las actuaciones a
las que se refiere su señoría en la pregunta, la Conselleria
de Territorio y Vivienda ha abierto dos expedientes sancionadores.
Por un
lado, el expediente 503/06, abierto por roturación y
eliminación selectiva de cubierta vegetal sin autorización,
en una superficie de 30 hectáreas en el término municipal de
Pilar de la Horadada.
Dicho expediente se ha incoado por infringir lo
dispuesto en la vigente Ley 2/1989, de 3 de marzo, de impacto ambiental.
Y
se ha considerado la conveniencia de remitir estos hechos al ministerio
público.
Y así se ha hecho.

El segundo expediente, el número 580/06, se ha
abierto por la extracción de áridos en el término
municipal también de Pilar de la Horadada, careciendo el preceptivo
informe de evaluación ambiental, incurriendo en un incumpliendo de
lo dispuesto en la Ley 2/1989.
Para ambos casos la sanción que ha
sido propuesta por la conselleria asciende a la máxima, una multa de
240.
404.
085 euros, así como la restauración de la realidad
física alterada, para lo cual los sancionados deberán
presentar un proyecto detallado de trabajos restauradores en el plazo
máximo de dos meses.

Señorías, considero que la
actuación de la conselleria ante estos hechos ha sido, como
mínimo ha intentado ser ejemplarizante.
Quien nos rompe el medio
ambiente lo tendrá que pagar.
Ante un atentado grave contra nuestro
patrimonio natural, como es este, hemos de actuar con la gravedad
correspondiente.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies,
honorable conseller.

Té la paraula, l'il·lustre diputat
senyor Oltra.

El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyora
presidenta.

Bé, jo en tot cas, senyor conseller, del tema
dels expedients espere que finalitzen prompte i finalitzen amb el
màxim rigor possible.
I dic això tenint en compte precedents
també de sancions que en el seu moment es van anunciar com exemplars
i que igual, al final, acaben no sé si amb una imposició
d'una sanció real o amb la imposició d'una
medalla.
M'estic referint, per exemple, a l'Atrium, que es va
anunciar en el seu moment la sanció més important del
País Valencià, 12 milions d'euros, no sé si al
final pagaran alguna cosa.
Però el que espere és que damunt
no li posen una medalla, perquè al pas que va en la
legislació que es va aprovar de la reducció de sancions,
etcètera, etcètera, ja vorem com acaba.

Nosaltres en el tema de la serra Escalona, que hem
estat lluitant per la seua protecció i el seu reconeixement
públic, la veritat és que ens vam quedar un poc sorpresos
quan vosté va anunciar la declaració solament
d'aproximadament menys de la meitat de la superfície que
reunix les mateixes característiques físiques, ambientals, de
tot tipus en esta zona.

Vosté va fer unes declaracions dient que la
conselleria no se sentia pressionada per determinats projectes
urbanístics que pogueren estar al voltant d'això.
Després, si un observa detingudament la delimitació que ha
fet vosté del projecte de parc natural, comprova que eixa
delimitació s'ajusta exactament a determinats projectes
urbanístics que queden curiosament fora de la declaració de
parc natural.
En concret, tenim el famós PAU 21, que vosté
haurà sentit parlar i continuarà sentir parlar, en el terme
municipal d'Oriola, a més per si té algun dubte
ací hi ha regidors que han votat això, per tant, poden
donar-li la màxima informació.
Jo supose que vosté
coneixerà una informació que isqué fa poc en la premsa
d'ahí baix on es veu perfectament la serra Escalona, en verd
la declaració que vosté fa de l'espai protegit.
I
després hi ha tota una zona, que ocupa més superfície
encara, de projectes urbanístics i zones que en estos moments no
tenen cap nivell de protecció.

