CPIG\_R\_02\_20191030.html





Comissió de Polítiques d'Igualtat de Gènere i del Col·lectiu LGTBI realitzada el dia 30 d'octubre de 2019.
Comença la reunió a les 16 hores i 32 minuts.
Presideix la diputada senyora Cristina Cabedo Laborda.
Reunió número 2.

La senyora presidenta:

Bona vesprada, senyories.

Comencem la comissió.

En un principi, com en estos moments no tenim secretari o secretària, el lletrat serà qui passarà llista per a veure si estem tots els membres de la comissió.

(El lletrat passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

El primer punt de l'ordre del dia, com veuran en les seues carpetes, és la lectura de l'acta de la reunió anterior.
En un principi, la donaríem per llegida si no n'hi ha ningun inconvenient.

Elecció de la secretària o del secretari de la comissió

La senyora presidenta:

I passaríem ja al segon punt de l'ordre del dia, que és l'elecció de la secretària de la comissió.

A continuació, el lletrat també tornarà a passar a llista i, a mesura que vostés escolten el seu nom, vénen ací i voten, d'acord?

(El lletrat crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l'urna)

Per 10 vots, Sandra Martín Pérez seria nomenada la nova secretària de la Comissió d'Igualtat de Gènere i del Col·lectiu LGTBI, i tindríem un vot en blanc.

Quan vullga, senyora Martín, pot vindre a la mesa.

Compareixença de la vicepresidenta del Consell i consellera de la consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, senyora Mònica Oltra Jarque, per a informar del segon any de desenvolupament del Pacte Valencià contra la Violència de Gènere i Masclista que va ser signat el 18 de setembre de 2017, sol·licitada a petició pròpia (RE número 5.
133), a la qual s'acumula la sol·licitada a petició pròpia per a informar del desenvolupament de la Llei 7/2012, de 23 de novembre, de la Generalitat, integral contra la violència sobre la dona en l'àmbit de la Comunitat Valenciana tal com s'indica en la disposició addicional primera (RE número 5.
136)

La senyora presidenta:

Passaríem, per tant, senyories, al tercer punt de l'ordre del dia i, amb ell, li donem la benvinguda a la vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, que, com saben, ve a petició pròpia.

Hem acumulat dos peticions pròpies.
La primera és la compareixença per a informar del segon any de desenvolupament del Pacte valencià contra la violència de gènere i masclista, que va ser signat el 18 de setembre de 2107, i l'hem acumulat amb la compareixença, també a petició pròpia, per a informar del desenvolupament de la Llei 7/2012, integral contra la violència sobre la dona en l'àmbit de la Comunitat Valenciana.

I segurament ja saben vostés el procediment, però el recordaré.
La vicepresidenta reglamentàriament té un temps il·limitat per a fer la seua intervenció.
Per a calcular el temps jo als 30 minuts li faré una indicació, però vosté té el temps il·limitat.
I, després, els grups parlamentaris tindran una intervenció de 3 minuts.

Posteriorment, la vicepresidenta i consellera els podrà contestar també per temps il·limitat.
Posteriorment, els grups que aixina ho demanen tindran una rèplica de 3 minuts.
I acabarà la compareixença la vicepresidenta en un últim torn de 3 minuts.

Per tant, quan vosté vullga, pot començar.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Moltíssimes gràcies, senyora presidenta.

Bona vesprada, senyories.

És un honor comparéixer per primera volta en esta legislatura en esta renovada comissió, que és diferent a la de la legislatura passada, per a informar del desenvolupament del Pacte valencià contra la violència de gènere i masclista.
Així també com sobre la Llei integral contra la violència sobre la dona en l'àmbit de la Comunitat Valenciana.

Una llei i un acord que tenen com a objectiu la protecció de les dones i el combat contra la violència masclista.

Per això, senyories, comence la compareixença posant nom…, com he fet en els últims quatre anys, com vostés recorden, posant nom a les set dones que han sigut assassinades este any 2019 i que constituïxen l'expressió més indecent de la violència de gènere.

Sheila, 9 de febrer, a Planes; Andrea, 2 d'abril, a Rojales; Nalea, 7 d'abril, a Vinaròs; Beatriz, 10 de juny, a Alboraia; María Asunción, 13 de juliol, a Elx; Rita, 22 de juliol, a Calp; Elena, 22 d'octubre, a Dénia.

Set vides trencades, acabades precipitadament.
Set vides que tenien molts somnis per davant, molta vida per davant.
Acabades, com dic, precipitadament pel terrorisme masclista.

Tragèdies que deixen situacions de dolor en les seues famílies, en els seus amics, en els fills i filles, en els seus pares i mares, en els seus familiars, en els seus cercles laborals.
En tot el món que, en definitiva, estimaven i les estimava.

Totes i cada una d'estes situacions, que són úniques i irrepetibles, ens interpel·len de manera individual i col·lectiva.

De manera individual, perquè qualsevol agressió masclista requerix la resposta ferma i contundent de totes les persones bones.

I de manera col·lectiva, perquè la societat en el seu conjunt ha de fer front a esta situació per combatre-la i eradicar-la definitivament.

Per això fa dos anys -i ho diguem en la cara ben alta-, després d'un llarg procés de participació i amb la col·laboració de tots vostés, es va signar el Pacte valencià contra la violència de gènere i masclista.

Un pacte basat en el consens, en la no confrontació… sobretot la no confrontació partidista que combat el masclisme i atén integralment a les dones víctimes de violència de gènere, als seus fills i a les seues filles.

Un pacte que en este moment compta amb el suport de 1.
009 entitats i 12.
039 persones que es comprometen en la lluita contra la violència masclista i que va ser precursor del pacte d'estat que es va formalitzar uns mesos després.

Es tracta d'un document viu -i faig èmfasi en açò-, perquè està en constant evolució i actualització per part de les entitats signants, particularment les associacions feministes.

Per això enguany es va crear un grup de treball, que s'ha reunit pràcticament de manera quinzenal, per a revisar i actualitzar totes les mesures.

El passat 17 de setembre d'enguany es va celebrar el segon aniversari de la signatura del pacte.

En un acte celebrat en la ciutat de Castelló es va donar compte del total de mesures: 64 es troben realitzades, 102 estan en execució permanent.

Quan ens referim a execució permanent estem referint-mos, per exemple, a mesures com les campanyes del 25 de novembre.
25 de novembre n'hi ha tots els anys.
Per tant, això està en execució permanent.
Mai va a estar acabat, perquè sempre n'hi haurà un 25 de novembre.
Igual en algun moment hi haurà un 25 de novembre on pugam reivindicar i celebrar altres coses.
No sé si nosaltres ho veurem.
Espere que les nostres filles, sí.

Com dia, 64 es troben realitzades, 102 en execució permanent, 74 mesures estan en procés i 53 encara no s'han abordat o no han sigut desenvolupades.

Tot això suposa un nivell d'execució del 82 % entre les mesures acomplides ja i les que estan en execució permanent o en procés.

He de recordar, senyories, que el pacte té una vigència de cinc anys.
Acabem de complir el segon any.
Per tant, si comptem que en el segon any hem assolit el 82 % d'acompliment, la veritat és que ens podem felicitar.
I quan dic «ens podem», estic referint-me a tot el món en esta sala que és firmant d'este pacte.

Vostés, senyories, coneixen bé quina ha sigut l'evolució i el compliment del pacte, entre altres coses, perquè han participat en la comissió de seguiment.
Però per donar compliment d'esta compareixença passaré a detallar també algunes de les mesures jo crec que més destacables en estes línies, perquè moltes voltes els percentatges, els números grans no ens donen una idea del contingut que n'hi ha darrere.

La primera línia estratègica del pacte tracta de garantir una societat segura i lliure de violència de gènere i masclista.
I això es fa sensibilitzant, formant, reforçant el teixit social, garantint la vida autònoma i segura de les dones víctimes, fomentant la inclusió social i combatent l'assetjament sexual.

La informació i la sensibilització són fonamentals per a eliminar estereotips, ressaltar la rellevància d'un conflicte tan greu com el que ens ocupa i són bàsics per desenvolupar canvis de paradigma en la societat.

M'hauran sentit dir a vegades que és molt més fàcil canviar una llei que canviar les mentalitats.
Estem parlant d'això.
És més fàcil i més ràpid canviar una llei que canviar tota una mentalitat.
I quan es tracta de la mentalitat col·lectiva, més difícil encara.

En les antigues campanyes de sensibilització, al context de violència que patia una dona se li afegia la responsabilitat individual de trencar amb ella, amb esta situació, de fer front en solitari el seu infern.

Posaré un exemple: foto d'una dona amb un ull blau i amb moradures pel cos, i el cartell dia: «No estás sola».
Se'n recorden d'eixes campanyes?
Però el cartell mostrava una realitat ben diferent del lema, perquè es mostrava una dona sola.

La responsabilitat queia sobre la víctima, perquè formava part de l'imaginari de la violència domèstica.
El que passa dintre de la casa.
I, per tant, no s'ubicava en el greu conflicte social que suposa la violència basada en les relacions de dominació dels homes cap a les dones i que ens interpel·len a tota la societat.
No és una cosa que passa entre quatre parets.
És una cosa que ens interpel·la a totes i a tots.
És un conflicte que excedix les quatre parets en les quals se pot produir l'acció física o psicològica.
I això és el que nosaltres hem intentat en estos anys de traslladar a les campanyes institucionals.

Per això, en la passada legislatura, les campanyes institucionals canviaren el focus.
Ara se centren en qui correspon, en l'agressor.
I també en la causa del conflicte.
En la causa profunda del conflicte: el masclisme.

Així ajuda a la creació d'un relat social nou que ens permet col·lectivament trencar les barreres de tota mena que invisibilitzaven la violència contra les dones.

És a dir, si el focus ja no està en la víctima, sinó el focus està en l'agressor i en el masclisme que produïx -que és la causa profunda- les relacions desiguals, la causa profunda de l'expressió individual de la violència, aconseguirem canviar el focus.

Ara, se centren en qui correspon, en l'agressor, i també en la causa del conflicte, en la causa profunda del conflicte: el masclisme.

Així, ajuda a la creació d'un relat social nou que ens permet col·lectivament trencar les barreres de tota mena que invisibilitzaven la violència contra les dones, és a dir, si el focus ja no està en la víctima, si el focus està en l'agressor i en el masclisme que produïx, que és la causa profunda, les relacions desiguals, la causa profunda de l'expressió individual de la violència, aconseguirem canviar el focus.

Quan diguem «assenyala el masclisme» el que estem diguent és que n'hi ha una causa profunda que porta a un fet que és individualitzable, perquè la causa profunda es col·lectiva.

Però, per a fer este canvi de relat, no solament són importants les campanyes institucionals que ajuden, òbviament, a visibilitzar, a sensibilitzar, i a colpejar consciències, perquè moltes voltes necessitem tocar a la porta de les consciències, sinó que també és necessària una adequada formació en perspectiva de gènere, una formació específica dirigida a la prevenció però també a l'atenció i l'acompanyament de les dones víctimes i als seus fills i filles.
Difícilment podem tractar bé un fenomen si les persones que l'han de tractar no estan formades, amb tota la complexitat del que suposa la violència de gènere.
I és així com farem que el sistema de protecció siga més efectiu i que també done credibilitat al relat de les dones que decidixen fer un pas en front per a eixir de la situació de violència.

L'any passat es van dur a terme més de 117 activitats formatives i de sensibilització per al públic en general i també per als serveis especialitzats, com les oficines d'atenció a les víctimes del delicte, els cossos de seguretat de l'estat, per exemple.

Des de la xarxa de centres Dona 24 hores s'han realitzat, en el que portem d'any, en este any, 113 activitats formatives i de sensibilització dirigides a professionals de tots els àmbits de l'atenció de la violència de gènere.

A banda dels que posàrem en marxa el servei de centres d'atenció a dones rurals, s'han realitzat 132 tallers de formació dirigits a personal sanitari, molt important en el primercribatge; forces de seguretat; serveis socials; sistema educatiu; i entitats de dona.
(Soroll de papers)

Però, la formalització i la sensibilització no són responsabilitat exclusiva de les administracions públiques.
Si el masclisme és un problema social basat en les relacions de dominació i que genera desigualtat i patiment, cal la implicació de tota la societat en el seu combat, com estem reiterant constantment.
Per això, des de l'Institut Valencià de les Dones també s'ha fet tot el possible perquè el teixit feminista tinga espais propis on divulgar i treballar per la igualtat des de l'activisme social i cultural.

