Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 31 de març de 2004.
Comença la sessió a les 10 hores i 45 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 22.
Primera reunió.**

 

 

***Jurament o promesa de la diputada il·lustre senyora Carolina Salvador Moliner i del diputat l'il·lustre senyor Manuel Miguel Bustamante Bautista***

 

 

**El senyor president:**

 

S'obri la sessió.

Bon dia.

Il·lustres diputades, il·lustres diputats.

D'acord amb l'article 63 del Reglament de les Corts Valencianes es proposa l'alteració de l'ordre del dia amb la inclusió d'un nou punt referent al jurament o promesa de dos nous diputats.
(Pausa) ¿Hay algún problema con la alteración del orden del día?
(Pausa) Por asentimiento se altera el orden del día y se procede al juramento o promesa de los señores diputados.

Il·lustre senyora diputada: jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec.
.
.
(remors) de diputada acatareu la Constitució i l'Estatut d'Autonomia sense engany i guardareu fidelitat a la Generalitat Valenciana, senyora Carolina Salvador Moliner?

 

**La senyora Salvador Moliner:**

 

Sí juro.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies.

Ilustre diputado: ¿juráis o prometéis que en tanto como tengáis el cargo de diputado acataréis la Constitución y el Estatuto de Autonomía sin engaño y guardaréis fidelidad a la Generalitat Valenciana, señor don Manuel Miguel Busta-mante Bautista?

 

**El senyor Bustamante Bautista:**

Sí juro.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias.

Si hacen el favor, señor diputado y señora diputada, pueden pasar un momento por aquí para recibir la insignia.

*(El senyor president procedix a col·locar la insígnia de les Corts Valencianes al senyor diputat i a la senyora diputada)*

 

Enhorabuena, señores diputados, nuevos señores diputados, y bienvenidos a este Parlamento.
(Aplaudiments)

 

 

 

 

***Debat de totalitat del Projecte de llei de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de patrimoni cultural valencià (RE número 4.
166, BOCV número 25).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 9.
425, BOCV número 33)***

 

 

**El senyor president:**

 

A continuación, procedemos al comienzo del enunciado como punto siguiente del orden del día, que es: debat de totalitat del projecte de llei de modificació de la Llei 4/1998, de 11 de juny, de patrimoni cultural valencià, registro de entrada número 4.
166, Boletín Oficial de las Cortes Valencianas número 25.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista, registro de entrada número 9.
425, Boletín Oficial de las Cortes Valencianas número 33.

Té la paraula per a la presentació del projecte de llei del Consell, el senyor conseller, el molt honorable senyor conseller don Esteban González Pons.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Esport:**

 

Senyores diputades, senyors diputats, senyories.

Comparec hui davant els membres d'esta cambra per a presentar el Projecte de llei de modificació de la llei de patrimoni cultural valencià.

Fa cinc anys que l'actual president de la Generalitat va impulsar, com a conseller de Cultura i Educació, una llei clau que ha servit per a desenrotllar la consciència de defensa i protecció del patrimoni entre el poble valencià.

L'eficàcia d'esta norma no s'ha limitat a l'àmbit de la catalogació, la recuperació, la conservació i la projecció del patrimoni cultural valencià.
La seua incidència ha anat molt més enllà.
La llei aprovada al juliol de 1998 en el Reial Monestir de la Valldigna, ha creat un clima col·lectiu de conscienciació cap al nostre patrimoni que no existia com a tal abans de la seua aprovació.

Senyories, la raó de ser, la composició, l'evolució o ac-tualització i el destí de les normes jurídiques té un únic nord, que és i serà sempre el mateix: la societat a la qual servix.

I en eixe sentit, senyories, el projecte de llei que hui tinc l'honor de presentar a la cambra és el necessari correlat legal al grau de sensibilització i conscienciació actual que existix cap al nostre patrimoni en el conjunt de la societat valenciana.
Legislació i contextos econòmics no poden ser tractats com a compartiments estancs, perquè la fossilització legislativa és un dels pitjors mals que poden afectar a l'entramat jurídic d'un estat de dret.

D'altra banda, estos cinc anys transcorreguts han demostrat que alguns dels preceptes inclosos en la llei de patrimoni cultural valencià poden actualitzar-se.
Atés que bona part del seu desplegament reglamentari encara està pendent, urgix escometre esta posada al dia abans que les xicotetes disfuncions detectades en la praxi de la norma s'incorporen al reglament.

En coherència amb allò que s'ha exposat fins ara, el projecte de llei impulsat pel Consell ajusta i adequa en allò essencial l'anterior norma a les necessitats d'una societat com la valenciana, que ha crescut i madurat en el seu compromís pel patrimoni que l'identifica.

Este ajust normatiu a la nova realitat complix amb quatre grans propòsits: primer, incrementar la protecció dels béns patrimonials immaterials, segon, incorporar la protecció del patrimoni informàtic valencià; tercer, posada en valor dels béns d'interés cultural i, quart, instar el Consell a crear fundacions vinculades a la Generalitat i destinades a materialitzar els preceptes de la llei de patrimoni cultural valencià.

El primer propòsit del projecte, com he dit, és reforçar el grau de protecció del qual disfruten en l'actualitat aquells elements que formen part del patrimoni cultural immaterial.
Este apartat de l'actualització no ve a cobrir un buit deixat pel text de 1998 perquè en l'anterior norma figurava la referència expressa a esta vessant patrimonial, si bé és cert que va aparèixer lligada a aquelles manifestacions directament vinculades al llegat tecnològic.

Este projecte de llei, en la seua voluntat d'enriquir i actualitzar l'anterior text, fou un pas més enllà en incloure en el seu articulat referències a les expressions dels trets d'identitat valencià en el seu component musical, artístic, gastronòmic o d'oci, i de manera especial aquells que han arribat als nostres dies per mitjà de la tradició oral, una tradició que, en el cas de la nostra comunitat, incrementa la seua riquesa i projecció pel fet de sustentar-se en les dos llengües seculars d'este poble.

La declaració del Misteri d'Elx com a patrimoni oral i immaterial de la humanitat al maig de 2001 va suposar un reconeixement internacional a les polítiques de protecció patrimonial impulsades per la Generalitat en este àmbit.

Este aval, no obstant això, no va ser un passaport cap a l'autocomplaença dels anteriors governs del Partit Popular, ni ho és per a este.
La designació del Misteri com a patrimoni de la humanitat eleva les obligacions que els valencians tenim amb esta i altres manifestacions culturals de caràcter immaterial, eleva el llistó del nostre patrimoni i eleva el llistó de la nostra responsabilitat.
Des d'esta perspectiva, el present projecte de modificació de la llei no fa una altra cosa que reforçar la preservació i defensa d'este àmbit d'actuació.

Senyories, este projecte de llei que hui presente davant de tots vostés és el marc jurídic que necessita un patrimoni viu, un patrimoni que no pot quedar-se reduït a un conjunt de pedres inertes i cobertes de pols i d'oblit.

El patrimoni cultural valencià és el patrimoni d'una societat en constant evolució, una societat dinàmica que trasllada el seu dinamisme als mitjans que materialitzen les seues expressions culturals.

Per això, una actualització com esta també contempla la incorporació dels desenrotllaments informàtics a les nostres polítiques de protecció patrimonial.
No obliden, senyories, que bona part del patrimoni que llegarem a les futures generacions s'està construint ja i s'està escrivint per mitjà de les noves tecnologies de la informació i la comunicació.

En estos moments, en tota Europa es viu un intens debat sobre si el software pot ser patentable o ha de pertànyer al conjunt de la humanitat.
Considerar el software com un bé cultural susceptible de ser protegit és adoptar la posició més progressista i avançada cap a este debat.

Espere que així ho entenguen les seues senyories i que mirant més enllà de la nostra comunitat, siguen conscients de l'avanç que donem amb esta llei dins de la polèmica oberta arreu de tot el món al voltant de la propietat dels suports on es guarda la cultura.

D'ací a uns anys la revolució tecnològica a què estem assistint en l'actualitat s'estudiarà en els col·legis com a part d'un procés històric.
La incorporació de la figura dels desenrotllaments tecnològics que protagonitzen eixa revolució garantix que les futures generacions coneixeran com es va gestar este salt tecnològic i humà a la Comunitat Valenciana.

El primer buscador d'Internet en espanyol i la primera pàgina web que va existir a Espanya es van realitzar des de la Universitat Jaume I de Castelló, i hui per hui pràcticament no queda rastre de cap de les dos creacions.
Si no ho conservem, estem perdent probablement una de les bases sobre les quals es va a assentar la nostra cultura en el futur.

Hui tot succeix en Internet i en suport electrònic.
No considerar com a patrimoni cultural els desenrotllaments d'internet i electrònics és el mateix que no haver entés al segle XV que la impremta formava part de la cultura.
Esta incorporació és la gran aposta d'este projecte d'actualització, perquè la seua presència és inèdita en la legislació comparada.
Encara és inèdita.

D'altra banda, les peculiars característiques dels avanços tecnològics realitzats en suport virtual exigix que la seua regulació específica siga semblant a la concedida al patrimoni immaterial.

En qualsevol cas, el grau de protecció que exigix una creació informàtica, com per exemple puga ser una pàgina web, que és en constant procés d'actualització, no se sembla al que requerix un conjunt arquitectònic com l'església de la Sang de Llíria, que gràcies a l'esforç de la Generalitat relluïx com mai ho havia fet abans.

No obstant això, el caràcter tangible d'estes produccions sí que enllaça perfectament amb el marc de salvaguarda que s'aplica als elements propis del patrimoni etnològic.
Així ho arreplega esta llei, dotant de substantivitat una nova categoria de protecció com a singularitat de la legislació valenciana en matèria patrimonial respecte de la resta de comunitats autònomes, com he dit anteriorment.

Senyories, este projecte de llei està elaborat per a reforçar la protecció, conservació i recuperació del nostre patrimoni cultural.
Totes i cada una de les actualitzacions introduïdes responen a una única aposta: més protecció, conservació i recuperació per al nostre patrimoni.

En els últims anys s'ha incrementat el nombre d'elements significatius amb el màxim nivell de protecció patrimonial i, paral·lelament, el grau de conscienciació que ha desenrotllat la ciutadania.

Per això, es fa necessari acompanyar estes dos circumstàncies amb un augment dels esforços destinat a millorar la posada en valor dels béns d'interés cultural i també, amb tots els matisos que calguen, la resta de béns protegits.

Senyories, no hi ha un sols punt en esta actualització que no signifique més protecció, ni un sols punt significa reduir el compromís de conservació del nostre patrimoni cultural que té la Generalitat Valenciana.
Ans al contrari: si algun efecte té esta actualització és la d'aportar més protecció, més conservació i més recuperació.

Estos són els dos eixos que informen de forma transversal el cos de tot l'articulat d'este projecte de llei, en el qual a més s'ha incorporat una nova i més àmplia referència a les sancions derivades de qualsevol agressió als béns de l'inventari patrimonial.

A l'empar de la llei de 1998, el grau de garantia i protecció que disfruten els conjunts històrics és amplíssim, un dels més amplis del dret espanyol.
No obstant això, ni eixe patrimoni ni en els que tenim competències en matèria legislativa podem viure d'esquena a la realitat social.
No em cansaré de repetir-ho, senyories.
La Generalitat Valenciana aposta per un patrimoni cultural viu, amb vida.
En estos moments la realitat és que molts dels nostres municipis no aposten per figures protectores estipulades per temor que estes garanties es deriven en una situació de bloqueig socioeconòmic de les zones o enclavaments afectats.

Senyories, el nostre patrimoni cultural ha de ser un actiu.
L'equilibri entre la conservació i el desenrotllament és una prioritat per a este govern.
I esta reforma, que situarà a la Comunitat Valenciana al capdavant de la resta pel que fa a protecció patrimonial garantida per llei, és l'instrument que plantegem per a materialitzar eixa prioritat i eixa compatibilitat.
Apostem per millorar les relacions dels entorns territorials o urbans o aquelles que eviten uns sòls degradants per als conjunts protegits i totes, totes les actuacions que redunden en benefici de l'interés general de la ciutadania.
I són únicament estes i no altres, senyories, les situacions que contempla este projecte a l'hora d'establir l'excepcionalitat per a poder modificar el Pla especial de protecció d'un conjunt patrimonial.

Vaig a demanar-los coherència, senyories.
El projecte de llei que presente a la Cambra, en l'article que més controvèrsia desperta entre alguns parlamentaris, diu el següent: "No obstante lo dispuesto en los apartados anteriores, con carácter excepcional el Consell de la Generalitat podrá autorizar, oídos al menos dos de los organismos a que se refiere el artículo 7 de esta ley, que los planes especiales de protección de los conjuntos históricos prevean modificaciones de la estructura urbana y arquitectónica en el caso de que se produzca una mejora de su relación con el entorno territorial o urbano, o se eviten los usos degradantes para el propio conjunto, o se trate de actuaciones de interés general para el municipio o de proyectos singulares relevantes".
Més o menys el mateix que diu la llei estatal que va impulsar el govern socialista en la dècada dels 80, que diu: "Excepcio-nalmente, el Plan de protección de un conjunto histórico podrá permitir remodelaciones urbanas, pero sólo en el caso de que impliquen una mejora de sus relaciones con el entorno territorial urbano o eviten usos degradantes para el propio conjunto".

I en qualsevol cas, el nostre projecte de llei és molt més garantista que la llei promoguda pel govern socialista d'Andalusia, que diu en el seu article 37: 

1.
"La demolición de edificios incluidos en conjuntos históricos declarados bien de interés cultural, con arreglo a la ley o inscritos en el catálogo del Patrimonio Histórico Andaluz, pero que no hayan sido objeto de declaración o catalogación individual ni formen parte del entorno de otros bienes inmuebles, exigirá informe favorable de la Consejería de Cultura y Medio Ambiente.

2.
No será necesaria la evaluación de informes de órganos consultivos en caso de demolición".

Jo ja sé que s'ha inaugurat un temps en el qual és possible dir una cosa en una comunitat autònoma i la contrària en altra.
Però és d'estes Corts jo espere eixe mínim de coherència, i m'entristiria molt vore que determinades forces polítiques presents a la Cambra diguen una cosa ací i una altra cosa quan es tracta d'una legislació feta a Madrid o a Andalusia.

Estes modificacions que hui presentem, que són puntuals i excepcionals, suposen un marc de garanties molt fort.
I no sols permetran ampliar el nombre de béns que disfruten de protecció especial, seran, a més, una garantia per a agilitar la revitalització dels conjunts i millorar la seua posada en valor.
Una garantia que es vorà ampliada amb la modificació d'aspectes procedimentals que en algun moment puguen minvar l'agilitat administrativa que exigix este àmbit d'actuació i de manera molt especial incidint en el caràcter preventiu que han de tindre les mesures contràries a la conservació del patrimoni cultural.
D'esta manera, l'emissió de l'informe tècnic de la Conselleria de Cultura, Educació i Esports sobre els plans urbanístics es realitzarà en la fase immediatament anterior a la seua aprovació provisional i no en la inicial, com ocorria fins ara, la qual cosa suposa aportar una protecció afegida als elements patrimonials durant tot el temps que dure el procés.

En la mateixa línia d'incrementar la protecció i la conservació del patrimoni es facilita i agilita la reincoació d'un expedient en el mateix moment que caduca l'expedient obert per entitats consultives, ampliant la possibilitat que fins ara quedava en mans del propietari.

El quart i últim aspecte, sobre el qual pivota esta reforma, insta el Govern a crear o modificar les fundacions que tenen la seua raó de ser en la promoció i posada en valor del patrimoni cultural valencià.
La fundació La Llum de les Imatges, la fundació Jaume II, El Just i la fundació Renaixença seran reforçades com a instruments de col·laboració amb la societat volcats amb tots els mitjans en la promoció i recuperació del patrimoni moble històric i material, respectivament.

Fins ací, senyories, l'explicació de les quatre línies directrius que informen este projecte de llei.
Una actualització, senyores diputades, senyors diputats, que convertirà la Llei valenciana de patrimoni cultural en la norma que major i més definida protecció atorga al patrimoni de quantes es troben en vigor en la resta de l'Estat espanyol.
És la llei de l'equilibri.
És la norma que comptabilitza la conservació del nostre patrimoni amb el desenrotllament econòmic i social d'esta terra, una llei que enllaça el passat amb el futur possible, un desenrotllament que, a l'abric d'esta norma, serà tant més legítim quan més respectuós siga amb l'entorn artístic i històric.

Sé que no cal que insistisca en això, però no voldria abandonar esta trona sense destacar el fet que ens trobem davant de l'actualització d'una llei que ja ha donat excel·lents resultats, ni es rectifica ni es corregix, s'actualitza perquè els fruits aconseguits siguen encara més visibles.
És tracta, per tant, d'un plus de garantia perquè la norma del 98 continue sent, cinc anys després i de cara al futur, tan fructífera com fins el dia de hui.
Tenim un instrument legislatiu els resultats dels quals són incontestables.
Tenim l'experiència de cinc anys que avala la seua aplicació.
Tenim, senyories, l'oportunitat i el deure de portar tot el que estiga a les nostres mans perquè el seu desenrotllament efectiu siga sinònim de més conservació i més protecció per al patrimoni cultural valencià.

Repetixc, senyor president, senyories, esta actuació només té un únic objectiu: més conservació, més protecció, més recuperació per al patrimoni cultural i artístic que definix el poble valencià.
El futur enllaçat al passat del poble valencià és l'aposta del Consell.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Té la paraula per a la defensa de l'esmena a la totalitat, en representación del Grupo Socialista, la diputada señora doña Isabel Escudero.

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor conseller, les decisions dels governants tenen l'obligació de justificar-se, si més no, en els sistemes democràtics.
I tot i la seua explicació, que intentava d'alguna forma mostrar-nos les intencions de la modificació d'esta llei o del projecte, per descomptat jo continue preguntant-me per què han dut vostés a aquesta cambra el projecte de llei de modificació.
Per què l'han dut?
Què pot haver motivat que una llei tan procliu a l'acció de les conjuntures haja envellit tan ràpidament?
Quan nosaltres en setembre vam conéixer les seues intencions ja ens van assaltar alguns dubtes i algunes inquietuds.
Es van oblidar alguna cosa en la redacció anterior i per això volen modificar-la?
Pot ser que esta llei s'estiga desgastant per l'excés d'ús que vostés li han donat?
O han sorgit nous afers en el món del patrimoni cultural que a la millor nosaltres desconeixem i no crec?

Però, mire, jo per això de "los nuevos tiempos", que abans vosté comentava, que jo també vull comentar, intentaré evitar els prejudicis i pensar que en aquesta modificació vosté no té cap intenció malèvola i que d'alguna forma no hi ha cap interés ocult, almenys a l'inici.

Miren, vostés diuen en el pròleg: "Després de cinc anys és objectiu d'aquesta norma procedir a l'actualització d'un text que ha demostrat una gran eficàcia en la catalogació, conservació i difusió del ric patrimoni valencià".
És textual.
I ho diuen vostés, després de cinc anys, amb la mateixa càrrega retòrica que si estiguérem parlant de 50 o de 500.
És el mateix.
Des de quan, senyor conseller, un terme de cinc anys és argument per a justificar l'actualització d'una llei d'esta natura, que vosté ho ha dit tres vegades allò dels cinc anys ?
Perquè si eixa llei fóra producte de la gestió socialista podrien haver entrebancs, però esta llei la van dur vostés ací.
I jo no crec que fóra producte de la precipitació parlamentària i que per això vostés ara la vulguen canviar.

Però, el que ve a continuació sense dubte tampoc té preu.
I cite textualment: "Una norma eficaç".
Aleshores, senyor conseller, per què volen modificar vostés una llei eficaç?
És que l'eficàcia de la llei és un impediment, és un defecte?
I en este punt, sense dubte, vull manifestar la meua sorpresa.
Com saben vostés que s'ha mostrat eficaç la llei si no l'han gastada?
Com saben vostés que s'ha mostrat eficaç si no l'han treta del calaix?
En estos anys, en sis anys no l'han treta del calaix.
Si no l'han contrastada amb tota la societat civil i amb tot el món cultural!
No l'han contrastada!
Per què no es porten ací el desenvolupament normatiu?
Què n'han fet en estos anys de la llei?
Per què no ens indiquen en els pressupostos d'aquestos anys la repercussió econòmica d'una llei, l'aplicació de la qual vosté sap tot el que implica a nivell de transferència, de despesa d'inversió?
S'atreviria vosté a una lectura de l'articulat en el que s'indicara les actuacions concretes i reals que ha portat a terme el seu departament i que impliquen els mandats d'esta llei?

A nosaltres ens dóna la impressió que el preàmbul comença malament, però continuaré sense prejutjar.
I per apuntalar la nostra lectura i conformar criteri hem estudiat amb deteniment eixos quatre eixos dels quals vosté ha parlat i que jo també vaig a fer-ho.
Fonamentalment, volíem deduir quins eren els esdeveniments tan greus que a vosté li feien entrar este projecte de modificació per la via d'urgència, que bo, que és evident que moltes voltes està bé perquè accelera els processos, però moltes, com evita el debat en la societat, evidentment, això sempre és roín.
Eixos quatre eixos són els següents -en la seua línia, senyor conseller-:

Reforçar la protecció del patrimoni immaterial.
Eixe és el primer.
Com la llei vigent feia referència al patrimoni etnològic, com ara les creacions, coneixements i pràctiques de la cultura tradicional valenciana, vostés han considerat urgent recordar-nos a tots que eixos conceptes clars i inequívocs també han d'incloure manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques o d'oci.
Jo no sé si vostés pensen, tal vegada duts pel seu diletantisme, que una epidèmia d'analfabetisme, doncs, s'ha encomanat a tota la societat valenciana, a totes les autoritats, a tota la gent que es dedique a la defensa del patrimoni, quan consideren que és urgent posar exemples perquè nosaltres entenguem exactament el concepte de patrimoni etnològic.
Però, encara que fóra així, eixa funció de fer pedagogia no és la de la llei, almenys ara.

Jo crec que deixant eixe punt com estava, senyor conseller, cap bé, ni cultural ni material, haguera quedat desprotegit.

El segon punt, posar en valor els béns d'interés cultural.
Posar en valor.
Mira per a on!
Posar en valor.
.
.
Però, si eixe és l'objectiu de la llei que vostés volen modificar!
Mire, no és una reforma que emfatitze amb més adjectius la posada en valor la que d'alguna forma aconseguirà els efectes, mentre vostés continuen dotant Patrimoni de 300 o 400 milions de pessetes.
El patrimoni, si vostés l'injecten diners, injecten recursos tècnics i humans, aleshores a la millor el poden posar en valor.
Però, amb eixos recursos que ofenen al patrimoni només tenen per a dos embastades i tres apuntalaments.

Per tant, em resulta greu que vosté parle de posada en valor sabent exactament el que vosté fa en els pressupostos de Patrimoni.

El tercer eix, que és la protecció del patrimoni informàtic, que ja estava en la llei, no haguera calgut modificar-la per això.
Va ser una esmena, a més, com la senyora Nácher deu recordar, del Partit Socialista.
Ja estava allò del patrimoni informàtic.
Però jo no he tingut dubte que, per descomptat, el seu entusiasme per la informàtica, que crec que també forma part de les aficions, podríem dir, personals de tots els consellers, els ha fet incloure, segons la nostra visió, d'una manera excèntrica este punt.

Vostés volen que la llei incorpore les realitzacions intel·lectuals que constituïsquen aplicacions singulars de les tecnologies de la informació, que constituïsquen mites de l'evolució tecnològica.
Me vol dir vosté, senyor conseller, que la Llei de patrimoni cultural catalogarà i tutelarà, per exemple, el descobriment d'eixos tres valencians ­vosté ho coneixerà­ que permet la transmissió de la informació d'un giga per segon i que va molt més de pressa, mil vegades, que l'Adsl famós?
Vol dir això que exposarà també les fotos dels autors, a banda de les web que ja mos ha dit?
O potser considerarà bé cultural la versió del valencià de la Racv?

Mire, jo no sé si ha avaluat vosté les conseqüències d'eixa definició.
Allò de la UJI, vol que li diga, allò de la pàgina web?
Ara després, ara després li ho diré.
A mi em dóna la impressió que vostés estan confonent la Llei de patrimoni amb la Llei de propietat intel·lectual, que estan en un fangar del qual estic segura que sabré com ixen perfectament.

Però en el quart eix de la modificació, senyor conseller, ahí, el que haja fet la llei s'ha superat.
Perquè el Consell modifica amb caràcter d'urgència una llei per a instar el Consell a reformar els estatuts de dos fundacions i la creació d'una tercera.
Se té la potestat, el Consell la té, de crear i modificar les fundacions.
Vol dir-me que totes les mils de fundacions que tenen han nascut contra natura?
Doncs, mire, jo crec que això és una renúncia, una renúncia de l'executiu de les seues competències, amb la qual cosa espere que no s'estiga amagant alguna operació per traslladar la gestió de patrimoni a òrgans que siguen més dòcils, perquè vosté no se sobresalte.
Mire, jo no sé perquè mos fan perdre el temps a tots, a tots, a vostés, a Esquerra Unida i a nosaltres, perquè ni els canvis responen a una reflexió seriosa i matisada, ni són necessaris, ni són urgents i, per descomptat, no són justificables.

Naturalment, senyor conseller, vam començar a llegir la lletra menuda, xicoteta, per si de cas qui havia redactat el preàmbul i el de la llei no se coneixien i, a la millor, no havien ficat el mateix en l'articulat.
I vam arribar a l'importat article 39, que en la llei vigent i en la modificada es dedica als plans especials per a la protecció d'immobles i conjunts històrics, i al que vosté s'ha referit.

En la segona part d'este article, la part que es destina a instruir sobre els criteris de protecció, "de protecció", dels conjunts històrics apareix, sorprenentment, un nou incís, el i); en l'anterior n'hi havien huit, que donaven pautes, que donaven criteris per a conformar amb molt de rigor la protecció.
I vostés han promogut un nou afegit.
Mire, no se poden sumar peres i pomes, mos dien de menuts.
Jo crec que quan se subdividix un concepte general perquè siga més comprensible en parts, eixes parts han de ser d'alguna forma homogènies en el tot.

I ahí, ahí, en eixa introducció que vostés fan, amb eixe afegit, d'alguna forma el que implica és la destrucció com a forma de protecció.
Eixe és el seu tapat, eixe és l'amagat, segons nosaltres, evidentment.
Perquè després de fulls de mesures, de procediments, de sancions, de definicions, de subconceptes, de sobte, allí amagadet, vostés col·loquen un senzill paràgraf que deixa sense efecte, que anul·la, que transforma en paper mullat tot allò que esta llei destina a la conservació i a la protecció d'immobles i conjunts històrics.
Com a mesura de protecció autoritzen la modificació de l'estructura urbana i arquitectònica per a millorar la seua relació amb l'entorn, evitar usos degradants o per l'interés general del municipi o de projectes singulars.
És a dir, introduïxen com a criteri de protecció l'excepció, amb la qual cosa s'anul·la de facto l'eficàcia i els objectius d'aquesta llei.

Quina casualitat, senyor conseller, que este punt es referisca al patrimoni immoble i no al gastronòmic, que pareix que els fa tant gràcia.
El mateix Consell Jurídic els ha advertit de la incongruència formal d'este article, però vostés, cas omís.
Han creat vostés una porta al darrere, tan ampla, tan ampla per a circular des de l'aparent legalitat, per a evitar esta llei, que li podem assegurar que si s'aprova esta modificació els nostres monuments i centres històrics podran ser arrasats a poc que un constructor o un especulador li moleste en els seus plans urbanitzadors.
Per a això només hauran d'apel·lar a l'interés general.

Què me vol dir amb això que un projecte singular serà suficient per a demolir un centre històric?
Mire, vol dir això que podem ficar el nou estadi del València en el barri del Carme?
O una gasolinera en el Fadrí, en Castelló?
O un heliport al castell de Morella?
Qualsevol d'estes boutade que estic dient seria suficient si vostés aproven la modificació que han dut ací, avui a la cambra.

Este article, senyor conseller, li ho diré no més alt, que no puc, però sí molt claret: és l'atemptat més gran contra el patrimoni cultural valencià que pot perpetrar-se, perquè no només en facilita la destrucció sinó que, a més, oferix una redempció moral, una coartada legal perquè els autors no hagen d'esforçar-se molt a justificar els atemptats que facen en la declaració de projecte singular o d'interés general.

Mire, jo comprenc, comprenc que la dreta valenciana entén que la majoria parlamentària i l'exercici del poder impliquen la propietat privada sobre els béns públics, fins i tot aquells que mos han llegat perquè els disfrutem i perquè després els lleguem.
I eixe sentit de la propietat privada que vostés tenen sobre el que és públic, per descomptat, dóna coherència a aquesta modificació però, per descomptat, també delimita sobremanera quin és el seu ideari.

La pressa, senyor conseller, els ha fet cometre errades, que segurament una redacció més pausada els haguera evitat.
Pressa, perquè els seus compromisos amb el contuberni de la rajola, no devia intoxicar-se pels recursos que tenien plantejats en els tribunals.
Però els tribunals estan parlant, estan interpretant la llei, i els estan dient que la protecció del patrimoni històric preval sobre l'elecció capritxosa d'un lloc per a edificar ­cas Benacantil­, i raonen també els tribunals, amb molt de sentit comú, que si vostés arrasen un BIC, de poc servirà que després se fiquen a parlar dels Peri, o d'avingudes o de plans urbanístics, com és el cas del Cabanyal.

Han rebut pals judicials en una setmana, però això tampoc els inquieta, ja ho he comprés: "Si la ley me molesta, la cambio", perquè són molts els milers de milions que mou determinat sector com perquè una calçada romana, un barri històric o una església romànica s'interposen en el seu camí.

