Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 5 de juny de 2002.
Comença la sessió a les 10 hores i 46 minuts.
Presidix la Molt Excel·lent Senyora Presidenta Marcela Miró Pérez.
Sessió número 70.
Primera reunió.**

***Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Educació i Cultura sobre el Projecte de llei del llibre (BOCV número 153).***

**La senyora presidenta:**

Comença la sessió amb el debat i votació del Dictamen de la Comissió d'Educació i Cultura sobre el Projecte de llei del llibre.
Presentació del Dictamen.
Té la paraula la Il·lustre Diputada Senyora Montesinos, del Grup Parla-mentari Popular.

 

**La senyora Montesinos de Miguel:**

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Me corresponde, como presidenta de la Comisión de Educación y Cultura y por decisión unánime de esta, realizar la presentación del dictamen aprobado por la comisión el pasado 14 de mayo del proyecto del libro.
Este proyecto de ley fue presentado en las Cortes Valencianas el 30 de noviembre del año pasado y tramitado por la Mesa de las Cortes Valencianas el 13 de diciembre.

La Constitución Española, como se señala en la exposición de motivos del proyecto de ley, recoge la obligación de los poderes públicos de promover y tutelar el acceso a la cultura que como derecho tienen todos los españoles.
El Estatuto de Autonomía de la Comunidad Valenciana atribuye a la Generalitat Valenciana competencias exclusivas en materia de cultura.
Y no cabe duda que entre los bienes culturales e intelectuales el libro es el principal.

Mediante este proyecto se aspira, como indica también su preámbulo, a organizar las funciones de apoyo y de ayuda al sector del libro y garantiza a todos los implicados en él, desde autores, traductores, diseñadores y editores, hasta distribuidores, libreros y bibliotecarios, la participación y asesoramiento en el desarrollo de esas funciones.
En este sentido crea el Consejo Asesor del Libro, como órgano de cooperación entre los implicados en el sector y la Administración.
Esta cooperación se manifestará entre otros modos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyories, silenci per favor.

 

**La senyora Montesinos de Miguel:**

.
.
.
mediante la Guía del Libro Valenciano.

El texto del proyecto de ley se publicaba en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas*, número 135, de 14 de enero del presente año.
Y, tras una prórroga en el plazo de presentación de enmiendas, este concluyó el 27 de febrero.
Al proyecto de ley se presentaron dos enmiendas a la totalidad, una por el Grupo Mixto y otra por el Grupo Socialista, que fueron rechazadas en la sesión plenaria del día 17 de abril.

El 30 de mayo del presente año se nombraba la ponencia encargada de informar este proyecto de ley y este se reunía ese mismo día para informar las 144 enmiendas parciales presentadas al texto normativo.
La Comisión de Educación y Cultura, el 14 de mayo de 2002, debatía esas 144 enmiendas, aprobando 22 de las mismas, con lo que para la sesión plenaria de hoy quedan pendientes para su defensa un total de 122 enmiendas.
Espero y deseo que en el debate de hoy puedan alcanzarse aún mayores acuerdos.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Montesinos.

Comença el debat de les esmenes.

Torn a favor de l'esmena número 1, del Grup Parlamen-tari Socialista­Progressistes.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, bon dia a tots i a totes.

Per a defendre la primera esmena, que literalment ­és molt curta­ diu que cal corregir el llenguatge sexista que presenta tot el text de la llei.
Nosaltres pensem que és molt important que a estes alçades de la vida i de la convivència democràtica puguem, des del Parlament Valencià, aprovar unes lleis que no presenten este grau tan elevat de menyspreus a la consideració de gènere en eixe sentit.

No sóc aliè a la controvèrsia que tradicionalment s'ha donat en aquesta Cambra cada vegada que es pretén millorar o perfeccionar un text, un projecte del Govern que presenta el que podríem anomenar esta tara de gènere, esta omissió del que és més del 50% de la societat valenciana.
Dic que no sóc aliè a una controvèrsia que hi hagut en la forma tècnica de presentar aquest tipus de prevenció que nosaltres estem suggerint en este moment.
Hem triat l'opció més econòmica, l'opció més curta, el que podria ser, per un altre costat, la presentació de moltíssimes més esmenes que hagueren anat a interceptar cadascuna de les, diguem, omissions de gènere que presenta este projecte.
Però el que hem volgut és donar un toc d'alerta en el que és una manera d'escriure, de redactar, de legislar, que no és qualsevol cosa, senyories, de legislar, que pensem que no està en sintonia amb el que és l'evolució mateixa dels grups parlamentaris, de la democràcia, d'este Parlament, del discurs comú, sense excepcions de cap tipus ni de cap grup, que hem sigut capaços de madurar i de conquerir històricament.

De manera que nosaltres pensem que esta esmena és important, perquè si una llei naix amb la vocació de perdurar, de ser mínimament estable en el temps, el que no podem permetre els diputats i diputades d'avui, d'este mes de juny de l'any 2002, que aquesta llei isca de la Cambra ignorant i esquivant els valors de la igualtat.

Tots els apartats de la llei sense excepció, la senyora presidenta de la Comissió de Cultura abans esmentava tots els sectors i subsectors del llibre que són tractats i que són abordats en la llei, tots, autors, escriptors, dissenyadors, editors, distribuïdors, bibliotecaris, llibrers, etcètera, tots, apareixen des de la realitat sesgada, masculinitzada, per dir-ho així, jo crec que contra la voluntat de tots i totes dels qui estem aquí.

Res més i gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Té la paraula, per al torn en contra, el senyor Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

Amb la vènia de la presidència.

Vaja per davant d'este debat, que es presumix un poc llarg, tots els meus respectes al portaveu del Grup Parlamentari Socialista.
I dir-li que anem a rebutjar-li esta esmena pel que vosté ha dit, perquè és economicista.
Perquè entenem que dur una esmena d'este caràcter a una llei com esta, que al final l'únic que vosté diu és que vol femenitzar el text legislatiu és una cosa que lògicament no ens aporta res i no s'ha compromés en cap situació concreta.

Al llarg del debat anem a tindre la possibilitat de millorar algunes expressions en eixa direcció.
I li puc avançar que el Grup Parlamentari Popular, en ares a l'acord, en ares a consensuar i millorar eixe text, hi ha algunes expressions del femení, d'eixos actors que formen part de la llei, com poden ser els editors, com poden ser els distribuïdors, com poden ser els llibrers, en este cas estaríem parlant de les editores, estaríem parlant de les distribuïdores i estaríem parlant de les llibreres, eixa situació va a millorar-se i va a enriquir-se.
Però creem que és molt més lògic apostar clarament per una millora real de la llei, no per vindre amb esmenes economicistes.

Jo crec que el Grup Parlamentari Socialista ha tingut una ocasió, en este tràmit parlamentari brillant, una bona ocasió per a dur i plasmar la casuística, els fets concrets que vostés entenen on el llenguatge de gènere es troba en esta llei en una situació de desigualtat.
Crec que al llarg d'estos anys s'ha fet molt per la situació de gènere, pel llenguatge de gènere, i que en estes Corts, lògicament, els texts legislatius han d'anar en eixa direcció.

Per tant, estic convençut que les esmenes parcials que hi ha que van a millorar van a enriquir el text en eixa direcció i no va a fer falta entrar en el que seria una anàlisi, una anàlisi general o generalista d'un text legislatiu, paraula per paraula, vocable per vocable, frase per frase, per a vore quines situacions de desigualtat de gènere es donen.
Jo entenc que el Grup Parlamentari Socialista hauria d'haver treballat més en la direcció concreta de saber on es donen les situacions de desigualtat, on es donen les situacions que vostés poden entendre que el gènere femení es pot sentir menyspreat en la llei, però vostés no ho han fet.

Per tant, jo crec que altres grups sí que han fet esmenes encaminades en eixa direcció i el nostre grup parlamentari, com ja diguérem en el debat en comissió i hui diem des d'esta trona, no tenim cap problema en millorar o enriquir els aspectes lèxics que puguen fer referències a qüestions de gèneres.

Per tant, el Grup Parlamentari Popular no va a recolzar la seua esmena per eixe motiu, perquè creem que és economicista en el sentit de no haver treballat més la llei, punt per punt, de no haver treballat més l'articulat punt per punt, i haver, lògicament, aportat solucions a les situacions que vostés entenen que es donen de discriminació en el llenguatge de gènere.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

La veritat, senyor Serra, que diu que no aporta res la nostra esmena, encara aporten menys les seues, perquè les úniques esmenes que el Grup Parlamentari Popular ha presentat són les que allí on deia "Generalitat Valenciana" diguera únicament "Generalitat".
Vull dir, si no és capaç de reconéixer que l'únic grup, no perquè tinguem l'exclusiva de defendre o tindre la sensibilitat de cuidar d'estes qüestions sinó perquè, bé, de vegades estes coses s'obliden o un està més pendent d'altres qüestions, però la veritat és que hem sigut l'únic grup que ha reparat en esta qüestió, en el que és una presentació incorrecta, impertinent, inadequada del Govern, que ha fet esta omissió descarada de tot el que és més del 50% de la nostra societat.
Jo no sé si a això vosté li dóna importància o no li la dóna.
La manera d'esbrinar-ho és si votarà a favor de la nostra esmena o no votarà a favor de la nostre esmena.

I que haguérem pogut interceptar cadascun dels menyspreus de gènere i presentar més de 100 d'esmenes?
Bé, jo crec que en l'era internet, en l'era de la tecnologia, en l'era que.
.
.
bé, jo crec que no és imprescindible.
Allò important és assenyalar que este text ve tarat o ve formalment mal plantejat des del Govern.

Per això també, senyor Serra, ja ho vam dir en el seu moment, vam presentar una esmena de totalitat perquè tornara al Govern i perquè el Govern repensara i tornara a escriure, reescriguera el que era el projecte, perquè presentava qüestions que no ens agradaven, entre altres esta de gènere.

I per anar acabant, jo no sé quines oportunitats tindrem més en el curs d'este debat, perquè, el que he dit abans, no hi ha cap grup que haja tingut o s'haja recordat, deixem-ho així.
I si a la millor accepten alguna esmena puntual d'algun grup de l'oposició perquè les seues, tanmateix, no van reparar en la qüestió de gènere, avui ens assabentarem i serà la sorpresa del dia.
Perquè des del debat de l'esmena a la totalitat fins el dia d'avui ja hem viscut un altre moment de debat d'esta llei, que és totes, absolutament totes les esmenes parcials.
I allí no va brillar en cap moment la sensibilitat en esta qüestió.
Ara, si avui incidentalment accepten alguna esmena d'algun grup que porte llibrers i llibreres, bé, ho celebrarem, però serà una qüestió puntual.
Però la tara global és que el Consell ha presentat una llei masculinitzada en eixe sentit i per a nosaltres això, ara, encara estem a temps de superar-ho, depén de vostés.

Gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Senyor Colomer, ha de dir-li que el seu grup parlamentari no és l'únic que ha presentat esmenes en esta direcció.
Crec que vostés no són l'única oposició que hi ha, per sort, en la Comunitat Valenciana.
I que encara que no siguen moltes hi ha altres opcions diferents que els ciutadans poden tindre per a canalitzar les seues inquietuds diferents a les del Govern en estos moments en este Parlament.

Mire, l'únic grup que ha presentat una esmena com la de vostés és veritat que són vostés, els únics que han optat per l'economicisme, com vosté ha dit.
Ara, hi ha altres formacions polítiques que han optat per dur situacions clares i situacions concretes on creien que es donava eixa situació de millorar el llenguatge de gènere en la llei.
I li dic, i li dic: hui millorarem este text article per article, que és com s'ha de fer.
Tan de bo haguérem tingut a un grup majoritari de l'oposició que presentara esmenes en eixa direcció de manera seriosa, de manera compromesa, de manera casuística, destapant això que diu vosté, eixes dades.

Mire, en estos casos, jo crec que la impertinència ve de qui manifesta una falta clara de voluntat de vincular-se en estes qüestions.
I el tràmit parlamentari i el debat són per això, per enriquir els textos.
El tràmit parlamentari és per a millorar.
I vosté, com vosté ha dit, vostés han optat per les opcions economicistes.
I em pareix molt bé.
Eixa és l'oferta que mos fan en estos moments els socialistes valencians.
Opcions economicistes en eixes qüestions.

Si vosté haguera volgut optar de veritat per una postura de canviar i modificar la llei en estos supòsits, vosté haguera presentat una sèrie d'articles puntuals que afectaven a les qüestions que vosté denuncia.
I jo li dic que hui anem a aprovar situacions on eixos altres grups sí que han presentat, perquè creem que se poden millorar i enriquir.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Senyories, votació a l'esmena número 1.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 33 vots a favor, 43 en contra, cap abstenció, queda rebutjada l'esmena número 1.

Debat corresponent a l'esmena número 2, a l'article 1.
Esmena número 2, del Grup Mixt.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
agrupem en aquest moment per a la seua defensa les esmenes 2, 8, 15, 18, 65, 92, 97 i 101.

Aquesta agrupació correspon a un dels dos principis polítics que nosaltres defensem, i que estigueren fonamentant el debat anteriorment en l'esmena a la totalitat per les quals el nostre grup s'oposa a aquesta llei.
Aquest grup seria les esmenes que s'oposen a la finalitat de la llei o que canviarien la seua finalitat.
Partim primer per un criteri tècnic, que és el de l'economia legislativa.
Nosaltres pensem que no cal legislar quan no hi ha problema.
I al nostre país no hi ha problema del llibre castellà, no hi ha en absolut cap problema.

En el nostre país s'escriu, s'edita, es ven, es llig perfectament en castellà.
Perfectament.
En les dades del Ministeri de Cultura mateix diu que l'any 2000 el 76,7% de llibres, fullets, editats, registrats en el dipòsit legal, són llibres en castellà.
Per tant, nosaltres no entenem, pensem que l'article u, quan diu, quan comença a dir que el motiu d'aquesta llei, l'objectiu és fomentar el llibre, i es queda aixina, nosaltres pensem que és un sobreesforç legislatiu; en el nostre país no cal fer legislació per a fomentar el llibre en castellà, en absolut.

Per això, nosaltres, les nostres esmenes, plantejarien un canvi d'orientació de finalitat de la llei.
Per això aquestes esmenes plantegen clarament, rotundament i sense pal·liatius una proposta claríssima: ací cal fomentar, recolzar, difondre, editar, escriure i llegir en valencià.
Per això nosaltres voldríem que la llei fóra la Llei del llibre valencià, la Llei del llibre valencià i la Llei del llibre en valencià, perquè per a nosaltres no hi ha llibre valencià que no siga escrit en valencià.
Estem parlant de literatura, estem parlant de cultura.
No hi ha llibre valencià que no estiga escrit en valencià.
Eixe és el contingut de les esmenes.
Eixe és el contingut d'aquest bloc de les esmenes.
Perquè anem a donar més dades a la Cambra perquè hi haja una reflexió política en aquest moment de la sobirania del poble valencià.

Al nostre país solament es llig en valencià el 19%, solament es llig el 19% al nostre país en valencià.
I el que a nosaltres ens diu la nostra legislació, el que a nosaltres ens diu la nostra constitució, la nostra, la que fa que estem ací, l'Estatut d'Autonomia, és que si bé és cert que hi ha dues llengües oficials al nostre territori, cal una discriminació positiva de la llengua minoritzada, cal una discriminació positiva del valencià.
Això és el que diu realment l'article seté de l'Estatut d'Autonomia.

I per això, després, la Llei d'ús i ensenyament en valencià incidix en eixa línia, incidix en la necessitat de la discriminació positiva del valencià.
No en general, torne a dir, perquè ací el llibre castellà té molt bona salut, moltíssima, moltíssima bona salut.
Perquè ací ni se llig, ni s'escriu, ni s'envien els documents, ni l'administració mateixa envia els documents en valencià.
A casa, a ma casa arriben cartes de la Conselleria de Sanitat i arriben per duplicat, i dius: clar, una serà en valencià i l'altra serà en castellà.
I quan la lliges dius: no, si són les dos en castellà, però tampoc està en valencià per ninguna de les parts.
És a dir, açò és el que fa la realitat diària, quotidiana.

És a dir, estem cansats d'anar a qualsevol edifici públic i no hi ha.
.
.
Que ben pocs edificis tenen la senyalització en valencià!
, que ben pocs, que ben pocs.
Fins i tot els edificis públics.
Per tant, nosaltres pensem que una llei del llibre, que ve després d'eixe dictamen de cultura que fa possible l'Acadèmia Valenciana de la Llengua; que eixe dictamen del Consell Valencià de Cultura va al preàmbul de la Llei de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, ho diu claríssimament el dictamen.
Diu que sí, que fa falta una Acadèmia Valenciana de la Llengua, que hi ha que parlar i hi ha que buscar el consens normatiu.

Però sobretot el que fa incidència és que cal urgentment, urgentment, no discutir de normativa, sinó cal urgentment accions positives per aconseguir la normalització de l'ús social del valencià.
I fa tota una sèrie de propostes.
I ací ens ve una Llei del llibre, que genèricament diu que ens parlarà del llibre, que planteja que recolzarà el 50% l'edició, i per tant, tornarem a estar discriminant positivament perquè no partim de situacions iguals, ni molt menys, ni molt menys.

Torne a dir les xifres.
Solament es llig en valencià el 19% al nostre territori.
El 76,7% dels dipòsits legals són de llibres editats en castellà.
Per tant, la llei del llibre que cal, que necessitem en aquest moment, que caldria fer, és la Llei del libre valencià com a discriminació positiva.
L'altra, va a soles, no necessita del legislador, no necessita del foment, no necessita del recolzament, no necessita del recolzament.

A més, compta amb un immens mercat, compta amb un immens mercat el llibre en castellà.
Compta amb el mercat nostre propi, amb el mercat de l'Estat espanyol, i amb el mercat de tots els països que parlen i escriuen i lligen en castellà.
Compta amb un mercat de més de 350 milions de persones.
No és el cas de la nostra llengua, que té un mercat molt més reduït que no arriba a nou milions de persones.
*(Remors)*

Per tant, per tant, nosaltres, eixa línia d'esmenes, són afegir que l'objectiu és la promoció del llibre en valencià; que el que cal fomentar són els escriptors que escriuen en valencià, i que, efectivament, les editorials, els esforços de l'administració han de ser en eixa línia.

I vull.
.
.
ja ho he fet alguna vegada, però vull tornar-ho a fer avui en aquesta defensa d'aquestes esmenes.
Diu el preàmbul de la Llei de creació de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Diu el preàmbul: "Tenim dos llengües oficials en la nostra comunitat, el valencià i el castellà, ambdós realment usades pels ciutadans, encara que siga d'una manera descompensada entre elles.
Sortosament, el castellà és una llengua tan estesa i potent internacionalment que podem tranquil·lament promoure més i més l'ús del valencià entre nosaltres, amb la tranquil·litat que al costat coneixem una segona llengua, també nostra, que ens facilita la comunicació internacional sense haver de perdre així gratuïtament una part impagable de la nostra identitat com a poble diferenciat, la nostra llengua pròpia.
Seria vertaderament una llàstima però també una dimissió lamentable que per manca de diàleg o d'advertiment, o encara per una modernitat mal entesa, deixàrem passar l'ocasió de preservar la llengua que durant tants segles ens ha identificat com a valencians".

Jo assumisc eixe preàmbul perfectament.
Subscric el que va dir el dictamen del Consell Valencià de Cultura, que va fer possible el consens posterior de la Llei de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Però l'hem de subscriure tot, sencer.
Si no, ara, en una pretesa llei que va a fomentar el valencià, acabarà amb més discriminació per a la nostra llengua.
I efectivament, acabarà de manera intel·ligent, fent el que es pretén: que acabem tots escrivint, llegint i pensant en castellà.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula per al torn en contra, el senyor Serra.

**El senyor Serra Cervera:**

 

Amb la venia de la presidència.

Senyories.

En este cas, senyor Peris, vosté entendrà que no compartim l'esperit, no de la lletra de l'esmena, sinó de la seua intervenció, perquè lògicament estem en plans molt diferents i molt distints.
Mosatros, este grup parlamentari, preferix que la gent, que els ciutadans, que les dones i homes d'esta comunitat, escriguen i pensen com vulguen però en llibertat, però en llibertat.
I ahí tenim una diferència important.
Vosté ja té una preferència, mosatros la preferència volem que siga la llibertat.

Mire, jo l'he sentit a vosté i jo crec que vosté no se troba massa a gust en este Estatut d'Autonomia, en esta constitució que tenim els valencians vosté no està a gust.
Vosté ahí jo crec que se troba oprimit.
I lògicament, vosté pense que vosté està ací, i ha vingut a través del Grup Parlamentari Socialista, són els que han possibilitat la seua presència hui en esta Cambra de vosté i de la seua opinió i de les idees que vosté representa.

Mire, del debat a comissió a hui ja hi ha una cosa gravíssima.
Vosté deia en el debat en comissió que érem 12 milions, hui diu que som nou.
Jo no sé què ha fet amb eixos tres, no sé què ha fet, si se n'han anat a un costat o a l'altre.
Aleshores parlava de 12, hui ja parlem de nou.
És una reducció substancial.
Però bo, ja anem estant més d'acord.
De 12 milions a nou en 15 dies, lògicament, no sé les corrents migratòries en quina direcció han anat.
M'imagine que això haurà sigut un lapsus.

Però li dic una cosa.
Mire, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua mosatros la subscrivim tota, no el preàmbul, tota, de la primera lletra a l'última, i l'esperit de la mateixa el subscrivim íntegrament.
I esta llei que hui estem debatent ací no és la Llei d'ús i ensenyament del valencià.
Esta llei que hui estem debatent ací és la Llei del llibre, i del llibre valencià.
Ahí no estem d'acord, vosté té una concepció de llibre valencià totalment equidistant a la nostra, està totalment enfront a la nostra.
I em pareix bé, i em pareix bé.

Però mire, este grup parlamentari té molt clar que esta llei un dels objectius que té és recolzar el llibre i a la producció en valencià.
Per què?
Perquè reconeixem dèficits històrics, perquè sabem que hi ha una situació de desigualtat, i com sabem això, hem legislat en eixa direcció.
Mire, el llibre valencià queda protegit en esta llei en un nivell important i de manera significativa.
Vosté no està d'acord ni estarà d'acord en cap moment en això.
Però jo li dic i li assegure que està aixina.

La concepció de llibre valencià que mosatros tenim, i més avant tindrem ocasió de debatre-la, és totalment distinta, i per tant el plantejament que fem no té res a vore.
Però mire, mosatros recolzem el llibre en valencià.
I jo li dic una cosa, vosté vol una llei intervencionista, mosatros no volem una llei intervencionista, perquè la filosofia política del seu grup en este cas, o de la formació política que vosté representa, no té res a vore en la que mosatros som, en la que mosatros estem defenent.

Però vosté, vosté, té una visió jo crec que confusa i ressentida, en la qual al final la democràcia ha de ser la culpable i la responsable d'insensibilitats històriques cap a la llengua.
I jo li dic una cosa, pot haver hagut una insensibilitat històrica cap al valencià, però això no se soluciona amb una insensibilitat lingüística a la inversa.
Això se soluciona en sentit comú, en polítiques realistes, en un reconeixement de la realitat social, senyor Peris.
I això se fa amb acord, amb consens, parlant, debatent i arribant a acords al voltant de la llengua.
Com s'ha fet ací durant molt de temps.

Mire, la Llei del llibre la du este Govern perquè creem que fa falta regular un sector de manera sòlida.
Li reconeixem al sector del llibre un paper fonamental en el que és un dels patrimonis culturals més importants dels valencians, que és la producció literària valenciana.
I jo li dic, vosté estarà enfront d'esta llei, vosté estarà totalment en contra de la llei, però vosté no podrà deixar de reconéixer els passos que este Govern està fent en matèria de promoció del sector del llibre en el sentit més ampli.

Mire, les esmenes que vosté presenta no aporten res a la llei.
L'esmena no aporta res.
El missatge que vosté puja ací a la trona i diu sí que és diferent.
I jo li dic: mosatros hem mantingut una voluntat de diàleg i d'acord en la llei, com se manifestarà al llarg del debat, important, important.
Perquè sabem que estes lleis de dimensió cultural algú continua pensant que les té patrimonialitzades per temps *in aeternum*.
I això ha canviat, senyories, en estes Corts, este grup parlamentari té més legitimitat que ningú en estos moments.
I aixina ho han volgut els ciutadans, i aixina ho han volgut els ciutadans, per a dur endavant este tipus de polítiques i per a dur endavant este tipus de lleis.
I hui estem debatent un text normatiu referent al llibre on mosatros tenim molt clar dos coses: una situació de competència desigual que se dóna entre les grans superfícies comercials i les xicotetes llibreries de ciutat, i ahí volem recolzar al menut, i una situació de desigualtat de la producció literària en castellà i en valencià.

Mire, vosté ha parlat de dictàmens, jo li dic: hui la producció literària del valencià està en uns nivells com no havia estat mai.
Hui està millor que havia estat mai al llarg de la història d'esta llengua.
I vosté això no ho reconeixerà, però no ho reconeixerà perquè dir que sí al que jo estic dient seria dir que sí a l'acció que este Govern està fent en eixes matèries.

Senyor Peris, mosatros no anem a recolzar les seues esmenes i no anem a recolzar-les perquè la filosofia que vosté hui intenta aplicar als principis generals de esta llei és totalment distorsionadora de la finalitat que tenim, que és millorar la producció editorial.
Vosté ha obviat coses fonamentals que hem dit en esta llei i que estan escrites en esta llei i que van a aprovar-se en esta llei, i quan vosté mos diu que lògicament no recolzem la producció editorial en valencià, vosté no està parlant de manera correcta del que diu la llei.

Mire, vaig a llegir-li, per acabar, un article, el 5.
2, i vosté conteste'm si esta llei no se compromet de manera clara amb el que estem debatent: "Amb l'objectiu de promoure l'ús del valencià, la Generalitat, mitjançant la conselleria competent en aquesta matèria, potenciarà la producció editorial en aquesta llengua.
Amb aquesta finalitat elaborarà una línia d'ajudes que tindran caràcter anual i es regularan mitjançant una ordre de la conselleria competent en matèria de cultura".
A vosté li pot paréixer el que vullga, vosté parla del mercat.
I jo li dic: al mercat, sense les editorials compromeses i sense les editorials que tinguen un recolzament, no podrien haver obres ni llibres escrits en valencià, perquè el mercat és el que és, encara que vosté, d'una setmana per a l'altra, pot fer desaparéixer el 30 o 35% del mercat, en funció de no sé què.

Però, bé, senyories, jo crec que queda clar que el Grup Parlamentari Popular no va a recolzar la seua proposta, no va a recolzar les seues esmenes, i que entenem que lògicament vosté ha confós, ha confós totalment l'objectiu d'esta llei, la missió d'esta llei que era molt clara: regular el sector del llibre en la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Jo no esperava que el PP recolzara les meues esmenes, efectivament.
Ni tampoc m'agrada l'Estatut d'Autonomia.
Té vosté raó.
Ni esperava que el PP recolze les meues esmenes.
Quan se parla d'esmenes ideològiques, evidentment, no parle d'esmenes que se poden acceptar, esmenes puntuals o tècniques, perquè aixina em preocuparia, em preocuparia si vosté m'havera acceptat aquestes esmenes.
Partiria d'una anàlisi de la realitat històrica i política del País Valencià molt errada al llarg de la meua vida personal i política.

Perquè, clar, vostés són els que guanyaren la batalla d'Almansa.
Clar!
Són els representants dels que guanyaren la batalla d'Almansa.
*(Remors)* I per això, i per això.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
vosté s'atrevix a dir que al llarg de la història hi ha hagut una "insensibilitat" pel valencià.
Perdone, senyor portaveu del PP, al llarg de la història hi ha hagut una massacre del valencià del nostre poble!
Al llarg de la història hi ha hagut un decret de la batalla d'Almansa que per decret, "por el justo derecho de conquista", se van llevar les lleis i llibertats del nostre poble i la nostra llengua!
*(Remors)* Com que una insensibilitat?
!
Però no va acabar fa 300 anys.
Va acabar quan va acabar la dictadura de Franco.
És a dir, que ací el valencià torna a l'escola a partir de 1983.
No estem parlant de fa 300 anys.
No estem parlant de fa 300 anys.
Estem parlant de fa quatre dies.
I que vosté a això diga que és que hi ha hagut una insensibilitat.
.
.
Hi ha hagut una prohibició!
Una il·legalització de l'ús oficial del valencià!
Que massa ha fet aquest poble per a mantenir-lo.
Massa ha fet.

Per això, clar que som intervencionistes.
Evidentment.
La cultura o la fan els que poden pagar-la o la fa l'Estat per als que no poden pagar-la.
Clar que som intervencionistes!
I clar que ho diguem.
Ací no cal una llei del llibre en castellà.
Ací cal una llei del llibre en valencià, per a recuperar, si es pot alguna vegada, si es pot alguna vegada, eixe endarreriment de 300 anys, no d'insensibilitat; d'il·legalització, de prohibició!

Eixe és el problema del nostre poble i de la nostra llengua.
Per això solament és un miracle, és un miracle que el 19% llisca en valencià!
És un miracle.
I això és el que cal, una discriminació positiva del valencià.
Com que no canvia l'esmena?
L'article 1 de vostés clarament diu "per al llibre" i la nostra "per al llibre valencià".
És completament diferentíssim.
És una paraula, evidentment, una paraula, una paraula que és tan diferent en un concepte com el de llibertat i dictadura.
Clar que hi ha en una paraula molta diferència, moltíssima!