Però, si n'hi ha una política que ajuda vertaderament al foment de l'associacionisme ha sigut la creació en 2016 d'una línia -fins aquell moment inexistent-per a finançar programes d'igualtat.
Esta línia anat creixent a poc a poc fins arribar a un pressupost en 2019 de 400.
000 euros, que ha permés ajudar econòmicament a 86 entitats de dones per fomentar l'associacionisme entre elles.

I també és important destacar que, des de la posada en marxa de la Xarxa Valenciana d'Igualtat, s'han impulsat, no sols l'elaboració i implementació de plans d'igualtats municipals, sinó també s'ha treballat en l'àmbit comunitari amb la creació de la xarxa de consells de dones en aquells municipis, en total 38, en què no el tenien constituït.
Val?

Així, és donar a la pràctica activitats de conscienciació amb associacions i el reforçament del teixit associatiu en les ciutats, però sobretot en l'àmbit rural i de l'interior, que he de recordar que és on resulten necessàries estes classes de recursos, com les seues senyories saben molt bé.

També, cal garantir una alternativa residencial a les dones víctimes o en situació d'exclusió perquè moltes voltes s'unixen estos dos elements, n'hi ha una interseccionalitat entre dones víctimes de violència de gènere i quan, a més, s'afegix el fenomen de l'exclusió social, la situació es torna molt més greu i complexa d'abordar, perquè puguen desenvolupar una vida autònoma, segura, autosuficient i lliure.
Este objectiu té com a principals destinatàries a les dones víctimes, sí, però és una necessitat social perquè és una de les condicions inexcusables per poder garantir una societat més segura, lliure de violència de gènere i del masclisme.

Per això hem anat ampliant, millorant i dignificant de manera progressiva els centres i vivendes residencials per a dones víctimes, també per als seus fills i filles.
Entre 2015 i 2018 s'han incrementat en un 35 % el nombre de places residencials; a més, per primera vegada, es compta amb un recurs específic que és l'atenció a dones víctimes de la tracta, amb 14 places, i un altre destinat a col·lectius especials per salut mental o addiccions, que són altres de les interseccionalitats que podem trobar, per al qual comptem amb 8 places.

Cal destacar un increment del 453 % pel que fa a ajudes per al lloguer social per a dones víctimes de violència de gènere.
Hem passat de 58 lloguers en 2015 a 321 en 2018, cinc voltes més.
En este sentit, lògicament, el pressupost s'ha incrementat fins a 600.
000 euros de 2019, sense oblidar tampoc que s'han adjudicat 85 habitatges del parc públic de vivenda a dones en situació de violència de gènere.
I, també, cal garantir un vida independent mitjançant polítiques de redistribució de la riquesa a través d'ingressos mínims i polítiques d'inserció sociolaboral.

I eixe és l'objectiu de la renda valenciana d'inclusió, perquè pretén ser l'instrument unificat de lluita contra l'exclusió social i les desigualtats, una eina per a garantir la igualtat d'oportunitats mitjançant prestacions econòmiques i itineraris socials individualitzats, que des de la seua aprovació és complementària amb altres prestacions.

Com saben vostés, senyories, les dones víctimes de violència de gènere i masclista són un col·lectiu prioritari en l'accés a la violència….
, en l'accés a la renda, perdó.
A més, a l'abril entrà en vigor la modalitat de renda complementària de prestacions, és a dir, si en la renda valenciana d'inclusió, la renda de garantia dels ingressos, ja eren prioritàries les víctimes de violència de gènere, en les complementàries de prestació, que entrà en vigor a l'abril del 2019, d'enguany, val?
, som dels pocs territoris on s'hi inclou el compliment de la renda activa d'inserció, la RAI -que vostés coneixen bé-, a la qual poden acollir-se moltes dones en situació de vulnerabilitat.
Val?

Les dades són clares, anem a posar un exemple.
Una dona víctima de violència de gènere amb dos fills, val?
, en la resta de l'estat cobraria 430 euros per la renda activa d'inserció, per la RAI; a la Comunitat Valenciana, en canvi, percep 900 euros perquè es complementa esta RAI.
Però, a més, ací garantim que, una vegada finalitzada la RAI, estes dones mantinguen els ingressos, de manera que es prolonga la prestació a un col·lectiu d'especial vulnerabilitat, és a dir, que si estes dones mantenen les condicions que marca la renda valenciana d'inclusió, una dona amb dos fills cobrarà en renda valenciana d'inclusió 810 euros, i si té el compliment de vivenda i drets energètics cobrarà 1.
012,50 euros.

Vullc ací ressaltar, a més a més, la modificació de la Llei integral contra la violència sobre la dona de la Comunitat Valenciana per vincular al salari mínim interprofessional els fons d'emergència per a dones víctimes.

En 2015, este fons d'emergència tenia una dotació pressupostària de 100.
000 euros, 100.
000 euros, això feia que només es poguera atendre a 189 dones; en 2018, la dotació l'augmentàrem fins als 250.
000 euros, en tres anys s'augmentà un 150 %, i es pogué atendre a 497 dones(soroll de papers), perquè darrere dels números, senyories, sempre n'hi ha persones, però anem més enllà; en 2019, i és de veres que esta compareixença dóna compte del 2018 però crec que és important també, com estem quasi a novembre, bé, ja quasi, que no falta res, no?
, falten dos dies per a novembre, doncs donar compte també del que ha passat en 2019, encara que a l'any que ve tornarem a contar-ho, no?
Amb això, en 2019 apostàrem fortament per este fons d'emergència, que ja no és gestionat per cap entitat col·laboradora sinó per l'administració i la xarxa de centres, sobretot de centres 24 hores -estem parlant-, i a més a més l'hem incrementat fins als 600.
000 euros, als quals cal afegir una sol·licitud d'increment de crèdit -que s'ha produït ja enguany- de 300.
000 euros.
És a dir, que hem passat de 100.
000 euros en 2015 a 900.
000 euros en 2019, que en una senzilla multiplicació voran que hem multiplicar per 9 el fons d'emergència.

Què vol dir això?
Està vinculat directament al salari mínim interprofessional, de manera que ja no es congelarà este fons en la mesura que s'actualitze l'SMI.
Òbviament, si el Govern d'Espanya congela el salari mínim interprofessional serà un altre cantar, però ja no es congela este fons.
S'han modificat els supòsits i els mòduls experimentant una notable millora.

En el concepte de necessitats bàsiques, de 2014 a 2018 este concepte estava dotat en 200 euros; en este moment, a partir del 2019, és tres voltes el salari mínim interprofessional, en este moment 2.
700 euros.
Hem passat de 200 a 2.
700 euros.

Allotjament, a vore, estem parlant del fons d'emergència perquè ens situem que és eixe moment, a les dotze i mitja de la nit, que tu te trobes amb dos maletes, dos xiquets, en la porta de ta casa, sense tindre on anar.
Açò és el fons d'emergència, val?
Bé.

Necessitats bàsiques, de 200 a 2.
700 perquè és tres voltes el salari mínim interprofessional.

Allotjament, de 2.
000 a quatre voltes el salari mínim interprofessional, és a dir, 3.
500.

Transport o desplaçament, de 500 euros a un volta el salari mínim, és a dir, 900.

Seguretat i protecció, de 2.
000 euros a tres voltes el salari mínim, és a dir, 2.
700.

Perquè és eixe moment en el qual ens trobem en la porta, amb dos maletes, de matinada, amb dos xiquets, i en l'ànima per terra, en el que este fons d'emergència ha de cobrir allò que és necessari en les primeres hores.
Òbviament, no cobrix la reparació del mal que porten dins, però sí que tinguen solucionat el material per a poder curar el mal que porten dins, val?

Estes ajudes d'emergència són una eina fonamental que servix, en la majoria dels casos, per poder trencar amb seguretat amb el context de violència, fins que es dispose d'una alternativa residencial permanent i segura, fins que es dispose de prestacions socials regulars, o un nou lloc de treball que permeta a les dones desenvolupar un nou projecte vital.

A més, cal recordar que este govern va complir un dels mandats emanats del pacte que va equiparar la violència de gènere al terrorisme per la càrrega estructural que això comportava, però també per poder fer un equiparament econòmic de les indemnitzacions que reben les víctimes.
És a dir, era una mesura social i política per a poder treballar en la idea que açò és un problema social, no un problema domèstic, però també era una eina de reparació econòmica.

Si abans s'indemnitzava en concepte de subvenció als fills i filles de les víctimes per assassinat amb 6.
000 euros, 6.
000 euros.
A vore, una mare no es pot quantificar, no?
, no té diners per a quantificar.
Nosaltres hem tingut fills que han tornat estos diners, Ho han tornat, no els han acceptat, perquè quan maten a ta mare i et donen 6.
000 euros doncs quasi que t'estan insultant, ¿no?
Bé.

Ara, la indemnització és de 75.
000 euros.
És cert, és cert que no et substituïxen a ta mare, no n'hi ha diners en el món per a substituir a ta mare, però és una indemnització més digna que s'equipara a les quanties que en este país es paguen, en este cas per terrorisme, per accident de trànsit o per una pèrdua a estos nivells.

S'ha d'ampliar també els supòsits, no solament es contempla la mort com a indemnitzable.

Què passa quan la pallissa ha sigut tan gran que ta mare s'ha quedat en una situació d'incapacitat permanent absoluta i no va a poder treballar ja mai més en ningun treball.

O què passa quan tan mare s'ha quedat en una situació de gran invalidesa, quan no és que no només no podrà treballar mai més, sinó que necessita d'una tercera persona permanent per a les seues cures.
Eixos supòsits també estan contemplats en este moment per a indemnitzar-los.

I no només això, què passa, que n'hem tingut a esta comunitat eixe cas, quan maten a ton pare perquè s'ha clavat pel mig perquè no li maten a sa filla.
En este cas al teuabuelo.
N'hem tingut en Castelló este cas, on vam salvar la vida de la dona, víctima de violència de gènere, però no vam poder salvar la vida de son pare, que es va interposar perquè no agrediren a la filla.
Estos casos també estan contemplats hui en dia i s'indemnitzen.

O què passa quan una persona qualsevol en el carrer veu que estan agredint una dona, ix en defensa de la dona i la maten, i no té ninguna relació de parentesc, ni d'amistat ni de res, simplement és una ciutadana o un ciutadà cívic que s'ha interposat en una agressió masclista i el maten o la maten, o el deixen en gran invalidesa o incapacitat permanent absoluta.

Doncs eixes situacions també contemplades ara i són indemnitzades, perquè els fills d'eixa persona també han de tindre una retribució a un acte com és cívic, ciutadà i exemplar en una democràcia avançada d'intervindre en una situació com a societat, en representació de la societat, per a evitar un atemptat masclista.

I per això també lògicament es va ampliant la partida pressupostària dedicada a estes indemnitzacions, que, com vostés suposaran, senyories, i sempre ho dic i sempre ho diré ací, esta és la partida que a mi m'agradaria executar a zero cada any que estiga al front d'esta responsabilitat.
M'encantaria vindre ací a dir-los: d'esta partida no s'ha executat ni un sol euro.

Es tracta de mesures a més que situen la Comunitat Valenciana al capdavant d'Espanya, senyories, al capdavant d'Espanya en la solidaritat amb les víctimes i amb la reparació del dany com a societat que els hem causat o almenys que ens sentim responsables col·lectivament.

La nostra comunitat és referent en este camp.
De fet, governs com els d'Euskadi o el de Canàries han mantingut contactes amb nosaltres per a implantar el nostre model quan a les indemnitzacions en les seues comunitats autònomes.

I també cal garantir la inserció laboral de les dones supervivents, perquè han de poder disposar del seu projecte de vida independent, perquè a ningú ens agrada viure en una situació en què no tenim independència, en què no som autònoms, en què no podem dirigir autònomament i lliurement la nostra vida.

I en este sentit cal remarcar la incorporació de la perspectiva de gènere a les polítiques actives d'ocupació del Servei Valencià d'Ocupació, Labora.

A més de polítiques especifiques d'atenció a les dones víctimes amb personal de suport de cada centre, Labora, 20 en la província d'Alacant, 7 en la província de Castelló i 28 en la província de València, ha fet que se permeta un acompanyament social en la recerca d'ocupació de forma coordinada en els centres 24 hores, és a dir, ja hem aconseguit coordinar tres centres 24 hores i les oficines Labora, un acompanyament individualitzat i permanent a les dones víctimes de violència de gènere i que estan refent la seua vida laboral.