Senyor conseller, bastaria pensar en la gent que ve darrere, en els nostres descendents per a sol·licitar la devolució al Consell d'este projecte de llei, i això anem a fer.
I ho anem a fer, primer, perquè les raons que vosté ha exposat ací com a motius, no són necessàries, unes, i mos pareixen absurdes, les altres.
I, en tot cas, queden subsumides en la llei vigent la qual ­vosté ho ha dit­ el que necessita és que la desenvolupen normativament.
No cal que la modifique, desenvolupe-la.
Segon, perquè introduïx una clàusula d'excepció que deixa sense efecte tota l'acció protectora sobre immobles, quan eixe és l'objecte bàsic de la llei.
Tercer, perquè es pretén adaptar una llei a uns interessos concrets, particulars, contra l'objectiu universal que ha d'impulsar les iniciatives legislatives.
Quart, perquè és fals que l'aplicació de la llei no comporte increment en la despesa per a la hisenda pública, com informa el seu director general.
I, cinqué, perquè suprimix les garanties que el marc legal ha de proporcionar al permetre l'arbitrarietat de l'executiu en les seues resolucions de desprotecció del patrimoni.

Mire, davant d'esta renúncia a les seues obligacions, jo li suggerisc que transforme la seua conselleria en una àrea que depenga de la de Territori i Habitatge, i aixina aniria tot més de pressa.
Mentrestant, en compte de ficar.
.
.
(aplaudiments des d'un sector de la cambra) l'incís, podria vosté haver inclòs un nou capítol en un article d'inici que diguera: "De la inobservança d'esta llei", que és el que fan.

Jo ja done per assentat, i no tinc temps, que vostés açò no ho van a acceptar, evidentment.
Però jo crec que vosté està a temps de reflexionar, un poc, d'explicar-li al seu grup què és el que està passant i, sobretot, de tindre en compte què és el que la societat civil, no nosaltres com a oposició, la societat civil li està demanant a crits, una societat civil compromesa amb els temes de patrimoni, d'avantguarda, com són totes les plataformes de Salvem, que això li estan demanant, no que modifique la llei, senyor conseller, no que introduïsca esta modificació.
Perquè si ho fa, si vosté fa açò.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Escudero.
.
.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Bé, doncs, no res.
Si ho fa, la història a vosté no l'absoldrà.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Escudero.

Tiene la palabra, para ejercer el turno en contra, la señora diputada doña Carmina Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyor president.

Com bé s'ha dit, la llei que hui entra en debat a la totalitat, encara que quan estava escoltant creia que estàvem en una compareixença i no en un debat a la totalitat d'un projecte de llei, però, bé, igual també, per això no s'han adonat que la modificació d'esta llei actualitza una sèrie de principis que van inspirar la del 1998, i que no es modifica.

Esta modificació continua apostant clarament per la recuperació, la revitalització i la posada en valor, aixina com la protecció, la conservació, la difusió, el foment, la investigació i el creixement del patrimoni cultural valencià.
Per tant, l'aposta és més gran que la que teníem fins a estos moments.

Esta proposta de llei, que en total afecta 15 articles i una disposició transitòria, quan el total de l'actual llei és de 104 articles, millora la definició de patrimoni immaterial.
Jo recorde que en el 1998 també va haver un debat a la totalitat, que tornàrem el projecte de llei de patrimoni cultural, perquè què era això d'"immaterial"?
Què era això que ens havíem inventat els del Partit Popular que era immaterial?
Doncs bé, esta aposta tan important que es va fer en el 1998, esta aportació novedosa, que ni la Unesco en eixos moments se la plantejava, d'eixa aposta hui podem sentir-nos tots molt orgullosos, tots els valencians, perquè quan en 2000 comença a plantejar-se-la la Unesco, la Comunitat Valenciana ja va poder presentar el Misteri d'Elx, sent el primer bé de patrimoni de la humanitat immaterial espanyol.
Simplement, eixa novetat, eixa cosa que ens havíem inventat.
Doncs, bé, eixa cosa que ens havíem inventat, hui té els seus fruits, i espere que en tinga més.

Per això, amb eixos fruits, és l'ampliació del que és el terme i la definició de béns immaterials, reconeixent el patrimoni etnològic, les creacions i els coneixements i les pràctiques de la tradició valenciana, que no es lleven, però s'amplien estes a les expressions tradicionals del poble valencià, les seues manifestacions musicals, artístiques, gastronòmiques o d'oci i, especialment, aquelles que han segut objecte de la tradició oral.

També n'hi ha una incorporació nova que fins ara sols es contemplava per una via analògica, que és el desenrotllament de les noves tecnologies, amb una secció específica dins de l'inventari dels béns catalogats.
Jo ací vull fer un incís perquè, a més, en estos dies he pogut estar amb un company de vostés que va dur en el seu moment la Llei de patrimoni cultural valencià en el 1998, el senyor Huguet, i ­veu?
­ esta aportació va ser del senyor Huguet.
I recorde que en esta Llei de patrimoni cultural que va estar molt treballada per part de tots els grups parlamentaris en aquell moment ­n'érem molts més que ara­ ell va dir: "És que les noves tecnologies han de tindre una part en este patrimoni cultural".
Vam tindre molt debat, vam parlar molt del tema i, al final, vam decidir que es posara, però es va posar d'una manera generalitzada.
Jo crec que ara és el moment, l'ocasió de poder desenrotllar eixa cosa que va nàixer dins del consens i de l'esperit que esta llei duia, du, jo crec que du.

Per tant, en estos moments, la incorporació de la figura de desenrotllaments tecnològics és la gran aposta, jo crec que d'esta modificació, i que no s'ha de ridiculitzar, com han intentat ridiculitzar-la ací.
És una figura inèdita, inèdita, que no n'hi ha en ninguna legislació comparada, però jo crec que esta aposta, que ja mos va anar tan bé en el seu moment en 1998, dels béns immaterials, del reconeixement del béns immaterials, esta aposta nova, esta aposta novedosa ha d'anar endavant.
I no hem d'anar endavant sols sinó que els demane el recolzament de vostés, perquè quedar-se endarrere no ens durà a cap lloc.

Els avanços tecnològics vostés saben que tenen una problemàtica peculiar i van exigir un tractament específic molt semblant al patrimoni material, però amb algunes diferències.
I eixes diferències està bé que apareguen ja en el que és la Llei de patrimoni cultural de la Comunitat Valenciana.
També esta llei incorpora les sancions que poden causar danys als béns de l'inventari, que actualment presentava problemes quan la destrucció era parcial d'un bé moble i immoble.
Per tant, jo pense que és una ocasió també d'adaptar-la en un des problemes que es trobava a l'hora de gestionar.
I el canvi de moneda que s'ha tingut en estos anys passar, convertir les pessetes a euros, era també una ocasió que mereixia que poguérem aprofitar d'esta modificació.

I, pel que deduísc, a l'oposició l'única qüestió que li preocupa és la modificació de l'article 39.
És l'únic problema que té, perquè va orientada a facilitar el reconeixement dels conjunts BIC en pobles monumentals que hui per hui són refractaris a este tipus de declaració, perquè es condemna a la despoblació del centre històric.
I d'això hi ha milers d'exemples en esta Comunitat.
Si el BIC pot tindre ús social, no d'un heliport.
.
.
sinó d'infrastructures essencials que necessita la població, per exemple els consultoris mèdics.
En els pobles xicotets els consultoris mèdics, quedant en el centre de la ciutat població major, els posem a les afores.
Perquè no es pot un edifici catalogar BIC, no es pot donar-li un ús social, com puga ser un consultori mèdic.
Mire l'exemple tan.
.
.
És un exemple de tots els dies.
A mi em consta que vosté es passeja als pobles i que es passeja als pobles xicotets, per tant, mire en els xicotets el que passa, que tot ho tirem als afores, quedant la població més major en el conjunt històric, fent-la passar tot el poble per a anar cada volta que necessita alguna cosa.
Fins i tot els ajuntament estan traient-se als afores dels pobles, perquè no podem donar l'ús social.

Jo crec que és un moment molt adequat, en el dia a dia eixe problema existix, i eixe tema és una ocasió per a poder-lo solucionar.
I, a més, esta modificació de l'article 39, mire, senyora Escudero, es un còpia literal ­i la convide que ho llisca­ una còpia pràcticament literal de l'article 21.
2 de la Llei 16/1985, del patrimoni històric de l'Estat, de 25 de juny.
Per tant, tampoc estem fent cap barbaritat.
Jo crec que eixe punt que limitava moltíssim poder recuperar el nostre patrimoni era l'ocasió de poder-lo fer.

Quant a l'autorització.
Jo crec que donen moltes garanties les modificacions puntuals i excepcionals, si vosté les llig tranquil·lament i correctament, les modificacions dins els conjunts històrics i dels edificis declarats BIC.
La llei reforça la protecció al mateix temps que permetrà la rehabilitació i evitarà el deteriorament i el despoblament.
Per tant, és una modificació que compatibilitza la conservació i el desenrotllament econòmic i respectuós amb l'entorn, permetrà la conservació i la creació de les condicions per habilitar eixos conjunts històrics que solen ser els centres històrics dels nostres pobles i els nostres municipis.

La modificació dels aspectes procedimentals, com ara l'emissió de l'informe tècnic de la conselleria sobre els plans urbanístics en la fase immediatament anterior a la seua aprovació provisional i no en la fase inicial, deixa molt de marge als ajuntaments, deixa treball als ajuntaments, però no als ajuntaments d'un color, senyora Escudero, a tots els ajuntaments, a tots els ajuntaments.
Vosté ací té alcaldes amb molts problemes de patrimoni, que es veuen moltes voltes (inintel·ligible) pels problemes de patrimoni.
Els té i els té a la millor de companys i tot d'escó.
Per tant, pregunte'ls a ells directament si no els fa falta un poc més de marge per a poder treballar i per a poder que els centres històrics.
.
.
per a poder tindre eixe patrimoni, al mateix temps que conservar, recuperar donant-li un ús social.
Pregunte açò si és important.

Es compromet el Govern Valencià per mitjà d'esta modificació de llei, es compromet, quan no hauria ­com vosté ha dit­ de fer-ho, per a facilitar la creació de fundacions destinades a la recuperació, difusió i promoció dels béns mobles, immobles i materials i dels principals fets de la nostra història, com elements definidors del patrimoni cultural valencià.
Perquè la història havia quedat un poc relegada, és una manera d'introduir els fets històrics, que també han repercutit, encara que siguen fets i a la millor no quede d'una material plasmada, han repercutit també en la nostra forma de ser i en el nostre caràcter.

Per tant, senyories del Partit Socialista, els demane no que voten a favor d'esta modificació de llei sinó la retirada de l'esmena a la totalitat d'este projecte de llei.
Perquè, com vosté bé ha vist, les modificacions no són tal i com vosté les expressa sinó que a més moltes d'elles desenrotllen eixes idees, eixe esperit de 1998 que en molta part d'eixa Llei de patrimoni cultural valencià molta part van vostés treballar i van aportar a eixa llei.
Per tant, seria anar endarrere als seus principis, a eixos principis de 1998.
Per tant, no els demane, com bé s'ha dit, que voten a favor sinó que els demane que la retiren.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora diputada.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, si lo estima oportuno, la señora Isabel Escudero.
(Pausa)

**La senyora Escudero Pitarch:**

El president m'ha agarrat un poc fora de joc, però ací estic.

Senyora Nácher, jo m'esperava una altra cosa, perquè com vosté ha sigut directora general de Patrimoni sap del que parla, no?
Sap del que parla, sap també el que vol el Govern que diga i sap el que li toca defensar hui ací.
Tanmateix, amb poc d'entusiasme l'he vista jo.
Però allò greu no és el que vostés puguen defensar sinó el que van a fer, el greu és el que van a fer.
I, tanmateix, a mi m'ha donat la impressió que vosté insistia un poc que es podria justificar la modificació del projecte per moltes coses, i una d'elles, i també ho ha avançat abans el conseller, era per la manca de desenvolupament.
Quina perversió, eh?
Quina perversió de la modificació.
Desenvolupen, ja li ho he dit abans.

A nosaltres ens pareix que la modificació, i ara li ho diré amb unes altres paraules, la modificació o el projecte que vostés plantegen és innecessari, torne a repetir-li-ho, confús i, sobretot, senyor conseller, senyora Nácher, senyories, perillós.
Este projecte és perillós.
Però em dóna la impressió que vosté amb tot el que està caient, no estan disposats, tanmateix, a escarmentar.
Mire, quan es diuen unes coses i s'intenta ocultar la realitat s'està mentint.
I quan els responsables polítics menteixen, els ciutadans els envien a casa, no ho obliden, els ciutadans els envien a casa.
(Remors)

Volen vostés les mans lliures a mi em dóna la impressió que per a arrasar, per arrasar.
.
.

 

**El senyor president:**

Por favor, por favor, vamos a ver.
Utilicen la suspicacia, pero no entren en diálogo, por favor.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

.
.
.
per a arrasar, tanmateix, el Cabanyal, en este cas, i altres projectes històrics.
I vosté parla de pobles xicotets i que la gent major no pot anar d'un lloc a un altre i que molts alcaldes del Partit Socialista no tenen solucions per a solucionar el tema del patrimoni.
Mire, l'alcalde de Morella, per exemple, ha ficat un centre de salut en mig del poble i ha rehabilitat un església, vosté també ho sap això.
I si és tan xicotet el poble, escolte, no passa res si és tan xicotet, que es pot caminar perfectament.
Així que eixe argument no em val.

Vostés el que volen precisament és arrasar amb els projectes que els molesten.
I per això introdueixen la modificació en l'article 39, que no és igual que el del 85, no és igual.
Perquè vosté en eixe incís introdueixen el "no obstante".
I ahí entra tot, en el "no obstante".
En la Llei de 1985 ficava exactament "excepcionalmente el plan de protección de un conjunto podrá permitir remodelaciones urbanas, pero solo en caso de.
.
.
".
I al final deia: ".
.
.
en todo caso se mantendrán las alineaciones urbanas existentes".
El seu no obstant és la discrecionalitat, és la excepcionalitat, ahí està el meollo de la qüestió, l'embolcall del caramel, l'embolcall no està mal, no està mal.
Però és que el meollo és eixe, per això jo m'encabote en debatre sobre el 39, que és el meollo de la qüestió, i del qual vostés intenten escapar.
Però la societat civil no vol escapar i els vol exigir que rectifiquen.

Jo no vaig a retirar-ho, a mi m'agradaria que ho retiraren vostés, perquè dóna la impressió que actuen com un lobby, en compte de defensar els interessos dels ciutadans valencians estan actuant com un lobby i defensant uns altres interessos.
I això és molt greu.
És molt greu que els responsables de cultura, que tenen l'obligació de protegir el patrimoni, esten conspirant per a propiciar la seua destrucció, quan la legislació autonòmica, quan l'autonomia, el govern, és el més pròxim que tenim i devia de ser infinitament més proteccionista que la llei estatal.
Ací no, ací a València vostés modifiquen al País Valencià a la baixa el fi proteccionista de la llei.

Mire, no ens han convençut, ni el senyor conseller abans, ni vosté ara, perquè s'obstinen en ocultar-nos la veritat de l'intencionalitat que vostés tenen.
Han tornat a elaborar el mateix discurs i ací em dóna la impressió que estem parlant de dos models de patrimoni, de dos models de ciutat en este cas: una per a viure i conviure i l'altra per a especular.

Jo crec que vostés no tenen dret a fer esta modificació perquè el patrimoni no és seu, no els pertany el patrimoni.
Vostés són gestors d'una propietat que és de tots els valencians, de tots, dels qui s'han anat, dels qui estem gaudint i dels qui estan per vindre.
Però només gestors, no propietats del nostre patrimoni, per a res.

Per tant, jo li demane una altra vegada més que en eixa llei, que és innecessària, que és confusa i que és perillosa per damunt de tot, la retiren, per favor retiren-la.
Desenrotllen el que està vigent, senyora Nácher, desenvolupen-lo; doten-la de recursos econòmics, que no l'han acompanyada, doten-la de recursos econòmics i vinguen ací una altra vegada i ens diuen o ens haurien de dir a la cambra quins han sigut els avanços, quants diners van a ficar en la recuperació i la conservació del patrimoni, en arreglar les goteres del Sant Pius.
.
.
.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias.
.
.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

.
.
.
en arreglar el que cau de la Valldigna, en fer la llei de la Valldigna, en no anunciar per fer-se propaganda determinades lleis com han fet amb esta.
Propaganda la justa!
I, fonamentalment, el que ens podrien dir ací també, podrien començar, podrien començar amb un pla de rehabilitació urgent, me és igual, de les alqueries de Benicalap com del Cabanyal.
Això és el que haurien de fer.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

**El senyor president:**

Muchas gracias.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, la señora diputada Carmina Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

Gràcies, senyor president.

Mire, senyora Escudero, si ens hem fet autopropaganda que no hem anomenat per a res la pròxima llei sobre arxius, i vosté l'anomena.
En tot cas, dir-li que sí, que anem a fer una nova llei sobre arxius.
Per tant, ara que sí que em faig autopropaganda, al Grup Parlamentari Popular i al govern del Partit Popular.
Com ha vist hem estat tots molt suaus, però realment ja que vosté ha entrat en el tema li ho hem de dir.

Mire, vaig a llegir-li un.
.
.
Sí, a llegir-li, eh, vaig a llegir-li un article i després li diré de quin govern és i a vore què li pareix.
"La demolición de edificios incluidos en conjuntos históricos declarados bien de interés cultural con arreglo a la Ley 16/85, de 25 de junio, o inscritos en el catálogo general de patrimonio histórico ­de la comunitat que siga­ pero que no hayan sido objeto de declaración o catalagación individual ni formen parte del entorno de otros bienes inmuebles exigirá un informe.
No será necesaria la evaluación de informes de órganos consultivos en caso de demolición de inmuebles a que hace referencia el apartado 1 de este artículo.
A los efectos de esta ley no será necesaria la previa declaración de ruina para autorizar la demolición de los edificios que hace referencia el apartado 1 de este artículo que no hayan sido objeto de protección por planeamiento urbanístico".

Sap de quin govern és?
Vosté.
.
.
si mosatros presentàrem, el govern del Partit Popular en la Comunitat Valenciana, presentàrem açò, si mos ha dit les barbaritats que mos ha dit, què mos diria ací ­el que li ha llegit­ si ho presentàrem?
Doncs mire, és del govern andalús, eh?
És la seua protecció del patrimoni.
(Remors) És la seua protecció del patrimoni.
(Remors) Ahí tenim una sèrie de.
.
.
(remors) d'exemples a seguir.

Però, mire, com l'article 39 és tan roín, que vosté ha dit que és tan roín, que és, bo, és la bèstia negra a partir d'ara de la Comunitat Valenciana, doncs bo, jo li demane una cosa, mire, mosatros, el parlament tenim majoria, és a dir, la gent mos ha votat, en les eleccions nacionals també mos ha votat, en la qual cosa, per tant, no hem de.
.
.
(rialles) no tenim ningun complex.

Per tant, jo li dic als alcaldes on governen vostés que no utilitzen este article.
Comprometa's ací davant de tots a dir: els alcaldes del Partit Socialista no van a fer ús de l'article 39 quan estiga aprovada la modificació de llei.
(Remors) A vore si,.
.
.
No, jo, li ho dic, comprometa's, diga: "el Grup Parlamentari Socialista va a passar a tots els ajuntaments on governe el Partit Socialista, en el qual es comprometen que no van a fer ús de l'article 39".
El director general de Patrimoni estarà encantat quan els reba, de dir: "mire, no li ho puc donar perquè els seus companys no volen.
" (Remors) Clar.
Per tant, n'hi ha que tindre coherència el que es diu ací en la gestió municipal.
Clar, n'hi ha que tindre una coherència.

Quant que el patrimoni no mos pertany, jo això ja ho sé.
Tampoc els pertanyia a vostés, perquè hui no tindríem un problema damunt de la taula si vostés hagueren pensat que el patrimoni era de tots.
Hui no tindríem un problema.
Perquè mire, en el tema que vosté ha dit dels nostres municipis on governem, ha deixat entreveure, on ha dit directament el Cabanyal, i ha deixat entrevore el Palau de Congressos del Benacantil a Alacant, doncs mire, els alcaldes no han tocat una pedra.
Han esperat que legalment i judicialment se'ls diguera el que havien de fer.
(Remors) Clar que no faltaria més.
Doncs vostés no van fer el mateix en el Teatre Romà de Sagunt, perdonen, (remors) eh!
?
Vostés no van fer el mateix en el Teatre Romà de Sagunt (Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

Perquè si vostés hagueren complit la legalitat, i recorde que tota la sentència que n'hi ha del Teatre Romà no es basa ni en la Llei de patrimoni cultural valencià, perquè no existia.
Es basa en la Llei de patrimoni històric de 1985, aprovada.
Llei bàsica, que com estan demostrant vostés fan massa cas a les lleis bàsiques, llei bàsica aprovada pel govern del Partit Socialista.
Recorden-se.
Eixa és, eixe punt està basat en eixa llei, no en la Llei de patrimoni cultural valencià.
I ahí tenim la sentència del Teatre Romà de Sagunt.
Perquè mosatros sí que tenim clar que el patrimoni no mos pertany, vostés són els que no ho tenen clar.

Vostés deien "España es mía y el teatro también".
Per tant, no són els més indicats per a parlar de patrimoni, perquè en estos huit anys del govern del Partit Popular s'ha demostrat qui respecta el patrimoni, a més qui el vol, perquè ahí estan les quatre declaracions de patrimoni de la humanitat, cosa que en els huit anys del govern socialista no n'han tingut ninguna.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Nácher.

Tiene el turno para fijación de postura en representación del Grupo Entesa, el señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds: L'Entesa vol que el nostre patrimoni no depenga de la voluntat de cap alcalde, vol que el nostre patrimoni estiga protegit per les lleis tal conforme estan redactades.
El nostre grup no desconfia de la sensibilitat de les persones que ens manen, però pensa que per a protegir els nostres drets, els drets de tots els valencians, és correcte que les lleis obliguen a les autoritats a protegir aquelles coses que mereixen ser protegides.

Nosaltres hem escoltat amb atenció l'argumentari que ha utilitzat la il·lustre diputada Isabel Escudero, i com coincidim en ell al cent per cent, anem a votar a favor de l'esmena a la totalitat.
Ara a continuació nosaltres tenim també una esmena presentada, que anem a defensar de manera convenient des de la trona.
I precisament per la coincidència que n'hi ha d'arguments, de principis i de pensaments, anem a votar a favor de l'esmena del Partit Socialista.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Procedemos a la votación.
Comienza la votación.
(Re-mors) Resultado de la votación: 37 votos a favor, 42 votos en contra.
(Remors)

Antes de continuar con el siguiente punto, se conceden cinco minutos de descanso.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 53 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 12 minuts)*

***Debat de totalitat del Projecte de llei de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de patrimoni cultural valencià (RE número 4.
166, BOCV número 25).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 10.
149, BOCV número 33).***

 

**El senyor president:**

 

Antes de comenzar de nuevo los puntos del orden del día, recordar que hoy hemos tenido la oportunidad de realizar el compromiso de juramento o promesa de dos nuevos diputados, pero este presidente ha obviado la presencia en la cámara de una diputada saliente, y yo creo que dieciséis años de ejercicio de la vocación de servicio al pueblo valenciano desde esta cámara como diputado merece la pena el que esta presidencia signifique que.
.
.
está con nosotros presente una de las salientes diputadas, doña María Ángeles Ramón-Llin, que ha estado cerca de diecisiete años como diputada de esta Cámara.

Simplemente, significar.
.
.
(Aplaudiments) Simplemente, significar el deseo, que supongo que es el de todos, de que en su nueva responsabilidad política tenga éxito y lo desarrolle con la mayor utilidad pública para, sobre todo, para lo que representa, el pueblo valenciano.
Éxitos, Maria Àngels.

Y ahora, vamos a pasar al que era punto segundo, que se ha convertido en punto tercero del orden del día, que es: debat de totalitat del Projecte de llei de modificació de la Llei 4/1998, de l'11 de juny, del patrimoni cultural valencià, esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Té la paraula, per a la defensa de l'esmena a la totalitat, el senyor diputat Ramon Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats, senyores diputades.

I espere que d'ací una estoneta també el senyor conseller ens escoltarà.

Nosaltres presentem una esmena a la totalitat d'este projecte de llei, i l'esmena a la totalitat diu que demanem la devolució del projecte de llei al Consell de la Generalitat per considerar que els principis i l'esperit d'aquest projecte de llei no milloren la protecció del patrimoni històric i cultural valencià, i me pareix que amb això diem moltes coses.

Nosaltres pensem que aquesta llei no a soles no millora la protecció del patrimoni històric i cultural valencià, sinó que deteriora greument la possible protecció existent, deteriora greument inclús les possibilitats de protecció que actualment existixen.

Nosaltres no valorem les intencions explicades pel conseller, nosaltres no valorem les declaracions de premsa fetes a bombo i platerets, nosaltres valorem el contingut de la llei, perquè és el que s'aplicarà, és el que després obliga a la gent, i en el contingut de la llei trobem aspectes absolutament negatius per al nostre patrimoni.

Nosaltres hem vist també les intencions que es declaren en l'exposició de motius, el que passa és que la diferència entre les intencions ficades en l'exposició de motius i el contingut de l'articulat de la llei és abismal, és a dir, se contradiuen, inclús el que diu en la declaració d'intencions, en l'exposició de motius i en l'articulat de la llei.

I quan, donant-se una miqueta d'autobombo en l'exposició de motius, diuen que han de "continuar incidint en la línia de protecció que s'ha demostrat fructífera", i nosaltres comprovem que només han declarat dotze béns d'interés cultural des del 1995 fins ara, diem: no ha segut gent fructífera, vostés el que han fet ha segut paralitzar-la.

Quan nosaltres observem, per exemple, que ­com comentava el conseller­ l'església de la Sang de Llíria, que s'acaba d'obrir al públic.
.
.
, sí, s'acaba d'obrir al públic després de cinc anys de la seua restauració, després que aquí, en aquestes Corts es fera una proposició no de llei del grup d'Esquerra Unida, en l'anterior legislatura, a on demanava que s'arribara a un acord entre l'església i la conselleria, és a dir, que s'aplicara esta llei del patrimoni que vostés volen ara modificar, que s'aplicara el seu articulat perquè, el que diu el seu articulat, que el que ajude la Generalitat a restaurar estiga obert al públic, fóra realment eficaç.
I vostés no s'han preocupat durant cinc anys que això fóra veritat.

Per tant, de cap manera podem considerar que esta llei vostés l'hagen aplicada amb fruits, amb eficàcia.
I quan vostés diuen que han de corregir les disfuncions abans de passar al reglament de desenvolupament, el que ens estan dient és que vostés no han desenvolupat la llei i no han desenvolupat els seus reglaments en cinc anys, que ja és temps.

Nosaltres hem analitzat les diverses modificacions que vostés diuen que introduïxen.
Primer, les modificacions tècniques, les adequacions tècniques.
Miren, per parlar d'adequacions tècniques, vostés no han ni adequat el preu de les sancions, l'import de les sancions, al IPC des del 1998 fins ara, no n'hi ha hagut ni eixa actualització.
És una actualització fàcil, que ja que es fiquen a fer-la, almenys corregixquen el IPC.
No a soles això, no se'ls ha ocorregut ni adequar la llei a la "Ley de régimen jurídico de las administraciones del Estado y del procedimiento administrativo común", que se va modificar en el 1992.
No l'han arreglat respecte a això i, per tant, els terminis d'avís a les persones que estan implicades en una declaració de BIC, els terminis són incorrectes, perquè van en desajust amb una llei estatal que és de major predomini que esta.

Per tant, les adequacions tècniques, incorrectes.
Després diuen que en arxius van a fer una llei de les Corts Valencianes per a regular les competències de la Generalitat en eixa matèria: per a ficar eixa frase, no cal la modificació d'una llei, vostés ja estan obligats a adequar les competències de la Generalitat, a dir quines són, ja estan obligats, no els cal una modificació d'una llei per a ficar això.

I, després ja, quan parlen del reforçament de la protecció del patrimoni immaterial, mire, senyors diputats i senyores diputades, el Misteri d'Elx l'ha declarat patrimoni immaterial abans la Unesco que la conselleria.
La conselleria ha dit que faran una llei especial per a protegir el Misteri d'Elx, és a dir, ho diu de paraula, tampoc ho fica aquí.
El Misteri d'Elx no està més protegit, no està declarat bé d'interés cultural, perquè no n'hi ha voluntat política, no perquè esta llei tal com estava ho impossibilitara.

Tampoc s'adequa esta llei a la convenció per a la salvaguarda del patrimoni cultural immaterial de la Unesco que van traure en el 2003, eh?
, és a dir, tampoc s'han mirat, per exemple, els aspectes d'una llengua pròpia que tenim aquí, que la Unesco considera com el principal patrimoni immaterial d'un poble.

Què dir de la protecció del patrimoni informàtic?
Nosal-tres pensem que vorem, vorem què passarà, nosaltres no sabem en este moment que la Conselleria haja mamprés ninguna actuació per a protegir algun aspecte del patrimoni immaterial informàtic.
Pot ser un aspecte publicitari?
Pot ser.
Pot ser sense contingut, que siga virtual ­referit a la informàtica­?
Doncs, pot ser que siga virtual.
De totes formes, ja ho vorem.

Nosaltres opinem que, tal com estava la llei, se podia perfectament donar salvaguarda a qualsevol aspecte del patrimoni informàtic, perquè, a més, aquesta llei no diu ni com es protegirà, ni qui el protegirà, ni quines institucions estan encarregades, no ho diu en cap lloc, no aporta realment elements de protecció concrets i substancials, simplement es dedica a dir algunes generalitats per a poder dir, al final, que n'hi ha una protecció del patrimoni informàtic.