I, evidentment, no estic d'acord amb l'Estatut d'Autono-mia, no estic d'acord, però sí que estic d'acord amb eixe preàmbul del Consell Valencià de Cultura.
I vostés el posen en la llei per a després no complir-lo.
Perquè, efectivament ­i li ho torne a dir i li ho he ensenyat­, arriben dues cartes a casa d'un usuari de la sanitat i les dues són en castellà.
Eixe és el foment del valencià de l'administració del PP.

I, evidentment no esperava que voten les esmenes, clar, ja ho veu, l'anàlisi històrica que hem fet sempre és errònia.
No, no.
Està clar.
Els guanyadors de la batalla d'Almansa continuen volent.
.
.
amb l'excusa que van a fomentar el llibre, farà una línia d'ajudes.
.
.
Eixe és tot el seu esforç.
Una línia d'ajudes per a llibres valencians.
Ja vorem si tenen alguna paraula que se'ls escape i diguen "servei" i no "servici", ja vorem si ho subvencionen.
Ja parlarem d'això.
Ja parlarem a més d'això.
No siga que no utilitzen la lexicografia "genuïnament" valenciana i acaben tampoc sent llibres en valencià.
Eixe és el problema segon, però d'això parlarem en el proper bloc.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

Amb la vènia de la Presidència.

Senyories.

Senyor Peris, jo estava convençut que vosté no estava a gust amb este Estatut d'Autonomia, amb la nostra constitució com a valencians.
I això és molt perillós, no trobar-se a gust amb este tipus de normes.
Una altra cosa és que vullguem millorar-les, altra cosa és que vullguem caminar cap endavant, però jo crec que la batalla d'Almansa si se pergué va ser gràcies a molta gent que no estava d'acord amb el que se diu en l'Estatut d'Autonomia.
I ahí vosté ha fet un flac favor.

Mire, al llarg de la història d'este poble vosté podrà defensar el que vullga i podrà tindre els criteris que vosté crega més convenients.
Jo li dic a vosté una cosa molt clara: hi ha hagut una situació d'insensibilitat cap al valencià que ha segut una realitat.
I la hi ha hagut mirant-la cap al passat.
Vosté ha posat l'ull 300 anys darrere.
Vosté ha buscat els principis fundacionals.
Jo he parlat d'una realitat molt més propera, d'una realitat de 25 anys, d'una realitat molt més pròxima a mosatros.

Jo li dic que esta llei ajudarà a això.
Però esta llei no té eixa finalitat.
Esta llei reconeix la situació de discriminació que patix una producció literària enfront de l'altra.
I esta llei pretén ajudar i equilibrar.
Però tenim dos formes molt distintes de vore el mateix problema.
Vosté és intervencionista.
Vosté vol canviar les coses de la forma que siguen, de la forma que siguen.
Jo li dic a vosté una cosa: la visió de la cultura que vosté ha plasmat hui ací és pobra.
Vosté dir que hui a la cultura soles accedixen els que tenen possibilitats econòmiques, això és fals.
Això no respon a la realitat i això l'única cosa que mostra, l'única cosa que demostra de manera contínua és la separació que n'hi ha entre alguns sectors polítics i la societat, i la proximitat que n'hi ha entre uns altres i la societat mateixa.

Mire, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, ja li he dit, tota, de la primera lletra, a l'últim punt, tota, perquè vam estar en la seua concepció i vam estar amb altra formació política que vosté fins a no fa molt compartia amb ells projecte parlamentari.
I li dic una cosa, li dic una cosa, senyor Peris, mosatros l'Estatut podrem avançar tot el que siga, però sempre estarem al costat d'ell i sempre estarem a gust amb l'Estatut, perquè és una bona norma per a tots els valencians, perquè ens ha donat molt bon resultat en els últims anys.
I si vostés no se troben a gust serà per altres complexos, serà per altres qüestions que miren cap arrere, en una situació d'inferioritat pel que siga.
Però ja li ho dic: en esta comunitat, que som quatre milions i escaig de ciutadans, estem molt a gust amb este Estatut i estem disposats a caminar cap endavant.

Però, ja li dic que vosté té una concepció molt distinta a la nostra.
Vosté dia que eren 12, ara diu que som 9, i jo li dic que mosatros no estem en eixa dinàmica.
I esta llei és una llei per a la Comunitat Valenciana, per a les dones i els hòmens d'esta comunitat i, en concret, per a qui representa el sector del llibre, per a tots els actors que estan fent possible eixa realitat cultural.
I ahí anem a estar, al costat d'eixa gent.
I jo crec que hui, el text legislatiu que hem dut i que estic convençut que millorarem al llarg del debat, va a ser un text que servirà de manera àmplia per a la finalitat que, lògicament, mos hem marcat amb els objectius de la llei.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Senyories, votació agrupada, si no hi ha inconvenient, de la 2, 8, 15, 18, 65, 92, 97 i 101.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 35 vots a favor, 44 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Defensa de l'esmena número 3, del Grup Parlamentari Esquerra Unida, a l'article 1.

Té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

En Esquerra Unida hi ha aspectes de l'Estatut que no ens agraden i volem canviar-los.
Lluitem i treballem per canviar-los i per modificar-los.
Esquerra Unida no va votar a favor del procés de constitució de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua i Esquerra Unida considera que el valencià ha estat prohibit, perseguit i s'ha intentat que desapareguera.

Nosaltres pensem que actualment i venint d'eixa situació de prohibició, el valencià necessita i requerix de molta potenciació.
Requerix que els poders públics realment li donen un suport i discriminen positivament aquells aspectes on el valencià pot ser rellevant.
Per tant, en el tema del llibre considerem imprescindible i necessari que es faça i quede explícita una discriminació positiva respecte al llibre en valencià.

En eixe sentit és en el que van bastants de les esmenes que hem presentat a aquesta llei i, per començar, el que volem és que en l'article 1 no soles es parle de recuperar el valencià sinó que es parle també de dignificar-lo, de donar-li una categoria literària, que forme part de tota la vida pública i dels usos més nobles, podríem dir.
Que no siga el valencià simplement eixa consideració d'un ús popular, sinó que tinga una utilització en el llibre i, per tant, que no només se pretenga recuperar-lo sinó dignificar-lo, donar-li força i donar-li puixança.

Per això, també volem que els poder públics treballen i elaboren materials escolars per a cobrir tot eixe camp que poden no cobrir en algun cas empreses privades.
Nosaltres pensem que cal investigar i realitzar nous materials escolars, pensem que s'ha de dotar convenientment el programa i pensem que en este camp és important la promoció, potenciar l'ús i ensenyament del valencià.
Però, fonamentalment, i esta és una esmena que considerem clau, el que pensem és que cal donar suport i potenciar l'actuació i les accions dels autors en valencià.

L'obra literària en valencià, sabem que està en situacions de pitjor condicions que la de castellà, sabem que el mercat no és tan ampli, sabem que no ha tingut el recolzament públic i s'ha basat tota la seua defensa i tot el seu manteniment durant segles, s'ha basat simplement en la força de molta gent del poble que li ha donat suport i l'ha seguit emprant i l'ha seguit escrivint i l'ha seguit conservant.

Per tant, nosaltres pensem que els autors d'obra en valencià han d'estar especialment potenciats i han de tindre un suport específic per part dels poders públics.

Hi han uns altres aspectes de la llei que a nosaltres ens agradaria canviar.
Potser alguns són més tècnics i alguns són més ideològics, però pensem que tots són importants per a millorar esta llei.
Nosaltres no trobem que l'article 2, quan parla de l'àmbit d'aplicació de la llei, no diga que s'aplicarà al llibre.
És absurd que una llei del llibre, quan diga l'àmbit d'aplicació diga que s'aplicarà a les publicacions periòdiques o no.

Anem a vore, si és una llei del llibre, s'aplicarà en principi al llibre i a les publicacions periòdiques o no.
I pensem que és important nomenar l'àmbit d'aplicació, que també afecta els agents, les persones, els professionals, que van a treballar en l'àmbit del llibre.

Se legisla en aquesta llei sobre les editorials, se legisla sobre les distribuïdores, se legisla sobre les llibreries.
.
.
Per tant, nosaltres pensem que en l'àmbit d'aplicació d'aquesta llei també entren els professionals que es dediquen a les activitats del llibre.

Cal també, al nostre entendre, un suport explícit, un suport als professionals i un estudi clar de quines són les necessitats i de quines són les circumstàncies del llibre en el País Valencià.
Nosaltres, per tant, proposem que la Generalitat realitze i subvencione investigacions i estudis sobre els diversos aspectes de la realitat del llibre, volem que eixos estudis servixquen per a potenciar, per a guiar els programes propis de la Generalitat, i perquè servixquen també per a guiar les actuacions dels professionals implicats.
Per tant, considerem necessari que la Generalitat realitze i subvencione estos estudis per a posar-los a l'abast dels professionals i per a utilitzar-los en la seua planificació.

I, finalment, nosaltres volem també defensar clarament els drets d'autor.
Els autors mai van a tindre una possibilitat de viure de la seua activitat, una possibilitat que realment la seua activitat els produïxca uns certs recursos per a poder seguir dedicant-se a ella, si els drets d'autor realment no estan estrictament defensats.

Per tant, nosaltres, quan llegim en l'article 4 que la Conselleria simplement pretén sensibilitzar l'opinió pública pel que fa a qualsevol iniciativa que lesione els drets d'autor, nosaltres pensem que ha de ser molt més que sensibilitzar.
Ha de ser sensibilitzar i procurar que la gent rebutge qualsevol iniciativa que lesione els drets d'autor.
En eixe sentit, nosaltres pensem que caldria introduir eixe aspecte, que les iniciatives que lesionen els drets d'autor seran rebutjades per la població, perquè els poders públics van a fer el possible perquè aixina siga.

Clar, dins dels mateixos centres administratius també es produïxen lesions als drets d'autor, també es fotocòpien llibres, també es fa ús inadequat de la reproducció i, per tant, també se lesionen els drets d'autor dins del mateix àmbit de l'administració.
I per això nosaltres pensem que la Generalitat Valenciana ha d'elaborar instruccions específiques i materials de sensibilització perquè dins de les seues dependències no es lesionen els drets d'autor, no es faça un ús abusiu de les fotocòpies.

Per tant, nosaltres pensem que estos aspectes de dignificació del valencià, de potenciació del valencià, d'aclarir quin és l'àmbit d'aplicació d'aquesta llei i, finalment, de defensa dels drets d'autor i de potenciació dels autors que fan la seua obra en valencià, pensem que són unes esmenes positives per a millorar d'una manera significativa la llei que ha presentat el Govern de la Generalitat Valenciana.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula, per al torn en contra, l'il·lustre diputat, senyor Ortega, del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señores diputados.

Señor Cardona.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, pregue silenci, per favor.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

 

Comenzar este debate con ánimo de consensuar, de transaccionar el mayor número de enmiendas posibles, y en eso me uno a la presidenta de la comisión cuando ha dicho que espera y desea que en el debate de hoy podamos alcanzar un amplio acuerdo.

Supongo, pienso, deseo, que Izquierda Unida tenga ese mismo deseo y como resultado de ello tuviésemos un enriquecimiento de esta ley del libro.

En primer lugar, vamos a hablar de los artículos 1, 2, 3 y 4.
El señor Cardona ha expuesto aquí, y en sus enmiendas, los deseos de su grupo, y estoy dándome cuenta de que, efectivamente, coincidimos en muchos de ellos.
Habla del soporte de la administración, de la discriminación positiva hacia el valenciano, de dignificar literariamente el idioma valenciano.
.
.
En este caso, yo quisiera hacer unas consideraciones también.

La oposición piensa que la Ley del libro es un apéndice, una venda a la Ley de uso del valenciano, y no es así.
Es una ley propia que pretende abordar la normativa de un sector que tiene muchos más aspectos que la cuestión del valenciano.
Desde luego, debe de ser coherente, como cualquier sistema jurídico, con la Ley de uso, pero no reducirse en una mera aplicación suya en el campo del libro.
Es una ley coherente con la Ley de uso, porque reconoce la necesidad de una discriminación positiva del libro en valenciano.
Ya tenemos una coincidencia.

La práctica de conculcar los derechos de autor, a lo que se ha referido el señor Cardona, está muy extendida en la sociedad, es verdad.
Pero el único remedio contra esto que puede encarar esta ley es la sensibilización.
Es imposible coaccionar a la sociedad en cada uno de sus miembros y en su conjunto por cometer estas prácticas.
La ley quiere comprometer a nivel valenciano con la realización de campañas destinadas a sensibilizar a la opinión pública.

Estas campañas deben afectar también a las prácticas incorrectas que se hacen en la propia administración.
Pero en una ley no pueden entrar en las normativas que se cursan año tras año desde los centros directivos en este sentido, ni puede darse por sentado que la propia administración viola la ley.
No es cierto que se pueda cumplir la ley sin ayudar a un autor que escribe en valenciano.
La mejor manera de ayudar al autor que escribe en valenciano es dando facilidad para que edite en valenciano, y eso es lo que hace la ley al reconocer que apoyará especialmente al libro editado en valenciano.
Lo que no puede, desde luego, es decir al autor en qué idioma ha de escribir, ni inclinarlo a que elija o a que dirija su proceso creador hacia un idioma determinado.

Como ve, señor Cardona, por lo que yo acabo de decir, hay una gran coincidencia en todo lo expuesto por usted en esta tribuna referente a los cuatro primeros artículos de la ley.
Hay alguna enmienda en donde no vamos a estar de acuerdo, por ejemplo, en la enmienda sobre el artículo 2, la enmienda número 6, que pensamos que en la ley está mejor redactada, está más clara, el texto es mejor el de la ley, a nuestro entender, y pensamos que esa enmienda no aporta nada.

También pensamos que la enmienda 11, "investigar y estudiar los aspectos que rodean al libro y ponerlos al alcance de los profesionales" es la tarea que recomienda la ley al Consejo Asesor del Libro.
De todas maneras, en la réplica podemos.
.
.
*(Pausa)*

Ah, bueno, pues bien, el señor Cardona quiere que sea un poco más explícito.
Bien, pues estamos dispuestos a transaccionar las enmiendas 3, que corresponde al artículo 1, la 11 y la 12, que corresponden al artículo 3; y una enmienda también al artículo 4.
.
.
, una transaccional podríamos hacer sobre la enmienda 14 y sobre la 21.

Nada más, no tengo nada más que decir.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ortega.

Hi ha una petició de transacció d'unes esmenes per part del Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Sí, senyora presidenta.

Bé, senyor diputat, evidentment, acceptar la proposta de transacció.
Li demanava una miqueta això, que oferira o no una transacció, perquè com vosté sap, el Partit Popular i Esquerra Unida han parlat d'aquesta llei i han arribat a.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
determinats acords, i, per tant, estava esperant, doncs, la seua oferta de transacció, que, evidentment, s'ha de produir ara, per a arribar als acords explícits que pugam.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Camarasa, deje intervenir, por favor, al señor Cardona, que apenas le oímos.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, només era això, anem a transaccionar.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gracias, señora Cardona.

Por lo tanto, se suspende la sesión por diez minutos, para esas transaccionales.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 48 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 33 minuts)*

*(Ocupa la Presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi i Diego)*

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, reprenem la sessió.

D'este bloc d'esmenes d'Esquerra Unida, s'han presentat quatre transaccionals que vaig a llegir a continuació, que diu el següent.

"A la Mesa de les Corts Valencianes.
Els portaveus dels grups parlamentaris sotasignants, a l'empara de l'article 116.
3, del Reglament de les Corts Valencianes, presenten la següent esmena transaccional a l'esmena número 3, del Grup Parlamentari Esquerra Unida, al Projecte de llei del llibre.
Esmena de modificació a l'article primer: Substituir el text pel següent:

Article primer.
Finalitat de la llei.
La present llei té com a objectiu definir un marc jurídic per a promoure la creació, edició, distribució, venda i difusió del llibre, el foment de la lectura, la regularització del depòsit legal en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, així com aplicar al sector del llibre les previsions estatutàries d'especial promoció i respecte a la recuperació i dignificació literària del valencià.

Corts Valencianes, 5 de juny de 2002".
­És que està escrit en castellà i estic llegint-ho en valencià.
­ Firmat pel Grup parlamentari Popular, pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià; i pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, a efectes de tramitació, i pel Grup Mixt a efectes també de tramitació.
D'acord?
*(Pausa)*

Senyories, llegida l'esmena de modificació, iniciem la votació.
Senyories, comença la votació.
El resultat és el següent: presents, 69; sí, 48; no, 18 ; abstencions, 3, i nuls, no cap.

Continuem amb la dos.
"A la Mesa de les Corts Valencianes.
Els portaveus dels grups parlamentaris sotasignants, a l'empara de l'article 116.
3, del Reglament de les Corts Valencianes, presenten la següent esmena transaccional a l'esmenes números 11 i 12, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, al Projecte de llei del llibre.
Esmena de modificació.
Article 3.
Substituir el text pel següent:

Article 3.
Plans i programes.

1.
A fi de programar i coordinar les mesures de promoció del llibre i el foment de la lectura prevists en la present llei, la Generalitat, a través de la conselleria competent, elaborarà i aprovarà, prèvia audiència dels col·lectius afectats, plans i programes d'actuació anuals o plurianuals, amb la dotació pressupostària adequada.
­Muchas gracias, señor vicepresidente segundo­

2.
La Generalitat realitzarà investigacions i estudis sobre els diversos aspectes que envolten al llibre i la lectura per posar-los a l'abast dels professionals implicats i per a basar els programes i plans propis.

Corts Valencianes, 5 de juny de 2002".

Firmat pel Grup Parlamentari Popular, firmat pel Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià; a efectes de tramitació, Grup Parlamentari Socialista­Progressistes i el Grup Mixt, als mateixos efectes de tramitació.
D'acord, senyories?
*(Pausa)*

Com estem tots d'acord, senyories, anem a començar la votació.
Comença la votació.
El resultat és el següent: presents, 69; sí, 44; abstencions, 24; no, 1; nul, 0.
Per tant, queda aprovat.

Continuem amb la número tres.
El preàmbul, si els pareix a les seues senyories, és el mateix que les anteriors.
Per tant, el done per llegit i reproduït.
Passem a l'article 4.
1.
"Substituir el text pel següent:

1.
La Generalitat, a través de la conselleria competent, promourà aquelles accions que tendisquen a sensibilitzar l'opinió pública a favor dels drets dels autors i que promouran la identificació i rebuig de qualsevol iniciativa que lesione els seus drets.

Corts Valencianes, 5 de juny de 2002".
Firmat pel Grup Parlamentari Popular, Grup Parlamentari Esquerra Unida, Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, i el Grup Mixt únicament i exclusivament a efectes de tramitació.

Senyories, anem a començar la votació.
Senyories, s'inicia la votació.
El resultat és el següent: presents, 72, sí, 71; no, 1; abstencions, 0; i nuls 0.
Queda, per tant, aprovada.

La quatre i última.
El preàmbul el mateix que.
.
.
 *(Pausa)* No és el mateix que les anteriors.
Per tant, vaig donar lectura exacta.

"Els portaveus dels grups parlamentaris sotasignants, a l'empara de l'article 116.
3, del Reglament de les Corts Valencianes, presenten la següent esmena transaccional a l'esmenes números 20, 57, 66, 76, 78, 86, del Grup Parlamentari Esquerra Unida, al Projecte de llei del llibre.
Esmena d'addició a l'article 4.
Afegir un nou punt amb el següent text:

4.
Amb objecte de promoure l'ús del valencià, la Generalitat, a través de la conselleria competent en esta matèria, potenciarà els autors en esta llengua.

Corts Valencianes, 5 de juny de 2002".
El firmen el Grup Parlamentari Popular, el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, el Grup Parlamentari Socialista, i el Grup Mixt a efectes únicament i exclusivament de tramitació.
D'acord, senyories?
*(Pausa)*

Anem a començar la votació.
S'inicia la votació.
El resultat, senyories, és el següent: sí, 73; i la resta són zero.
Per tant, queda aprovat per 73 vots.

Per a coneixement dels grups, esta Presidència dóna les instruccions al lletrat perquè fotocopien les esmenes i siguen repartides als portaveus.
.
.
*(remors)* i als membres també de la Mesa.

I ara, senyories, mos queda l'esmena número 6.
Per tant, com no estava inclosa en l'anterior, anem a procedir a votar-la.
Senyories, comencem la votació.
S'inicia la votació.
El resultat és el següent: presents, 74; sí, 30; no, 44; abstencions no cap; nuls no cap.
Per tant, queda rebutjada.

Continuem amb les esmenes números 4, 5, 9 i 10.
L'il·lustre diputat d'Esquerra Unida del País Valencià.
.
.
no intervé en esta ocasió, i el que intervé és el senyor Colomer, que té deu minuts de temps, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
*(Remors)*

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Anem a agrupar les esmenes que fan referència al capítol I del projecte de llei, números 4, 5, 9 i 10.

Totes elles fan referència a una de les qüestions medul·lars per a nosaltres que presenta el projecte de llei.
Afecten al que seria l'ànima d'este projecte i que té a vore, com ja saben les seues senyories, amb el tema del valencià, amb el tema del foment del valencià i d'entendre que el que ha de fer este parlament valencià, les Corts Valencianes, i sobretot el que ha de fer el Govern Valencià, és legislar a favor del llibre, a favor dels creadors.
Tots els creadors necessiten el recolzament, l'alé governamental, però especialment aquells que ho fan en valencià.

Totes les comunitats autònomes amb llengua pròpia que han fet algun tipus de normativa per a preservar i per a defendre el seu sector del llibre, han explicitat claríssimament que estan defenent el llibre en la seua llengua autòctona.
Totes, menys la nostra comunitat, si el dia d'avui no som capaços de capgirar la intenció, la lletra i l'esperit que ha presentat este Govern Valencià.

El projecte, per tant, perd l'oportunitat, de manera que renuncia a assumir el que és la lluita contra la desigualtat en què es troba el valencià respecte el castellà.
Nosaltres pensem que aquesta no pot ser una llei del llibre sense més, no pot ser una llei del llibre neutral, no pot ser una llei del llibre conformista.
És evident, perquè l'Estatut ho sanciona i perquè tots estem d'acord, que la nostra és una comunitat bilingüe, però reconeixerem també, d'una manera immediata, que desigualment bilingüe, injustament bilingüe.
Hi ha una situació de simetria en la qual ara ens disposem a legislar, però no per a avançar cap a la simetria, que és l'objectiu preferent, és l'objectiu prioritari.
Sense eixe objectiu com a horitzó fonamental per a arribar, és per a nosaltres innocu treballar aquesta llei, i estem aquí fent un exercici vertaderament irrellevant.

Va haver un diputat que ja no està entre nosaltres, molt culte, molt il·lustrat, que algunes senyories recordaran, portaveu també de cultura, el senyor Jesús Huguet, que quan parlava d'aquestes qüestions feia referència, posava l'exemple, que en comissió ja el vàrem explicar*, (remors)* posava l'exemple d'una.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, pregue silenci, per favor.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

.
.
.
d'una competició entre Carl Lewis i un discapacitat físic, i deia que això no era una prova atlètica sinó que era una injustícia.
Perquè és evident que si no hi ha igualtat d'oportunitats en origen, no té cap sentit parlar, conforme s'ha parlat estos dies, i en el debat d'este matí i en el debat el dia de la comissió, que partim d'una possibilitat de donar llibertat per a triar la gent puga llegir en una llengua o en una altra, partim d'una mena de Parnaso idíl·lic on tot està simètricament calibrat i és únicament el regne de la llibertat el que impera perquè puguem triar.
Eixa realitat és fantasia pura.
A més, fantasia de la roïna, fantasia de la falsa.

De manera que la llei o és un instrument de correcció o és un instrument de compensació o és un instrument intervencionista.
Perquè ja me diran vostés tant que s'ha satanitzat aquí la paraula *intervencionista*, que ens diuen que les nostres esmenes volen intervindre, ja me diran vostés en una situació d'asimetria, una situació de desigualtat, per tant, una situació d'injustícia, com es resol sense intervindre.
Quedant-se a la grada?
Quedant-se en la paralització?
Donant per bo?
Certificant que el que hi ha és correcte?
És evident que cal intervindre.
I si la llei no ho fa, no únicament se situa en la senda de la lluita per la igualtat, per la defensa de la llengua amenaçada i tal, sinó que se situa precisament en front.
La llei deixa de ser un instrument positiu i es converteix en un autèntic entrebanc per a garantir que de veritat siguem una comunitat bilingüe.

Nosaltres pensem que moltes vegades escoltem que fins i tot el castellà, que té 400 milions de parlants al món, fins i tot està amenaçat.
Què hem de dir del valencià, que som els que som?
Vull dir, en eixe sentit sols nosaltres, sols este Parlament d'aquí, sols nosaltres i sols este Govern, el d'aquí, està en disposició i en el deure moral i polític institucional i cultural de legislar en la línia que ho hem dit.
El que dóna vigor i alçada a una llengua és la seua producció literària i és la seua projecció en eixe sentit.

També hi ha un altre grup d'esmenes en les quals demanem que els agents, els membres del sector, dels diversos, per dir-ho així, subsectors del món del llibre, no sols tinguen audiència, que és el gran privilegi que reserva el projecte de llei per als interlocutors, la capacitat que el Govern els done audiència.
Nosaltres pensem que estem davant d'un sector que, probablement com cap altre sector, no està cansat de participar, no està esgotat de contribuir, sinó que està ansiós precisament de lluitar, de col·laborar per tal de garantir un futur i de construir un futur molt més digne.
Per tant, nosaltres sí que demanem que siga una llei que intervinga.
La paraula *intervencionista* tal vegada connota massa coses negatives, però vostés ja entenen el missatge que hi ha darrere, que és el que nosaltres portem aquí: s'ha d'intervindre en el sentit d'actuar, de deixar la passivitat, de fer una opció, una opció preferent, una opció prioritària, que és la del valencià.
No es pot fer abstracció històrica com si res no haguera passat, i abans ja s'han esmentat alguns episodis.
La política de terra cremada contra el valencià aquesta llei en el segle XXI en què estem l'ha de combatre i l'ha de compensar, i la nostra contribució a l'hora de proposar iniciatives són aquestes esmenes.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat senyor Colomer.

L'il·lustre diputat senyor Serra té la paraula.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Amb la vènia de la Presidència.

Senyories.

En primer lloc, senyor Colomer, vosté ha donat ací una afirmació que no s'ajusta a la realitat i que crec que és obligació del nostre grup rebatre, i és dir-li: no hi ha cap comunitat autònoma amb llengua pròpia que tinga una llei del llibre, som la primera, som la primera comunitat que ha legislat sobre això.
Sap què vol dir això?
Sap què vol dir?
Que la comparativa que vosté ha fet no era precisa.

Mire, esta llei clarament ­i li ho dic perquè conste en el *Diari de Sessions* i li servisca­ discrimina positivament el valencià al llarg del seu articulat, en l'esperit de la llei i en la seua forma.
El llibre en valencià en esta llei té més possibilitats i més oportunitats que el llibre en castellà, i això és una realitat.

Hui no és el debat, perquè esta no és la Llei d'ús i ensenyament del valencià, és la Llei del llibre, és la Llei del llibre valencià, en la definició més àmplia que se puga fer, i li ho he de dir: vostés vénen ací a reivindicar un paper d'esta llei que no és el que li correspon.
Vostés volen que esta llei faça una missió que no és la que es té encomanada.
Mire, la realitat sociolingüística d'esta comunitat és la que és, i vostés li donen l'esquena contínuament a eixa realitat.
I això és la seua responsabilitat, senyor Colomer, eixa és la responsabilitat del seu grup.

Mire, vosté ha parlat ací i ha posat una comparació, que ja l'havia gastada, entre un famós atleta americà i una persona amb una discapacitat.
La mateixa comparació li podríem fer entre un govern del Partit Popular i un govern del Partit Socialista, serviria igual, i vosté podria arribar a la mateixa conclusió.
La mateixa situació de desigualtat i d'injustícia seria, igual.
Mosatros hem dut esta llei, mosatros hem tingut el coratge polític de dur-la, de negociar-la amb un sector abans, amb un sector professional important, i dur ací un text legislatiu que va a servir als usuaris als quals va dedicada.

Parla de la asimetria, i jo li dic una cosa: eixos conceptes que jo crec que alguns visionaris del seu partit en altres territoris estan vullguent buscar de configuracions asimètriques de tot, ací no se dóna.
Ací hi ha una llengua que és minoritària, i tots ho sabem, però per eixa mateixa raó no anem a estar fustigant-mos històricament amb el fet que la llengua és minoritària i que totes les culpes d'esta situació la tenen tots els temps passats.
Anem a caminar cap endavant, anem a caminar de manera seriosa, i s'han donat en els últims anys passos importants.

A mi m'ha agradat una cosa que ha afirmat ací hui, i ha dit que som els que som i que este Govern governa per als seus conciutadans.
Mire com són les casualitats!
En el debat en comissió vosté fea referència que també som 12 milions, igual com dia un antic membre del seu grup parlamentari que hui està en el Grup Mixt i que tenen la mateixa concepció que som 12 milions.
I això no és aixina.
Estem legislant i regulant per a quatre milions de ciutadans, per a valencianes i valencians, no per a ningú més.
I jo crec que eixa concepció, eixa concepció que vostés tenen d'esta comunitat de 12 milions o de la comunitat fictícia que siga és allò que a vostés els obliga moltes vegades a dur estos debats i en la situació que ho duen.

Estem parlant de la Llei del llibre valencià, allò que comporta: regular un depòsit legal, allò que va a significar per als autors, per als distribuïdors, per als llibrers, per als bibliotecaris.
D'això estem parlant en esta llei.
I damunt diem que discriminem positivament el llibre en valencià, però el llibre en valencià és una part del llibre valencià.
El llibre valencià també és llibre editat en castellà.

