Horaris%2020201005HTML.html





Comissió especial d'estudi sobre els usos de temps per a impulsar polítiques concretes basades en la racionalització dels horaris, realitzada el dia 5 d'octubre de 2020.
Comença la reunió a les 11 hores i 34 minuts.
Presideix la diputada senyora Nathalie Torres Garcia.
Reunió número 6.

La senyora presidenta:

…la secretària passarà llista.

Secretària, quan vulga vosté.

La senyora secretària:

Sí.
Bon dia.

(La senyora secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

N'hi ha quòrum, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies, secretària.

Bé, jo procure complir la meua paraula.
I si vostés recorden, en l'última sessió em vaig comprometre amb el representant del Partit Popular que en la pròxima sessió que celebràrem -perquè es va queixar que sempre li tocava la segona fila-… I li vaig dir: doncs jo, com a presidenta, em compromet que en la pròxima sessió vosté seurà en primera fila.

És que m'agrada explicar les coses.
Per a que quede tot clar.
I ara resulta que tenim els dos representants de Ciudadanos a l'última fila perquè els representants del grup Popular no han vingut ni un ni l'altre.

Per tant, vicepresident i membre de la comissió, si vol ocupar vosté la primera fila per mi cap inconvenient.
I, si no, la deixem buida per a les pujades i baixades.
(Veus) D'acord?

Bé, en tot cas.
Hui tenim tres compareixents.
Hem anat informant-los, hi ha tres persones que han escusat la seua presència hui, la seua participació en esta (riu)… Tinc una secretària que val milions, que em fa d'apuntadora molt subtilment.
És veritat, secretària.
Hem d'aprovar primer l'acta de la sessió anterior, que és el que toca abans d'abordar esta sessió.

Doncs hauríem d'aprovar l'acta de la sessió anterior.
Entenc que ho fem per assentiment i unanimitat.
(Adreçant-se a la senyora secretària) Gràcies, secretària.
Baixa vosté ja?

Bé, la qüestió.
Teníem sis compareixences, que és més o menys el ritme que estem seguint de treball en estes sessions.
Tres de les persones que estaven cridades a participar en la comissió d'usos del temps han excusat la seua presència hui en esta comissió.

Dos d'elles ens insistixen en el seu interès per esta comissió i, per tant, ens demanen que, si és possible més endavant, que voldrien assistir personalment a alguna de les sessions.
La tercera persona diu que estaran atentes.

En qualsevol cas, han enviat els correus electrònics preceptius per a excusar la seua presència hui ací.
Això ens va permetre reorganitzar una miqueta el temps i canviar l'hora de la convocatòria.
D'acord?
Jo, a més a més, en este cas també tinc present les persones que veniu de més lluny.
D'acord?

Bé, doncs dit tot això, jo crec que podem cridar la primera compareixent del matí, que és la senyora Eva Blasco… No.
Ai!
Açò és encara la versió anterior.
Estes són les persones que han escusat.

Val.
La primera persona que intervindrà és Lola Ruiz Ladrón, que és secretària d'acció social de la Unió General de Treballadors del País Valencià.
Ara quan passe la senyora Ruiz… (La senyora Ruiz Ladrón entra a la sala i saluda) Bon dia.
Li explicaré de quina manera anem a procedir.
D'acord?

Compareixença de la senyora Lola Ruiz Ladrón, secretària d'Acció Social de la Unió General de Treballadors del País Valencià

La senyora presidenta:

Bé.
Senyora Ruiz, benvinguda a esta comissió de les Corts.
(Veus) Supose que ja deu estar assabentada però jo li ho recorde.

Disposa vosté de 10 minuts en la seua primera intervenció.
A continuació, intervindran els representants dels grups parlamentaris que li plantejaran dubtes, qüestions… I, després, vosté tornarà a tindre 10 minuts per a conclusions o, fins i tot, respondre a les preguntes que li puguen plantejar els membres de la comissió.

En qualsevol cas, si vosté ens vol fer arribar algun informe addicional, documentació que vosté considere que pot ajudar a la comissió en els seus treballs -i sobretot en el dictamen final-, doncs li ho agrairíem.

Així que, sense més preàmbul… A vore… El temps comença a comptar ja.

La senyora secretària d'Acció Social de la Unió General de Treballadors del País Valencià:

Bueno, buenos días.

En primer lugar, como no puede ser de otra manera, agradecer la invitación y la oportunidad que se le da a mi organización de poder dirigirme a esta comisión.
A la que quiero felicitar, puesto que entendemos que es una comisión que tiene una ardua labor en intentar clarificar o dar un poco de luz en lo que pueda ser la regulación futura en cuanto a los tiempos de trabajo.

En segundo lugar, bueno, pues en diez minutos es un amplio tema, pero bueno, voy a intentar acotarlo en este tiempo.
Nosotros entendemos que esto es una cuestión, además de laboral, es una cuestión social.
Porque afecta a la ciudadanía desde todos los ámbitos.

A nuestro juicio es compleja y entendemos que es atomizada.
Quiero decir con esto que no sería totalmente aceptable una regulación estricta, rígida, genérica o única.

Quiero decir que es necesario analizar primero un poco la situación en la que nos encontramos, puesto que en nuestro país, realmente, bueno, pues tiene su idiosincrasia en tanto en cuanto tanto nuestra cultura, como nuestro clima, nuestra ideología, nuestra forma de ver y entender la vida desde el ámbito tanto personal como familiar como social; pues nos hace entender que es muy difícil poder hacer una regulación -como decía- unificada.

A esto hay que añadir también la diferenciación sectorial que existe.
Es decir, pues no es igual y no va a ser nunca igual los sectores que prestan servicios a la ciudadanía que los sectores productivos a nivel industrial.

Todo esto, además, aderezado con una cuestión que también nos afecta mayormente a nuestro país, que es el tamaño de la empresa.
El tamaño de la empresa -como bien saben ustedes- en nuestro país, más del 90 % -y yo diría que incluso alcanzando casi el 95, 96 %- son pequeñas y medianas empresas.

Por lo tanto, esto también hace más dificultoso a la hora de poder desarrollar una regulación del uso de los tiempos, ¿de acuerdo?
Porque, claro, la capacidad de la gran empresa o de la multinacional a la hora de, bueno, organizar turnos, distribuir las jornadas, cubrir las necesidades de la empresa, es mucho más sencillo que en una empresa micro donde a lo mejor hay uno, dos, tres, cinco, veinte trabajadores.

Por otra parte, hay también en esa idiosincrasia que tenemos en nuestro país, también hay que decir, y esto es una crítica generalizada, pero vamos, especialmente dirigida al… Bueno, al tejido empresarial.
En tanto en cuanto hay una -como decía- una idea -a mi juicio y a nuestro juicio equivocada- de que, bueno, pues muchas horas de presencia.

De hecho, estadísticamente -sabrán ustedes-, hay estudios que corroboran que en nuestro país tenemos mucho presencialismo y, sin embargo, nuestra capacidad productiva pues no es tan alta.
¿De acuerdo?

Con lo cual, bien, pues todas estas cuestiones nos llevan a que hasta ahora, hasta hace bien poco, hasta hace pocos meses, no hayamos despertado -digámoslo así-.
Y además lo hemos hecho con una sacudida impresionante, que es la pandemia.
Nos ha llevado a resituarnos y a recolocarnos en un escenario completamente distinto.

Un escenario que tengo que decir que desde mi organización hace muchos años que llevamos reivindicando.
Una regulación del teletrabajo, entre otras muchas cuestiones.
Porque, hasta ahora -como sabrán-, pues realmente la normativa de nuestro país solo regulaba el trabajo a domicilio.

Y, a duras penas, en algún convenio se veía algún esbozo o algo donde se recogía el teletrabajo.
Pero, como digo, en algún convenio y no a veces con la amplitud que se debiera o con la eficacia que tocaba.

Bien.
Llegado a este punto -como decía-, esa sacudida que nos ha pegado hace unos meses la pandemia, nos ha llevado a algo que, bueno, pues como decía… Creemos que, a ver, el COVID -lógicamente- es una desgracia que estamos viviendo, una situación muy complicada, muy complicada a nivel general, por supuesto.

Pero, como todo en la vida, algo bueno tenía que traer.
Y, bueno, pues en este caso creo que ha habido un cambio de mentalidad, sobre todo a nivel empresarial, en el cual… Bueno, y a nivel general porque, bueno, yo, por ejemplo, que pertenezco a la Unión General de Trabajadores pues hemos optimizado con las videoconferencias -y supongo que a ustedes también les habrá pasado, ¿no?

Hemos optimizado de una manera increíble tanto el tiempo como los costes económicos.
Es decir, yo sentada en mi despacho pues en una mañana sin tener que desplazarme a Madrid o a Barcelona o a otras zonas del territorio, o a Castellón o Alicante, etcétera, etcétera.
Pues he podido reunirme dos o tres ocasiones a lo largo de la mañana con diferentes colectivos de la organización.
Y, por lo tanto, optimizas muchísimo más el tiempo y los recursos.
Hay que decirlo así.

Por lo tanto, es importante señalar este cambio de mentalidad que, bueno, de alguna manera nos ha llevado pues a lo que nos está llevando.
Es decir, a nueva regulación -quedan 3 minutos, voy a cortar-… A una nueva regulación -como bien saben ustedes- de hace unos días, el teletrabajo.

En la cual, bueno, mi organización -como bien saben-, a través del acuerdo que llegamos con la patronal, Comisiones Obreras y el gobierno, pues se pudo llegar a ese acuerdo que, bueno, a nuestro juicio es muy satisfactorio.

Bueno, siempre todo en esta vida es mejorable.
Por lo tanto, pues siempre diré yo que eso, algún que otro fleco se nos quedó en el camino de las reivindicaciones de UGT, supongo.
Pero siempre hay que ceder.
Supongo que la patronal también ha ido cediendo en terreno y etcétera, etcétera.

Como decía, volviendo a esa atomización de la regulación en cuanto a los usos de tiempo, quisiera destacar… Porque claro, es fácil a veces hacer… Bueno, o relativamente fácil hacer un diagnóstico, poner el foco donde creemos que está el problema.

Pero, luego, cuáles son las vías de solución.
Bien.
Las vías de solución, a nuestro juicio, es -con independencia de que haya un abanico o unos mínimos legales que se van a establecer, lógicamente-… La negociación colectiva y el diálogo social, por supuesto, entendemos que es vital.
Vital para poder solventar estas cuestiones.

Porque, como decía, hay que ir a cada sector, a cada territorio y ver en cada lugar y en cada tejido empresarial o actividad cómo podemos desarrollar esa distribución y regulación del tiempo, ¿de acuerdo?

Bien, esa negociación colectiva para nosotros entendemos que es vital y ese diálogo social, por supuesto.
Pero, eso sí, la negociación colectiva hay que reforzarla, hay que estructurarla y dotarla de los medios adecuados.

Miren ustedes, como ejemplo voy a poner que el real decreto del estado de alarma -que tan recientemente nos ha cambiado la vida a todos-, nos otorga a los sindicatos mayoritarios sectoriales pues una labor encomiable -y la cual agradecemos, como no puede ser de otra manera.

Porque, por primera vez en la historia de este país, pues podíamos -digamos- estar en las mesas, incluso -aunque fuera online o telemáticamente-, en las mesas de negociación de expedientes ETOP, de expedientes de regulación de empleo temporal ETOP.

Es decir, por causas organizativas y productivas, incluso en empresas donde no existía representación sindical, ¿de acuerdo?
Empresas donde por las razones que fuera no existía representación sindical.
Y, entonces, a los sindicatos mayoritarios sectoriales se nos otorga esa labor encomiable.

Y nosotros la afrontamos con ganas, pero, claro, nuestros recursos son limitados y nuestra capacidad también lo es.
Y esto nos llevó a… Aquí en la Comunidad Valenciana estamos hablando de setenta mil expedientes de regulación de empleo -bueno, no son setenta mil ETOP.

Pero, bueno, nos llevó a un volumen importante que la verdad es que tuvimos que multiplicarnos de manera impresionante.
Es decir, no se pueden ustedes imaginar.
Era sábados, domingos, once de la noche trabajando para poder llegar, para poder dar respuesta.

Por lo tanto, entendemos que ese es el camino de esa situación, pero hay que reforzar y hay que dotar de los medios suficientes para que podamos, tanto las organizaciones empresariales como sindicales, llevar adelante esa negociación.

Gracias.

(Adreçant-se a la senyora presidenta) ¿Me he pasado un poquito?

La senyora presidenta:

No, no, no; m'ha deixat sorpresa, perquè jo anava a indicar-li que…

La senyora secretària d'Acció Social de la Unió General de Treballadors del País Valencià

¿Lo apago, no?
Ya.

La senyora presidenta:

Sí, apague vosté ara el micro i.
.

Bé, doncs, molt bé, senyora Ruiz.
Doncs ara intervindran els grups parlamentaris, d'acord?

I vosté tindrà temps també de descansar un poc perquè l'he vista ja al final anar un poquet contrarellotge.
Després té 10 minuts més, d'acord?
(Veus)

Val.
Comencem pel Grup Parlamentari d'Unides Podem.
Cristina Cabedo té la paraula durant 3 minuts.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Ruiz, benvinguda a esta comissió.

He vist que vosté ha participat en un article que crec que el van publicar en gener del 2019 sobre «El futuro del trabajo y las relaciones laborales», on es parlava de la indústria 4.
0.

Crec que seria interessant, si vosté ens volguera explicar un poc, què significa eixe concepte d'indústria 4.
0, com haurien de ser les relacions laborals que s'implementaren d'una forma més eficaç en relació a esta indústria -que vostés parlen que és de futur-, sobretot quant als usos del temps i la racionalització dels horaris.

Després, també he vist en la seua trajectòria que ha assumit responsabilitats relacionades amb el departament nacional de la dona de la UGT.
I en eixe sentit voldria preguntar-li… Vosté sabrà que recentment es va modificar la llei d'igualtat, de tal forma que les empreses de més de cinquanta treballadors -no sé si de cinquanta o de més de cinquanta, ara no recorde si cinquanta també estan incloses- han de tindre ja els plans d'igualtat.