Finalment, de cap manera podem acceptar que una disposició addicional que insta la Conselleria, la Generalitat, el Consell de la Generalitat, a crear determinades fundacions, no creem que això siga funció d'una llei.
Això és l'equivalent a una proposició no de llei presentada per l'oposició: instar la Conselleria o el Consell de la Generalitat a fer alguna cosa, i nosaltres pensem que rebaixar una llei al que pot fer una proposició no de llei de qualsevol grup parlamentari de la cambra, ens sembla verdaderament inútil.

Però, aleshores, ens preguntaríem: i per què, per tant, este intent de modificar la llei?
Bé, doncs, és evident l'intent de modificar la llei, n'hi ha un motiu per a modificar la llei.
Estes coses que hem comentat fins ara, que no són motiu suficient, que no tenen entitat suficient per a una nova llei, són una excusa, són un embolcall del verdader regal enverinat que té esta modificació de la llei.
I el verdader regal enverinat és el que, en teoria, es camufla baix de la idea de posada en valor dels béns d'interés cultural.
Especialment d'aquells el valor dels quals rau en bona mesura en l'existència d'un ús social, del manteniment de les tradicions i de les activitats que el caracteritzen, etcètera.

Això és el que fica en l'exposició de motius, però quan anem a buscar dins de la llei a vore quins articles potèncien el mateniment d'un ús social dins d'un propi bé d'interés cultural, no trobem cap article que ho potèncie.
Quan nosaltres estem mirant quin article dins de la llei diu "i es mantindran les tradicions i les activitats que el caracteritzen per a posar en valors els béns d'interés cultural", no en trobem cap d'article d'eixe estil, no n'hi ha ni un sol article, ni una sola indicació de la llei, que diga que es farà alguna cosa concreta per posar en valor un bé, excepte una cosa concreta, i és la que diu l'article 39, en l'apartat 2, en el subapartat i, que diu que després de totes les mesures de protecció, després de tota l'explicació del que han de ser els plans especials de protecció, fica que tot això que s'ha dit abans no servix de res i que es podrà modificar l'estructura urbana i arquitectònica en el cas que es produïxca una millora de la seua relació amb l'entorn territorial urbà i s'eviten els usos degradants per al mateix conjunt.

Una indicació: açò que vostés diuen que és el que posa l'article 21.
2 de la llei estatal, de la llei de patrimoni històric estatal, és incorrecte que la llei estatal ho pose aixina, perquè vostés es referixen als béns declarats d'interés cultural i la llei estatal només permet això per als béns no declarats d'interés cultural.

Per tant, la diferència és substancial.
La llei del patrimoni històric espanyol permet modificacions en aquells conjunts històrics que no estan declarats, mentres que vostés ho introduïxen en els béns declarats d'interés cultural.
És més, vostés afegixen una addició, afegixen una qüestió que diu això: "o es tracte d'actuacions d'interés general per al municipi o de projectes singulars rellevants".
Eixe apartat no existent en ninguna llei de protecció del patrimoni, eixe apartat que obri la porta a l'arbitrarietat més absoluta, no ens pareix acceptable de cap manera, és un apartat que garantix la destrucció, la no-protecció de qualsevol bé d'interés cultural, i és el que nosaltres denunciem d'aquesta llei.

Aquesta llei, de fet, desprotegix qualsevol bé declarat d'interés cultural de la nostra terra, i, per tant, ataca greument els drets de tota la ciutadania, ataca greument els drets dels valencians i de les valencianes, és una agressió que permet la destrucció arbitrària i desconsiderada de qualsevol bé d'interés cultural i, per tant, ens pareix absolutament inassumible.

A vostés sembla que no els importe que la llei es contradiga dins d'ella mateixa.
El mateix article 39.
2.
i es contradiu amb el 39.
2.
a que diu que es mantindrà tota l'estructura urbana i arquitectònica, però a vostés els dóna igual, amb eixa excepció pensen fer colar qualsevol pla urbanístic, pensen fer colar qualsevol intervenció, siga la que siga, i no ens servix que ens diguen que ara en els centres històrics no poden posar un centre de salut o no poden posar un servei: això és fals.

El que vostés fan és que no invertixen en els centres històrics, el que vostés fan és que deixen degradar els centres històrics i, evidentment, no estan actuant per a evitar la seua degradació.
Nosaltres sí que estaríem d'acord que la Generalitat intervinguera per a eliminar usos degradants en un centre històric, però això requerix diners, no requerix destrucció.
Evidentment, si es destruïx un bé, tot ús degradant està impedit, ja no n'hi ha ús degradant dins d'un bé, perquè el bé en si no existix.

Per tant, de cap manera és acceptable.
Nosaltres pensem que pretenen baixar la protecció establerta en la normativa estatal.
És a dir, este article que vostés han introduït rebaixa la protecció estatal.
Afortunadament, la legislació estatal és bàsica en este aspecte i de cap manera podrien vostés posar-ho en marxa.

Però sí que n'hi ha un aspecte en el qual vostés, amb això, amb eixe article, vostés guanyarien alguna cosa, i és que quan finalment el judici arribara al seu final i quan atenent la llei de patrimoni històric espanyol es declarara il·legal una obra, vostés ja haurien destrossat el que n'hi havia, vostés ja haurien fer l'actuació que pretenien fer, i això és el que vostés volen aconseguir amb aquesta llei.

Nosaltres pensem que esta modificació és la intenció d'adequar les lleis a les seues voluntats, mirant cada un del casos particulars.
Pensem que esta modificació de la llei crea una greu inseguretat jurídica i dels drets dels valencians.
Pensem que esta modificació pretén que les vegades que la societat va als jutges per a intentar evitar que es faça mal a un bé d'interés cultural, arriben tard i arriben quan el bé està destrossat.
Amb aquesta llei vostés pretenen donar una arbitrarietat als poders públics, siguen els que siguen, que no és assumible.
I nosaltres opinem que la modificació d'aquesta llei significa una greu errada política del partit del govern.

Considerem que de cap manera la percepció que la gent té és que aquesta llei va a protegir alguna cosa.
Però també considerem que vostés estan disposats a passar un mal trago, un moment de.
.
.
bé, en este moment estarem més o menys apurats, perquè pense que els raonaments que estem fent-los són molt adequats i molt encertats, però vostés estan disposats a passar eixe trago perquè darrere hi ha molts diners.
I com hi ha molts diners, vostés estan disposats a passar pel compromís que faça falta.
Els dóna absolutament igual.

Inclús nosaltres pensem que les darreres intencions, des del Cabanyal, des del Benacantil, a vostés inclús els han decidit més a aprovar esta llei, perquè s'han donat compte que la llei anterior protegix massa, que no els deixa fer el que els dóna realment la gana.

Jo els diria una cosa.
Hi ha un article de la Constitució, l'article 46, que diu "que els poders públics garantiran la conservació i procuraran l'enriquiment del patrimoni històric, cultural i artístic dels pobles d'Espanya i dels béns que l'integren, siga quin siga el seu règim jurídic i la seua titularitat".
Nosaltres estem dient que la modificació que vostés pretenen introduir en aquesta llei pot ser anticonstitucional, i nosaltres pensem que és possible presentar un recurs d'inconstitucionalitat davant este intent d'agressió tan descarat.

Nosaltres no valorem intencions, valorem el que diu la llei.
Vostés podrien introduir modificacions en la llei que digueren: "I per evitar usos degradants, estem disposats a invertir.
.
.
" Hi ha esmenes del nostre grup que van en eixe sentit.
Hi ha esmenes del nostre grup que reprodueixen fil per randa el que vostés diuen en l'exposició de motius.
Hi ha esmenes del nostre grup que posen en valor realment els centres històrics.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Cardona, vaja finalitzant, per favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Hi ha esmenes que requerixen inversió.
Ahí tindran una possibilitat d'aprovar-les.

I, finalment, una última qüestió.
Després que tot s'haja acabat, que esta llei s'haja aprovat i haguem presentat el recurs d'inconstitucionalitat, encara quedarà el codi penal.
I en el codi penal hi ha articles molt precisos que consideren que les persones que enderroquen o alteren greument edificis igualment protegits pel seu caràcter històric, tindran al final penes de presó.

Nosaltres pensem que, afortunadament, estem en un estat de dret, i encara que una llei acabe sent un vertader colador per actuacions arbitràries, sempre ens quedaran unes altres per a vore si finalment aconseguim evitar que destruïsquen el que és de tots i de tots els valencians: el nostre patrimoni.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Gràcies, senyor Cardona.

Per a torn en contra, en representació del Grup Parla-mentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada Elvira Suanzes.

 

**La senyora Suanzes Fernández:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Mire, señor Cardona, yo no sé si felicitarle por su formación jurídica o intentar ver si el Consejo Jurídico Con-sultivo, todos en bloque, saben muchísimo menos que usted.
Porque yo le recuerdo que este es un gobierno serio.
Este gobierno antes de traer una ley a las Cortes, pasa un informe primero, ya no solo de los técnicos de la conselleria correspondiente, sino también del Consejo Jurídico Consul-tivo, que no ha encontrado ninguna de las numerosas irregularidades que usted aquí presenta.

Mire, decirle también, por entrar primero en una parte de su exposición, decirle que para nosotros el baremo, a la hora de nombrar bienes de interés cultural, no es el de la cantidad sino el de la calidad.
Simplemente son baremos e intereses y maneras de hacer las cosas absolutamente distintas.

Decirle también que, si usted quiere, esta conselleria, pues si tiene que degradar lo que es el Misteri d'Elx, lo hará.
Nosotros consideramos que no es así.
(Pausa) En el año 1931 se declara patrimonio nacional.
Entendemos, entendemos que.
.
.
(rient-se) que la conselleria no lo nombre nada no significa más que una degradación.

Pero mire, señor Cardona, yo voy a volver a reiterarme en los argumentos que ya se han dado, porque yo creo que así a usted le quedará más claro qué es lo que pretende este gobierno.
Porque por su intervención, yo entiendo que no ha entendido nada de lo que nosotros pretendemos.
Seguimos hablando de una ley, que es la Ley 4/1998, de 11 de junio, que creemos que ha sido muy eficaz, y se ha demostrado que lo ha sido.

Pero también entendemos que este es el momento de la actualización.
Por eso nosotros hacemos mucho hincapié en que aquí no se produce una modificación, sino una actualización de la misma.
Y entendemos que es una actualización, y no una modificación, porque lo más importante.
.
.
Si a usted no le importan las declaraciones de intenciones, a nosotros sí nos importan también.
Y le decimos que los principios políticos que rigieron esa ley en su día no solo no han cambiado, sino que pretendemos profundizar en los mismos.

Para nosotros este proyecto de ley es una apuesta clara, firme y decidida por la recuperación, la revitalización y la puesta en valor del patrimonio cultural que es nuestro, de todas y de todos los valencianos.
Y estos principios ­le vuelvo a decir, y le reitero­ son exactamente los mismos que inspiraron la Ley 4/1998, de 11 de junio.
Y entendemos que esa actualización es necesaria porque responde a la necesidad de poner al día preceptos de la ley que el tiempo y la experiencia han puesto de manifiesto que son perfeccionables.
Y yo entiendo además que esa es la obligación de un gobierno, que cuando ve qué aspectos de la ley se pueden mejorar, es su obligación hacerlo y llevarla con valentía a este parlamento para que así se haga.

Creemos, además, que esta actualización va a permitirnos además evitar que en el proceso de desarrollo reglamentario, que todavía de alguna manera está pendiente, se trasladen al reglamento algunas de esas disfunciones que hemos observado al llevar la ley a la praxis.

Y mire, entre las aportaciones a ese texto de 1998, que le vuelvo a repetir que consideramos muy eficaz, entendemos que es importantísima la mejora en la definición del patrimo-nio inmaterial, entendemos que es muy importante que se in-cluyan explícitamente categorías que hasta ahora no tenían lo que nosotros entendíamos que era una adecuada cobertura.

Entendemos que es muy importante esa incorporación, con sustantividad propia, de la protección del patrimonio informático valenciano.
Creemos que se prevé un régimen específico que nos va a permitir garantizar a las nuevas generaciones que conozcan de forma adecuada cómo ha sido el desarrollo de esas nuevas tecnologías en nuestra sociedad.
Y además, es importante porque es una incorporación nueva comparándola con el resto del Estado.
Ahora va a tener una sección específica dentro del inventario de bienes catalogados, mientras que hasta ahora solo se contemplaba desde el punto de vista de la analogía.

Es importantísimo destacar, además, la puesta en valor de los bienes de interés cultural, especialmente aquellos en los que, como usted muy bien decía, su valor se centra sobre todo en su uso social.
Y creemos que además deben preverse autorizaciones, pero con importantes garantías, algunas mucho mayores de las que se exigen en otros lugares y en otras legislaciones, de modificaciones puntuales y excepcionales, señor Cardona, porque entendemos que esto nos va a permitir un uso social e integrado en el entorno y que evitaremos además no solo su degradación sino también la pérdida de los usos y costumbres, que son, en definitiva, una parte fundamental de nuestro patrimonio inmaterial.

Se incorporan también sanciones por causar daños a los bienes de inventario, y así se solucionan posibles lagunas que existían en la anterior legislación.
Y se introduce también la conversión en euros de las multas impuestas por sanciones administrativas.

Se modifican aspectos procedimentales muy importantes, como, por ejemplo, la emisión del informa técnico de la conselleria sobre los planes urbanísticos en la fase inmediatamente anterior a su aprobación provisional, y no en fase inicial, como venía ocurriendo hasta ahora.

No solo eso sino que además se facilita la reincoacción de un expediente de declaración de protección de un bien una vez ha caducado, y se permite que esa iniciativa la tengan entidades consultivas, y no como hasta ahora, que solo la tenía el propietario.

Y usted dice que no hace falta, porque nosotros nos comprometimos a hacer fundaciones y que esa potestad la tiene el Gobierno.
Es verdad.
Nosotros nos comprometimos a hacerlo.
Pero además queremos dar un paso más y queremos que tenga rango de ley.
Para ustedes muchas veces es muy necesario hacerlo rango de ley porque ustedes no se creen la voluntad del Gobierno y, en cambio, cuando lo hace, no hace ninguna falta, hay que obviarlo.
Nosotros creemos que no, que es un paso importante y una apuesta firme y decidida no solo decir que se hace, sino además dotarla de rango de ley.

Y además entendemos que es importante también que se presente una ley de archivos que va a complementar la protección, la puesta en valor y la regulación e investigación del patrimonio documental de nuestra comunidad.
Podríamos no hacerlo, podríamos no darle rango de ley.
Porque nosotros tenemos obligación.
.
.
la conselleria tiene obligación, efectivamente, de desarrollar un reglamento, pero no tiene ninguna obligación de darle rango de ley.
Nosotros queremos hacerlo y, una vez más, apostar de verdad y darle rango de ley.

Entendemos además que con esta modificación, con esta reforma, conseguiremos que la ley de la Comunidad Valenciana sea la que mayor grado de protección asegure a nuestro patrimonio de todas las leyes que hay ahora mismo en vigor en nuestro país.
Creemos que, además, es muy importante porque va a ser no solo la que mayor grado de protección tenga, sino que además va a ser la más respetuosa, porque establece como ninguna otra un equilibrio más justo y más solidario entre conservación y desarrollo.

Y por todas estas razones, señor Cardona, y ante la tradicional, además, falta de alternativa de otro proyecto que sea serio y riguroso, porque además de la devolución al Consell, ustedes no plantean absolutamente nada más, yo quiero apelar a la responsabilidad y pedirles que retiren esa enmienda a la totalidad y trabajen desde las enmiendas parciales, enriqueciendo, si cabe más aún, el texto, que estoy segura de que ustedes estarán encantados de facilitar que este texto sea la mejor ley de todo el territorio español.

Muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora Suanzes.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Cardona en representació del Grup Entesa.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

L'alternativa a aquesta llei és la llei que ja existia abans, perquè és seua.
Nosaltres ens vam abstindre.
I afegit a això, afegit a això, la voluntat, la voluntat de complir-la i la voluntat i l'esperit d'anar més lluny en l'aspecte de protecció del que la mateixa llei demana.

Hi ha una alternativa al que vostés presenten en este moment.
I jo vaig a referir-me a dos o tres aspectes que vosté ha dit, simplement per aclarir una miqueta els aspectes.
A nosaltres si ens expliquen ahí una fundació què es el que va a fer, i per què i com, nosaltres podem dir: "Bé, està bé una llei que mos fique els detalls".
Però és que vostés ens diuen que van a constituir una fundació i no ens diuen per a què.
Simplement diuen el nom.
Ah!
, mire la llei.
No les intencions, no les declaracions de premsa, fique'ns en la llei el que vostés diuen que voler dir.
No ens diguen, no ens diguen després que és que nosaltres hem llegit mal el que n'hi ha ahí.
Vostés no tenen en compte el que està escrit i les seues declaracions van pel seu compte, sense atendre al que realment està escrit.

Per tant, nosaltres.
.
.
Vostés diuen: "Hi haurà una llei d'arxius".
Bé.
Fiquen termini?
No.
Fiquen algun altre aspecte que concrete alguna cosa que tindrà eixa llei?
No.
Bé, és una declaració d'intencions, com qualsevol altra, però no ens aporta cap tipus de detall que nosaltres puguem dir: "Per este camí és va bé, per este camí és va mal".
No es diu res.

I vull fer referència al que vosté comenta dels aspectes procedimentals.
Hi ha un aspecte procedimental molt curiós en la seua llei que diu que els informes, els informes que ha d'emetre la conselleria per a declarar un bé immoble, per a l'aprovació provisional, diu que eixos informes s'emetran sobre la documentació que haja de ser objecte d'aprovació provisional.
Tenim molts dubtes de què significa això.
Això vol dir que els tècnics de conselleria no poden eixir de la conselleria per anar a vore el bé d'interés cultural realment, fotografiar-lo, fer preguntes?
Això vol dir, per exemple, que l'informe no tindrà en compte l'opinió de les persones que estan afectades per la declaració d'un bé d'interés cultural?

És a dir, eixe aspecte que diu que l'informe s'emetrà només sobre la documentació, que no permet que hi haja, diguérem, visites, que no permet que hi haja al·legacions, això vol dir que vostés van a fer que l'informe es faça a cegues des dels despatxos?
Tinguen en compte que això és important i rellevant.
Hi ha hagut informes de la conselleria que han dit que certes actuacions que la mateixa conselleria volia fer no eren correctes, però ho han dit perquè han pogut visitar el lloc, perquè han pogut fer preguntes, perquè han pogut atendre les al·legacions, mentres que la documentació que s'havia enviat allí a estudiar era una documentació absolutament falsejada que permetia perfectament prendre accions que no tenien res a vore amb la realitat.
Per tant, hi ha aspectes procedimentals en aquesta modificació de la llei realment terribles, realment afectats de la protecció als béns.

Però, jo, senyora diputada, continue insistint en la mateixa idea que al principi.
Molts dels aspectes estos puntuals, la Llei d'arxius, el tema de fundacions, el tema de definir més bé els béns que mereixen protecció immaterial, no requerien de cap manera una llei.
L'únic apartat que requeria una llei és el que vostés volen introduir de manera incorrecta.
L'únic apartat que realment si no s'introduïa en una llei no podia fer-se de cap altra manera és eixe que vostés volen introduir, que fica l'arbitrarietat en la protecció, que desprotegix tot el nostre patrimoni cultural, el desprotegix total i completament.

Nosaltres esperem únicament que vostés diguen en la llei el que diuen en l'exposició de motius.
Nosaltres esperem simplement que vostés accepten les nostres esmenes, que fiquen negre sobre blanc el que vostés diuen en la premsa que pensen fer perquè, si no, nosaltres el que afirmem ací és que vostés estan presentant ací una llei i als mitjans de comunicació i a la societat una altra.
Nosaltres el que estem dient és que ací presenten de paraula unes intencions quan la llei en té amagades unes altres.
Nosaltres el que estem afirmant és que vostés estan fent, per una part, publicitat, i, per una altra part, política; la publicitat molt agradable i utilitzant paraules boniques i la política per a destrossar els béns culturals que són patrimoni de tots.
I eixa és la nostra afirmació si no s'introduixen canvis substancialíssims en el que és el contingut d'aquest intent de modificació.
Nosaltres ja imaginem com anirà tot açò.
Nosaltres desgraciadament ja ho imaginem.

I vostés l'article 39.
2.
i no acceptaran de cap manera la seua desaparició.
I sense eixa desaparició nosaltres votarem en contra i, com he dit abans, farem els altres tràmits legals, presentarem el recurs d'inconstitucionalitat, instarem que es presente per les instàncies que puguen presentar-lo i el que anem a fer és que anem a intentar que esta llei s'ajuste finalment al que necessita la societat valenciana, que no és el que la llei diu, sinó que necessita més protecció, més drets, més seguretat i més garanties.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula la senyora Suanzes en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora Suanzes Fernández:**

 

Señora presidenta.

Mire, señor Cardona, la primera duda que me surge de su intervención es exactamente qué ley ha usted trabajado.
Porque, mire, yo le voy a leer el punto que se refiere a las fundaciones culturales para que vea usted como, efectivamente, sí decimos para qué queremos crear esas fundaciones.
Y dice así: "La Generalitat vetllarà per la conservació, recuperació i difusió dels elements essencials de la identitat dels valencians com a poble.
A tal fi, en l'exercici de les seues competències i potestats, dins del marc previst per la legislació reguladora de les fundacions, exercirà el dret de fundació".
Para esto, para esto se quieren crear las fundaciones, señor Cardona.
Se lo hemos repetido por activa y por pasiva, para recuperar y para poner en valor el patrimonio de todos los valencianos.

Mire, dice usted que las visitas de la conselleria a los monumentos no se documentan.
Pues, ¡claro que sí!
, señor Cardona.
¡Cómo no se van a documentar!
Todas las visitas de la conselleria se documentan y, sobre ese documento, se informa.
Esto es una Administración seria, señor Cardona, porque todavía gobierna el Partido Popular.
No sé lo seria o lo seria que será en caso de que cambie el gobierno.
Ya lo veremos.
Pero, como ustedes a este paso no van a tener la suerte nunca, ni el pueblo valenciano la desgracia, de verse en el gobierno, creo que no tendremos ninguno de esos problemas.
(Remors)

Yo lo que le pediría, señor Cardona, es que de verdad trabajase la ley.
Yo le pasaré cuál es el proyecto de ley que, efectivamente, estamos debatiendo, y así, como ya le he dicho antes, podremos llegar entre todos a enriquecer el texto porque, una vez más, este gobierno, el gobierno del Partido Popular, lo que quiere es que esta ley salga por consenso y no como la última ley que usted defiende, que antes era malísima puesto que salió sólo con los votos del Partido Popular, y ahora parece que es la panacea.

Nada más y muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor presidente:**

 

Muchas gracias, señora Suanzes.

Ahora tiene la palabra para fijar la postura, la señora Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Els mateixos arguments que ha reflectit abans l'il·lustre diputat, senyor Cardona, per a donar suport a l'esmena nostra a la totalitat, em serveixen a mi, perquè també els compartim, per a donar suport a l'esmena a la totalitat d'Esque-rra Unida.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Escudero.

Pues, vamos a comenzar la votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: votos a favor, 39; votos en contra, 41.
Queda rechazada la enmienda a la totalidad.

 

 

 

***Debat de totalitat del Projecte de llei d'ordenació i foment de la qualitat de l'edificació (RE número 8.
743, BOCV número 26).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 10.
735, BOCV número 36)***

 

 

**El senyor president:**

 

Vamos a comenzar el punto tercero, que será el cuarto del orden del día, que dice: Debat de totalitat del Projecte de llei d'ordenació i foment de la qualitat de l'edificació, esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Para la presentación del Projecte de llei pel Consell, té la paraula el molt honorable senyor conseller don José Ramón García Antón.

**El senyor conseller d'Infrastructures i Transports:**

 

Señoras y señores diputados.

Tengo el honor de comparecer hoy ante esta cámara para presentar a sus señorías el Proyecto de ley de ordenación y fomento de la calidad de la edificación.
Con este proyecto el Consell propone a las Cortes Valencianas una iniciativa que creemos que es muy importante, que es innovadora en muchos aspectos y va dirigida a conseguir que la Comunidad Valenciana avance de manera sustancial en el ámbito de la calidad de la edificación, una cuestión que afecta de manera muy directa a todos los ciudadanos, que es motivo de preocupación social y que, además, tiene repercusiones decisivas sobre el medio ambiente, la configuración del espacio urbano y el uso sostenible de los recursos.

Sus señorías conocen el contenido concreto del proyecto de ley.
Y, haciendo un esfuerzo por sintetizar con la mayor brevedad posible ese contenido y las opciones políticas básicas a las que responde, yo haría referencia a cinco objetivos fundamentales:

En primer lugar, la protección de los usuarios de los edificios.
Todos somos usuarios de la edificación y a todos nos preocupa que los edificios que utilizamos constantemente como propietarios o como usuarios ocasionales, principalmente para vivir pero también para trabajar, para divertirnos y para realizar prácticamente cualquier actividad social, tengan las condiciones adecuadas para que su uso sea totalmente seguro y satisfactorio.

Por eso, el primer objetivo de este proyecto de ley es, por un lado, garantizar que los edificios de la Comunidad Valenciana reúnan las condiciones necesarias de seguridad, de habitabilidad, de funcionalidad y de durabilidad.
Es decir, todo lo que determina la calidad de un edificio.
Y, por otro, establecer sistemas o mecanismos que impulsen la mejora constante de la calidad y que faciliten a todos los ciudadanos la oportunidad de reconocer y valorar con sencillez el nivel de calidad de un edificio concreto.

En segundo lugar, como objetivo básico de este proyecto, es el de incrementar el nivel de profesionalidad, de competitividad y de transparecencia del sector.
Pensemos que la construcción genera más de un 10% de la economía valenciana y un 13% del empleo, y su dinamismo es un factor de primer orden para activar el conjunto del sistema productivo.

Por eso, uno de los aspectos fundamentales que el Gobierno Valenciano pretende conseguir con esta norma es introducir requisitos y estímulos para que un sector económica y socialmente tan importante en nuestra comunidad como el de la actividad edificadora sea cada vez más competitivo y esté cada vez mejor adaptado a las exigencias de una economía moderna.

En tercer lugar, con este proyecto de ley queremos que la actividad de la edificación contribuya a los objetivos de un desarrollo sostenible.
La conferencia de ministros europeos de junio de 2002 destacó cómo los edificios tienen una contribución decisiva por su construcción y uso a la producción de gases de efecto invernadero.
Por eso, la edificación, y especialmente la residencial, tiene que ser una de las áreas de acción prioritarias en el marco de los objetivos de Kioto.
El proyecto de ley que hoy inicia el debate parlamentario responde a esa exigencia puesto que en él hemos incorporado el ahorro y el uso racional de la energía, la adecuada gestión de los residuos, la reducción de impactos ambientales y el empleo de recursos renovables, tanto a los requisitos básicos que deben reunir todo tipo de edificios como al propio desarrollo del proceso de edificación.

El cuarto objetivo básico de este proyecto legislativo que quisiera destacar a sus señorías es el objetivo de agilizar la intervención administrativa en el proceso de edificación, de manera que manteniendo las garantías imprescindibles de legalidad, de adecuación al planeamiento urbanístico, etcétera, que deben tener todos los actos de edificación, los ayuntamientos cuenten con un sistema de autorizaciones y de controles que favorezca esa agilidad, que les permita reducir y abreviar trámites y que, en definitiva, no sean un obstáculo sino un cauce eficaz para que se desarrolle de manera adecuada la actividad edificadora que tanto influye sobre las cuestiones vitales para la sociedad como el precio de la vivienda y su accesibilidad.

Y, por último, pero no menos importante en absoluto, quiero señalar también como objetivo fundamental del proyecto de ley el incremento de la eficiencia económica en los diferentes aspectos de la edificación, su creación y también su uso.
Es evidente que la calidad de la edificación tiene un coste, el empleo de unos materiales en lugar de otros, la realización de toda una serie de controles y de pruebas, el cumplimiento de las obligaciones documentales y la realización de actividades de mantenimiento de los edificios.
Todo eso comporta la necesidad de realizar una determinada inversión, pero no se puede considerar de ningún modo un coste adicional que encarezca el edificio.
Desde la perspectiva del usuario, el precio de adquisición no es más que una parte del coste total de una vivienda.
A ello hay que añadir todos los gastos de explotación, de mantenimiento y de reparación que se puedan producir a lo largo de la vida útil de un edificio, que pueden llegar a suponer entre el 75 y el 80% del coste final.
Por tanto, invertir en calidad en el momento de proyectar, de construir o de utilizar el edificio no significa mayor gasto, al contrario, significa inversión productiva que acabará evitando muchos otros gastos en el futuro.

La Ley de ordenación y fomento de la calidad de la edificación que el Gobierno Valenciano propone a las Cortes parte de una visión integral de la edificación, una visión integral, por un lado, en el sentido de que el ámbito de aplicación de la ley se extiende a todo tipo de edificios cualesquiera que sean sus usos y sus características, de tal modo que no sólo los edificios destinados a vivienda, sino también los edificios industriales, los administrativos, sanitarios, docentes, los edificios afectos a cualquier tipo de infraestructuras, etcétera, quedan sujetos a las condiciones y garantías que introduce esta norma.
Y por edificación se entiende tanto la construcción de nuevos edificios como las actuaciones de reforma, ampliación o rehabilitación de edificios existentes, incluyendo con un régimen específico en algunas cuestiones, las intervenciones sobre edificios protegidos por razones ambientales o histórico-artísticas.

Por otra parte, la concepción de la edificación en la que se basa este proyecto de ley es una concepción también integral, en el sentido de que trata de abarcar todo el proceso de la edificación desde el principio hasta el final.
Se trata de un proceso complejo en el que todos los pasos y todos los agentes que intervienen inciden de forma importante en la calidad del resultado final.