A estos programes hem de sumar la incorporació en el pressupost de 2019, una nova ordre de subvencions per a municipis i mancomunitats amb una dotació de 615.
000 euros per a programes d'igualtat i d'inserció sociolaboral de dones, que està a punt de publicar-se.
La setmana que ve, deu dies, val, ja saben que açò dels terminis sempre és…, però està a punt de publicar-se, i que sobretot valora de manera més positiva aquells municipis on el nombre d'habitants és més reduït.

Val, açò a més va a ser un objectiu del seminari del Consell perquè en tota l'atenció al que és l'àmbit rural d'interior, saben vostés que els nostres recursos sempre se concentren a la costa, el fet que se valoren més el municipis amb menys habitants el que fa és que s'incrementen les ajudes, i vostésalgo saben ací, no?
, alguns d'ací, amb que s'incrementen els recursos als municipis d'interior també en risc de despoblació i on el fenomen de la violència de gènere òbviament no se tracta igual que el costa, no és el mateix.
No és el mateix parlar obertament d'una situació de violència de gènere en la ciutat de València que en un poble menut de l'interior.

Este nou servei també a les dones en l'àmbit rural ha incorporat professionals amb el perfil tècnic d'inserció sociolaboral per a fer una acompanyament cap a la inserció de les dones en estes hores que es troben en situació de violència de gènere.
I òbviament és un perfil també molt específic, no és la mateixa inserció sociolaboral que se fa en l'interior que en l'àmbit més industrialitzat o més carregat de serveis de la costa.

Perquè en acabant la independència econòmica és imprescindible per a l'empoderament a l'hora de prendre decisions encaminades a l'eixida de la situació de maltractament.

Però totes estes polítiques també han d'acompanyades de mesures que eviten i combaten amb claredat les situacions d'assetjament o discriminació per raó de gènere, que exigixen la creació d'espais lliures i segurs de masclisme i LGBTIfòbia en els centres de treball.
Per això s'ha realitzat un protocol, i estem parlant ja d'una situació de violència contra les dones, i eixint de l'àmbit de la violència de gènere i entrant en la d'àmbit global de la violència contra les dones, com pot ser l'assetjament.

Per això s'ha realitzat un protocol contra l'assetjament sexual o per raó de gènere de la Generalitat que s'ha difós pel conjunt de l'administració autonòmica.
I també s'ha elaborat un protocol de mobilitat administrativa per a empleades públiques víctimes de violència masclista, de manera que puguem, i fins i tot en acords interadministratius, puguem tindre mobilitat laboral quan la necessitat o la decisió sobretot de les víctimes fa que se les haja de traslladar del lloc de treball sense pèrdua de la remuneració.

En resum, senyories, s'està produint un canvi de relat i de les polítiques necessàries per avançar cap a una societat on les xiquetes, les joves, les dones visquen de forma lliure i segura.

Totes estes mesures de sensibilització, formació, acompanyament i suport a les dones víctimes han d'anar també acompanyades d'unes altres de transformació cap a una societat més inclusiva, sana i igualitària, com recull l'eix segon del Pacte contra la violència de gènere i masclisme.

Proposa esta segona línia estratègica mesures per a eradicar i avançar cap a una societat igualitària, eradicar la desigualtat i la discriminació.

La proximitat a les persones, senyories, és fonamental per a les polítiques de prevenció i promoció, promoció de drets que busquen transformar la societat.

Vam desenvolupar un servei de promoció d'igualtat que garantira la dinamització dels diferents recursos existents, tant municipals com autonòmics, i a més harmonitzar estos dos sistemes, que no anaren cada un pel seu compte.

Així, la Xarxa Valenciana d'Igualtat, que en 2015 era un servei privatitzat amb 35 punts d'informació al llarg de tot el territori, compta ja en 2019 amb 89 agents d'igualtat de cent que han de ser contractats.
I al llarg d'este any i de 2020 s'incorporaran 96 persones tècniques superiors de promoció de la igualtat de gènere -ara hi ha 13 contractades ja- amb un pressupost global de 5,5 milions d'euros, més de cinc voltes el pla existent.

I d'este servei cal destacar que s'ha produït un augment important en les atencions directes entre dones, empreses i entitats en tot el territori.
En concret s'ha passat de les 7.
800 de 2018 a les 8.
572 del primer semestre d'enguany, és a dir, en este moment ja hem superat la xifra de l'any passat.

Respecte a la formació, recordem que en 2018 es va aprovar el primer pla director de coeducació que ha revisat els diferents materials didàctics, n'ha creat de nous amb perspectiva de gènere i compta amb nous projectes, com: els «patis coeducatius», que són estos projectes on el centre del pati no és el camp de futbol, que condemna a les xiquetes a la perifèria del pati, sinó que són patis que es compartixen en tota la seua extensió; la formació permanent del professorat, o la transversalitat de la igualtat al projecte al centre.
(Pausa)

Es troba en execució permanent la realització de xarrades formatives per a mares i pares als centres escolars, com també la visibilització de les aportacions de les dones en la història, les ciències, les arts, en cultura, renovant, traient de la invisibilitat a grans dones, amagades, i generant de pas referents i espills on els xiquets i les xiquetes es poden mirar amb orgull, és a dir, estem construint la genealogia de les dones.

I també s'ha treballat de manera conjunta amb el Consell Escolar Valencià i l'Asociación Clásicas y Modernas, la creació d'una xarxa de biblioteques en igualtat on destaquen les seues prestatgeries, la creació literària produïda per dones, contribuint així a posar en valor l'aportació de les dones a la història.

Moltes voltes, senyories, dic que les polítiques socials tenen una ocupació, bé, també les polítiques d'igualtat, perquè l'aposta per una societat igualitària requerix de més professionals i per això s'ha ampliat l'oferta educativa del cicle superior en promoció d'igualtat de gènere, passant de 3 unitats en 2015 a 22 unitats en 2019.
És un pas més d'altra banda en l'imparable procés dignificació de la formació professional que ofereix una formació d'alt nivell i uns índexs molt elevats en la inserció laboral, especialment en tot allò referit a la societat de les cures i la vinculada als serveis a la comunitat.

Per això promocionem espais de diàleg i trobada per a enfortir els llaços comunitaris de la comunitat educativa amb perspectiva de gènere, amb tallers, amb xarrades, jornades i exposicions organitzades per agents d'igualtat integrades en la xarxa.
En particular se n'han fet: 85 a Alacant, 82 a Castelló i 307 a València.

La visibilització de les dones a què feia referència abans també s'ha de garantir promovent l'accés a àmbits tradicionalment masculinitzats.
Per això s'han engegat accions positives, com la paritat als òrgans estatutaris, garantir l'accés almenys d'un 30 % de dones policies, la preferència de dones en cas d'empat per a l'obtenció de llicències per al taxi o, per exemple, els diferents espais de participació, com l'Estratègia valenciana d'igualtat i inclusió en el poble gitano o l'Estratègia valenciana d'igualtat de tracte, no discriminació i prevenció dels delictes d'odi, que garantisquen comissions de seguiment paritàries.

Busquem, senyories, una societat amb nous referents, i per això els poders públics hem de garantir una participació directa de les dones a la vida pública i als espais de decisió.
Esta societat també comporta un canvi en el comportament i la forma de relacionar-se dels hòmens, un canvi que desenvolupe totes les potencialitats dels hòmens.
Perquè si el masclisme tradicionalment ens ha tallat les ales a les dones o ho ha intentat almenys, als hòmens els ha impedit créixer el cor, els ha impedit créixer emocionalment, i això comença des de l'edat molt primerenca, quan la primera volta al xiquet se li diu «els hòmens no ploren».

Per tant, el masclisme ha intentat tallar-nos les ales a les dones.
I nosaltres ens hem intentat reconstruir com hem pogut.
Però els dic que és més fàcil reconstruir unes ales que reconstruir un cor tallat.

I, per tant, part de la nostra estratègia, en harmonia amb el feminisme, ha de ser reconstruir el cor danyat que el masclisme ha produït en els hòmens.

Per això, especialment des de l'Institut Valencià de la Joventut, s'han realitzat diferents tallers de noves masculinitats, de pornomasclisme i de prevenció de la violència de gènere, perquè les administracions públiques hem de dotar no sols les dones d'eines per a apoderar-nos, sinó també els hòmens ferramentes perquè es relacionen d'una forma diferent, igualitària i inclusiva, i moltes voltes d'eixa forma que ells volen relacionar-se i que la societat precisament els impedix.

Per això, des de l'Institut Valencià de les Dones ens hem endinsat en un dels àmbits que més està preocupant i que més pareix que està afectant a les noves formes de relacionar-se de la gent jove.
Hem treballat en programes dirigits a previndre comportaments sexistes i contra les agressions sexuals en els espais d'oci i festius.

Per això hem creat els punts violeta, que començàrem situant en els grans festivals de la Comunitat Valenciana, el Mare Nostrum, al FIB, al Rototom, al Low Festival o al Arenal Sound, al Medusa, al Music Port Fest i Leyendas del Rock.
En estos punts violeta s'ha atés a 15.
886 persones, xics i xiques joves, que han vist en els espais de diversió també s'han de visibilitzar i contribuir a unes relacions igualitàries.

Hem realitzat campanyes de prevenció contra l'assetjament cap a les dones al carrer i en espais públics.
La campanya dels punts violeta ha continuat este 2019 en deu festivals de música, però a més a més, l'hem mantingut en el temps per a tots aquells municipis de la comunitat que a les seues festes vullguen muntar una carpa on sensibilitzar i formar a la gent dels seus municipis.

Este servei permanent de préstec de carpes personalitzades del punt violeta de la Generalitat,roll ups i marxandatge per a tots els pobles de la Comunitat Valenciana ha estat present en prop de cinquanta municipis.
I com a remat, el pròxim 20 de novembre, dia en què presentarem la campanya del 25 de novembre, tindrà lloc el lliurament dels premis de festes no sexistes.

Es tracta d'una convocatòria de premis a la qual s'han presentat 40 entitats locals, amb tota una programació de festes i activitats municipals que reivindica el paper de les dones en la festa, perquè cal assenyalar el masclisme, com diuen les nostres campanyes, desemmascarar-lo, perquè impregna tots els àmbits de la societat, des del treball, els espais d'oci, les relacions familiars i socials i també, com no?
, la publicitat.

Per això és molt important el treballa de l'observatori de publicitat no sexista que en 2018 va incoar 40 expedients, dels quals dos van acabar en fiscalia per cosificar les dones a través de la publicitat, perpetuant la seua imatge com a objecte.

I vull també destacar en esta mateixa línia que estes Corts van aprovar la prohibició de contractar publicitat institucional en aquells mitjans de comunicació que inclogueren anuncis de prostitució.
I també de la mà de la Unió de Periodistes s'ha elaborat un llibre d'estil per a garantir un tracte ètic per part dels mitjans de comunicació dels casos de violència de gènere i de masclisme.

La tercera línia estratègica del pacte es dedica a la coordinació del treball per a l'atenció de les dones víctimes, les seues filles i fills.

Durant la legislatura passada es van dignificar els recursos públics d'atenció a dones víctimes de violència de gènere i ens vam adaptar al conveni d'Istanbul incorporant l'atenció integrada a les filles i fills en la seua condició de víctimes directes de la violència masclista, no secundaris sinó víctimes directes.

Ara, a més, hem incrementat les plantilles amb 32 nous llocs de treball i hem afavorit la creació d'equips multidisciplinars amb la incorporació de noves figures professionals, com les persones professionals en psicologia(s'interromp la gravació) …

En el cas dels centres Dona 24 hores, a més de dignificar els espais de València i Dénia amb l'ampliació d'horari, l'obertura d'un nou a Torrevieja, dels quals ja vam donar compte en l'anterior compareixença, afegim ara la planificació d'un centre Dona 24 hores a Elx.

Així donarem compliment a la mesura del pacte que establix que totes les ciutats de més de 100.
000 habitants han de tenir un centre d'estes característiques.
Però, a més, este recurs, com saben, es completa amb el recurs de Vinaròs per a donar cobertura al nord de la comunitat, que si bé no entra en la previsió de ciutats de més de 100.
000 habitants, sí ens garantix que des de Torrevieja fins a Vinaròs tingam cobert tot el nostre territori.