M'agradaria… Ah!
És que m'estaven senyalant quelcom des d'informàtica.

M'agradaria si ens poguera explicar l'impacte que ha pogut tindre açò.
És a dir, si a dia de hui, a nivell de País Valencià, quin tant per cent de les empreses estan comptat ja amb un pla d'igualtat.

I si encara no hi han suficients -per dir-ho d'alguna manera-, tenint en compte que ja ha hagut una modificació legislativa, quins altres mecanismes de competència autonòmica podríem implementar per a que encara hi hagueren més plans d'igualtat implementats en aquestes empreses.

I també voldria preguntar-li… Vosté ha parlat de reforçar encara més la negociació col·lectiva, però si ens poguera dir mecanismes en concrets sobre com reforçar-la.

I, per últim, quina és la seua opinió sobre totes aquestes mesures complementar-les també amb rendes.
Si és incompatible la implementació de rendes per a alliberar el temps més allà de polítiques purament de conciliació.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

Bé.
A continuació té la paraula la diputada Rebeca Serna en nom del Grup Parlamentari Vox.

La senyora Serna Rosell:

Gracias, presidenta.

Señora Ruiz, muchas gracias por su intervención.

Bueno, veo que coincide usted con otros muchos comparecientes aquí en esta comisión respecto a lo que es esa regulación unificada para cambiar estos usos del tiempo debido a nuestra cultura, a nuestro clima… Pues es difícil a veces, ¿verdad?
Poder regular esto de una misma manera.

Sí que me gustaría pedirle su opinión sobre la apertura de tiendas, centros comerciales, en festivos.
Más que nada porque, bueno, este año no sé cómo será, pero otros años a partir de estas fechas pues se abre sábados, domingos, de manera ininterrumpida por la campaña navideña.
Entonces, un poquito si podría dar su opinión al respecto.

Y luego también sobre horarios.
Está claro que sectores que presten servicios a la ciudadanía -pues médicos, bomberos, policías y demás- pues tienen que hacer esos turnos.
Sí que otro compareciente -no recuerdo quién- sí que nos habló de que se hacían recomendaciones para que los turnos se hicieran de una manera u otra.
Pero también nos comentaba que muchas veces desde las empresas pues no se seguían estas recomendaciones.

Creo recordar algo así pues como, a lo mejor, hacer por la mañana y luego por la noche… No recuerdo exactamente cómo era.
Pero, bueno, si podría darnos su opinión.

Y luego también sobre estos horarios que muchas veces pues hipermercados o yo qué sé, restaurantes e incluso gimnasios, que abren veinticuatro horas al día.
O sea que son… Pues si podría darme amablemente su opinión sobre estos temas.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, diputada.

Bé.
A continuació te la paraula la senyora Mònica Àlvaro en nom del Grup Parlamentari Compromís.

Quan vulga.

La senyora Àlvaro Cerezo:

Bon dia i gràcies per la seua compareixença, senyora Ruiz.

Mire, jo crec que esta comissió, la d'usos del temps, ha arribat en un moment en pandèmia on justament els horaris i els usos del temps s'han tornat més d'actualitat que mai.
O bé perquè no han pogut conciliar o bé perquè em inclòs el teletreball, que fins ara no l'havíem inclòs en les nostres vides majoritàriament.

Però la veritat és que esta comissió hui per hui està molt d'actualitat.
I sobretot en aquests temes que tractem.
Vosté dona com una de les solucions per a una millor corresponsabilitat en usos dels temps la negociació col·lectiva.
Gairebé rebaixada per la reforma laboral.

Creu vosté que per a uns millors usos dels temps la negociació col·lectiva ha de tindre un paper i una prioritat major que inclús la tenia abans de la reforma laboral?

Per altra banda, des de Compromís no ens agradaria que es normalitzaren certes pràctiques que hem vist en el teletreball que pogueren perjudicar a les dones.
Ja que tenim totes les paperetes -enguany ha eixit una noticia que ho pronostiquen els experts- d'incrementar l'escletxa salarial per raó de gènere.

I en eixe sentit voldria preguntar-li quines són les mesures urgents que considera haurien de prendre les administracions i, en especial, les administracions autonòmiques per a afavorir la corresponsabilitat a l'hora de legislar.

A més -i com indicava la meua companya de Podemos-, la ministra va anunciar la setmana passada una llei per la igualtat salarial.
Què creu que hauria d'incloure eixa futura llei d'igualtat salarial que ja s'ha anunciat?

Per últim, pel que fa als joves, quan s'utilitza el terme de conciliació familiar i laboral, doncs ells -jo he pogut mantindre diverses conversacions amb el Consell Jove, etcètera- sempre tenen eixa impressió de que els estem deixant fora.
Els estem deixant fora perquè no són responsables en una família o inclús perquè encara no tenen un treball laboral a jornada completa.

Per això a mi m'agrada, personalment, parlar de corresponsabilitat de la vida familiar, personal, laboral… Perquè els joves també tenen dret a uns usos raonables del temps i a poder desenvolupar un projecte de vida propi.

Per això, sí que m'agradaria preguntar-li com podem incloure una perspectiva generacional, transversal, en les polítiques d'usos dels temps.

I res més, agrair-li novament la seua compareixença i desitjar-li un bon dia.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, diputada.

Bé.
Seguim.
A continuació té la paraula el diputat Carlos Gracia, que parlarà en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos.

Quan vulga.

El senyor Gracia Calandín:

Moltes gràcies, presidenta.

Muy buenos días, señora Ruiz.
Y, bueno, como todos mis compañeros, agradecerle su presencia hoy aquí.

Y lo cierto es que, como usted misma ha reconocido -y también por eso la existencia de esta comisión-, tanto la racionalización de horarios como esa conciliación y corresponsabilidad en el ámbito de la esfera pública y, especialmente, en el ámbito de la esfera privada -por esa casuística, por esa diversidad sectorial-, pues constituyen todavía un reto pendiente para esta sociedad y no está exento de dificultades.

Entonces coincido con usted en eso.
Me gustaría preguntarle profundizando un poco en dos temas que usted ha tratado en su intervención.
Por un lado, lo que tiene que ver con la implantación de la jornada continua.
Hoy usted nos ha comentado que somos un país altamente presencialista o presentista.

Y, en esta comisión, lo cierto es que ha salido en varias ocasiones a colación la distribución del tiempo de trabajo en España y que es poco razonable.
Que somos unos de los países que más tarde salimos de trabajar y, sin embargo, eso no redunda en un aumento de la productividad por hora trabajada respecto a otros países vecinos.

Y, en ese sentido, pues la administración pública sabemos que está bastante implantada la jornada continua y que contribuye a que los trabajadores dispongan de más tiempo para poder conciliar.

Y me gustaría preguntarle -aunque usted hoy nos habla de la necesidad de reforzar esa negociación colectiva- cómo cree que debería abordarse esa posible jornada continua desde su… Cómo creen en su sindicato desde el punto de vista de la esfera privada.
La jornada continua implantada en diferentes sectores privados.

Y la segunda pregunta tiene que ver un poco también con el teletrabajo, que también usted lo ha tratado.
Efectivamente, en esta pandemia pues hemos visto cómo, especialmente en el ámbito de la administración pública, pues teníamos un fuerte retraso en digitalización y en implantación de tecnologías que favorecieran el teletrabajo.

Y, bueno, sin embargo, es cierto que muchos expertos han manifestado que ha venido para quedarse.
Usted misma habla que a nivel empresarial pues ha habido como un cambio en el chip.

Y, precisamente en esa línea, la semana pasada se aprueba, el miércoles sale publicado el Real Decreto-ley 29/2020 de medias urgentes en materia del teletrabajo en la administración pública.
Me gustaría conocer un poco cual es la opinión, la valoración que hace su sindicato de este real decreto ley.

Si considera que la regulación por la que se ha optado es la más adecuada y cómo se puede hacer también atractivo para que en las empresas en las que quepa la posibilidad de ese teletrabajo pues ofrezcan esta modalidad a sus trabajadores.

Moltes gràcies, presidenta.

Muchas gracias, señora Ruiz.

La senyora presidenta:

Gràcies a vosté, diputat.

Bé.
A continuació té la paraula el senyor Juan Carlos Caballero, que parlarà en representació del grup Popular.

Quan vosté vulga.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidenta.

Muchísimas gracias, señora Ruiz, por su comparecencia y por la exposición que ha hecho y el trabajo que están haciendo también para dar solución a uno de los principales problemas que ahora estamos teniendo derivados de la pandemia que es, justamente, la resolución de esos expedientes de regulación temporal de empleo.
Y consta que están haciendo un trabajo ingente para poder dar una rápida solución y que nadie se quede atrás.

Justamente una de las cosas que ha planteado es que trabajaban sábados y domingos a destajo.
Y a veces toca ese tipo de sacrificios por el bien común y por la gente.
No obstante, ha pedido también más recursos para poder atender a todo ello.

Y empezando así por el final también que ha sido de su intervención, yo me pregunto también cuál es la situación en la que se encuentra ahora la empresa y la pyme y el colectivo de autónomos.

Es verdad que España es un país de pymes -lo ha comentado en su intervención-, 95 %, 96 % son pequeñas y medianas empresas.
Cuando aquí hablamos de tratar de racionalizar los usos del tiempo y decir que tenemos que cambiar esa mentalidad de presencialismo… Claro, yo me pregunto cómo podemos ayudar a las pymes y a las empresas.

Que, en muchos casos, después de esta pandemia están con el agua al cuello, que están pensando ya no solo en el horario, sino… No están pensando ni en su propio beneficio empresarial.
Muchas veces están pensando en cómo pagar las nóminas a final de mes, cómo pagar los alquileres, cómo pagar los impuestos que vienen de la administración…

Entonces, cómo podemos hacer compatible el implantar una serie de medidas que podemos considerar que son buenas y que, incluso, van a mejorar su rendimiento y su productividad con el hecho de que esas empresas estén con el agua al cuello y que necesitan algún tipo de ayuda.

Es decir, ¿qué medidas podríamos implantar y cómo las implantamos?
¿Vía cambio normativo?
De decir, oiga, a partir de ahora las empresas se tienen que adaptar a este modelo.
Y, si no cumples, hay una sanción.

O cómo debería de implantarse ese nuevo sistema.
¿Acompañando a las empresas?
¿Ayudándoles a que puedan implantar servicios y medios tecnológicos?
¿A través de la digitalización, a través de concienciación?
¿De contar los beneficios que tiene, justamente, la racionalización de los horarios para que puedan adaptarse?

Es decir, son dos formas.
Es decir, cambio normativo -es necesario, no es necesario-.
Ya ha dicho, por ejemplo, que no se puede aplicar el mismo parámetro para todos.
Pero qué medidas y cómo.
Si es a través de cambios normativos, si son de políticas para acompañar a la empresa, para que puedan adaptarse.

Hemos hablado del teletrabajo, también ha dicho que se han quedado flecos en la ley del teletrabajo que han propuesto desde el gobierno.
Me gustaría saber cuáles y cuáles son esas reivindicaciones.

Y, en último lugar, en cuanto al teletrabajo -y termino, presidenta- si cree que esa voluntariedad de fomentar el teletrabajo por parte del trabajador puede aceptar o no acogerse al teletrabajo.
Si acaba esa voluntariedad en aquellas personas a las que, por ejemplo, en su casa, si viven en el mundo rural, no tienen fibra óptica.

Por tanto, no puede optar al teletrabajo porque no llega o no tiene las condiciones de fibra óptica para poder conectarse a internet.
Esto podría ser, por ejemplo, una medida importante para fomentar o para quebrar la despoblación en el medio rural.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, diputat.

Per últim té la paraula Rosa Peris, que parlarà… (Veus)

Ah!
No m'ho havieu dit i… Val.

Doncs, per últim, té la paraula Rosa de Falastín Mustafá, que parlarà en representació del Grup Parlamentari Socialista.
Quan vosté vulga.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyora Ruiz, per la seua intervenció.

I benvinguda de nou a les Corts, perquè una dona sindicalista té molt que aportar a esta comissió.

Com vosté ha comentat, en el nostre país passem més hores en la faena que en els països del nord d'Europa -per exemple-.
I, no obstant això, la nostra productivitat és més baixa.
I és cert que sembla que la pandèmia, a la força, ha canviat eixa idea que s'ha d'estar present físicament sí o sí a l'empresa per a treballar.

A mi m'agradaria preguntar-li per què creu vosté que existix ací eixa mentalitat presencialista -per dir-ho d'alguna manera- i si pensa que eixe canvi que en les formes de treballar ens ha portat la COVID-19 serà durable en el temps i no serà una cosa passatgera.

D'altra banda, ha dit vosté també que la negociació col·lectiva és vital per a l'ús i la racionalització del temps.
Com creu vosté que es pot instrumentalitzar?

I, per últim, ha dit vosté també que l'acord per a la regulació de teletreball és fruit de la taula de diàleg i que eixe acord ha sigut satisfactori per a l'UGT.
Però que, evidentment, en un procés de negociació sempre n'hi han coses que es deixen o que es queden fora.
Ens agradaria saber quines són eixes coses, que ens les explicara en detall.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, diputada.

Bé, doncs, senyora Ruiz, tal com li he explicat, disposa vosté ara de 10 minuts més per a respondre les moltes qüestions que li han plantejat.

Aleshores… Espere que pose el temps… (Veus) Sí.
Ja.

La senyora secretària d'Acció Social de la Unió General de Treballadors del País Valencià:

Vale.

Agradecer todas las preguntas en primer lugar.
Y, bueno, voy a intentar llevar un hilo conforme lo habéis planteado para que no se me pase nada.

El tema de la industria 4.
0.
Efectivamente, sí que participé en jornadas y algún documento elaboré al respecto.
Y, efectivamente, es un poco adaptarnos a los nuevos tiempos.
Es decir, básicamente tanto en el desarrollo del trabajo como luego las relaciones laborales.