Las estadísticas sobre el origen de los siniestros en los edificios indican que un 13% de estos son atribuibles a fallos de los materiales; que un 17% a fallos de los proyectos; que un 25%, a indefiniciones en esos proyectos, y un 31%, a fallos de ejecución.
Por eso, la regulación que proponemos a sus señorías abarca todo ese proceso de la edificación, desde el momento inicial de la concesión del edificio, pasando por las fases del proyecto de ejecución y a lo largo de toda su vida útil, y ordena las funciones y obligaciones de los diferentes agentes que intervienen a lo largo de todo ese proceso.
También incluye a los usuarios que en la ley aparecen como objeto de protección pero, a la vez, también como sujetos responsables de la calidad del edificio.

Esta regulación se enmarca, como no podía ser de otra manera, en la normativa básica estatal establecida por la Ley de ordenación de la edificación de 1999.
El proyecto de ley que hoy les presento desarrolla en algunos aspectos esa normativa básica estatal y, en otros, la coordina y la complementa, por lo que me gustaría destacar que nuestro proyecto trata de incidir sobre todo en el enfoque, digamos preventivo de la calidad.

El sistema de garantías de la Ley de ordenación de la edificación se basa, sobre todo, en la exigencia de seguros obligatorios que avalan la reparación y compensación de los daños que se pueden derivar de un incumplimiento de los requisitos de calidad que establece la propia ley.

En ese sentido, la ley de 1999 supuso un avance muy importante, y sigue siendo un marco normativo perfectamente válido en el que se inserta la regulación establecida en el proyecto respecto a las condiciones obligatorias que deben cumplirse en los diferentes pasos del proceso edificatorio.

Pero con nuestra ley, la ley autonómica, queremos ir más allá.
Queremos ir más allá e incidir, sobre todo, en ese enfoque, como decía, preventivo, orientado no tanto a garantizar que se reparen los daños cuando ya se han producido sino a conseguir, sobre todo, que la falta de calidad en la edificación sea cada vez menos causa de daños en los edificios.

Y, en ese sentido, el proyecto de ley, además de regular los requisitos obligatorios y de prever una normativa técnica que establezca las condiciones mínimas de calidad, se dirige también a fomentar su mejora voluntaria y a estimular a los diferentes agentes responsables de la edificación a superar esos mínimos obligatorios de manera que las garantías a posteriori tengan cada vez menos necesidad de ser aplicadas porque los niveles de calidad de los edificios sean cada vez más altos y estén más extendidos.

En este sentido, yo creo que una de las novedades principales de la ley es la articulación del perfil de calidad de la edificación, de manera que la Generalitat podrá calificar el nivel de calidad de un determinado edificio y esa calidad se plasmará en un distintivo fácilmente reconocible por todos los posibles usuarios.
Pensemos, por ejemplo, en el sistema de estrellas de los hoteles.
Esto permitirá, por ejemplo, que ante una nueva promoción de viviendas los posibles compradores dispondrán de una puntuación otorgada por la administración en función de qué materiales se van a emplear, cuáles son las empresas suministradoras, qué nivel de aislamiento térmico y acústico tendrá, cuál será su nivel de accesibilidad y de seguridad, etcétera.

De esta manera, cualquier usuario podrá disponer de un sistema objetivo y tan sencillo de reconocer como las estrellas de los hoteles que les ayudará a tomar la mejor decisión y, al mismo tiempo, los agentes de la construcción, los proveedores, los constructores, los autores del proyecto, obtienen un reconocimiento a la calidad de su trabajo que favorecerá su competitividad y estimulará a incrementar ese esfuerzo por mejorar la calidad de los edificios.

Para terminar, solo quisiera destacar que con este proyecto de ley hemos tratado de articular un texto sencillo, que regula los elementos fundamentales de la edificación y su calidad, y que habilita ampliamente al Gobierno Valenciano para desarrollar esas previsiones legales concediéndole la capacidad para implantar condiciones de ejercicio de determinadas actividades profesionales, registros de profesionales o de empresas, bases de datos de productos o de agentes de la edificación, distintivos de calidad de los edificios, elaborar y difundir guías técnicas, etcétera.
Y, además, establece el mandato a la Conselleria de Infraestructuras y Trans-porte para que en el plazo de un año elaboremos un programa de fomento de la calidad de la edificación, que ya estamos preparando.

Es decir, hemos querido huir de un modelo reglamentista y establecer una normativa legal abierta que regule suficientemente los elementos esenciales del sistema de calidad y que, al mismo tiempo, capacite a la administración valenciana para actuar con agilidad y eficacia, también por vía reglamentaria, en el desarrollo continuo y en el perfeccionamiento permanente del sistema de fomento de la calidad que es, en definitiva, el objetivo esencial de esta propuesta legislativa.

Estos son los puntos que yo creo más destacados del Proyecto de ley de ordenación y fomento de la calidad de la edificación que el Gobierno Valenciano somete a estas Cortes.
Solo quisiera añadir que se trata de un proyecto legislativo que ha contado durante su elaboración con un amplio proceso de participación social y con un alto grado de consenso por parte de los agentes más directamente implicados en la edificación.
Creo que se trata de un proyecto normativo importante para que la Comunidad Valenciana avance cada vez más hacia una meta de tan amplia trascendencia social, económica y medioambiental como es la mejora constante de la calidad de la edificación.
Y por eso solicito a sus señorías que den su apoyo a esta propuesta del Gobierno Valenciano.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, honorable señor conseller.

Tiene la palabra, para defender la enmienda a la totalidad, el señor diputado don Adolfo Sanmartín, en representación del Grupo Socialista.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, estem veent molt bona voluntat ­sincerament li ho dic­, però pense que no és suficient.
Pense que no s'han esforçat massa a redactar un projecte que jo pense que és de tremenda importància, no solament per al foment de l'edificació sinó per a la seua qualitat.
Vosté mateix ha reconegut que és un text senzill ­insistisc­, pense que massa senzill, massa, massa.

Es tracta d'un projecte de llei que a partir del marc legal establert per la LOE estatal, de l'any 1999, intenta regular el que són els processos edificatoris.
A més a més, incorporen com a novetat la definició i formalització de la llicència municipal d'obres, així com la llicència d'ocupació, inclús regulant, en particular, aspecte que em pareix molt preocupant, el que és el silenci positiu.

Pense, senyor Antón, que res més.
El plantejament, jo li dic, és curt però raonable en la part que vostés han desenvolupat.
Ara, l'autèntic problema és que és tremendament insuficient, sobretot si de veres volen fer una llei que regule el foment i la qualitat de l'edificació.
I tenien una oportunitat històrica d'arribar a acords.

A part d'això, hem fet molt poqueta cosa.
Jo li dic que és un projecte insuficient per moltes raons.
La primera és perquè en primer lloc falta ­li ho dic de veres­ incorporar i regular els processos d'urbanització, i no solament, com ha fet vosté, els processos edificadors.
Si realment la seua voluntat és millorar el foment i la qualitat de l'edificació, entenc que de forma obligatòria ha d'incloure la millora i la qualitat de les urbanitzacions sobre les quals s'assenten aquestes edificacions.
És, per tant, un problema de fons que difícilment, jo diria que puguem resoldre a través d'esmenes.
D'aquí que anem a demanar la seua devolució al Consell.

Pense que no té cap sentit millorar la qualitat edificatòria sense considerar prèviament ni l'entorn en què s'ubiquen aquestes edificacions ni la qualitat de la urbanització sobre la qual s'assenten.
Done's compte vosté, jo vaig a fer-li dos preguntes ­estic segur que en la primera me donarà la raó­: mire, vosté com resoldria els defectes i els problemes que puguen sorgir en qualsevol vivenda, en qualsevol edificació?
La resposta és clara i és senzilla: mitjançant un assegurament previ o bé mitjançant una reclamació civil.
Ara bé, a que no contestem tan fàcilment la segona?
Com resoldria vosté els problemes que puguen sorgir d'una urbanització defectuosa quan ja ha estat rebuda per un ajuntament?
Li avanço que segur que s'acaba la història amb un llarg contenciós administratiu entre l'empresa i el mateix ajuntament, i a ben segur que al final de tota la correguda, qui tindrà l'última responsabilitat serà l'administració local.
Este exemple que li dono, per esta raó, per a evitar estos problemes es tracta d'incloure no solament, com ha fet vosté, una definició i formalització sobre les mesures que ha de prendre l'administració per a controlar i fomentar la qualitat de l'edificació, sinó també i de forma paral·lela, com fomentem i com controlem la qualitat de les urbanitzacions que nodreixen aquestes edificacions dels serveis adequats.

Falta, per tant, jo penso que mitja llei per a elaborar, i que no es pot fer a banda perquè la qualitat de la urbanització ha d'estar intrínsecament lligada a la qualitat de l'edificació.

En segon lloc, pense que també és un projecte insuficient i incomplet perquè hauria d'haver un major compromís per part de la llei en el que fa referència als tipus de control i homologació de les entitats de control de qualitat oficialment acreditades.
I li dic això per la importància que a partir d'ara vostés van a donar-li a aquestes entitats de control de qualitat.

Mire, vostés introdueixen ­no ho ha dit aquí, ho dic jo­ com a novetat el silenci positiu quan la sol·licitud de llicència, bé siga d'obra o bé siga d'ocupació, estiga acompanyada de certificat emés per una entitat de control de qualitat legalment reconeguda, una quarantena a la Comunitat Valenciana.
Tots sabem que fins ara el silenci era negatiu, és a dir, si un ajuntament durant el període, el termini que té per a donar-te una llicència d'obra o ocupació no te contestava, es considerava desestimada aquesta llicència.

Vostés ­i ho dic sincerament, sincerament­ m'imagino que pretenen justificar això perquè és que, si no, és tremendament inconcebible, incomprensible, intenten justificar aquest nou mecanisme introduint dins del concepte de qualitat de l'edificació el que és l'agilització dels processos administratius, i vostés pensen que això redunda positivament en la qualitat d'aquesta edificació, la qual cosa és tremendament molt, molt difícil interpretar.
Jo ho interprete de forma més senzilla, ho interprete com una privatització amb tota regla de les competències que al respecte té l'administració local.
Vostés, el que volen fer ara és suplir subsidiàriament les oficines tècniques que actualment existeixen a tots els ajuntaments.

Però com li deia abans, com li deia abans, vostés no han concretat per a res quin és el nou tipus de control, homologació que pensen exercir sobre aquestes entitats de qualitat, que a partir d'ara van a tindre molta, molta més feina.
I això comportarà.
.
.
­no sé si, senyor conseller, vosté o els seus tècnics s'ho han plantejat­ comportarà tres problemes afegits, i ho dic des d'un ajuntament, des d'un ajuntament.

En primer lloc, a partir d'ara, la conselleria pense que no té instàncies, instàncies suficients per a exercir la tutela sobre aquestes entitats siguen laboratoris de control de qualitat, siguen oficines de control tècnic.
Li donaran ­li pregunte jo­ tota la responsabilitat a l'oficina central de control?

Segona, el segon problema és col·lateral a aquest.
Seguixen encabotats en detreure recursos financers als ajuntaments.
Mire, com cobra ara un ajuntament les taxes de llicència d'obra o d'ocupació en el cas d'haver-se obtingut aquesta llicència per la via del silenci administratiu positiu?
Ja m'ho contestarà.

Tercer problema, presenten un agravi comparatiu; existix un agravi que suposa aquest nou mecanisme.
Per què?
Ja que el pagament que s'ha de fer a les entitats de control, vullguen o no vullguen, suposarà un cost addicional important.
Si bé aquest cost addicional pot ser d'escassa entitat per a les grans promocions.
No succeirà aixina, en absolut, no succeirà així en petites promocions, sobretot per a vivenda de protecció o en el cas de vivendes unifamiliars de promoció pròpia.
És un cost addicional que vostés afegixen.

En tercer lloc, una tercera insuficiència per a mi estructural i d'importància.
Ja que la filosofia del projecte és incorporar al concepte de qualitat la, diríem l'agilitació i simplificació dels processos administratius.
Ja que ho fan aixina, tampoc no entenc una altra cosa, senyor conseller, per què no han incorporat a la llicència d'ocupació les cèdules d'habitabilitat com un acte administratiu únic?

Per tots és conegut que al finalitzar una obra d'edificació residencial, l'ajuntament ha d'emetre si es reunixen les condicions tècniques, jurídiques, administratives adequades, una llicència d'ocupació i una cèdula d'habitabilitat.
No pareix que tinga cap sentit deixar separats dos actes administratius, encara que la finalitat de la primera siga constatar que les obres s'han executat, i la finalitat de la segona constatar també una determinada normativa tècnica establerta per la Generalitat.
Repensen este tema.

També he de dir que és un projecte insuficient, perquè si bé és cert que dins dels requisits bàsics de l'edificació ­ho ha dit vosté aquí a la trona­, es contemplen aspectes com la funcionalitat, la seguretat o l'habitabilitat; trobem a faltar aspectes tremendament claus com els relatius a la ubicació d'aquestes edificacions i sobretot a la seua sostenibilitat.

Respecte a la ubicació sobretot en zones de nova urbanització, pensem que s'ha d'introduir com a requisits previs al compliment de les infrastructures contingudes als plans urbanístiques: les condicions de connexió i integració, la disposició i dimensionat òptims de sols dotacionals, etcètera, etcètera.
En el tema de sostenibilitat l'única cosa que esmenten vostés és l'estalvi energètic, en quatre paraules, l'estalvi energètic.
Però s'obliden de mesures per a l'estalvi de l'aigua, importantíssim; mesures per a fomentar la utilització de materials autòctons i no contaminants; mesures per a optimitzar la utilització dels recursos disponibles mitjançant una adequada política de reciclatge, us eficient, etcètera.

Falta ­i acabe ja­ també compromisos per part ­senyor Antón, senyor Antón­ per part de la Generalitat compromisos concrets, considerant que aquesta llei necessita d'un extraordinari desenvolupament reglamentari, donat el seu caràcter tremendament tècnic.
I per tant això ho entenc.
Però per aquesta raó no es pot acceptar que en cap dels articles es contemplen terminis per a complimentar aquests reglaments.

Me parlen d'un futur llibre de gestió de la qualitat, quan parlen de procediments per a qualificar nivells de qualitat, quan, per tant, si no volem que gran part de la llei quede sense aplicació pràctica, és necessari que concretem els terminis per al desenvolupament del reglament o dels reglaments, i aquest no hauria de ser superior, pense jo, al període d'un o dos anys.
Però concretem un termini, perquè si no no tindrà aplicació pràctica.

Per últim, pense que falta una memòria econòmica com cal.
A manera d'annex o com vosté vulga.
Vostés proposen al llarg de l'articulat un conjunt d'actuacions que es preveu que realitze l'administració.
Per tant, si realment vol dur-les a la pràctica, cal que els dotem dels mitjans materials i humans necessaris; és a dir, despeses de personal, capítol I, mitjans materials, capítol II, inclús la realització de determinades inversions en capítol VI.

En definitiva ­i en això ja acabe­ estos tres minuts que em queden, per fer el que vostés han fet ja teníem la LOE estatal del 99, excepció feta d'alguns articles la resta és un refregit de la LOE estatal.
Falta per incorporar, li recorde, a la qualitat de l'edificació la qualitat dels processos urbanitzadors.
Falta un major compromís, una major concreció pel que fa a les entitats de control de qualitat, sobretot per la responsabilitat que a partir d'ara tindran en la concessió de les llicències.
Trobem a faltar aspectes claus, bàsics, essencials, respecte a la ubicació de les edificacions i sobretot als criteris de sostenibilitat.
I per últim falten terminis per a concretar el reglament.
Evidentment això justifica el perquè d'una esmena a la totalitat, i sobretot el perquè li demane que este projecte de llei, en nom del meu grup, siga tornat al Consell.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor Sanmartín.

Té la paraula para el turno en contra, el señor Maluenda, diputado del Grupo Popular.
(Remors) Y diputado por Alicante.
(Remors)

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Hem assistit a un torn estrany, pel seu contingut, de defensa d'una esmena de totalitat que demana la devolució al Consell d'un projecte de llei del que diu l'escrit.
La iniciativa parlamentària que propicia que el senyor Sanmartín haja estat parlant en la trona diu que és un projecte de llei inoportú; o siga, que no és necessari, que no és convenient.
Això és el que diu l'esmena.

I dic que hem assistit a un torn estrany, perquè el senyor Sanmartín, aquí en la seua intervenció, se l'ha vist satisfet que existisca esta llei, que es promulgue esta llei.
Sí, sí.
Ha parlat en la seua intervenció de qüestions del contingut de la llei, que diu que li pareix poc i insuficient, el que està donant a entendre a la Cambra que és partidari que existisca una llei semblant.

El que ocorre és que no compartix al cent per cent el contingut de l'articulat que en la llei s'especifica.
Això és la conclusió que qualsevol persona que tinga un poc d'experiència en la vida parlamentària deduiria de la seua intervenció.
O siga, està reconeixent.
.
.
a més pense que li agrada el contingut de la llei, perquè l'he vist disfrutar parlant d'ella.
L'he vist disfrutar parlant d'ella.
Pense que li agrada per eixe motiu, i que aporta per la via de les esmenes parcials una sèrie d'alternatives que podran ser estudiades en el seu moment i que podrien algunes d'elles, no sé, transaccionar-les o incorporar-les.

Però el que no ha fet en ningun moment és justificar per què vol que no se promulgue esta llei, per què vol que se retorne el projecte de llei al Consell.
En ningun moment ha entrat a eixe tema, que és la qüestió essencial prevista en una intervenció d'esmena de totalitat de devolució.

A més, confon qüestions que són pròpies de la Lrau.
Confon qüestions que són pròpies de la Lrau.
Que no tenen res a vore en esta llei.
Esta és una llei eminentment social, senyor Sanmartín.
És eminentment social, perquè el que fa és garantir als compradors de les vivendes la qualitat de l'edifici, la qualitat de l'habitatge.
Per això és una llei eminentment social.
I és més social encara, si tenim en compte que els que més sofrixen les conseqüències de la falta de qualitat en l'edificació són les persones econòmicament més dèbils.

Mire, la gran il·lusió de qualsevol parella valenciana és poder adquirir la seua vivenda pròpia.
Eixa és la seua gran il·lusió.
I en sacrificis aconseguixen eixes vivendes, i després, en moltíssims casos s'encontren en una sèrie de problemes en l'edificació, una sèrie de problemes que els amarga la vida, els amarga l'existència, que no saben com resoldre-ho.
Doncs mire, este projecte de llei fa una política preventiva del control de qualitat perquè eixes situacions no vinguen novament presentant-se com s'han presentat fins ara.

I clar que aporta bones solucions, clar que les aporta.
Que és millorable la llei?
Doncs possiblement siga millorable.
Jo no vaig a dir-li a la seua senyoria que no.
A més, per a això se porta a la Cambra, perquè s'estudie, s'analitze, i en la fase de comissió se puga aplegar a acords puntuals que milloren eixes lleis.
Però el que no se pot és venir a parlar d'això, a parlar d'eixes alternatives, i no s'haja plasmat en una esmena de totalitat com la que vostés han presentat, i en compte de dir que se torne el projecte de llei al Consell haver dit que se susbstituïsca el projecte de llei del Consell per este text alternatiu que és més ampli, que va més enllà, que és més avançat, que és més apropiat i que és més social.

Vosté aquí li hem sentit parlar, i pareix ser que sí que tenen eixe model alternatiu, però no obstant això, vosté no ha sigut capaç de presentar-lo.
A mi em dóna la sensació, em dóna la sensació, i no tracte de molestar a ningú, que no té res a vore la persona que ha decidit que es presente l'esmena de totalitat de devolució pels termes que s'especifiquen en la seua iniciativa parlamentària, en la persona que ací a la trona ha vingut a justificar per què hi ha que tornar la llei del Consell.
A mi em dóna eixa sensació.

Com em dóna la sensació que vosté no s'ha donat compte d'eixe caràcter social que té la llei.
Fixe's, este matí se parlava de l'article 46 de la Constitució per part del representant d'Esquerra Unida.
Jo ara vaig a parlar-li de l'article 47 de la Constitució, que diu que tots els ciutadans, tots els espanyols, tenen dret a una vivenda digna i adequada.

Vosté creu que sense qualitat en l'edificació, sense qualitat en habitatge, se pot complir eixe precepte constitucional?
Vosté creu que una vivenda és digna o és adequada si no hi ha qualitat en l'edificació d'eixa vivenda?
Jo sincerament pense que no, sincerament pense que no.
D'ahí que considere que el pas que ha donat el Govern Valencià és un pas endavant, de valentia, de tractar d'abordar mitjançant una norma legal una cosa que mai s'ha sigut capaç de fer.

Clar que està la LOE, clar que està la LOE.
Però en el marc de la LOE el que pretén este projecte de llei és desenrotllar-lo, i a la volta legislar sobre unes qüestions que són competència exclusiva de la Generalitat Valenciana.
Pel fet que hi haja una llei marc a Espanya, aquí no hem de legislar, senyor Sanmartín?
Vosté què està pensant?
Què està pensant?
Aquí tenim les competències sempre dintre d'un marc legal que és la legislació de l'Estat.
Jo no sé què és el que vosté estaria pensant quan ha dit això ací a la trona, però ha quedat gravat en el Diari de Sessions.
A mi francament me preocupa, a mi francament me preocupa.

Diuen, diuen també que no compartixen els principis.
Mire, els principis són claríssims, els principis són claríssims.
Hi ha una situació de queixes constants, que a més costen mols diners i molts disgustos a eixes persones afectades per les deficiències en l'edificació, que el Govern Valencià entén que hi ha que donar-li solució, i fa una política preventiva fixant uns mínims de qualitat, i comprometent-se a través dels seus agents a supervisar que en les obres se complisca al peu de la lletra.
Això a qui beneficia és a la societat.
Això obliga als promotors, obliga als constructors, i beneficia als ciutadans.
Per això dic que és una llei eminentment social.

Ara, si vostés creuen que ha de continuar cadascú aguantant la vela en el seu pal, i que l'administració no ha de vetlar per eixes qüestions, pense que estan un poc passats en esta matèria, o que no tenen la suficient sensibilitat per a posar-se al costat de la societat civil valenciana, i tractar d'exigir al govern, en este cas el govern del Partit Popular, que se resolguen eixes qüestions.
I en este cas, és el propi govern qui per iniciativa pròpia redacta un projecte de llei que mos porta a mosatros a la Cambra perquè tractem de millorar-lo, perquè tractem de arreplegar en ell aquelles qüestions que s'entenguen que són més propícies per a acabar en eixa situació d'indefensió.
És una situació d'indefensió.

Mire, al voltant de l'habitatge se desenrotllen totes les activitats d'una família.
Allí se passen disgusts i se viu d'il·lusió; allí se fan projectes; allí se crien i s'eduquen els fills; allí se prenen decisions que marquen el futur per a tots els components d'eixa família.
Quan han de sofrir a més les deficiències d'haver fet un esforç per a adquirir un habitatge propi i encontrar-se en problemes en l'edificació, eixes situacions s'agreugen.

I vostés no volen que això se resolga.
Vostés no diuen anem a millorar el text de llei de que ha portat el govern a la Cambra.
Anem a fer-lo més sensible.
No, no, no.
Diuen que no, que se torne, perquè no és oportú.
Diuen que no és oportú, que és el mateix que dir que no és necessari.
Si no és oportú, és que no és necessari.

¿Creuen vostés de veritat, senyor Sanmartín, que no és necessari que hi haja una norma de llei, que aplique una política preventiva per a garantir a tots els ciutadans i a totes les ciutadanes, que puguen gaudir d'uns vivendes, d'uns edificis de qualitat?
Jo, francament, pense que flac servici estan fent-li vostés a la societat si veritablement això ho pensen.

I esta llei aporta moltes coses.
Mire, quant al silenci administratiu, la comparació que vosté ha fet en el tema de la Lrau, he de dir-li que està totalment.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, por favor, señores diputados, bajen la voz.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
totalment equivocat.
En Lrau és positiu.
I aquí volem que siga positiu, però amb uns condicionaments.
També positiu, però amb un condicionaments.
I que crearà problemes als ajuntaments?
En absolut.
És que no sap vosté ­jo pense que sí que ho sap, però que ha sigut un lapsus­ que la taxa, taxa de la llicència és per supervisar els plànols, els projectes, que cobren els ajuntaments?
Què vull dir amb astò?
Que eixa taxa es liquida abans ­és el primer una volta s'ha presentat el projecte a l'ajuntament.
Abans que es produïsca un silenci administratiu, ja s'ha liquidat en els ajuntaments la taxa.
Clar, a la millor vosté sap algun ajuntament que se liquida després.
Vinga aquí i diga-ho.
Jo no en sé de cap, jo no en sé de cap, senyor Sanmartín.

Mire, per a fer possible tot això que hem dit, per a fer possible que estiguen garantits els drets a la qualitat de l'edificació, complint l'article 47 de la Constitució Espanyola ­una vivenda digna i adequada sense qualitat és impossible­, este projecte de llei, com a garantia d'eixa qualitat final de l'edificació o de l'habitatge, i per a la tranquil·litat i satisfacció dels usuaris, s'establix una regulació integral de les diverses fases del procés d'edificació, des de la supervisió de la iniciativa del promotor fins la utilització de l'edifici.
Estes fases són: promoció, concepció tècnica, execució del projecte i vida útil.
Per a cobrir l'objectiu, la Generalitat en cada una d'estes fases promourà la qualitat mitjançant regulació, verificació i actuacions de foment en la forma que reglamentàriament, com és habitual, es farà.

Esta llei establix també els nivells bàsics de qualitat respecte de la funcionalitat, seguretat i habitabilitat dels edificis i habitatges, regulant a més mecanismes per a incentivar i fomentar els majors nivells de qualitat, marcant els perfils de qualitat mitjançant un sistema de classificació que permetrà a l'usuari comparar les qualitats dels diferents elements de les vivendes o dels edificis, com poden ser l'aïllament acústic, aïllament tèrmic, etcètera.

La llei potencia la sostenibilitat de la construcció procurant la menor incidència en el medi ambient i la utilització equilibrada dels recursos disponibles, concedeix especial rellevància al paper dels usuaris com a últims destinataris del producte de l'activitat edificatòria i dipositaris de les obligacions de conservació i manteniment de l'edifici i les seues instal·lacions.

La llei desenrotlla també les entitats de control de qualitat, per ser les figures que jugaran el paper fonamental en la garantia de la qualitat de les edificacions.

L'aplicació d'esta llei, quan entre en vigència, establirà un sistema d'autoritzacions administratives que milloren i agiliten de forma substancial la tramitació actual.

En el termini d'un any des de l'entrada en vigor de la llei, la Generalitat elaborarà un programa de foment de la qualitat de l'edificació i l'habitatge de la Comunitat Valenciana, en el qual quedaran definits, entre altres aspectes, els objectius, terminis i recursos necessaris per al seu desplegament.

Per últim, cal destacar que la llei és respectuosa amb els ajuntaments, als quals els reserva el dret vigent d'aplicació de les taxes regulades, a les quals me referia, per ordenança municipal.
I també deixa a la competència municipal la concessió de les llicències d'edificació i d'ocupació que sustituïsquen a les autoritzacions i llicències que ara estan en vigor.

Amb tota franquea i respecte, hem de dir que estem convençuts que o bé el Grup Socialista no ha entés el projecte de llei o, si l'ha entés, és que no vol que s'actue en eixa matèria.
I per això diu que es retorne el projecte al Consell, en compte de dir-mos ací que està disposat a aplegar al consens que en este moment jo li oferisc en nom del Grup Parlamentari Popular perquè en la fase del debat en comissió puguem aplegar a acords que facen que la llei vaja més allà, conforme deia vosté.
Si és incompleta, porte'm vosté eixes alternatives per a fer-la més completa.
Però no demane la seua senyoria que es torne el projecte de llei al Consell, perquè si ací tinguérem un moment de desfasament i votàrem a favor del que vosté proposa, les valencianes i els valencians es quedarien sense un projecte de llei que dic que és eminentment social perquè ve a garantir els seus dret a una vivenda digna i adequada.
Que no pot ser digna i adequada si no té la qualitat necessària, si no té la qualitat més convenient.

Jo, els ho dic de veritat, senyor Sanmartín, jo crec que vostés deuen canviar-se el xip, crec que deuen canviar-se el xip perquè ara el seu partit té la responsabilitat de govern en Espanya i vostés deuen col·laborar de forma institucional amb totes aquelles normes de llei, defensant els seus criteris ­faltaria més!
­, defensant els seus plantejaments, i complementar o millorar aquells que el Partit Popular o el Grup Parlamentari Popular defensa en la trona.
Jo crec que eixa és la comesa del Partit Socialista en estos moments.

I, per tant, el que demane, el que pregue a la seua senyoria és que accepte l'oferta de consens que estic fent-li, que retire l'esmena de devolució.
.
.
Perquè si la tornem al Consell, com vosté no ha presentat ningun projecte alternatiu, mos quedaríem sense la possibilitat que esta llei, que jo considere que és bona, que és bona, que ha sigut un encert del Consell i que el grup parlamentari recolza.
.
.
Però que estem oberts que a través de les seues idees, en el mesura del possible, puguem anar més allà, puguem millorar-la i puguem fer-la més completa, com vosté dia.
Però això no es fa, senyor Sanmartín, retornant el projecte de llei al Consell.
Això és fa des del debat, des del diàleg, des del consens, a partir de les esmenes puntuals que s'han presentat a l'articulat de la llei.
Eixe és el nostre oferiment.