A nosaltres ens agradaria, perquè
açò és un tema que en la majoria dels casos no
s'ha començat encara a edificar.
Estem parlant d'una
superfície que ocupa 13 milions de metres quadrats, que té
projectes en vies d'aprovació per part de diferents
ajuntaments, en 21.
000 vivenda, en la mateixa zona de la serra Escalona.
Ens agradaria comprovar que això vosté ho coneix i que faria
el possible per intentar parar-ho.
Jo crec que la conselleria té
mitjans per a intentar parar-ho, fonamentalment també per donar
credibilitat.
Perquè vosté sap que en este tipus de coses
fins ara la credibilitat és el que menys mèrits ha tingut.
És increïble que ajuntaments, per exemple, com el
d'Oriola, el mateix dia que s'anunciava el tema de la rompuda
anunciava sancions de 600 euros per cada vivenda il·legal
construïda allí, 600 euros.
Això està publicat i
no està desmentit, 600 euros.
D'ahí a donar-li una
medalla, jo crec que queda poc.

Per tant, el tema de la rompuda seguix un camí
iniciat fa temps per altra gent, altra gent, i és anar als fets
consumats, és a dir arrase això, de moment tots els valors
mediambientals que allò tenia han desaparegut, perquè les
fotografies i l'anar allí és suficientment
eloqüent, i a partir d'ahí s'obri l'expedient
administratiu summament lent, summament lent.

A mi m'agradaria que això
s'agilitzara al màxim i que es demostrara de veritat, per una
banda, que el compromís de la conselleria és contundent,
és cert; m'agradaria que ens diguera, com va dir, que
és possible l'ampliació de la delimitació del
parc natural, m'agradaria que el contemplara, perquè jo crec
que és necessari.
Estem parlant d'una de les poques zones en
el sud de la comunitat que reunix característiques com la serra
d'Escalona i més que tot per la pressió
urbanística de la qual el tema que hui xarrem és una xicoteta
mostra, és una xicoteta mostra.
Hi ha altres plans molt més
agressius i damunt, entre cometes, legals.
Ens agradaria que vosté
ens poguera concretar eixes dos qüestions.
Per una banda, si
està disposat a ampliar, jo sé que això tindrà
un cost polític i segurament econòmic, però crec que
val la pena, crec que val la pena i és la prova del cotó, de
la voluntat de veritat de tirar endavant en un projecte com este.

Jo li recordaria que el mateix conseller anterior ens
va reconéixer en una ocasió que possiblement havien hagut
contradiccions en els informes i que s'havia quedat curta la proposta
que ja aleshores estava de declaració del parc.
Vosté que
té un altre tarannà, m'imagine que compartirà
com a mínim això i deuria de transformar-ho en realitats.

Per tant, ens agradaria, per una banda, això i,
per altra, de quina manera se pot parar, se pot evitar que se consoliden
eixos projectes urbanístics que estan damunt de la taula i que jo
crec que la rompuda ha anat seguint els passos per a intentar consolidar
una cosa que mai s'hauria d'haver fet.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies,
senyor diputat.

Té la paraula l'honorable conseller,
senyor González Pons.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Muchas gracias,
señora presidenta.

Señoría.

Tiene usted todo el derecho del mundo a desconfiar de
las afirmaciones que se hacen ante esta cámara.
Pero lo bien cierto
es que no le parecerá una tramitación lenta el que yo en mi
primera intervención le haya dicho no solo la situación en
que la que se encuentran los expedientes sino también ya la
sanción que va a proponer la propia conselleria.

Los expedientes están a punto de culminarse.
De
otro modo yo no podría haber hecho pública, como he hecho
hoy, la propuesta de sanción que partirá de la conselleria
para quienes llevaron a cabo esta roturación.

La sanción no solo es una sanción
importante, desde el punto de vista pecuniario, sino que también
impone la obligación de reponer y restaurar los árboles y la
cantera en el estado en el que se encontraban previamente a la
actuación que va a ser sancionada.
Los expedientes administrativos
son lentos, no solo son lentos si no que a veces, no siempre, deben ser
también garantistas.