También en la ley de teletrabajo hemos intentado esa adaptación cuando hablamos de las relaciones colectivas dentro de la empresa, puesto que tenemos que adaptarnos a esta nueva forma de producción y a este nuevo avance -o los nuevos avances- que la tecnología nos está llevando.
El big data, la tecnología, todos los sistemas operativos informáticos que antes se aplicaban con ruedas -o con simples o sencillos sistemas- y ahora pues es mucho más complicado.

Esa racionalización de los horarios tiene que ir acotada y encaminada a la adaptación de esta nueva forma de industria o esta nueva forma de desarrollar y de producir que ya está aquí.
No es futuro, ya está el futuro aquí.

El tema de la igualdad no te puedo dar datos porque lo llevan las compañeras y la verdad es que ese tema no lo traía preparado.
No te puedo dar datos, pero sí que sé que los tenemos el número de las empresas que ya se han visto abocadas a… Quiero decir, se han visto, bueno, pues con la nueva regulación han empezado a desarrollar sus nuevos planes de igualdad.

¿Cómo podemos hacer si no se implementan adecuadamente o no se hace el número adecuado?
Pues, bueno, desde mi humilde aportación como miembro del consejo tripartito pues lo planteamos en las campañas de inspección de trabajo como propuestas para que la inspección de trabajo lleve a cabo en el caso de que, bueno, no se cumpla con la normativa -básicamente.

Cómo reforzar la negociación colectiva… Que, bueno, ahí sí que puedo contestar a varias de las personas que habéis preguntado.
Nosotros entendemos… Es decir, el bien común está muy bien, pero… Y lo hemos hecho y lo hacemos siempre.

Porque cada vez que negociamos -antes, incluso, de la COVID, ¿eh?
- un convenio colectivo afecta a afiliados y no afiliados.
Pero nuestros recursos son los afiliados.
Y, como bien saben ustedes, la representatividad, que a nivel estatal se nos otorga en función del número de delegados, y tenemos una pequeña partida presupuestaria.

Lo que quiero decir es que, realmente, al final con un 5 % que tenemos de afiliación… Y hablo de las dos grandes organizaciones, 5 % a nivel general de las dos grandes organizaciones sindicales mayoritarias.
Es decir, estamos sustentando toda la negociación colectiva de todos, absolutamente todos.
Es decir, todos los trabajadores afiliados y sin afiliar.

Entonces, está muy bien trabajar para el bien común, pero la acción sindical la están pagando los afiliados.
Es decir, la gente que va a las mesas a negociar lo pagan los afiliados de las organizaciones -en este caso, UGT y Comisiones… Bueno, y otros sindicatos que también hay, pero son minoritarios.

Con lo cual, ¿qué quiero decir con esto?
Hay que reforzar esa negociación colectiva con un sistema, incluso mejorando la norma anterior.
Darle los recursos a los sindicatos como para poder llegar -y a las organizaciones empresariales que realmente representen-, para poder llegar a cubrir las necesidades de la sociedad.

La renta para liberar el tiempo… Bueno, pues sí… Yo creo que también es un camino y, de hecho, en una débil intención se está haciendo, pero hay que entender también que los recursos son limitados.

En cuanto a la apertura de tiendas, servicios, hipermercados 24 horas -que también ha preguntado usted-.
A ver, nosotros como… Si me pide mi opinión personal lo tengo muy claro.
Es decir, el domingo es para descansar, el fin de semana es para descansar y que, de la misma manera que yo necesito descansar, los trabajadores de los sectores -como usted mencionado- también necesitan descansar.

Ahora bien.
Claro, si al final se implantan estos servicios 24 horas y demás habrá que racionalizarlo y habrá que establecer un sistema de turnos con personas que, en un momento determinado, pues, bueno, tengan la posibilidad de poder trabajar.

Y no sobrecargar a los trabajadores -digamos- que están operativos en la empresa, sino que más contratación y repartamos el trabajo.
Porque, al final, la clave para contrarrestar el número de desempleo, de personas desempleadas que tenemos, es el reparto del trabajo.

Por lo tanto, ese tipo de tareas 24 horas, trabajos fines de semana… Hagámoslo pero racionalizando y repartiendo.
¿De acuerdo?

Bien, medidas autonómicas.
Bueno, pues eso habría que… Es muy difícil en diez minutos poderlo… Pero, bueno, hay muchas ideas que se pueden plantear a la hora de tomar medidas a nivel autonómico y que, bueno, yo sé que las compañeras de los departamentos tienen decálogos completos sobre este asunto.

El tema de la igualdad, qué se debe de tener en cuenta.
Si es que la norma -como ustedes bien saben- está muy bien estructurada y, realmente, recoge esa corresponsabilidad.
Lo que pasa es que no se aplica luego en la realidad o no se aplica adecuadamente.
O no se aplica respetando los preceptos -realmente.

Pero ¿qué más?
Sí, bueno, podemos seguir insistiendo y seguir -digamos- ahondando en los derechos que debemos tener las mujeres en la práctica, en la misma condición que nuestros compañeros los hombres.
A la hora tanto de ejercer como de cobrar nuestras remuneraciones, etcétera, etcétera.

Pero vuelvo a repetir.
La norma es ya correcta, podemos mejorar si se quiere más, pero es correcta.
El problema es la aplicación.
Y, por lo tanto, eso requiere un control y requiere un cambio de mentalidad a nivel incluso de… Tanto político, como social, como familiar, etcétera, etcétera.

Y ahí voy también a la perspectiva generacional en el uso de los tiempos.
Pues es tres cuartos de lo mismo, por ahí podría plantear exactamente lo mismo.
Yo creo que ahí el sistema educativo tiene mucho que hacer, mucho trabajo que hacer, y es la clave para que en las próximas generaciones esta situación cambie.

Jornada continua, con los descansos -comentaba el caballero de ciudadanos-.
A ver, nosotros… Tenemos claro -y eso hay estudios, no lo dice el sindicato.
Hay estudios que lo corroboran y a nivel europeo más, incluso, que aquí- que a partir de cierta hora no somos tan rentables.

Y yo no sé si a ustedes les pasa, pero yo a primera hora de la mañana tengo una lucidez que, cuando llegan las siete, las ocho de la tarde, mi lucidez mental -porque no tengo un trabajo físico-… Pues mi lucidez mental, que es la que necesito para trabajar, no es la misma.

Con lo cual… Bueno, aparte de mis ojos cansados por las pantallas, etcétera, etcétera.
Con lo cual, eso es una cuestión que tenemos que entender todos.
Y la jornada continua con los correspondientes descansos, perfecto.
Podría ser una solución en aquellos sectores y en aquellas franjas donde se puedan realizar.
No en todas partes va a poder ser factible.

La valoración del teletrabajo -y ahí vuelvo a…- y los flecos que se quedaron -para contestar también a varios de ustedes que han planteado-.
Bueno, a nosotros nos satisface total y absolutamente.
De hecho, si no fuera así, no hubiéramos firmado el acuerdo, como es lógico.
Pero, bueno, siempre quedan flecos.

Por ejemplo, nosotros reivindicábamos que con un 20 % se considerara ya teletrabajo.
No pudimos, no pudimos conseguirlo la mesa porque estas cosas… Es complicado, ¿eh?
La gente que estamos en las mesas negociando sabemos lo difícil que es.
No estamos solos, tenemos otras partes.

O, por ejemplo, el tema de marcar un máximo.
Es muy importante la interrelación de las personas que están en su casa trabajando que, en algún momento, también vayan a la empresa.
Para vincularse, para relacionarse, para promocionarse, para etc.
, etc.

A veces llegas al trabajo y tienes una duda y un compañero te la aclara.
O interactúas con el jefe y tienes más facilidades de promoción si esa interactuación se produce a si estás los cinco días de la semana -o los seis, los que sean- en tu casa.

Entonces, a nosotros nos faltaban esos flequillos que, bueno, que luego la negociación colectiva la pelearemos.
No hay problema.
Pero nos hubiera gustado -nos hubiera gustado- que la norma general se…

La mentalidad presencialista.
Bueno, pues sí, esta intrínseca en nuestro país porque también supongo que es una cuestión del clima y también mentalidad, sobre todo del empresariado.
Pero, afortunadamente, creo que esto empieza a cambiar.

En cuanto al tema de los autónomos -que también me preguntaba el caballero del Partido Popular-.
Los autónomos, por primera vez en la historia de nuestro país, han cobrado, en una crisis sin precedentes como la que acabamos de pasar.
Por primera vez en la historia de nuestro país los autónomos han cobrado.

¿Esto qué significa?
Que no estamos… Creo que, desde el diálogo social, como el gobierno en sí mismo, no quiere dejar a nadie atrás.
Que no es la panacea, que habrá gente que se va a caer por el camino, incluso con ayudas.
Porque la situación es muy caótica en algunos sectores y, si no hay servicios o no hay producción, al final, a la larga esto es muy complicado.
Pero la inyección constante tampoco podría ser -a lo mejor, a largo plazo- la solución.

Pero sí que, por ejemplo, los ERTE es una gran medida para evitar que muchas empresas caigan y que muchos trabajadores acaben de forma definitiva en el desempleo.

En fin, no sé si he contestado más o menos… Los recursos para los sindicatos -como ya he dicho, lo he comentado-.
Es decir, necesitamos para sindicatos y para las patronales para poder trabajar y dar respuesta a la sociedad.
Porque la situación es la que es.

No sé si alguna cuestión… Ese cambio de mentalidad yo espero que sea definitivo y no sea temporal o pasajero y adaptarnos a… Bueno, a la situación que ya incluso antes de la COVID había en otros países, donde se alcanza el 30 y el 40 % de personas trabajadoras teletrabajando.

Gracias.

La senyora presidenta:

Ho lamente, però és que si no… (Veus) Els altres compareixents també començaran més tard.

La senyora secretària d'Acció Social de la Unió General de Treballadors del País Valencià:

Sí, sí.

La senyora presidenta:

Bé, com li he dit, si vosté vol fer-nos arribar algun informe que acabe de completar la seua compareixença…

La senyora secretària d'Acció Social de la Unió General de Treballadors del País Valencià:

Vale.

La senyora presidenta:

Ací, en comissió, nosaltres estarem encantats d'incorporar-lo a la documentació.

Moltíssimes gràcies.

La senyora secretària d'Acció Social de la Unió General de Treballadors del País Valencià:

A vostés.
Gracias.

(Pausa)

(Ocupa la presidencia el vicepresident de la comissió, senyor José Antonio Martínez Ortega)

Compareixença del senyor Adrián Todolí Signes, doctor en Dret i professor de la Universitat de València

El senyor vicepresident:

(Inoïble) … doctor en Derecho y profesor de la Universidad de València.

Como sabe, dispone usted de 10 minutos para hacer su primera intervención.
Posteriormente, cada uno de los grupos tiene 3 minutos máximo para hacerle alguna pregunta, pedirle alguna aclaración sobre su intervención.
Y, finalmente, cerrará usted con otros 10 minutos para intentar responder a nuestras dudas y nuestras consultas.

Pues cuando usted quiera.

El senyor Todolí Signes:

En primer lloc, moltes gràcies per contar amb mi en esta comissió.
La veritat que és un plaer tornar, ja he estat en anteriors i la veritat és que sempre és molt bon lloc d'estudi i d'intercanvi d'idees.

I bé, jo efectivament vinc a parlar dels usos del temps de treball, i com a economista i com a professor de Dret del Treball.
No obstant això, malgrat que efectivament vinc a parlar de temps de treball i racionalització -com és la comissió-, el primer que m'agradaria senyalar és que no es pot parlar sols de temps de treball o aïlladament d'altres variables.

És a dir, no es pot parlar sols de jornada de treball, sinó que hem de parlar conforme a altres variables que estan molt relacionades, que serien -les quatre que jo crec que és molt important sempre tindre en consideració-… Que és el tema de la productivitat, el tema del salari, el tema del temps de treball -efectivament- i de la intensitat del treball.

Per ficar un exemple… El que jo crec és que cal parlar d'eixes quatre, perquè si no van les quatre en la mateixa direcció, els efectes acaben sent contraproduents.

Per exemple, si reduírem la jornada de treball o si es reduïx la jornada de treball, però s'augmenta la intensitat del treball, probablement les malalties i les baixes laborals augmentarien, no disminuirien.
És a dir, no es pot parlar d'una sola de les variables sense parlar de les altres.

Per exemple, això ho veiem en el tema de les kellys.
És a dir, elles -i parlant amb elles, jo que he fet estudis en estos temes-, el seu temps de treball no ha augmentat, però sí la intensitat.

Quan abans havien de fer deu habitacions en una hora, ara n'han de fer vint.
I eixe ha sigut part del problema, la intensitat, no un tema de temps de treball.
I açò va molt junt.

Però, també, si no s'analitzen totes juntes no porten informació suficient per a prendre decisions.
Per exemple, si parlem de -una vegada més- reduir la jornada de treball, però no diguem si açò va acompanyat d'una reducció del salari o d'un manteniment del salari, ni tan sols podem ficar-nos si estem a favor o en contra.
No és possible.

Aleshores, sempre que es parla de jornada de treball, s'ha de parlar amb el salari conjuntament.
Al menys, simplement, per a ser seriosos, per a després poder prendre decisions.

Aleshores, ja -repetisc- amb estes quatre variables, productivitat, salari, jornada de treball i intensitat de treball, vaig a intentar donar algunes dades per a centrar el tema.

S'ha de dir que la productivitat per hora treballada a l'estat espanyol està un poquet per baix de la mitjana europea.
I això és una realitat que hem de ser conscients.
No obstant això, també s'ha de dir que si comparem la productivitat general és aixina, però si la comparem per sectors ja no estem per baix de la mitjana.

És a dir, si comparem un treballador espanyol de la indústria i un treballador alemany de la indústria, ahí les productivitats són molt similars.
I el mateix si parlem d'un treballador del sector serveis espanyol i un alemany del sector serveis.
Ahí la productivitat està molt similar.

Per tant, per què estem per baix de la mitjana?
Perquè tenim més sectors serveis que Alemanya, que té més sector industrial.
I la productivitat -així, en general-, tant espanyola com alemanya, en el sector industrial està per damunt.