I, per tant, senyor Sanmartín, pregue retiren l'esmena a la totalitat i accepten la nostra ma per a entre tots millorar eixa llei en la mesura del possible.
Del contrari, vosté el que està és obligant-mos que li votem en contra, perquè, entre altres coses, estem convençuts que la llei que porta hui el Govern és una bona llei, és una llei oportuna, és una llei convenient, però que, com totes les coses, és millorable.
Per això volem la participació de vostés.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Sanmartín, si lo estima oportuno; si no, no.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Maluenda, vosté m'ha parlat de "franquea" ­ho dic perquè parla aixina­, de "franquea i respecte".
Bé, jo, amb la mateixa franquesa i respecte, li dic que vosté no s'ha llegit aquest projecte de llei.
O si se l'ha llegit, se l'ha llegit molt ràpid.
Estic segur que li han fet un resum i ha sortit aquí a la trona.
.
.
Ara li diré per què, ara li diré per què.
Sí, sí.
(Remors.
El senyor president colpeja amb la maceta)

Mire, no m'ha respost, a excepció del silenci positiu, no m'ha respost absolutament a res del que jo he plantejat aquí de forma seqüencial.
Mire, senyor Maluenda, si jo no vull que s'aprove ­i no és una llei, és un projecte de llei­, no vull que s'aprove ­ja ho vorem si serà llei­, no vull que s'aprove aquest projecte de llei per unes raons molt concretes que li he dit aquí en la trona.
El problema és que vosté no les vol escoltar.
Surt aquí amb un argument prefixat, solta l'escandalera i després se seu.
Mire, jo li dic, sí, jo li dic.
.
.
Sí, escandalera verbal, perquè hi ha certs adjectius que no els hauria d'haver utilitzat.

Jo li dic sincerament: no vull que s'aprove aquest projecte pel que li he dit.
En primer lloc, perquè pense que és una ocasió perduda, perquè ja que tractem sobre el foment i la qualitat de l'edificació, no parlem paral·lelament del foment i la qualitat de les urbanitzacions en els quals s'assenten aquestes edificacions.
I li he dit encara més: si això ho poguérem solucionar mitjançant esmenes, o mitjançant transaccions, o el que vosté vulga, jo no tindria cap problema.
Però és un problema de fons, és un problema estructural.

En segon lloc, no vull que s'aprove la llei perquè falta un major compromís i concreció per part de la Generalitat ­li he dit­ en tot el tema dels reglaments.
I ens passarà igual.
.
.
Ja que menciona la Lrau, ara parlarem de la Lrau, no es preocupe.
Igual que me dien la Lrau, quants anys fa que no tenim el reglament?
Si és un projecte tremendament tècnic, que li fan falta molts reglaments, estic convençut que passarà més d'un any i encara no tindrem cap reglament aquí.
És que no vull que s'aprove la llei perquè falten aspectes claus i bàsics en el tema d'ubicació i sostenibilitat de les vivendes.
I no vull que s'aprove la llei pel tema de concretar les actuacions.

Però a més de tot això, no vull que s'aprove la llei perquè no he vist voluntat política perquè este projecte tinga una aplicació pràctica.
Mire si és senzill.
I això li ho demostro.
No marquen imperatius en cap dels temps verbals.
En tots apareixen "podrà" i hauria d'aparèixer "tindrà".
Per exemple, article 3: "El sistema d'avaluació i distintiu de qualitat podrá ser oficialment reconocido".
Ho reconeixeran o no ho reconeixeran.
No posen condicionals.
Article 12: "En relación a la concepción técnica del edificio, la Generalitat Valenciana podrá determinar.
.
.
" O determinarà o no determinarà.
L'article.
.
.
"La Generalitat podrá fomentar la calidad de los proyectos.
.
.
" O els fomentaran o no els fomentaran.
I contínuament aixina.
A això se li diu falta de voluntat política.
Vostés fan per qüestions conjunturals un projecte de llei que és tremendament incomplet, tremendament incomplet.
I per això li he dit que jo no podia presentar esmenes transaccionals.
Sap que no tinc cap problema en seure amb vosté, però no li'n puc presentar perquè és un problema de fons, és un problema d'estructura.

Per últim, pense que quan em parla que hem confós aspectes amb la Lrau i me parla del tema de la vivenda.
.
.
bé, per favor, no done lliçons, no done lliçons aquí en la trona sobre el tema de les vivendes i, dins de les vivendes, de les vivendes protegides.
Vostés han tingut dos oportunitats en el que portem de legislatura de generar sòl per a crear vivenda protegida: a través de la Llei d'acompanyament de pressupostos i a través de la proposició no de llei de complement i actualització de la Lrau que nosaltres vam presentar aquí, i no han concretat, no han concretat absolutament res, absolutament res.

Per últim, li assenyalo ­un minut que em queda­ una darrera qüestió, pel que li dia de voluntat política i, sobretot, de voluntat de consens no solament amb la resta de grups polítics que formen aquesta cambra, sinó també amb interlocutors tan importants com els mateixos ajuntaments.
Quines han estat, senyor Maluenda, les consultes que vostés han fet a la Federació Valenciana de Municipis i Províncies?
Diga'm què li han dit.
Jo després li diré el que li han dit.
Estem parlant del capítol II, del títol III, que regulen autoritzacions administratives tan importants com la llicència municipal d'edificació o d'ocupació, procediments, terminis, silenci administratiu.
.
.
És a dir, estem regulant un dels actes de major transcendència en l'activitat municipal.
I, per contra, per contra, deixen una gran quantitat de zones fosques en aquesta llei ­jo penso, jo penso, li torno a insistir, que és tremendament incompleta­, que tindrà conseqüències negatives, sobretot a l'hora també d'interpretació en els ajuntaments.

Per tant, insistisc, i amb això acabe ­este segon­, per favor, no ens done lliçons de voluntat política per a fer les coses, perquè li assenyale des d'ací, i li assenyale en temps, vorem el reglament, sobretot en una llei tan tècnica com la present, quan, quan es desenvoluparà.
Recorde el que li he dit.

Gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor diputado Rafael Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor president.

Senyories.

Mire, senyor Sanmartín, l'escandalera és que vosté vinga ací en nom del Grup Parlamentari Socialista, com a ponent o com a portaveu en un projecte de llei, i no sàpia en quin moment procedimental es troba.
Això sí que és una escandalera.
(Protestes) Sí, sí.

Vosté està dient que no vol que s'aprove aquí.
.
.
Si aquí no estem aprovant la llei.
Aquí només estem decidint si fem cas a vostés i li tornem al projecte de llei al Consell, o anem endavant a treballar en la cambra per a quan aplegue el moment.
.
.
(Remors) Moltes gràcies pel recordatori, senyor Such.
El tenia jo en falta a vosté este matí.
Ja el tinc ahí.
Molt bé.
(Remors)

 

**El senyor president:**

 

Senyor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Señor presidente.
.
.

 

**El senyor president:**

 

.
.
.
señor Such.
Vamos a ver.
Señores diputados, eviten el diálogo.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Claro.
Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Y usted, señor Maluenda, no lo provoque.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Dia, dia que l'escandalera, senyor Sanmartín ­no sé si m'ha escoltat­ és que vinga vosté ací a la trona i no sàpia a què ha vingut.
(Protestes) Vosté ha vingut.
.
.
Sí, sí.
Conforme els ho dic.
Que no sàpia en quin moment procedimental es troba.
Vosté no s'ha cansat de repetir que no vol que s'aprove la llei sense que determinades qüestions.
.
.
Aquí no estem aprovant la llei.
Aquí hi ha una cos legal que ha portat el Govern perquè les Corts Valencianes l'estudien, l'analitzen, els grups parlamentaris tinguen la possibilitat de presentar esmenes, que ja s'han presentat, i sobre eixes esmenes i el text del govern, s'aplegue a conclusions de majoria.
Quan haja conclusions de majoria i vinga el dictamen al ple, aleshores estarem aprovant la llei, mentrestant no.

Vosté no sap en quin moment es troba.
Diu: "És que jo no vull".
I parla de reglaments.
Però, què sap vosté de reglaments, senyor Sanmartín?
(Remors) Senyor Sanmartín, mire, el reglament que desenrotlla una llei és una competència exclusiva del govern, no de les Corts Valencianes.
Com van a portar-li a vosté ací el reglament?
No li dic que no s'entera!
És una escandalera que a vosté el llancen ací a la trona a tindre una intervenció com la que ha tinguda.
Jo li ho dic de veritat.
Jo ha hagut moments que m'he sentit sufocat.
(Remors) Sí, sí.
M'he sentit sufocat.
Vosté, vosté, mire, li ho dic amb la màxima estima, vosté enfronta el que és el procediment parlamentari.
Vosté ha aplegat ací com un elefant en una cacharrería.
I s'ha posat ahí a parlar de la Lrau, a parlar que la llei és incompleta, a parlar que és insuficient, però al mateix temps diu: ".
.
.
però no és oportuna".
Això és un contradicció com la copa d'un pi.

Si la llei és incompleta, si vosté és capaç de millorar-la, és oportú i haurem de felicitar-nos perquè el Govern Valencià haja portat este projecte.
I a partir d'ahí, anem a vore tot això que vosté aporta, anem a vore, que jo li ho he dit.
Vaig fer-li una oferta de diàleg i de consens, que vosté s'ha passat, com de costum, per allà per la porta d'Alcalà, per la porta d'Alcalà.
Ara després em contesta.
Diu que em contestarà després.
No sé.
Com no coneix el reglament, diu que em contestarà després.
(Remors)

Per tant, per tant, senyor Sanmartín, vosté no pot venir ací a dir el que ha dit.
Vosté deu tindre més humilitat i vindre ací a dir que vosté té uns projectes alternatius que no ha sigut capaç de plasmar en un text alternatiu que succeïsca al del govern, però el reglament li permet que discutim eixes esmenes puntuals en comissió i que poguérem aplegar a un entente cordiale.
Eixa és la humilitat que a vosté hauria d'haver-lo portat a la Cambra i no ací a culpar al govern que no porta el reglament.
Però, com va a portar el reglament!
Això ho diu vosté en qualsevol parlament del món, d'Espanya almenys, i es riuen de vosté, senyor Sanmartín!
(Veus) Competència exclusiva del govern.
El reglament que desenrotlla l'aplicació de les lleis: competència exclusiva del govern.

I, mire, una cosa és una esmena que demana la devolució, com li he dit fins a la sacietat, però crec que no ha pogut entendre-ho.
Vaig a esforçar-me un poquet més a vore si vosté ho entén.
Quan un grup parlamentari entén que una llei no és oportuna, que una llei no és convenient, demana que es torne al govern.
Quan un grup parlamentari entén que una llei és convenient, que una llei és necessària, i no està d'acord amb el text d'eixe projecte, presenta un text alternatiu.
Quan un grup presenta esmenes puntuals i demana al mateix temps que es retorne el projecte al Consell, però ve ací a la trona i es posa a parlar amb la boca totalment plena de la llei que ha presentat el Govern, que vosté és capaç de millorar-la, que el que diu el Govern en este sentit caldria ampliar-lo per anar més enllà, que vostés tenen criteris i tenen alternatives per a fer-la més completa, està admetent que eixa llei és oportuna, necessària i convenient.
Altra costa és que vosté discrepe del contingut de l'articulat d'eixa llei.
Eixa és la paradoxa que s'ha donat ací.

Per això dic que l'escandalera, l'única escandalera que ha hagut ací ha sigut sentir-lo a vosté parlar d'una cosa que no sap el que està dient.
I sentir-lo exigint-li al Govern o reclamant-li al Govern que no hi haja portat en la llei el reglament que la desenrotlla, quan és un projecte de llei que s'ha d'aprovar en estes Corts, i una volta estiga en vigor, que és a sis mesos de la seua publicació, a partir d'ahí és quan el Govern ha de començar a treballar en el reglament, però mai ha de portar-lo a estes Corts perquè la Constitució, perquè l'Estatut d'Autonomia, encara que vosté ho ignore, senyor Sanmartín, diu que això és competència exclusiva de l'executiu.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

Tiene la palabra para la fijación de posición, señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bé, el senyor Sanmartín ha justificat la seua esmena a la totalitat amb una sèrie d'arguments, que bona part d'ells també compartim nosaltres.
I com tenim una esmena que a continuació podrem debatre, anem a dir que anem a recolzar la proposta d'ells i l'exposició i defensa de la nostra, doncs, vindrà a continuació.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Pasamos al momento de la votación.
Comienza la votación.
(Remors) Resultado de la votación.
.
.
(Remors) Señores diputados, resultado de la votación.
.
.
(Remors)

Señores diputados, nos funciona bien a todos, a todos nos funciona bien, nos funciona bien a todos.
(Remors)

Resultado de la votación: 40 votos a favor, 41 en contra.
Queda rechazada la enmienda a la totalidad.
(Veus)

Señor Moreno, con todo el respeto que usted me merece por su experiencia en esta Cámara, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Moreno Carrasco:**

 

Gracias, señor presidente.

Era para solicitarle en nombre de mi grupo que repitiera usted la votación, como es norma habitual en esta Cámara siempre que ha ocurrido un problema con la utilización del aparato para votar.
No ocurre nada.
Ha sido norma habitual en esta casa que siempre que un grupo parlamentario lo pide se pueda repetir la votación.
Y si usted suma, no va a alterar prácticamente la votación, pero sería conveniente que usted no rompiera esa tradición puesto que, además, ya se ha repetido en varias ocasiones, todas las veces últimas que hemos tenido que votar, la cuestión de ese error en la votación.

Yo creo que no nos cuesta trabajo que usted tenga a bien aceptar esta petición y no ocurre nada en el Parlamento porque se repita una votación.
Es norma habitual y se ha hecho reiteradamente.

 

**El senyor president:**

 

Vamos a ver, señor Moreno, este presidente no lleva mucho tiempo, efectivamente.
Pero, probablemente, se han producido así como 30 ó 40 equivocaciones en el tiempo que llevo yo de presidente en el momento de la votación.
Ni en un sólo caso se ha repetido la votación, sobre todo porque no tenía trascendencia en el resultado de la votación, igual, exactamente que éste.
¿Para qué vamos a repetir la votación?
(Remors)

Perdón, señor Moreno.

Perdón, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies.

Jo vull recordar a la Cambra que quan es dóna una circumstància aliena al diputat quan exerceix el dret al vot com a conseqüència del tauló, que es comença la votació abans que isca la numeració, i és una cosa molt significat en els diferents grups que hi ha molts diputats que han votat tard, aleshores s'ha repetit.
Però, quan és una persona la que s'equivoca o la que aplega tard a votar, no s'ha de repetir la votació.
Jo no conec precedents.
És més, he de recordar, he de recordar-li, senyora Moreno, que en la votació anterior també la senyora Segarra igual ha votat en la mateixa conseqüència.
A la millor el problema és que vostés han d'ensenyar a la senyora Segarra a votar i no d'altra qüestió.
(Rialles.
Remors)

Per tant, la votació és bona, senyor president.
I pregue passem al següent punt.

Gràcies.
(Pausa)

**El senyor president:**

 

Bien.
Esta presidencia no estima oportuno repetir la votación.

Punto cuarto.
.
.
(El senyor Such i Botella parla sense micròfon des del seu escó)

He consultado, señor Such, por el comentario que le oigo, y esta mañana se han revisado todos los aparatos y funcionan con normalidad.
(Veus) (Pausa)

 

 

 

 

***Debat de totalitat del Projecte de llei d'ordenació i foment de la qualitat de l'edificació (RE número 8.
743, BOCV número 26).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 10.
742, BOCV número 36)***

 

 

 

**El senyor president:**

 

Bien, después de la relajación normal del comentario del diputado señor Camarasa sobre el frigorífico, (remors) que entiendo que correrá más en verano que en invierno, señor Camarasa, en la reparación.
.
.
lógicamente, vamos a entrar en el punto cuarto, que dice: Debate de todalidad del Proyecto de ley de ordenación y fomento de la calidad de la edificación, enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valencia-na: Entesa.

Tiene la palabra para el turno de defensa de la enmienda a la totalidad, el señor Joan Antoni Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

L'esmena a la totalitat que nosaltres presentem, pel que abans es feia referència, no diu que siga inoportuna la presentació d'aquest projecte de llei perquè pensem que precisament és oportuna, inclús caldria ser quasi obligatòria.
El que passa és que no és el projecte de llei que nosaltres considerem més adequat, més necessari per a la funció que teòricament es vol complir.

El senyor conseller ha fet referència abans a cinc punts, que segons ell eren els cinc punts ­diguem- més importants i que hauria de contemplar i aconseguir aquesta futura llei.
La veritat és que és possible que eixos cinc punts siguen els més importants, algun seria, en tot cas, prou discutible.
Però, en tot cas, aquesta llei que vosté presenta al projecte de llei no persegueix això, perquè pràcticament es queda a mitjan camí, és una llei que, com després parlarem, és una llei excessivament massa inconcreta.

Nosaltres pensem que en l'any actual, en el 2004, que la nostra comunitat no tinga una llei que incorpore elements de qualitat i de garantia com aquest projecte de llei que en principi pareix que contempla, no ho trobem cap justificat.
La pròpia exposició de motius de la llei reconeix que la Generalitat Valenciana ha anant promulgant diversa normativa sobre la matèria, però no tenen un marc que estructure aquesta activitat.
Això és l'exposició de motius de vostés mateixos També reconeix que la societat demanda majors nivells de qualitat en l'edificació, i això jo crec que és una evidència per a tots.
Inclús arriba a dir que en eixe camp reforçar els nivells de qualitat i garantir els drets dels usuaris és on les administracions autonòmiques, les comunitats autònomes, tenen un camp privilegiat d'actuació.

Dit això, doncs, la veritat és que caldria dir que vostés són un poquet lents a l'hora de transformar eixos desitjos en realitats.
Inclús es prenen com a punt de partida l'aprovació de la LOE, que allò va ser en l'any 99.
Han passat ja cinc anys de l'aprovació d'aquella llei que no va gaudir tampoc d'un reconeixement o d'una aprovació unànime per part del Congrés dels Diputats.
I, a més, coincideix en un període en el qual l'activitat constructora al nostre país, aquestos cinc anys de res, ha estat molt intensa, o siga, han deixat vostés perdre un període molt important on es podrien haver fet determinades aplicacions d'un projecte de llei que pareix tan interessant però que a l'hora de la veritat es queda en eixa aparença.
I el problema és eixe, que és que quan arriba per fi aquest projecte de llei, doncs, no és el que fa falta, i això que segons la pròpia documentació duen vostés més de tres anys preparant esborranys, preparant documentació, etcètera, etcètera.

La Lofca en aquestos moments podríem dir que no és més que un refregit de normativa existent ja i un monument a la inconcreció temporal i normativa del que es vol fer.
Dels 38 articles que té el projecte, hi ha 14 on es diu que la Generalitat desenvoluparà reglamentàriament aspectes tal, tal, tal.
.
.
Hi ha cinc anys articles, 5, 8, 12, 22 i 25, on s'anuncien una importantíssima quantitat de qüestions, i es diu que la Generalitat Valenciana podrà fer, podrà regular, determinarà, establirà, etcètera, etcètera, entre ells, doncs, caldria nomenar, per exemple, alguns.
Ho dic perquè, clar, això xoca molt amb el que vosté acabava de dir.

L'article 5 parla de la regulació: "Es regularà mitjançant desenvolupament de normativa tècnica la qualitat, verificació de la qualitat".
No es fa en aquesta llei.
Es farà.
No se sap quan, diu que es farà.

L'article 8 diu que "la Generalitat establirà un sistema de reconeixement de la professionalitat del sector ".
Tampoc es fa ara.
Ja es farà.

L'article 12 diu: "Amb relació a la concessió tècnica de l'edifici, la Generalitat determinarà reglamentàriament la documentació integrant dels projectes, el sistema de verificació i control de projectes, etcètera".

El 22: "La Generalitat podrà regular la qualitat de l'execució de les obres mitjançant.
.
.
tal".
El 25: "La Generalitat regularà la qualitat durant la.
.
.
" Però per a què necessiten dir tot açò?
Si la Generalitat té competències plenes en estos temes!
Per a què necessiten fer una llei que diga que podem fer tota esta sèrie de coses?
Doncs és qüestió de fer-ho ja, directament, guanyem temps, garantim millor una sèrie de drets per als usuaris que pareix que tanta preocupació determina, i a funcionar, que jo crec que és el que interessa per a tots.

Però és que, a més, hi han altres articles.
El 33, eixe concepte de qualitat: "S'establirà un sistema.
.
.
tal".
El 6.
3: "La Generalitat Valenciana podrà regular les condicions dels agents de l'edificació".
Clar, si és que això no ho dubta ningú però, per què no ho fan?
El 13 diu que es desenvoluparà reglamentàriament el llibre d'ordres i assistències, el llibre de gestió de la qualitat d'obra.
.
.
Sí, però si és que això està ja.
.
.
, fa anys que ja estes normatives en altres comunitats autònomes.
.
.
i està funcionant, i no passa res, i no passa res!
Encara estem mosatros dient que volem fer-ho, volem, perquè tampoc ho fem.

El 16 parla que reglamentàriament podran.
.
.
­damunt "podran"­ determinar-se condicions d'habilitació i de contractista i subcontractista, a estes altures!
El 18, que la prestació d'assistències tècniques podran ser regulades.
.
.
Però si és que.
.
.
bé, podríem continuar.
.
.
El llibre de l'edifici és un tema molt important.
I vostés fan alguna referència de com deu ser d'important en el projecte de llei, però no entren en ell.
Diuen que la llei determinarà reglamentàriament l'existència del llibre.
Vosté sap que això està ja funcionant en moltes comunitats autònomes.
Inclús.
.
.
No, no, no, senyor conseller.
Fa anys que existix ja en altres comunitats autònomes.
El tema de les llicències, el tema dels registres especials dels ajuntaments, les normes de coordinació administrativa.
.
.
Inclús, les disposicions addicionals.
La primera és l'única que establix un termini temporal: un any, per al programa de foment de la qualitat.
O siga, per a això, un any.
Ni tan sols això, que pareix que és el leitmotiv de la mateixa llei.
L'obligatorietat del llibre de l'edifici remet a normativa ja existent, l'article 87 de la Lrau.

Nosaltres creem que tot este tipus de coses.
.
.
, la veritat, és una llei prou buida.
No contempla, després de tants anys d'estar esperant, no dóna solució a res.
Es diu el que és la voluntat de la conselleria.
Bé, d'acord, però la transformació d'eixa voluntat en legislació, res.
Han fet una llei per a dir-mos el que volen fer.
Nosaltres pensem que això és insuficient.

Una de les poques concrecions temporals precisament que incorpora aquest projecte de llei, és la que diu que en el termini d'un any s'adoptaran les mesures pertinents per a l'aplicació del previst en relació amb la llicència municipal d'edificació i la llicència d'ocupació.
Ahí sí que hi ha una concreció temporal: en el termini d'un any.
Però és que, clar, eixa proposta no els obliga a vostés, obliga els ajuntaments.

O siga, allò que no els obliga a vostés, que obliga altres instàncies, sí que es permeten marcar els terminis, que nosaltres estem d'acord; el que passa és que no pot ser que siga això solament per als ajuntaments i, en canvi, en el que els toca a vostés no marquen eixos terminis.

I esta crítica que és un poc la crítica de base, la crítica de fons d'aquest projecte de llei, no solament la fem nosaltres.
Jo tinc ací un document que diu, textualment: "Tal vegada es podria criticar el fet que la llei peca d'ingènua i confia massa que l'administració acabe desenvolupant tota la normativa i la reglamentació a què es compromet.
Pareix com si la Lofce fóra més bé una declaració d'intencions a desenvolupar per l'administració".
Conclusió del document: "La llei objecte d'estudi està carregada de bones intencions, però està per vore si és efectiva, ja que depén molt de la bona feina de l'administració de la Generalitat Valenciana a l'hora de posar en marxa tota la normativa i reglaments a què fa menció la llei".
Eixe és un document que no l'hem fet nosaltres.
És un document que alguna gent d'ací coneix, deu conéixer.
És un document del Col·legi Oficial d'Arquitectes, que jo crec que en este tema és un sector directíssimament interessat perquè les coses es facen bé.
I ho diuen ells per escrit, i és un document que es va enviar a la Conselleria en el seu moment, en el període d'al·legacions.

Després, aquest projecte de llei, també s'ha de dir que incorpora algunes novetats delicades, entre cometes, delicades.
El tema del silenci administratiu que abans s'havia fet referència, l'article 30.
Nosaltres entenem que, en principi, és un tema que està regulat avui en dia en la mateixa Lrau, en la disposició addiciona quarta, els punts 3 i 4.
S'hi introduïx una possibilitat que nosaltres entenem, en el tema aquest de les entitats privades, homologades, que també queden en l'aire, després, la seua regulació, nosaltres entenem que això és un pas molt important de cara a la privatització d'un element fonamental, i és una competència típica dels ajuntaments a l'hora de l'aprovació d'eixos projectes, a l'hora de l'aprovació d'eixa documentació.
Ja sabem que els ajuntaments, en molts casos, no estan preparats, els falta personal, els falten mitjans tècnics, en molts casos determinada edificació massiva s'ha fet en llocs on els ajuntaments són molt xicotets i no disposen d'eixos mitjans, però creem que la solució no va en el sentit de llevar-li competències a eixos ajuntaments i donar-li-les a unes entitats privades, de les quals desconeixem en aquests moments les garanties que poden donar per a garantir eixos drets per a tots.

Hi ha una altra de les novetats que incorpora aquest projecte de llei, novetat segons vosté, no?
I és el que en alguna declaració en premsa s'ha anomenat la ITV, la ITV dels edificis, el deure de manteniment, de l'existència d'un llibre de l'edifici, que ja es vorà, a més, com funcionarà, etcètera.
Jo crec que vostés són conscients que la mateixa Lrau en l'article 87 ja incorpora una bona part d'aquesta proposta, determina la inspecció periòdica de les edificacions, catalogades o aquelles altres amb una antiguitat superior a 50 anys.
I ens agradaria saber si això està complint-se, si hi ha algun cas en tot el País Valencià on en aplicació d'aquesta llei, este tema estiga vigilant-se perquè, realment, el que vostés incorporen ara com a novetat no deixa de ser el que ja està en bona mesura en la mateixa legislació.

Per això nosaltres hem presentat aquesta esmena a la totalitat.
I hem presentat al voltant d'unes 40 esmenes parcials, perquè pensem que és una llei que necessita ser tornada al Consell, i no per a continuar amb este buit normatiu.
Pensem, al contrari, que eixe buit normatiu s'ha d'omplir, però s'ha d'omplir amb una normativa que d'alguna manera vinga a resoldre problemes, no a repetir-mos els problemes ja existents i a dir-mos que vol solucionar-los mitjançant reglaments.
Tenim exemples de lleis molt importants i d'organismes molt importants, el Consell Superior d'Urbanis-me, per exemple, que previstos en la Lrau des de fa 10 anys, encara estan sense constituir.
O siga, que ja és una qüestió quasi de fe pensar que tot el que vostés diuen ací que volen fer, ho faran i, per tant, amb lleis d'este tipus, tan tècniques, tan concretes, pensem que no és el moment, no és la via adequada un projecte tan buit de contingut com aquest.

En eixes esmenes que nosaltres presentem hi ha, evidentment, de tot.
Demanem concrecions normatives i temporals fonamentalment que considerem que són bàsiques.
Limitem l'edificació en determinats supòsits.
Pensem que el tema de zones inundables, de zones mediambientals.
.
.
.
, tot això ha d'haver una declaració contundent de la seua prohibició d'edificació en eixos espais.
Augmentem les garanties dels usuaris quant a la informació i a l'existència davant dels promotors.
El conseller havia fet alguna referència certa que són molts casos persones que compren eixes vivendes, que van a habitar en elles durant moltíssims anys i, en canvi, estan prou indefensos davant d'eixes persones o d'eixes empreses que venen això.

El que ha dit vosté està bé.
El problema és que no està en el projecte de llei.
Les referències que fan als usuaris són molt xicotetes i algunes d'elles en referència a documents que han d'aprovar-se, que no estan aprovats en estos moments.

Nosaltres també ampliem les mesures de control cap als subcontractistes, que és un tema que jo considere molt important, de molta incidència en la nostra comunitat, que està donant molts problemes i que té una gran presència en el sector de l'edificació.
Pareix que en eixe tema no se li dóna, per part de vostés, la suficient importància.

Reivindiquem també el dret de tots els valencians a un habitatge digne per a tots i per a totes.
Que ho siga, a més, des d'una perspectiva ampla, des d'una perspectiva oberta, respectuosa amb l'entorn, que no es quede solament amb les quatre parets de l'edifici o de la vivenda, i que tinga en compte, fonamentalment, la incidència en el medi.
El conseller havia fer també alguna referència a això, al tema de l'ús d'energies, el tema de l'aplicació de Kyoto, coses d'eixes molt interessants que està vesprada, per cert, tindrem una pregunta nostra al conseller de Medi Ambient sobre eixe mateix tema.
Eixe és una afecció evident al medi ambient però n'hi ha una molt més gran, que pareix que passa olímpicament, i és el tema de la massificació en la costa, especialment en la costa, un tema d'impacte molt fort que, d'alguna manera, també hauria de tindre.
.
.
, digam, referència.

Però, fonamentalment, damunt de tota la intervenció que estic tenint, sí que hi ha una cosa també que ens preocupa.
Tenim aquest projecte de llei damunt de la taula, hi ha un debat.
Tenim damunt de la taula també l'anunci d'una sèrie de normativa urbanística que està eixint per part de la seua conselleria i per part de la Conselleria d'Ordenació del Territori i Habitatge.
No sé què està passant, no ho sé en el sentit que pareix que a voltes hi ha una certa col·lisió de competències entre dos conselleries.
Jo crec que eixa separació, eixe divorci que hi hagué en la conselleria en el seu moment, no sé si ha segut un divorci amistós o ha segut un divorci traumàtic, no ho sé.
Però ens dóna la impressió que per a nosaltres, que veem la cosa un poc des de fora, no sempre està suficientment coordinat.