És de destacar que al mes de març de 2019 es va iniciar, com els he explicat abans, la posada en funcionament dels centres dona rural, amb l'obertura de quatre centres a Sant Mateu i Segorb en Castelló, Yátova en València i Elda en Alacant.

La novetat d'este recurs és la itinerància, atenent les necessitats de les dones on les necessiten i amb l'adequada coordinació amb els serveis socials, centres de salut o la xarxa d'agents d'igualtat.

Este recurs ha atés des de la seua posada en funcionament un total de 320 dones amb maltractaments físics o psicològics, agressions sexuals o assetjament sexuals en l'àmbit laboral, de les quals 244 van ser ateses per primera vegada, 62 són dones amb expedients oberts anteriorment i també casos represos d'altres centres.

I, d'altra banda, també s'han atés a 14 dones que tenien obert expedient en els altres centres dona de la xarxa i que per proximitat al seu municipi s'han derivat als centres dona rural i ja no tenen de desplaçar-se a la costa per a poder ser ateses, posant-se així de relleu la importància i necessitat d'este recurs.

Així es complementen les polítiques contra el despoblament i de prestació de serveis en zones d'interior, que, com saben, és una de les línies troncals d'actuació del Consell en esta legislatura, tal i com es va anunciar en el seminari d'estiu celebrat a Montanejos el passat juliol.

També cal destacar que en 2018 es va obrir el centre d'emergències de la província de València, aconseguint així una cosa tan lògica, senyories, com que cada província de la nostra comunitat compte amb un centre des del qual poder atendre les emergències i fer posteriorment les derivacions als centres residencials.
Sí, la ciutat de València, la província de València no tenia centre d'emergències.

Però també hem actuat per a augmentar el nombre de persones lletrades especialitzades en violència de gènere que presten assistència jurídica a les víctimes i arbitrar els mecanismes adequats per a salvar les dificultats específiques de cada partit judicial, previst en el Decret 17/2017, pel qual s'aprova el reglament d'assistència jurídica gratuïta.

Este decret regula l'existència d'un torn especialitzat, sempre que els cens ho permeta, dins de cada col·legi d'advocats i procuradors i dins de la seua capacitat organitzativa.

I no hem d'oblidar que si n'hi ha una víctima és perquè n'hi ha un agressor, i cal també treballar amb els agressors, perquè la reinserció és un pilar de qualsevol sistema penal democràtic.
Per això és important ressenyar la posada en marxa en 2018, a través de la Universitat de València, d'un programa d'intervenció amb hòmens agressors per a afavorir la reinserció en la societat i, sobretot, per a trencar la roda de violència i previndre futures agressions.
No val només amb protegir a la víctima, hem de traure a l'agressor de l'espiral de violència, perquè si no, tindrem una altra víctima, una altra i una altra.

Este servei ha atés a 137 hòmens i ha sigut renovat en este 2019 per a continuar contribuint a la prevenció de la violència en els agressors com a mesura de protecció com a les víctimes.
Però quan parlem de donar víctimes de violència, també hem de parlar d'aquelles dones que, a més, pateixen una doble vulnerabilitat.

Pensem, per exemple, amb les dones amb algun tipus de diversitat funcionals o en les dones majors.
La incidència a la violència de gènere en les dones amb diversitat funcional és el doble que en la població general.
Només una dada per a tindre en compte.

Per millorar esta atenció s'ha realitzat un protocol de detecció i intervenció en casos de violència de gènere en les residències de persones majors, i amb col·laboració amb el Cermi, un estudi i protocol d'actuació amb dones amb diversitat funcional i violència de gènere.

Moltes d'estes mesures es duen a terme, a més, amb la necessària col·laboració interinstitucional, com, per exemple, la que la Generalitat té de manera constant amb la Delegació del Govern, ja que estem treballant conjuntament en la revisió del protocol d'actuació interinstitucional contra la violència de gènere.

La quarta línia del pacte -i crec que vaig acabant, sí, vaig acabant- té relació amb la necessitat de trencar murs que oculten, que tapen, que fan invisible la violència de gènere i que la pretenen difuminar o recloure als àmbits domèstics i familiars, com si estos àmbits, per cert, foren menors o li llevaren importància.

El masclisme i la seua conseqüència més perversa, la violència cap a les dones, és un conflicte social, no és una lacra que cau del cel i que les persones patim sense saber per què.
La violència de gènere té causes en la terra, en les relacions de dominació, en la consideració que unes persones són superiors a unes altres o que els pertanyen.

Per a trencar això és imprescindible la unitat del conjunt de la societat.
Per això vull posar en valor i agrair la unanimitat política i parlamentària que sempre s'ha donat en esta cambra en la lluita contra la violència de gènere i en defensa pels drets de les dones.

Es tracta d'un consens parlamentari, polític i social que connecta amb la nostra pròpia història.
Si amb la unitat de la societat democràtica es va derrotar el terrorisme d'ETA, amb la mateixa unitat democràtica derrotarem el terrorisme masclista.

Es tracta, senyories, de construir un relat compartit d'unitat política i de comprensió ciutadana que la violència contra les dones és un conflicte social, que ha canviat el marc simbòlic i l'atenció que es dóna a tots els nivells, una atenció que ha de ser absoluta.

Vaig acabant, senyories.
Ja saben que l'acció política de qualsevol govern es veu reflectida en els pressupostos.
Les polítiques del Consell o de qualsevol altre òrgan executiu són paper mullat si no tenen la dotació econòmica per a dur-les a terme.

Per això és important parar atenció a la importància que este Consell dedica al tema pel qual comparec hui en esta cambra.
Per posar només un exemple de l'any passat i este, si en 2018 es va pressupostar prop de 12,8 milions d'euros per a actuacions contra la violència de gènere, en 2019 s'ha pressupostat més de 19,1 milions d'euros.
Un increment de 6,3 milions d'euros, un 50 % més que l'any anterior.

Però si mirem el creixement acumulat des que el govern del Botànic va començar en 2015, parlem d'un augment consolidat del 150 %, dos voltes i mitja el pressupost de partida.

També cal destacar que al 2018 el pacte d'estat ha dotat amb 8,9 milions d'euros la Comunitat Valenciana.
3,7 milions dels quals formen part de l'increment destinat a ajudes directes, programes, serveis i centres especialitzats de la direcció general, mentre que la resta està distribuït en diferents programes i partides de la vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives.

Es tracta, senyories, d'un esforç pressupostari importantíssim en la lluita contra la violència de gènere i masclista.
Un increment que ens situa molt per damunt d'altres comunitats autònomes, com Andalusia, Catalunya, Madrid o Múrcia, per citar-ne només quatre.

Així, la Comunitat Valenciana ha passat de 3,20 euros en 2015 a 6,48 en 2019, amb un increment del 102 %.
Per comparar amb la comunitat en pitjors circumstàncies, Catalunya ha destinat en 2015 0,98 euros i en 2019 1,04 euros, 6,6 % d'increment.
Sextupliquem a Catalunya en inversió en violència de gènere.

Hem avançat, senyories.
Pense, sincerament, que anem per bon camí, pel camí que cada any, cada 8 de març, cada 25 de novembre milions de dones i també d'hòmens de tot el planeta ens estan marcant.
És un camí llarg cap a la igualtat i cap a una societat millor d'homes i dones lliures, que garantisca la igualtat d'oportunitats a totes les persones, hòmens, dones, xiquetes, xiquets, sense importar la seua condició social o econòmica, sense que el gènere amb què naix identifique o determine l'escala social on estarà una persona en el futur.

Els poders públics hem de garantir la igualtat d'oportunitats, la cohesió i la justícia social, que són la base de les societats obertes i democràticament avançades.
I estes societats no poden considerar-se com a tals mentres la meitat dels seus components continuen en situació de desigualtat per vulnerabilitat o inseguretat.

Perquè en paraules de l'escriptoracostarricense Shirley Campbell: «Primero se nace y se nace mujer; luego se crece y se sigue siendo mujer y aprende a vivir como una mujer y amar como una mujer.
Y mientras una siga creciendo se hace cada vez más mujer y aprende de libertad, de castillos con reyes, de finales felices.
Y de pronto, una descubre que tiene las manos vacías.
Y entonces un día una no quiere ser más una mujer, porque serlo no es siempre tan bueno, ni tan dulce, porque serlo es a veces amargo y duro.
Entonces, una se subleva, se ve el cuerpo y las manos, se ve el sexo.
Se descubre toda como una mujer.
Entonces, niega y reniega, maldice y discute y le avisa a todos que a partir de ahora será una mujer.
»

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, vicepresidenta i consellera.
També li vull agrair l'esforç per ajustar la seua intervenció a un temps acurat en aquesta comissió.

I ara donaríem lloc als grups parlamentaris i començaríem amb el Grup Vox.
Per tant, senyora Criado, tindria vosté 3 minuts.
Quan vulga, pot començar.

La senyora Criado Gonzálbez:

(Inoïble)… ideológica y totalitaria.

Esta ley sitúa a la sociedad en dos bandos, los buenos y los malos; mujeres víctimas y hombres agresores.
No hay otras realidades porque el objetivo de la ley es manipular las mentes e imponer el pensamiento único propio de la izquierda.

Para ustedes el hombre es maltratador, violento y machista.
La mujer es víctima inocente.
Olvida esta ley que hay algo, gracias a Dios, que se llama libertad, que nos permite actuar bien o mal a mujeres y a hombres con independencia de nuestros cromosomas.

Ustedes, desde esa superioridad moral tan propia de las izquierdas no respetan ni han respetado nunca la libertad individual ni la libertad de pensamiento.
Y utilizan nuestros impuestos para imponer su pensamiento único por medio de estas leyes, adoctrinando y no admitiendo la diversidad ni la pluralidad de pensamiento.
Solo admiten a aquellos que no les cuestionan.

Señora Oltra, estamos en política para debatir ideas, no para imponer ideologías, como esta, la ideología de género.
Esta ley ataca, entre otros, el principio de igualdad del artículo 14 de la Constitución, que dice que todos, todos, hombres y mujeres somos iguales, todos los españoles, iguales ante la ley.
Desgraciadamente, esto no es así gracias a leyes como la suya.

Ser hombre o mujer en España conlleva unos derechos y unas obligaciones diferentes.
Esta ley es discriminatoria.
Acaba con la presunción de inocencia de los hombres.
Los hombres deben probar que son inocentes.
Las mujeres, al contrario, no deben probar nada.
Su palabra es la prueba.
Un poco de respeto hacia los hombres, por favor.

Respecto al pacto contra la violencia de género no voy a utilizar un minuto de mi tiempo.
Solo diré que nos parece un sinsentido su contenido e, incluso, el nombre del pacto, e impresentable es que se gaste el dinero de los valencianos en esto.

Señora Oltra, quiero que me responda a varias preguntas.
Esta ley, como todas las de ideología de género, va contra la biología y el sentido común.
Según estas leyes, cada uno es del sexo que se autopercibe.
Hay problemas en los juzgados en las uniones de mujeres con hombres que se autoperciben como mujeres ya que se les está tratando como hombres, como son biológicamente, con independencia de su autopercepción de mujer, siendo el trato diferente, como sabe, la mujer es inocente y el hombre es culpable.
Sí, sí.
¿Qué van a hacer con estos casos?

Otra pregunta: ¿por qué ocultan las cifras de violencia contra hombres, niños o mayores por parte de las mujeres, que también las hay?

Del total del presupuesto -tercera pregunta- que hay de violencia de género, ¿puede indicarme qué cantidad llega a las mujeres víctimas y qué cantidad va a todo el tinglado este que tienen…, del género que tienen montado?

Y, en cuarto lugar, hay una gran cantidad de hombres que desgraciadamente se suicidan.
Se ocultan las cifras de suicidio de los hombres.
Dígame el motivo, por favor.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Criado.

A continuació, perquè primer farem tots els grups parlamentaris, continuaria Ciudadanos amb el senyor Salmerón.

Quan vulga, senyor Salmerón.

El senyor Salmerón Berga:

Bé, moltíssimes gràcies, senyora Oltra, per comparéixer en aquesta comissió i, sobretot, per comparéixer de manera voluntària i no per petició de la comissió, i espere que durant aquest any siguen reiterades aquestes compareixences.

En primer lloc, jo li vaig a preguntar per eixe 25 % de les mesures del pacte que està vosté començant ara a executar, i pel 18% que, de moment, encara no s'ha desenvolupat, ja que estàvem parlant del pacte.
I estant a uns poquets dies o mesos, millor dit, d'acabar l'any, li pregunte si vosté té previst acabar amb l'execució d'aquest pacte durant aquest any.
Vaja per davant la meua felicitació pel compliment quasi íntegre del pacte en dos anys i no en cinc.