Aleshores, si no n'hi ha diferències, on sí que hi ha diferències?
Per exemple, al tema del salari.
El cost-hora en Alemanya, estem parlant de 39 euros per treballador i hora de treball de mitjana, mentre que en Espanya estem parlant de 21,8 euros per hora de treball.

Aleshores, estem parlant de la mitat, pràcticament.
Mentres que la productivitat és molt similar, sí que el salari -junt a la seguretat social- està per pràcticament la mitat.

Després, respecte a la jornada de treball.
Ahí també n'hi han moltes diferències.
Segons l'OCDE, en Espanya es treballa una mitjana de 1.
700 hores -això segur que ja ho haureu sentit-, mentres que en Alemanya es treballa 1.
368 i en França 1.
500.

I, de fet, el mateix si ho mirem en setmana de treball.
Mentres que en Holanda la mitjana és de 30 hores, en Dinamarca és de 32, en Alemanya és de 35 i en Espanya estem en quasi 38 hores de mitjana.

Per tant, mentres que la productivitat sí que és similar, la realitat és que el salari està quasi per la mitat i les hores de treball estan per damunt.

I, per tant, jo per això volia començar parlant de productivitat.
I és que jo volia deixar clar que aquestes jornades maratonianes que tenim ací, a l'estat espanyol, que fem ací, no estan justificades per una disminució de productivitat.

És a dir, jo el que vull dir és que si realment Espanya tinguera una productivitat per hora treballada inferior que Alemanya o que altres països, sí que estaria, per exemple, tal volta justificat -més o menys- el fet que es treballaren més hores, perquè s'hauria de compensar.

Si els treballadors espanyols foren menys productius, aleshores diríem: té sentit que es treballen més hores perquè cal compensar eixa baixa productivitat.

Però si realment tenim una productivitat similar, estes jornades tan grans -que ja dic, són dades, no són meues.
Ho diu l'OCDE, ho diu Eurostat- la veritat és que no tenen massa sentit.

Aleshores, clar… I el mateix: i si una possible reducció de jornada deuria vindre acompanyada d'una reducció de salari, una vegada més pareix -mirant les dades- que, amb similar productivitat i molt menor salari a Espanya, tenim prou de marge per a poder actuar d'una manera o d'una altra, però la qüestió és que ahí estan les dades.

Molts -no sé si em coneixeu- sabreu que la meua tesis doctoral va anar precisament sobre salari i productivitat.
És a dir, jo crec realment que els salaris han d'anar acompanyats amb la productivitat.
No poden anar d'una altra manera, perquè si no pot portar problemes econòmics, com això ho defensa la CEOE, ho defensa la CEF.
I jo estic d'acord amb eixe plantejament.

El problema és que ací, a Espanya, la productivitat ha augmentat molt i els salaris no.
Si anaren acompanyats, estaríem amb salaris alemanys.
Però no és aixina.
Per què?
Perquè la productivitat ha augmentat però no ha augmentat el salari.

Per tant, hi ha marge.
O bé per a pujar els salaris o bé per a reduir la jornada.
I entre estes dos opcions jo em decante per la segona.
Crec que és millor, amb eixe marge, poder reduir la jornada.

Per què?
Perquè porta tres beneficis, que és, primer, el benefici per a la salut.
Jo no vaig a parlar molt d'este tema, perquè crec que esta comissió ja ho ha sentit.

El segon, per temes de conciliació.
Jo crec que tots ja sabem que, efectivament, una jornada de 40 hores es plantejà en un moment -fa més de cent anys-, en un moment en el que, efectivament, el model familiar era molt diferent, en el que una de les dos persones es quedava en casa i s'ocupava de tot el treball de la casa i, a més a més, de totes les gestions, etcètera, que porta una família, i l'altra persona era la que es dedicava 40 hores a la setmana a treballar.

Però hui en dia ja no tenim eixe model.
Però seguim amb eixa idea de 40 hores de treball.
I això, efectivament, jo crec que és una cosa, igual que com el model de família d'una persona treballa, l'altra s'encarrega de tot, és antiquat i ara cal anar a la corresponsabilitat, el mateix crec que ocorre amb el tema de les hores de treball.

I, per últim, per una qüestió de repartiment del treball.
I ací volia parlar un poc del tema del futur.
Perquè clar, no soles és qüestió de parlar què passa ara, què és el que he fet, parlar de les dades, el que tenim ara, sinó d'un tema del futur del treball.

No sé si ho sabeu, però dirigisc a la Universitat de València la càtedra d'Economia Col·laborativa i Transformació Digital, i jo m'encarregue d'estudiar el tema de com la digitalització afecta al tema del treball.

Aleshores, en molt poquet de temps, simplement comentar -com estic segur que ho haveu sentit-, l'automatització és un fet.
Cada vegada que la intel·ligència artificial és més capaç de fer coses, i que no va a fer desaparèixer, com diuen alguns, llocs de treball però si que van a reduir les tasques.

I l'exemple és molt clar.
En els propis advocats, abans feien falta deu advocats per a buscar una jurisprudència, una sentència en els manuals d'Aranzadi -que eren aixina de grans (gesticula amb les mans)-, i que anaves per l'índex i ho buscaven si feia falta deu treballadors.
Ara, les bases de dades intel·ligents, és que una persona fa el treball de deu.

Aleshores, no vol dir que la professió d'advocat vaja a desaparèixer, però el que està clar és que ja no faran falta deu advocats, sinó que sols un.
Això què va a implicar?

En principi, pareix que desocupació.
És de veres que hi ha dos plantejaments entre els economistes.
Uns diuen que, efectivament, açò provocarà desocupació i altres diuen: «No, com va dir Schumpeter en el seu moment: destrucció creativa».

Efectivament, de deu treballadors treballarà sols un, però apareixeran noves ocupacions que substituiran açò, apareixeran noves professions, etcètera.
I açò és possible.
És molt difícil dir què passarà d'ací trenta anys amb la intel·ligència artificial i la reducció.

El que sí que és de veres és que, per exemple, els que argumenten açò de la destrucció creativa i que no s'ha de tindre por a l'automatització, senyalen, per exemple, exemples com Alemanya.
Perquè, diuen, els països amb més robots i amb més automatització -com és Alemanya i com és Japó-, també són els països amb menor taxa de desocupació.

I això és de veres i no pareix que hi haja una relació directa.
Entre, efectivament, l'automatització -o la intel·ligència artificial i els robots- i la desocupació.

Però el que també és cert i s'ha de vore -per això jo sempre crec que cal vore totes les dades-, Alemanya, el sector industrial, altament robotitzat, tenen una mitjana de la jornada laboral de 28 hores de treball.

Aleshores, clar, què vol dir?
Que -efectivament-, a Alemanya, un sector industrialitzat, on allí hi ha tres treballadors, ací a Espanya hi ha dos, perquè la mitjana està en 38 hores.
Què vol dir?
Que és lògic que en Alemanya n'hi haja menys desocupació, precisament per aquesta raó.

Al final, com jo volia dir, açò és una forma del repartiment del treball davant del repte que implica l'automatització que, a més de reduir la desocupació, millora la salut, i també reduïx l'absentisme i les incapacitats i el cost laboral.

I amb açò acabe.
Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchísimas gracias.
Gracias también por ajustarse tanto el tiempo.

Ahora, como le hemos dicho antes, es el turno de que cada uno de los grupos, por el tiempo máximo de 3 minutos, le haga su pregunta.

En primer lugar, la diputada Cristina Cabedo, en nombre del grupo Unidas Podemos.
Cuando quieras.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyor president.

Senyor Todolí, benvingut.
Gràcies per la seua explicació.
Crec que ha estat molt eloqüent, estructurada i una visió integral.

Vosté ha comentat que reduir la jornada tindria un impacte en la salut, en la reconciliació i el repartiment del treball.
Volia detendre'm un moment en el tema de la conciliació perquè també he llegit un article seu en premsa, que m'ha paregut molt interessant, on indica que «configurar el derecho a solicitar el teletrabajo debe hacerse desvinculándolo de la alegación de conciliación».

És a dir, crec que seria interessant aportar aquesta reflexió.
Una cosa és l'impacte positiu que, per exemple -bé, açò és teletreball-, podria tindre en la conciliació, però que no únicament el teletreball ha d'estar vinculat o el dret al teletreball ha de ser per una qüestió de conciliació.

Pel qual, si volguera aportar esta reflexió a la comissió, com dic em pareixeria interessant.

Després, vosté parla de reduir la jornada.
Crec que s'ha centrat en aquesta qüestió, que és fonamental.
Però si després ens podria parlar de mecanismes de flexibilitat horària, perquè també entenc que són dos qüestions diferents.

Com a més ha quedat patent que vosté té un bon estudi de legislació comparada, supose que als països europeus hi hauran diferents models de flexibilitat.
Perquè es veuen que n'hi ha des de bons de temps a borses d'hores, entrar o eixir amb major flexibilitat… Quins serien els mecanismes que vosté creu que a Espanya podríem implementar-los amb major eficàcia i eficiència?

I ho deixaria en eixes dos qüestions perquè sé que la resta de companys tindran moltes preguntes i vosté el temps limitat.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, diputada.

A continuación, es el turno de la representante del grupo Vox, Rebeca Serna.
Cuando quieras, Rebeca.

La senyora Serna Rosell:

Gracias, presidente.

Muchas gracias, señor Todolí, por su intervención.
Me ha parecido muy interesante.
Y, bueno, sí que quería hacerle, pues nada, un par de preguntas.

Hablaba usted de que -si lo he entendido bien- la productividad de España respecto a otros países europeos -como Alemania, por ejemplo-, no es tan diferente.
O sea, que está a niveles más o menos similares, aunque se trabaja más horas en España que en estos países.

Claro, esa reducción de horas de trabajo, de alguna manera, ¿no repercutiría en esta productividad que ahora es más o menos similar?
Eso, por una parte.

Luego, por los datos que nos ha dado usted de salario, pues 39 euros/hora en Alemania, 21,8 euros/hora en España.
Claro, bueno, esto es una diferencia así realmente muy grande, pero realmente esta diferencia, ¿cómo se concreta, digamos, con lo que supone este dinero en cuanto a la capacidad adquisitiva de las personas?

Entiendo que no son los mismos precios en unos países europeos como aquí.
Pues en alimentos, en vivienda y demás.
Entonces, realmente, si la diferencia es así o ya en el contexto -digamos- de los precios en estos países, si esa diferencia es menor.

Pues… Más o menos, sí, estas dos eran las preguntitas que quería hacerle.
Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, diputada.

A continuación, tendrá el turno de palabra la representante de Compromís, la diputada Nathalie Torres.
Nathalie, cuando quieras.

La senyora Torres Garcia:

Gràcies, president.

Senyor Todolí, benvingut a esta comissió sobre l'estudi dels usos del temps.

En ple confinament va participar vosté en una webinar en què s'abordava la dicotomia -encara sobre la taula- entre l'oportunitat o el risc que representa esta nova modalitat a distància que és el teletreball.

Encara que en la seua intervenció de hui -certament il·lustrativa, li felicite- ha quedat ben clara la seua opinió al respecte, m'agradaria plantejar-li algunes qüestions que ens permeteren a nosaltres, com a membres d'esta comissió, abordar este tema amb major coneixement de causa.

Alguns agents socials -com vosté deu saber-, afirmen que el teletreball ha vingut per a quedar-se.
En el supòsit que fora així, li plantege dues preguntes.

Quina valoració fa de l'acord assolit entre el Ministeri de Treball i els agents socials en relació amb el teletreball?
Que sap que ha sigut fa poc aprovat.
I, en la seua aplicació al sector públic, creu que el teletreball pot contribuir a millorar els serveis públics?
I de quina manera?

Abans de la pandèmia ja ens qüestionàvem els usos del temps que fem en l'actualitat.
De fet, esta comissió va nàixer d'eixa preocupació que han corroborat especialistes de branques molt diverses.
Els usos actuals del temps no són gens saludables ni rendibles, per dir-ho d'una manera breu.

L'oportunitat -no solament entesa com a ocasió, sinó sobretot en el sentit de ser convenient- d'una reforma horària va prenent cos al si de la societat, que és cada dia més crítica amb uns horaris extensos i perjudicials per a la salut i el benestar en general, però també per a la conciliació entre la vida personal i laboral, per al gaudi d'activitats d'oci, i, fins i tot, per a participar d'una manera activa en la vida social i en l'acció política.

Per tot això, des del meu grup li plantege dues preguntes més.
D'una banda, quines tres mesures considera vosté indefugibles per a millorar els usos dels temps?
I, de l'altra, quins efectes opina vosté que podria comportar una reforma horària en la nostra vida quotidiana?

Li agraïsc novament que haja acceptat la invitació a participar en esta comissió i, per descomptat, el felicite i li agraïsc tot el treball que realitza per a millorar, en definitiva, la vida de les persones.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, diputada.

A continuación, tiene el turno el diputado Carlos Gracia, en nombre del Grupo Parlamentario Ciudadanos.
Cuando quieras.

El senyor Gracia Calandín:

Muchas gracias, presidente.

Bueno, muy buenos días, señor Todolí.
Gracias por su presencia hoy en esta comisión.

Agradecerle también esa nueva visión que nos da de tener en cuenta esas cuatro variables, que están interrelacionadas y que tienen cierta correlación, de productividad, salario, intensidad de trabajo y tiempo de trabajo.
Y entiendo que dentro el tiempo también está la distribución del tiempo y cómo se distribuye.

Y, en ese sentido, quería hacer yo una pregunta.
Porque en esta comisión, en varias ocasiones, ha salido a colación que la distribución del tiempo de trabajo en España es poco razonable.
Que vivimos en uno de los países -ya lo he comentado con la anterior compareciente- que más tarde salimos de trabajar y, sin embargo, no redunda en un aumento de la tasa de productividad.

Entonces, mi primera pregunta va en esa línea.
Partiendo de que hay una correlación entre productividad y distribución de la jornada laboral, y que tender hacia horarios más racionales, además de permitir esa conciliación, también ayudaría a mejorar la productividad.

Me gustaría saber, desde la perspectiva jurídica -y ya que usted es un experto en derecho al trabajo-, si cree que hay margen para avanzar hacia una mayor flexibilidad laboral desde el punto de vista normativo.