Mire, al final d'estos debats l'important és que a la societat li arribe quines són realment les propostes i les defenses que fa cada grup.
Jo crec que vosté s'ha adonat que s'equivocà reivindicant els 12 milions en comissió, i hui ha vullgut reubicar políticament el seu discurs ací dient que no, que som mosatros qui legislem per a mosatros.
Però al final, entre vostés i el Grup Mixt no hi han diferències, perquè hi han qüestions de fons que són les mateixes, hi han qüestions originàries que són idèntiques.
I això els situa a vostés en un marc molt delicat políticament.

Mosatros parlem en la llei de la participació, i quan diem "la participació" estem parlant dels agents implicats.
I això és una cosa que quan vullga comparem la participació i el diàleg que este Govern està donant a agents socials, a agents que tinguen alguna cosa a dir i que representen algú front al que feen els governs socialistes.
És una marca de la casa treballar els textos legislatius, quan vénen ací ja amb un grau de consens, amb un grau d'acord previ important.
I eixa diferència ha existit en totes les lleis que hem dut a esta Cambra, i això marca diferències d'estil, d'estil parlamentari i d'estil polític, de vore com s'ha de configurar l'activitat legislativa.

Miren, jo crec que a vostés del seu debat veig que els costa molt reconciliar-se amb la societat valenciana en moltes coses històriques, i que haurien d'aprofitar estos marcs parlamentaris per a caminar de manera seriosa en eixa direcció.
I van passant els temps i vostés no ho fan, i els ciutadans s'adonen.

Hui les esmenes que vostés mos han dut ací no enriquixen per a res el text, per a res.
Vosté creu que no s'està donant participació?
Mire, en esta llei regulem per primera vegada un consell assessor del llibre, a on tots els que tenen alguna cosa a dir en esta matèria van a estar presents, i a on tots els que tenen alguna cosa a aportar van a participar en la política del llibre en la Comunitat Valenciana.
I resulta que hui estem duent una llei que ve a donar-li un marc legislatiu i un marc legal, amb el rang de llei que es mereix, a l'activitat que està fent este Govern amb la política del llibre.
I vosté, senyor Colomer, sap que això és una realitat, i és una realitat que ha canviat de manera substancial de 1995 a hui allò que es fea abans i açò que es fa ara.
I és una cosa a què hem de recórrer perquè la llei puga comparar, perquè al final el ciutadà no té més referències que el que feen els governs socialistes en l'autonomia de la Comunitat Valenciana i el que fan els governs del Partit Popular en esta comunitat autònoma, perquè no tenen un altre marc referencial a on mirar.
Podran mirar altres comunitats.

Però li dic: en estos moments hem dut una llei que defensa el valencià, però no és una llei d'ús i ensenyament.
Vostés ahí han errat el tir totalment, han confós el debat.
El debat és sobre el llibre, allò que comporta com a sector cultural i com a sector econòmic.
I ahí vostés han errat el tir de totes.
Jo crec que les esmenes aixina ho reflectixen, que, lògicament, ni aporten ni enriquixen res al debat que hui estem tenint en estos moments.
I estan demostrant un desconeixement de la realitat sociolingüística d'esta comunitat, que per sort o per desgràcia és la que és i és la que hem d'administrar.
Però sí que li puc dir i assegurar que hui, hui, la realitat del valencià escrit és molt diferent a la que era abans de 1995, i les cobertures i el recolzament d'este Govern és un altre, i la sensibilitat és una altra que la que hi havia abans.

Ja li dic, la competició que vosté ha dit entre el senyor Lewis i una persona amb discapacitat hui se podria donar igual entre el Partit Popular i el Partit Socialista, i el resultat seria el mateix.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Per a rèplica, senyor Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Serra, igual que el dia de la comissió, en el dia d'avui he mirat de triar aquesta metàfora de la cursa entre Carl Lewis i un discapacitat per a ajustar-la, diguem, a una realitat, calibrant molt bé no ferir sensibilitats.
Jo crec que deixada, conforme l'hem deixat nosaltres, en l'àmbit lingüístic i això, bé, crec que no he ofés a ningú, però reiterar eixa mateixa metàfora en altres àmbits, parlant de persones, de governs, crec que és potser abusar massa d'eixa manera de buscar contrastos, no?
, entre els dos governs, crec que l'ha portat massa lluny.
Però és una reflexió, si vol, baladí que li faig, i calle.

I ara entrem en la qüestió.
No és que m'he oblidat de la reflexió al voltant dels 12 milions.
Això vindrà després, vindrà després quan parlem de la vessant més industrial, més d'economia productiva que té el sector del llibre, quan parlem de les editorials i de les distribuïdores.
De la mateixa manera que quan es parla de la llengua castellana a ningú se li ocorreria limitar la projecció de mercat als 40 milions.
Tots sabem que som 40 milions d'espanyols, però potser hi ha 400 que parlen el castellà i que són lectors potencials.
Li ho avance, però és el debat de després.
Ho dic perquè una cosa, establint analogies, val també perquè vaja vosté cavil·lant, per si vol continuar intentant fer mal amb la confusió quatre i 12 milions, senyor Serra, però això vindrà després.

Ja sé que és la primera comunitat que fa una llei, però jo m'he cuidat moltíssim abans, senyor Serra, no se precipite.
He dit que en la normativa comparada de totes les comunitats amb llengua pròpia, amb llengua autòctona, som els únics que hem legislat d'esta manera, però he parlat en normativa, perquè hi han altres comunitats ­els gallecs, els bascos, els catalans­ que potser han regulat açò amb rang de decret, però no han esquivat els compromisos amb allò seu.
Aquí l'únic compromís que hi ha, l'única capacitat de precisió que vostés han exhibit és en el capítol que fa referència a les sancions.
No s'escapa ni un euro.
Això sí que ho tenen ben taxat.
I a l'hora de prendre compromisos en altres qüestions, ahí vostés passen de llarg.
És un poc la reflexió que jo he intentava fer-li abans.

I defenestrada, com va ser defenestrada, l'esmena de totalitat, senyor Serra, que li vàrem presentar, nosaltres l'únic joc que tenim inevitablement és tractar de perfeccionar el text que queda viu.
I en eixe sentit li he de reconéixer que és molt difícil, que és molt difícil.
El que hem intentat és, en este capítol i en els que vindran, introduir claredat, introduir llum allí on han treballat vostés o on han redactat vostés, des d'una ambigüitat calculada, que pensem que crea inseguretat, que crea inestabilitat en els sectors que necessiten confiança i la sensació claríssima que aquí es defendrà el valencià d'una manera preferent per a tractar de trobar algun dia, d'aconseguir algun dia, una comunitat autènticament bilingüe.

I no és una qüestió de llibertat, i no és una qüestió de confrontar la llibertat amb la igualtat, senyor Serra, ja va fer vosté este debat, ja va orientar vosté el debat l'altre dia en comissió en este terreny.
Jo crec que eixe és un vell debat de la política i no es pot sacrificar.
.
.
, per dir-ho així, en els altars de la llibertat no es pot sacrificar la igualtat.
Cada vegada que s'ha intentat, el resultat, el producte, és una monstruositat democràtica, és una aberració democràtica.
En els altars de la llibertat no es pot sacrificar la igualtat.

La llibertat només té sentit des de la igualtat d'oportunitats.
Jo crec que això ho hem de tindre clar, i vostés, no sé si tenen vocació d'emperadors, de déus, en el sentit de "donar la llibertat", com si vostés pogueren donar la llibertat perquè es trie.
.
.
, tenint el mercat que tenim, els sector que tenim, les dificultats que tenim, els desequilibris que hi ha, l'asimetria que hi ha, quin sentit té parlar de tanta llibertat?
És molt complicat parlar de llibertat, li ho torne a dir, sense garantir en origen una igualtat d'oportunitats.
Com es pot competir des de la desigualtat?
Eixa és la qüestió fonamental.

I les bases de la convivència lingüística no poden estar trucades, i avui en dia estan trucades, perquè hi ha un nivell d'asimetria que causa vertigen, que fa por.
De manera que nosaltres hem intentat, sense menysprear i sense castigar i sense perseguir el castellà, en absolut, però que el Parlament valencià, perquè després quede ben mandatat el Govern, es dedique a treballar per eixa compensació històrica, perquè és el gran repte històric que tenim per davant, el salt qualitatiu que ha de fer el valencià, que és situar-se en el mateix nivell d'ús, de lectura, de producció, d'exportació, que la llengua escrita en castellà.

Eixe és el nostre sentit i són les nostres esmenes, que han intentat, torne a dir-ho, perfeccionar el que és una llei ben pobra.
L'altre dia vaig llegir una frase que també ve al cas que ens ocupa: aquesta llei sense compromisos és tan necessària per al sector com les bicicletes per als peixos.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Senyor Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Amb la vènia de la Presidència.

Senyor Colomer, jo crec que vosté ha retornat a una part que ja eixia en el debat, però a mi m'agrada que torne a reivindicar els dotze milions, perquè això situa l'esfera del seu grup parlamentari, el que vosté representa, en una opció molt clara, i, lògicament, recuperem els tres milions de ciutadans, no sabem d'a on, però que havíem perdut en un debat anterior i que, lògicament, era una situació un poc delicada.

Mire, vosté ha parlat i ho ha dit molt clar: normativa comparada.
És que no hi ha hagut cap altra comunitat que haja fet una llei, i això diferència la voluntat d'uns governs i d'uns altres.
I hem volgut donar-li el rang normatiu que creem que se mereix, que és el màxim, dur una llei i debatre-la en estes Corts, en este Parlament, en esta Cambra sobirana, i eixe és el compromís, i eixa és la diferència de com actuen uns i com actuen uns altres.

Mire, esta llei no esquiva compromisos, esta llei assumix compromisos, compromisos amb el llibre valencià i el que això comporta.
I compromisos amb les parts actives que conformen eixe sector, des dels mateixos creadors, des dels distribuïdors, els editors, els llibrers, tots els que tenen alguna cosa a dir.

Mire, jo crec que és molt perillós l'intent de similitud que vosté ha fet d'igualtat i de llibertat.
Però sí que li dic que hui en la Comunitat Valenciana les igualtats d'oportunitat són molt més grans que eren abans de 1995, i això sí que mos situa en una societat molt més lliure, amb moltíssimes més oportunitats per a tot i amb diferències qualitatives importants.

Mire, les bases de la convivència lingüística estan ben assentades i estan fermes.
Vosté parla d'una asimetria, jo li dic: hui parlar d'asimetria lingüística, hui, no és real i hui és una barbaritat, i eixos objectius que vosté marca aixina sap que estan molt llunt, molt llunt de caminar per a on va la realitat sociolingüística d'esta comunitat.

Senyor Colomer, reptes històrics?
N'hi han moltíssims, en queden moltíssims, però hem superat reptes històrics que eren fonamentals per a esta societat, hem caminat i hem superat algunes dificultats que ens feen cremar molts esforços i moltes energies en una cosa que no aportava res, que no aportava res, i hem pogut trobar un camí d'acord, un camí de concòrdia, en matèries importants identitàries que cal recolzar i estar hui més al costat d'elles que mai.
I això marca moltíssimes diferències.

Mire, esta llei aporta molt, vosté podrà compartir-ho o no compartir-ho, però esta llei marca moltes diferències de quina concepció se té del llibre valencià.
A mi m'agradaria que el grup majoritari de l'oposició, amb un sentit de la responsabilitat, no es trobaren en algunes lectures que se fan del mateix, perquè crec que això no és bo per a esta terra ni es bo per al llibre valencià, i tindrem oportunitat en els pròxims capítols.
.
.
 *(inoïble)*, però sí que espere que vostés tinguen un debat amb l'altura que es mereix esta llei, una llei que jo espere que hui trobem un marc de consens i d'acord, com han demostrat les esmenes transaccionals, que ja s'han presentat i s'han votat en esta Cambra, que al final és una llei de gust i agradar a la majoria dels membres d'este Parlament.

Moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Senyories, votació a les esmenes 4, 5, 9 i 10.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 30 vots a favor, 40 en contra, 1 nul.
Queden rebutjades les esmenes.

Senyories, votació a l'article 1.
Comença la votació.
El resultat de la votació és de 46 vots a favor, 23 en contra, 1 abstenció, 1 nul.
Queda aprovat l'article 1.

Votació a l'article 2.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 42 vots a favor, 27 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 2.

Votació a l'article 3.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 44 vots a favor, 25 en contra, cap abstenció, 2 nuls.
Queda aprovat l'article 3.

Defensa de l'esmena número 16, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula el senyor Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Estes són les esmenes 16, 19, 22 i 23, i fan referència al capítol II, que és el que parla dels autors.
No se'ns escapa que és un dels capítols més sensibles de la llei, és la part que fa referència als creadors.

Pensem que constitueixen tota una peça clau en tota la cadena del sector del llibre, perquè després es puguen editar, distribuir, arribar a les biblioteques, comercialitzar a les llibreries.
.
.
És importantíssim cuidar els preliminars, el vessant previ que és el de la creació.

Nosaltres pensem que la llei no tracta adequadament els creadors en valencià, de manera que les nostres esmenes, excuse dir-los-ho, han anat en direcció a primar els que escriguen en valencià.
Ja ho hem avançat anteriorment, és important cuidar totes les formes de creativitat, però, especialment, si parlem del llibre i del llibre en valencià, és especialment necessari cuidar i tractar de manera preferent els creadors en valencià.

Nosaltres pensem que eixe és una dels deures afegits que té la nostra comunitat, perquè és una d'eixes comunitats autònomes en l'Estat espanyol que tenen alguna cosa singular.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

.
.
.
tenen un valor afegit, tenen el principal patrimoni cultural que pot tindre un poble que és la seua llengua.

I vosté, un portaveu del Grup Popular abans comentava allò del dret comparat.
Torne a dir-ho: és possible que no hi hagen altres comunitats amb llengua pròpia que tinguen en estos moments, a la millor ja l'estan treballant, però no tenen una normativa amb rang de llei, però tenen altre tipus de normatives, que també dinamitzen el sector i també van adreçades a regular una activitat, en este cas la del llibre, la de la creació, la de la literatura, etcètera.
I en eixe sentit sí que hi ha molt més compromís, molta més claredat.
No han fet una llei qualsevol per a protegir els creadors en anglés!

Perquè en esta llei, en este encara projecte de llei, és possible que u que escriga en anglés invoque les suposades virtuts de l'articulat per a obtindre exactament no sé què, no?
Hi han pocs compromisos, però, en tot cas, pensem que no s'està cuidant el que verdaderament s'ha de cuidar, que no és altra cosa, no pot ser altra cosa, que la creació, si estem en el capítol dels autors, la creació en valencià.

Per tant, entenem que perquè això siga possible, entre altres objectius, entre altres qüestions, cal fomentar i cal incrementar el prestigi, la reputació social dels autors, i en eixe sentit és fonamental que en els espais públics que té a l'abast la Generalitat Valenciana, que fonamentalment no són altres que Radiotelevisió Valenciana.
.
.
Ho és, ho reconeixerem tots i totes, un dels instruments més poderosos que té, en esta societat de la imatge i de la comunicació, és un dels instruments, dels mecanismes més poderosos per a popularitzar, per a subministrar prestigi, per a donar reputació al sector que siga, és important que eixe instrument, Radiotelevisió Valenciana, avui ocupada per tota una mena d'ídols o d'herois que deu tindre este Govern, doncs, verdaderament deixen ràpidament l'espai vacant perquè puga ser ocupat, tal com preveïa la mateixa llei de creació de Radiotelevisió Valenciana, pels protagonistes autèntics de la cultura i de la creativitat.

Pensem que és insuficient el que es fa en este moment, perquè si vostés entenen, i va quedar crec que prou clar en la darrera compareixença del senyor Villaescusa, que és el màxim responsable de Radiotelevisió Valenciana, en la darrera comissió de control, que l'únic compromís que té la televisió valenciana amb la cultura llibresca, per dir-ho així, és el programa ­en tota la graella de programació­ de les dos de la matinada del senyor Sánchez Dragó, convindrem que és absolutament insuficient.
No és que siga insuficient, és que és una burla a la resta, al conjunt de la programació i, sobretot a la societat valenciana i a l'alçada de la intel·li-gència de la societat valenciana.

No ho dic jo, ho diu un alt càrrec de la Conselleria de Cultura, al qual respecte per la seua condició de persona molt culta i molt il·lustrada, un alt càrrec que fa poc deia que "Sánchez Dragó trau a Canal 9 molt pocs dels autors que jo ­com a alt càrrec que té, no vull tampoc esmentar-lo­ tinc l'obligació de recolzar.
Hi ha llibres de gran valor que ni apareixen".

Vull dir, que esta és una realitat, fins i tot, quasi quasi avalada des de les mateixes esferes del poder, des de vostés mateixa.
De forma que pensem que ahí cal avançar molt més, no amagar els autors valencians, no fer-los invisibles.
De vegades hem parlat de la condemna a l'ostracisme, que és més fàcil trobar un escriptor valencià en una altra cadena de televisió autonòmica, més fàcil trobar-lo allí que no a la nostra.
Eixe és el gran problema que tenim, i després ens desfem en elogis parlant del compromís per la cultura i que esta llei i que des del 1995 i no sé què i sé què més.
.
.
Hi ha tota una diàspora de creadors, de literats, que escriuen en valencià que han d'anar a fer pàtria, per dir-ho així, en altres comunitats, i en altres televisions, on això és més ben rebut, lamentablement per a nosaltres.

L'estima per la lectura és fonamental treballar-la des d'eixe nivell, remuntar el pou en què estem en índex de lectura en relació a tot Espanya, passa per fer canvis, passa per canviar valors, per canviar referents, per canviar protagonistes, passa per acceptar, en definitiva, esmenes en eixa direcció, que són les que ara estic defenent.

Jo no sé si un escriptor pot influir tant en la vida d'un xiquet o una xiqueta com un actor de moda o com un futbolista de moda, com Aimar, com Saviola, com Raúl, com Puyol, com els que siguen.
No sé si pot influir tant.
Però el que sí sé és que no poden ser invisibles i que d'alguna manera han d'estar en l'imaginari col·lectiu, sobretot, de les noves generacions.

Precisament per a dignificar la figura de l'escriptor, la figura del creador en valencià, hem presentat esta bateria d'esmenes.

Res més i gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Torn en contra.
Té la paraula el senyor Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

Amb la vènia de la Presidència.

Senyories.

Vosté, en este capítol II de la llei, jo crec que no ha parlat, lògicament, de totes les esmenes que havia presentat perquè, lògicament, defensar-ne alguna en el Ple és difícil, era difícil poder parlar en nom d'ella.

Però creu raonable, senyoria, que en el debat d'una llei que vostés esmenen, com han esmenat la llei, aparega reflectit en el text legislatiu les relacions amb una associació privada?
Creuen que això té sentit?
Creuen que és raonable que en la llei aparega que han d'estar regulades les relacions amb l'Associació d'Editors del País Valencià?
És com si estiguérem retornant 20 anys i parlàrem que quan es va fer la Llei d'ús i ensenyament del valencià haguérem hagut de reflectir en aquella llei a les entitats que aleshores havien, algunes ja quasi centenàries, per a la defensa del valencià i de promoció del valencià.
Això no té cap sentit, i això és un error.
Això no té cap sentit.

I jo li dic: en este debat, en estes esmenes, hem de centrar-nos, jo crec, en la matèria que toca.
Mire, el valencià reconeguem que està en una situació com a llengua minoritària front al castellà.
Eixa situació no es pot eliminar únicament i exclusivament amb un compromís governamental.
Això és molt més complicat.
I crec que en això estem d'acord des de fa molt de temps.

Per tant, jo crec que el que hem de reclamar és el que estem fent, un compromís clar i substantiu amb la llengua i amb la promoció dels autors en valencià.
En este capítol II estem parlant d'això, i en el capítol II hi ha clars articles que van en eixa direcció.

¿Creu vosté que els autors valencians, senyor Colomer, tenen menys protagonisme que uns altres perquè algú li interessa?
Creu que això és aixina?
Això no és aixina, això no és aixina.
Mosatros el que hem de fer és prestigiar els nostres autors, i es prestigien d'una manera molt clara: tenint qualitat les obres que facen i tenint possibilitats editorials les obres que facen.
I esta llei camina en eixa direcció.
I esta llei va i actua directament en eixa direcció.

Per tant, jo crec que el que no podem ací, el que no podem ací defensar són les postures que vostés estan dient, que estem fent una llei en contra dels autors valencians que escriuen la seua obra en valencià.
És que no és cert, és que no és cert.
Mire, els agents implicats, en este capítol II tenen un marc normatiu de recolzament, d'espenta, tenen la primera vegada que se'ls regula l'oportunitat ­l'oportunitat­ de tindre unes relacions amb l'administració amb un marc normatiu amb rang de llei, com és este, que va a donar-li un bot molt qualitatiu en les relacions front a la situació anterior.
I jo crec que estem caminant i que estem fent alguna cosa positiva, senyor Colomer.
I eixa diferència és una realitat.

Per tant, quan vosté me diu que ahí estan els espais.
.
.
Mire, vosté ha parlat únicament i exclusivament d'un espai, de l'espai dels mitjans de comunicació.
I jo li dic: l'espai de la Biblioteca Valenciana vosté no el reconeix com un espai exemplar on s'està treballant en el foment del llibre?
Jo crec que únicament i exclusivament estarà vosté en contra.
La Biblioteca Valenciana hui es reconeix en tot l'Estat com un espai per a la promoció del llibre, per a la promoció dels autors i, especialment, per a la promoció dels autors valencians.
I això és una realitat que hui estem vivint, que això és una realitat que hui tenim en base a una aposta, a una aposta i a una inversió molt important per part del Govern del Partit Popular, senyor Colomer.
I això és una evidència.
I ahí no s'està venent fum.
Vosté pot anar a Sant Miquel dels Reis i pot vore-ho, pot passejar per dins de la biblioteca, pot tocar-la.
Això existix.
I allí hi ha una activitat encomiable de promoció dels autors valencians que es fa contínuament, i que això està en estos moments sent una realitat.
Altra cosa és que no ho vulguen vore, altra cosa és que no ho vulguen reconéixer.
Cadascú té la llibertat de fer el que vulga, però això és una realitat.

I, ja li dic, a l'obra dels nostres autors i el prestigi literari li'l dóna la qualitat.
I nosaltres anem a recolzar a la indústria editora, perquè creem que això és bo.
I que el talent literari el tenim, que existeix, que existeix entre els nostres autors, com ha existit al llarg de la història i podem parlar d'un segle d'or.
Hui també tenim, també tenim a creadors literaris que poden fer grans obres i cal recolzar-los.
I esta llei és un marc legislatiu apropiat, és un marc legislatiu bo per aconseguir això.

I jo li dic: en les esmenes transaccionals que s'han presentat hi ha esmenes encaminades perquè quede encara més clar i es reforce el paper de l'autor que fa la seua obra en valencià, i que quede clar.

Per tant, crec que l'esforç que s'està fent, l'esforç que s'està fent, perquè la llei quede el més clara possible i que, lògicament, es perceba quina és la voluntat del Govern és una qüestió que en estos moments està clarament resolta a favor ­el que ja he dit en la intervenció anterior­ d'una discriminació positiva a favor del valencià.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Senyor Colomer, té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Serra, jo no voldria que vosté al final aquí es pensara ­perquè ja ha recorregut a eixe argument diverses vegades­ que este és el debat entre els que coneixen de veritat una realitat sociocultural, sociolingüística, sociològica i tal i els que no la coneixem.
Que este fóra el debat entre els qui toquen de peus a terra, els que saben diagnosticar bé com és la nostra societat valenciana en els temes que ara estem debatint i aquells que se situen en el terreny de la il·lusió o els que no saben interpretar bé el que tenen endavant.

Jo crec que eixa no és per a res la qüestió.
El debat és el debat d'assumir o no ­ja s'ha dit diverses vegades­ l'Estatut d'Autonomia, d'assumir o no la Llei d'ús, que també vostés han fet referència diverses vegades dient que aquesta llei no és una vena ­abans s'ha comentat explícitament­ de la Llei d'ús.
Sí que ha de ser deutora de la Llei d'ús, perquè a la millor si examinen bé l'articulat de la Llei d'ús, també fa referència a la necessitat que este sector del llibre despabile i ens situe a tots en la condició de poder afirmar i poder proclamar, amb la cara ben alta, que és una comunitat autènticament bilingüe, que era l'objectiu i estava en el frontispici de les ambicions, de les saníssimes ambicions de la Llei d'ús.

I, clar, que jo vull interpretar, i deuríem interpretar-ho, aquesta llei del llibre com una llei hereva, per dir-ho així, deutora de la gran Llei d'ús i ensenyament del valencià, perquè van en la mateixa sintonia, perquè volen recórrer el mateix vector històric d'avançar en la normalització lingüística.
I ahí és on nosaltres ens situem, i vostés a la millor, d'eixe vector o d'eixa via històrica, a la millor és que volen descarrilar.
I, en definitiva, es tracta que esta siga la llei d'assumir compromisos i no de viure en eixa ambigüitat calculada en què vostés tant a gust solen navegar.

I nosaltres en alguna de les esmenes diem que els autors, encara que no hagen nascut a la Comunitat Valenciana, però si escriuen en la nostra mateixa llengua, han de ser conceptuats com a creadors en valencià, perquè han vingut a enriquir i a dignificar el que és el valencià, que, com s'ha dit aquí diverses vegades, és el principal patrimoni cultural que pot tindre un poble.

No fa molt llegia una entrevista a Quim Monzó, que jo crec que escriu per a nosaltres i escriu més o menys com nosaltres, i és clar forma part del que la Llei de l'Acadèmia sentenciava com l'àmbit lingüístic, que es preguntava "per què ell no podia ser interpretat, no podia ser mirat, no podia ser llegit com un autor també d'aquí".
I abundant en eixa reflexió, que no és la meua la que ve ara, la que ve ara no és la meua, però deia: "Per eixa mateixa regla de tres, una persona no nascuda en esta Comunitat Valenciana pot arribar a ser.
.
.
" No vull seguir perquè no ve al cas, però és la reflexió que ell feia, i és quasi, quasi el mateix, senyor Serra, quasi, quasi el mateix.

I vosté comentava l'altre dia que no és el moment, a l'hora de parlar d'autors, a l'hora de parlar d'autors i de promocionar als autors, i de dignificar la seua imatge, i de reforçar el seu protagonisme, i de fer-los visibles, que no s'ha de parlar de Radiotelevisió Valenciana.
¿Com que no s'ha de parlar de Radiotelevisió, si la llei de creació d'eixa televisió està feta i pensada i l'objectiu fonamental és promocionar la cultura en valencià?
Quin millor exemple de cultura valenciana que no este, la lectura, els autors, els creadors, el llibre en valencià?
Quin millor producte?
Clar que és el lloc!

El lloc és que la televisió valenciana, el Dia Mundial del Llibre, que va ser el 23 d'abril, la seva capacitat de ser sensible en estes qüestions va ser, en el moment del clímax cultural màxim que va tindre la cadena i els seus programadors, posar una pel·lícula de vaquers i de violència, que es deia *Winchester* no sé què, la marca d'un arma de matar.
I eixa és la gran sensibilitat.
I altres cadenes, i altres autonomies, amb llengua pròpia o sense llengua pròpia, el Dia Mundial del Llibre exhibeixen un altre tipus de tarannà, un altre tipus de sensibilitat.
I és eixa mateixa sensibilitat que no mostren vostés pràcticament mai i, és clar, no l'han mostrada en este projecte de llei.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Té la paraula per a rèplica el senyor Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor Colomer, jo li dic: la realitat sociolingüística la coneixem en esta comunitat, la respectem en esta comunitat i som coneixedors de les problemàtiques històriques que hi ha hagut.
I en funció d'això, s'ha d'actuar amb molta responsabilitat.

Mire, la Llei d'ús i ensenyament, clar que l'assumim, clar que l'assumim.
És una llei que està vigent, és una llei que està vigent i que té la seua missió i que ha tingut el seu recorregut i els seus triomfs.
Clar que sí!
Però esta llei és deutora amb alguna altra?
No.
Esta llei és un deute que possiblement tenien molts governs amb el sector del món del llibre.
I és una llei que hui la fem, però que haguera sigut molt millor que fa set o huit anys haguera estat en marxa, però no es va posar en marxa.

Mire, el llibre culte en estos moments, en la Comunitat Valenciana, majoritàriament es fa en valencià.
El llibre culte en esta comunitat majoritàriament es fa en valencià.
I la majoria de les ajudes al sector editorial estan fetes a les produccions en valencià.
I eixa és una realitat que vostés podran vore o no podran vore, però és una realitat que en estos moments existeix.

Mire, jo respecte a Radiotelevisió no vaig a entrar a parlar.
Jo no sé si vostés estan en la millor situació per a començar a parlar de la mateixa o no.
Però sí que li dic una cosa, senyor Colomer: vostés no van a guanyar-mos a potenciar l'ús social del valencià, i no van a fer-ho perquè no estan legitimats.
I a vostés qui els avala és l'acció de govern que han tingut durant molts anys.
I això és el que presenten davant la societat, i això és el que, agrade o no agrade, els ciutadans estan jutjant.

Esta llei que hem fet, en este capítol segon, jo crec que regula molt bé, molt bé, el que són els autors, els creadors i els marcs de llibertat en què han d'estar, que lògicament creem que va a ser el millor en estos moments per als nostres creadors, per als nostres autors poder viure amb total i absoluta llibertat.
I el que vullga escriure en valencià que tinga totes les facilitats i totes les possibilitats.
I vosté sap que hem fet esforços importants perquè les editorials de la Comunitat Valenciana, que són les que acaben dient quin llibre és valencià o no, no la referència que vostés fan i que, malèvolament des de fa molt de temps utilitzen, d'on naix un autor.
No.
Un llibre valencià serà un llibre editat per una editorial valenciana i depositat en esta comunitat.
Els llibres eixos són el que mosatros entenem llibres valencians.
I l'origen de l'autor no és el que configura si un llibre se conceptua com a valencià o no.
I creem que això és important.