En cas negatiu, sí que ens agradaria, de no tindre data prevista de quan s'impulsaran totes aquestes mesures, si podem ajudar en alguna cosa nosaltres, els grups parlamentaris.
Jo, des del meu grup parlamentari li done la mà per a treballar conjuntament en l'execució d'aquest pacte.
Crec que és una necessitat per a la Comunitat Valenciana i que avançarem en drets i, al final, no vaig a qüestionar la companya però no entenc part de la seua intervenció d'una llei ideològica.
Vosté no coneixerà ninguna víctima de violència de gènere però les persones com jo, que ens hem dedicat a l'advocacia i hem estat al torn d'ofici de violència de gènere, sí que coneguem aquesta realitat.

I ja, centrant-nos en el 25 % de les mesures que no avancen, a nosaltres, al meu grup parlamentari, ens preocupa en concret quan pensen implementar vostés eixa campanya per a evitar el ciberassetjament, que deu coordinar la seua conselleria, la falta del pla d'igualtat per al personal de justícia, eixa que vosté ha de coordinar amb els seus companys de conselleries i que està una miqueta bloquejada; si ens pot dir amb quines empreses públiques i del sector públic instrumental de la Generalitat Valenciana continuaran a final d'any sense els seus plans d'igualtat; si té previst vosté implementar, com l'obliga el pacte, un programa de desgravacions per a l'adquisició del lloguer de vivendes per a dones víctimes de violència de gènere, i si pensa vosté implementar durant aquest any programes d'ajudes a empreses per a la contractació de dones víctimes de violència de gènere.
Els mitjans materials ens…, i després quins mitjans econòmics.
Vosté ha fet referència a aquestes biblioteques de la igualtat -jo he estat en alguna-, quins recursos econòmics ha destinat, en concret, per a aquestes biblioteques.

I, després, sobre el 18 % de mesures que ni tan sols estan a dia de hui desenvolupades, ens preocupa especialment una que és la vivenda de les dones víctimes de violència de gènere i diversitat funcional que, al final, són les dones més vulnerables, aquestes dones que, com vosté deia, moltes vegades han d'anar-se'n de sa casa amb una maleta i els seus fills, i ho hem vist, les persones que ens dediquem a eixa tasca, no?

I quins recursos econòmics va vosté a destinar durant els pròxims anys perquè este parc públic de vivenda que, òbviament, a dia de hui està inhabitable per la mala gestió de l'anterior govern del Partit Popular, va a ficar-se en marxa.

També em preocupa eixa guia de prevenció, detecció i intervenció en les famílies, eixes noves estratègies de comunicació que hi ha dins del pacte o eixe protocol d'intervenció social -vosté parlava dels maltractadors- reeducatiu per als maltractadors.
Coincidisc amb vosté que s'ha d'ajudar les dones però també s'ha d'ajudar eixos maltractadors perquè no ho tornen a fer.
En primer lloc, per les dones però també per ells mateixos perquè, al final, entra lapescadilla que se come la cola i, al final, no se fica solució.
I, quant a l'augment del pressupost i personal dedicat, doncs, el mateix, no?

També em preocupa…, després en la rèplica li faré…, el tema de les agressions sexuals.
La Comunitat Valenciana viu un escandalós augment de les agressions sexuals, a la Comunitat Valenciana.
Si disposa vosté o ha fet algun estudi la seua conselleria d'algun perfil de l'agressor, en este cas, a la Comunitat Valenciana, o si pensa fer algun estudi o algun protocol per a la prevenció o actuació en matèria d'agressions sexuals a la Comunitat Valenciana.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

I, a continuació, intervindria el Partit Popular.
Senyora Mezquita, quan vullga.

La senyora Mezquita Juan:

Moltes gràcies.

En primer lloc, vull agrair la seua presència en aquesta comissió i confie que siga clarificadora davant totes les qüestions que li puguem plantejar.
Vaja per davant el desig meu i el del meu grup de contribuir de forma positiva perquè davant de la violència de gènere sempre hem mostrat la nostra predisposició a arribar a un consens.

M'agradaria començar reproduint les paraules de la vicepresidenta, de vosté mateixa, en la seua compareixença en aquesta mateixa comissió el 14 de juliol de 2016: «La violència contra les dones no és inevitable.
La violència masclista té causes, té autors, té objectius, té mecanismes premeditats per a exercir-se i té víctimes seleccionades.
» Escoltant estes paraules sembla tan, tan fàcil.
Només cal identificar tots estos ítems i actuar en conseqüència.
Però la realitat és ben distinta.
Han passat més de tres anys des d'aquestes paraules seues i sembla que no hem sigut capaços, -i ho dic en plural, senyora Oltra- no hem sigut capaços d'acabar amb aquesta xacra.

Necessitem la implicació de tots i totes les administracions, dels governants, de la societat en general.
No és la primera volta que li oferim la nostra ajuda i continuem fent-ho.
Vosté sap que hem arribat a consens perquè és importantíssim que davant la violència de gènere caminem en un mateix sentit perseguint el mateix objectiu.
Però també és de veres que són vostés qui governen i nosaltres els que hem de fiscalitzar les seues accions, i aquesta fiscalització, ben entesa, de ben segur que pot contribuir a una millora evident i necessària.

Quan vosté va comparéixer per primera vegada la Comunitat Valenciana estava situada la quarta en el rànquing de comunitats amb més número de víctimes de violència de gènere.
En la seua segona compareixença, la nostra comunitat havia pujat un escaló; ja estàvem en el tercer rànquing.
Però és que ara anem pel segon escaló.
Hi han hagut notícies esta mateixa setmana: «Mil nuevas maltratadas cada año», eixia en un mitjà de comunicació.
«La violencia machista se dispara un 30 % en menos de una década en la Comunidad Valenciana».

Sé que vosté me dirà que és bo que hi hagen més denúncies, i jo entenc el que vol dir amb això, que està bé que les dones tinguen la valentia de donar el pas de denunciar.
I, amb això, puc estar d'acord amb vosté.
Però no vaig a tancar els ulls davant el fet que estem a punt de liderar també el rànquing de les dones mortes, víctimes de la violència masclista.
«En lo que va de año, más asesinadas que en todo 2018», un altre mitjà de comunicació.

La setmana passada sumàvem una nova víctima a la nostra comunitat que, per cert, comptava amb una ordre d'allunyament.
No m'agrada dir que el sistema ha fallat perquè no m'agradaria desincentivar les dones per a denunciar, però és que no sé, de veritat, com anomenar-ho, però segur que m'entén.
Diguem que podem millorar les coses perquè no torne a passar.

Ha iniciat vosté o va a iniciar amb la consellera Bravo, dins la transversalitat en què cal treballar en esta matèria, contactes per a trobar i dur a terme solucions definitives?
Li consta que s'estiga treballant en aquesta qüestió i en quin sentit?

Les set víctimes de la nostra comunitat han deixat també orfes, un total de nou orfes i, si no tinc mal la informació, huit eren menors que, de ben segur, necessitaran d'ajuda psicològica durant un llarg temps, sobretot si han estat testimonis presencials de la mort de la seua mare.

Algunes associacions i fundacions reivindiquen que per a estos menors l'ajuda psicològica s'allargue.
A més a més, també que s'incorporen a estos familiars que, al final, han d'acabar tutelant.
Han sigut també víctimes secundàries, perquè han patit la mort de la seua filla, la seua germana i, a més, han de fer front a eixa tutela d'estos menors.
Què pensa vosté de tot açò?
Què li pareix?

Retornant a les dones víctimes de violència i l'enfocament d'allò que resulta més necessari per a la seua reinserció en la societat, per un costat està procurar la seua inserció laboral.
Quin percentatge de dones víctimes de violència de gènere inscrites en Labora han trobat treball en 2019?
Quin seguiment es fa de la seua inserció?
Perquè si és important que troben feina més important encara és que la mantinguen en temps o, inclús, la milloren.

Quant a l'habitatge, se dóna la cobertura a tota la demanda?
, -eixa és la pregunta- ja siga en lloguers o com siga.
En cas contrari, quines actuacions han…

La senyora presidenta:

Senyora Mezquita, per favor…

La senyora Mezquita Juan:

…hi ha previstes per a solucionar(inintel·ligible)

…

Moltes gràcies.
Continuaré després.

La senyora presidenta:

Gràcies.

I a continuació passaríem als grups que donen suport al Consell i començaria Unides Podem.

Senyora Davó.

La senyora Davó Bernabeu:

Gràcies.

Bona vesprada i gràcies, vicepresidenta.
Li agraïm també que haja volgut fer aquesta compareixença a petició pròpia perquè quan un govern treballa de veritat per la igualtat real entre hòmens i dones i quan ho fa de valent no pot deixar de rendir comptes i, per tant, gràcies per fer-ho.

Abans de res volia començar sumant-me a la condemna de l'assassinat masclista de la setmana passada a Dénia perquè hem de treballar per seguir millorant els protocols de valoració de risc.
Som conscients que ja s'està treballant en aquesta línia i que així ho demostra tant la moció que es va aprovar l'any passat sobre les valoracions de risc com el seguiment que s'està fent, però la violència masclista no descansa i ens obliga a redoblar esforços.

Som conscients, també, que no és una tasca fàcil desenvolupar i implementar tots els objectius del pacte i garantir una dotació pressupostària estable per a poder fer-ho, però sabem que la fortalesa està, per una banda, en la ferma voluntat per dur-ho endavant i que així es plasma en el percentatge d'execució i, per una altra, com vosté molt bé ha dit, que és un pacte basat en el consens i en la no-confrontació partidista i que, per tant, ens fa forts per combatre el masclisme i la violència tots i totes juntes.

Crec que la decisió i la proposta està molt clara i és senzilla, i és si estem amb les víctimes de violència de gènere i masclista o no.
I si avancem per acabar amb el model patriarcal i masclista o no.
I estic segura que tot i, o tot i malgrat alguns partits, crec que podrem continuar arribant a amplis consensos que ens permeten protegir la vida de les dones valencianes.

Hem avançat molt tots aquests quatre anys.
Per una banda, mirant la mirada cap a les estratègies integrals del Conveni d'Istanbul i, per una altra, amb nous plans i mesures que crec que ens hem de sentir orgulloses d'haver impulsat, sent pioneres a l'estat i marcant, per tant, un futur de drets i llibertats.

Però avançar és també anar completant tot allò que es va quedar a mitges i, sobretot, davant d'aquells que volen desfer-ho, davant d'aquells que pensen que ja hem arribat a un punt suficient.
Ahí nosaltres, com a grup parlamentari, des d'Unides Podem, seguirem empenyent per arribar fins a la meta final que no és altra que la igualtat real entre homes i dones i, per descomptat, que ni una valenciana més siga assassinada.

Per aquesta raó pensem que hem de continuar impulsant mecanismes efectius de col·laboració entre la Generalitat, els ajuntaments, les entitats, els col·lectius, els agents i cossos de seguretat i el sistema judicial.

Però a més pensem que, a més d'això, hem de seguir sembrant  futur generant noves institucionalitats que impedisquen per elles mateixes l'existència del masclisme i de la violència dins de la nostra societat.
És un pas gran i un pas endavant aconseguir generar eixes noves institucionalitats.

Hem avançat molt en aquest sentit i ho demostra, a més, la visió transversal de l'acció pública valenciana que és capaç de travessar tots els àmbits de l'administració i també arriba a totes les conselleries i amb un objectiu clar i, per tant, tenim clar que amb el feminisme guanyem totes, guanyem les dones però no sols les dones, també guanyen els hómens, es guanyen drets i, per tant, convertir la nostra societat en un lloc més just i, sobretot, que tinga cura de nosaltres.

Bastim, així, possibilitats de futur i de llibertats.
I, en aquest camí que vam començar ja la legislatura passada, ens trobarà sempre com a aliats per a guanyar aquest futur.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Davó.

A continuació, intervindria la senyora Álvaro, pel Grup Compromís.

Quan vullga.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

I moltes gràcies, senyora vicepresidenta, per vindre ací.

Voldria agrair-li la seua compareixença, a petició pròpia, per a informar-nos de quin és l'estat d'aquesta emergència feminista en què ens trobem i quina està sent la seua gestió al respecte.