Y le digo esto porque la reforma del 2012 ya aunó en la flexibilidad de la jornada, pero, aun así, los datos de la EPA pues, por ejemplo, dicen que solamente el 12 % de los trabajadores tienen capacidad personal para fijar su horario o que hay muchos trabajadores que no puede modificar esa hora de entrada o salida en al menos una hora por motivos familiares.

Entonces, le pregunto: con el marco legal que tenemos, ¿qué es lo que modificaría para poder profundizar en esa flexibilidad?
Caso de que usted considere que haga falta hacerlo.

Y, en esa línea, por ejemplo, cómo cree que debería impulsarse, pues, por ejemplo, esa jornada continua, que es lo que yo entiendo que es a lo que deberíamos tender en algunos de los sectores de la empresa privada.

En otro orden de cosas, y también haciendo referencia un poco al teletrabajo -como ha comentado la compañera-, pues recientemente, el miércoles pasado, se publicó en el BOE el Real decreto ley 29/2020 que regula el teletrabajo en la administración pública para hacer frente a la crisis sanitaria ocasionada por la COVID.

Y sí que me gustaría -si tiene tiempo- que nos hiciera una pequeña valoración de ese real decreto ley y si considera que esta es la regulación más adecuada para hacer un buen uso del teletrabajo.

Muchas gracias, presidente.
Gràcies, senyor Todolí.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor diputado.

A continuación, tiene la palabra el diputado Juan Carlos Caballero en nombre del grupo Popular.
Cuando quiera.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidente.

Y muchísimas gracias al señor Todolí por su exposición.
Creo que ha sido muy clara y además ha aportado muchos datos y una visión o perspectiva importante para esta comisión y para sus conclusiones.

Yo me quería centrar, especialmente, en las medidas de flexibilización.
Aquí, además, se ha hecho.
Hemos incorporado las variables: salario, productividad tiempo de la jornada, intensidad… Pero me gustaría saber cómo esto luego se puede transformar en ayudar a la pequeña y la mediana empresa.

Porque, claro, las grandes corporaciones multinacionales, empresas potentes tienen sus propios servicios de I+D+I, tienen más capacidad económica para adaptar sus procesos productivos a las nuevas tecnologías, a la innovación… Pero ¿cómo eso luego puede afectar a las pequeñas y a las medianas empresas?

Y me gustaría preguntarle qué va primero.
Si lo primero es regular una jornada de trabajo y decirles a todas las empresas de manera que afecte a todos por igual, «esta es la jornada de trabajo vía normativa, vía un cambio en la legislación laboral y si no cumples se sanciona, y si no, inspección» etcétera, etcétera.

O lo primero es ayudar a esas empresas a que puedan adaptar sus procesos productivos.
Y cómo podemos ayudar también a esa regularización horaria… Porque, claro, aquí hablamos y parece todo muy sencillo, pero yo me pongo en el caso, por ejemplo, de un pequeño quiosco en el cual pues su proceso productivo, cómo ser más productivo, depende de los clientes que le puedan entrar y si compran más periódicos o no compran más periódicos.

Pero decirle a un pequeño quiosco que tiene las cuentas, pues prácticamente, que llega a final de mes y que ahora también con la digitalización pues vende menos periódicos, vende menos revistas… Claro, decirle «oiga, es que usted tiene que reducir su jornada de trabajo» y vemos si no tiene que cerrar o tiene que obligarle a contratar a otra persona.

Es decir, cómo afecta esto a la pequeña empresa.
Puede ser una peluquería, puede ser un comercio tradicional que depende su productividad de la gente que vaya a adquirir unas zapatillas o adquirir, como digo, un periódico.

Entonces, ¿qué va primero?
El ayudar a la empresa que pueda adaptarse a ese cambio tecnológico, a ese cambio de mentalidad, a ese cambio de producción -en los casos que sean empresas de producción-, o vía normativa cambiar y regularizar, homogeneizar los criterios absolutamente para todos igual.

Porque, claro, a mí eso me parece que es un tema importante a estudiar.
El cómo podemos aplicar esas medidas, no solo qué medidas -que también-, pero cómo podemos aplicarlas para que sea compatible y que eso no produzca destrucción de empleo y que la gente pueda ver eso como una oportunidad.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Gracias, diputado.

A continuación -y para terminar-, tiene el turno de palabra la diputada Rosa Peris en nombre del grupo Socialista.
Cuando quiera.

La senyora Peris Cervera:

Gracias, presidente.

Senyor Todolí, benvingut a esta comissió.
Qualificaria de gran intensitat la seua compareixença i, a més, li la agraïm per l'interessant i també per la novetat de molts dels elements que vosté ha aportat.

En l'àmbit de la jornada, un dubte.
Un dels elements que diferencien les jornades a Espanya, en referència al conjunt d'Europa, és la jornada partida, que no existix en el conjunt de la Unió Europea.

Per tant, es podria al nostre país, tenint en compte com està conformat la realitat de les empreses espanyoles, podríem avançar cap a una jornada continua?

Permetria, sense tocar la jornada, alliberar -al menys en determinades franges horàries- temps que permeteixen la conciliació i la corresponsabilitat.

I la segona proposta, que és a la que vosté fa referència, és la reducció de la jornada.
Però no s'ha d'oblidar -jo també ho compartisc amb vostés- que és molt difícil hui plantejar una reducció de jornada sense increments de la productivitat o sense tindre en compte la productivitat.

Sols una pregunta: vosté quan parla de la productivitat ens ha dit -si jo no m'he equivocat- que la nostra productivitat, en comparació amb Alemanya per hora treballada, és similar, però a diferència nosaltres tenim uns costos laborals més baixos.
Salaris més baixos.
On està la diferència?

Si tenim índex de productivitat igual amb costos laborals més baixos, està dient-nos que el benefici empresarial a Espanya és molt més alt que en el conjunt d'Europa?
Perquè en algun lloc està la diferència.

Jo també crec -en relació, per exemple, a Alemanya o altres països- que té a vore el pes de l'economia en cada sector productiu.
Clar, en Alemanya al voltant del 30 % del PIB és el producte industrial, la indústria.
Cosa que no ocorre en Espanya.

Per tant, també compartisc amb vostés que per a un nou model, necessitem més tecnificació i, per descomptat, necessitem més indústria que, encara hui, és el sector productiu que genera més valor afegit, més productivitat i també la possibilitat de marges.

Vosté creu que amb la realitat empresarial -i esta és l'última pregunta que tinc- del nostre país, amb moltes microempreses, autònoms, empreses de menys de deu treballadors, vinculades -bàsicament- a sector servicis i sector primari i encara molt allunyats en l'índex d'indústria, creu que en el curt i en el mitjà termini és podria -amb la realitat empresarial del nostre país- avançar cap a una reducció horària?

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, diputada.

Dispone usted ahora de otros 10 minutos para intentar (riu) contestar todas las cuestiones que le han planteado.

El senyor Todolí Signes:

Bueno, pues muchísimas gracias por todas las cuestiones planteadas.

La verdad que es un verdadero reto.
Voy a intentar contestar al máximo posible.
Algunos me han pedido una tesis doctoral, la verdad (riu) que es complicado, realmente, pero voy a intentarlo.
A ver.

Per exemple, un dels temes que ha eixit ha sigut el teletreball, la conciliació… I, de fet, això molt vinculat també, fins i tot, a parlar del tema de la distribució de la jornada.

I jo crec que ahí està la qüestió.
Per exemple, quan es parla de teletreball… I, de fet, abans de la pandèmia es parlava molt del teletreball com a fórmula d'obtenir una millor conciliació.

Arribà la pandèmia i ens vam adonar que això no era aixina, perquè el que vol dir és treballar doble.
És a dir, si tu estàs amb els xiquets a casa i, a més a més, estàs treballant les mateixes hores -o fins i tot més-, el que estàs és treballant el doble.

Aleshores, ens hem adonat que no funciona.
És a dir, ahí crec que és un poc paregut al tema de la distribució.
Si volem solucionar els problemes de conciliació millorant, per exemple, una jornada continua, mos acabarem trobant que, si seguim treballant huit hores al dia, no hi ha temps en el dia.

Òbviament, pitjor és tindre -efectivament- dos hores de paró a migdia i acabar a las huit de la nit.
Això és pitjor, sens dubte.
Però si, encara que ho ajuntàrem en jornada continua, si seguim treballant huit hores al dia amb un tema de… A més, per exemple, en el sector serveis estar a disposició dels clients.
Que els clients tal volta et toquen a les nou de la nit o et toquen a les huit de la vesprada.

Aleshores, vull dir, soles la distribució jo crec que no ho soluciona.
Per això jo no he volgut parlar en la meua intervenció inicial de distribució, perquè sí, pot solucionar coses.
Però crec que canviar la distribució no solucionaria el verdader problema, i és que a la gent li falta temps per a poder estar amb els seus fills, per a poder fer els seus hobbies, etcètera.

És a dir, que no és un tema soles de distribució, sinó que és un tema de tindre més temps.
Això, per exemple, la norma de… Que també se m'ha preguntat per possibilitats, de com es podria millorar eixa conciliació.

Jo, de fet, quan ho explique als meus alumnes m'ho plantege, perquè la norma que es va fer en 2019 sobre conciliació, que és un dret d'adaptació de la jornada, que alguns periòdics el van traure com «la jornada laboral a la carta».

Ací n'hi ha un problema i és que es parla de que hi ha dret a la conciliació, excepte que l'empresa et plantege problemes econòmics per a poder adaptar-te a la teua sol·licitud d'horari.

Val, té tot el sentit.
No es pot… Efectivament, com ha dit el diputat del PP, no és el mateix una empresa gran que una empresa menuda.
I eixa norma això ho va tindre molt en compte.

Perquè el que va dir… Anem a vore, el treballador o treballadora té dret a sol·licitar els canvis d'horari per raons de conciliació.
Però, al final, això s'haurà de debatre en el si de l'empresa, perquè si és una empresa que no té altres treballadors, doncs no serà possible.

És a dir, si no es poden canviar els torns… Tu demanes treballar per la vesprada, però si per la vesprada l'empresa no obri o si per la vesprada a l'empresa no hi ha ningun treballador i estàs soles tu, doncs eixe dret en eixa concreta empresa no es pot realitzar.
Encara que és un dret que tots tenen, però cal vore l'empresa concreta.

Val.
Quin és el problema que veig jo ací -que ja dic, explique jo als meus alumnes-?
És que no tenim ni tan sols clar que és conciliació.
Perquè, clar, imagina't que l'empresa et diu… Tu em demanes canvi d'horari de no vindre els dissabtes, perquè els dissabtes jo he d'anar a portar el meu xiquet al futbol o a on siga -és a dir, això és el de menys.

La qüestió està en què si l'empresa et diu: «No, no; no et preocupes perquè anem a ficar-te els dissabtes una guarderia…» Això és conciliació?
Simplement que tu pots treballar perquè algú t'aguanta el xiquet o xiqueta… És a dir, això és conciliació?
O la conciliació és: «No, no; jo vull ser el que estiga… Una guarderia no em soluciona el tema».

És a dir, eixe debat és el debat entre: canviem la distribució horària o reduïm la jornada?
Perquè si soles la canviem per raons de conciliació, moltes vegades l'únic que estem fent és… En un moment donat sí que tens temps, però la realitat és que això li ho hauràs de llevar a la teua parella, a les teues aficions d'un altre moment.

Per això jo he posat l'accent sobretot en el tema de la reducció.
Perquè soles modificar la distribució pot ajudar, però en el fons no és -jo crec- el que la gent reclama.
És a dir, el fet de…

I també per una altra raó -i, bé, supose que també ho haureu sentit-.
En 1929 Keynes va dir: «No, d'ací cent anys treballarem 15 hores a l'any».
Això per què ho va dir?
Perquè la productivitat augmentaria tant que no faria falta treballar tantes hores, treballaríem soles 15 hores.

I va acertar Keynes dient que la productivitat augmentaria tant.
Això ha passat.
El que no s'ha vist és una contraprestació en reduir la jornada.
Ha augmentat molt la productivitat i això no s'ha canviat amb un tema de reducció de jornada.

Aleshores, crec que n'hi ha marge -repetisc, com ja he dit abans- en fer això.

Sobre altres temes… La diputada de… Ha comentat el tema de la productivitat, «si reducir la jornada no reduciría también la productividad».
Yo los datos que he traído es de productividad por hora trabajada.
Eso quiere decir que si reducimos… En realidad no.
Es decir, porque si reducimos las horas es la misma comparativa, porque es por hora.

Si trabajamos más horas, dividimos por lo mismo, aumenta la productividad… Es decir, que lo que queremos saber es: una persona trabajando, ¿cuánto produce?
Entonces, ¿que trabaja más horas?
Producirá más, producirá menos, pero por hora se trabaja lo mismo.

Y por eso esa es la información que nos sirve.
Productividad por hora trabajada.
Todo otro tipo de productividades -porque hay muchas maneras de estudiar la productividad- ya no nos vale, porque entonces no nos aporta la suficiente información.

La cuestión está en… Pues eso.
Un español trabajando y un alemán trabajando, ¿cuánto producen en una hora?
Eso es lo que nos permite comparar.

Luego, si en Alemania se trabajan más horas o menos -ellos trabajan menos-… Bueno, el producto final absoluto será inferior, pero por hora es lo mismo, que es lo que nos interesa a la hora de tomar la decisión de si trabajamos más horas o trabajamos menos.

Me han preguntado dos -y por eso voy a dedicar algo de tiempo-, dos diputados sobre el tema del acuerdo de la ley de teletrabajo y también en la función pública.

Yo creo que… Bueno, primero, que haya acuerdo ya es una buena noticia.
Es decir, yo creo que, efectivamente, es muy importante que los agentes sociales -tanto la empresa como los sindicatos- hayan acordado.

Porque eso significa, en primer lugar, que la norma se cumplirá más.
Porque hay muchos estudios que hablan de que una de las razones para conseguir efectividad del derecho es que se haya llegado por un acuerdo y no se haya impuesto.
Entonces, que haya habido un acuerdo yo creo que es positivo.