Ara mateix s'ha anunciat no ja solament la cèlebre Llei d'ordenació del territori, que deuria tindre molta importància en aquest tema, però és que està anunciat, també, una llei que va a modificar la Lrau.
Però és que, especialment, s'ha anunciat també recentment i ha entrat en les Corts, una llei d'habitatge per part de conselleria, diferent a la seua.
Jo crec que gran part ­amb això no vull dir que preferisca una conselleria a l'altra­, però jo crec que gran part de les propostes que la conselleria del senyor Antón incorpora.
.
.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Oltra, per favor, vaja finalitzant.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
les incorpora en aquest projecte, perfectament tindrien cabuda en la Llei d'habitatge, perfectament, perquè, inclús, en alguns casos hi ha una certa repetició.
Jo crec que deurien de fugir de crear excessiva normativa dispersa, repetitiva o a voltes, inclús contradictòria.
En eixe sentit sí que faig una crida a intentar, aprofitant la necessitat de tornar aquesta llei perquè se millore, intentar coordinar-la amb la resta de documentació que està pendent d'arribar.

Gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

En representació del Grup Parlamentari Popular, per a torn en contra, té la paraula el senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señora presidenta.

Señorías.

En primer lugar, en representación del Partido Popular, tengo que señalar que nuestra opinión, y así lo vamos a apoyar, es que esta ley es oportuna, es necesaria, va a ser muy positiva, muy buena en nuestra comunidad por los efectos que va a tener en la mejora de la calidad y en la ordenación de los procesos edificatorios constructivos muy importantes en nuestra comunidad.

Esta ley, como ya se ha dicho, desarrolla la ley marco estatal, y es la primera ley a nivel autonómico que concreta en ejercicio de nuestras propias competencias.
.
.
, yo creo que es nuestro derecho, pero fundamentalmente y de esta cámara más es nuestra obligación, de concretar a nivel de territorio valenciano, todos los aspectos de ordenación de los distintos sectores productivos y promotores, que van a afectar a todo tipo de edificaciones, porque ello es muy importante en nuestra comunidad.
Yo creo que es muy importante para todas las sociedades pero fundamental en nuestra comunidad.

Como ha dicho el conseller, más del 10% de la economía, del producto interior bruto, el 13% del empleo está apoyado en un sector como es el sector de la edificación.
Por lo tanto, tiene un peso muy importante lo que es nuestro desarrollo en lo que es el generar una calidad social en cuanto a puestos de trabajo y prestación de unos servicios como las viviendas, como las viviendas y los edificios que son fundamentales porque constituyen el hábitat y albergan todas las relaciones humanas.
Edificios son este propio edificio de las Cortes o nuestra vivienda, son los colegios, son los hospitales, son las viviendas y es fundamental que tengamos una norma concretada a nivel autonómico en la que además de proveernos de todas estas edificaciones donde se realiza toda nuestra vida, además tengan unos niveles de calidad consecuentes con el desarrollo que está alcanzando nuestra comunidad en todos los aspectos.

Es evidente también que los procesos edificatorios influyen de una manera muy importante en el entorno.
Hay una ocupación de territorio importante, y también hay un uso de unos recursos naturales en los procesos edificatorios también muy importantes.
Es fundamental también por tanto, en aras de la sostenibilidad en la que está implicado el Gobierno Valenciano precisamente, el regular adecuadamente todos esos procesos.

Pero además desde el punto de vista social, desde el punto de vista del ciudadano, desde el punto de vista de las familias, el coste en tiempo, en dinero, en tiempo de su vida que tienen que destinar a las viviendas es muy importante; es probablemente el costo más importante que tienen que asumir los ciudadanos a lo largo de su vida.

Y, por lo tanto, yo creo que es obligación de las administraciones garantizarles que ese esfuerzo que van a realizar, que esa confianza que tienen en un producto que van a adquirir, está totalmente protegido, respaldado por las administraciones.
Y que hacen un esfuerzo al máximo dentro de sus competencias, precisamente para garantizarle de cara al futuro que aquello que está adquiriendo tiene el máximo nivel de calidad actual y de futuro.
Que no va tener problemas como hemos visto.
.
.
bueno, vemos continuamente que en otras épocas que los procesos edificatorios no han tenido estos controles, pues que realmente es un problema social importante para muchas familias.
Veamos por ejemplo el tema de la aluminosis, con una familia que se quede sin vivienda precisamente por un deficiente control de estas calidades.

Además, la mejora de la calidad yo creo que garantiza con la seguridad jurídica y económica de todos los procesos que se producen en la comunidad, en cuanto que garantizamos un producto, se evitan litigios, pleitos, obras de reparación, y distintos problemas que afectan a toda la familia.
Por lo tanto yo creo que es una ley muy importante.

Decía en una intervención anterior el señor Maluenda que es una ley muy social, y yo estoy totalmente de acuerdo con él.
Es una ley ­por lo que felicito al gobierno por haber tenido la iniciativa de aprobarla­ totalmente oportuna, necesaria, y además que sus efectos van a tener trascendencia e importancia a largo plazo, que es donde fundamentalmente actúan los temas de calidad.

Por lo tanto, una vez planteada esa necesidad y justificada la importancia de esta ley, yo creo que, brevemente, y sin entrar tampoco en profundidad porque ya anteriormente se ha visto yo creo que en la exposición del conseller, y también en el debate de las enmiendas a la totalidad anteriores, pues se han visto en profundidad, pero yo creo que sí que es importante resaltar alguno de estos aspectos.

Yo creo que la sociedad actual es la sociedad de la calidad, en todos los aspectos: en el tema sanitario, en el tema educativo, en el tema social, y no puede ser de otra manera tampoco en el tema de la educación.
En todos los aspectos que regulan nuestra vida se van mejorando las condiciones de la calidad de vida, las condiciones de trabajo y las condiciones de todos los productos.
Ello apoyado, yo creo que en unos aspectos positivos de desarrollo económico, pero también en unas consecuencias claras de lo que es la investigación, la innovación y las mejoras tecnológicas que se producen en todos los campos.

Es fundamental que todas esas mejoras tecnológicas queden reguladas e incorporadas a un sector tan importante como la edificación y la vivienda.
Por lo tanto, la ley lo que creo que plantea es ese esfuerzo por la calidad, regulando claramente lo que son los procesos y regulando la participación de todos los sectores económicos, desde los promotores de las distintas administraciones, como de distintos colectivos técnicos.
Se hablaba del colegio de arquitectos, las distintas empresas o asociaciones que ya garantizan la calidad, es muy importante introducirlas en los procesos porque siempre van a mejorar, cuando participa toda la sociedad, en lo que es la mejora de un producto es mucho mejor que si sólo se controla por parte de la administración.
Por lo tanto que ese esfuerzo por la calidad yo creo que es un esfuerzo global que está muy bien planteado en esta ley.

Si además se regula el proceso de edificación en cada una de sus fases, ordenándolo muy claramente y dando todas las garantías jurídicas a cada uno de ellos además, y se exigen unos requisitos básicos como se ha hablado: temas de funcionalidad, temas de seguridad, temas de habitabilidad, que son las condiciones fundamentales de la edificación, si además se hace un hincapié importante en lo que es la construcción sostenible, lo que hablábamos del territorio, de los productos que se emplean, de la reutilización de todos los productos que intervienen en los edificios, y si además, como no podía ser de otra manera, se da un papel fundamental a los usuarios, con la información adecuada, con la exigencia de cumplir unas obligaciones implicándolos por un lado en el control de la calidad del edificio, y también en su mantenimiento, tenemos, tenemos yo creo que un marco muy adecuado para que esta ley funcione correctamente.

Si además ello se asienta en una tradición administrativa y técnica, que tenemos en este momento pero que es el resultado de las distintas actuaciones, normativas, legislativas de las distintas administraciones a lo largo del tiempo, no se están inventando de forma general una regulación totalmente ex novo, sino que apoyándonos en lo que son los proyectos, los proyectos técnicos, las entidades de control, las distintas licencias administrativas; lo que se hace es darle un cuerpo global de forma que se mejoren todos los funcionamientos con vistas precisamente a esa mejora de lo que es la calidad y garantía total de todos los procesos.

Además si dentro de ello se incorporan las mejoras tecnológicas, las mejoras en preparación y en capacidad técnica de todos los profesionales del sector, yo creo que estamos integrando dentro de ese esfuerzo de la calidad a toda la sociedad.
Por lo tanto estamos mejorando a largo plazo estas actuaciones.

Por lo tanto, entrando ya concretamente en los aspectos que ha señalado el señor Oltra, pues bueno, coincidimos yo creo que con este planteamiento que he hecho de la importancia de esta ley, y podemos tener una discrepancia en cuanto a los contenidos de la ley.

Pero esa discrepancia, hablaba el señor Oltra, de las enmiendas que han presentado, y de lo que ha planteado en su exposición en esta primera parte, y realmente yo no veo nada, ninguna crítica de fondo a lo que es la ley.
Usted habla de inconcreción, pero no ha sido capaz de proponer nada que podamos decir avance algo más en la concreción de ninguno de los aspectos.
Y eso, ¿por qué no?
Pues yo creo porque la ley está perfectamente adecuada a lo que debe ser: marca los principios fundamentales, marca los procesos, exige todos los actos administrativos, marca los contenidos de los distintos acciones de los agentes, y los contenidos fundamentales que tiene que tener, y evidentemente, cuando estamos hablando de aspectos técnicos, tecnológicos, en los que la innovación, la evolución, es continua.
.
.

Yo, por mi profesión de arquitecto, aunque llevo unos años evidentemente sin ejercerla, por ejemplo en temas de hormigón, las normativas técnicas son derivadas de precisamente de esa mejora tecnológica que se produce, se producen unas revisiones continuas y una alteración, cada dos, cada tres años, precisamente de las condiciones técnicas que hay que tener.
Lo mismo en los aislamientos y prácticamente lo mismo en cada uno de aquellos elementos fundamentales que luego forman parte de las edificaciones.

Por lo tanto, si queremos hacer una ley con trascendencia, una ley de largo recorrido que no tenga que venir a estas Cortes cada tres o cuatro años, para aprobar tres coeficientes, pues yo creo que lo que hay que marcar precisamente es el principio fundamental que hay que cumplir: garantizar en cada caso la condición que puede ser en cuanto a uso, habitabilidad, protección frente a incendios, aislamiento, economía de energía.
Y eso, evidentemente, hay que resolverlo vía reglamentaria, con toda la participación de los agentes y con toda.
.
.
desde luego con toda la transferencia, y también, como se ha dicho, con una decisión y un compromiso del gobierno en cada caso.

Y sería un grave, no digo un grave, un gravísimo error, el introducir condiciones técnicas que corresponden a órdenes, a reglamentos, a normas básicas, como están perfectamente reguladas, en lo que es una ley que lo único que haría sería precisamente el dificultar y el impedir la evolución natural, de lo que sería todo ese cuerpo de normativa que tiene que mejorar la calidad.

Como críticas, como críticas se ha planteado, señor Oltra, pues el tema de la privatización, que yo creo que ustedes siempre que hay una ley buscan a ver el tema promotor, privatización y a ver cómo lo encajan.
Realmente es bastante difícil plantear que cuando se presenta yo creo que es al revés, cuando ustedes plantean que cuando un promotor presenta una solicitud de licencia no se le contesta en los plazos adecuados, cuando además está sancionado por un ente que está reconocido, tendrá que estar registrado evidentemente en conselleria con los requisitos adecuados, como cualquier otro profesional, como un arquitecto, como un médico en el ejercicio de su profesión o como un notario, y certifica que ese proyecto reúne todas las condiciones y se le consulta al ayuntamiento y el ayuntamiento sigue sin contestar, yo creo que lo que se está planteando precisamente, como se decía antes, es precisamente la defensa, entender que precisamente hay que defender el silencio de las administraciones frente a un particular, y lo que se está haciendo es dándole todas las garantías precisamente de que esos proyectos reúnen las condiciones adecuadas.

Y reúne las condiciones adecuadas, porque además, como no puede ser de otra manera, como dice también la ley, no se puede adquirir ningún derecho contrario a ley por silencio o incluso con licencia.
Por lo tanto, no hay que plantear esto sino es una mejora y una exigencia también a las administraciones.
Creo que es positivo que las administraciones sepan que tienen un tiempo para resolver, y si tienen dificultades les van a presentar un papel, y que si siguen sin contestar, y si siguen sin contestar, pues alguien va a poder, el ciudadano va a poder ejercer los derechos que le reconoce la Constitución y la legislación.

Y hablamos pues de otros temas, los subcontratistas, y otras enmiendas que planteaban que he podido ojear.
Creo que son temas de detalle perfectamente incorporables, como ya veremos posteriormente en el debate de todas las enmiendas, y no justifican en ningún momento la devolución de esta ley.
Yo creo que esta ley era una oportunidad, una oportunidad importante para que todos los grupos de esta Cámara, bueno, pues yo creo que en los principios, aunque algún grupo ha dicho que no está de acuerdo con los principios de la ley, yo creo que la mejora de la calidad de vida, la ordenación de un sector, la mejora de la calidad de la edificación no puede estar ningún grupo político en contra de estos objetivos, pero era un marco precisamente para todos aportar, para trabajar.

Porque he visto los comentarios de esta primera intervención, no ha habido discrepancias importantes, precisamente para tener una ley consensuada en algo que tiene un componente creo que técnico importante, y que permitía precisamente este acuerdo.

Nosotros, desde luego, vamos a rechazar esta enmienda a la totalidad.
Y como no podía ser de otra manera, entendiendo que es posible trabajar sobre esta ley y obtener un texto de consenso, pues sí que les pediríamos que retirasen esta enmienda por entender que no está justificada.

Muchas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor Modrego, dir, com ha dit vosté, que el PP recolzarà aquest projecte de llei no és ninguna novetat.
Encara que no està mal que ho diga en estos moments.
O siga, ja igual hem de començar a acostumar-nos que això cal dir-ho, perquè igual la cosa ja no està tan clara com estava fa un poc de temps.

Diu vosté també que la llei va a resoldre tota una sèrie de qüestions que vosté i el conseller, inclús jo, hem plantejat ací.
Això serà una qüestió de fe.
Vosté és que té molta fe en aquest projecte de llei, perquè el projecte de llei, conforme està en estos moments no resol absolutament res, perquè no concreta res, és que no concreta res.
No es banya en res.
O siga, és tota una declaració d'intencions, declaració de voluntats, però res de res, ni tan sols gran part de la normativa.
O és que aquesta llei ve a, diguem, a inventar normativa que no existeix?

Jo, home, no vull ser exhaustiu, però vaja, ací tenim per exemple decrets de l'any 91 de la Generalitat Valenciana de control de qualitat de l'edificació i llibre de control, reconeixement de distintius de qualitat d'obres ­este matí se deia com una cosa aixina nova­, procediment per a reconeixement de distintius de qualitat de l'edificació, criteris per a l'aplicació de les normes de control de qualitat de l'edificació i la documentació.
.
.
Quatre normatives, n'hi ha un muntó.
Vosté ho sabrà com a professional del sector millor que jo.
Hi ha un muntó.

Però això és que està existint.
Hi ha inclús normativa que és curiosa.
Quan es va aprovar esta última, que va ser en l'any 99, ja es deia en la declaració de principis, que tenint en compte que la futura Llei d'ordenació de l'edificació estava en tràmit, que anava a proposar-se una Llei d'ordenació del procés edificatori.
Això ho va fer en l'any 1999, m'imagine que el senyor García Antón, han passat ja cinc anys, pareix que no és tan important ni tan urgent això que vostés diuen, perquè mire que han tingut temps, mire que han tingut temps.
O siga, no vinga ara dient que és necessari, que és urgent i que és molt bo, perquè han passat ja uns quants anys perquè això estiguera en marxa.

Després diu vosté el tema de.
.
.
era qüestions de detall, les esmenes.
.
.
Ja ho vorem, ja vorem si són qüestions tan de detall i tan fàcils d'assimilar.
Ho vorem en el debat en comissió, vorem les esmenes nostres que vostés admeten o que admeten.
Jo dubte molt d'això.

Igual que dubte molt, abans li ho deia al conseller, però com vosté ha insistit també en el tema.
.
.
Home, jo comprenc que han de justificar determinades coses, però és que hi ha coses que són injustificables.
No estem davant de la primera normativa autonòmica, senyor conseller.
En la documentació que vosté mateixa ens ha passat tinc ací un paperet que diu: "Conselleria d'Obres Públiques de la Comunitat de Madrid.
.
.
".
Ah!
Home, sí.
Ho prenem com una equivocació, com un oblit, però és que està.
Però no solament està la llei, si és que a més és el que jo li deia.
Si és que fer lleis d'estes ja està inclús un poquet antic.
Altres comunitats, inclús comunitats del PP, han avançat més.

Este paperet que tinc ací, ja no és que diga allò de la llei, que ho diu, és que és el Decret 349/99, pel qual es regula el llibre de l'edifici.
Com té vosté el llibre de l'edifici?
Ve ara, amb el projecte de llei que estem discutint, ve ara i ens diu que això es regularà per part de la Generalitat.
A vore vindre!
Home, però si duen vostés un retard impressionant, si és que és una cosa.
.
.
I diu: "és que vosté presenta.
.
.
".
Home, jo el que demane és que es concreten gran part de les qüestions que fan referència al projecte de llei.
Però si és que no concreten res.
És que aquesta llei, i vosté ho ha de saber, amb esta llei aprovada estem exactament igual, excepció feta d'una qüestió, que comença a comptar el termini dels ajuntaments.
Però això, com és per a ajuntaments, que s'apanyen.
Però per a la Generalitat estem exactament igual que abans d'aprovar-se.
L'únic que sabem és la declaració de voluntat que han fet de tota una sèrie de temes i punt, perquè no hi ha cap concreció.

I jo crec que a vostés els ha pillat el bou en este tema, els ha pillat el bou d'una despreocupació total.
Per una banda, perquè han permès no disposar de la normativa d'aquesta qüestió en un moment en el qual l'edificació al País Valencià, i abans feia referència, ha sigut enorme.
Com anem a aplicar ara el que isca, que no sé si eixirà alguna cosa alguna volta, a tot el que ja està en marxa o està edificat ja?
O siga, hem perdut una oportunitat d'or, d'or precisament per la lentitud, no sé inclús si deliberada per part de vostés en aprovar normativa d'aquest tipus.
Però és que les altres comunitats ja van prou avançades a nosaltres i segurament comunitats no solament manades per vostés sinó comunitats que no tenen tant de problema urbanístic com tenim nosaltres.
Ja han resolt els problemes i estan ja en marxa i els usuaris tenen eixos drets, poden utilitzar ja el llibre de l'edifici, físicament existeix.

Vosté sap, senyor Modrego, que el llibre de l'edifici que en el seu projecte de llei ens anuncia sine die ja existeix físicament?
I això no ho inventen vostés.
Físicament hi ha comunitats, Madrid, Catalunya, etcètera, País Basc, que eixe llibre ja existeix.
O siga, que no aporten res nou.
I no solament no aporten res nou sinó que el que ens aporten en aquests moments són promeses.
I jo crec que el País Valencià necessitava alguna cosa més que promeses.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Oltra.

Tiene la palabra, para el turno de réplica, el señor don Fernando Modrego, diputado del Grupo Popular.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Señor presidente.

Señor Oltra, bueno, usted utiliza los argumentos que suele utilizar, primero que no se va a legislar, luego que se legisla tarde y luego que no se concreta.
Pero realmente los esfuerzos de esta Cámara y el esfuerzo legislativo del Partido Popular está ahí.

Y esto es una ley y es importante y es, y le reitero, la primera ley que se aprueba en España después de la ley estatal.
Por lo tanto, la ley que alude usted de Madrid es anterior, se tendrá que adaptar a lo que será la ley estatal.
Por lo tanto, no reúne las condiciones que reúne esta ley, que precisamente, cumpliendo la ley básica estatal, agrupa todas las competencias, como no puede ser de otra manera; en todo el proceso edificatorio había unas medidas de control totalmente difusas, unas en la Ley de régimen de bases local, otras distintas órdenes de créditos, normativa estatal, normativa básica de distintas administraciones, de distintos ministerios, que afectaban y, evidentemente, regulaban lo que es el proceso edificatorio.
No estábamos sin licencias de obra, ni de ocupación; existían cédulas, existían distintas normativas, pero, evidentemente, desde un marco dispar y controlando un mismo proceso, pero sin embargo sin esa visión global y sin ese criterio de imponer lo que es la calidad y la implicación del usuario que tiene esta ley.

Entonces, esta ley, que es la ley valenciana, va a ser la primera a nivel de todo el Estado que tenga los criterios de la ley estatal y que refunda a nivel de nuestra comunidad, con una visión global y con esos principios clarísimos que hemos dicho antes de fomentar la calidad y definir claramente el papel de todos los agentes en la edificación, lo que no puede más que redundar en su beneficio, ya digo, con esa visión global y ejerciendo esta competencia.

Es evidente, como dice usted, "es que el libro de edificios ya existe".
Sí, existe en distintas propuestas del libro de edificio, unas mejores, otras peores, como ha pasado, por ejemplo, cuando esta Comunidad ha hecho otra legislación, como la Ley del ruido, que ha sido copiada por otros, y luego se van mejorando y probablemente haya que adaptar.
Evidentemente, lo mismo que habla usted del libro del edificio, pues las distintas modificaciones, lo que son las licencias, las normativas, las certificaciones, son algo que experimentalmente está ahí.
Pero, como ya he dicho yo, le falta ese marco global y ese apoyo de lo que es la conselleria.

Por lo tanto, yo creo que esta ley creo que es fundamental, precisamente que con esa visión global, que refunda, reagrupe, todas aquellas actuaciones administrativas y públicas de todos los agentes que intervienen en la edificación con ese criterio, con ese criterio de mejora de la calidad, de garantía para todos los ciudadanos, para garantía de todos los usuarios, de participación de todos los estamentos.
.
.
de promotores, de técnicos, de organizaciones y organismos, como puedan ser colegios de arquitectos, para garantizar, para estudiar, para potenciar la calidad e implicando, como se habla también en la ley, las guías, los documentos técnicos, la participación, ya digo, de todas las administraciones, la Generalitat fundamentalmente, ya digo, en ir mejorando todas las herramientas que dispone la sociedad valenciana para ir mejorando la calidad de la edificación que va a redundar, ya digo, en una mejora económica, en un mayor progreso, en una calidad de vida de los ciudadanos, en una seguridad jurídica para todos los agentes y ­ya digo- en una mejora y una incorporación de lo que es la sociedad valenciana en lo que es la sociedad de la calidad también en la edificación.

Por lo tanto, señalar, como no puede ser de otra manera, que vamos a rechazar la enmienda que ustedes han planteado por entender que ninguno de los argumentos que usted ha planteado justifican lo que es el rechazo.
Y que, al revés, que entendemos que es una ley muy positiva, por lo que la vamos a apoyar.

Muchas gracias, señor presidente.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Modrego.

Tiene la palabra, por si lo estima oportuno, para fijación de posición, el señor Sanmartín.

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, president.

Coincidim amb l'Entesa en retornar aquest projecte de llei al Consell per la gran quantitat d'oblits i de buits que existeixen, per la falta de concreció en les propostes, bona part de les quals s'han de desenvolupar en futurs reglaments i, en definitiva, per la falta de voluntat política per a dur a terme una autèntica llei de foment i qualitat de l'edificació.
En conseqüència, anem a votar a favor de l'esmena a la totalitat presentada per l'Entesa.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Vamos a proceder a la votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 37 votos a favor, 43 votos en contra.
Queda rechazada la enmienda.

Señores, se suspende la sesión hasta las cuatro y media de la tarde.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 36 minuts)* 

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 40 minuts)*

 

 

 

 

 

 

 

 

 

 

***Pregunta oral ple tramitada pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI, a la consellera d'Agricutura, Pesca i Alimentació, senyora Gemma Amor Pérez, sobre quines actuacions ha fet i té previst fer la conselleria per a lluitar contra de la mosca de la fruita, que formula el diputat Francisco Tomás Puchol, del GP Popular (RE número 11.
813).***

**El senyor president:**

Punto sexto del orden del día de hoy, preguntas orales al Pleno tramitadas por el procedimiento especial de urgencia, de acuerdo con la resolución de carácter general 2/VI del Grupo Parlamentario Popular.

Don Francisco Javier Tomás Puchol, diputado del Grupo Parlamentario Popular, al amparo de lo que establece la resolución de carácter general 2/VI, presenta la siguiente pregunta de interés general para la Comunidad Valenciana a la honorable consellera de Agricultura, Pesca y Alimen-tación, para que sea tramitada por el procedimiento especial de urgencia y contestada oralmente en el Pleno del 31 de marzo.

Por favor, señor diputado.

 

**El senyor Tomás Puchol:**

Senyor president.

Senyories.

Senyora consellera, voldríem preguntar quines actuacions ha realitzat i té previst realitzar la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació per a lluitar en contra de la mosca de la fruita.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Moltes gràcies.

Té la paraula la senyora consellera, honorable senyora Gemma Amor.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

Gràcies, president.

Senyories.

Señor don Francisco Javier Tomás Puchol.

Como muy bien saben sus señorías, la ceratitis capitata, conocida comúnmente en el sector agrícola como la "mosca de la fruta" o la "mosca del mediterráneo" es una plaga que afecta muy directamente a nuestra comunidad, a la Comuni-dad Valenciana, y que durante los últimos años ha venido provocando daños muy significativos en nuestro campo y especialmente en nuestros cítricos.

Por ese motivo, y para paliar los efectos de esta nociva plaga, desde la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimen-tación hemos invertido durante el pasado año 2003 diez millones y medio de euros en esta comunidad en lo que afecta al programa de erradicación de esta plaga.

Para el año 2004, para el presente ejercicio, hemos aumentado esta inversión en un 20%, lo que supone 12,1 millones de euros, todo ello con el fin de reforzar este programa.

Señorías, el objetivo de la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación en esta materia es claro y es contundente, es erradicar en la Comunidad Valenciana la ceratitis capitata y finalizar con los perjuicios económicos que esta plaga está ocasionando a los agricultores y a nuestra agricultura valenciana, y para ello no vamos a escatimar ningún esfuerzo en recursos.

En este sentido, el programa de erradicación de la plaga de la mosca de la fruta constituye el marco de actuación del departamento de agricultura, uno de los pilares básicos, como digo, contra esta plaga.
La ejecución de este programa ha supuesto la puesta en marcha de un conjunto de actuaciones de diversa índole que en breve permitirá la consecución de la erradicación definitiva de la misma.

Durante la campaña 2003 hemos implantado, y quiero concretar cada una de las medidas que hemos venido realizando a lo largo de los últimos años, como digo, durante la campaña 2003 hemos implantado una red de monitorización compuesta de 900 mosqueros distribuidos a lo largo de cien itinerarios, que han permitido confeccionar mapas de densidad poblacional del insecto.

Para combatir la plaga se utilizan igualmente tratamientos aéreos, colectivos y tratamientos también terrestres.
Los primeros suponen pases aéreos en lo que son las áreas citrícolas demarcadas en la Comunidad Valenciana desde el principio del verano, desde el inicio de la temporada, hasta el mes de noviembre, y, al mismo tiempo, con tratamientos terrestres, que se practican por el agricultor previa la entrega gratuita a cada agricultor del insecticida por parte de la Conselleria de Agricultura.

Otra de las medidas implantadas a través de este programa ha sido la eliminación de los focos de la ceratitis.
Para ello se ha establecido una colaboración con los consejos locales agrarios, con las cooperativas y con los ayuntamientos, cuyo objetivo ha sido eliminar todos los focos existentes dentro de la comunidad, es decir, (pausa) arranque de los frutales aislados, eliminación de frutos que maduran de forma precoz en árboles enfermos o la destrucción de la fruta no comercializable.

Alternativamente a esta medida, se han instalado 200.
000 trampas de captura masiva en árboles aislados y trampas de esterilización a razón de 10 por hectárea.
.
.

(Pausa)

 

*(Per indisposició, la senyora consellera abandona l'hemicicle)*

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

Es suspén la sessió per cinc minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 16 hores i 47 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 55 minuts)*

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

***Pregunta oral ple tramitada pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI, al conseller d'Indústria, Comerç i Turisme, senyor Miguel Ignacio Peralta Viñes, sobre quina valoració fa sobre l'existència d'una carta d'intencions signada entre l'Institut Valencià de l'Exportació i el cantant Julio Iglesias, relativa a la promoció de la Comunitat Valenciana a l'exterior i sobre les conseqüències econòmiques que s'en deriven per a la Generalitat Valenciana, que formula el diputat Antoni Such Botella, del GP Socialista (RE número 11.
817)***

**El senyor president:**

(Inoïble) Vamos a posponer las preguntas del Grupo Popular, y vamos a continuar con las preguntas del Grupo Socialista, y concretamente con la pregunta que don Antoni Such i Botella, portavoz adjunto del Grupo Parlamentario Socialista, de acuerdo con el artículo 146 y siguientes del Reglamento de las Cortes Valencianas y con la resolución de carácter general 2/VI, por la cual se regula la tramitación del procedimiento especial de urgencia de preguntas y contestaciones orales en el Pleno, formula al honorable señor conseller de Industria, Comercio y Turismo.

Perdón, señor conseller.

Bueno, vamos a serenarnos todos, que está todo controlado.

Le ruego, señor Antoni Such, que haga la pregunta.

 

**El senyor Such Botella:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, havent tingut coneiximent públic de l'existència d'una carta d'intencions signada entre l'Institut Valencià de l'Exportació i el cantant Julio Iglesias relativa a la promoció de la Comunitat Valenciana a l'exterior, li formulem la següent pregunta: quina valoració fa el senyor conseller sobre l'esmentada carta i sobre les conseqüències econòmiques que d'ella es deriven per a la Generalitat Valenciana?