Compartim la importància que ens trobem totes i tots ací per parlar, precisament, d'açò, que en aquesta primera comissió de polítiques d'igualtat i LGTBI coincidim en eixe segon aniversari del pacte contra la violència de gènere i masclista, del qual ens ha informat de forma completa i també del desenvolupament de la llei de violència de gènere.

I és que a tot l'estat espanyol ens trobem amb eixa emergència feminista de què parlàvem.
Hem patit un estiu duríssim, on cada dos dies assassinaven a una de nosaltres.
7 dones han sigut assassinades al País Valencià, com vosté recordava; 7 famílies trencades pel terrorisme masclista.

Possiblement, una de les mesures més importants que es va portar endavant l'anterior legislatura, a banda de la creació d'este pacte, va ser l'equiparació de les víctimes amb el terrorisme i, per tant, també, amb les indemnitzacions, amb els drets, amb el suport de les institucions es dóna a les víctimes un reconeixement fonamental per combatre les violències masclistes, on el territori valencià també ha sigut pioner a l'estat, i uns resultats que espenten a seguir endavant, amb un 82 % d'execució, com vosté ha dit.

Com ha comentat, una de les qüestions fonamentals que s'incorporen al pacte i que s'han estat desenvolupant els darrers quatre anys són totes les partides destinades a garantir això mateix, la independència de les dones per trencar la violència i per reconstituir la seua vida i la dels seus fills i filles.
Per això, les subvencions al lloguer, la renda valenciana d'inclusió o les polítiques actives d'ocupació són fonamentals, a més de, també, eixe canvi de l'estratègia comunicativa, de visibilitzar l'agressor, d'assenyalar els masclismes, que no la víctima.

Parlant del tema d'ocupació, voldria preguntar-li per l'assetjament sexual a l'espai de treball.
Fa només uns dies va eixir publicada una dada preocupant, i és que el Govern d'Espanya no ha treballat mai la incidència de l'assetjament sexual en l'àmbit laboral.
No hi ha estadístiques, no hi ha recerques.
Ja sabem que la violència sexual va ser oblidada al pacte estatal, mentre que ací, a casa nostra, sí que comencen els treballs per eixa elaboració d'una estratègia de violència sexual que sí establia el nostre pacte valencià.

També voldria preguntar-li pels centres d'emergència, als quals ha fet menció; una demanda d'entitats socials, com Amnistia Internacional, que han posat de manifest en diversos estudis la necessitat d'ampliar eixos centres de crisi o centres d'emergència.

I, per últim, voldria fer un aclariment, perquè moltes voltes -i ací, en estes Corts Valencianes passa moltíssim-, es confonen conceptes.
I és que, quan es parla que han augmentat els cassos de violència de gènere i masclista o de violència sexual, a conseqüència de l'augment de les denúncies, no és cert, no és cert.
Cal tindre clar que el que augmenta és el nombre de denúncies.
I això, senyories, malgrat tot, és positiu.

La nostra tasca és la de continuar treballant per a enfortir eixe sistema, perquè no hi haja cap errada, perquè les víctimes confien, incrementant eixes places residencials amb un 35 %, tal com ha dit, incrementant les ajudes al lloguer, el fons d'emergència, inserció sociolaboral.
I amb les mancomunitats també.
I sense finançament, a pulmó, perquè el que ve de Madrid és, a totes llums i a hores d'ara, insuficient.

Per últim, per a acabar, se m'ha avançat abans el company de Ciudadanos, però vosté ja ens ha explicat què és el que està fent.
I ara voldria jo preguntar-li què és el que podem fer nosaltres.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Álvaro.

I, per a acabar, tindria el torn de paraula la senyora Mustafá, pel Grup Socialista.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, vicepresidenta, per la seua intervenció.
Benvinguda, de nou, a aquesta comissió, on tenim el privilegi -perquè crec que és això- de tornar-nos a trobar.

Des del Grup Socialista, pensem que el pacte valencià contra la violència de gènere suposa un punt d'inflexió en l'actuació dels poders públics per a l'eradicació de la violència contra les dones en totes les seues formes en el nostre territori.

És imprescindible que la ciutadania conega el nostre pacte, sàpia què és, els beneficis que suposa per als drets de les dones i per a la consecució d'una societat més justa i igualitària.
Per això és tan important que vinga vosté periòdicament a informar del seu desenvolupament i del grau de compliment.
I la veritat és que causa satisfacció vore quin és el grau d'execució, però també la importància de la implicació dels agents socials, que ha comentat vosté.

Per exemple, jo he pogut comprovar de primera mà, este estiu, en la meua comarca, com eixa campanya dels punts violeta ha arribat a pobles molt menuts, a pobles com Beniarbeig, on la llàstima és que la regidora del PP es burlara de la tasca que es feia allí.
Però, en fi.

Sense eixir de la meua comarca, ha parlat vosté del centre Dona 24 Hores.
Em permetrà, des d'ací, donar-li les gràcies al meu alcalde, a Vicent Grimalt, per posar a disposició de la conselleria, però, sobretot, de totes les dones que ho necessiten, un local digne i tota la col·laboració de l'equip municipal.

Molt important també que faça vosté referència a les mesures dutes a terme per a l'atenció a les dones majors i amb discapacitats que patixen violència, que són les grans invisibilitzades.

Respecte al pacte d'estat, mire, jo ahir recordava una frase de Churchill, que deia que l'actitud és una xicoteta cosa que construïx una gran diferència.
I és cert, perquè el pacte d'estat havia estat aprovat amb consens, però, després d'un any, no s'havia posat en marxa; el govern del PP el tenia ahí, aparcadet.
Inacció total, bones parauletes que no aprofitaven per a res.

Va caldre un canvi de govern i d'actitud perquè foren realitat mesures urgents, mesures per a donar una resposta immediata i ferma a la protecció de la integritat física i els drets més fonamentals de moltes dones que patixen por cada dia i també dels seus fills i filles menors.
I la primera d'eixes mesures va ser convocar la Conferència Sectorial d'Igualtat per a posar a disposició de tots els territoris les partides de despesa per a previndre i combatre la violència de gènere.
O siga, que sí, parlem d'urgència i ahí estan les xifres que vosté ha donat i els noms.

I, des del Grup Socialista, pensem que la igualtat ha de ser l'eix vertebrador de l'acció del govern de la Generalitat perquè, per a avançar en democràcia, cal avançar en igualtat.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Mustafá.

I ara tindria el torn la vicepresidenta i consellera d'igualtat per a donar resposta a tots els grups parlamentaris, també per un temps il·limitat.

Quan vullga, consellera i vicepresidenta.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Molt bé.

Doncs, no, no esgotaré el temps il·limitat, cosa que és metafísicament impossible, no?
(Rialles) Bé, vull dir que no…

La senyora presidenta:

Li ho agraïm.
(Rialles)

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

…, intentaré cenyir-me a les qüestions que vostés han plantejat, en la mesura que tinga ara la resposta.
I, en la mesura que siguen coses més concretes, molt específiques, doncs, òbviament, li les farem arribar, sense necessitat que vostés hagen d'omplir tot el procediment parlamentari de preguntar, etcètera.

Primer que res, agrair a totes les forces polítiques democràtiques que estan en el Pacte valencià contra la violència de gènere i masclista les seues intervencions de hui.

Agrair-los també…, perquè quan se va a les comissions, no?
, és lògic que hi haja confrontació partidista.
Agrair-los a tots cinc que no hagen fet d'açò una confrontació partidista, perquè és un dels eixos i dels objectius del Pacte valencià contra la violència de gènera i masclista, com ho era quan lluitàvem contra el terrorisme, no?
Que d'açò no fem una confrontació partidista els ho vull agrair de tot cor.

Per tant, als qui han formulat qüestions intel·ligibles i que jo haja pogut entendre, efectivament, hi ha una part del pacte que encara no s'ha encetat el seu desenvolupament.
Vosté pregunta: per què?
Doncs, les causes són molt diverses, senyor Salmerón.
Perquè vosté sap que el pacte està estructurat de manera que hi ha un agent que coordina, uns agents que intervenen i un objectiu.
Eixos agents que coordinen o intervenen no sempre són la Generalitat.
En eixe sentit, el pacte traspassa el que és la Generalitat, perquè estan interpel·lats els altres governs en els àmbits locals, en l'àmbit del Govern d'Espanya, els cossos i forces de seguretat de l'estat, l'àmbit dels mitjans de comunicació, l'àmbit de les entitats feministes, la fiscalia, etcètera.
Hi ha 63 firmants d'origen del pacte.
Per tant, no sempre tampoc és la Generalitat l'encarregada d'implementar les mesures.

En qualsevol cas, jo crec que un 82 % de mesures en marxa, assolides o en execució permanent, a dos anys del pacte, quan la vigència del pacte és de cinc anys… En realitat, a mi el que me preocupa més ara, senyor Salmerón, és com anem a ampliar quan arribem al cent per cent, no?
, perquè haurem d'anar avançant en eixe sentit.

En qualsevol cas, si a vosté li interessa, línia per línia, quines és l'estat de la qüestió, les causes, doncs, nosaltres els ho facilitem.
No obstant, les seues companyes, que van al pacte, en les comissions de seguiment d'això se dóna compte cada volta que se reunixen.

Quan vosté me preguntava…, vosté o la senyora Mezquita o els dos, no me'n recorde, preguntaven: què podem fer nosaltres?
, que m'ha paregut, la veritat, molt d'agrair eixa pregunta -crec que ha sigut vosté-.
Bé, doncs, jo crec que el que se pot fer és seguir, anant al pacte, aportant les idees de cadascú perquè, segurament, el que no se m'ocòrrega a mi se li ocorrerà a vosté i el que no se li ocòrrega a vosté se li ocorrerà a la senyora Mezquita, a la senyora Davó, a la senyora Mustafá o a la senyora Álvaro, no?
En eixe sentit, jo crec que és molt important que seguim participant, que seguim nodrint este pacte i que seguim en esta unitat d'acció que ens ha de fer véncer esta situació, no?

Allò delciberacoso, bé ahí està, no?
, també per a… Sap vosté que les dos -i ahí també conteste, jo crec, que a la senyora…, no, a vosté també-… Vosté sap que els dos grups que s'han decidit en el pacte posar en marxa són dos coses que vosté ha plantejat: un és el grup…, en el tema de la violència sexual i les agressions sexuals, eixe és el grup que s'ha creat; i l'altre és un grup específic, que el senyor Laguna sap molt d'açò, que té a vore amb la figura de l'acompanyant, en violència de gènere, a les dones que tenen diversitat funcional, val?
Això és una figura llargament reivindicada, però que, certament, encara no s'ha perfilat com ha de ser exactament eixa figura.
Això és el que va a fer este grup de treball.
Quan vosté pregunta: què podem fer?
Unisquen-se a este grup de treball, val?

Aleshores, tenim estes dos qüestions que cobrixen eixes qüestions que vosté feia.
Per un costat, un grup específic que va a treballar el tema de la violència sexual contra les dones, perquè saben vostés que el pacte excedix l'àmbit de la violència de gènere i aborda totes les violències contra les dones i, per tant, eixa és una qüestió.
I l'altra és estudiar, específicament, la figura de l'acompanyant a les dones víctimes de violència de gènere que tenen discapacitat, val?
, i s'està treballant.

Igual que també hem plantejat a educació que comence l'educació afectivosexual a partir del sis anys.
Això mos pareix fonamental perquè les qüestions socials, les ferides socials se curen des d'edats primerenques.

La senyora Mezquita plantejava el tema de les denúncies.
Crega'm que a mi també, òbviament, me fa reflexionar.
I la senyora Álvaro ho apuntava un poc, no?
, i vosté mateix ho ha apuntat quan parlava.
Que cresquen les denúncies, en principi, no ha de ser una mala notícia.
En principi, ha de ser una bona notícia perquè, en este moment, no sabem quanta violència de gènera hi ha oculta o violència masclista hi ha oculta.
Recorden vostés el moviment Me too i quantes dones van eixir a dir: a mi açò també m'ha passat i mai ho vaig denunciar; dones notòries, del món de la cultura, del món de la política, del món de…

Quantes dones, en situació de violència de gènere, no han denunciat i no ho sabem?
En este moment, no hi ha ninguna estadística, ningun estudi, res que mos puga fer una idea d'açò.
Només tenim una dada, senyora Mezquita, i és que, de les dones assassinades enguany, en Espanya, només el 20 % havia presentat denúncia.
I és una dada que jo no vull pensar que siga extrapolable.
O siga, no vull ni pensar que eixa siga la dada extrapolable.
Perquè, si de les denúncies que tenim, només en són un 20 %, tenim un problema molt gros.