Sobre el tema de la función pública, la realidad es que hay una nueva norma del teletrabajo en función pública, pero que dice muy poquito.
Lo único que dice es que las comunidades autónomas lo van a desarrollar conforme quieran.

Es decir, el nuevo artículo 47 bis del EBEP -que es esto-, realmente, en el fondo, lo que dice es que las comunidades autónomas lo van a poder desarrollar como quieren.
Con unos mínimos derechos, como es que, efectivamente, la institución pública o la administración pública va a tener que pagar los medios, como es el ordenador, internet…

Pero, en general, la realidad es que esta norma dice muy poco.
Habrá que ver cómo se desarrolla aquí -que supongo que, pues eso, aquí les Corts Valencianes tendrán que hacerlo-.
Y ahí veremos si, efectivamente, es buena o no, cuando salga la ley que se va a aplicar aquí.

Y, bien, sobre el tema de la… Bueno, creo que sobre la jornada ya lo he… Pues eso, que me han pedido, por ejemplo, tres medidas, tres mesures i quins efectes tindria.
Bé, jo crec que tres mesures… La primera seria el tema de la reducció de la jornada.

I, segon, amb manteniment -jo crec- de la intensitat.
Perquè un dels problemes per a la salut principal… I hi han molts estudis ergonòmics, de serveis de prevenció de riscos laborals, etcètera -i ocupacionals-, que parlen de que ha hagut un increment.
Un increment en l'estrés.

És a dir, que els treballadors treballen les mateixes hores però estan molt més estressades, que han de fer moltes més tasques en el mateix temps.
I això és un problema.

Reduint la jornada se soluciona, però si, a la vegada, s'està augmentat la intensitat, tindrem encara més problemes.
Perquè el que farem és això, més estrés encara.

Perquè si el que fan és que abans tenies huit hores per a fer alguna cosa i acabaves fent-ho en nou -que és el que passa ací, tenim un problema també amb el tema de les hores extres, les hores extres no pagades també és un tema molt important-.
Si ara el que et diuen és: «No, has de fer-ho en sis, però has de fer exactament el mateix».

En compte de fer-ho en nou, ara has de fer-ho en sis i has de fer exactament el mateix.
També serà un problema.
Perquè, de fet, augmentarà l'estrés i augmentarà males postures ergonòmiques quan és un treball manual, etcètera.

Sobre si tot açò que estem parlant de la jornada es pot aplicar ací, amb la realitat econòmica que tenim.
Jo crec que en part el dret també canvia la realitat, i això cal tindre-ho en compte.

És a dir, perquè, efectivament… En el sector, per exemple, de l'hostaleria és molt difícil parlar d'una jornada continua.
Bé, perquè les persones van a menjar a les hores que van a menjar.
I a les sis de la vesprada, a un bar un cambrer no li val per a res, perquè moltes vegades a les sis de la vesprada no hi ha ningú en el restaurant i està tancat.
Aleshores, ahí, per exemple, és molt complicat.

Però ahí, per exemple, tornem al mateix.
La reducció de jornada sí pot aplicar-se, mentres que la distribució… Fer jornada continua en un restaurant és molt més complicat, sí que es pot reduir la jornada i que, simplement, després un altre cambrer vaja a la nit o el que siga.
I, aleshores, n'hi haja una millora de la distribució.

I una altra de les qüestions molt importants -per a acabar ja amb el tema de les mesures- seria el tema de la previsibilitat.
Jo crec que un problema que estan tenint molts treballadors i que jo ho veig en els meus alumnes… Estem parlant d'això, díhuit, dènou anys que treballen en Zara, que treballen en diferents… Això, en el comerç, etcètera.

Que diuen que els avisen d'un dia per a l'altre si han d'anar a treballar o no.
I això és un problema… Bé, a mi m'ho diuen: «Mira, no puc anar a la teua classe perquè de sobte m'han ficat…» I jo: «I no t'ho han dit amb una setmana d'antelació?
» Perquè l'Estatut dels treballadors parla de cinc dies com a mínim de preavís.

Flexibilitat, sí, però amb límits.
Quin és el límit?
Que al menys et preavisen amb cinc dies d'antelació.
Ahí ja estem parlant d'un tema que la legislació ja ho controla, però que faria falta més efectivitat.

I no és fàcil.
Per a això fa falta agents socials i inspecció de treball.
És a dir, que els sindicats, efectivament, ho controlen i també que la inspecció de treball controle.

Perquè què menys poder controlar què vas a fer demà… És a dir, amb un mínim d'antelació, fer plans amb una setmana d'antelació… Cinc dies no crec que siga un marge massa complicat.

Bé, i amb açò acabaria, perquè el meu temps s'ha acabat.

El senyor vicepresident:

Sí, se acaba el tiempo.
Sabemos que son muchas cuestiones y poco tiempo.

Por eso, como hemos hecho con el resto de los comparecientes, le agradeceríamos, si tiene algo más que aportarnos -algún informe, alguna información-, la puede enviar y…

El senyor Todolí Signes:

Muy bien.

El senyor vicepresident:

…seguro que nos servirá de mucho a la hora de elaborar nuestro dictamen final.

Muchísimas gracias por su intervención.

(Pausa)

(Ocupa la presidència la presidenta de la comissió, senyora Nathalie Torres Garcia)

Compareixença, per videoconferència, del senyor Vicent Josep Martínez García, catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València

La senyora presidenta:

Gràcies per acceptar la nostra invitació a participar en esta comissió d'estudi sobre els usos del temps.

Disposarà vosté -quan jo li ho indique- de 10 minuts per a fer la seua exposició.
Després, cada grup parlamentari compta amb 3 minuts per a… (Soroll de telèfon.
Veus) Ja?

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Sí, sí.

La senyora presidenta:

Val.

Després, els grups parlamentaris tindran 3 minuts cadascun d'ells per a plantejar-li a vosté preguntes o fer-li algun tipus d'observació.
I, després, vosté disposarà de 10 minuts novament per a concloure i per a respondre les preguntes que li puguen plantejar, en la mesura del possible.

De totes maneres, ja li ho dic i així avancem.
Si vosté vol fer-nos arribar algun informe o algun estudi que considere que esta comissió doncs pot incorporar a la documentació de què ja disposem, doncs li ho agrairíem molt.
Val?

Per tant…

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Per descomptat.

La senyora presidenta:

…com no el tinc ací al meu costat i vosté tampoc té el cronòmetre, quan falten un parell de minuts per a eixos 10 minuts, jo l'avisaré.
D'acord?

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Molt bé, molt bé.

La senyora presidenta:

Doncs el temps comença a comptar ja.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

(Inoïble per raons tècniques)

La senyora presidenta:

Espere, senyor Martínez, per favor.
És que no estem escoltant-lo.
Espere's.
És que no estem escoltant-lo.
(Veus)

Senyor Martínez… Val.
Estem veient el power point, però en el moment en què vosté el compartix amb nosaltres no el sentim a vosté.
Aleshores, no sé si és millor que ens el faça arribar i que vosté ens l'explique… Perquè nosaltres el que volem és escoltar-lo a vosté.
D'acord?

No sé si està sentint-me… (Veus) Val.
Aleshores, tanque la finestra del power point, faça el favor.

Val.
Tornem?
(El senyor Martínez García diu: «Sí, tornem…») Ja està.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

(Inoïble per raons tècniques)

La senyora presidenta:

Sí.
Sí que sentim, sí.
(Veus) Vosté no ens sent perquè tenim tots els micròfons apagats…

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Els micros…

La senyora presidenta:

Això és.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Vaig a intentar, al compartir… Perquè en principi no tindria perquè (inintel·ligible) … Vaig a estar parlant i si hi ha algun problema m'ho tornen a dir.

La senyora presidenta:

D'acord.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Jo a vostés sí que els estic sentint.

La senyora presidenta:

Val.
A vore, intente-ho de nou.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Val.
Sí que seria important… A vore, un segon…

La senyora presidenta:

Estos són els problemes de… (Veus)

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Vaig a intentar-ho perquè sembla que abans hem perdut el so.
Si el tonem a perdre, doncs ho farem d'una altra manera.

La senyora presidenta:

Val, d'acord.
Vinga, intente-ho.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Vaig a intentar-ho compartir… Perquè en principi no té per què perdre's el so.
Val?

La senyora presidenta:

Sí.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Em senten ara o no?

La senyora presidenta:

Sí.

(Inoïble per raons tècniques)

La senyora presidenta:

Ja no el sentim, senyor Martínez.
No el sentim.
No, no el sentim.
Estic vegent… (Veus)

Ah, a vore?
Torne's a tocar amb… (Riu.
Veus) No, no, no.
No el sentim.
Em sap mal, però és que no.
No.
(Veus)

(Sospira) No.
No.
És que és una llàstima… però no el sentim.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

M'estan sentint ara?

La senyora presidenta:

Ara sí.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Ara sí?

La senyora presidenta:

Sí.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

És que he llevat el power point.
Val.

La senyora presidenta:

Jo havia parat el temps, eh?

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Sí, sí.
Ja m'imagine.
És que estos problemes hem de solucionar-los.

Ara m'estan sentint?

La senyora presidenta:

Perfectament.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

D'acord?
Val.
En principi, jo m'he llevat el pinganillo, que tal volta era la font del problema.
Val?

(Pausa.
Veus)

La senyora presidenta:

A vore, senyor Martínez, parle?
No, no el sentim.
No el sentim.

Em sap mal dir-li-ho, però no pot tirar mà d'altres recursos?
Perquè és que, si no, a vosté no el sentim.
I a nosaltres ens interessa més sentir-lo a vosté.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Sí?

La senyora presidenta:

Ara.
Ara.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

D'acord?

La senyora presidenta:

Aleshores, tornem a un mètode un poc més tradicional però més efectiu…

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Sí, sí…

La senyora presidenta:

Val?
Per tant, li torne a posar en marxa el rellotge, que se l'havia parat en els 8 minuts.
D'acord?

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Val.
Perfecte.

La senyora presidenta:

Val.
Doncs vinga, té la paraula.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

(Inoïble per raons tècniques.
Part de la intervenció no s'ha enregistrat)

…ara estan defensant un (inintel·ligible) … que són, òbviament, les posicions extremes en el debat social.

I, a més a més, caldria dir que al 2018, la proposta de Compromís amb un recolzament majoritari de tota la cambra, es va demanar també que es llevara el canvi estacional que ara a finals d'octubre tenim.

Bé, les qüestions que jo tractava d'esbrinar ací és els avantatges i els inconvenients de cada cosa i quina seria, diguem-ne, la posició des del punt de vista de l'astronomia.
I, aleshores, l'aspecte que m'interessa comentar fonamentalment és que, certament, el fus horari en el que cau Castelló -per exemple- i la Comunitat Valenciana és el fus horari que passa per Greenwich.
I teòricament un podria dir: doncs és el que ens correspon.

Però, la Terra… Els fusos horaris s'acceptaren a finals del segle XIX per posar un poc d'ordre.
Perquè, abans, cada ciutat gairebé tenia la seua hora.
Per cert, eixa història que conten vostés en eixe document és un bulo.

El fus horari que nosaltres tenim correspon, certament, a una decisió que es va fer el 1940 pel dictador Franco.
Però, per a que vostés sàpiguen, era el mateix fus horari en el que acabà la república.
I el propi Franco, quan va entrar a València, va decidir que eixe fus horari desapareguera i es va alinear al fus horari d'Anglaterra.
Els canvis de fusos han sigut molt llargs, molt… I sobretot en èpoques bèl·liques.

Per tant, el que convé és saber quin és el problema.
Nosaltres ara estem compartint fus horari amb gairebé tota Europa central, els països escandinaus, Itàlia… És un fus horari, diguem-ne, molt europeu.
I això és important que se sàpiga.

En eixe fus horari caldria ara considerar quina és la il·luminació de la Terra al llarg de l'any.
Això és el que s'instava en la presentació que si (inintel·ligible) … meu mòbil.
Aleshores, és diferent eixa il·luminació quan estem en els equinoccis -és a dir, pròxims al 21 de març o al 21 de setembre- i en els solsticis.

En els solsticis, ja siga d'estiu o d'hivern, la inclinació, els raigs solars a la superfície de la Terra, a l'hemisferi nord, és molt diferent.
És molt més vertical quan comença l'estiu, en el solstici d'estiu -a principi de juny- i molt més obliqua el 21 de desembre.

Per això tenim estacions, perquè l'eix de rotació de la terra està inclinat respecte a l'eix que seria perpendicular al pla de la seua òrbita al voltant del sol.
I, al llarg de l'any, la incidència solar va canviant sobre els territoris que hi ha a la Terra.

I això és molt important.
De manera que, en les proximitats del solstici d'estiu, quan comença l'estiu, els rajos cauen amb molta més verticalitat… No cauen mai verticals.
Sí que cauen verticals, per exemple, al tròpic de càncer el dia 21 de juny o en el tròpic de capricorn el 21 de desembre.
Però, en les zones no tropicals sempre venen amb una certa inclinació, que és major quan estem en estiu.

I això cal considerar-ho perquè si nosaltres parlàrem -i vostés ho voran després en la presentació- del terminador que separa el dia de la nit, veuen que, per exemple, si nosaltres pensem en eixe terminador en termes dels equinoccis, eixe terminador és paral·lel.

El terminador seria com quan vostés veuen la lluna, la part que separa la part il·luminada de la lluna de la part fosca.
Doncs això mateixa passa en la Terra.
Amb eixe terminador separaríem el dia de la nit.
I eixe terminador és paral·lel als lineals en els equinoccis, però és oblic en els solsticis.

I, per exemple, en particular, eixe paral·lel al capvespre en estiu ens unix clarament en Europa.
Vosaltres veureu que es fa de nit a la mateixa hora -pràcticament- en València que en Berlín, per posar-ho aixina, com a exemple.
I això també passa a l'alba de l'hivern.

Per tant, nosaltres estem units en la manera en què està il·luminada la Terra en Europa, sobretot a l'alba de l'hivern i al capvespre de l'estiu.
I això és bona cosa, com vostés sabran.