I esta llei ho deixa molt clar.
I esta llei, en l'esmena transaccional que n'hi ha en estos moments presentada, en este article millora molt, molt, algunes de les qüestions que vostés plantegen, i assumim compromisos molt importants amb els autors que fagen la seua obra en valencià.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Senyories, votació a les esmenes 16, 19, 22 i 23.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 30 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació a l'article 4.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 43 vots a favor, 28 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 4.

Defensa de l'esmena número 24, del Grup Parlamentari Mixt.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Peris.

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Defensarem ací el segon bloc de les esmenes que comença per la 24 i seguix amb la 27, 33, 49 i 50.

Espere que sense causar-li cap perill ni cap problema al senyor David Serra, que en l'anterior debat i defensa de les esmenes sembla que no compartir, voler reformar, tindre una altra opinió, pensar que el nostre poble pot tindre molta més capacitat d'autogovern i autonomia, això és perillós, doncs, des d'eixa perillositat política per al senyor Serra i no sé si per a tot el PP, vaig a continuar defensant les esmenes a una llei que no és cap novetat, senyor Serra.

Vosté, durant el debat de hui, ens ha repetit que és la primera comunitat autònoma que porta una llei del llibre.
No, senyor Serra.
És la segona comunitat autònoma.
I l'única que, tenint una llengua diferenciada, fa una llei del llibre innecessària.

Aquesta llei és una còpia pràcticament literal d'una llei d'una altra comunitat autònoma.
I no podia ser d'una altra, senyor Serra, que la de Madrid, efectivament.
Vostés han portat una llei copiada, absolutament copiada, afusellada ­com se diu, afusellada literàriament­, de la de Madrid *(remors)* i afegix ".
.
.
i també se tindrà en compte el valencià".
Eixa és la novetat.
I vosté ací ha dit ací contestant alguna intervenció: "esta és una primera llei".
No, no, què va!
Està ací, "Comunidad de Madrid, Presidencia de la Comunidad.
Ley 5/1999, de 30 de marzo, de fomento del libro y de la lectura en la Comunidad de Madrid.
" I el preàmbul, canviant on diu l'Estatut d'Autonomia on tenim l'article que tenim la competència de cultura, i posant unes frases de darrere al davant i les altres darrere, és exactament el mateix.
Exactament el mateix, senyor Serra.

Perquè, efectivament, vostés porten una llei del llibre on no tenien que fer una llei del llibre.
Perquè per a fer una orde, genèrica, perquè acabe subvencionant llibres en valencià, no cal una llei del llibre, justament; per a en acabant, tot el contingut de la seua llei del llibre en la promoció del valencià siga en una orde genèrica, no cal una llei del llibre.
Galícia no ha fet una llei del llibre.
Catalunya no ha fet una llei del llibre.
I Euskadi no ha fet una llei del llibre.
I vostés, no són més defensors de la llengua ni evidentment que Catalunya, ni evidentment que Euskadi i tampoc més, justament, que Fraga en Galícia.
Imagine's!
I no han fet una llei del llibre!

Perquè per a subvencionar, per a fer discriminació positiva, jo sé que hi ha problema si se fa una llei del llibre.
Clar!
Però és que ací la batalla no és el llibre en castellà *(remors)*, la batalla és promocionar el valencià i l'ús del valencià.
Eixa és la trampa de vostés.
Eixa és la trampa de vosté, senyor Serra.

Per això anem a insistir.
I perquè coneguem i ens preocupa i ens preocupa la seua intenció que efectivament en l'article 24, com també en algunes altres esmenes ja s'ha defensat, a nosaltres ens agradaria que es definira clarament en la llei què s'entén per llibre valencià.
Que és el que ens preocupa.
Però no solament ens preocupa a nosaltres.
Li preocupa al mateix Consell Jurídic Consultiu que en el seu dictamen els diu: "Seria convenient que vostés definiren el llibre en valencià.
A què es referixen quan parlen del llibre en valencià".
Li ho diu a vosté el dictamen quan fa referència a l'article 6.
3, però li ho podia dir ahí, en l'article 5, en l'article 4.
Què diuen vostés que és el llibre en valencià?
Perquè eixe és el problema.
Eixe és el problema.

I per això nosaltres fem eixe afegit, diguem, mire, que el llibre valencià siga, s'entenga, que són tots aquells llibres publicats per editorials valencianes que estiguen escrits en valencià, siguen obres originals o traduccions d'obres escrites en altres llengües.
Però, clar, anem més enllà, perquè ens preocupa que en tota una sèrie d'anuncis que vostés han fet en estos darrers anys, en estes darreres actuacions de decret de mínims, dels currículums de l'assignatura de valencià, que desapareixen els autors no nascuts al territori valencià, d'eixa pretesa llista de paraules que va i resulta que no era de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua sinó que era del Govern que, en compte de governar, se dedica a fer ortografia i filologia dolenta, en eixe no-reconeixement de l'únic títol que val, que està reconegut en tot l'Estat ­com no pot ser un altre­, que és el títol de Filologia Catalana en les universitats espanyoles, i en eixe anunci del seu programa electoral, del PP, el seu programa electoral, programa de govern d'Eduardo Zaplana, que diu: "Llibres de text.
Al mateix temps, tant els llibres de valencià com el de les altres matèries escrits en valencià hauran d'incorporar les expressions i formes lèxiques pròpies de la realitat sociolingüística de la societat valenciana".
Ací no diu que hi ha llibertat.
Ací ja n'hi ha intervencionisme.
Ací no està la llibertat que cada u escriga.
No, no.
Què va!
Clar que són intervencionistes.
Si ací ho diu: ".
.
.
hauran de.
.
.
".
Per això a nosaltres ens preocupa.
I per això volem definir també el llibre en valencià com aquells que estiguen escrits en altres de les varietats de la nostra llengua, sempre que estiguen, evidentment, publicats per editorials valencianes, perquè sí que no entendríem que finançàrem empreses d'altres territoris, evidentment.

Perquè ens preocupa moltíssim que després quan diguen que no és llibre en valencià perquè no té eixes formes genuïnes.
.
.
I ja li ho he dit abans.
"No, és que va i resulta que diu "servei" i no "servici".
És que va i resulta que diu.
.
.
No, senyor Serra.
No, senyors del PP.

Nosaltres volem aclarir.
.
.
pensem ­torne a dir­ que esta llei era completament innecessària.
Que per a fomentar el llibre en valencià sobra marc normatiu en una orde, una orde real de subvenció, d'ajuda.
I que si fa una llei ha de ser una llei de discriminació positiva, que siga per al llibre en valencià, publicat al nostre país, efectivament, per editorials valencianes, siga quina siga la varietat que utilitze l'escriptor o escriptora.
Sempre que siga de la nostra llengua.

I vaig a dir-li més, senyor Serra.
Vosté sap la diferència entre el territori i els que parlen?
Mire vosté, estudie un poquet i mire si sumant els habitants dels territoris d'Itàlia, de França i d'Espanya que parlen la nostra llengua, no són d'habitants uns 12 milions, i no són dels que parlen la nostra llengua els nou milions.
Mire-s'ho vosté.
Jo ho sé.
Jo no sé si vosté ho sap, que hi ha una diferència entre els que en eixos territoris parlen la llengua, que eixe és el mercat de la llengua, i una altra són els 12 milions que part són de tot el territori.
Eixa és la diferència.
Està molt propet el mercat de la nostra llengua als nou milions, molt propet, i el territori està molt propet als 12.
Per exemple, al nostre país, el mercat de la llengua està en un 80% dels quatre milions.
Per això no coincidixen els habitants totals del territori amb el mercat de la llengua.
Aixina que s'ho fa mirar, que jo en allò de la meua llengua fa molts anys que m'ho estic mirant, i fa molts anys que vostés el que volen ­i ho torne a dir i acabe­, és acabar amb la nostra llengua, que cada vegada semble més la llei del llibre a la de la Comunidad de Madrid i que pensem "vivim en castellà".

I jo em negue.
I són molts els valencians que des de fa molts anys ­i per això s'ha mantingut la nostra llengua­ han afirmat, han viscut i han transferit de la seua mare al seu fill la llengua del poble valencià.
I en això estarem i ens trobarem.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per al torn en contra, té la paraula el senyor Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Amb la vènia de la Presidència.

Senyor Peris, vull fer-li referència al que primer ha dit.
Jo el que li he dit és que és perillós i preocupant el que vosté no estiga a gust amb l'Estatut, no amb les seues possibilitats de futur, que ja he fet alguna referència al principi.

Mire, el que vosté ha dit, jo crec que no m'ha entés.
Quan jo he dit que érem la primera comunitat que fea una llei del llibre, he dit que era una comunitat que tinguérem una llengua pròpia.
És el que he dit.
Li ho he deixat ben clar quan hem parlat al principi d'això.
I, lògicament, jo crec que la llei de Madrid poc té a vore amb la d'ací.

Mire, esta llei, vosté diu que és innecessària.
Mosatros diem que és una llei necessària.
Ja tenim una diferència fonamental.
Vosté creu que no fa falta la llei i això pensa el senyor Peris que prové de les files del Grup Socialista.
I me pareix molt bé, me pareix molt bé.

Mire, vosté parla de la promoció de l'ús del valencià.
I jo li dic que esta llei promou l'ús del valencià.
Jo li dic que esta llei discrimina positivament el valencià.
Però és que no mos posarem mai d'acord, perquè vosté no donarà mai ni un pas.
I eixa diferència és el que mos separa a vostés de mosatros.
Mire, vosté mos presenta ací, en les esmenes, qüestions que lògicament no anem a estar mai d'acord.
Vosté ja ha retrobat els tres milions de ciutadans que havia perdut este matí.
Ja pareix que mos retrobem al debat dels dotze.
Que és el seu debat.

Mire, vosté mos proposa que en esta llei definim el llibre valencià únicament i exclusivament com a llibre escrit en valencià.
I jo li dic que no, no podem acceptar-ho ni estarem mai d'acord, perquè el llibre valencià és tan llibre escrit en valencià com llibre escrit en castellà.
I eixa definició separa molt bé la concepció política que tenim de la nostra terra i del nostre territori.

Senyor Peris, en esta llei estem parlant de dos coses: de llengua i de territori.
I parlem de la llengua dels valencians i del territori de la Comunitat Valenciana.
Això fem mosatros.
Vosté planteja una altra cosa.
Quan vosté planteja ací en les seues esmenes la definició de llibre valencià, vosté està cometent barbaritats de cara als ciutadans.
Vosté està faltant al respecte a totes i a tots els hòmens de la Comunitat Valenciana.
Quan vosté està parlant que ací hem de tindre en compte el que se parla en els territoris del Roselló, en el Conflent, en el Capcir i en el Vallespir, al sud de França, doncs mire, nosaltres li diem que no.
Que no estem d'acord amb eixes barbaritats.
Isca vosté al carrer, agarre a qualsevol persona i diga-li que ací anem a parlar i a dedicar-nos a legislar i a regular normes que afecten també a eixos territoris.
És bàrbar!
És grotesc el que vosté hui mos ha dut a este Parlament!
Però, al final, què passa?
Que ho du vosté, al final ho du vosté i les seues circumstàncies.

Mire, jo li ho dic clarament.
Mosatros en esta llei ho tenim claríssim, ho tenim claríssim que tenim dos objectius molt clars generals, un és buscar una situació d'equilibri i una discriminació positiva a favor del valencià.
Ho hem repetit per enèsima volta.
I lògicament l'altre objectiu que hi havia, era una regulació perquè les biblioteques de ciutat, el que era la biblioteca de tota la vida, estiguera en una situació de força davant les situacions comercials que se viuen.

Mire, si vosté mantinguera i tinguera lògica la proposta que hui vosté mos fa, les editores valencianes no farien ni una obra en valencià.
Si el criteri i la quota de mercat foren únicament i exclusivament el motiu pel que han de fer l'obra en valencià, no en farien ni una, ni una.
Vosté sap que les obres escrites en valencià fetes per editores valencianes no estan venent-se ni a les Illes Balears ni estan venent-se a Catalunya.
Vosté sap que l'edició que s'ha fet en valencià de *Harry Potter* no ha sigut acceptada a Catalunya.
I això és una realitat que estem vivint dia a dia.

Mire, però al final vosté havia d'argumentar com poguera, i vosté havia d'acabar lògicament parlant de llistes de paraules, de decret de mínims; intentant fer l'efecte de gota fina que al final de repetir-ho alguna cosa calarà quan se falseja la realitat d'eixa manera.
S'ha valencianitzat les assignatures tant en valencià com en castellà, i vosté ho sap.
Llija's, llija's els decrets que ha tret este Govern i vorà com els currículums, tant en valencià com en castellà, eixes assignatures s'han valencianitzat.
I no s'ha prohibit que ningú estiga present en les mateixes.
No s'ha prohibit que ningú.
Però bo, eixa és la teoria que vostés tenen i com veuen vostés les coses.
Jo crec que estan totalment confosos.

Mire, vosté, senyor Peris, lògicament cadascú prové d'on ve, cadascú prové i té la trajectòria que té.
Per a mi és molt fàcil reconciliar-me en el valencià perquè ja m'he educat en ell.
Jo crec que vosté té molt més complicat reconciliar-se en la llengua dels valencians.
I lògicament vosté està en la plena llibertat d'ús de fer el que vulga.
Vosté creu que tot això és un retrocés.
Vosté creu que tot això és anar contra la llengua.
Doncs mire, jo li ho dic, que una cultura en llibertat i una llengua en llibertat al final se pot viure sense escàndols, sense estar plantejant situacions com estes i se pot viure en total normalitat.

La meua generació no ha viscut cap conflicte lingüístic, cap conflicte de res.
I crec que hem tingut un procés totalment normal.
Hui mos ve vosté ací i mos planteja que comencem a parlar de mitja Europa, de mig arc mediterrani.
Doncs jo crec que en esta llei, si hui aprovàrem estes esmenes i esta concepció que vosté té del llibre valencià, estaríem fent un flac favor a la llei i a la societat valenciana.
I estaríem defraudant les expectatives i la realitat de la societat valenciana.
I jo li diria a vosté, ¿per què no ix al carrer i sondeja si estan totalment d'acord els ciutadans, o una minoria qualificada li diria i quantitativament, lògicament, un poc representativa, en la definició que vosté fa de llibre en valencià?
Sap què li dic?
No podrien aguantar ni la pancarta.
No podrien aguantar ni la pancarta, perquè això no se manté que estiga en un text legislatiu aprovat per estes Corts, perquè això no té ni peus ni cap.

Però vostés se troben còmodes en esta situació.
Vostés tenen un discurs polític molt escorat i ahí se troben molt a gust.
Doncs bo, cadascú en la seua responsabilitat.
Jo li dic, que mosatros dir-li que no al Capcir, que no al Conflent, que no a l'Alguer, i que no a totes les propostes que vosté mos duu és una cosa que pensa la majoria de la realitat social de la Comunitat Valenciana.

I a mi m'agradaria que el grup majoritari de l'oposició i la resta de grups de la Cambra no compartiren la definició que vosté fa de llibre valencià.
Perquè crec que és pobra, crec que reduix la realitat del nostre poble.
Crec que reduix les possibilitats que tenen els autors valencians, tant siga en llengua castellana com en valencià, les reduixen totalment.
I hui, esta esmena que vosté presenta és pobra i empobrix la llei.
Limita la llei.
Reduix la llei.
I aixina no se pot treballar al voltant i al favor de la llengua, intentant que l'ús social del valencià a través de l'obra literària augmente i hi hagen compromisos seriosos, senyor Peris.
I jo crec que ahí s'ha equivocat lògicament, o ha jugat la basa que té des del Grup Mixt, d'intentar desmarcar-se i mostrar una opció diferent i diferenciada de la resta d'esquerres en conjunt que podem tindre en este Parlament.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Té la paraula per a rèplica, el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Seguint, entre cometes, amb barbaritats, que diu el senyor Serra, jo crec que vosté hauria de mesurar molt les seues paraules, perquè està posant-se davant de tota la filologia internacional i mundial.
Vosté, sí.
Per tant, hauria de mesurar les seues afirmacions en la tribuna, perquè el *Diari de Sessions* el lligen també en les universitats, d'arreu del món.
I la "bàrbara" ­que diu vosté­ esmena meua, el que diu és que s'entendran com a llibres valencians als efectes d'aquesta llei, els editats en editorials valencianes, que estiguen escrits en alguna de les variants que de la nostra llengua es parlen i s'escriuen en eixos territoris, que són tots els que eixa Acadèmia Valenciana de la Llengua, que vosté diu que assumix de punta, de cap a cua ­vosté ho diu però no ho fa, jo sé que és cert, perquè vostés només fan que enganyar, que enganyar­ diu claríssimament en el dictamen, i anem altra vegada al dictamen, quan diu que "el valencià, idioma històric i propi de la Comunitat Valenciana, forma part del sistema lingüístic que els corresponents estatuts d'autonomia dels territoris hispànics de l'antiga Corona d'Aragó reconeixen com a llengua pròpia".

És açò veritat o també és una barbaritat, senyor Serra?
Clar, haurà de dir-ho.
Ací no, ací no, açò és molt seriós.
Parlar de la nostra llengua és molt seriós senyor Serra.
Això no va de broma.
Això no és qüestió de dir i dir-te.
No és qüestió d'artifici.
No és qüestió de dialèctica.
És qüestió del nostre poble i no va de broma, senyor Serra.
No va de broma.

Açò ho diu el dictamen o no ho diu el dictamen?
Vosté assumix eixe dictamen o no assumix eixe dictamen?
I si assumix eixe dictamen de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, ¿se podrà entendre com a llibre valencià el que estiga escrit en alguna d'eixes maneres de la nostra llengua, sempre, evidentment, publicat per editorials valencianes, senyor Serra?
¿I serà seriós que justament el que serà empobridor és que solament puguen vendre's llibres ací a les tres províncies que diuen vostés?
¿No serà millor poder editar i publicar i tindre més mercat editorial per a les editorials valencianes, senyor Serra, i per als escriptors valencians, senyor Serra?
No serà això millor?

¿No serà empobrir la nostra Generalitat Valenciana, que siga l'única que no assistix a l'homenatge al pare Batllori, que és l'historiador màxim que ha historiat la vida i història de la família valenciana més important que ha tingut al llarg dels segles, que és la família Borja?
L'única que ha tingut dos papes, senyor Serra.
No serà un honor anar a eixos homenatges, encara que siguen a Barcelona?
Quan se fan.
.
.
quan 11 universitats.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Peris, a les esmenes.
.
.

 

**El senyor Peris i García:**

 

.
.
.
el fan doctor honoris causa.

Estem defensant les esmenes perquè forma part, senyor presidenta, i permeta.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Les esmenes.
.
.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Les esmenes, sí, de la batalla per la llengua del nostre poble i pel retrobament de la cultura del poble valencià, senyora presidenta.
I disculpem la digressió.

Senyor Serra, empobrir és tancar fronteres; matar una llengua és quedar-se en el seu mercat; obrir l'esperit, com feren els Borja, que manaren al país, a Roma i per tant al món, parlant en el valencià que parlava la família Borja; o com diu el pare Batllori, que és indiferent en el català que es parla a València, que també ho diu Ovidi.
I no hi ha cap problema, això és engrandir el nostre poble, el nostre territori, la nostra Generalitat i el País Valencià.
Això és atrevir-se.
I això Europa ho reconeixerà, malgrat el que diga vosté.

I vostés, i li ho torne a dir, han copiat la llei de Madrid, i quan vol ho parlem.
Hi ha frases senceres afusellades, retocades, i al final se'n recordaren que a més farem una orde genèrica per a finançar alguns llibres sempre i quan utilitzen la lexicografia genuïna.
Que no sé quina haurà de ser, si la genuïna de la Marina, que parlen salat; la genuïna de Morella; la genuïna de la Costera, o la genuïna de l'Alacantí.
Perquè clar, ahí també tindríem molt de conflicte, senyor Serra.
Jo m'apunte a totes les varietats de la nostra llengua, des del Capcir, des del Capcir a l'Alguer, i des de l'Alguer a l'Alcoià.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Senyor Peris.

Vosté creu que és el més legitimat per a parlar-mos d'enganys?
¿Vosté creu que té autoritat moral per a vindre a esta tribuna i dir-mos que este Govern i este grup parlamentari està enganyant a la societat?
Vosté?
Jo crec que no.
Jo crec que ahí s'ha equivocat i, lògicament, el subconscient l'ha enganyat, i que davant dels ciutadans hui vosté no es pot presentar, lògicament, com el que ha intentat acusar-mos.

Mire, és una barbaritat el que vosté du ací.
Per a vosté els anys no passen.
Vosté se pensa que està en l'any 1977, i vosté se creu que la batalla de la llengua està en el carrer.
I jo li dic que en estes Corts, en esta Cambra, hi ha molta gent que això ni ho han viscut ni ho hem conegut.
I mos hem educat en valencià en llibertat, en una situació molt diferent a la que vosté i algunes persones estan llastrats per motius històrics.

Mire, vosté esta llei no la vol, vosté la llei no la vol.
Vosté, en compte d'esmenar-la, hauria d'haver dut una esmena que diguera: retiren la llei perquè no volem la Llei del llibre.
Això és el que vosté havia de dir.
Així.
Eixe és el seu debat, el vindre a dir no a la llei, "perquè no vull una llei del llibre valencià".

Però jo li dic a vosté, mire, ací estem parlant de competències legislatives i de fer lleis en este Parlament sobirà en l'àmbit territorial que tenim.
I quan vosté ve i mos definix com mos definix el que és el llibre valencià, hem d'estar enfront, perquè per filosofia política no ho compartim.
Però és que creem que vosté s'ha situat ja al marge, s'ha escorat ja tant, volent estar tan a l'esquerra de l'esquerra de l'esquerra, que ha acabat en un espai nou, en un espai on està vosté a soles.
I jo el que vull entendre, el que vull pensar és que al final vosté és d'esta terra, vosté és d'ací, o siga, vosté no ha caigut de qualsevol lloc i ha amanegut ací.
A vosté l'ha dut qui la dut ací.

Però vosté ve i el que mos proposa ací és que considerem, a efectes d'esta llei, a efectes llibres valencians, els que estiguen fets que utilitzen el sistema lingüístic que el valencià conforma conjuntament amb les parles pròpies de Catalunya, de les Illes Balears, d'Andorra, d'algunes comarques de la franja oriental d'Aragó, de la ciutat sarda de l'Alguer i dels territoris del Rosselló, el Conflent, el Capcir i el Vallespir al sud de França.
Si vosté creu que això és seriós estar debatent-ho ací, doncs molt bé, eixa és la seua formació política i el que vosté representa.
Jo espere que esta concepció de llibre valencià no la compartisquen més membres d'esta Cambra, perquè això seria preocupant, seria preocupant pensar quina és la concepció territorial i política que se té en este cas de la Comunitat Valenciana.

Mire, hem fet una llei per al llibre valencià.
I li dic: llibre valencià és llibre escrit en valencià i en castellà.
Tenim obres tant en valencià com en castellà d'altíssima qualitat, i al llarg de la història s'ha demostrat, i crec que tot el món pot dir-ho en la veu alta d'estar orgullosos dels autors valencians.
I la concepció que hui ha volgut vosté ací remarcant, anant-se'n a l'esquerra de l'esquerra de l'esquerra, buscant eixe nou espai on vosté diga "ací estic jo amb el que ningú defensa", em pareix molt bé, però crec que està molt a soles socialment.
Crec que això no se compartix.
I crec que una llei que regule el llibre valencià no és seriós, ni és prudent, ni té cap sentit que l'esmena que vosté hui ací proposa definint-ho, estiguera present.

I lògicament la qualifiquem de bàrbara.
És una barbaritat legislativa el que vosté hui mos ha proposat, perquè estem fent una llei, i estem fent -com li he dit- la primera llei, aprovant la primera llei d'una comunitat amb llengua pròpia.
I això és aixina, perquè, com vosté sap, a Madrid hi ha una llengua pròpia, una, que és el castellà.
Ací hi ha una llengua pròpia també, que és el valencià, i que té el reconeixement que l'Estatut d'Autonomia li dóna en cada moment.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Per a rèplica?
No.
*(Pausa)* Senyor Cardona, és que en primer lloc va la votació.
*(El senyor Cardona i Pla parla sense micròfon)* Per a separar?
Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Per demanar vot separat de la 33, 49 i 50.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula el senyor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Gracias, señora presidenta.

Si lo que ha pedido el señor Cardona significa que son dos bloques: la 24 y la 27, y el resto en otro bloque, estamos de acuerdo.
Si es.
.
.
¿Sí?
Pues vale, perfecto.

 

**La senyora presidenta:**

 

Gràcies, senyor Perelló.

Votació de les esmenes 24 i 27.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 31 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció, queden rebutjades les esmenes.

Votació de les esmenes 33, 49 i 50.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 1 vot a favor, 41 en contra, 30 abstencions i cap nul, queden rebutjades les esmenes.

Senyories, se suspén la sessió.
Es reprendrà a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 5 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 39 minuts)* 

**La senyora presidenta:**

 

Correspon la defensa de l'esmena número 26, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

Bona vesprada a tots i a totes.

Anem a agrupar les esmenes números 26, 29, 31, 35, 39, 41, 42, 43, 47, 48, 52, 54, 55, 56 i 58, que són les que corresponen als articles que fan referència al sector de les editorials i de les distribuïdores.

Nosaltres partim de la base que aquestes esmenes pretenen assegurar ben bé la idea que el sector del llibre és un sector claríssimament incardinat en l'economia productiva, que és un bé econòmic i un bé industrial que té lògicament les seues singularitats, les seues peculiaritats, però que forma part claríssimament de l'economia productiva, com he dit abans.
No estem davant d'un producte especulatiu o d'un producte financer, sinó que estem davant d'un espai de l'economia que genera llocs de treball, que contribueix a l'exportació, al producte interior brut, i que nosaltres voldríem que la seva importància fóra més substancial, molt més decisiva del que és fins ara.

Per això, nosaltres demanem més implicació de tota l'estructura administrativa de la Generalitat Valenciana, no únicament la Conselleria de Cultura, no únicament la Direcció General del Llibre deu sentir-se al·ludida a l'hora de parlar i de pretendre fomentar el sector del llibre, sinó que també la Conselleria d'Innovació, abans Indústria, els organismes autònoms que depenen d'esta conselleria.
També l'Institut Valencià de l'Exportació, l'Ivex, ha d'entendre que este és un producte a considerar, que quan dissenye la seva estratègia arreu del món per tal d'exportar productes valencians, per tal de fer possible la presència d'empreses i d'emprenedors valencians arreu del món, no s'oblide dels emprenedors i del sector del llibre com un sector potencialment també molt important en eixe sentit.
Per tant, més cobertura, més espenta per a poder donar el salt qualitatiu necessari que demanàvem este matí.

Un altre grup d'esmenes fan referència a una qüestió per a nosaltres molt important.
En eixe sentit, demanem mesures per a evitar la gran competència deslleial, el gran intrusisme que s'ha produït en allò que s'anomena el llibre institucional.
El llibre institucional no és cap broma.
Ja no únicament la Generalitat en totes les seues conselleries i organismes autònoms que es dedica a assumir la tasca com si fóra una empresa editora, la tasca d'editar llibres, sinó que pràcticament tota.
.
.
per dir-ho així, tota arquitectura institucional de la Comunitat Valenciana ­ajuntaments, diputacions, etcètera­ es dediquen a editar llibres, la qual cosa en una certa mesura pot estar bé, però com sempre se sol dir, el verí d'estes qüestions està en la dosi.

I, en este moment, dir-ho com altres vegades ho hem dit, hi ha una sobredosi de vocació editora per part de tota l'administració, cosa que significa ­torne a dir-ho­ un grau d'intrusisme més que preocupant en el que és un terreny que si de veritat creiem que el sector del llibre i les empreses editorials valencianes han de tindre un protagonisme, se les ha d'ajudar, se les ha de consolidar com un sector major d'edat i madur, és important també que l'administració pública siga la primera en donar exemple i siga la primera en entendre que cal almenys pactar, cal concertar esta febra, per dir-ho així, editora que té l'administració moltíssimes vegades.

Perquè al final això fa molt de mal al llibre, fa molt de mal fins i tot als lectors, als usuaris, perquè el circuit, el recorregut que fa el llibre institucional naix amb les cartes marcades.
Al final, les seues senyories saben que acaba en una elit, entre la qual ens podem trobar nosaltres, diputats i diputades, i els càrrecs institucionals de tota mena, que al final són els últims i únics destinataris del llibre institucional.

Per tant, estos circuits limitats, este recorregut tan curt que té el llibre institucional, que no sol arribar a les llibreries, que no sol arribar ni tan sols a les biblioteques públiques moltes vegades, és el pitjor que li pot ocórrer al sector del llibre i al foment editorial al nostre país.

Un altre bloc d'esmenes, senyories, fan referència a la necessitat de millorar l'estratègia de promoció i de projecció del nostre sector editorial.
Cal obrir mercats.
Jo crec que esta és la premissa bàsica que ens ha de guiar a l'hora d'entendre del que estem parlant.