Però, com no hi ha ningun estudi, en eixe sentit, que mos puga dir quina és l'extrapolació de la violència de gènere oculta que hi ha, en principi, l'augment de denúncies no ens dóna una idea de si ha crescut o no la violència de gènere.
Si vosté me pregunta: ha crescut?
No ho sé, no li ho sé dir.
Fins que no tingam tots els casos denunciats o una ferramenta que ens permeta fer projeccions fiables de quanta violència de gènere hi ha oculta, no podem saber si ha crescut la violència de gènere o no.

Però, en principi, que cresquen les denúncies era el nostre objectiu.
Quan a mi em diuen: «És que han crescut les denúncies, senyora Oltra».
Dic: «És que això és el que nosaltres volíem».
És que el dia en que ens vam asseure i vam mirar les cridades que hi havia als centres 24 hores, les atencions que hi havia als centres 24 hores, les atencions que havien fet la xarxa d'Infodona en aquell moment i vam quadrar això amb el número de denúncies, vam dir: «Ací hi ha un(inintel·ligible) … una bretxa molt, molt, gran.
Ací hi ha un nivell ocult de violència de gènere que hem d'aflorar.
»

I ací el que hem de fer és que n'hi haja més denúncies però que no les carreguem sobre els muscles de la víctima.
I d'ahí naix totes les campanyes d'assenyalar al masclisme i de si tu saps que la teua veïna, la teua companya de treball, la teua germana, la teua amiga està en esta situació, has de denunciar.
Val?

Per tant, per a mi el creixement de les denúncies és una bona notícia, en este marc, òbviament -que ningú em mal interprete, que després açò es trau de context, eh?
-.
En este context és una bona notícia que les denúncies estiguen creixent, perquè estem complint l'objectiu que és aflorar la violència de gènere que hi ha oculta per a poder protegir a les dones adequadament.
Perquè com dic el 80 % de les assassinades no tenien denúncia prèvia i esta és una dada molt rellevant, lamentablement, val?

Ahí, senyora Mezquita, és de veres que tenim més dones assassinades que l'any passat.
Jo mai entraré a parlar d'estos números, val?
Perquè açò fluctua molt i perquè jo crec que tampoc n'hi ha una relació directa entre els assassinats en un territori o un altre en funció de les polítiques que es fan, més enllà de que n'hi ha d'haver una política general de protecció de les dones.

Doncs sí, enguany -malauradament, dic jo- sempre comence estes compareixences llegint el nom de les dones assassinades en eixe any.
Perquè crec que no se'ns han d'oblidar els seus noms i que hem de verbalitzar els seus noms.
Però si un any són quatre, l'altre any són set i les comparatives són odioses, no?
Jo no ho faré, jo per descomptat no ho faré.

Vosté preguntava per les vívendes -crec que ho dic en la intervenció però per si de cas he anat massa ràpid en eixa última part- n'hi ha hagut 321 dones que han accedit a ajudes i 85 vivendes del parc públic adjudicades.
De les 321 dones que han accedit a ajudes és multiplicat 5,5 el de 2015, val?
321 són 5,5 voltes més que en 2015, d'ajudes a la vivenda.

Una altra qüestió -que no l'han preguntat directament però anava en la idea que vosté estava plantejant i que crec que és molt interessant- hem donat ja 93 carnets monoparentals a dones en situació de violència de gènere.
Recorden que nosaltres vam fer un canvi en la normativa, o siga que ara n'hi ha…, el carnet de família monoparental el pots tindre perquè eres família monoparental o perquè estàs en una situació de monoparentalitat, recorden?
Ahí incloíem les hospitalitzacions de llarga estada, en un moment donat que una persona puga estar en presó més d'un any, etcètera.

La situació de violència de gènere dona també el dret al carnet de família monoparental.
Perquè per molt que n'hi haja un pare, convinguem que no és molt útil.
Val?
I hem donat ja 93 carnets de monoparentalitat.

Agrair també, òbviament, les aportacions que s'han fet des dels grups que donen suport al govern.
Efectivament, el centre Dénia 24 hores era molt important dignificar la seua infraestructura, també el seu horari.
Vull recordar que no només vam dignificar la infraestructura sinó que també vam ampliar l'horari.
També el centre de Torrevieja té el mateix horari que el de Dénia.
I hem incorporat, a tots els centres 24 hores, psicòlegs infantils per a que puguen tractar també als fills i filles com a víctimes directes de la violència de gènere, atenent-nos a l'Acord d'Istanbul.

I en el tema de les persones majors i de les persones amb discapacitat -ja he apuntat alguna cosa- també vull detenir-me en el tema de les persones majors i que en les residències, a través del que ara és la direcció general d'atenció primària, s'han posat en marxa dins de les residències, també, protocols d'atenció i de prevenció de la violència de gènere.

Ens pensem que a certes edats no es donen estos casos i sí que se'n donen.
Només han de vore, moltes voltes, l'edat de les dones assassinades i, fins i tot, saben i recorden vostés que vam tindre un cas d'assassinat en una residència, precisament, en el nostre territori.
Perquè ací -si s'ha de buscar alguna cosa, alguna casuística, ací les tenim totes- també va haver un cas d'assassinat en una residència, precisament.
Per tant, també hem treballat en eixe protocol contra la violència de gènere dintre de les residències.

Jo crec que, més o menys, he contestat a les qüestions que havien plantejat.
I, com dic, si són qüestions molt específiques de línies pressupostàries llegirem el diari de sessions i les farem arribar sense necessitat que vostés facen preguntes o indaguen més sobre açò, no volem que vostés facen papers.

Ah, sí!
, sobre vivendes.
Vosté ha preguntat aixina en genèric -li he contestat de moment sobre vivendes en general- també volia donar-li les dades, el que són les vivendes tutelades que hem posat en marxa.
La vivenda tutelada per víctimes detrata, que és nova, que és la vivenda Amaranta, té una treballadora social, dos educadores socials, mitja jornada de professional de la psicologia, mitja jornada de professional tècnic d'integració social i mitja jornada de professional de cuina.

La vivenda tutelada per a víctimes detrata Villa Teresita amb una treballadora social, dos educadores socials, mitja jornada de professional…, el mateix.
I la vivenda tutelada per a dones d'especial vulnerabilitat Celia Amorós amb una treballadora social coordinadora, una psicòloga, cinc educadores i un auxiliar de serveis, val?

També -com ha preguntat vosté per vivendes- açò són les ajudes a les vivendes, en general, però crec que estes vivendes tutelades també són importants perquè tracten un tipus de violència molt específica com és latrata o com són les especials vulnerabilitats que es tracten en Villa Teresita i en Amaranta.

Jo crec que amb açò, més o menys, he respost a les seues qüestions.
Com dic, qualsevol altra qüestió, ara en la rèplica o si no…, les farem arribar via documentació.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, vicepresidenta.

N'hi ha algun grup que vullga fer rèplica?
(Se sent una veu que diu: «Sí»)

Val, els tres de l'oposició.
Començaríem per Vox, senyora Criado quan vullga, també té 3 minuts.

La senyora Criado Gonzálbez:

Señora Oltra, no ha respondido a mis preguntas pero no esperaba que lo hiciera.
Me da muchísima alegría que me ignore, lo tomo como la prueba de que lo estoy haciendo muy bien.
Lo que no está tan bien es que usted ignore a casi 300.
000 valencianos que nos han votado.
Democracia es respeto a esos 300.
000 valencianos, no solo a sus votantes.

Mire, señora Oltra, ha demostrado que para usted los hombres no merecen el mismo trato que las mujeres.
Ustedes con esta ley desprecian al hombre dejándolo sin seguridad jurídica y en la más absoluta indefensión.

Señora Oltra, los hombres por nacer hombres no son culpables.
Un hombre no viola, viola un violador.
Un hombre no mata, mata un asesino.
Un hombre no maltrata, maltrata un maltratador.
No se puede criminalizar a nadie por su sexo.

Le recomiendo que se lea la Constitución, concretamente el artículo 14, porque me temo que el día que se lo explicaron a usted en derecho no debió de ir usted a clase.
Vox va a derogar esta ley en cuanto sea posible y promulgará una ley de violencia intrafamiliar que defienda a todas, «todas», hombres y mujeres, niños y mayores, las víctimas.

En Vox estamos con las víctimas, con todas: hombres, mujeres, niños, mayores -por si no lo ha oído bien- y contra los delincuentes.
Su ley no sirve absolutamente para nada, los datos lo demuestran.
Los casos de muertes de mujeres han aumentado tras la aprobación de la ley.

Le voy a decir para lo que sí que ha servido su ley.
Ha servido para malgastar el dinero de los valencianos, ha servido para enfrentar a hombres y mujeres, ha servido para fracturar a la sociedad -que es lo que a ustedes les gusta, confrontar-.
Ustedes han pasado de la lucha de clases a la lucha de sexos.
La suerte que tenemos, señora Oltra, es que la mujer real no odia al hombre y el mundo, gracias a Dios, está lleno de mujeres reales.

Ustedes no solucionan el problema, lo generan para dotarlo de presupuesto con la consiguiente consecuencia lógica: A mayor problema mayor presupuesto; a mayor presupuesto mayor problema.
El círculo perfecto para de esta forma beneficiar a asociaciones feministas radicales, colectivos LGTBI, empresas abortistas, titulaciones sobre género, cátedras, expertos, observatorios, estructuras de género.
Toda una industria la del género, muy rentable para algunos pero no para la sociedad.

Y todo esto, otra vez más, con el dinero de los valencianos.
Los valencianos prefieren que ese dinero lo gaste usted en verdaderas necesidades y no en engordar la industria del género.

Señora Oltra, Vox va a derogar estas leyes totalitarias y liberticidas.
Vox ha venido para acabar con sus leyes progres que pretenden transformar la sociedad atacando nuestras raíces culturales.
Vox ha venido para traer lo que ahora hace falta: cordura y sentido común, libertad, defensa de nuestras raíces cristianes, defensa de la vida desde la concepción hasta la muerte natural, defensa de la familia natural compuesta por un padre y una madre.

Vox va a acabar con este pensamiento único que nos invade.
Sí, sí, señora Oltra, y lo vamos a conseguir.
Tiempo al tiempo.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

A continuació seria el torn de Ciudadanos amb el senyor Salmerón, quan vullga.

El senyor Salmerón Berga:

Moltíssimes gràcies.

Vull donar-li les gràcies, per a mi no ignorar-me.
Per no ignorar-me almenys.
(Rialles) I deixar-li clar, bé, jo li deixe clar ja que aquesta llei no es derogarà amb els vots dels 18 diputats de Ciudadanos i si algun diputat ho fa, doncs, serà expulsat del grup parlamentari.
També li ho deixe clar.

Jo li he fet una pregunta que em preocupa com a diputat i com a grup, que era sí té previst implementar el programa de desgravacions per a adquisició de la vivenda o el lloguer de les víctimes de violència de gènere.
Que li ho havia preguntat abans i és una cosa que em preocupa, el tema de les desgravacions que diu el pacte.

Quant a la formació dels lletrats del torn d'ofici, coincidisc amb vosté que un lletrat ha d'estar format però sí que es cert que els cursos, a dia de hui, són insuficients.
Jo he fet molts d'ells i el contingut és molt teòric però molt pràctic.
Si pensa des de la seua conselleria, amb col·laboració en la conselleria de justícia, impulsar la formació real en casos de manera teòrica-pràctica en els lletrats del torn d'ofici?
Perquè al final és una cosa que, jo crec, que és fonamental.

Després, també, en el pressupost de la conselleria es van destinar 40.
000 euros com a model de premi a municipis i entitats sense ànim de lucre per festes inclusives i no sexistes.
Volia saber, quin és el resultat d'aquests premis o aquesta campanya?
Si té vosté una baremació del resultat?
Si s'han evitat agressions?
Si no s'han evitat?
o si tots aquests ajuntaments, realment, han complit amb el que tenien encomanat?

Després, dels 100.
000 euros que s'havien destinat per a l'aplicació de prevenció de la violència de gènere, si tenim una data exacta -que no cal que me la done hui- de quants usuaris han utilitzat aquesta aplicació?
I, realment, si es sap quantes dones i quants homes utilitzen aquesta aplicació?
Jo no he vist l'aplicació i per això li pregunte.