Aleshores, l'objectiu que jo tinc -i que després vostés tindran en la presentació, quan vos la envie- és intentar que l'interval horari que va des de les huit del matí a les sis de la vesprada transcórrega amb il·luminació solar.
És a dir, siga de dia la major part de l'any.

De huit del matí a sis de la vesprada és una decisió arbitrària, però és l'hora -fonamentalment- de l'horari escolar, tenint en compte el transport escolar.
Per tant, per temes de seguretat, per temes… Convé anar a classe, per exemple, de dia.
I eixir de classe de dia i que t'arrepleguen els autobusos amb il·luminació.

Això a què ens obligaria des del punt de vista del fus horari?
Doncs bàsicament a quedar-mos com estem.
És un bon horari, l'actual.
Perquè vostés veuran que, certament, durant el període -que és majoritari al llarg de l'any- que gaudim d'horari d'estiu -no és una diferència de sis mesos-sis mesos, n'hi han més mesos amb horari d'estiu- el dia és molt llarg.

I, efectivament, eixe interval de huit hores a sis hores de la vesprada, de huit del matí a sis de la vesprada cau plenament de dia, excepte algun dia del final d'octubre, d'estos dies, pel matí.
Val?
Això…

La senyora presidenta:

Senyor Martínez.
Senyor… (Parlen alhora)

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

…quan arribem al solstici, que el dia és més curt, doncs queda molt centrat el dia, però sí que n'hi ha aproximadament vint minuts d'eixe interval que és de nit tant pel matí com per la nit, perquè queda molt ben centrat.

Si nosaltres canviàrem d'horari, de fus d'horari…

La senyora presidenta:

Senyor Martínez.
(Parlen alhora) No em sent…

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

…i anàrem amb horari de Greenwich, que bàsicament mantenim per canvi.
És a dir… Bé, vaig a simplificar-ho.

Si féssem un horari en el qual nosaltres apostàrem per tindre tot l'any el fus horari de Greenwich, què passaria?
És la postura que molta gent defensa i que estava escrita en la constitució d'esta comissió.
Doncs passaria, per exemple, que en desembre estaria de nit a les quatre de la vesprada en València.

Clar, contra això, què és el que advoquen, per exemple, des de les illes Balears o sobretot en funció de l'hostaleria?
Vore l'altre extrem.
Fixe-se'n, intenten (inintel·ligible) … Estem parlant de Greenwich.
Greenwich és UTC tot l'any…

La senyora presidenta:

Senyor Martínez… (Parlen alhora)

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

…perquè es faria de nit a les 4 de la vesprada.
Si se n'anem a l'altre extrem…

La senyora presidenta:

(Parlen alhora) Senyor Martínez…

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

…declaració de 2016, que seria UTC+2 tot l'any…

La senyora presidenta:

Senyor Martínez, senyor Martínez… És que no em sent (rient)…

(Algú diu: «S'ha quedat congelat.
») Ai!
, s'ha quedat la imatge congelada, per favor.
I s'ha perdut la connexió.

Açò és molt més apassionant que qualsevol directe de la televisió, no?
(Veus)

Senyor Martínez, per si vosté està sentint-me a mi, el que intentava dir-li -però vosté no em sentia- és que se li havia acabat el temps de la primera intervenció.

Per tant, ara quan reprenem la connexió, passarem a les qüestions dels grups parlamentaris i, després, disposarà vosté de 10 minuts més.
Val?

Jo crec que amb el que vosté ja ha explicat els membres de la comissió es poden fer una idea sobre quin és el seu posicionament en esta qüestió i que li poden plantejar ja preguntes.
Espere que estiga escoltant-me, perquè si no serà com una espècie de monòleg.
(Veus) Ací tinc destinataris, però, clar, no m'adrece a ells, m'adrece a vosté, senyor Martínez.

Aleshores… Vaig a parar el… (Veus) Estem intentant… Bé, clar… (Veus)

(Pausa.
Tracten de solucionar la incidència tècnica)

Em pareix que haurem de convidar el senyor Martínez al final del tot.
Primer que ens envie el… No?
(Veus) Que ens envie el power… Jo vaig parlant per si de cas ell a mi m'escoltara.
(Veus) Sí?
Aleshores… (Veus)

Senyores i senyors membres de la comissió.
Hem de prendre una decisió… A vore?
(Algú diu: «Estan intentant-ho, estan a punt.
» Veus) Val, d'acord.
Aleshores…

(Pausa.
Tracten de prendre una decisió entre tots els presents)

Disculpeu-me.
(Veus) Val.
Aleshores, repetisc.
Li demanarem al senyor Martínez el seu power point i li escriurem plantejant-li preguntes, d'acord?
(Veus) Val.

Les respostes que ens puga donar, si vos sembla bé -José Antonio i Carlos-, si vos sembla bé després les podem bolcar en la documentació compartida.
Perquè així tot el món estarà sabedor de les preguntes i de les respostes.
D'acord?
Vos pareix bé?
(Veus)

Val.
Això per un costat.
De totes maneres… Això independentment que ara el diputat Ruiz em passe el contacte i jo, doncs, mira… Li demane disculpes per este incident tècnic.

I, per un altre costat, el que estava dient és que el lletrat doncs que pose, que demane, que sol·licite a la mesa la convocatòria el més prompte possible d'una altra… (Veus.
Torna la connexió amb el senyor Martínez García)

Senyor Martínez, em sent?

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Sí, perfectament.

La senyora presidenta:

Aleshores què fem?
Continuem?
(Dirigint-se a les seues senyories)

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Han seguit la compareixença?

La senyora presidenta:

Sí.
Hem sentit la compareixença, perquè quan jo m'he adreçat a vosté era per a dir-li que se li havien acabat ja els 8 minuts.
Jo li he donat un minut més per totes les incidències que hem tingut.

Aleshores, estàvem ja decidint traslladar-li que ens enviara el document per correu electrònic i que li plantejaríem les preguntes per escrit i que vosté ens les contestara per escrit.
I…

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Clar, el que passa és que ara estem ací.
Estem dins de l'horari encara, perquè hem començat a i quart.

La senyora presidenta:

Sí.
(Rient) Aleshores…

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Vostés han sentit la compareixença fins a que…?
Jo és que a vosté no l'he sentit.

(La senyora presidenta:

Val.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

No sé si és que en eixe moment ha fallat el meu micro… Però jo portava l'horari i he estat onze minuts.

La senyora presidenta:

Val.
Aleshores, els grups parlamentaris li plantejaran ara les preguntes i després -vosté escolte-… I després torna a tindre 10 minuts.
(Veus) Jo l'avisaré de quan comença i quan se li acaba el temps.

Per tant, en primer lloc, té la paraula la representant d'Unidas Podemos, que és Cristina Cabedo, durant 3 minuts que comencen ja.

La senyora Cabedo Laborda:

Senyor Martínez, gràcies.
Disculpe pels problemes que estan havent tècnics.

La veritat és que crec que en la seua compareixença mos ha deixat la seua postura ben clara.

Jo sí que voldria, prèviament, mirar el seu power point, perquè no només -diguem que- contradiu eixe cert posicionament que vosté ha explicat que es tenia des de les Corts, sinó que -si jo no recorde malament- també mos està oferint un altre punt de vista respecte dels compareixents de la primera sessió que vam tindre en esta comissió, on…

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Totalment.

La senyora Cabedo Laborda:

Clar, on afirmaven un punt de vista diferent al seu.

Per tant, jo necessitaria vore el seu power point.
I, en tot cas, ja sé que és un treball extra per a vosté, però si vosté vol estaria convidat a vore eixes primeres compareixences i explicar-nos -clar, perquè al final nosaltres no som científics- perquè estan eixos dos punts de vista.

És dir, d'on ve la diferència per a que vosté -científic- i els científics de les primeres compareixences tinguen un punt de vista diferent.
És al que jo el convidaria.

I… Bé, doncs li agrairia de nou la seua presència ací i estem a l'espera de rebre el seu power point per a entendre millor eixe punt de vista.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Cabedo.

Les intervencions dels grups parlamentaris van totes seguides, senyor Martínez.
Així vosté pot fer una única intervenció al final.
D'acord?

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Perfecte.

La senyora presidenta:

Val.
Aleshores, ara té la paraula la diputada Rebeca Serna, en representació del Grup Parlamentari Vox, per 3 minuts.

La senyora Serna Rosell:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor Martínez, muchas gracias por su intervención.
La verdad es que ha resultado muy interesante.

Bueno, también como comentaba mi compañera Cristina, pues espero la recepción del power point para entender mejor todo lo que nos ha explicado.

Pero, bueno, si no lo he entendido mal, usted se manifiesta a favor -digamos-, es favorable a que se mantengan los husos horarios tal y como están ahora.

O sea, cuando viene el otoño cambiar el horario, atrasar una hora, y, cuando viene el verano, pues adelantar esa hora.
De manera que nos quedamos como estamos.
Entiendo que es su opinión.

Claro, yo, realmente, es una opinión que… A ver, en parte sí puedo compartir, porque entiendo que si mantuviésemos el horario de verano -ya me corregirá si me equivoco- a lo largo del invierno, claro, aquí en la Comunidad Valenciana a las 8 de la mañana sería completamente de noche.
(Veus) Y, a lo mejor, en la zona de Galicia sería de día a las 10 de la mañana.
O sea, el día ya muy avanzado y estaríamos a oscuras.

Entiendo que eso podría repercutir también en lo que es la salud de las personas.
Los niños irían al colegio totalmente de noche… Podría interferir, quizá también, en el sueño de las personas, porque nos estaríamos poniendo en marcha en plena oscuridad.

Por otra parte, si mantuviésemos el horario de invierno, en verano -aquí en la Comunidad Valenciana- amanecería a las 5 de la mañana o a las 6 de la mañana y en Galicia quizá no sería de noche hasta las 11 o más.
Entonces, entiendo que esto puede también tener -como le digo- alguna repercusión en la salud.

Esto era un poquito lo que le quería comentar.
Y, por supuesto, a la espera de su power point, que clarifique un poco más estas ideas.

Y muchísimas gracias, me ha parecido muy interesante.
Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Serna.

A continuació té la paraula la diputada del Grup Parlamentari Compromís, Mònica Àlvaro.
Quan… vosté vullga.

La senyora Àlvaro Cerezo:

Evidentment, el tema que vosté ha tractat avui hi ha debat.
Hi ha moltíssim debat i la seua posició ha quedat molt clara, de mantindre'ns en el fus horari que actualment tenim.

Tot i que també hi ha -com comentava abans la diputada que m'ha precedit-… També hi han partidaris del fus de l'hivern.
Però és que, fins i tot, hi ha una tercera via darrerament, que és la que intenta conformar als dos sectors, que tracta de que hi hagueren dos fusos horaris diferenciats per a poder tindre eixes majors hores solars compaginades amb les hores laborals -a les que vosté també es referia.

Al cap i a la fi, és una tercera via, la qual no sé si estarà en el power point -que tenim molt d'interés a vore tots i totes i que podrem preguntar i analitzar també una vegada l'hagem vist-.
Però sí que m'agradaria saber què opina vosté d'eixa tercera via.

La senyora presidenta:

Gràcies, diputada.

Bé, seguim amb les intervencions.
I ara li donaré la paraula al representant del Grup Parlamentari Ciudadanos, José Antonio Martínez.
Quan vosté vullga, diputat.

El senyor Martínez Ortega:

Gracias, presidenta.

Muy buenas tardes, señor Martínez.

En primer lugar, por supuesto, agradecerle su comparecencia aquí, en esta comisión.
Pedirle disculpas por los problemas técnicos que hemos tenido.

Y también agradecerle su punto de vista -novedoso para nosotros- como astrofísico y como astrónomo sobre un tema tan importante como el de la racionalización de los usos del tiempo.

Que, bueno, como hemos estado viendo a lo largo de las distintas sesiones de esta comisión, pues es un tema que afecta a distintos ámbitos de nuestra vida.
No solo al tema laboral, sino al tema de la alimentación, al tema del sueño, horarios comerciales, al teletrabajo, a la educación online, etcétera.

Mis preguntas iban en dos bloques.
Una con respecto a los cambios en los husos horarios en España y la segunda con respecto al cambio del horario de verano e invierno.
La primera ya nos ha quedado claro cuál era su postura, pero la segunda no la hemos escuchado.

Con respecto a la primera, quiero entender que, desde su punto de vista como astrónomo, cree que lo más conveniente para España es que no exista ningún cambio con respecto a lo que tenemos actualmente.
Esa creencia nuestra entre que la hora legal y la hora solar no se corresponde, no es por nuestra situación geográfica, en principio debería de quedarse así.

Pero este es un tema que está continuamente de actualidad, está sobre la mesa actualmente, tanto en el ámbito académico, en el ámbito sindical, en el ámbito político -recientemente se ha tratado el tema también en el Senado-.
Y, sea o no conveniente el que tenemos, la realidad es que no ha habido ningún acuerdo.

¿Por qué cree usted que no existe ningún acuerdo entre los distintos agentes económicos, sociales, políticos con respecto al tema del cambio horario?

Y, también, para todos nosotros, el principal argumento que hemos tenido en esta comisión para defender el cambio horario es que creemos que, con este cambio horario, pues los españoles podríamos salir antes de trabajar, tener más tiempo para conciliar vida personal, familiar, vida profesional.

También comeríamos antes a mediodía, cenaríamos antes, iríamos antes a dormir, tendríamos el descanso -que ya ha quedado patente en esta comisión que no descansamos lo suficiente en España.

Entonces, ¿de verdad no cree usted que con esta medida se podría favorecer esta conciliación y este descanso?

Y, para terminar -porque me quedo sin tiempo-, y sabiendo que usted es un firme convencido de la importancia de transmitir la ciencia a la sociedad, ¿considera que sería posible llegar a un consenso entre todas las partes implicadas, tanto respecto al cambio del huso horario como con respecto al cambio de horario de invierno a verano?

Muchísimas gracias por su intervención y un saludo.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Martínez.

Bé, seguim amb les intervencions.
Ara és el torn del Grup Parlamentari Popular i té la paraula el seu representant, Juan Carlos Caballero.
Quan vosté vulga, diputat.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidenta.