Ens preguntem si hi ha un material cultural, si hi ha un producte cultural amb més vocació cosmopolita d'internacionalitzar-se, de mundialitzar-se, històricament parlant, fins i tot que el llibre.
¿Hi haurà algun producte cultural més incompatible amb les fronteres que el llibre, que ha sigut vehicle d'idees, vehicle de pensament, vehicle de llibertat, vehicle sense complexes?
Hi haurà algun producte, diguem-ne, més cosmopolita, com deia abans, que el llibre?

Per tant, nosaltres pensem que és molt important crear les condicions per obrir mercats.
I sobretot, sobretot amb la llei de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua en la ma, és molt important crear mercats en l'àmbit lingüístic, ja no tant per criteris científics o filològics, sinó per criteris estrictament mercantils i estrictament monetaristes, estrictament econòmics.

Cal obrir l'angular, no per una qüestió de generositat sinó per una qüestió estrictament materialista.
No és el mateix tindre un mercat potencial de quatre milions ­i és això el que el senyor Serra este matí ja s'avançava en este debat, i és ara que ens toca fer-ho­, no és el mateix tindre un mercat de quatre milions, mercat potencial de quatre milions de consumidors, d'usuaris, de lectors, que tindre un mercat de 12 milions, un mercat potencial de 12 milions i tal.
Es tracta de crear massa crítica, es tracta de crear garanties i prevenció davant del que és un mercat molt agressiu, un mercant internacional molt competitiu on l'anglés ­ja no parle del castellà­, on l'anglés s'apodera dia a dia i ve xafant molt fort.
Dic xafant, però el que ve és matxucant molt fort.

De manera que ajudar a les nostres editorials per tal de superar les limitacions que tenen avui en dia, pensem que és la millor manera de contribuir a fer-les fortes, a fer-les solvents i a donar-les un futur d'estabilitat.

Crear eixes condicions perquè en l'àmbit lingüístic les nostres editorials puguen treballar, els nostres llibrers puguen vendre, els nostres escriptors tinguen eixida en eixe àmbit lingüístic que la Llei valenciana de l'Acadèmia esmenta claríssimament, pensem que és una qüestió en la qual tots ixen, surten, guanyant.
Tots.
El que dirien els economistes, el cost d'oportunitat de no mirar les coses d'aquesta manera, de no interpretar que tenim potencialment un mercat de dotze milions, el cost d'oportunitat pensem que és absolutament nul en eixe sentit.

No és per qüestions polítiques i territorials, com este matí es comentava, sinó per qüestions estrictament culturals que parlem d'eixe àmbit de dotze milions potencials de consumidors i de lectors de la nostra literatura i del producte de les nostres editorials.
En una economia mundialitzada, crida moltíssim l'atenció estos plantejaments moltes vegades d'autarquia en el que sembla que se volen moure vostés des del govern.

La veritat ­i acabe amb açò­ és que els perden els fantasmes que hem comentat moltes vegades, els complexos d'inferioritat que de vegades els assalten els perden, i estan disposats ­fins i tot liberals que es proclamen de vegades­, estan disposats a sacrificar economia, a sacrificar possibilitats, a sacrificar potencialitats, a sacrificar la possibilitat que les nostres editorials tinguen eixa majoria d'edat, eixa solvència, eixes possibilitats de futur.
Estan disposats a sacrificar tot això pels fantasmes de sempre, que, pel que es veu, s'han instal·lat en casa de vostés i amenacen amb quedar-se.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Torn en contra?
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Amb la venia de la presidència.

Senyor Colomer, en este debat de vesprada voldria dir-li que, lògicament, des del nostre grup parlamentari creem que queda ben delimitat en la llei la concepció del llibre valencià com un bé cultural, però també com un bé econòmic, industrial.
I lògicament això comporta que l'administració, en el seu àmbit més ampli competencial, lògicament ocupant al màxim nombre de departaments, hagen de participar i aportar coses a això.
I aixina ho farem en el seu moment, enriquint amb algunes esmenes que estem veient d'un altre grup que es podrien introduir.

I li dic encara més: creem que el departament de comerç, que vosté no ha dit, té una cosa molt important a dir en el món de les llibreries, per les relacions comercials que s'estan establint en elles, i que lògicament comportarà que es puga ampliar el que en estos moments diu l'article que parla d'això.

Però mire, vosté està parlant de la implicació de tota la Generalitat, i ahí estem d'acord.
I ahí estem d'acord perquè esta llei, quan parla i fa referència al Govern, se centra en el Consell de la Generalitat o en la Generalitat de forma amplia.
Perquè creem que la matèria que hui es objecte, que hui estem legislant i que es troba dins del departament de cultura no únicament i exclusivament té competències en eixa direcció.
És veritat que hi ha relacions industrials importants, és veritat que hi ha relacions comercial importants, i lògicament això es deu arreplegar.
I eixe és l'esperit de la llei, i aixina es parla en la mateixa.

Mire, vosté parla de la competència deslleial del llibre institucional.
Mire, el llibre institucional és veritat que té molts problemes, però jo no parlaria de competència deslleial, i jo tampoc reduiria a l'àmbit que vosté intenta dur al llibre institucional.
Jo crec que eixe àmbit és molt més ampli, va molt més allà d'esta Cambra o de la mateixa administració autonòmica o de qualsevol altra administració en l'àmbit de la Comunitat Valenciana.
Jo crec que el llibre institucional juga un paper important, i en esta llei es regulen, justament en el punt 5.
4 de la llei, les relacions que s'han de tindre.

Mire, mosatros, mosatros entenem que és millor arribar a acords amb la iniciativa privada perquè duguen endavant i desenrotllen eixos programes i eixes actuacions que si s'ha de fer per part de les administracions.
Però això sí que xoca frontalment amb l'actitud que tenen vostés quan reclamen més col·laboració per als ajuntaments per a tindre una labor editora.
Ací hem d'entendre cada u quina missió té i hem d'entendre cada u quin actitud té.
I mosatros entenem que la iniciativa editora deu estar en la iniciativa privada, que deuen ser els professionals de l'edició.
No deuen ser els ajuntaments els que suporten, o en este cas les arques públiques, les que suporten el paper editor.
Per això esta llei parla de regular i arribar a convenis, a acords puntuals i a treballar en eixa direcció.

Mire, el llibre institucional en estos moments, jo crec que a l'igual que el llibre valencià, té unes possibilitats d'arribar i de conéixer-se importantíssimes a través dels instruments que hem creat.
Existix la revista *Lletres Valencianes*, una iniciativa d'este Govern on fem possible que cada llibrer, que cada distribuïdor, que els agents més importants a l'hora de dur el bé cultural de què estem parlant al ciutadà arriben.
Com?
Sabent totes les novetats editorials que n'hi han, sabent totes les possibilitats bibliogràfiques que existixen, tenint-les a l'abast dels ciutadans.
I això es fa en les llibreries, i això ho fa este Govern perquè creu que és una iniciativa important.
És una manera que els nostres autors arriben a tots, i és una manera, és un instrument que els nostres editors agraïxen de gran manera perquè hui, en qualsevol llibreria de la Comunitat Valenciana o en qualsevol biblioteca, qualsevol ciutadà té accés a les últimes novetats bibliogràfiques.
Jo crec que això és important.

Mire, vosté ha tornat a un debat que jo pensava que havíem passat, que és el del mercat.
Mosatros tenim una definició de llibre valencià que mos obliga a tindre una lectura àmplia.
Llibre valencià ­li torne a dir, senyor Colomer­ és qualsevol llibre editat per una editorial valenciana, inscrit en el depòsit legal de la Comunitat Valenciana, però pot ser tant escrit en castellà com en valencià.
Vosté hui parla que per a vosté són un potencial o tenen clients potencials en 12 milions d'habitants.
Doncs, mire, mosatros no ho veem aixina.
Mosatros creem, i a les proves mos remetem, que quan hem tingut edicions específiques de llibres valencians en valencià no han tingut acceptació ni en les Illes Balears ni en Catalunya.
I, lògicament, li puc dir que en altres comarques del sud de França o de zones d'Itàlia tampoc.

En estos moments, els exemples del mercat són reals, són reals perquè n'hi han obres editades en valencià que no tenen eixida en altres mercats.
Jo li dic que en estos moments mosatros ahí no tenim cap complex, cap complex, i que entenem que un llibre valencià és tant en castellà com en valencià, en qualsevol de les dos llengües oficials.
I en esta llei estem parlant contínuament que apostem per una discriminació positiva per al llibre en valencià i que volem facilitar l'edició de llibres en valencià.
I ho diem i ho repetim en l'articulat i en l'esperit de la llei.
Però vosté entendrà que mosatros no compartim eixe criteri que vosté mos du ací, a este debat, a parlar lògicament i exclusivament del que vostés veuen 12 milions.
Mosatros, en eixa concepció territorial i geogràfica no creem, no la compartim, no enganyem a ningú, sempre ho hem dit, sempre ho hem manifestat.
I és una opció que jo crec que sociològicament la majoria de la societat valenciana compartix a l'igual que el nostre grup parlamentari.

En les seues esmenes ­i és veritat que abans ja s'ha dit­ van algunes que mosatros no compartim i que lògicament podem singularitzar-les pel que signifiquen en si mateixes, quan vosté mos demana que en la llei figure i estiga ressaltat dins dels articles la col·laboració de la Generalitat amb l'Associació d'Editors del País Valencià.

Clar, mosatros ­jo crec que este és el moment del debat, de debatre-ho­ no entenem ni compartim les raons per les quals una associació ha d'estar regulada en esta llei.
I no ho entenem perquè ni esta associació, ni qualsevol altra que poguera haver, existir, crear-se o regularitzar-se en qualsevol moment vullguera estar, perquè creem que això no és lògic, que en un text normatiu com este mos trobem amb unes situacions puntuals que al final signifiquen certes obligacions o certes actuacions de cara a algun sector molt concret o molt determinat.

Mire, senyor Colomer, mosatros entenem que les lleis són per a tots, les lleis són per a tots els ciutadans.
En este cas és una llei molt sectorialitzada a un sector professional molt concret i el que lògicament no anem a fer, com no hem fet en cap dels agents que participen i se regulen en esta, és a singularitzar, és a dir qui ha d'estar en la llei, quines associacions, quines persones o quines entitats privades.
Perquè lògicament no estaríem fent una llei per a tots els valencians.

Senyor Colomer, això no anem a acceptar-ho com el conjunt de les esmenes que vosté mos aporta.
Jo estic totalment convençut que estos articles que regulen el capítol II, que parlen dels editors, que parlen dels distribuïdors i que parlen dels llibrers s'enriquiran i eixiran millor.
Però sí que li dic una cosa: les esmenes que vosté hui ens presenta no aporten res.
No aporten res quan vosté mos demana contínuament que existisquen compromisos pressupostaris per a dur esta llei endavant, quan vosté sap que esta llei està regulant, està singularitzant en un marc normatiu legislatiu l'acció de govern que s'està duent en els últims anys, que al cap i a la fi, si vosté agarra els pressupostos de la Generalitat de l'any passat, vosté podrà vore com la majoria de qüestions que regulem en esta llei tenen les seues partides corresponents, les seues línies pressupostàries i els seus compromisos polítics.
Per tant, no té cap sentit que en una llei que ací aprovem estiguem demanant-li al Consell de manera contínua, en cada article, que repleguen línies pressupostàries, compromisos que mos duguen endavant estes qüestions.

Per tant, per a acabar li vull dir que el capítol II és un bon capítol de la llei on tots els agents estan regulats, on tots els agents tenen alguna cosa a dir i alguna cosa a aportar, i crec que hem fet un esforç important i seguim fent-lo, perquè esta llei és una bona llei, encara que en esta Cambra hi haja gent que no la vol.
És una bona llei.
És una bona llei per al llibre valencià en el sentit més ampli de la paraula.
No reduint-lo a 12 milions.
No reduint-lo a una qüestió com vostés fan, que des del nostre punt de vista és totalment equivocada.

El mercat potencial del llibre valencià és molt més de 12 milions.
Estem parlant del llibre en castellà i estem parlant del llibre en valencià.
I això és molt més del que vostés, en estos moments, estan oferint a un sector industrial important, a un sector editor que té molt a dir i un sector editor que té molt a apostar en el futur.
I ahí, ahí, eixe sector va a agrair les iniciatives en noves tecnologies, les iniciatives en investigació, en desenrotllament, que estan fent-se i que volem que se preveja en esta llei.
I ahí n'hi han canvis importants.
Hi han concepcions que lògicament vostés des de l'oposició tenen un punt de vista.
Mosatros, des del Govern en tenim un altre, però este grup parlamentari sap de les necessitats d'eixe sector, este grup parlamentari ha escoltat els implicats en eixe capítol II, ha escoltat la gent que necessita i que reclamaven un marc legislatiu important i competent i va a donar resposta a eixes necessitats.

Per tant, senyor Colomer, no anem a acceptar les seues esmenes pel que li dic: no enriquixen, no aporten i, lògicament, no augmenten per a res els aspectes qualitatius d'esta llei.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Té la paraula per a rèplica, el senyor Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Senyora presidenta.

Senyor Serra.

Li ho tornaré a dir, crec que per última vegada.
No s'ho prenga mal.
És perquè ja no tractarem esta qüestió més.
Ni abans tocava, encara que vosté ho ha tret i jo li he contestat mínimament, però ara és quan toca la qüestió dels quatre o 12 milions.
Jo ja sé que en som quatre, de ciutadans i ciutadanes a la Comunitat Valenciana.
Però també sé que hi ha un mercat potencial que pot rebre la producció editorial feta aquí, més enllà de les tres províncies.
I és aquesta visió tan provinciana en el sentit més pejoratiu de la paraula, si és que el té, la que jo li estic aquí assenyalant.
És esta vocació d'autarquia, que sempre ha segut l'opció preferent les governs totalitaris.

Jo no sé si vostés es volen incloure ahí, però esta sensació de voler *jivaritzar* les possibilitats culturals i econòmiques que té el sector editorial valencià és el que nosaltres no podem admetre.
És com si tractant de regular el castellà en les Corts Generals ­li ho avançava este matí­, estiguérem en la confusió de no saber que som 40 milions d'espanyols però alhora 400 milions potencials de lectors i de consumidors i de compradors de llibres editats aquí.
Si és el mateix!
Vosté s'imagina que renunciàrem a la ressonància mercantil que té la producció literària castellana en Xile, en Argentina, Uruguai, etcètera?
Si és el mateix, senyor Serra!

Si és el que diu la senyora de Miguel avui: "No tenemos nada que hacer en el Ramon Llull".
Menyspreant.
Si esta frase és el rèquiem al sector editorial nostre.
No tenim res a fer fora de les nostres fronteres.
I als nostres escriptors i a tot el que significa sector del llibre i tots els subsectors que es faça en valencià.
No hem de connectar-nos amb ningú, no hem de parlar amb ningú.
"No tenemos nada que hacer en el Ramon Llull".
Hem de quedar-nos aquí tancats a casa nostra, amb el forrellat, amb les set claus ben tancades.
És un poc la proposta que vostés porten i de la que beu claríssimament el projecte de llei que avui, si no ho evita aquesta Cambra, es convertirà en una llei.

El llibre institucional que vosté dóna la impressió que no li dóna importància, el que pot significar en estos moments de nociu per al sector editorial, jo crec que el tractament que li dóna la llei és absolutament insuficient.
Es parla que es faran convenis amb el sector privat, però d'una manera molt, diguem, gasosa, queda el tema com a molt ambigu, com tot pràcticament a l'hora de prendre compromisos en la llei.

I he de dir-li ­vosté que este matí parlava de comparar-nos amb altres comunitats­ que, per exemple, en Andalusia, cada vegada que la Junta d'Andalusia vol editar algun llibre, polsa l'opinió del sector i oferix, obri la possibilitat que el sector coedite, coparticipe en el que és l'edició de llibres, perquè de la mateixa manera que en altres sectors de l'economia són els empresaris i emprenedors d'eixos sectors els primers protagonistes, en el tema del llibre igual i, si no ho considerem així, mai entendrem que estem davant d'un sector amb la mateixa dignitat i amb les mateixes capacitats que la resta de sectors i d'empresaris.
No poden haver dos tipus d'empresaris, tots i els de la cultura.
No poden fer dos grups.
S'ha de tractar a tot el món, a tots els emprenedors amb la mateixa dignitat i amb el mateix tracte.

Per tant, experiències, si busquem comparacions, n'hi han a l'Estat espanyol, i hem d'aprendre d'aquells que ho fan millor o que s'han avançat perquè encara ho estan creant en este moment.
No és que ens porten molts anys d'avantatge, però si hi ha una experiència novedosa i positiva s'haurà d'estudiar.

Jo crec que este és el debat entre la confiança i el recel, entre l'obertura ­que jo ho hem dit este matí­ o l'autarquia.
I en este sentit, clar que també entenem que fins i tot escriptors nostres poden ser traduïts a altres llengües.
I escriptors d'altres llengües, en originals en altres llengües s'han de traduir al valencià, i Shakespeare en valencià, i Umberto Eco en valencià.
I és un poc la grandesa d'entendre que estem davant d'un sector que no admet fronteres, que no admet fantasmes, que no admet totalitarismes, i que no admet este complex que al final és un complex d'inferioritat, d'inferioritat.
"No tenemos nada que hacer en el Ramon Llull".
Inferioritat, complex d'inferioritat, la senyora de Miguel.
No una altra cosa.
O anticatalanisme pur i dur.
O incapacitat de cohabitar amb els veïns.
*(Remors)* Una de dos.
Una de dos.
I això mai pot estar i mai pot presidir l'esperit d'esta llei que estem a punt d'aprovar si no som capaços de capgirar la filosofia que porta dins.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Colomer acabe.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

I en el tema últim que li volia comentar, el tema que diu que nosaltres explicitem una relació exclusiva amb una associació que vosté diu privada.
Estic parlant de l'Associació d'Editors, que són els únics interlocutors que hi ha en la Comunitat Valenciana.
És que no hi ha alternativa.
Són els únics.
I nosaltres pensàvem que mereixia la pena fer un reconeixement explícit del que són els únics, el grup d'empresaris que han mantingut el tipus, que han mantingut viva la flama de la indústria de la cultura, de la indústria del llibre, durant molts anys.
I mereixia que la primera Llei del llibre que es fa tinguera una consideració.

I és mentira, senyor Serra, que siga l'única llei que fa menció.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Colomer, acabe.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

­Acabe de seguida­ d'una entitat privada.
­Acabe, senyora presidenta­ La Llei de patrimoni cultural, la 4/98, de patrimoni cultural ­he perdonado muchísimos minutos antes, vull dir, ara que me passe deu segons no passa tampoc res, calma­.
La llei 4/98 de patrimoni cultural esmenta quatre o cinc entitats privades també.
Vull dir que amb això, per favor, un poquet més de rigor.

Gràcies.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Serra, té la paraula per a rèplica.

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Amb la venia de la presidència.

Senyor Colomer, en això últim que ha dit té raó.
És veritat que la Llei de patrimoni nomena tres entitats, i lògicament igual en la meua expressió he comés un lapsus, però crec que lògicament a qualsevol parlamentari això li pot passar en esta trona i no passa res.
Però el discurs que jo a vosté li estava dient era que no entenc com encara que siga l'única associació que existix haja d'estar regulada incorporada a la llei.
Eixe era l'argument de fons.
I eixa era la motivació que hi havia.
No sustentada en allò altre que vosté ha dit.

Mire, vosté ha parlat d'una qüestió que és un govern totalitari, i un govern totalitari pels motius que vosté ha dit.
I jo li dic a vosté hui una cosa i no pensava fer referència en este debat a això.
Jo li parle a vosté i li duc un document per a què vosté me parle si és totalitarisme cultural algunes accions o no són accions.
Mire, això és una factura de la Fundació Ausiàs Marc, pagada pel govern socialista, un compromís de 60 milions de pessetes en llibre institucional.
Li comprem tots els llibres, els distribuïm mosatros, cinc dies abans de perdre les eleccions autonòmiques de 1995, en un preu que quan parlem del preu únic li ho ensenyaré per a vore si és preu únic o no és preu únic.
Eixos exemples se poden donar al llarg de qualsevol debat.
Jo crec que estes qüestions no són les que toquen hui en la Llei del llibre, però parlant de llibres no va mal parlar d'això.
Perquè vosté entendrà en eixa època a què se dedicaven recursos culturals, a què se dedicaven molts milions de pessetes de ciutadans de la Comunitat Valenciana, i en quina finalitat s'estava actuant, per a la millor evitar que se produïra un canvi legítim i democràtic, com va voler la majoria de la societat valenciana el 28 de maig de 1995.

Però a més a més li dic més coses.
Vosté posa exemples, que la Junta d'Andalusia està preguntant, ¿vosté sap quantes produccions se fan emparades per la Generalitat Valenciana, quants autors estan tenint possibilitats i estan sent les seues obres unes realitats culturals?
¿Vosté no sap l'existència ­ja li ho he dit abans­, d'una realitat que són les *Lletres valencianes*, que van pel sèptim número, que estem parlant de més de 800 publicacions d'autors que estan en totes les llibreries, que qualsevol ciutadà té accés a conéixer l'existència de la seua obra?
¿És que això és tindre una visió provinciana, és que això és tindre algun complex d'inferioritat?
¿O els complexes són dir som dotze milions som 12 milions i continuar en eixe discurs?
És que el complexes de dependència els tenen els que necessiten asimetries continues i dependències constants d'altres.

Jo li ho dic hui ací.
Mosatros hem fet una Llei del llibre valencià per als valencians, hem fet una Llei del llibre per a la Comunitat Valenciana.
I hem fet una Llei del llibre que regula les dos realitats sociològiques que tenim: el castellà i el valencià.
I eixa és l'única manera d'harmonitzar, de fer possible créixer l'ús social del valencià i de viure tots en pau.
I hem fet més esforços, i vosté ho sap que hem fet esforços institucionals importantíssims.

Mire, esta llei va a eixir en un grau de consens important, però li dic més, en la llei parlem de compromisos concrets, coses que vosté diu que no és veritat.
Vol que li'n llija un?
Mosatros diem que amb l'objectiu de promoure l'ús del valencià, l'ús, la Generalitat, mitjançant la conselleria competent en aquesta matèria, potenciarà la producció editorial en aquesta llengua.
Amb aquesta finalitat elaborarà una línia d'ajudes que tindran caràcter anual, i es regularan mitjançant una ordre de la conselleria competent en matèria de cultura.

Vostés ahí l'única cosa que esmenen és afegir la paraula "suficient" a la línia.
Doncs clar que les línies volem que siguen suficients!
És que eixes línies ja existixen, és que esta llei està regulant unes línies que ja s'estan aplicant en els pressupostos de la Generalitat, senyor Colomer.
És que hi ha que parlar en noms i cognoms.
És que el que estem ací debatent, estes qüestions, estem regulant un marc normatiu, donant-li un rang a una realitat política que este govern ja està fent des de fa molts anys.
Perquè tenim un compromís en la cultura, perquè tenim un compromís en el llibre valencià i en el que significa.

I no podem caure en l'antic debat, en el debat de l'any 1975.
Han passat més de 25 anys d'història.
Han passat generacions de ciutadans.
Que estem en una altra problemàtica.
Que a la gent li preocupen altres coses.
I mosatros, com a conseqüents, com a un govern responsable, com a un grup parlamentari que sap el que vol, estem recolzant lògicament una discriminació positiva per al valencià.
Però en sentit comú, en sentit comú.
Sent possibilistes.
Fent realitat el que se necessita.
No caent en la demagògia.
No caent en la frase fàcil.
No caent en les polítiques de campanar.
Estem fent xicotetes realitats però possibles realitats.
.
.

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Serra, vaja finalitzant.
.
.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Acabe de seguida, senyora presidenta.

Per això al final, senyor Colomer, mos farà que regulem un capítol II d'esta llei on tots els agents implicats se troben a gust, a gust en llibertat, a gust en possibilitats.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Senyories, votació de les esmenes defensades del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 27 vots a favor, 39 en contra i cap abstenció, queden rebutjades les esmenes.

Defensa de l'esmena número 32, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Anem a defensar la 32, 36, 38, 44, 45, 46 i 53; la 57 no, perquè ja està transaccionada prèviament.

Bé.
Estes esmenes es referixen a les editorials i a les distribuïdores.
Nosaltres, quan hem llegit la llei, ens donat compte que en el preàmbul, en l'exposició de motius figura d'una manera molt clara que el llibre no només és un bé cultural fonamental, sinó també comenta que és un bé econòmic, que mou una indústria cada vegada més solvent; és a dir, fa referència a eixos aspectes que té el llibre.
I en el punt 3 de l'article cinc, que parla de les editorials, també parla del llibre com eixe doble aspecte de bé cultural i bé industrial i econòmic.
Però quan mirem al llarg de tota la llei no trobem cap referència real a eixa part industrial i econòmica que té el llibre.

Nosaltres considerem que moltes vegades es fan exposicions de motius especialment boniques, o inclús progressistes diríem, però no es tracta després realment en la llei, de manera que tot es queda en no res, en cap concreció.
Per això nosaltres pensem que el primer que caldria fer seria no implicar només a la Conselleria de Cultura.
La Conselleria de Cultura pot encarregar-se de l'aspecte cultural del llibre, però què passa en el seu aspecte comercial?
Què passa en el seu aspecte econòmic?
Què passa en el seu aspecte industrial?
Es queda totalment oblidat?

Per intentar superar este aspecte, nosaltres ens referim, en este punt concret pensem que caldria afegir la presència de la Conselleria d'Economia i Hisenda, i la d'Innovació i Competitivitat.
Una, pel que té a vore de procés econòmic, empresarial, i l'altra, pel que té a vore de procés industrial i de comercialització.

Nosaltres pensem que no ens hem de conformar en dir que el mercat del llibre en valencià se limita a quatre milions, no hem de confondre mai el punt d'inici en el punt final.
I no hem de confondre mai el procés en el resultat.
Per tant, nosaltres pensem que si realment hi ha un procés de suport per part d'estes conselleries al llibre valencià sí que seria possible aprofitar tot el mercat potencial.
No estem d'acord en eixa idea que el mercat del llibre valencià que es fa en castellà siga indefinit, i el mercat del llibre que es fa en valencià pareix que estiga absolutament limitat ja des del principi.

Però n'hi ha un altre aspecte que ens interessa respecte a este procés industrial, i és els processos de recerca i desenvolupament, els d'investigació i desenvolupament.
Ens referim sobretot al llibre educatiu, però podríem referir-mos a uns altres llibres.
El llibre educatiu s'elabora un prototip, s'elabora un model, eixe model s'experimenta, se passa a revisió i se prova en diverses persones, es millora, i després n'hi ha un procés industrial de producció en el que cada vegada més ­de producció i de comercialització­, en el que cada vegada més entren les noves tecnologies, s'utilitzen unes noves formes de producció i de comercialització.
És ahí on nosaltres pensem que entra la recerca i el desenvolupament.

I per això pensem que en el llibre educatiu hauria d'haver un suport de les institucions i organismes que fomenten la investigació i el desenvolupament.
És a dir, que hi hagueren línies pressupostàries, que hi haguera crèdit real per a contribuir al perfeccionament del procés industrial, del procés de comercialització i del procés d'introducció de noves tecnologies en la producció del llibre.

Vaig a deixar passar una esmena probablement tècnica, que volem substituir "d'un conveni" per "de convenis", perquè simplement és una correcció probablement de forma.
I voldríem fer referència al tema de la promoció professional continua.
Nosaltres en estes esmenes, n'hi ha dos, una que es referix als editors i a les editores i l'altra a la dels distribuïdors i distribuïdores, en principi trobem millor referir-nos a la promoció professional continua, que el que posa el projecte de llei, que diu "un nivell professional adequat".
Pot ser una diferència de matís, per a nosaltres un nivell professional adequat pareix que es pose un llistó, pareix que hi haja un patró que indique esta persona té un nivell professional adequat i esta altra no.
Quan nosaltres pensem que simplement la promoció professional continua seria un concepte adequat ahí.

Però n'hi ha un altre aspecte que voldria destacar en estes esmenes, i és la referència a editors i editores i a distribuïdors i distribuïdores; és a dir, sí que en algunes esmenes de les que ha fet Esquerra Unida apareix eixa referència a la diferència, la diversitat de gènere que es dóna realment entre els professionals valencians que es dediquen al tema del llibre.
Pensem que no només és una millora formal, pensem que conté aspectes ideològics profunds i que seria convenient que en les lleis, en esta i en moltes altres, sí que es tinguera en compte que el llenguatge moltes voltes ens traix, i que el llenguatge és moltes voltes preferentment masculinitzat, i caldria presentar en tots els llocs on es poguera els dos gèneres.

Finalment vull fer referència a les dos darreres esmenes que comentem aquí, la 44 i la 45, que és el necessari suport que la Generalitat hauria de donar als ajuntaments que disposen de fons editorials per a fomentar el seu creixement en quantitat i qualitat.

No volem envair el mercat editorial amb produccions dels ajuntaments.
No volem que suposen una competència deslleial a les editorials.
Però el que sí que pensem és que hi ha ajuntaments que tenen la voluntat i la capacitat i la possibilitat de tindre una xicoteta producció editorial, a voltes de caràcter més localista, i que no tindria eixida d'una manera comercial en la intervenció d'editorials, empreses privades.

Per tant, nosaltres sí que pensem que valdria la pena una ajuda de la Generalitat respecte als ajuntaments que disposen d'aquests fons.
D'una manera semblant, però complementària, nosaltres pensem que la Generalitat no pot envair el mercat editorial amb les seus produccions pròpies i pensem que sí que caldria fer convenis i establir relacions amb editorials privades.