Por lo que respecta a la delimitación del
parque, hemos partido en una primera delimitación de lo que era la
zona LIC y después hemos dibujado la zona de lo que sea el Plan de
ordenación de recursos naturales del parque.
Por supuesto que, lo
dije al principio y lo digo ahora, estamos dispuestos a ampliar la
delimitación y el perímetro del parque en función de
las necesidades, después del período de alegaciones en el que
si no está ya va a entrar muy pronto la propuesta de parque natural.

Protegemos en las zonas donde hay valores naturales
dignos de protegerse y donde hay una gran presión
urbanística, precisamente para salvar esas zonas de la
presión urbanística.
Por eso, que no le quepa ninguna duda
que conforme vayamos viendo la oportunidad de ampliar el perímetro
del parque, lo haremos.
Y que, aunque no se amplíe todo lo que a lo
mejor su señoría desearía el perímetro del
parque, en la descripción y en la normativa del Plan de
ordenación de recursos naturales del parque hay muchas actividades
que ahora en este momento puede que estén en la expectativa de
algunas personas que van a quedar prohibidas o seriamente limitadas.

Muchas gracias.

Pregunta tramitada pel procediment especial
d'urgència al conseller de Territori i Habitatge, senyor
Esteban González Pons, sobre el criteri amb què s'ha
procedit a la delimitació dels terrenys que s'han
d'incloure com a protegits dins del futur parc natural del
Túria, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez,
del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE
número 54.
502).

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies,
honorable conseller.

Anem a passar a la següent pregunta, pregunta que
també va formulada a l'honorable conseller de Territori i
Habitatge i que formula l'il·lustre diputat Carles Arnal i
Ibáñez, del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els
Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, registre d'entrada 54.
502.

Té la paraula el senyor Arnal.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Senyor conseller, quins
són els criteris pels quals s'ha procedit a delimitar les
àrees a protegir del futur parc natural del Túria?
La
pregunta té sentit perquè ja s'han escoltat veus
d'afectats que afirmen que no s'ha efectuat una
delimitació en base a criteris objectius i que la selecció de
zones deixa fora espais valuosos i permet i estimula
l'edificació massiva i intensiva al voltant de la futura zona
protegida.

Les preguntes que comencen a fer-se molta gent
són: el conjunt dels ciutadans eixim guanyant o perdent de la
declaració d'aquest parcs natural retallats a la mesura com si
foren trages d'alta costura?
El medi ambient ix guanyant o ix perdent
d'aquesta protecció a la carta que sembla respondre a tota
classe d'interessos, excepte als que són estrictament
objectius?

Gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies,
il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller,
senyor González Pons.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Muchas gracias,
señora presidenta.

Cuando se presentó en el mes de agosto el
perímetro del parque natural del Turia fue saludado por todas las
organizaciones que pudieron pronunciarse públicamente, no solo como
un acierto sino que además se les reconocía como una
necesidad durante demasiado tiempo esperada.

Tuve oportunidad de reunirme con todos los alcaldes,
al finalizar el verano, de distintas fuerzas políticas y con
distintas representaciones políticas y de hacernos con un documento
firmado por todos y hacernos una fotografía, reconociendo todos los
alcaldes que el perímetro del parque era justo y oportuno.
Se han
tenido en cuenta razones ecológicas, se han tenido en cuenta razones
medioambientales.
Que su señoría platee que proteger la
Vallesa, proteger las partes boscosas de Villamarchante o de Pedralba puede
ser malo para el medio ambiente, me parece un argumento muy ingenioso, pero
verdaderamente inapropiado.
Lo que se protege, protegido queda,
señora presidenta.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula l'il·lustre diputat
senyor Arnal.