Y muchísimas gracias, señor Martínez, por su intervención.
Nos hubiese gustado poder seguirlo también a través de las transparencias y del power point, me parece muy interesante para poder lograr entender.

Porque la astrofísica y la ciencia, pues igual es complicado simplemente con las palabras.
Y los ejemplos nos hubiesen sido muy útiles, y espero que lo podamos recibir pronto para poder estudiar y tomar una posición mucho más clara.

Sí que me gustaría que terminara la intervención porque creo que se ha quedado justamente al final en una cuestión importante, de -digamos- las distintas demandas, en esas diferentes posturas que hay de los diferentes territorios para poder llegar a un acuerdo, un marco común en el que todos podamos ganar.
Y ganar en términos de salud y de condiciones laborales.

A mí me gustaría saber su opinión personal -digamos-, una conclusión final respecto a este tema, pero especialmente enfocado a los beneficios y a los perjuicios que va a tener para la salud y para las condiciones laborales de los valencianos.

Y sí que me gustaría pues, finalmente -que me parece muy interesante-, si al final nos queda alguna cuestión por resolver o no entendemos -o no acabamos de entender- todo el power point, pues que se le puede invitar al señor compareciente, al señor Martínez, a quizá una sesión presencial en la que podamos ver el power point y, si tenemos alguna duda, pues poder preguntarle sobre el papel.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, diputat.

Bé.
Acabem la ronda d'intervencions amb el Grup Parlamentari Socialista.
Té la paraula en nom seu el diputat Pedro Ruiz.
Quan vosté vulga, senyoria.

El senyor Ruiz Castell:

Moltes gràcies, presidenta.

I moltes gràcies, senyor Martínez, per la seua intervenció, que jo crec que ha sigut també no només molt il·lustrativa, sinó molt apassionada.

I li volia preguntar, en la línia del que ja han esmentat alguns dels meus companys abans, fins a quin punt pensa que podria tindre sentit partir -des del punt de vista de la seua experiència- la península en dos fusos horaris, tal volta.
I no dic Espanya perquè lògicament a Canàries ja està, el que passa que com està allunyada pareix que no hi ha cap inconvenient.

Ho dic… Per exemple, en la meitat més occidental de Galícia sí que hi ha un gran desacord.
De fet, és dels màxims que hi ha a Europa entre l'hora solar local i l'hora oficial, i a l'estiu això s'incrementa encara més.
I això ens du al següent problema que també ha esmentat vosté, que és el problema de l'horari d'estiu.

De fet, ací, tots els grups parlamentaris -ho ha esmentat vosté- van signar la legislatura passada eixa declaració en la qual es demanava mantindre l'horari d'estiu.

Però tinc entés que no està clar que eixe avançament de la segona hora -tal com es fa ara en l'actualitat- tinga beneficis des del punt de vista d'estalvi energètic, i, fins i tot, podria propiciar eixos problemes en els horaris laborals i escolars que s'estan tractant ací també, a aquesta comissió.

El problema d'eixe manteniment de la doble hora de l'estiu jo crec que s'ha d'abordar també, tenint en compte eixa tercera pota.
Però li volia preguntar si vosté seria partidari, com he llegit en algun article -en aquest cas, de Pere Planesas, que el coneix vosté bé, astrònom de l'Observatori Astronòmic Nacional-… Fins a quin punt podria tindre sentit unificar l'hora oficial en Espanya adoptant la de les Illes Canàries.

Que és, òbviament, una qüestió que excedix les competències d'ací, però jo crec que seria adient, per tindre-ho clar.
I si consideraria lògic evitar eixe canvi d'horari estacional que ens fa estar dos hores per davant en estiu.

I crec que res més.
Amb això també agrair la seua intervenció i cedir-li el temps si vol per a que puga aprofundir en allò que s'ha quedat pendent.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Ruiz.

Bé, doncs tornem a posar el comptador a zero, senyor Martínez.
Vaig a marcar ja els 10 minuts de què disposa vosté.
I estiga vosté també un poc pendent de mi (veus), perquè jo intentaré avisar-lo quan li queden 2 minutets per a que vosté puga, doncs això, concloure amb les seues idees.

Doncs vinga, comence quan vulga.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Mire, senyora presidenta, jo havia pensat -si li pareix bé- compartir la presentació durant tres minuts.
Sé que no se'm sentirà però és molt pedagògica.
Només gastaré tres minuts i moltes de les preguntes seran contestades.
Li pareix bé?

Després, lleve la presentació i em tornen a sentir a mi.
I tinc temps de sobra per a contestar les preguntes que queden.
Li pareix bé?
Vaig a fer-ho d'esta manera.
Val?
Li pareix bé?

La senyora presidenta:

Senyor Martínez, bé… Mos ha resultat ser vosté una miqueta així… (Rient)

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Quan vegen la presentación moltes de les respostes quedaran resoltes gràficament.
Seran tres minuts que no sentiran la meua veu però moltes de les respostes queden gràficament respostes.

Si vosté m'ho permet, són tres minuts que no sentiran la meua veu.
Jo passaré la presentació pantalla a pantalla i veuran al final -jo sóc professor-… Veuran al final com guanyen.

La senyora presidenta:

Bé.
(Veus) No, senyor Martínez, espere's un moment, per favor.
(Veus) Per favor.
Jo també he sigut professora.

Anem a vore, senyor Martínez.
A vore, ara disposa vosté encara de 9 minuts 38 segons, val?

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Val.
(Inintel·ligible) …

La senyora presidenta:

Val.
D'ací 3… (Veus) Compte el temps -compte el temps-.
D'ací 3 minuts el cridaré, li diré: «Senyor Martínez, parle vosté».
D'acord?

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Val.

La senyora presidenta:

Val.
Una, dos i tres.
Ja.

(Pausa.
El senyor Martínez García mostra la presentació en silenci)

(Veus i rialles)

Avance la pàgina.

(Remors)

Passe vosté a la pàgina 2.
És que no… Jo crec que no estem fent un bon ús del temps.
Em fa l'efecte.
Avance vosté a la pàgina 2.

(Veus) Només estem llegint la primera pàgina, senyor Martínez.
Jo no vaig a donar-li més temps, perquè és que els altres compareixents no han gaudit… (Veus) Per tant, jo li agrairia que anara vosté al gra.
Disposa de 8 minuts encara.

(Pausa.
Veus)

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Val, perdone.

(Pausa)

Estan sentint ara, perdó?
M'estan sentint?

La senyora presidenta:

Sí, senyor Martínez.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Ha tornat a fallar l'experiment, perquè no corrien les presentacions.
Sí que corrien en la meua pantalla.

Mire, tracte de respondre les preguntes i…

La senyora presidenta:

Li queden 7 minuts, ja no li'n puc donar més.
(Parlen alhora)

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

…Mire, efectivament… Quan vostés ho vegen amb tranquil·litat -i tenen raó, jo ho he intentat perquè pensava que es podia fer d'eixa forma, perquè abans l'hem vist.

La pregunta que em fa Podem estava molt clara.
És a dir, bàsicament nosaltres el que presentem en esta idea és, davant d'una discussió social, quina és la postura més adient.

I la postura més adient és la postura -com sol passar moltes vegades- intermèdia.
El diputat socialista, el senyor Pedro Ruiz, ho ha plantejat.
O siga, hi han postures extremes.
L'horari d'estiu per a tot l'any, l'horari de Canàries per a tot l'any.

Són postures que es lleven dos hores, una en mig de l'altra.
Jo, sens dubte -i crec que és una pregunta que s'ha fet i l'han fet diferents diputats-, no faria dos fusos horaris en la península.
Això seria una enorme dificultat.
Perquè al lloc on es canviara, seria molt complicat, els horaris… Això ens complicaria molt la vida.

Efectivament, l'última part de la meua presentació no s'ha escoltat bé i dos diputats m'han demanat que l'aclarisca.
Ja ho veuran vostés.
En realitat, el canvi horari actualment, no es fa per estalvi energètic, es fa per adaptació a les estacions, per adaptació al cicle solar.
I és bo en eixe sentit, però no és imprescindible.

O siga, el que jo voldria dir és que jo crec que és important que tots en la península tingam el mateix fus horari, que el fus horari que ens convé és UTC+1.
Ni creuem un extrem del debat ni creuem l'altre.

És a dir, en esta posició més moderada és la que des del meu punt de vista és més útil.
Dos fusos horaris per a la península seria un desgavell.
Desconnectaria una part de la península de l'horari europeu.

Per què no n'hi ha acord?
Doncs, perquè, efectivament -això ho preguntava el diputat de Ciutadans-, els interessos són molt diferents.
Quan este parlament ha fet eixa declaració -que jo crec que és un error.
Sincerament, crec que és un error- és a conseqüència d'un intent que es fa des de Balears, on els interessos de l'hostaleria són molt grans.

Però són interessos que no poden obligar als xiquets de Galícia a haver d'anar a l'escola a les 9 i que es faça de dia allí a les 10 en el mes de gener.
Aleshores, han hagut moltes preguntes -i jo crec que això és important també que ho aclarisca- respecte a si estic a favor o no del canvi estacional.

Particularment, el veig convenient, però sé que n'hi han problemes -i ho he dit en la meua intervenció-.
N'hi han problemes de salut, n'hi han problemes, fins i tot, de seguretat, pareix que es concentren en el canvi horari d'estiu accidents de trànsit…

Tot això s'ha de contemplar i jo no sóc expert.
I els he dit -i ho torne a repetir- que vostés criden a altres experts d'altres disciplines que poden saber molt més que jo sobre això.

Què és el que dic?
Com que eixa resposta jo no estic tan apegada a ella, si finalment es veu que és convenient… Com va ser la proposta de Compromís del 2018 que van recolzar tots els partits excepte el PP, però cal dir a la diputada del PP que el motiu del PP era molt palpable.

Era: «Miren, això s'està discutint a Europa, prenem la decisió europea de manera col·lectiva».
Vull dir, que hi havia un cert consens en tota la cambra que tal volta és millor no tindre els desgavells del canvi d'horari estacional.

Doncs bé.
Jo això ho accepte.
Quan vostés vegen la presentació veuran que UTC+1, eixe horari que és l'horari que nosaltres anem a encetar ara en hivern, és un horari que s'adapta molt bé a tot l'any.

És a dir, que si -per exemple, ara, el darrer cap de setmana del mes d'octubre- agafem l'horari d'hivern -que és UTC+1- i ja no el canviàrem mai, viuríem molt feliços.
Estaria jo d'acord amb eixa qüestió.
Estaria jo d'acord i molts diputats han fet eixa pregunta.
Segurament n'hi han elements que milloren.
Hi han persones grans, xiquets que eixe canvi d'horari…

I voldria acabar la intervenció -no sé el temps que em queda- tractant de contestar… I, efectivament, vostés estan en una comissió que el que pretén es la racionalització dels horaris per a incrementar el benestar de les persones, el seu descans…

I, certament, ahí, l'elecció del fus no és determinant.
No és determinant.
Miren vostés.
Si jo (inintel·ligible) … a les nou i cride a un amic meu que viu a Lisboa… Són les nou allí -allí són les huit- i allí comença l'hoteleria.

Si jo vullc anar a un restaurant ací i vaig a la una trobe lloc.
Si vaig a les dos ho tinc ja malament perquè hi ha molta gent, i si vaig a les tres ja em miren malament perquè és massa tard per als cuiners.
Això mateixa passa en Lisboa, en Portugal, però amb una hora menys.
A les dotze, a la una i a les dos.

Per tant, el nom de les hores no té la importància.
Per això, el que és més important és que la il·luminació diària siga la màxima possible durant el període laboral -la il·luminació solar-.
I això és el que jo he pretés.

I, després, efectivament, que vostés facen tots els exercicis possibles per racionalitzar l'horari laboral, l'horari de descans, la conciliació, la possibilitat…

Miren, vostés saben que a mi m'agrada la divulgació científica -i amb açò acabe-.
Les conferències les organitzem, típicament, a les set, set i mitja de la vesprada.
Quan hem intentant fer-ho a les sis -que seria l'hora ideal per a poder anar a casa, conciliar, estar en casa amb la família-, doncs no ve la gent perquè encara està treballant.

Ahí vostés estan intervenint, estan fent un treball del qual la ciutadania del nostre país estarà molt agraïda.

Jo crec que he contestat a totes les preguntes.
Moltes gràcies i disculpen per eixe intent un poc forçat.
Vostés tindran la presentació i la gaudiran si els interessa.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Martínez.

Bé.
Doncs, encara que… (Veus) Encara que ací han apuntat la possibilitat que vosté torne, doncs eixa possibilitat jo la veig bastant remota per un motiu -i aprofite per a fer recordatori a tots els membres de la comissió-.
Perquè ens queden encara 36 compareixents.

Perquè, en tot cas, donarem veu a aquelles persones que han justificat no poder assistir el dia que els pertocava -la qual cosa incrementa les 36 compareixences en algunes més.

Per això jo li demane, senyor Martínez -i li agraïsc, ja de bestreta-, que ens facilite el document que ha intentat que compartir amb nosaltres i que no ha pogut ser i qualsevol altra informació que vosté considere important per als treballs d'esta comissió que, efectivament, s'ha creat amb la voluntat de contribuir a millorar la vida dels nostres conciutadans i de les nostres conciutadanes.

Moltes gràcies, senyor Martínez.

El senyor catedràtic d'Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València:

Moltes gràcies a vostés.

Només afegir que jo haguera estat amb molt de gust allí, però jo tinc classe ara mateix i era l'única manera de poder no ajornar aquesta compareixença.

I, per descomptat, compten vostés amb això.
Els diputats tindran també el meu correu electrònic en la presentació per si volen que jo els aclarisca algun tema en particular i afegiré alguna bibliografia interessant on puguen veure els avantatges de cada una de les decisions que han de prendre vostés.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies a vosté.

Com ja ho havíem dit tot abans, en el lapsus este que hem tingut de connexió i tecnològic, doncs esperem que el lletrat ens comunique la data en què reprendrem novament els treballs d'esta comissió.

Senyories, que passen un bon dia.
S'alça la sessió.

(La reunió s'alça a les 13 hores i 56 minuts)