Què és el que veiem en l'article 5.
4?
Per exemple, que els convenis de cooperació editorial no fica cap tipus de requisit, no fica cap tipus de limitació.
Nosaltres el que voldríem és que les convocatòries públiques de cooperació editorial es feren amb plecs de condicions, amb valoracions subjectives dels diversos aspectes exigits, per a trobar la millor opció de col·laboració en projectes editorials.
És a dir, no només limitar-se a dir que la Generalitat pot conveniar amb unes altres iniciatives privades, sinó que eixe conveni s'ha de fer mitjançant una convocatòria pública i transparent on hi haja una valoració objectiva per les diverses aportacions que pot fer cadascuna de les parts.

Considerem que són aspectes rellevants que millorarien profundament la llei del llibre que s'està presentant.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Per a torn en contra d'estes esmenes, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ortega del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor Cardona, en esta primera actuación de esta tarde vamos a hablar del artículo cinco y seis de la Ley del libro y de un grupo de enmiendas amplias, del artículo cinco y una del artículo seis.
Y la razón fundamental por la cual es legítima una ley que apoya un sector industrial, como el libro, es por su dimensión de bien cultural y en la medida en que afecta una lengua minoritaria y propia.
Por eso no se pueden proponer en esta ley artículos que vayan contra las leyes de la libre competencia, sea del mercado, sean de las instituciones financieras.
En relación con este tipo de aspecto, se debe atener a los tipos de ayudas que contempla la legislación en cada ámbito y no pueden discriminar la industria del libro en relación con otras industrias y actividades industriales.
No obstante esto, podemos llegar a una transaccional, le vamos a proponer transaccionar esta enmienda y ver si está de acuerdo.

Quienes tienen que decidir, en todo caso, si tienen o no un nivel adecuado son los propios agentes sociales.
Me estoy refiriendo a las enmiendas 36 y 38.
Lo que se debe hacer por parte de la Administración es ofrecer la posibilidad de que si un profesional entiende que debe mejorar su nivel de capacidad y formación profesional lo pueda hacer.
Como es evidente, nadie puede imponer a un profesional por obligación la percepción de que ha de mejorar su capacidad profesional.
Además, la formación profesional continua es una dimensión de la tarea educativa, es parte de la legislación educativa y es algo que se debe fomentar, tal y como dicen las leyes educativas.
Pero esta aspiración ha de introducir en los profesionales la mentalidad de una máxima renovación y competencia.

La misión de esta ley, dando por supuesto esta mentalidad en los agentes sociales, es garantizar que cada una pueda encontrar el sentido adecuado de su tarea y de su función.
Y como ha propuesto argumentos muy válidos también, pues vamos a tratar también de transaccionar esta enmienda.
Ya hemos hablado de transaccionar la 32, 36 y 38.
A las enmiendas 44 y 45 le vamos a decir que no.
En la 44 pusimos ya en comisión argumentos por los que considerábamos que no se le podía decir que sí a esa enmienda.
Pensamos que los términos de esta enmienda forman parte de la materia del reglamento valenciano de bibliotecas que está ultimando el Consell y en donde la Generalitat Valenciana se va a comprometer con su política bibliotecaria.

En cuanto a la enmienda 45, también le argumentábamos en comisión que tampoco se le puede decir que sí porque los proyectos editoriales singulares son una línea de gestión.
Ya en el punto cuatro del artículo cinco se recoge.

En cuanto al artículo seis, ha presentado una enmienda, la enmienda 53.
El señor Cardona en el debate de comisión reconoció que la ley discrimina positivamente al valenciano como corresponde a su estatuto de lengua minoritaria y propia del territorio valenciano.
No se puede subvencionar la ayuda que el señor Cardona solicita y que pueda.
.
.
al libro como producto editorial, no se puede subvencionar, repito, a las distribuidoras, que son agencias comerciales, o a las librerías por distribuir en valenciano o por vender libros en valenciano.
Pero si no se editan libros en valenciano, para lo que sí se ayuda, ni se podrán distribuir ni se podrán vender.

Lo que se puede hacer es lo que dice la ley, ayudar, dar a conocer el libro valenciano, mejorarlo, publicitarlo, para que la gente lo pueda valorar como se merece y entonces pueda comprarlo o pedirlo.
Lo que debemos hacer, en relación con las distribuidoras de librerías, es mejorar su capacidad técnica, su competencia profesional, sus instrumentos de organización, que permitan que el libro, sin distinción ahora, porque estos beneficios se deben compartir para todos los libros, llegue a manos del usuario de una manera rápida, sencilla y eficaz.

También, en este caso, le vamos a proponer una transaccional a la enmienda 53.
Entonces, repito, al artículo cinco, las enmiendas 32, 36, 38 46, le vamos a presentar unas transaccionales para ver si las acepta.
Y al artículo seis la enmienda transaccionada 53.
Y le vamos a decir que no a las enmiendas 44 y 45.

Nada más.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ortega.

Té la paraula el senyor Cardona.

**El senyor Cardona i Pla:**

Bo, en primer lloc, per a dir ­és que no sé si se sent­, en primer lloc per a dir que anem a transaccionar les esmenes que vosté ha comentat en un moment.
I que, de totes formes, jo sí que trobe a faltar l'ajuda als ajuntaments que puguen tindre fons editorials, sobretot perquè hi ha ajuntaments amb molt poca capacitat econòmica i que necessiten inclús suport, a vegades tècnic o suport professional.
I que les convocatòries ens agradaria que foren públiques, que foren en condicions objectives i que foren amb plecs de condicions, per a evitar en allò possible l'arbitrarietat a l'hora de procedir a convenis de col·laboració editorial.
Però, en principi, el que anem a fer va ser transaccionar les que vosté ha comentat per a vore si arribem a un acord.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Se suspén la sessió tres minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 17 hores i 35 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 17 hores i 48 minuts)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Han sido presentadas a la Mesa de les Corts Valencianes enmiendas transaccionales, que son las siguientes.

"Los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes, al amparo del artículo 116.
3, del Reglamento, presentan la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 32, del Grupo Parlamentario de Esquerra Unida, al Proyecto de ley del libro.
Enmienda de modificación al artículo 5.
3.
Sustituir el texto por el siguiente: "3.
La Generalitat, a través de la conselleria competente en materia de cultura, y en colaboración con los departamentos que ostentan las competencias de economía, industria y comercio, apoyará aquellas iniciativas y actividades que potencien la producción editorial valenciana considerada en su doble aspecto de bien cultural y bien industrial y económico.
" Firmado por los cuatro grupos.
Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes y el Grupo Mixto a efectos de tramitación.

"Los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes, al amparo del artículo 116.
3 del Reglamento, presentan la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 36, del Grupo Parlamentario Esquerra Unida, al Proyecto de ley del libro.
Enmienda de modificación.
Enmienda técnica a la versión en valenciano.
Al artículo 5.
4: El Consell fomentarà mitjançant conveni la cooperació editorial entre institucions públiques i privades per a la publicació de llibres i d'altres suports editorials.
" Este text és coincident amb el de la versió en castellà.
Firmado por los cuatro grupos.
Grupo Parlamentario Socialista­Progressis-tes y Grupo Mixto a efectos de tramitación.

"Los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes, al amparo del artículo 116.
3 del Reglamento, presentan la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 38, del Grupo Parlamentario de Esquerra Unida, al Proyecto de ley del libro.
Enmienda de modificación.
Al artículo 5.
5.
Sustituir el texto por el siguiente.
5.
El Consell apoyará los cursos de formación y puesta al día, seminarios y foros de debate con el objeto de que los editores y editoras valencianos mantengan un adecuado nivel profesional.
" Firmado por los cuatro grupos.
El Grupo Mixto a efectos de tramitación.

"Los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes, al amparo del artículo 116.
3, presentan la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 46, del Grupo Parlamentario Esquerra Unida, al proyecto de ley del libro.
Enmienda de adición.
Al artículo 5 añadir un nuevo punto con el siguiente texto: 8.
La Generalitat promoverá los procesos de I+D en la edición del libro valenciano, especialmente en lo que se refiere al libro educativo, adoptando las medidas necesarias para contribuir al perfeccionamiento de este proceso y de su producto".
Firmado por los cuatro grupos.
Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes y Mixto a efectos de tramitación.

Y por último.
"Los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes, al amparo del artículo 116.
3 del Reglamento, presentan la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 53, del Grupo Parlamentario Esquerra Unida al Proyecto de ley del libro.
Enmienda de modificación.
Al artículo 6.
2.
Sustituir el texto por el siguiente: 2.
El Consell apoyará los cursos de formación y puesta al día, seminarios y foros de debate con el objeto de que los distribuidores y distribuidoras valencianos mantengan un adecuado nivel profesional.
" Firmado por los cuatro grupos, el Grupo Mixto a efectos de tramitación.

Se somete a votación.
Té la paraula el senyor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Sí, señora presidenta.

Supongo que usted las tiene numeradas del cinco al nueve o las tiene marcadas.
No disponemos del texto, pero si usted es tan amable de decirnos el número yo podré indicar la votación de acuerdo con el número.
El número me refiero al que tiene usted en el marginal derecho en la esquina de arriba, que pone "T5" o "T6".

 

**La senyora presidenta:**

 

Sí, señor Perelló.
Lo indicaré a la hora de la votación.

Dado que hay distintas propuestas a efectos de tramitación, voy a someter a votación por separado la enmienda número 32, T5.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 39 vots a favor, cap en contra, 26 abstencions.
Queda aprovada l'esmena transaccional a l'esmena número 32.

Votació a l'esmena transaccional a l'esmena 36, T6.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 40 vots a favor, 26 en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'esmena transaccional a l'esmena 36.

Votació a l'esmena transaccional corresponent a l'esmena número 38, T7.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 65 vots a favor, cap en contra, 1 abstenció.
Queda aprovada l'esmena transaccional corresponent a la 38.

Votació a les esmenes 44 i 45, que no tenen transaccionals.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 28 vots a favor, 38 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes 44 i 45.

Votació a l'esmena transaccional corresponent a l'esmena retirada 46, T8.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 40 vots a favor, cap en contra, 26 abstencions.
Queda aprovada l'esmena transaccional corresponent a la retirada 46.

Votació a l'esmena transaccional corresponent a l'esmena retirada número 53, T9.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 65 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada l'esmena transaccional corresponent a la retirada número 53.

Senyories, votació a l'article 5.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 39 vots a favor, 27 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 5.

Votació a l'article número 6.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 39 vots a favor, 27 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 6.

Defensa de l'esmena número 60, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Presidenta.

Senyories.

Anem a agrupar les esmenes números 60, 61, 64, 68, 71 i 79.
Totes elles fan referència a l'article 7, i en concret és l'article que parla de les llibreries, que com saben, és un altre sector bàsic i fonamental del que és tot l'esquema del llibre.

Nosaltres tenim unes esmenes que fan referència a la importància de garantir que hi haja un fons bibliogràfic d'autors i de títols en valencià a totes les llibreries que hi han al país.
Pensem que és important garantir eixa possibilitat del fet que no deixen de subministrar-se llibres escrits en valencià, perquè eixa és la manera que el mercat es pot situar en una certa i hipotètica situació de cert equilibri.
Quan la llei parla de la fira del llibre i d'organitzar algun tipus d'activitat en determinades dates emblemàtiques que té l'any en relació al tema que ens ocupa, demanem que la Conselleria de Cultura tinga una visió integral del territori i de la geografia valenciana i que no únicament es faciliten els grans esdeveniments o les grans fires del llibre en les capitals o en algunes poblacions que tenen tradició a fer este tipus d'activitats, sinó que d'alguna manera qualsevol persona, qualsevol xiquet o xiqueta més enllà de la circumstància del seu naixement i d'allí a on visca, puga gaudir d'algun tipus d'activitat, d'algun tipus de fira del llibre, d'algun tipus d'exhibició que faça possible que commemorem col·lectivament com a poble el que és una data referencial del món del llibre arreu del món.

Però, senyories, les esmenes més importants sens dubte que hem presentat en relació a les llibreries són les que fan referència a la política del preu fixe o del preu estable.
És una de les qüestions més preocupants, jo diria que més inquietants, que presente este projecte de llei del llibre.
Ho diem perquè en la seua fase d'avantprojecte apareixia amb tota claredat i amb tota contundència l'aposta del Govern Valencià per a fomentar, per a fer possibles, per a fer viables les polítiques de preu fixe i de preu estable en matèria de la venda de llibres.
Ningú ens ha explicat a hores d'ara per què entre l'avantprojecte i el projecte que avui estem debatent decau d'una manera estranyéssim eixe extrem, eixa qüestió.
I ja no ens queden massa oportunitats, més bé podria dir que esta és la darrera oportunitat que té el Grup Parlamentari Popular, si vol parlar en nom del Govern, d'explicar per què.
Si ja ens conformem amb perdre, si és una qüestió aritmètica en els pactes o transaccions que vullguen fer, ja estem preparats per a assumir la derrota, democràtica i legítima, que tindran les nostres esmenes, però ja a l'únic a què aspirem és que algú explique, que tinga la valentia política d'explicar per què entre l'avantprojecte i el que estem debatent aquí decau l'única política coneguda, la més experimentada arreu d'Europa, que significa el recolzament explícit, en allò que és una economia de lliure mercat, el recolzament institucional a les xicotetes llibreries.
L'única possibilitat que hi ha en esta economia de lliure mercat és este tipus de polítiques i este tipus de programes.

A més, en l'exposició de motius fan vostés la reflexió que efectivament hi ha un desequilibri entre la xicoteta llibreria, la llibreria clàssica, la llibreria històrica, que jo vull dir que ha significat per a moltíssima gent tot un procés iniciàtic de primer contacte amb el que són físicament els llibres i el que ha significat la xicoteta llibreria, la botiga familiar, la llibreria convencional, la petita i mitjana llibreria en eixe sentit, la seua capacitat, que hem de reconéixer, de resistència davant les eventualitats del mercat tan difícil que ha tingut la competència davant el fenomen dels hipermercats, etcètera.
Nosaltres entenem que en l'exposició de motius sí que hi ha una reflexió que mínimament considera el desequilibri que existeix avui en dia, però després no hi ha solució de continuïtat a l'articulat.
Com he dit abans, desapareix, queda absolutament eradicat de l'articulat de la llei, que al final, al final i al principi, és l'únic que compta, és l'únic que es pot invocar.
Per a fer complir una llei no vas a invocar una reflexió pelegrina que està en el preàmbul.
Això no aprofita.
En termes de força jurídica, del que s'anomena la vis jurídica, això no té cap tipus de sentit o té un sentit molt relatiu.
Allò important és plasmar les voluntats polítiques en el cos de l'articulat.
I ahí és on, d'una manera estranyíssima, desapareix.
I com deia, nosaltres entenem que esta és la prova de foc, l'única prova de foc coneguda, o la més coneguda, del que significa el recolzament verdader d'un govern a la xicoteta llibreria valenciana.

De moment, si no s'aprova l'esmena que nosaltres presentem, l'únic que queda en l'escenari, l'únic que queda en la retina de la gent, és el recolzament prestat pel Govern Zaplana al Govern Aznar en el que va ser el decret liberalitzador del descompte dels preus de llibres de text, que com vostés saben, va causar un enorme malestar entre el gremi afectat.
És l'únic que queda.
I excuse dir-los que és el gran recolzament que varen rebre les grans superfícies en esta matèria, que també hem de dir, les gran superfícies que en la seua vocació de fer-se cada vegada més grans, jo crec que amb un nivell considerable d'insolència per part seua i de vistiplau i benedicció per part del Govern, han irromput en el sector del llibre d'una manera més que preocupant.

Per tant, esperem que siguen jo no sé si sensibles en esta esmena, però sobretot per una qüestió que crec que tenim el dret, ja no nosaltres sinó el sector afectat mateix i la societat valenciana: saber per què esta mena d'expedient X que hem viscut de l'avantprojecte al projecte que avui estem debatent.

Gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Té la paraula el senyor Serra en el torn en contra, il·lustre diputat del Grup Popular.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Amb la vènia de la Presidència.

Senyories.

Este grup d'esmenes que ens presenta el Grup Socialista a l'article 7, referit a les llibreries, van referides a unes quantes qüestions del mateix article, però crec que n'hi ha una que ressalta, i en la intervenció mateixa del portaveu del Grup Socialista és la que ha remarcat, quan parla del preu únic del llibre.

Mire, mosatros creem i estem convençuts que això no és una bona mesura, i per això no ho regulem en la llei.
I el motiu que no estiga present en este text normatiu que anem a aprovar en estes Corts és perquè creem que eixa mesura que vostés ací plantegen com la gran solució a certs hàbits, a certs costums de compra dels llibres, que van a resoldre's, creem que no és aixina.

En esta llei un dels objectius fonamentals, i en la seua exposició de motius ho diem, és lluitar, lluitar frontalment, contra eixa desproporció que ha hagut entre la gran superfície comercial i la xicoteta llibreria de ciutat, reconeguda com un agent cultural actiu.

I li dic, senyor Colomer, mosatros entenem que a la llibreria de ciutat, a la llibreria clàssica, a la llibreria del poble, se li han de donar ajudes, s'han de tindre situacions i polítiques que vagen encaminades a corregir situacions de desequilibri o de desprotecció puntual que se puguen donar com se donen.
I partint d'eixe reconeixement, hem intentat en tota la llei que hi haguera un triangle màgic d'unió entre la biblioteca clàssica, la biblioteca de ciutat, entre la biblioteca pública, la biblioteca municipal de cada poble, i les biblioteques escolars.
I, lògicament, buscar ahí eixe espai de connexió, eixe espai d'hàbit, d'habitatge cultural, a on els jóvens, les noves incorporacions al món de la lectura tinguen un espai a on trobar-se a gust, un espai reconegut, i que se cree un hàbit d'adquisició i una cultura del llibre.

Mire, en una economia de mercat com en la que estem menejant-mos, en una economia de lliure mercat com la que tenim en estos moments, una qüestió com la del preu fix no resoldria, sinó tot el contrari, agreujaria la situació.
Ací, la qüestió que mosatros plantegem, és la de defensar el xicotet comerç cultural.
Però està clar que per a mosatros, la política del preu fix no és la viabilitat per a això.

Mire, mosatros el que diem és que al xicotet comerciant, al xicotet agent cultural, al llibrer, hem de donar-li una política eficaç que afegisca al seu treball algunes qüestions, com és tindre més informació que la gran superfície, tindre les mateixes ferramentes de treball que ells, tindre la mateixa atenció al client, i, lògicament, que puga respondre a les demandes del potencials clients.
Jo li he parlat que n'hi han actuacions importants que s'han fet, li he parlat de les *Lletres valencianes*, el que comporten i el que està significant eixa publicació per als llibrers valencians.
I, damunt, li dic: el reconéixer la llibreria com un agent cultural actiu comporta compromisos polítics importants, comporta reconéixer-li de manera clara al llibrer el paper que està desenrotllant en esta societat.

Mire, en el conjunt de l'article que es referix a les llibreries, jo crec que tractem d'una manera seriosa la realitat del món del llibrer, i que, lògicament, hem volgut que estiga al màxim nivell, i aixina me consta que algunes esmenes transaccionals, fruit, lògicament, de la llibertat de cada grup parlamentari d'acordar, de consensuar o de millorar els textos, quan eixa vocació existix de manera honesta, de manera sincera, d'aportar per a enriquir les lleis, doncs, lògicament, anem arribant a acords.

Jo li dic a vosté una cosa: el preu fix no ha trencat ni trencarà amb certs hàbits.
.
.
, perquè al final vosté ha parlat d'a on fea més mal o a on se devia atacar directament, quan parlava del llibre de text escolar.
Al món dels pares, el preu fix, no està trencant-los els hàbits de comprar el llibre en un centre comercial o en una gran superfície, enfront de la llibreria de ciutat o de la llibreria clàssica.
I ahí és a on mosatros mos volem referir i volem actuar quan li parlem d'eixa trilogia que hem de buscar, d'eixe triangle màgic a on se troben la llibreria, la biblioteca municipal o la biblioteca pública i la biblioteca escolar.
S'ha de buscar eixe espai comú a on, en llibertat, però a on d'una manera atractiva, fem que els consumidors dels llibres vagen a adquirir els seus productes.

I hui, com vosté entendrà, en una conjuntura econòmica com la que vivim, en una economia de lliure mercat, hui en dia arreu de tot el món, és pràcticament impossible parlar de la proposta que vosté fa, i damunt se'ns escapa, no és una competència autonòmica, i crec que no li faríem cap favor a la llei si hui reconeguérem i aprovàrem el que vosté ha proposat ací.
Això no és la solució del llibre, això no és la solució del llibrer.
El llibrer el que necessita són altres coses, no mesures que no el deixen créixer, no mesures o pedaços simplement per a subsistir.
Hem de donar-li possibilitats al llibrer perquè se desenrotlle com un agent cultural, com un agent comercial, perquè, al final, està comerciant, està negociant, que és al final una de les labors que, lògicament, tenen les llibreries com a negocis, com a comerços o com a indústries.

Mire, en estos moments, jo estic convençut que inclús els afectats directament per la mesura que vosté està proposant hui ací, si s'aplicara, en un curt termini de temps li llevarien a vosté la raó, i li dirien, senyor Colomer, que el Grup Socialista s'ha equivocat, que eixa solució no millora la situació dels llibrers, que el preu únic no millora les vendes dels llibrers, i que el preu únic, l'única cosa que faria seria minvar les possibilitats de benefici de moltes d'eixes xicotetes indústries o comerços.

Jo estic convençut que mosatros, amb este article en què regulem les llibreries, i jo crec que en un sentit ampli, en un sentit avançat, en un sentit en el que li reconeguem un paper d'agents culturals, estem donant-los una solució i molts instruments.
I eixos instruments, ja li ho he dit, no els dóna a soles una llei, els dóna una acció de govern, i hui, les llibreries valencianes tenen una acció de govern que els últims anys ha segut positiva i progressista per a eixos negocis, han pogut progressar, han pogut créixer.
I vosté me podrà dir: "És que ha tancat alguna llibreria".
Clar que ha tancat alguna llibreria, senyor Colomer, però és que se n'han obert més, se n'han tancat i se n'han obert, la vida dels comerços no anem a ser mosatros qui la regulem, serà el mercat i serà la viabilitat de cada u.

Però sí que li dic que en estos moments l'esmena del preu únic, que jo crec que seria la més simbòlica de les que afecten el conjunt de les llibreries, no soluciona i no aporta millores.
Les millores les aporten una llei de conjunt del llibre i, com no podia ser d'una altra manera, una política activa a favor dels llibrers valencians, que són un dels elements clau d'esta llei, són uns dels agents més importants que tenim.
Hem anat parlant d'autors, d'editors, però, en este cas, la llibreria és una font de cultura permanent.
En molts moments jugà papers importants entorn al món de la llibertat i el que significava la transició.

Hui, per sort, en esta comunitat, a on la normalitat política jo crec que és una realitat que tot el món reconeixem i convivim amb ella, la llibreria pot jugar un paper important com a dinamitzador, com a agent cultural propi, com a agent cultural diferent d'altre tipus d'indústries o d'activitats culturals.
Per tant, no anem a recolzar, lògicament, les propostes que vosté mos fa a este article, perquè ni enriquixen ni aporten realment res al text.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Una qüestió prèvia, senyor Serra: quan comentava de la llibertat que tenen tots els grups per a transaccionar, sobretot aquells que manifesten una bona voluntat per a arribar a acords i tal, bé, no sé si és el moment de dir-ho, no?
, però jo vull advertir que les coses no són així.
Jo detecte una voluntat selectiva d'arribar a acords, però, per descomptat, una voluntat que transpira la pretensió d'exclusió, d'exclusió d'alguns altres grups.
Això és evident, aquí hi han transaccions, bé, que ens enterem sobre la marxa, com aquell que diu.

Però, bé, no és la qüestió, ho dic perquè com vosté ha dit de la llibertat per a transaccionar si hi ha bona voluntat.
.
.
, polse la meua bona voluntat!
, polse-la!
, com sí que sé que està fent amb altres.
Punt.

Ha parlat vosté del triangle màgic que diu que presidix tot l'esperit i la lletra de la llei: la biblioteca de ciutat o la biblioteca ­diguem­ bàsica d'una població, la biblioteca escolar, que no existeix, però que és la pretensió que puguen existir en un futur, i la llibreria.
El triangle màgic sobre el que pivoten totes les virtuts de la llei.
No sé si serà el triangle aquell de les Bermudes, perquè a l'hora de la construcció que me fa, és impecable, però, clar, tot això, en concret, en agafar mesures reals que digues que eixa és una mesura en favor de la llibreria, eixa és una mesura, no?
, doncs, la veritat és que ahí s'ho ha engolit tot no sé exactament qui, perquè no apareixen.

Sí que sé que apareixien en l'avantprojecte, i després jo li diria quin és l'expedient X de la llei, és l'expedient A o alfa, la *A* d'Aznar.
.
.
Que entre en l'avantprojecte, contem la veritat, entre l'avantprojecte i la bona mesura que allí estava fixada del preu estable, que és l'única mínima garantia que té el xicotet llibrer per a competir amb la gran superfície, entre eixe moment i avui, què ha passat?
El paquet de mesures liberalitzadores del senyor Aznar, i el poder valencià no va existir, no va badar boca, no va plantar cara.
Eixa és l'única realitat, i vostés i el sector i el gremi afectat ho saben perfectament.

Altres comunitats autònomes que des del 1999 tenen una llei, abans, probablement no perquè siguen més valents que el senyor Zaplana, el president en qüestió d'eixa comunitat també del Partit Popular, sinó perquè va fer la llei del llibre, efectivament, una llei del llibre en la Comunitat de Madrid prèvia al decret liberalitzador, des de 1999, que la Comunitat de Madrid té la llei, i sí que fixa clarament, perquè sí que és el lloc de la política de promoure, la política del preu fix, del preu estable, i sí que és un bon exemple de complicitat, de sensibilitat cap al xicotet llibrer de la Comunitat de Madrid.

Vostés diuen que la xicoteta llibreria no té per què ressentir-se si està en competència desigual, en tot cas, reconeixerem, amb la gran superfície.
Que el pare de família o la mare de família o les famílies, en definitiva, no cànvien d'actitud, no cànvien de referent, no veuen cap obstacle, si han de triar entre la gran superfície, que és més barata, i la xicoteta llibreria, que és més cara, perquè no pot competir en preus.

Home, el que no pot fer és demanar, reclamar de les famílies, no pot reclamar heroismes, no pot reclamar romanticismes, que vagen al xicotet, pagant més diners, que trien el que és una opció també comprensible, que és anar a estalviar en la gran superfície.
Eixa no és la qüestió, no podem reclamar romanticisme de la gent!
La política no és això.
Es tracta de donar solucions i de protegir efectivament el xicotet comerç de la llibreria en este cas.
I eixa és la manera real de fer política, senyor Serrra.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Colomer Sánchez:**

 

Acabe, senyora presidenta, dient que no hi ha ni una sola mesura concreta de defensa de la xicoteta llibreria.
Hi ha, per tant, per activa o per passiva, li ho vaig dir l'altre dia en comissió, per acció o omissió, hi ha una aposta claríssima pels hipermercats.
Ni tan sols per les grans cadenes especialitzades en el llibre, que si em permeten l'anècdota, és com la pel·lícula esta de *Tienes un e-mail*, que a la xicoteta llibreria, la que protagonitza crec que és Tom Hanks i Meg Ryan, és un gran comerç, però especialitzat en llibres, i la xicoteta llibreria clàssica, la de Meg Ryan, vosté segur que ha vist la pel·lícula, és la que es veu afectada.

Però ni tan sols és açò, perquè ací, segurament, el senyor Arias Salgado estarà contentíssim, amb esta política que practiquen vostés, perquè, efectivament, ni tan sols prima els sectors grans especialitzats en els llibres, perquè, entre altres coses, en Espanya no n'hi han, no és eixa la qüestió.

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Colomer, vaja finalitzant.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Acabe dient que és una aposta claríssima per la gran superfície en detriment, perquè no hi han més opcions i no hi ha una tercera alternativa, en detriment de la xicoteta llibreria.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Té la paraula per a rèplica el senyor Serra.

Senyories, pregue silenci.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Amb la venia de la presidència.

Senyor Colomer, no sé si serà que jo entés malament, però m'ha descol·locat totalment amb el senyor Arias Salgado.
No acabe jo d'entendre bé quin paper pot jugar, però bé.

Jo li voldria dir a vosté una cosa.
Mire, mosatros parlem del triangle que li he dit per una qüestió molt clara.
Sabem que eixa connexió li fa falta a la llibreria de ciutat, li fa falta a les xicotetes llibreries, i sabem que serà bona per al seu futur.
Vosté diu que no donem solucions en esta llei.
Mire, en esta llei estem regulant un marc jurídic per a les llibreries i per a tots els agents del món del llibre.
Les polítiques actives de promoció del llibre que s'estan duent en els últims anys són el millor aval de l'acció que s'està fent.
Hui estem arreplegant en un marc normatiu el que ja fa molt de temps estàvem fent.
I el compromís clar i el compromís ferm amb la xicoteta llibreria, amb el comerç tradicional, és una realitat.

Senyor Colomer, vostés no tenen legitimitat per a dir que som mosatros els qui li hem donat ales a les grans superfícies comercials front a la llibreria.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, senyories, pregue silenci.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

No tenen cap legitimitat per a defendre i mantindre eixe discurs, i vosté sap que el que estic dient és cert.

Vosté hui mos parla, una vegada més, del preu únic.
I jo li dic ­i li torne a traure el document que li he mostrat abans­: el preu únic que vostés li pagaven al senyor Climent era 17.
000 pessetes per exemplar.
Eixe és el preu únic.
Què vol que tinguem hui en dia per a la cultura dels valencians?
Jo crec que els debats ací deuen ser en la línia i en la direcció que són.
Si cinc dies abans que la majoria dels ciutadans mos donaren la majoria democràticament, vostés estaven acabant de donar recolzament econòmic a qui vostés creien, o a les fundacions pròximes que vostés entenien que els corresponia, és la seua opció, és la seua opció i es valora socialment pels ciutadans d'esta comunitat.