El senyor Arnal i Ibáñez:

Senyor conseller, este no
és el primer cas de paratge natural protegit que es dissenya prêt-à-porter per
a satisfer interessos urbanístics.
Estem davant de tota una
perillosa tendència que va inaugurar el senyor Blasco i que
vosté ara, obedient, culminarà.
Pot ser exagerada en els tons
i els gestos de cara a la galeria.

Li hem posat de manifest des de fa mesos, els darrers
anys inclús, coincidint amb l'allau de projectes
urbanístics amb l'increment desmesurat de la
construcció i amb l'augment també, cal dir-ho, de la
consciència ciutadana de les greus conseqüències
d'este desgavell, coincidint amb tot això, estic dient, la
conselleria va començar una carrera propagandística per
intentar tapar les vergonyes urbanístiques que s'estaven
produint.
I això ha fet accelerar la declaració formal de
protecció de paratges per poder dir que sí que es
destruïx molt, però al mateix temps també es protegix
molt.

Esta maniobra  descansa en una sèrie
d'elements que li vaig a dir.
Primer, es diu per part de la seua
conselleria que es protegix molt més del que realment es protegix,
manipulant estadístiques, fent comparacions inapropiades i
senzillament mentint.
Segon, es parla de quantitats, però no es
parla de qualitats.
La qualitat de la protecció ambiental al
territori valencià és penosa.
Les zones protegides sobre el
paper seguixen degradant-se de manera accelerada en la realitat totes,
totes les que conega, totes.
I tercer, la selecció de zones a
protegir no obeïx  a criteris objectius sinó a interessos
polítics, econòmics o d'impacte mediàtic.
S'han modificat normatives, decrets, etcètera i s'estan
emprant criteris que contradiuen l'esperit de les lleis i els
objectius establerts internacionalment de protecció del medi.

Passa en este cas i passa en dotzenes d'altres
casos.
En molts paratges on no s'ha protegit tot allò que
seria lògic protegir en base a les característiques
físiques i naturals objectives del territori i el seus valors o pel
risc de degradació objectius de protecció sinó emprant
altres criteris.
Açò està passant a Penyagolosa, a la
Tinença de Benifassà, a la serra d'Escalona, com li ha
recordat el meu company, que queden reduïdes a una extensió
molt menor de la que objectivament mereixerien.

Però és que després les
àrees seleccionades ho són, quasi sempre, per tractar-se de
bé terrenys públics ja o de propietaris privats que no posen
objeccions a la protecció.
És a dir, se protegix no en
funció dels valors objectius sinó en base a criteris
oportunistes, econòmics, polítics, mediàtics de
facilitar l'operació.
Però no criteris objectius.

A vosté este tipus de criteri si els gastara,
per exemple, en el traçat d'una carretera o de qualsevol
infraestructura no ho acceptaria de cap manera, perquè
açò faria que els traçats de les autovies o de les
carreteres anaren fent esses en funció de les propietats que han de
travessar.
Quan se fa un tipus d'infraestructura, normalment,
també n'hi haurà excepcions, s'intenta aplicar
criteris.
.
.
que vaja la carretera objectivament i no defugint que siguen
terrenys.
.
.
«No, és que este és un terreny privat.
No,
és que este és un terreny privat que no vol».
Fins i
tot s'aplica, si cal, l'expropiació de terrenys.

Però no és el cas quan es tracta de
protegir el medi ambient.
En la protecció del medi ambient, no.
Està clar que el medi ambient no és cap prioritat.
Està clar que vostés no entenen que el medi ambient té
valor.
Està clar que no entenen que és una font de riquesa i
un tresor per a deixar a les generacions futures.

Però la culminació de la
manipulació és quan a més de tot açò,
els parcs i zones naturals acaben convertint-se en jardins
d'ús quasi privat, quan es permet construir i urbanitzar al
voltant d'aquestes zones verdes.