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Such.

Por favor, señor conseller.

 

**El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Turisme:**

Gracias, señor presidente.

Señor diputado, le voy a leer un extracto del informe jurídico que desde la asesoría jurídica de la conselleria se ha elaborado, y dice lo siguiente: "Dado que dichas actuaciones fueron efectuadas en las legislaturas anteriores, no procede realizar valoración alguna al respecto, (veus) pero a mayor abundamiento existen antecedentes en las Cortes de anteriores legislaturas que formulan la misma pregunta, entendiéndose contestada en dichas legislaturas por quien podría en ese momento tener los elementos necesarios para su valoración".
(Protestes)

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Por favor, señor Such.
(Remors)

Por favor.
.
.
la coreografía.

 

**El senyor Such Botella:**

Gràcies, senyor president.

Bé, la veritat és que hi havien diverses opcions per a poder respondre a esta pregunta, senyor conseller.
Una és dir que, efectivament, se coneixia per part del Govern de la Generalitat Valenciana actual, i una altra és dir que no es coneixia, però no ens esperàvem que al final diguera que ja estava contestada, no?
, en la totalitat de les preguntes que s'han pogut fer ací en les anteriors legislatures.

La veritat és que hem vist un document, que és la carta d'intencions, que és un document que precisament està signat exactament el mateix dia que el contracte A, el contracte formal, que sí que es va reconéixer ací, en esta cambra, la seua existència, pel qual es contractava el senyor Julio Iglesias.
N'hem tingut coneiximent, i jo crec que cal agrair en part al que és la divisió interna del Partit Popular en estos moments que s'haja pogut conéixer eixa carta d'intencions.

Sobretot, ens pareix molt fort que eixe document haja segut signat exactament el mateixa dia que el contracte A, que el contracte formal del senyor Julio Iglesias.
Sobretot, ens pareix molt fort perquè això el que suposa és una intenció d'ocultar als ciutadans de la nostra comunitat unes dades que tenien dret tots a saber, i era quants diners realment havia cobrat el senyor Julio Iglesias per fer allò que en un contracte.
.
.
(inoïble) formal, havia de fer.

Perquè, al final, si vegem els dos contractes, senyor conseller, tenien exactament el mateix objectiu, és la promoció de la Comunitat Valenciana a l'exterior, la cessió d'imatge al senyor Julio Iglesias per a promocionar la nostra comunitat, i tinguent el mateix objectiu es signa el mateix dia, i no és això el més fort, senyor conseller, jo crec que s'han de prendre mesures, perquè un govern que es pree de ser govern ha de vetlar perquè les coses estiguen fetes amb claredat.

Vostés haveren pogut fer en aquells moments un contracte per 1.
500 milions i havérem pogut discutir si era bo o roín per a la nostra comunitat, però el que no és acceptable, senyor conseller, és que es fera un contracte per un valor de 350 milions i després un altre de secret ­secret­ que augmentava 990 milions de pessetes el que era la percepció del senyor Julio Iglesias.

I cal dir més coses, senyor conseller, i és que ens pareix del tot il·lícit que en el segon contracte se vullga eximir del pagament d'impostos el senyor Julio Iglesias, com se posa en eixa carta d'intencions.
Això ens pareix il·lícit i, a més, reprovable totalment, i jo espere que este govern, el govern que presidix el senyor Camps, siga valent i diga clarament que això li pareix reprovable també.

Perquè això, en esta societat, en la societat valenciana, en una societat del segle XXI, no es pot permetre, senyor conseller.
I, a més, ens pareix molt greu que s'haja pagat eixe contracte B, s'haja pagat en paradisos fiscals, ens pareix molt greu, i vosté ho sap, senyor conseller, i jo crec que deurien de prendre vostés mateixa accions legals per a esclarir qui realment havia pagat els impostos dels contractes al final de Julio Iglesias.
Perquè jo li he de preguntar diverses qüestions, senyor conseller, i espere que me les conteste.

I, a més, vull saber l'opinió, que què li pareix al Govern Valencià, al govern que presidix el senyor Camps, el contracte ocult, vull saber-ho, i jo crec que els valencians volen saber això, i per què li han ocultat a la Sindicatura de Comptes el contracte B?

Al mateix temps volen saber si recolza el conseller que amb els diners dels valencians i valencianes es paguen contractes multimilionaris en paradisos fiscals, també volem saber-ho, senyor conseller.

També volem saber qui són els titulars, senyor conseller, del compte secret WA356115000, volem saber qui és el perceptor dels recursos econòmics de la Generalitat Valenciana.
I jo crec que no sols els Grup Socialista, sinó molta gent vol saber això, a on han anat a para els diners del contracte B del senyor Julio Iglesias.

I vaig a dir-li una cosa, senyor conseller: hem sol·licitat una comissió d'investigació per a vore i avaluar fins a on arriba el tema, i espere que vostés estiguen al front d'eixa comissió d'investigació i que intenten depurar les responsabilitats que calguen depurar, perquè entenem que açò és un frau, que el que ha passat amb el senyor Julio Iglesias és un frau absolut als ciutadans d'esta comunitat, que esperen que els recursos econòmics dels impostos que estan pagant estiguen ben usats i no que es permeta lliurar del pagament d'impostos el senyor Julio Iglesias, com han fet els distints governs del Partit Popular.

Espere que vostés es posen al front d'això i espere que entre tots pugam aclarir quants diners s'han pagat realment, si vostés coneixien el contracte de Julio Iglesias, si realment el senyor Julio Iglesias ha pagat els impostos o hi ha fet front la Generalitat Valenciana, de qui és el compte numerat i secret en paradisos fiscals al qual van anar els recursos econòmics de tots els valencians, i espere que vostés donen llum a esta matèria en compte de fum.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor president:**

Señor Such, por favor.

Señor Peralta, señor conseller, por favor, tiene la palabra.

 

**El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Turisme:**

Señor presidente.

Señor diputado, la verdad es que respecto a su pregunta poco ha hablado, ha vuelto a hablar de lo que hablaban hace unos años, hace siete años, si no recuerdo mal, o seis o siete años, y siempre de manera reiterativa, sin sacar absolutamente nada nuevo al respecto.

Me ratifico en el informe de la asesoría jurídica, me ratifico totalmente en el informe, porque, además, esa es la realidad, ¿no?
Ustedes tuvieron acceso a la información y a la documentación, (protestes) y el contrato que existe en la Conselleria de Industria, Comercio y Turismo se entregó a las Cortes y es en función del cual se han articulado las relaciones mercantiles entre la administración autonómica y el señor Julio Iglesias.

Y seguramente muchos de nosotros, la inmensa mayoría de nosotros, también ustedes, nos sentimos, y ustedes deberían de sentirse orgullosos del señor Zaplana como presidente de la Generalitat Valenciana (s'inicien alguns aplaudiments), puesto que ha sido una de las personas (protestes) que más y que mejor desarrollo y bienestar social y económico ha procurado a la Comunidad Valen-ciana; y ahora, el Partido Popular y el gobierno del Partido Popular, liderado por don Francisco Camps, por el honorable presidente, continuará con el trabajo realizado, porque es lo que al fin y al cabo han demandado y han apreciado los valencianos.

Pero como usted bien sabe, y usted lo sabe muy bien, porque fueron ustedes los que contrataron al señor Tabares como segundo en el entonces organismo dedicado a la exportación, fueron ustedes quienes contrataron al señor Tabares, era él el que llevaba la gestión ordinaria del Ivex, y he de reconocer que nos equivocamos nosotros tanto como ustedes (veus) al confiar en el señor Tabares.
Pero con una gran diferencia, nosotros lo cesamos e instamos una querella criminal contra el señor Tabares.
Antesdeayer.
.
.

 

**El senyor president:**

Por favor, control.
.
.

 

**El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Turisme:**

.
.
.
se conoció el auto de apertura del juicio verbal contra el señor Tabares, y eso gracias al impulso.
.
.

 

**El senyor president:**

Señora Moreno.
.
.

 

**El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Turisme:**

.
.
.
de la administración autonómica.
No he oído ninguna declaración.
.
.

 

**El senyor president:**

Señora Moreno.
.
.

 

**El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Turisme:**

.
.
.
por parte de los miembros responsables del Partido Socialista congratulándose de esa apertura del juicio oral.
(Veus)

A mí lo que sí que me parece es, y le repito que en la documentación de la conselleria, la que tiene la conselleria, fue presentada y puesta a disposición, pero a mí lo que sí que me da la impresión, en vez de tanta.
.
.
lo que ha comentado el señor diputado respecto al surgimiento de ese documento, o sea, la división interna del PP, que no la conozco, (remors) yo lo que creo que es en función de una sociedad de intereses, sociedad no mercantil, evidentemente, pero sí de intereses, entre el Partido Socialista y el señor Tabares, porque recurrentemente (protestes) a lo largo del tiempo surgen informaciones al respecto.

Yo lo que sí que le pido al señor diputado es que llame.
.
.

 

**El senyor president:**

Señores diputados.
.
.

 

**El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Turisme:**

.
.
.
por teléfono al señor Tabares, que seguro que lo tiene (veus), y en cualquier caso.
.
.

 

**El senyor president:**

Señores diputados.
.
.

 

**El senyor conseller d'Indústria, Comerç i Turisme:**

.
.
.
si reciben más información de la que tenemos nosotros, nos la comuniquen.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

 

***Pregunta oral ple tramitada pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI, al conseller de Justícia i Administracions Públiques, senyor Victor Camps Guinot, sobre si creu que es adequada la seua presència acompanyant el president de la Diputació de Castelló en certes rodes de premsa tenint en compte que aquest ha estat imputat per un jutjat de Nules, per la possible comissió de alguns delictes contra l'administració pública, que formula el diputat Antonio Moreno Carrasco, del GP Socialista (RE número 11.
816).***

 

 

**El senyor president:**

Siguiente pregunta.
Don Antonio Moreno Carrasco, portavoz adjunto del Grupo Parlamentario Socialista, de acuerdo con el artículo 146 y siguientes y con la resolución 2/VI, formula al honorable señor conseller de Justicia y Administraciones Públicas la pregunta siguiente.

Por favor, señor Moreno.

 

**El senyor Moreno Carrasco:**

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller, la pregunta que le hacemos es si cree usted que es adecuada su presencia en determinadas ruedas de prensa acompañando al presidente de la Diputación de Castellón, a su amigo, el señor Fabra, teniendo en cuenta que este ha sido imputado por un juzgado de Nules por la posible comisión de varios delitos contra la administración pública.

Mire, yo le hago esta pregunta porque, a mí, toda su actuación como conseller de administración pública en toda esta cuestión del caso Fabra me ha parecido un tremendo disparate.

Sin ir más lejos, por ejemplo, el día 8 de enero, con motivo de una visita suya a los nuevos juzgados de Castellón que hace usted como conseller de administración pública y justicia, dice algo así como "lo más llamativo de la querella contra Fabra será averiguar quién mueve los hilos de esta falsa historia".

O sea, que el conseller de administración pública y justicia dice que es falso que el señor Fabra se haya dirigido a altos cargos de la administración, incluso a ministros, para, entre otras cosas, intentar, al parecer, favorecer a la empresa Naranjax.

Que es falso también que el señor Fabra haya hecho lo mismo para intentar favorecer a la empresa Artemis, de la que es copropietaria su esposa.
Que es falso también que el patrimonio del señor Fabra, al parecer, haya tenido un aumento descarado en los años que es presidente de la diputación y que encima no lo ha declarado.
¡Que es falso!
, también dice usted en esa declaración como conseller, que la Diputación ha hecho concesiones a determinadas empresas o adjudicaciones relacionadas con el señor Fabra.

¡Para usted todo eso es falso!
Y lo único que le preocupa es saber quién mueve los hilos.
Pues, mire, ¿sabe qué es lo que nos preocupa a nosotros?
Es saber por qué usted ha tenido todo el tiempo del mundo para dedicarse a defender a su amigo, el señor Fabra, por todos los foros que usted ha querido y aquí solo ha podido venir después de tres meses y porque no tenía más remedio ni posible excusa ya.

¿Y sabe lo que nos preocupa de verdad?
Que usted, con esa actitud de complicidad con su amigo, está inhabilitado ética y moralmente, porque lo que está haciendo es presionar a la justicia para posiblemente condicionar posibles resoluciones judiciales.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor president:**

Tiene la palabra el señor conseller, honorable don Víctor Campos.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

Gracias, presidente.

Señor Moreno, yo creo que usted deliberadamente, lógicamente, sabe que utiliza el foro equivocado para formular estas acusaciones y formular esta pregunta, o atrincherarse detrás de esta pregunta.

Aquí, lo que de verdad es falso, señor Moreno, son las imputaciones que usted me hace.
No es cierto que yo me haya dedicado como conseller de Justicia, en nombre de la Conselleria de Justicia y, por lo tanto, en nombre del Gobierno Valenciano, a defender los intereses legales de mi amigo -eso sí que es cierto, eso no es falso-, el señor Fabra.
Eso es absolutamente falso, la denuncia que usted me hace.

Como tampoco es cierto que haya utilizado distintos argumentos para intentar evitar el comparecer aquí.
Dos han sido las veces que tenía que haber comparecido, con la de hoy, tres.
En la primera, usted sabe que desgraciadamente para todos nosotros, seguro que también para usted, no pude comparecer.
No busqué ningún argumento para no comparecer.
Y, en la segunda, por una única vez, no por muchas, por una única vez, yo, evidentemente, tenía cuestiones de agenda que entendía que toda vez que esta pregunta, desde mi punto de vista, no corresponde a la gestión del gobierno, no tenía por qué alterar la agenda del conseller, eso sí, del conseller.

Y como mis actuaciones no se han derivado en mi condición de conseller, yo le pido formalmente, antes de que continúe el debate, le pido, señor Moreno, que retire la pregunta, retire su intervención, las palabras de su intervención, y dejemos las cosas como están.
(Remors)

 

**El senyor Moreno Carrasco:**

Gracias, señor presidente.

Mire, señor conseller, lo peor que puede haber en un político es la mentira, y eso usted ya lo debía de haber aprendido con lo que ha ocurrido estos días.
Porque, mire, convendrá conmigo en que una cosa es que un empresario, por vocación, en un determinado momento de su vida se dedique a la política.
Y otra muy distinta es que alguien, desde la política, monte empresas para beneficiarse y dedicarse a forrarse, como alguno de ustedes ha dicho públicamente alguna vez.
Eso es muy distinto, señor conseller, pero que muy distinto.

Y convendrá conmigo en que, al parecer, según dice usted, ni el señor Fabra declaró todas sus actividades ni el señor Fabra declaró todos sus aumentos de bienes.
Nunca lo hizo.
Y eso podrá ser, según su interpretación, un lapsus, un olvido, a lo mejor un engaño o, simplemente, una mentira, señor conseller.
O simplemente mentir.

Pero a pesar de todo, usted lo ha seguido defendiendo, y lo ha defendido, por más que diga aquí, como conseller de Administraciones Públicas y Justicia.
Le acabo de poner un ejemplo.
Y le recuerdo: tres días después, el día 11 de enero, usted se sienta en una rueda de prensa con el señor Fabra y dice: "Aquí estamos para darle apoyo físico, apoyo político y apoyo institucional".
Y usted no puede dar más apoyo institucional que el de representar a su conselleria.
Lo mismo que hizo el señor Camps tres días después: "El señor Fabra tiene todo mi cariño y aprecio personal, como presidente de la Generalitat, la de todo el Gobierno Valen-ciano, la de todo el PP y ­encima la petulancia­ la de toda la sociedad civil".

Miren, ustedes están uniendo su destino al del señor Fabra, ¿eh?
, lo están uniendo políticamente.
Y le recuerdo que yo ya he tenido esa discusión anteriormente aquí con otro conseller, y hubo un presidente que unió su destino al del señor Cartagena, que, por desgracia y para vergüenza nuestra, ya es el primer conseller condenado por los tribunales y por el Tribunal Supremo.
Y ahora ya no tiene padrino.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra) Ahora ya nadie quiere saber nada.
Y yo no querría que eso le pasara a nadie de esta sala.

Por lo tanto, señor conseller, medite usted sus actuaciones.
Está causando un gran escándalo ante los ciudadanos y ante los magistrados, porque usted, usted y todo su gobierno, con sus declaraciones, están presionando a los jueces y a los magistrados para condicionar las futuras resoluciones judiciales.
Y eso lo sabe usted, señor conseller.
Y usted, el mejor favor que puede hacer.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, muchas gracias, señor Moreno.

 

**El senyor Moreno Carrasco:**

 

.
.
.
el mejor favor que puede hacer.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Moreno.

 

**El senyor Moreno Carrasco:**

 

.
.
.
es dedicarse personalmente a defender a su amigo Fabra, que es lo único que de verdad sabe hacer bien.
(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Señor Moreno, evidentemente usted conoce el alcance de sus palabras y de sus acusaciones, más allá de hacer demagogia, más allá de hacer demagogia, y más allá de intentar buscar no la verdad sino el interés partidista y el desgaste de los demás, y sea como sea y a costa de lo que haga falta.
Si usted cree, si usted cree que en mi actuación o en la actuación de alguno de mis compañeros del Gobierno hay alguna actuación ilícita, denúnciela donde corresponda.
Denúnciela.
Le invito a denunciarla.

Le guste o no le guste, señor Moreno, le guste o no le guste, yo he estado compareciendo y he estado realizando intervenciones públicas sobre el señor Fabra en mi condición de secretario provincial y portavoz del Partido Popular.
(Re-mors) Y esperaba, esperaba, señor Moreno, que una vez pasadas las elecciones, ustedes, esa forma que tienen de actuar normal, de esa doble vara de medir, de ese doble lenguaje que suelen usar, casi, desde el punto de vista político, de esa doble moral que ustedes practican constantemente, esperaba que aflojasen un poco en la demagogia a la hora de criticar mi actuación y a la hora de criticar al señor Fabra y, en definitiva, a la hora de criticar la actuación del Partido Popular.

A mí nunca se me ha ocurrido pensar que cuando el señor Puig, sobre el señor Fabra ­aquí presente el señor Puig, por cierto­, ha hecho declaraciones sobre si debía actuar o no la fiscalía anticorrupción, ha hecho declaraciones sobre el tema del señor Fabra, ha hecho declaraciones diciendo que si no actuaba la fiscalía, eso significaría que la actuación no era correcta y, por lo tanto, se podía entender, se podía entender que estaba intentando coaccionarlo, a mí no se me ha ocurrido pensar nunca que lo hacía en nombre de las Cortes, en nombre de la Mesa de las Cortes, como vicepresidente, ni en nombre del pueblo de Morella.
Yo siempre he pensado que lo hacía en función de su representación del Partido Socialista de Castellón.

¿Quiere más ejemplos de doble vara de medir?
(Remors) Sí, ¡hombre!
Pues yo se los daré, yo se los daré, yo se los daré.
¿Cuál ha sido su actuación y la de sus compañeros con respecto a su presidente, imputado, imputado en la querella del presidente del Pspv, imputado en una querella?
Yo se la explico.
Imputado en una querella, por la cual ha declarado por cohecho, prevaricación y fraude, que yo no entro en el fondo.
Resolverá la justicia, como en el tema del señor Fabra, resolverá la justicia en su momento.
¿Cuál ha sido?
Reforzarle, ampararle, consolidarle como alcalde y, como premio, además, incluirlo en las listas electorales.
Es su problema.
Es una cuestión interna de su partido.
Doble moral, doble moral, señor Moreno, como tantas y tantas veces.

¿Qué ha hecho un compañero suyo, el señor Sevilla?
Que la misma noche del 14 de marzo.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Moreno, señora Moreno.
.
.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

.
.
.
que la misma noche del 14 de marzo, después de conocerse los resultados electorales, anunció que sus esfuerzos políticos serán pedir, pedir al fiscal que intervenga en el caso Fabra.
Que esta misma semana un medio de comunicación decía que el señor Sevilla se compromete a que los ministerios de Agricultura, Ha-cienda, Trabajo y Anticorrupción esclarezcan el caso Fabra.
Se compromete a utilizar, a presionar, a forzar al próximo Gobierno.
¿Esa es la actuación que usted dice que tienen los socialistas y que nosotros no hacemos correctamente?
Señor Moreno, menos doble moral, menos doble vara de medir, menos mirar a los demás.
Miren ustedes su actuación (remors) presente, pasada y me temo que desgraciadamente que de futuro, porque lecciones, lecciones de comportamiento ético, desde la representación institucional, ustedes no están en condiciones de darlos a nadie.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias.

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Ni al señor Cartagena ni a mí.

***Pregunta oral ple tramitada pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI, al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet, sobre com té previst reduir en l'exercici de 2004 la despesa farmacèutica, sense perjudicar als usuaris de la sanitat pública, que formula el diputat Alfred Botella i Vicent, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 11.
777)***

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Campos.
(Rialles, remors i aplaudiments des d'un sector de la cambra)

Siguiente pregunta.
Don Joan Ribó i Canut i don Alfred Botella i Vicent, síndico y diputado, respectivamente, del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, de acuerdo con el artículo 146 y siguientes del Reglamento de las Cortes Valenciana y la resolución de carácter general 2/VI, formulan al conseller de Sanidad la pregunta siguiente.

Por favor, señor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, voldria que vosté contestara com té previst reduir en aquest exercici de 2004 la despesa farmacèutica, sense perjudicar als usuaris de la sanitat pública.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Botella.

Tiene la palabra don Vicente Rambla, honorable señor conseller.

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, presidente.

Señor Botella, a nadie se le escapa que el progresivo envejecimiento de la población que se está produciendo en nuestro entorno, sin duda ha provocado que la pirámide poblacional se esté invirtiendo.
Eso supone un incremento del gasto farmacéutico, pero no solo porque los pacientes crónicos necesitan más medicación, sino porque también muchos pacientes de edad anterior a la jubilación y que, por tanto, satisfacen una parte del coste farmacéutico, pasan de forma permanente de pacientes en régimen de copago al colectivo de pacientes financiados al cien por cien.

También el progresivo avance, y de eso nos tenemos que felicitar, en los nuevos fármacos que están contribuyendo a la mejor atención de las enfermedades, así como también la mayor oferta asistencial y, con ello, más posibilidades de diagnóstico, más posibilidades de tratamiento, son, entre otros, factores que incrementan el gasto farmacéutico no solamente en la Comunidad Valenciana sino también en el conjunto del estado español.

Decir en ese sentido que conviene introducir, a la hora de hablar del gasto farmacéutico, no el concepto de reducción del gasto farmacéutico, sino el del uso racional del medicamento.
Y de ese uso racional del medicamento, podremos ser capaces de obtener una reducción del coste de los medicamentos.
Ese concepto de uso racional del medicamento, por el que entendemos una utilización correcta de la prescripción a un menor coste, tanto para el paciente como para la administración, debe ser el aspecto fundamental sobre el que giren nuestras políticas en materia farmacéutica.
En definitiva, dar a cada paciente aquellos medicamentos que necesita en la dosis adecuada, durante el tiempo necesario y al menor coste posible.

Para la consecución de los objetivos, es decir, incremento asumible del coste farmacéutico y mantenimiento de la calidad de prescripción, se requiere el concurso de todos los afectados, es decir, facultativos, ciudadanos, industria farmacéutica, farmacéuticos.
Y eso es lo que hemos tratado de hacer, es decir, dirigir todos nuestros esfuerzos a obtener unos incrementos asumibles y, en todo caso, siempre con políticas que mejoren la racionalidad del uso del medicamento.

Y hemos puesto en marcha un plan estratégico para el control y la calidad de la prestación farmacéutica para el período 2004-2006.
Este plan, de forma muy resumida, le diré que ha incluido, entre otras medidas, una orden de enero de este año, que regula la visita de los laboratorios farmacéuticos y, por tanto, de sus delegados, disminuyendo la presión que puedan ejercer sobre nuestros facultativos; el conocimiento, como segunda medida, del perfil fármaco-terapéutico de los pacientes por parte del facultativo, para una mejor prescripción por parte del mismo; la firma también de un convenio de colaboración con el Ministerio de Sanidad para la aplicación de la dispensación de antibióticos en dosis unitarias, procurando que no termine, como ocurre en casi todas las casas, donde hay un armario lleno de medicamentos que ha financiado el sistema público sanitario y que no han sido consumidos.

Y luego, sobre todo, una medida que yo destacaría, y es la incorporación del sistema informático Gaia como soporte de las tareas al facultativo.
En definitiva, la posibilidad de que tenga una prescripción asistida, que conozca cuáles son los medicamentos que para esa patología tienen mejor respuesta terapéutica al menor coste.
Y para ello, hemos firmado un acuerdo con la Sociedad Española de Medicina Familiar y Comunitaria, mediante el cual hemos asumido su guía fármaco-terapéutica, y hemos sido capaces de ofrecer al facultativo, como digo, unos medios en base a los cuales apoyar su prescripción.

Todo este conjunto de medidas, sin duda, están permitiendo, junto con la utilización de la central de compras, que en este año 2003 ha conseguido un ahorro ya de 4,7 millones de euros en el suministro de medicamentos para nuestros hospitales o para nuestros centros y residencias de tercera edad, como digo, está contribuyendo a un mejor comportamiento del gasto farmacéutico.

En definitiva, pues, como digo, estamos haciendo creo que bastante.
Vamos a seguir haciendo más dentro del marco de ese plan estratégico para la mejora del control y la prescripción del gasto farmacéutico.
Y ello se ha visto ya con los resultados que estamos obteniendo en estos primeros meses del año.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra don Alfredo Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

De res.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Senyories.

Senyor conseller, en principi dir-li que jo no li he preguntat les raons per les quals augmenta la despesa farmacèutica.
De totes maneres, li agraïsc la informació, però no era eixa la pregunta.
La pregunta és com pensa vosté reduir la despesa farmacèutica, no les raons per les quals augmenta, que, entre altres coses, vosté diu les que li pareix.

Però mire vosté, en l'any 1995, que va ser el primer any que vostés van governar, encara amb un pressupost de l'anterior govern, hi havia una despesa farmacèutica de 432 milions d'euros, quasi 433.
En l'any 2004, n'hi ha 789.
986.
000 euros, és a dir, quasi 790 milions d'euros.
Una diferència del 83% d'augment en els anys que vostés han estat governant, el Partit Popular.
Cal dir que des de la primera declaració del primer conseller del Partit Popular fins a vosté, en totes les ocasions l'objectiu és rebaixar la despesa farmacèutica.
Però, com diuen en el meu poble, de formen ni un gra, perquè vostés no solament no disminuïxen, sinó que augmenten.
I en cada ocasió plantegen una sèrie de mesures que, com no les porten mai a efecte, doncs, no hi ha manera que açò es disminuïxca.

Vosté ara diu que cal utilitzar la frase: "uso racional del medicamento".
Això en 1995 ja es parlava i es deia.
I una de les qüestiones que anem a plantejar és, en principi, una campanya d'informació, de sensibilització a l'opinió pública per tal que entenguen que, efectivament, eixos pastadors plens de medicaments ­com vosté diu­, si és que existeixen, desapareguen en les cases.
I que, sobretot, l'usuari prega consciència que la solució a les seues patologies no sempre està en acumular molts medicaments, que el metge li faça receptes i quan més car siga el medicament millor serà.
En això estem completament d'acord.

Però, vostés, l'única cosa que han fet és una campanya davant de campanyes electorals, una campanya publicitària que diga: "No consumixques medicaments que no fan falta perquè d'eixa manera estalviarem i podrem construir no sé quants centres de salut".
Però, centres de salut tampoc.
És a dir, la contrapartida tampoc ha estat.
I la veritat és que com no ha hagut una campanya sistemàtica d'informació, de sensibilització de l'opinió pública, doncs, eixe problema continua estant ahí.

Parlen vostés en algun moment que cal subministrar medicaments genèrics.
En la pràctica, tampoc, o molt poquet.
I, per tant, eixa és una mesura que podria rebaixar la despesa farmacèutica però vostés tampoc la porten a la pràctica.

S'ha plantejat en els debats en estes Corts la necessitat que vostés competixquen amb les empreses farmacèutiques, amb les grans multinacionals de la farmàcia.
Però, tampoc volen vostés enfrontar-se ahí.
Tampoc és una mesura que vostés contemplen.
I, per tant, no la tenen en compte a l'hora que es reduïxca la despesa farmacèutica.
Sí que és de veres que han hagut negociacions amb els farmacèutics, i que en alguna ocasió inclús se'ls va plantejar que el farmacèutic perdera un 2% del percentatge que tenia i tal.
.
.
, el que va fer que els farmacèutics protestaren perquè no era eixe, diríem, el camí pel qual es rebaixava la despesa farmacèutica.
És a dir, pagava sempre poca ropa.
I, per tant, no era eixe tampoc el tema, senyor conseller.

I ara se li ha ocorregut una feliç idea al senyor conseller, perquè ens ha dit que no és el concepte de reducció de la despesa el que cal tindre, però resulta que la feliç idea que se li ocorre al senyor conseller ­que apareix als mitjans de comunicació­ és que a partir d'ara aquell facultatiu que recepte menys i que, per tant, rebaixe la quantitat de receptes als usuaris, serà premiat, tindrà un plus.
I, senyor conseller, doncs, no és eixa la mesura, perquè això també va en perjudici dels usuaris.
És a dir, una cosa és que siga l'ús racional del medicament i una altra cosa és que vosté pose com a condició per a rebaixar la factura que no es donen receptes, quan menys se'n donen millor per a la conselleria i, per tant, per al metge en qüestió, perquè a voltes li augmentarà el plus.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, muchas gracias, señor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Tiene la palabra el señor conseller de Sanidad, si lo estima oportuno.
Le quedan 40 segundos.

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, presidente.