Però sí que li dic una cosa: el preu únic que vosté ve hui a dur ací com la gran solució per a les llibreries, això hui és "el chocolate del loro".
Vosté hui ve a dir a les xicotetes llibreries, a la llibreria de ciutat, que cal ficar pegats, que cal tapar tot el que puguem amb subvencions, que hem d'ajudar-los de manera indirecta, però no hem de fer-los uns comerços competitius, uns comerços creadors i uns comerços que li puguen plantar cara a les grans superfícies.
I que això es faça, com?
Amb imaginació, amb qualitat, amb recolzament per part de l'administració, amb polítiques actives de promoció del llibre.
Això es fa fent el que hem fet en els últims anys, i invertint la tendència d'anar tancant paulatinament llibreries perquè avui en dia se n'obriguen més que se'n tanquen.
I això al final a vosté li agradarà o no, però això és una diferència molt clara que demostra quin és el mercat del món del llibrer i quines són les possibilitats que es donen hui en dia.
*(Remors)*

Esta llei, el capítol II.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

.
.
.
que anem a aprovar regula els agents.
I li ho dic per a finalitzar la meua intervenció, senyor Colomer: ho hem fet escoltant al sector, ho hem fet arreplegant les necessitats del sector, ho hem fent parlant amb ells, perquè sabem que quan les lleis vénen ací treballades, amb les persones que van ser els màxims usuaris d'esta legislació, estem caminant i estem avançant i estem evitant-mos problemes i situacions inesperades.

Hui esta llei és una llei realista, hui és una llei que no va a defraudar quan estiga en marxa a ningú, i hui és una llei en què no anem a fer castells d'arena, falses expectatives, falses il·lusions, que a la hora de la veritat el mercat va a tombar.
Hui necessitem que les nostres llibreries siguen fortes, hui necessitem que les llibreries siguen realment agents culturals actius.
I anem a fer-ho, i anem a contribuir a això.

I hui hem de parlar de la realitat de les llibreries valencianes, de les llibreries de ciutat, que durant molt anys han estat i estan progressant.
I, per sort, n'hi ha moltes.
I per sort, hi ha llibreries especialitzades de totes les matèries que hui en dia es puguen necessitar en la Comunitat Valenciana i, concretament, en les capitals de província.
I hui podem dir que moltíssims pobles, moltíssims xicotets municipis d'esta comunitat, tenen llibreries vives, tenen llibreries que estan passant i sobrevivint a les grans superfícies comercials.
Que lògicament, en este cas, el Grup Socialista pocs arguments deu tindre, i molt poca autoritat, per a dir que s'han desenrotllant en l'etapa del govern popular, quan els qui varen obrir la porta i l'impuls, lògicament, varen ser els governs socialistes.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Votació a les esmenes 60, 61, 64, 68, 71 i 79.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 22 vots a favor, 38 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Defensa de l'esmena número 70 del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Bé.
L'agrupació d'esmenes és la 70, 72, 73, 74, 75, 77, i afegisc la 129 perquè parla del preu únic del llibre i possiblement és el moment de tractar-ho.

Començaré pel que diu el preàmbul, l'exposició de motius de la llei.
"És per això que la dimensió econòmica del llibre no pot ser merament entregada a la llei de la lliure competència ­això forma part de l'exposició de motius del Consell del Partit Popular­, fet que redundaria sense dubtes en la configuració d'una cultura unilateral, amb una dependència asfixiant dels objectius econòmics".
És a dir, que el que vol és una competència equilibrada dins del sector.
Continue traient un tros de l'exposició de motius: "Els objectius d'esta llei són garantir la competència equilibrada dins del sector entre les grans superfícies i les llibreries concebudes com agents culturals actius".

Bé.
Açò és el que veem en el preàmbul, però quan anem dins de la llei no ens trobem cap referència que ajude que les llibreries realment estiguen en unes possibilitats de competència igual o semblant a la de les grans superfícies.
És a dir, que moltes voltes en l'exposició de motius apareixen frases correctes, idees correctes, però que a posteriori no es desenvolupen de manera correcta dins de la llei.

A nosaltres sí que ens pareix que el tema del preu únic del llibre és una mesura correcta.
Hem preguntat precisament a la gent del sector, i la gent del sector considera que el preu únic és una mesura correcta.
Per què?
Perquè la competència entre establiments de tamany diferents s'ha d'establir per condicions diferents del preu.
És a dir, com s'ha explicat aquí, si un llibre val 1.
000 pessetes en un gran superfície i val 1.
300 en una xicoteta llibreria, difícilment se n'anirà a comprar a la xicoteta llibreria.
I la qüestió és que el preu no hauria de ser l'únic element sobre el qual se jugara la competència.

Per tant, nosaltres sí considerem que caldria ficar una referència al tema del preu únic del llibre.
El que passa és que nosaltres, considerant que és una competència estatal, proposem que s'instroduïsca, almenys en l'exposició de motius, com una cridada d'atenció, com una demanda o una petició a l'Estat que el preu únic del llibre sí que és una mesura que equilibra la competència entre la xicoteta llibreria i la gran superfície.

En el cas que no s'aconseguira el tema del preu únic, la qüestió és: com vostés diuen en la llei que pot haver una competència equilibrada entre la xicoteta llibreria i la gran superfície?
Tampoc comenten res.
Vostés l'únic que comenten en el preàmbul és la llibreria com a agent cultural actiu, però no ho desenvolupen a posteriori.

És en eixe sentit que nosaltres hem presentat diverses esmenes a l'article que parla de les llibreries, totes amb eixa consideració d'ajudar que realment la llibreria puga portar endavant una programació cultural que puga aportar a la població que viu pròxima a ella l'accés a la cultura, l'accés al llibre i l'accés a la lectura, que en el seu projecte de llei no es desenvolupa.

Per tant, nosaltres pensem que deurien existir línies d'ajut amb convocatòries anuals per a desenvolupament de programacions culturals des de dins de les llibreries.

Nosaltres pensem que caldria conveniar amb entitats bancàries la creació de crèdits tous, o de crèdits preferencials o de crèdits a fons perdut per a les obres d'adequació de les llibreries per a dedicar espais i mitjans a la promoció cultural del llibre.

Creem que caldria primar amb ajudes fiscals o qualsevol altres la contractació de personal especialitzat per organitzar i desenvolupar activitats culturals i educatives.
I per això creem que serien necessàries línies d'ajuda a les llibreries per a elaborar el material promocional i les campanyes publicitàries que tinguen com a protagonista específic el llibre i la promoció cultural de la llibreria.

Finalment, clar que voldríem que la Generalitat Valenciana creara un premi a nivell valencià per a reconèixer la tasca cultural que ha realitzat una llibreria durant l'últim any.

M'agradaria comentar algunes coses al respecte.
El tema que les llibreries, que estan en molts pobles del País Valencià, són en sí una entitat que promou cultura ­dins d'ella es venen llibres­, que tot el temps s'està parlant de ser un objecte, de ser un element de transmissió cultural realment important.

Per tant, nosaltres pensem que una llibreria no s'ha de tractar exactament com un comerç d'ultramarins, fiquem per cas.
Nosaltres pensem que la llibreria ha de tindre determinades ajudes o determinats camps d'acció.
No estem demanant que se solucionen els problemes de la llibreria.
Estem demanant que es deixen uns camps d'actuació correctes perquè la llibreria puga realment realitzar tota esta tasca cultural.
Nosaltres pensem que a la conselleria li resultaria molt barat i li resultaria molt rendible obrir estes línies d'ajudes, perquè seria assegurar-se punts de dinamització cultural en molts dels barris i en moltes de les ciutats del País Valencià.

Per tant, insistim en la idea de l'agent cultural actiu com el segon element de competència.
És a dir, nosaltres voldríem un preu únic perquè les grans superfícies i les xicotetes llibreries no competiren en el tema només del preu.
I voldríem un suport a les llibreries com a agents culturals actius seriosos, perquè això implicaria que la gent entraria a les llibreries per a fer activitats culturals, que la gent entraria a les llibreries per escoltar la presentació d'un llibre, però al mateix temps suposaria que la gent es voria envoltada de llibres i eixiria havent-ne comprat algun o havent vist que hi ha gent que en compra.

Avui mateix, parlant amb persones implicades en el gremi i realment professionals entusiastes i entusiasmats, me comentaven que en les llibreries difícilment van a entrar persones que vulguen fer negoci ràpidament.
En les llibreries no es pot fer això del *pelotazo.
com*, sinó que a les llibreries el que entra és gent que realment té vocació, que normalment ha tingut eixa il·lusió durant molt de temps.
I les llibreries no són un negoci per a fer diners ràpidament, sinó que són un lloc.
.
.
un negoci també, evidentment, una activitat empresarial, però és també un lloc on es fiquem molts esforços personals i on s'intenta que eixa qüestió cultural siga real i arribe a tota la població.

Per tant, nosaltres pensem que l'administració pot propiciar, pot fomentar i pot col·laborar en les iniciatives de les mateixes llibreries sense intervindre i sense que tinga res a vore en la programació, que deixe a les llibreries actuar, que elles soles ja s'aclariran, d'una manera clara i concreta.

Per tant, és per això pel que considerem importantíssim l'obertura de línies d'ajut, importantíssim la creació de crèdits tous, importantíssim que se considere que la promoció cultural de la llibreria no és només una qüestió estrictament privada, sinó que forma part també dels serveis públics amb els quals nosaltres estem totalment d'acord, d'eixos serveis que abasten a tot el ciutadà, que estan oberts a tot el món i que no provoquen cap tipus de discriminació.

Trobem a faltar, senyors del Partit Popular, que les concrecions que vostés fiquen en els diversos apartats de l'exposició de motius, *a posteriori* i en l'interior, no tenen concreció.
I en este tema de les llibreries s'han quedat realment molt curts i no han ficat realment els elements que pogueren ser útils per a propiciar que eixa competència fóra equilibrada i fóra real entre les llibreries del poble i les grans superfícies o les grans llibreries industrials.

Gràcies.

 

*(Ocupa la Presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

El ilustre diputado, señor Ortega, tiene la palabra.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Cardona, vamos a estudiar y a tratar con el máximo cariño todos estos argumentos que ha expuesto en la defensa de sus enmiendas, aunque la verdad es que hay muchas, o algunas, que es imposible tratar ni de consensuar ni de transaccionar.

En fin, vamos a hacer un estudio de cuál es la filosofía del Partido Popular y del Gobierno valenciano en la exposición de las líneas de esta ley, que poco me quedará por añadir, porque el señor Serra, diputado del Grupo Popular, ha expuesto anteriormente a mí todo el artículo 7, y la verdad es que sus argumentos serán difíciles de mejorar.

El Gobierno aplica la lógica en esta ley.
Si tenemos la certeza de que vamos a editar libros en valenciano porque la edición en valenciano va a estar apoyada, llegaremos al resultado deseado y fundamental, que existan buenos libros en valenciano.

Todo lo demás depende de esto, y por eso la ley este aspecto lo atiende introduciendo una discriminación positiva para el libro en valenciano.
No se puede promocionar el libro por el idioma en que está escrito sino por la bondad del libro.
Esto es lo que se hace en *Lletres Valencianes*.
*Lletres Valencianes* es un catálogo editado por la Generalitat Valenciana ­que lo tengo en el escaño; después, si quieren, yo se lo puedo mostrar a todos los diputados de la oposición­, es un catálogo perfecto en donde se critican y se exponen muchos libros editados, buenos libros editados por la Generalitat Valenciana.
Y hay un porcentaje altísimo de libros valencianos, libros escritos ­perdón­ en valenciano, puesto que libros valencianos son todos los editados que correspondan a escritores valencianos.

Cuando una librería de cualquier ciudad de las tierras valencianas tiene en su mostrador 10 números gratuitos de difusión cultural de esta revista, está cumpliendo con su papel de ser un centro de difusión cultural.
Cuando el librero se ha leído la revista y sabe que cada una de estas librerías está con un distribuidor, como figura al final, al final del catálogo, ese librero está en condiciones de asesorar al cliente, de buscarle el libro que demanda, orientarle en otros libros publicados antes por la misma editorial o autor.
Más que hacer de las librerías centros culturales, lo que es preciso es dotar al librero de herramientas profesionales, catálogos en línea, revistas, críticas serias que le permitan recomendar lecturas con rigor y sin decepcionar a los lectores, facilitarles para hacer pedidos informáticos, redacciones informatizadas con las bibliotecas.
.
.
En resumidas cuentas, se trata de mejorar en su profesión.

Una ley de apoyo al sector productivo como el libro no puede incluir previsiones de créditos blandos, señor Cardona.
Lo mismo sucede con la voluntad de crear un premio a la mejor librería.
Desde la Generalitat, la creación de un premio a una librería es algo que podemos comprometer para el año que viene en la línea de presupuestos propia.
No podemos ponerlo en una ley, como no hemos puesto en el articulado la existencia de los premios a los libros mejor editados, mejor ilustrados, a los libros que mejor promueven el valenciano o a los mejores libros escolares.

Ustedes quieren que las librerías se especialicen en fondos valencianos y que sean apoyadas por eso.
Nosotros queremos que existan buenos libros valencianos, libros que la gente quiera leer.
Y si esto existe, las librerías que aspiran a vender libros tendrán fondos valencianos y vendrán libros en valenciano, y esa será la mejor ayuda que puedan tener las librerías y el valenciano.

No se conoce ninguna librería especializada, como ha dicho el señor Serra, que haya tenido que cerrar.

Y siguiendo con los argumentos expuestos por el señor Serra en la exposición de motivos sobre precio único, decirle ­porque ya se lo dijimos también en comisión y los argumentos los ha expresado muy bien el señor Serra­, que el precio único es competencia estatal.
No nos corresponde a nosotros decirle al Estado cómo legisla sus competencias y menos en una ley.
Podía ser hasta motivo de inconstitucionalidad de la ley que estamos aprobando.
Las leyes de la Generalitat Valenciana son de aplicación en el ámbito territorial y no en el Estado español.

Por estas razones expuestas le vamos a decir que vamos a votar negativamente a la enmienda 75 y a la enmienda 129.

Por otra parte, sí que ha expuesto usted aquí, en esta trona, argumentos dignos de tener en cuenta sobre algunas de las enmiendas que ha presentado, y por eso vamos a tratar, si le parece bien, de transaccionar algunas enmiendas, prácticamente el resto de enmiendas.
La 70, la 72, 73 y 74, y la 77.
Si le parece bien, yo le pido al señor presidente unos momentos para poder hacer esa gestión.

Nada más.
Muchas gracias.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor Ortega.

Su petición que formula a la Presidencia es atendida y, por lo tanto, tiene la palabra, por el Grupo Esquerra Unida del País Valencià, el señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

A part de la transacció que ara vorem, sí que m'agradaria referir-me a les dos esmenes no aprovades.
Per una part, la 129 ­que no transaccionarem­, que fa referència al preu únic del llibre.
Jo insistisc que sent una competència estatal, nosaltres, com a País Valencià, com a Comunitat Valenciana ­si vosté vol­, tenim un Estatut d'Autonomia, tenim dret a fer sol·licituds o almenys peticions, i podem dir que creem convenient que el preu únic del llibre siga una realitat.

Nosaltres sí que ho considerem una mesura positiva.
Per tant, encara que no siga competència nostra, sí que tenim eixe dret a demanar, eixe dret a instar o a sol·licitar.
I per a nosaltres no seria una cosa banal que apareguera en l'exposició de motius, perquè pensem que seria com un toc d'atenció necessari.

Per altra banda, està el tema del premi a la llibreria.
Nosaltres, considerem que la llibreria és la que està en contacte directe amb el lector.
De quina manera pensa promocionar la Generalitat la lectura i el llibre?
Difícilment ho va a poder fer si no compta amb les llibreries.
Perquè el llibreter és el que està pròxim a la gent, és el que ­vosté mateix ho ha dit­ li aconsella un llibre.
Però també és el que planifica una programació cultural que pot fer entrar a gent que d'una altra manera no entraria en la llibreria.
Un exemple: quan Cruyff presenta un llibre en una llibreria, eixa llibreria s'ompli de gent que normalment no entra.
Però per això mateix és molt útil que es facen activitats d'eixe sentit.

I per això, el premi com un estímul per a les llibreries però també com una nota d'atenció.
Una llibreria que reba un premi es pot fer publicitat, pot dir: "Este premi me l'han donat per la meua excel·lència en la programació cultural, per la meua excel·lència en la informació que done a la gent".
Per tant, nosaltres sí que considerem rellevant, tant el preu únic com este premi, com la consideració global de la llibreria com un agent cultural.
No és una tenda només.
És una empresa, sí, però no només.
És una empresa que té eixe caràcter cultural que mos pareix rellevant i importantíssim.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Pel Grup Popular.
.
.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

 

Señor Cardona, yo en la exposición le he dicho que desde la Generalitat, aunque la creación de un premio a una librería es algo que no está previsto en la Ley de presupuestos porque sabe que en la Ley de presupuestos no está previsto, como tampoco están previstos los premios a los libros mejor editados en valenciano, en castellano.
.
.
Lo que sí que podemos es hacer lo que le he dicho antes.
Y es comprometer para el año que viene una línea presupuestaria propia.

De todas maneras, pienso que en las transaccionales que le vamos a proponer va a encontrar argumentos que seguramente le van a dejar satisfecho en la cantidad de argumentos que ha expuesto usted esta tarde aquí.

Nada más.
Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor diputado.

Senyories, hi ha unes esmenes de modificació que són a l'esmena número 70, que diu: "Substituir el text pel següent: 'El Consell donarà suport als cursos de formació i posada al dia, seminaris i fòrums de debat, amb l'objecte que els llibrers i llibreres valencians mantinguen un adequat nivell professional".
Està firmat pels tres grups presents en la Cambra.

Al mateix article, les esmenes números 72, 73 i 74, afegir un nou punt amb el següent text que diu: "El Consell impulsarà la col·laboració amb les biblioteques públiques i les llibreries, amb agents culturals actius per a desenrotllar programes i campanyes de promoció de la lectura, en els àmbits de la seua activitat.
Amb aquesta finalitat elaborarà unes línies d'ajudes que tindran caràcter anual i es regularan mitjançant ordre de la conselleria competent en matèria de cultura".
Firmat també pels tres grups presents.

I a l'esmena número 77, del mateix article set, al punt huit: "el Consell de la Generalitat recolzarà les llibreries en l'elaboració de material promocional i campanyes publicitàries que tinguen com a protagonista específic el llibre i la promoció cultural de la llibreria".
És una esmena d'addició.

Senyories, després es reproduiran fotocopiades estes esmenes, que seran distribuïdes als distints grups més a la Mesa de les Corts Valencianes.
Per tant, senyories, anem a començar la votació.
*(Pausa)* 

La votamos en bloque, por lo que estoy viendo.
Pues muy bien.
Sí, esto es lo que hemos acordado, que las transaccionales en bloque, porque.
.
.
Señor Maluenda, usted se ha hecho eco de lo que han dicho otros diputados anteriormente, nada más.

Senyories, comencem la votació.
57 presents, 1 nul, 56 sí, no 0 i abstencions 0; queda, per tant, aprovat.

Votem senyories, a continuació, la resta d'esmenes.
Senyories, comença la votació.
Presents 60, sí 21, no 39, abstencions i nuls 0; queda, per tant, aprovat.
*(Remors)* Rechazadas per 39.

Senyories, anem a votar l'article número set.
Comença la votació.
Presents 60, sí 39, no 20, nuls 1; queda aprovat per 39 vots.

Continuem amb les esmenes 80, 82, 90, 91, 94, 95, 96, 99, 102 i 103, que corresponen al Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Vaig a agrupar les esmenes 80, 82, 90, 91, 94, 95, 96, 99, 102 i 103.
Totes elles fan referència al capítol III, el que al seu temps versa sobre la promoció de la lectura.
No cal que diga que este és un dels aspectes més importants en la cadena del llibre.
Si abans comentàvem a l'hora de parlar i d'esmenar el capítol que fa referència als autors, als escriptors, que és la base original ­la base de la creativitat, dels autors i escriptors­ a partir de la qual es desenvolupa la resta de la cadena del sector del llibre ­editorials, distribuïdores, llibreries i biblioteques­, indubtablement podríem també parlar d'un preàmbul d'un nivell previ al que és el moment de la creació perquè tot puga funcionar, i no és altre que el de les ganes de llegir.
En eixe sentit, podríem parlar de la idea de la demanda, de la demanda de la lectura dels llibres, etcètera.
Això és molt important, perquè al final és el caldo de cultiu a partir del qual tot té sentit i tot pot tindre una dinàmica i un ritme tal i com nosaltres el desitgem.

A partir d'ahí, el primer que hem de dir és que la situació que viu la Comunitat Valenciana és excepcional, excepcionalment roïna.
Ja ho vam dir l'altre dia i avui ho mantenim, perquè cada vegada que surt un estudi en esta matèria l'índex lector dels valencians i valencianes malauradament és el que és, i és del pitjoret que hi ha a tot l'estat espanyol.
Abans comentàvem que en este sentit estem en un pou, i alguna responsabilitat tindrà el Govern, i sobretot el departament de Cultura, i sobretot l'àrea específica que ha de promoure estes qüestions.

Si parlem de la lectura en valencià, aleshores ja per adjectivar-ho, per a caracteritzar la situació en què ens trobem, s'ha de parlar pràcticament de sinistre total, s'ha de parlar de situació claríssima d'emergència.
Sobretot si podem comparar, i hem de comparar i tenim l'obligació de comparar en altres comunitats autònomes que tenen llengua pròpia, llengua autòctona, i per tant, polítiques activades per tal de defendre la lectura, l'escriptura, la creació en eixe terreny.
I ahí, la veritat és que continuem no únicament ressagats un poquet respecte al que va davant de nosaltres, sinó que hi ha un trencament, hi ha un trencament que causa quasi vergonya, per no utilitzar altres paraules més fortes.

I en eixe sentit, les nostres esmenes van adreçades a superar una realitat que no únicament és manifestament perfectible o millorable, sinó que, sinó que és absolutament urgent de reaccionar.
I la veritat és que van passant estadístiques, van passant estudis, van passant coneixements de l'estat de la qüestió que ens ocupa, i ahí no reacciona ningú; en els bancs blaus, en el Govern, en l'*staff* governamental de la Comunitat Valenciana no reacciona ningú.
I no s'ha vist cap pulsió de canvi, per dir-ho així, des que es coneix esta miserable i trista i paupèrrima realitat de l'índex lector que tenim.
I sense un índex lector, sense les ganes de llegir que jo deia, sense eixe caldo de cultiu previ, difícilment la resta de la cadena del llibre pot funcionar conforme nosaltres volem, i segur que tots volem en el fons, que funcione.

Algunes esmenes que hem presentat a este capítol III també van adreçades a la idea de les biblioteques escolars.
Que no és d'este Govern, no és que se l'ha tret este Govern del barret, sinó que és l'article 10 de la Llei 10/86, d'organització del sistema bibliotecari de la Comunitat Valenciana; vull dir, que ara tornem, com tot és allò del revival ara algú es pensa que és obra seua.
Però clar, esta llei que parla d'això, que parla d'això, des del punt de vista decoratiu és impecable, des del punt de vista d'haver tingut la sensibilitat de plasmar literalment la qüestió, nominalment mai millor dit la qüestió, però després no hi ha cap tipus de compromís, no hi ha cap tipus de calendari, no hi ha cap tipus de previsió de cap índole.

I en eixe sentit nosaltres fem esmenes, fem esmenes intentant garantir un mínim de mitjans, de personal, per a fer creïble tanta biblioteca escolar que ha d'haver en totes i cadascuna de les escoles de la nostra Comunitat Valenciana.
Mentrestant, per avalar el que he dit, que el que he dit sona molt a preocupació, sona molt i és vertaderament un toc de preocupació que volem nosaltres aquí posar de manifest, paral·lelament el sistema de biblioteques que existix, viu una lenta agonia.
I sobta, crida l'atenció que s'anuncie amb bombo platerets, per dir-ho així, un sistema de biblioteques escolars ­en totes estes paraules­, que és compatible en este moment.
.
.
, això passa teòricament a la llei que estem apunt d'aprovar, però això passa simultàniament amb l'era, ja que parlem de l'àmbit educatiu i de la comunitat educativa, passa amb l'era del barraquisme escolar.

I clar, no volem que això siga el penúltim brindis al sol de la política educativa i cultural que fa este Govern.
També havien d'equipar de material informàtic i d'equips informàtics totes les escoles de la Comunitat Valenciana.
També s'havia de fer un pla impecable d'integració dels immigrants al sistema escolar.
I esta és, torne a dir-ho, la penúltima gran promesa: grans biblioteques amb personal a totes les escoles de totes les comarques de la Comunitat Valenciana.
Dir-ho això i no prendre paral·lelament en eixe mateix moment, que és el moment de la llei, que és el moment de legislar, compromisos que facen creïble aquesta proclamació, la veritat que ahí nosaltres no ens apuntem.
Per això hem presentat este bloc d'esmenes.

Hi ha també alguna altra esmena que ja la vàrem discutir en comissió, que parla de crear un observatori de la lectura.
Un observatori de la lectura amb la concurrència i amb la participació dels ajuntaments, del municipalisme valencià.
Que per cert, tant que moltes vegades es parla del municipalisme i que moltes lleis tenen una marcada vocació municipalista, en esta no transpira eixe sentiment, eixa filosofia política enlloc.
És a dir, si no introduïm nosaltres alguna qüestió, i alguns grups de l'oposició, en este tema concret que ara estem presentant, o en el tema del Consell Assessor del Llibre, que ja vindrà posteriorment, certament la presència de la perspectiva municipal, de les polítiques municipals, per a vetlar per qualsevol sector del llibre, és absolutament nul·la, des de la factura que ha fet el Govern, des del projecte de llei que presenta el Govern.

Quan diem l'observatori de la lectura per a fer el seguiment de l'evolució d'esta activitat en tot el territori per grups de població, per segments socials, és una qüestió molt important tindre informació puntual d'esta qüestió; no estem suggerint més burocràcia.
Estem suggerint, ja li ho vaig dir en comissió, una estructura perfectament lleugera, perfectament compatible en l'*staff* mateix que hi ha, que de vegades se carreguen d'alts càrrecs, d'assessors i tal i no se sap ben bé perquè estan, i no vull posar exemples i en tinc un grapat.

Pensem que este observatori podia tindre este perfil, no pesat sinó àgil, i sobretot operatiu i sobretot eficaç per al Govern, per a saber com esdevé el que és una qüestió fonamental per a entendre el que volem.
I què volem?
Volem millorar la posició de cua que tenim en el que és la voluntat de llegir els valencians i valencianes.
I ho diem amb tot el malestar del cor del món quan fem esta afirmació, perquè a més no és nostra.
Vostés saben que a més és absolutament cert.

I per acabar, assenyalar que en l'article nou.
.
.
Ho dic perquè en comissió semblava que presentàvem una esmena sense vindre a compte, i res més lluny de la nostra voluntat.
L'article nou, l'epígraf que el titula s'anomena literalment "De los medios de comunicación", "Dels mitjans de comunicació".
Per tant, té molt de sentit, ja que anem a legislar sobre la norma que ha de protegir les campanyes i l'actuació del Govern, les campanyes governamentals de promoció de la lectura en els col·legis, en els famosos convenis *prensa-escuela*, que vostés practiquen i vostés saben això al final en què acaba, en tot el mapa legislatiu que tindrem este és el punt, l'epígraf, l'article que donarà abric a eixa actuació de govern que ja fa anys que la practiquen.

De manera que és imprescindible parlar d'objectivitat.
Parlar d'introduir necessàriament criteris d'equanimitat.
Parlar d'evitar discriminació.
Evitar abusos de poder.
Evitar càstigs al que discrepa.
Evitar, en definitiva, que el que deuria ser un article i una activitat final, la que pretén regular, cristal·lina, una activitat neta, tan neta i tan innocent com fomentar la lectura mitjançant un format clàssic, interessantíssim, que és la premsa escrita, fomentar les ganes de llegir entre els escolars.
Una cosa tan neta, una cosa tan cristal·lina, tan innocent, vostés l'han convertida en l'escenari del revengisme, de les maquinacions i de l'arbitrarietat.
Per això és importantíssim fixar aquí un mur de contenció, un dic ­mai millor dit­ contra la discriminació que vostés han practicat en esta matèria.

Res més i gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Torn en contra?
Pel Grup Parlamentari Popular, el senyor David Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Amb la vènia de la Presidència.

Senyories.

Mos trobem en el capítol III, quan parlem de la promoció de la lectura, i lògicament, hem vullgut fer referència a les biblioteques perquè han de jugar un paper fonamental, i com no podia ser d'una altra manera, als mitjans de comunicació.
Però hi han algunes referències que s'han fet de manera contínua als índexs de lectura, i jo crec que s'han de fer algunes reflexions serioses.