Mire, en el cas del parc del Túria, tenim el
següent: al voltant d'esta zona que es pretén protegir,
estan ara plantejats més de 25 projectes urbanístics, que
suposen més de 25 milions de metres quadrats a urbanitzar, que
implicarien més de 40.
000 nous habitatges i uns 150.
000 nous
habitants.

Mire, açò està.
.
.
este mapa, que
després li faré arribar, representa la situació.
Ací té en verd l'escassa zona a protegir i, en roig,
tota la quantitat d'urbanitzacions previstes.
Este és.
.
.
(inintel·ligible)

La senyora vicepresidenta primera:

Senyor Arnal.
.
.

El senyor Arnal i Ibáñez:

.
.
.
del seu meló: un poquet de verd per fora i
molt de marró al voltant de tot.

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller,
senyor González Pons.

El senyor conseller de Territori i Habitatge:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Arnal, hablar siempre cargado de
razón debe ser muy fatigoso.
Tener siempre uno la razón de su
parte y estar siempre en posesión de la verdad, debe cansarle.
Y en
ocasiones le lleva a usted a hacer numeritos en el aire y,
permítame, a hacer afirmaciones que difícilmente se
mantendrían por un parlamentario que lo fuera con toda la seriedad
del término.

Me ha presentado usted un planito que está muy
bien, tiene muchos colores, le ha quedado muy bien en el ordenador, lo ha
estado trabajando, se lo han fotocopiado.
No sé de dónde lo
sacado, tampoco sé de dónde ha sacado estos datos.
Ha subido
aquí arriba a acusar al parque natural del Túria de ser un
traje cortado a medida y no ha citado ni un lugar, ni un metro cuadrado, ni
un proyecto, ni una esquinita, ni una plantita, ni siquiera un
rincón del parque natural del Túria que usted piense que
debería haber sido protegido y no lo ha sido, o que usted piense que
ha sido protegido y no debería haberlo sido.

Ha citado miles de metros cuadrados, sin decir
dónde están situados, y ha presentado un plano que nada tiene
que ver ni siquiera con lo que se ha publicado en los boletines oficiales
de la Comunidad Valenciana.
Usted ni siquiera ha mirado el Porn, el
proyecto de Porn del parque natural del Túria.
Porque a usted lo
único que le interesa es salir a esta tribuna a cargarse de
razón, y con un tono profético, no solo de posesión de
la verdad, sino casi como si usted fuera un elegido por la naturaleza para
enarbolar su defensa, acusarnos a todos los demás de habernos
equivocado y estar enfrentándonos al planeta Tierra.

Yo, realmente, a los parlamentarios que más me
ha costado oponerme en mi vida son a aquellos que suben a la tribuna y
sienten que tienen una misión.
Yo, señoría, no tengo
una misión, solo trabajo.
Yo creo que la Vallesa debía ser
protegida en el cien por cien, y a usted, por lo visto, le parece mal.
Nosotros hemos protegido el cien por cien de la Vallesa, queremos que sea
parque público, estamos trabajando porque sea una zona que
esté protegida y a usted le parece mal.
Un parque que protege la
Vallesa, Izquierda Unida no lo apoya.
Lo apoya la coordinadora de los
bosques, lo apoyan los alcaldes socialistas y del Partido Popular de todo
el entorno del parque, lo apoyamos todos.
Izquierda Unida,
señorías, no apoya que la Vallesa sea parque natural, le
parece que eso es hacerle un traje a medida a los constructores.

Pues mire, señoría, no hay nada
más que hablar.
Para mí la Vallesa merece ser protegida.
Para
su señoría que se proteja la Vallesa es hacer un mapa con
colorines, un traje a medida y no sé cuántas cosas
más.
Lo siento, la Vallesa la hemos protegido nosotros, los
populares.
Siento que le dé rabia.

Muchas gracias, señorías.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Moltes gràcies, senyories.

Finalitzades les preguntes d'interés
general, anem a suspendre el ple, que es reprendrà demà de
matí a les deu.
Gràcies.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 58
minuts)