I després, també, en els pressupostos es van destinar 125.
000 euros per a un conveni amb universitats públiques per incorporar la perspectiva de gènere en forma transversal.
Jo només li demane si ens pot explicar -de la manera més ampla, per a poder entendre- que és açò de la perspectiva de gènere de forma transversal en les universitats.

I -com li he dit abans- té la col·laboració del meu grup.
Vosté sap que soc un diputat molt actiu en aquesta matèria amb tantes preguntes…  No li puc fer moltíssimes preguntes, perquè durant estos 6 mesos que estic com a diputat ja li he preguntat moltíssimes coses.
Però sí que vosté em va contestar una pregunta, quant a millores específiques dels centres de 2015, en concret al centre de recuperació integral de Benacantil es va millorar amb un tècnic d'integració social, 0,5 d'educador social i 0,5 d'auxiliar administratiu.
Igual que al centre d'emergències de Berenice, on es va millorar amb un psicòloga amb 0,5 %, jo crec que és insuficient per atendre a qualsevol dona.

Jo coincidisc amb vosté -jo crec que amb quasi tots els grups que estem ací hui- de que tots els recursos econòmics que es puguen destinar a la lluita contra la violència masclista  són insuficients.
I, per això, m'agradaria saber si des de la seua conselleria van a fer un esforç més gran encara per a que en lloc de ser mig integrador social o mig psicòleg, durant els pròxims mesos o els pròxims anys, aquests centres compten amb una persona sencera que es puga dedicar a estos centres en concret.
Perquè imagine que açò de 0,5 es perquè es compartixen aquestes persones.

Jo soc d'un poble molt xicotet de l'interior, de tres cents ipico habitants, de Gàtova, i en els pobles xicotets, com els nostres, doncs entenc que és on més ha d'arribar l'administració.
Perquè -com vosté deia- si ja és difícil denunciar un cas de violència de gènere a la ciutat de València, a un poble xicotet encara és molt més difícil per la por que n'hi ha.
Perquè al final és un poble xicotet, aleshores moltíssimes dones no tenen on anar i aquests homes han de viure allí, a estos pobles.

I m'agradaria també saber si hi ha algun pla concret per a que estos pobles de menor de mil habitants, com és el meu, per ajudar a estes dones per a que puguen anar a denunciar.
Perquè és que no poden, és que vius a un poble on no tens solució habitacional   també.

La senyora presidenta:

Senyor Salmerón.

El senyor Salmerón Berga:

Doncs, si hi ha algun programa de solució habitacional per a que estos municipis xicotets on a dia de hui no existix parc de vivenda pública…

La senyora presidenta:

Per favor vaja acabant.

El senyor Salmerón Berga:

…per a que estes dones no tinguen que marxar del seu poble.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Salmerón.

I per acabar, per part del Grup Popular, la senyora Mezquita tindria 3 minuts també.

Gràcies.

La senyora Mezquita Juan:

Moltes gràcies.

Bé.
En primer lloc a la senyora Mustafá dir-li que la compareixença era de la vicepresidenta, no de la diputada del Grup Popular.

La senyora Mustafá Ávila:

Jo no li he dit res a vosté.

La senyora Mezquita Juan:

No, no, quasi res(rient).

En segon lloc, me sume al que ha dit el senyor Salmerón de la llei integral contra la violència sobre la dona.
Miren, nosaltres ens la creiem perquè la vam impulsar des del Grup Parlamentari Popular.

Que tinc dubtes de si tots se la creuen al mateix nivell, perquè en aquell dia que se votava la llei, algú que hui està ací va preferir estar davant d'una pancarta en lloc de votar-la.

Jo entenc que les lleis són susceptibles de millores i que en el temps de vegades se queden una miqueta en funció de les circumstàncies, de la mateixa societat, se queden una miqueta necessitades d'alguna actualització.
Però bé, tot això és susceptible de millora.

Partint de tot açò, senyora Oltra, li he vist la bona voluntat, però realment no m'ha contestat pràcticament a res(rient).
Simplement vosté parlava de no oblidar el nom de les dones.

Naturalment no s'ha d'oblidar els noms de les dones, però tampoc la dels fills.
Ja li he fet menció jo que en estes set víctimes de la Comunitat Valenciana n'hi havia huit orfes.
Estos orfes van a parar a unes famílies que els acullen i que al final van a ser els seus tutors.

I estan reclamant des d'algunes associacions ajudes, una perquè entenen que el tractament psicològic que se'ls puga prestar a estos menors és insuficient en el temps, és a dir, que necessiten una més llarga atenció.

I després, que també justet estos familiars que al final són els que se fan càrrec dels menors d'alguna manera també necessiten alguna atenció en tots estos temes, atenció psicològica i atenció en tots els tràmits als quals han de fer front per a dur a terme o assumir esta nova situació d'esta nova família.

Quant a les vivendes, tampoc m'ha contestat, perquè simplement li preguntava que si se dóna cobertura a tota la demanda de les vivendes.
I en el cas contrari, és a dir, quines actuacions hi ha previstes per a solucionar-los.

Quant al pacte valencià, sí que m'agradaria saber si… No ha mencionat vosté si se va a incrementar el pressupost per al 2020 respecte al 2019.
Tampoc ens ha informat si vosté pensa dur a terme alguna mesura, alguna acció, a banda de les que estan contemplades en el mateix pacte.
Quines perspectives de compliment del pacte de violència té previstes d'ací a un any?

I després, un poquet tornant al tema del que són les violències que estan patint cada vegada més els nostres adolescents, recordar que s'han dut a terme moltíssimes campanyes, campanyes «Un home de veritat».

S'han incorporat noves aplicacions, lesapp d'Igual a igual, Ni una menys, App Wwkx@a, que va ser de la mà de la Universitat de València per a previndre la violència masclista entre adolescents, la campanya «Erre que erre».

I encara aixina entre els nostres adolescents de la nostra comunitat està incrementant-se d'una manera exagerada el nombre.
És a dir, no s'ha assolit la violència masclista, en què estem fallant.
És a dir, hem fet moltes campanyes, hem fet moltes coses.
Com podem millorar?
M'agradaria si això també poguera contestar.

I després, ja per acabar, simplement recordar-li que es va fer arribar des del Cermi una queixa de l'incompliment d'unes mesures del pacte de violència, concretament de l'objectiu 1.
1 de la línia estratègica 1 del pacte autonòmic.
Si vostés açò ho han reflexionat, sobre este incompliment, i si d'alguna manera se'ls va a donar solució.

I en això ja acabe.
Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé, acabarà la compareixença la vicepresidenta.
I per a contestar, en aquest cas, sí que té una limitació de 3 minuts.

La senyora vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyora presidenta.

No se preocupe, senyora Criado, no és que jo la ignore.
El que passa és que jo no he entés les seues preguntes.
Vosté ha dit si vaig a derogar una llei que va contra la biologia, i jo no sé… Vull dir, que vostés que són un grup d'ordre segur que saben com se referència una llei, que és amb el número de la llei, la barra, l'any i el nom de la llei.

Aleshores, si vosté me pregunta identificant el que vol dir, perquè jo no sé que ninguna llei vaja en contra de la biologia, perquè a més això és prou impossible, anar en contra de la biologia de les coses, doncs quan jo l'entenga, jo li contestaré.

No tinc ninguna voluntat d'ignorar-la per a res.
En tot cas, jo crec que vosté més que preguntes ha fet una sèrie d'opinions que estan ahí, doncs bé, i que jo tampoc vaig a entrar, perquè no tenen un interés com per a opinar sobre elles.

Sí que interessa més el que planteja el senyor Salmerón, no només ací en les compareixences, sinó també en la seua activitat de control del govern, a través de les preguntes.

El tema de les desgravacions.
Jo vaig a aprofitar açò que vosté m'ha dit ací i vaig a fer-los una proposta, com vaig fer l'any passat, perquè com ja saben que m'agrada embolicar-los, jo els convide que al projecte de llei de mesures, on açò no està contemplat, vostés facen una esmena unànime dels cinc grups que estan en el Pacte valencià contra la violència de gènere i masclista, quan s'articulen estes desgravacions.

M'encantaria, i comptaran amb el meu vot entusiasta i a tot el que jo puga arreplegar.
M'encantaria que vostés feren una proposta unànime d'eixes desgravacions que contempla el pacte dintre de la llei de mesures, que no estan, ja li ho dic jo que no estan.

Vosté plantejava els premis del tema dels punts violeta.
Se donen el 20 de novembre.
És de veres que al final he anat un poc ràpid i igual s'ha passat.
El 20 de novembre que és el que començarem la campanya del 25 de novembre, donarem estos premis.

I ahí també tindrem els criteris d'avaluació.
Estaria també lleig que jo, que no els sé, perquè estan en avaluació tècnica, m'avançara jo a una cosa que ha de dir el jurat, val?

L'app no sabem en este moment… Jo no li sé contestar en este moment quantes xiques(inintel·ligible) … ni tan sols sé si l'app això ho discrimina.
En qualsevol cas, eixa informació la tindrem.

Les càtedres.
Les càtedres s'acaben d'aprovar.
Aleshores, cada universitat, són en cinc universitats, la férem en un Consell, justet en el Consell que jo no estava, estava en la Xina.
S'aprovaren les quatre càtedres de quatre universitats, i l'última, que crec que era la d'Alacant, s'aprovà este divendres passat.

I cada s'ha enfocat a una qüestió.
És a dir, no és només en general perspectiva de gènere, sinó cada una està enfocada a una qüestió concreta.
Eixes càtedres s'han aprovat, com dic, ara esta setmana, no tenim encara resultats, perquè acaben de passar pel Consell.

Però la idea és que cada universitat estudie un àmbit diferent, que això també un poc se parlà en el pacte contra la violència de gènere i masclista… Ja sé que ha acabat, però… Perquè se puga avaluar i traslladar al pacte les qüestions.

El tema de dona rural, estem tractant-lo en els dos punts, els quatre punts que tenim, dos en Castelló, un en València i un en Alacant, Segorbe, Sant Mateu, Yátova, Elda, per a donar abast a estos municipis i estes situacions de ruralitat, que són específiques.

El tema de les famílies.
Les famílies que se fan càrrec dels xiquets, si són família extensa, tenen les prestacions d'ajuda a la criança, de suport a la criança, que saben vostés que per a família extensa en 2015 estaven en 135 euros, i ara estan en 450 euros per xiquet al mes.

El suport psicològic, el suport a la tramitació.
Els centres 24 hores cobrixen tot això.
No només per a la víctima, com és la dona, en este cas si està assassinada.
Víctimes directes també són els fills, el tractament d'eixos xiquets i del seu entorn centre 24 hores.
Per a això estan.

I tenen lletrades que ajuden a tot el que és la paperassa i a tramitar les indemnitzacions, perquè eixos xiquets tenen dret a les indemnitzacions de 75.
000 euros per assassinat de la seua mare, cada un dels xiquets, si són dos, o tres, o quatre, els que siguen.

M'ha preguntat si hem donat cobertura a tot en la vivenda.
En risc, sí, en emancipació, no, val?
En risc hem donat cobertura a tota la demanda, en emancipació, encara no.
Encara que hem pujat molt, encara necessitem millorar.

I ja saben vostés que jo, les coses com són.
Si en 2020 anem a augmentar el pressupost, en principi estem a l'espera també que el pròxim futur govern d'Espanya ens diga quines són les quanties del pacte d'estat, que en este moment no ho sabem.

Però el marge de creixement va per ahí, perquè realment hem crescut molt en estos últims anys i saben vostés que encarem en este moment un pressupost molt contingut.

Aleshores, el marge de creixement anirà pel que vinga en el pacte d'estat, si eixe pacte d'estat puja, que jo crec que hauria de pujar.
Però anem a absorbir tota la pujada d'estos anys, anem a seguir implementant estos programes.

I jo crec que he intentat contestar a tot.
Les qüestions puntuals que queden, a més ací darrere està part del meu equip, passen les qüestions que els queden i no cal ni que facen la pregunta.

Moltíssimes gràcies i sobretot gràcies per la complicitat, l'harmonia i la lluita unida contra la violència de gènere i masclista de tots els grups democràtics d'esta cambra.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, vicepresidenta.

Senyoria, amb aquesta compareixença, acabem la comissió d'avui.
Però jo els convide a quedar-se cinc minuts per a establir la data i l'ordre del dia de la pròxima comissió.

S'alça la sessió.

(S'alça la sessió a les 18 hores i 28 minuts)