Mire, senyor Colomer.
Tan sols hi ha un estudi fet per part de la Generalitat Valenciana i que mos dóna una imatge fixa de quin ha sigut el moviment que hi ha hagut de la lectura al llarg d'estos anys.
En l'any 1991, un 20% de ciutadans en la Comunitat Valenciana eren habituals lectors, els hàbits de lectura l'any 1991, un 20%.
Actualment estem parlant del 48%.
Vosté me dirà: "són pocs".
Val, hem duplicat, s'ha duplicat.
Hem passat més d'un cent per cent més.
Però ara li dic més: el fet més esperançador és que en el tram entre els 15 i els 25 anys els nous lectors, els que s'han incorporat a agarrar l'hàbit, estem per damunt del 70%, i eixa és la gran esperança, front a les xifres on estem punxant, que és en més dels 45 anys i que, lògicament, en altres etapes de la seua vida no tingueren un govern que va invertir molt en els hàbits de lectura.
I eixes qüestions i eixes reflexions s'han de fer, perquè al final les xifres, senyor Colomer, són les que són, un 20% en 1991, després de huit anys de govern del Partit Socialista, i en l'any 2001 estem parlant d'un 48%.
I no estem satisfets encara, s'ha de continuar, perquè no és encara una bona xifra, però s'ha millorat molt de manera constant.

Mire, vosté ha parlat de les biblioteques escolars, que van ser el gran èxit d'un altre govern.
Vaig a dir-li: la llei barra 86, de què vosté ha parlat, eixa llei en l'any 1995 tenia una qüestió molt clara, i és que no s'havia fet res, eixa llei estava igual que el primer dia.
El Centre de Coordinació de Biblioteques estava desmantellat, i esta administració ha hagut de muntar-lo i ha hagut de desenrotllar i posar en marxa totes eixes actuacions.
I clar, al final això marca i demostra quines són les voluntats clares dels governants, qui se creu de veritat quina és la missió que ha de fer.
I fer lleis per a no complir-les, tindre un marc normatiu perquè no servisca per a res, lògicament, comporta situacions com les que mos hem trobat i com les que hui se denuncien, que els índexs de lectura no són els que mos agradaria a tots.
I clar que quan vosté puja ací diu que és que a vosté que li dóna pena donar eixes dades.
Normal.
I vosté sap que trist que era parlar de les xifres de l'any 1991?
Això era tristíssim, això era penós.
Però bé, eixes realitats són i amb les quals mos trobem.

Mire, mosatros hem parlat de les biblioteques escolars com un element importantíssim i com un element que hem de vincular al lloc, a l'habitatge de les persones que viuen en eixes zones, perquè sabem que eixes realitats han d'existir, i per això volem que la llei ho contemple.

Vosté mos ha parlat de moltíssims plans que se podrien fer.
Jo li dic que en estos moments, ho hem dit i ho farem, el Pla de biblioteques escolars serà una realitat.
I són biblioteques que estan incorporades al sistema educatiu valencià, amb el que això comporta, i volem que estiguen connectades i relacionades amb les biblioteques públiques i amb les llibreries, perquè això fa falta.

Però mire, vosté mos parla de més coses, dels mitjans de comunicació, i ahí jo crec que ha parlat d'algunes qüestions clau, i d'algunes qüestions clau que no tenen res a vore amb esta llei, amb la Llei del llibre, no tenen res a vore.
Vosté ha parlat de demanar objectivitat, vosté ha parlat de discriminació, d'abusos, de revengisme.
Jo vaig a dir-li l'esmena que vosté ha presentat a esta llei, i que en una Llei del llibre no té cap sentit.
Vostés plantegen que "la cooperació esmentada vindrà regulada per una ordre de la Conselleria competent i es practicaran criteris d'estricta equanimitat en el moment d'assignar qualsevol tipus d'ajuda, evitant situacions de discriminació que atempten contra el pluralisme informatiu propi d'una societat democràtica".
Això en una llei del llibre no té res a vore, res a vore.
Vostés han vullgut aprofitar este marc de debat parlamentari ací per a dur-mos instruments de debat que no tenen res a vore.

I jo li convidaria a vosté en la rèplica que mos diga a qui se li discrimina, amb noms i cognoms, i retrate's vosté amb qui vosté vinga ací a defensar.
Diga vosté a quin mitjà de comunicació se li està discriminant i per què, però puge, amb dades objectives, i demostre ací i mantinga això que vosté està volent dir.
Perquè al final mos trobem de manera constant amb allò que se diuen insinuacions velades, que són molt perilloses, quan un govern democràticament elegit pels ciutadans i en funció de la seua legitimitat està actuant dins del marc constitucional i dins del marc legal.
I jo li dic a vosté, senyor Colomer: Vosté té ací la possibilitat.
Puge i diga a qui discriminem, puge i diga amb qui fem revengisme, puge i diga'm amb qui fem abusos de poder.
Perquè al final podem omplir-nos la boca d'eixes coses i simplement estem tapant algunes vergonyes d'èpoques de poder d'altres persones, que a la millor vosté no tenia cap responsabilitat en eixe moment, lògicament.
Tampoc voldria que vosté entenguera que estic referint-me personalment a vosté, sinó a la formació política que en estos moments està vosté representant en este debat.

I jo li dic: ací s'ha de vindre amb dades objectives.
Puge ací i diga a qui estem discriminant i per què estem discriminant.
Però esta llei no té res a vore amb l'esmena que vosté ha presentat.
Vosté ha utilitzat este espai per a colar esta esmena i tindre un debat que no té res a vore amb la Llei del llibre.
I vosté ha vullgut ací, lògicament, m'imagine que complaure altres pretensions o complaure altre tipus d'iniciatives de qui no té la possibilitat de vindre ací o altres fors per a dir estes qüestions.

Per tant, mosatros no anem a recolzar les esmenes que vosté està plantejant en el marc de la promoció de la lectura, perquè clar, si estem dient que al llarg dels últims anys hem millorat en xifres absolutes en més d'un cent per cent els hàbits de lectura en els ciutadans, hem passat de parlar d'un 20% en l'any 1991 a parlar d'un 48%, i estem dient que en les xifres de nous lectors, de les persones que s'han incorporat a eixe hàbit, estem parlant de més del 70%, i vosté creu que en estos moments no s'ha millorat, clar, estem parlant de realitats tan diferents, de percepcions tan diferents que, lògicament, ens separen molt a vostés i a mosatros, però crec que a vostés els separen moltíssim de la realitat social, de la realitat del carrer i de la realitat del dia a dia.

I ja li dic, jo no compartisc ni l'espai ni la forma en què vostés han vullgut dur ací un debat que no té res a vore amb la Llei del llibre, i que al final a l'únic que ve és a demostrar un clientelisme i un peatge que vostés estan havent de pagar a algú, i això al final en democràcia se paga, perquè se perd en autonomia i en llibertat.
I les formacions polítiques que queden preses d'alguns grups concrets a la llarga ho paguen, no sols electoralment sinó amb la pròpia vida de la pròpia organització política.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Serra.

Per a rèplica?

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Bé, senyor Serra, anem per parts.
La idea que no es trauen del barret el sistema de biblioteques escolars, bé, jo crec que està clar.
I este és el seu temps de govern, el seu moment de glòria ­o de tot el contrari­ per a poder fer realitat una llei que ve de lluny, ve de 1986.
Ara vostés reenganxen, aprofitant la circumstància que legislen sobre el llibre, per a recordar exactament la mateixa cosa.
Me pareix molt bé, fins ahí no hi ha cap punt de crítica per part nostra.
La qüestió està en el grau de credibilitat, perquè en este moment parla.
.
.
I ja ho va presentar el senyor Tarancón, el conseller de Cultura, abans que ho conegueren les Corts Valencianes, ja ho va presentar en Canal 9.
Això tampoc és un tema de controvèrsia en este moment, no?
Però clar, és poc creïble quan el senyor conseller presenta tot açò i alhora Ciegsa, que és l'empresa que vostés tenen per a fer construccions escolar, allò que són els programes funcionals, el disseny arquitectònic dels nous col·legis, segurament per a suplantar l'era del barraquisme en què estem en estos moments, vull pensar que és per això, allò que no situen és precisament l'espai i la previsió de les biblioteques escolars.

El que acabe de dir no és una qüestió qualsevol, és la prova de foc.
Si hi ha voluntat de crear tota una trama de biblioteques escolars en els centres educatius, sobretot en els nous, el fet seria normal que Ciegsa estiguera, en tota esta nova generació de centres que estarà dissenyant, reservant espais, fent un programa funcional, etcètera.
Però això no està passant.
Per tant, la credibilitat diguem que està sota quarantena, almenys deixe'm que li ho diga d'esta manera.

I mentrestant, que és el que jo li he dit, mentrestant, el sistema bibliotecari clàssic, el que ve de tota la transició democràtica, el que ve fins i tot, dic jo, del seu passat.
.
.
Perquè ací molt de parlar de passat i això, però vostés també tenen passat.
El passat de vostés són vostés, no?
, perquè ja és el segon cicle democràtic legítimament que estan governant.
I això és el que nosaltres volem denunciar, i és que el sistema bibliotecari agonitza.
És més fàcil trobar petroli en molts municipis que una biblioteca.
Serà més fàcil trobar un parc eòlic, ara que és el que està de moda i el que se porta, serà més fàcil això que trobar una biblioteca.
Eixa és la qüestió i eixe és el problema.

I certament, en l'altra qüestió fonamental que he defés en la primera intervenció, dir que no és el lloc de parlar de mitjans de comunicació, quan aquí està la llei i l'article nou es titula "dels mitjans de comunicació i altres mesures" i parla de la cooperació del Govern amb els mitjans de comunicació, bé, jo no sé què interpretarà vosté, però clar que és el lloc, no?
, clar que és el lloc de combatre jugar amb les cartes marcades, amb el revengisme.
Ara me reclama vosté a mi que parle de les empreses privades perjudicades?
I abans em censurava i em criticava que fera una menció sobre una que anomenava vosté "empresa privada" i era l'Associació d'Editors?
En què quedem?

Vostés ja ho saben, i ho saben no per la via del debat polític i el debat parlamentari i el debat mediàtic, ho saben per altres vies molt més rigoroses, si vol, i molt més contundents.
Està claríssim.
I no sobra en un debat democràtic i en un debat parlamentari vetlar per la igualtat d'oportunitats, per l'objectivitat, pels criteris racionals, pels criteris explicables.
Home, si els criteris de quantitat de difusió no són uns criteris raonables en democràcia, ja me diran vostés.
La càrrega de la prova, els que han d'explicar aquí el perquè d'esta arbitrarietat, és seua, és la del Govern, que encara no ha donat una explicació mínimament raonable a la llum d'una lògica mínimament sensata de per què actuen conforme actuen.
I li ho torne a dir: el que podria ser un tema de neteja política, de promoure la lectura en els escolars, un tema, torne a dir-ho, tan cristal·lí com eixe, es converteix en el principal instrument de maquinació i de represàlia que té este Govern contra determinada premsa, que vosté ja sap de què estic parlant, senyor Serra.

I li agraïsc que no haja comparat l'etapa del barraquisme escolar amb l'etapa del xabolisme, que vosté, buscant sempre el passat, caracteritzava l'etapa de governs anteriors com la del xabolisme.
Li ho agraïsc, perquè no cal que empobrim ja més les ja de per sí pobres circumstàncies d'este debat, perquè d'eixa manera, i calculant més o menys, no sé quina edat té vosté, però vosté seria fill acadèmic del xabolisme, i sincerament, no el faig a vosté fill acadèmic del xabolisme, senyor Serra.

Gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Serra.

 

**El senyor Serra Cervera:**

Amb la vènia de la presidència.

Senyories.

Senyor Colomer, parlar de revengisme, què vol que li diga?
No ha contestat al que jo esperava.
Jo volia que vinguera a dir-me qui li diu que faça això, qui li obliga que fique una esmena que té res a vore amb esta llei i per què.

Però bé, vaig a dir-li a una cosa.
Vosté recorda que el senyor Solana, que va ser màxim responsable de l'educació i de la cultura en este país, hui gran *mandamàs* de la seguretat europea, al senyor Bardem, el director cinematogràfic, que per cert era d'un partit més a l'esquerra del seu en un moment determinat, en la seua autobiografia ho deixa molt clar el que li dia: "te iba a dar un premio, pero como has criticado al Psoe ahora no te lo doy".
Vull dir-li que jo crec que eixe tipus d'afirmacions que vostés fan i han fet ací en este debat, les seues pràctiques polítiques no els autoritzen a voler ni mantindre, encara que fora amb castells en l'aire, el que vosté ha vullgut parlar hui de dades objectives, de números d'esdeveniments i de totes les històries que vosté ha parlat, perquè no és el lloc per a res.

Però sí que li dic una cosa: si vosté ve i acusa que s'estan fent una sèrie de coses, la càrrega de la prova, en este cas, vindrà de qui acusa, no s'hauran de defendre els acusats sols perquè vosté vinga i diga que no s'està sent objectiu, que s'està sent revengista, que s'està fent un abús de poder.
Vosté haurà de vindre ací i demostrar el que està dient, perquè són acusacions greus, són acusacions que jo crec que al final, si entrem en eixa dinàmica de tot val, tot val per tal d'erosionar l'oponent polític, lògicament, no és que empobrim el debat, és que estem trencant el debat.
Quan jo crec que el debat per part del grup parlamentari majoritari estem demostrant que tenim una voluntat que esta llei isca amb un ampli grau de consens o que almenys no siga únicament i exclusivament el nostre grup parlamentari el que la recolze.

Mire, vosté ha parlat del sistema bibliotecari escolar i ha dit algunes incorreccions importants.
Hui, l'empresa pública Ciegsa, quan està licitant i traent els col·legis, en tots hi ha una partida pressupostària per a les biblioteques i per a la dotació, si no, no ix el col·legi.
Per tant, el que vosté està dient no s'acopla amb la realitat.
Si vostés hagueren tingut un mínim de voluntat política, un mínim, en la llei de l'any 1986, que no la van aplicar, hagueren fet un reglament per a desenrotllar-la, encara que no l'hagueren aplicat.
No van fer ni el reglament de la llei.
I hui, gràcies a la Llei de patrimoni, tenim ja un document que està a punt d'eixir de manera oficial.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyories, per favor.

 

**El senyor Serra Cervera:**

.
.
.
que és el reglament de biblioteques, que va a donar solucions a molts dels problemes que se generaren per la falta de voluntat política dels governs socialistes, que no cregueren mai en les biblioteques, ni públiques ni privades, no cregueren en elles.
I no cregueren en elles i fruit d'eixa falta de creença, d'eixa incredulitat en el que vostés estaven fent, hui tenim una ret bibliotecària.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyora García, per favor.

 

**El senyor Serra Cervera:**

.
.
.
com la que tenim.

Mire, senyor Colomer, jo crec que vosté ha tocat alguns temes un poc delicats respecte a les qüestions que hem estat parlant.
Però jo sí que li dic que este grup parlamentari no ha fet revengisme ni el farà, ni hem fet abusos de poder, i jo crec que al final la votació del text legislatiu ho demostrarà, ni els han fet ni els farem.
Però s'ha d'acceptar de bon grau que una majoria qualificada, una majoria legitimada pels ciutadans, vullga buscar acords, vullga ampliar el grau de consens en l'arc parlamentari.
Tenint suficients vots creem que és millor enriquir la llei amb altres opinions i que tendim la mà a tots.

Vosté ha parlat que possiblement jo no li haja parlat del xabolisme.
Jo no li he parlat perquè eixe debat ja el vam deixar en un altre moment.
Però sí que li dic una cosa: si altres hagueren complit amb les seues obligacions hui la comunitat i el sistema educatiu valencià seria millor, i no compliren.
Si altres hagueren tingut uns reptes importants i hagueren fet polítiques honestes en compte de dedicar-se en l'any 1994 i part de 1995, com he demostrat, i com li he demostrat amb documents, que dedicaven esforços i recursos econòmics dels ciutadans per a altres coses no tan clares i no tan legítimes, hui possiblement no estaríem en esta situació.
I això és important.

Senyories, per acabar li dic: no anem a acceptar, lògicament, les esmenes que ha presentat.
I sí que li dic una cosa molt clara: no mos trobarà a mosatros en la situació ni en les actituds que el seu Govern, que el partit al qual vosté hui representa tingueren durant eixa etapa de poder.

Moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Serra.

Senyories, votació a les esmenes 80, 82, 90, 91, 94, 95, 96, 99, 102 i 103, del Grup Parlamentari Socialis-ta­Progressistes.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 23 vots a favor, 39 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Defensa de l'esmena número 83, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Cardona.
*(Pausa.
Remors)* Senyories, silenci, per favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyora presidenta.

Agrupem ací les esmenes 83, 84, 86, 87, 88, 89 i 120.
Es referixen a les biblioteques en general.
Nosaltres.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Per favor, senyories.
Gràcies.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

.
.
.
Nosaltres quan llegim la disposició addicional quarta ens pareix molt bé, ens pareix que el que ahí diu, que la Generalitat Valenciana elaborarà i desenrotllarà un sistema de biblioteques escolars, tenint en compte que la iniciació primerenca a la lectura és una estratègia bàsica, etcètera, etcètera, per a crear ganes de llegir i perquè siga un instrument per a garantir l'accés al llibre de les persones.
Però a nosaltres ens sembla que per què ha d'estar en una disposició addicional quan pot estar en el cos de la llei.
És a dir, nosaltres considerem les biblioteques escolars suficientment importants com perquè estiguen dins el cos de la llei.
Ahí és on nosaltres el que proposem és simplement que eixa esmena estiga ahí i, per tant, desaparega de les addicionals.

Però nosaltres considerem també important que la Generalitat Valenciana actue per tal d'ampliar la xarxa de centres bibliotecaris, és a dir, que amplie el sistema bibliotecari valencià i que, a més, a eixe sistema bibliotecari li afegisca les biblioteques escolars.
Nosaltres pensem que les biblioteques escolars no han de ser un servei tancat al centre educatiu mateix, sinó que s'ha d'obrir a l'ús de la comunitat i han de ser unes altres biblioteques públiques d'accés generalitzat a la població.
Pensem que és una manera de fer que, en molts de pobles on no existix biblioteca, la biblioteca escolar podria ser un bon element per apropar el llibre, per apropar la lectura i per a permetre a tota la població l'accés a eixe be cultural.

Clar, perquè les biblioteques puguen obrir-se al públic, a la societat, nosaltres pensem que el que cal són professionals que les atenguen.
Per tant, nosaltres pensem que les biblioteques escolars han de ser poc a poc cobertes amb personal especialitzat.
Ja sabem que possiblement no és possible fer-ho immediatament, però pensem que sí que serviria progressivament dotar a totes les biblioteques d'un bibliotecari, d'una persona que s'encarregarà de la gestió dels fons bibliogràfics de la biblioteca i del préstec, de la cura dels centres, etcètera, etcètera.

Nosaltres pensem que caldria començar primer pels centres de secundària, i dins els centres de secundària, per aquells que tenen un major volum i una major riquesa de fons bibliotecari.
Pensem que hi ha instituts en el País Valencià que ja tenen molts d'anys, que conserven obres molt importants i que d'alguna manera no estan ben atesos precisament perquè no hi ha una persona dedicada al control dels fons, a la seua catalogació o inclús per a determinar quins necessiten ser restaurats o quins necessiten algun procés de conservació especial.

Finalment, nosaltres pensem que seria essencial que se potenciaren recursos ja existents, les agències de lectura i bibliobús.
La idea de totes esmenes és la mateixa, es tracta de fer arribar el llibre i la possibilitat de lectura a tots els racons del País Valencià, per molt lluny que estiguen i per molt xicotets que siguen, perquè nosaltres pensem que la igualtat en l'accés a la cultura, la possibilitat d'accés a la cultura és un dret i un dret molt important per a permetre l'alliberament de les persones.

I, finalment, nosaltres considerem que la Generalitat Valenciana farà constar als seus pressupostos partides específiques per ajudar a l'adquisició de fons bibliogràfics a què podran optar totes les biblioteques del sistema bibliotecari valencià, en el nostre cas, tots els centres que poden disposar de llibres de lliure accés al públic d'una població.

Pensem que el conjunt que poden formar les biblioteques, que han d'estendre's, han d'haver-ne més, han d'estar en tots els barris de tots els pobles, i les llibreries i altres elements culturals que hui en dia també es poden posar en marxa, com les agències de lectura i els bibliobús, formarien un bon conjunt d'elements posats a disposició del públic.
Ara, ha de ser un conjunt ordenat i a més ha de ser potenciat, i no deixant simplement que es vaja perdent o que vaja poc a poc amortint-se sense que realment hi haja una potenciació per part dels poders públics.
Eixa és la funció i això és el que pretenen aquestes esmenes.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Per al torn en contra, té la paraula el senyor Ortega, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

Gracias, señora presidenta.

Señor Cardona, hay un grupo de enmiendas presentadas por su señoría relativas todas a las bibliotecas, y parten de una premisa que no prevé el Gobierno Valenciano y es que las bibliotecas escolares no forman parte de la red de lectura pública.
Hay toda una serie de normativas, todas ellas dependientes de la norma que rige nuestro sistema educativo, desde la Logse hasta las actuales, que hablan de las bibliotecas escolares.
Durante todos los años de gobierno socialista jamás se hizo referencia a ellas, siendo así que la Logse hacía de las bibliotecas escolares el centro del sistema educativo.
Para muchos analistas, el fracaso de la Logse, rotundo e insuperable, se debe a esta falta de atención del Gobierno.
Lógicamente, y no desde esta tribuna seguramente pocas veces se ha dado culpa al Gobierno anterior.
.
.

**La senyora presidenta:**

Por favor, señorías.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

No voy a recordar al Gobierno anterior, pero aquí sí que es cierto, es cierto que la Logse hizo que las deficiencias que habían y que no resolvió, que aún continúen, aunque en la actualidad se hayan mejorado infinitamente en comparación a como estaban.

El Gobierno del Partido Popular ha deseado llamar la atención sobre este hecho, y ha impulsado una campaña para sensibilizar a la opinión pública sobre esta necesidad.
Para eso, y en la medida que afecta a los hábitos de promoción de lectura, en una de las finalidades de la ley se mencionan las bibliotecas escolares, en la Ley del libro.
Pero como estas bibliotecas no forman parte del sistema de lectura pública sino del sistema educativo, su mención en esta ley se establece en una adicional.

Su señoría ha visto cómo, de hecho, quería situar su enmienda 120 en el puesto en el que está la 83 y a la inversa, y el Consell ha creído conveniente que esté situada en el sitio en que está.

De hecho, las bibliotecas escolares no tienen como finalidad central fomentar el hábito de lectura, sino asistir a la formación de nuestros escolares.
Desde la Ley del libro, sin embargo, recordamos a los agentes pedagógicos que las bibliotecas escolares son elementos fundamentales para asegurar una cultura literaria y un hábito de lectura, de ahí que se mencione en una adicional, pero no en el cuerpo normativo del articulado.

Otra cosa es que en determinados casos las bibliotecas escolares puedan abrir sus puertas como bibliotecas públicas.
A esto se ha referido insistentemente el señor Cardona, y, probablemente, para superar esa deficiencia, ese déficit que hay de bibliotecas públicas, sí que habría que tenerlo en cuenta.
Estos casos son debidos, esencialmente, a problemas de instalación concreta de una biblioteca en un lugar concreto.
Si le parece bien, podemos transaccionar el que donde haya poblaciones que carezcan de una biblioteca pública y haya un centro escolar en donde se pueda situar o se pueda solucionar este problema, se podría ver esa posibilidad.
Si les parece bien, después trataremos de hacer una transaccional en este aspecto, en la que quede enmarcada la relación entre la comunidad y los centros escolares.

Otra cosa también es el tipo de profesionales.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Por favor, señorías.
Un momento, señor Ortega.
Señorías, comprendo que es tarde, que estamos debatiendo todo el día la Ley del libro, pero ruego que si quieren hacer tertulias, salgan a los pasillos.

Continúe señor Ortega.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

 

Se ha referido, por otra parte, el señor Cardona al tipo de profesionales que deben de atender estas bibliotecas escolares.
De hecho, en relación con este aspecto técnico, el Gobierno Valenciano impulsa un reglamento de bibliotecas que desarrolla la Ley valenciana de patrimonio, en el que, como es natural, establece requisitos de preparación profesional según la carga de tareas.
Y en este sentido, es preciso decir que el reglamento prevé que, en efecto, los titulados con el módulo profesional superior de Biblioteconomía y Documentación, impartido por el Instituto Ribalta, Instituto Cid Campeador, el Virgen del Remedio, son los idóneos para gestionar estas bibliotecas escolares, estos módulos.
Todo esto, como es natural, es un asunto de reglamentos y no de ley.

Por otra parte, se refiere también a los libros que deben de existir en las bibliotecas escolares.
Señor Cardona, los libros que han de formar parte del fondo de una biblioteca escolar es una decisión que deben tomar los profesionales y responsables educativos.
Desde luego, la Generalitat deberá definir un lote básico, y luego, los responsables pedagógicos del centro deberán ejercer sus responsabilidades dotando a la biblioteca de los libros que estimen oportunos.
Cualquier otro criterio sería una imposición y mostraría una desconfianza en nuestros profesionales educativos.

El Gobierno tiene una partida, como todas, mejorable, para ayudar a la adquisición de novedades bibliográficas por parte de las bibliotecas.
En relación con las bibliotecas escolares, la compra deberá depender del sistema educativo.
La red valenciana de bibliotecas públicas no necesita ser ampliada, al contrario, su cantidad es quizás excesiva y disfuncional, pues muchas de ellas no ofrecen prestaciones mínimas suficientes.
La red de bibliotecas necesita ser mejorada en calidad.
A estas mejoras se dedica el reglamento de bibliotecas, que estará aprobado antes de que acabe la legislatura.

Por tanto, señor Cardona, le vamos a proponer transaccionar las enmiendas 84 y 86, y vamos a votar que no a la 83, 87, 88, 89 y 120.

Nada más, muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ortega.

Se presenta a la Mesa de las Cortes dos enmiendas transaccionales.
Una, a la enmienda número 84 y, otra, a la enmienda número 86.

Tiene la palabra el señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Era per rèplica, abans de passar a la transacció.

Bé, este article es diu "Les biblioteques com a lloc de lectura", i, per tant, és normal que en una llei del llibre es parle de les biblioteques, i també, com se fica "lloc de lectura", jo pense que hem de considerar totes les biblioteques.
Ja sé que n'hi han les seues lleis, que n'hi hauran els seus reglaments, però pense que és important establir aquells punts essencials o primordials que van a formar la xarxa, per això la referència a les biblioteques escolars; per això l'intent que en la xarxa, en el sistema bibliotecari valencià formen part totes les biblioteques, les escolars i les que no ho són; per això eixa intenció que les biblioteques escolars tinguen un tècnic professional implicat.

És a dir, no és que no pensem que siguen esmenes que vagen fora de lloc, sinó que nosaltres el que volem d'alguna manera és que tots els recursos: les biblioteques del sistema bibliotecari, les biblioteques del sistema escolar, el bibliobús, les mateixes agències de lectura, formen un tot que estiga ordenat, i que realment no produïxca duplicacions i que oferixca un servei adequat.

Vosté ha dit una cosa correcta: algunes de les biblioteques existents no estan donant un servei adequat, necessiten millores, necessiten augmentar la seua qualitat.
Per tant, nosaltres pensem que estes esmenes sí que són adequades per a anar en este tros.

Per una altra banda, ara transaccionem estes altres que vosté m'ha comentat, que em pareixen també interessants, encara que no abracen tot el ventall que mosatros plantejàvem en el tema de biblioteques.

Res més.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Ortega.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

 

Señor Cardona, insistirle en que la preocupación de la Conselleria de Educación es mejorar la red de bibliotecas escolares, y usted ha hablado de cosas positivas y de cosas que pueden enriquecer, como el bibliobús, que sí que se está utilizando, y otras técnicas, para mejorar las bibliotecas escolares.

Y volverle a insistir en que en las enmiendas que le vamos a proponer se verá reflejada esa colaboración que usted solicita insistentemente entre las bibliotecas escolares y las bibliotecas públicas.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ortega.

"Los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes, al amparo del artículo 116.
3 del Reglamento, presentan la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 84, del Grupo Parlamentario Esquerra Unida, al Proyecto de ley del libro, enmienda de adición.

Al artículo 8, añadir un nuevo punto con el siguiente texto: 'El Consell realizará actuaciones para universalizar la red informatizada de los centros bibliotecarios que conforman el sistema bibliotecario valenciano'.
Firmado: Grupo Parlamentario Esquerra Unida, Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes y Grupo Parlamentario Popular".

Asimismo, se ha presentado el escrito que indica que "los portavoces de los grupos parlamentarios abajo firmantes, al amparo del artículo 116.
3 del reglamento, presentan la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 86, del Grupo Parlamentario Esquerra Unida, al Proyecto de ley del libro.
Enmienda de modificación.

Al artículo 8.
2, sustituir el texto por el siguiente: 'Las bibliotecas escolares que forman parte del sistema educativo valenciano, además de atender las necesidades de los centros escolares, han de relacionarse con la comunidad en que estén ubicados los centros educativos.
El Consell promoverá la lectura en las bibliotecas escolares'.
Firmado: Grupo Parlamentario Esquerra Unida, Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes y Grupo Parlamentario Popular".

Senyories, es sotmet a votació l'esmena número 84, T13, l'esmena transaccional a l'esmena retirada número 84.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 59 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada esta esmena transaccional.

Votació a l'esmena transaccional corresponent a l'esmena retirada número 86.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 59 vots a favor, cap en contra, cap abstenció.
Queda aprovada esta esmena transaccional.

Votació conjunta, si no n'hi ha inconvenient, a les esmenes 83, 87, 88, 89 i 120.
Votació conjunta.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 19 vots a favor, 39 en contra, cap abstenció.
Queden rebutjades les esmenes.

Votació a l'article 8.
Senyories, comença la votació.
El resultat és de 40 vots a favor, 19 en contra, cap abstenció.
Queda aprovat l'article 8.

Se suspén la sessió.
Es reprendrà a les deu del matí de demà.

 

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 54 minuts)*