Soy consciente de que no quedaba tiempo, sólo me queda el tiempo justo para decirle una cosa al portavoz del Grupo de Esquerra Unida que, como dicen en su pueblo, de forment.
.
.
açò que li volia comptar.
Y es que transcurridos ya los primeros meses del año, en el mes de enero se ha incrementado el gasto farmacéutico un 2,32 en la Comunidad Valenciana; entre los meses de enero y febrero ha sido el más bajo de los seis últimos años situándose en un 4,08%, es decir, 5,5 puntos por debajo del crecimiento medio registrado desde 1999 y, por tanto, algo estaremos haciendo en la línea de reducción del gasto farmacéutico y en la mejora de la calidad y la prescripción del mismo.

Muchas gracias.

 

 

 

***Pregunta orals ple tramitada pel procediment especial d'urgència d'acord amb la Resolució de caràcter general 2/VI, al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre què s'entén exactament per flexibilitzar l'acompliment de Kioto, quines mesures pensa proposar l'Administració Valenciana, quins motius han portat a demanar aquesta flexibilització i qui pagarà els costos de l'incompliment del Protocol de Kioto, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez, del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 10.
451).***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

La siguiente pregunta la presenta don Carles Arnal Ibáñez, portavoz del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, que, de acuerdo con la normativa, pregunta lo siguiente al conseller de Territorio y Vivienda.

Señor don Carles Arnal.

 

**El senyor Arnal Ibáñez:**

 

En les darreres setmanes ha hagut declaracions d'alts càrrecs del Partit Popular en el sentit que cal flexibilitzar l'acompliment dels compromisos de Kyoto.

La meua pregunta el que pretén aclarir és estes declaracions, perquè és important saber què s'entén exactament per flexibilitzar l'acompliment de Kyoto.
Quines mesures pensa proposar l'administració valenciana sobre açò?
Quins motius han portat ara a demanar aquesta flexibilització?
I qui pagarà els costos de l'incompliment del Protocol de Kyoto?
Hem de recordar que l'estat espanyol és de tota la Unió Europea el que més ha superat el límit assignat pel Protocol de Kyoto, que és un 15% per damunt de les emissions de 1990, i és el país que més ha superat eixe límit i ara ja s'ha més que duplicat; estem per un 38% per damunt del 90.
I dintre de l'estat espanyol, el País Valencià és la segona comunitat autònoma que més se n'ha passat del límit, i estem arribant ja a més d'un 60%, és a dir, quatre vegades més.

Què esperaven que anava a passar, aleshores?
Que els donaren una medalla per haver batut el rècord d'incompliment de Kyoto?
La qüestió és qui pagarà les conseqüències.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor Arnal.

Honorable senyor conseller don Rafael Blasco, de Territori i Habitatge, té la paraula.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Arnal, quan vosté fa la pregunta esta es referix a algunes declaracions ­diu vosté­ d'alguns dirigents del Partit Popular, que no sé exactament a qui es referix.
A la millor algun dirigent ha fet alguna afirmació sobre el tema de la flexibilització i el que vol entendre's, segons la seua pregunta, de què és el que vol dir quan parla de flexibilització, caldria preguntar-li a eixa persona que haja dit això.

Jo el que sí que li puc dir a vosté és que el govern de la Generalitat Valenciana sobre eixe particular ha pres un acord, és un acord públic i que en cap moment en eixe acord es parla de flexibilització de cap classe.
Per tant, a la millor estem parlant d'algun juí d'intencions o d'opinió que algú haja pogut manifestar, però si vosté ens fa esta pregunta a mi com a membre del govern li he de dir que el govern de la Generalitat Valenciana en cap moment ha parlat de flexibilització i en cap moment ha fet cap interpretació sobre eixe terme.
I el que és la seua posició política, és una posició política pública que, si vosté vol saber-la, jo després li la conteste, però que no té res a veure amb el tema de la flexibilització.

 

**El senyor president:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal Ibáñez:**

 

Senyor conseller, jo crec que malgrat que no ho haja explicat amb tot el detall concret, els mitjans de comunicació sí que han parlat àmpliament, inclús han recollit declaracions seues parlant que anava a ser sensible a esta flexibilització, sobretot perquè anava a afectar a sectors econòmics valencians, molt particularment el sector ceràmic.
Jo crec que es podria entendre perfectament la pregunta perquè aixina està recollida a tots els mitjans.

Li he de dir al respecte que les conseqüències del canvi climàtic es coneixen ja des de fa anys i les conseqüències econòmiques de l'incompliment del Protocol de Kyoto són també conegudes des de fa temps.
I no s'entén com la preocupació ens arriba ara quan ja estem damunt de les sancions econòmiques que poden arribar-nos i no s'han adoptat les mesures escaients des de fa anys.
És més, l'administració del PP actual continua actuant i planificant com si res d'açò tinguera importància, assumint tranquil·lament que les emissions de CO2, principal gas responsable d'este efecte de canvi climàtic, continuarà creixent any rere any.
I això ho tenen previst.
No s'ha volgut iniciar des de fa temps, com era necessari, tota una estratègia per a evitar els greus efectes del canvi climàtic i per evitar els efectes econòmics de l'incompliment del Protocol de Kyoto, que de forma obligatòria ens portarà a comprar drets d'emissió de gasos d'efecte hivernacle.
Ara, quan estem damunt del termini final, quan ens pilla el bou, precisament hui, que és en teoria el dia final per a signar les emissions, és quan este govern del PP se'n recorda de la gravetat de la situació.

Que quede clar, doncs, que les greus conseqüències econòmiques, que previsiblement sí que les hi haurà per a sectors econòmics particulars del País Valencià, són resultat de la imprevisió i la inacció del PP durant anys, que no s'ha posat a fer a temps les mesures que calien en el transport, en l'edificació, l'impuls de les energies netes i renovables com la solar, en l'eficàcia i l'estalvi energètic en tots els sectors productius.
És, per tant, el govern del PP el responsable de les dificultats que van a passar i que passaran a alguns sectors industrials valencians.

I el cost de les mesures de cap manera ha de recaure en el conjunt dels ciutadans, com ja diu eixa vella regla ecològica: "Qui contamine que pague, qui més contamine que més pague".
El que havia d'haver fet el Govern Valencià, na hui, sinó des de fa anys, és posar els mitjans perquè tots els sectors econòmics i totes les activitats econòmiques disminuïren les emissions de gasos d'efecte hivernacle, i no estaríem ara trobant-nos en esta lamentable situació que va a tindre, sense dubte, repercussions greus econòmiques, torne a dir, per al País Valencià.
I no val l'excusa de dir que aquest és el preu del desenvolupament econòmic, perquè no hi ha una relació mecànica entre major consum energètic i major desenvolupament.
Al contrari, les economies més avançades estan consumint menys energia per unitat de producció.
Cal dir, per contra, que a l'Estat espanyol està creixent més de pressa el consum de l'energia que el PIB, que el producte interior brut, a diferència de la mitjana europea on està disminuint esta relació.
És a dir, mentre que la mitjana europea està fent-se cada volta més ecoeficient, ací no, perquè en particular l'economia valenciana cada any és menys ecoeficient, és a dir, cada any consumim més energia per unitat de PIB, més energia per aconseguir el mateix rendiment econòmic.

En definitiva, si ara ens trobem en esta situació, difícil per a l'economia valenciana, és per la impressió de l'actuació del seu partit dels darrers anys i que continua ara mateix donant per bones previsions de creixement continuat del consum energètic.
El govern del PP havia d'haver començat fa temps a aplicar eixes mesures.
.
.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

.
.
.
per a disminuir les emissions en tots els sectors.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies.

Té la paraula, l'honorable conseller, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, mire, jo vaig a continuar contestant-li perquè el tema que vosté suscita en la seua pregunta és un tema important.
Però, li torne a dir que el seu plantejament està viciat.
Si jo li dic a vosté que em diga qui en nom del Partit Popular a nivell del govern ha parlat del terme "flexibilitat", que és el que vosté utilitza, i ara després vosté no em diu ningú, ix ahí i diu que algun mitjà de comunicació ha dit que jo sóc sensible per eixe terme, vosté continua no sent seriós de plantejament.
Si vosté vol fixar la seua posició sobre el tema del Protocol de Kyoto està en el seu dret d'expressar la seua opinió, de fonamentar-la i argumentar-la com molt bé acaba vosté de dir.
Si va vosté ahí a traure unes conclusions que no són les adequades, vosté se n'ix del plantejament de la seua pregunta i de la seriositat amb la que ací hem d'atendre els temes.

El govern de la Generalitat Valenciana, si vosté apart de llegir la premsa, que es coneix que llig prou la premsa, es preocupara de llegir.
.
.
, la qual cosa està molt bé, però no sé quina premsa llig vosté i a qui llig de la premsa perquè encara no ha dit si jo he parlat del tema de la flexibilitat.
I és més, li dic: no va a trobar per molt premsa que baralle que jo ho haja dit això.
Però, és el mateix, vosté ara no tornarà a eixir a dir que s'ha equivocat i que volia dir una altra cosa o que ha ficat en paraules d'algú el que ningú ha dit.
Si vosté en compte d'això s'haguera limitat a fer alguna cosa molt més productiva, que és llegir l'acord del govern de la Generalitat Valenciana, doncs, possiblement haguérem pogut entrar en un debat sobre un tema molt seriós i que és important que el debatem en un terreny de la tranquil·litat.

I l'acord no vaig a llegir-li'l tot, però l'acord del govern de la Generalitat Valenciana comença dient: "El compliment del Protocol de Kyoto per a reduir les emissions dels gasos responsables de l'efecte hivernacle és un dels objectius prioritaris de la política mediambiental del Consell de la Generalitat Valenciana, dins del marc de l'estratègia espanyola del canvi climàtic".

És a dir, que comencem reafirmant-mos en la necessitat de complir el protocol de Kyoto.
I els primers interessats que això s'acomplisca és el Govern de la Generalitat Valenciana.
Aixina ho hem manifestat i aixina ho tornem a reiterar davant d'esta cambra.
Al mateix temps, també hem dit que això hem de procurar ser sensibles davant d'un sector com el de la ceràmica, que és un dels sectors que ha fet una reconversió industrial precisament per a evitar els efectes contaminants d'eixa indústria, de major esforç que s'ha fet en cap sector a Espanya.

I després diem que el sector de la ceràmica, concretament per a la província de Castelló, per una cosa que vosté coneix perfectament, del nivell d'ocupació que té, el nivell de productivitat, el que representa per al producte interior brut; hem de procurar que eixe sector no es veja en perill les seues condicions de mantindre-les.

Que per una altra banda no és una posició del PP, a pesar que vosté ha fet ahí dos o tres referències al PP.
Vull dir-li que com vosté molt bé sap també, hui mateixa que finalitzava el termini, s'ha enviat a Brussel·les un escrit per part del govern del Partit Popular en funcions, que coincidix en la mateixa posició que té (inintel·ligible) els partits socialistes sobre este particular.
Perquè estem parlant de persones que tenen responsabilitats de govern, i que volen avançar en el que és el compliment del protocol de Kyoto, sense posar en perill el que és també la productivitat i la pervivència o supervivència dels sectors estratègics des del punt de vista econòmic.

És a dir, que si vosté, independentment de la formulació de la seua pregunta, senyor Arnal, que jo l'entenc, però que no la compartisc, vull que sàpia que els primers interessats que s'acomplisca el protocol de Kyoto és el Govern.
I que nosaltres això volem que es faça fent-ho compatible.
.
.
No nosaltres, com estan fent-ho tots els dies.
Alemanya hui acaba d'aprovar ­o ahir, millor dit­, acaba d'aprovar també on ha reduït sensiblement els compromisos que tenia.
Si vol li diré quina és la posició d'Estats Units, quina és la posició de la Unió Soviètica, quina és la posició de Xina, de l'Índia, que són països directament competidors en el sector de la ceràmica.
Que no estem dient que mosatros volem comparar-mos amb eixos països.
Però que el que sí li estic dient és que este és un govern que vol que s'acomplisca el protocol de Kyoto, però volem que això es faça sense posar en perill l'existència de sectors econòmics fonamentals.
Perquè de no fer-ho aixina les conseqüències que portarien serien molt més pitjors que algunes de les conseqüències del protocol este.

Moltes gràcies.

 

 

***Preguntes números 74/03, 75/03 i 76/03 al conseller de Justícia i Administracions Públiques, senyor Víctor Camps Guinot, sobre la Ciutat de la Justícia d'Elx, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (BOCV número 5)***

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Bé, finalitzat el punt sisé, anem a passar al punt seté: preguntes orals al Ple.
I s'niciarà en el bloc de preguntes 65 i 66, dirigides al conseller de Justícia i Administracions Públiques, que formula el diputat Alfred Botella Vicent del Grup Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valencia-na:Entesa, sobre les dependències judicials de Sant Vicent del Raspeig.
.
.
(Pausa) Bé, doncs ací no veig cap escrit on es demane l'ajornament.
Potser que s'haja traspaperat.
.
.
Sí.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Sí, senyora presidenta.

N'hi ha un escrit que s'ha repartit a tots els grups i a la cambra, abans de començar el Ple, en què estes preguntes han sigut sol·licitades que passen a ser per escrit la resposta.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Solucionat este error que ha tingut la vicepresidenta, passarem al bloc número 2, en les preguntes dirigides també al conseller de Justícia i Administracions Públiques, en les preguntes 74, 75 i 76, que formula el diputat Joan Antoni Oltra Soler, del Grup Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana:Entesa, sobre la ciutat de la justícia d'Elx.
Té la paraula el senyor Joan Antoni Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

Per fi podem xarrar del tema de la Ciutat de la Justícia d'Elx.
No vaig a dir des de les primers promeses que anaven a començar-se les obres, però inclús ja comptant des de la data que presentàrem nosaltres la pregunta, mes de juliol, les obres estarien prou avançades.
No estan avançades ni se té moltes notícies d'això.
Jo, no sé, supose que temps per a contestar les preguntes ha tingut vosté.
Jo les ratifique, o siga, m'agradaria saber quin és el pressupost d'execució d'eixes obres, quin és el termini de finalització previst, quan se té previst que se puguen començar, i quines raons justifiquen que eixes obres tan promeses i tan necessitades encara no s'hagen iniciat.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Per a contestar té la paraula l'honorable conseller, senyor Campos.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Señora presidenta.

Señor Oltra.

Señoras y señores diputados.

Como bien ha indicado su señoría en el texto introductorio de sus preguntas, ha sido precisamente la necesidad de dotar a nuestras sedes judiciales de unas instalaciones adecuadas lo que ha impulsado la política del Consell en materia de infraestructuras judiciales.
El Plan director de infraestructuras judiciales, Pladij, aprobado por el Consell en 1997, ha venido a paliar la caótica situación en la que se encontraban nuestros edificios judiciales, caracterizada por el manifiesto deterioro y la disfuncionalidad de sus instalaciones, a menudo no concebidas para albergar órganos judiciales.

Esa fue la primera vez que un gobierno se preocupaba de dignificar nuestras sedes judiciales, y convirtió este objetivo en una de sus principales líneas políticas de actuación.
Y en esta ocupación decidida por transformar el panorama arquitectónico de los juzgados de nuestra comunidad, se tradujo en la elaboración de un proyecto diseñado de forma ordenada y desde la más absoluta racionalidad.

El adecuado desarrollo de este plan, ha permitido que en la actualidad la Comunidad Valenciana, como usted sabe, cuente con dos nuevas ciudades de la justicia, exponentes de los más modernos complejos judiciales, y trece palacios de justicia que han contribuido a mejorar el servicio público, que en definitiva constituye la administración de justicia.
Y este ambicioso proyecto sigue ejecutándose.

En el momento actual la Generalitat Valenciana está construyendo la tercera Ciudad de la Justicia en Castellón, y los Palacios de Justicia de Requena y Orihuela; habiéndose concluido, como ustedes ya saben, el nuevo Palacio de Justicia de San Vicente del Raspeig.
Y el esfuerzo inversor no va a acabar aquí.
A fecha de hoy son ocho los proyectos elaborados cuya ejecución va a ser acometida por este gobierno.

Ninguna comunidad autónoma ha realizado una apuesta económica destinada a la justicia de esta magnitud.
Desde 1995 se han invertido más de 210 millones de euros, 35.
000 millones de pesetas.
Pero la reforma que hemos emprendido, no solo ha consistido en la construcción de nuevas sedes, sino también en dotar a éstas, y a las ya existentes, del equipamiento mobiliario informático más idóneo, y acometer las reformas necesarias para la plena incorporación de las nuevas tecnologías en la administración de justicia.

En definitiva, señorías, el Gobierno Valenciano estableció una planificación racional, elaborada a través del estudio de las necesidades existentes en nuestra planta judicial.
Dentro de esta planificación se incluye, como no podía ser de otro modo, la dotación de unas adecuadas dependencias judiciales en la ciudad de Elche.
Y ello es así porque durante los últimos años Elche ha experimentado un importante incremento en el número de órganos judiciales, lo que ha provocado la consiguiente dispersión judicial de sedes ante la imposibilidad de albergar los nuevos órganos en un solo edificio.

Por ello, y ante el más que previsible crecimiento demográfico, se optó por la fórmula de ciudad de la justicia frente a la de palacio, mucho más limitada en espacio y servicios.
No conviene olvidar en este sentido, que Elche es la única localidad de nuestra comunidad que al margen de las capitales de provincia, cuenta con una sección de Audiencia Provincial.

En cuanto a las actuaciones concretas llevadas a cabo por la Generalitat, debe destacarse lo siguiente.
En primer lugar, se procedió a la elaboración y aprobación del proyecto básico de la obra, así como a la búsqueda de los terrenos adecuados donde ubicar la nueva sede judicial.
Posteriormente, mediante Orden de 10 de mayo de 2002, la Conselleria de Economía, Hacienda y Empleo, afectó al dominio público dos parcelas situadas en el polígono de las palmeras, con destino a la construcción de la Ciudad de la Justicia de Elche.

El proyecto básico ha sido elaborado teniendo en cuenta todas las necesidades del partido judicial, así como las circunstancias que he mencionado anteriormente.
El proyecto contempla un edificio con una superficie total de 28.
442 metros cuadrados, y un presupuesto de ejecución de más de 27 millones de euros.
Para la ejecución material de las obras, el citado proyecto prevé una duración aproximada de 32 meses, a contar desde el otorgamiento de la licencia de obra, y de la previa acta de replanteo.

No obstante lo dicho, hay que tener en cuenta que las cifras y plazos que acabo de mencionar son las inicialmente previstas en el mencionado proyecto básico, y tienen por tanto un mero carácter orientativo.
Habrá que esperar, por tanto, a que se firme el contrato con la empresa a la que finalmente se adjudique la realización de la obra, puesto que en el concurso correspondiente, las distintas empresas que concurran al mismo como licitadoras, podrán mejorar los plazos y presupuestos dentro de los límites que marca la ley de contratos de las administraciones públicas.

Su señoría cuestiona en definitiva si el Gobierno Valenciano va a cumplir su compromiso de dotar a Elche de una nueva sede judicial adecuada a sus necesidades.
Y le recuerdo que ha sido precisamente este gobierno el que ha dotado a Elche de cuatro nuevos órganos judiciales.
Una nueva sección de la Audiencia Provincial, un nuevo juzgado de lo contencioso-administrativo, un nuevo juzgado de primera instancia e instrucción, un nuevo juzgado de lo penal y una nueva adscripción de Fiscalía.

Por supuesto, señoría, vamos a cumplir este compromiso, y por ello esta conselleria está realizando las actuaciones precisas para agilizar todos los trámites que permitan concluir lo más pronto posible el expediente de contratación.
En definitiva, será la propia tramitación del expediente administrativo, y la ejecución racional del plan diseñado por la Generalitat para nuestras sedes judiciales, los que marcarán el inicio de las obras de construcción de la Ciudad de la Justicia de Elche, que no duden se llevará a cabo en esta misma legislatura.

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula en representació de l'Entesa, el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor conseller.

Jo crec que vosté serà coneixedor de la gran necessitat que existeix en el municipi d'Elx de disposar d'una ciutat de la justícia.
En estos moments ja no estem a l'espera d'un palau de justícia.
El palau de justícia el tenim ja fa més de vint anys.
O siga, no han descobert vostés la pólvora, és una cosa que ja existeix.
El va inaugurar Fernández Ordóñez.
Fixe's si fa anys d'això.
Per tant, el creixement de la ciutat i tota una sèrie de coses, és el que ha motivat un creixement constant i una demanda constant de noves instal·lacions.

Vosté deu ser coneixedor que tant els jutges, els procuradors, els advocats, els usuaris, tot el món, per unanimitat està exigint ja fa anys noves instal·lacions d'acord en la importància que a nivell judicial té Elx i el seu Partit Judicial.
Hi ha en aquestos moments una dispersió absoluta de dependències per tot arreu, en el consegüent perjudici a tots els nivells, i fonamentalment per a la pròpia administració de justícia i per als usuaris que tenen necessitat d'acudir a ella.

Jo tinc ací declaracions de l'any que vulga vosté i del responsable polític del PP que vulga vosté, des dels més baixets, portaveus municipals que han desaparegut ­allí els portaveus municipals desapareixen en molta facilitat, però bé­, de consellers de justícia, de secretaris de justícia, inclús del senyor Zaplana, i de l'any, i prometent que començaven les obres en qualsevol any.
Si la declaració es feia en el 99, hi havia garantia que començaven en el 2000; si se feia en el 2000, hi havia garantia que començaven en el 2001, etcètera, etcètera.

Se'ns ha dit absolutament de tot.
Se'ns ha ensenyat maquetes.
Se'ns ha posat excuses que hi havia uns terrenys.
.
.
Per cert, no és el polígon Las Palmeras, és que si tota la informació que li arriba li arriba a eixe nivell, igual això justifica determinades coses.
És el polígon Los Palmerales.
Vaja, de tota la vida se diu aixina.
Ja sabem que tenim moltes palmeres però eixe no és el nom.

Aleshores, la ciutat està farta d'això.
Vosté ha tingut directors generals que li donava por anar allí perquè no els rebien precisament en flors.
Perquè és que la gent i fonamental la gent d'eixe sector, que no és un sector, diguem, que es destaque aixina com a molt reivindicatiu, o molt roig, o este tipus de coses, és que està fart de tanta mentira, senyor conseller.
Jo sé que vosté acaba d'arribar, però ja duu prop d'un any en este aspecte, i haurà de comprendre que la gent està farta d'estar treballant en unes condicions inadequades.

I vosté, ara, per a contestar-me a mi, fa una sèrie de referències i m'anomena tota una sèrie de ciutats del País Valencià de les quals jo no li he preguntat res.
Ni li he preguntat la inversió que està per ahí, ni li he preguntat les ciutats de la justícia que s'ha fet.
Algunes d'elles, per cert, estan pendents d'intervencions parlamentàries aquí, perquè són molt polèmiques també.
Però és que això no és el motiu de la pregunta.

Jo sé que vosté ho té difícil.
Jo sé que vosté me va dir en una ocasió, ja fa mesos, que no volia enganyar-me, i que no anava a donar dades falses.
El que està bé.
Però home, haurà de vore que d'alguna manera la situació allí és una situació absolutament asfixiant.
Allò no pot esperar més.
Jo no sé qui ha d'estar en primer lloc de les prioritats però probablement les necessitats d'aquesta ciutat, d'aquest partit judicial són ja tan evidents que no tenen excusa i és que.
.
.
Ara diu vosté: "No, han de confiar en la meua paraula i jo els garantitze que en aquesta legislatura.
.
.
", legislatura que està començant-se encara, encara falta molt.
Jo no sé.
.
.
Hauré de creure les seues paraules?
No ho sé, la veritat, me costa.
Jo no sé.
.
.
Vosté supose que coneix el senyor Fernando de Rosa, secretari de justícia.
Ell va fer unes declaracions, estan ací, el dia 7 de novembre, en Elx, en les quals va dir, textualment: "El projecte s'iniciarà en el 2004 perquè és un compromís del conseller i meu.
Hi ha partides genèriques per a dur endavant això.
Tot està, està el projecte, els plans estan, la resolució està molt pròxima i, a més, comptem amb l'ajuntament, etcètera, etcètera.
Durant el pròxim any té previst posar en marxa.
.
.
" Bé, astò era seriós o no era seriós?
Perquè, clar, astò entra en contradicció absolutament amb el tema.
És que ja han passat massa anys per a este tipus de coses, senyor conseller.

Jo no me crec.
.
.
, la veritat, a estes altures, després d'haver parlat ja amb altres consellers, amb altres responsables, tindre respostes per escrit ací, saber.
.
.
Ara sí, coneixem també l'última excusa, i és que a la millor la conselleria té pendent una negociació amb una universitat privada per vore si els actuals terrenys.
.
.
Bé, una carambola, en la qual ha d'intervindre també l'Ajuntament d'Elx, que supose que no hi haurà problema amb això, però d'eixa carambola, per què ha de patir la culpa l'administració de Justícia?
Hem d'esperar que això se resolga si és que se resol?
Si és que un tercer que no té en principi res a vore amb la qüestió, a pesar que li puguen interessar eixos terrenys.
.
.
Però i si no li interessara?
I pareix que a la millor no li interessa per determinades qüestions econòmiques.
Anem a suposar que no entrara, què passa, se desfaria l'operació?
Per què ha d'estar supeditada la resolució d'un problema tan greu, d'un problema que estan patint moltíssima gent des de fa molts anys, que ha estat motiu de promeses electorals i de tot tipus en eixa ciutat, per què ha de dependre ara d'una operació de permutes o d'intercanvi de propietats entre conselleria, una universitat privada i amb el beneplàcit de l'ajuntament?
Per què?
Serà perquè, a la millor, de veritat no tenen ja vostés tants recursos econòmics com pareixia?
O és que utilitzen aquest tema, que és cert que està en marxa per ahí, com una nova excusa per anar dilatant la qüestió?

Jo li demane, senyor conseller, que done prioritat al tema, done prioritat perquè vosté sap i té gent i té possibilitat de conéixer directament la necessitat que té la població que aquest tema es resolga quant ans.
Ja no pot esperar més.
Prioritze d'alguna manera, no se me'n vaja altra volta per tota una sèrie de poblacions del País Valencià, que també probablement tenen problemes.
El que no sé és si són tan greus com aquests i, en tot cas, segurament no són tan antics.

Gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Oltra.

Tiene la palabra el honorable señor conseller don Víctor Campos.

 

**El senyor conseller de Justícia i Administracions Públiques:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Oltra, desde mi punto de vista, las reivindicaciones no tienen color.
Lo digo por el comentario que usted ha hecho al hilo de su intervención.
Pero, bueno, en cualquier caso, son dos formas distintas de ver lo que significan las reivindicaciones.

Y respecto a mi secretario autonómico, el señor De Rosa, que evidentemente conozco, lógicamente, anunció que durante el año 2004 se impulsaría la construcción y la definición del palacio de la Ciudad de la Justicia de Elche.
Evidentemente, el año 2004 aún no ha finalizado.
Usted tranquilo, usted tranquilo, señor Oltra, usted tranquilo.

Y, bueno, respecto a su argumentario ha sido prácticamente lo mismo que yo he dicho, evidentemente.
Yo he dicho, y lo he dicho en nombre de la conselleria porque eso es así, que existe una necesidad importante para que se acometa de forma prioritaria, de forma inmediata, la construcción de la Ciudad de la Justicia de Elche.
Es evidente que hace falta.
Lo he dicho en mi intervención y he argumentado porqué.
Dice que no le he contestado a sus preguntas.
Sus tres preguntas han sido contestadas.

¿Cuál es el presupuesto de ejecución de las obras?
Más de 27 millones de euros, 27.
300.
000 euros, según el proyecto que tiene redactado esta conselleria.
¿Cuándo tiene previsto que puedan comenzar dichas obras?
En los próximos meses y, desde luego, dentro de esta legislatura.
¿Qué razones justifican que las obras de la Ciudad de la Justicia de Elche no se hayan iniciado?
Se lo he explicado, se lo he explicado, el gran esfuerzo inversor que se ha venido realizando en el conjunto de la comunidad, que a usted le da igual ­y lo ha repetido por dos o tres veces­, lo que se haga en otras poblaciones y en otros territorios de la comunidad, pero a este gobierno no le da igual y ha tenido que priorizar y, evidentemente, cuando se prioriza, lógicamente los que primero salen beneficiados porque en esos criterios se indica que se acometan antes esas infraestructuras pues, están más contentos, y donde les toca ser los segundos están menos contentos, menos satisfechos.
Eso es así pero, claro, ¿qué vamos a hacer?
Esa es la responsabilidad del que gobierna.

Yo entiendo que desde su postura de oposición quiera apuntarse únicamente el mérito de Elche, y le da igual lo que piensen en Castellón o en otras zonas de la comunidad pero, ¿qué le vamos a hacer?
El gobierno tiene la obligación de priorizar en esto y en otros casos, y en otras consellerias y en otras infraestructuras, y en este caso ha entendido que había otras cuestiones prioritarias, no por ello no digamos que no es importante lo de Elche, y por eso nos comprometemos a en esta legislatura tenerlo absolutamente finalizado.

Muchas gracias, señor Oltra.

 

 

***Preguntes números 185/03, 186/03, 187/03 i 188/03 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre l'adquisició de productes reciclats, sobre el fons ambiental de gestió de residus, sobre el Registre de Productors de Residus i sobre el Registre General de Gestors Autoritzats de Residus, que formula el diputat Adolfo Sanmartín Besalduch, del GP Socialista (BOCV número 15)***

 

 

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

A continuación venía el bloque de las preguntas 217, 218 y 219, presentadas por doña Josefa Andrés Barea, pero ha presentado un escrito pidiendo si pueden ser incluidas en el orden del próximo Pleno.
Indudablemente, pospuestas pueden ser; incluidas en el próximo Pleno, eso es más aleatorio, porque tengan ustedes en cuenta que nosotros procuramos agrupar las comparecencias de los consellers con las preguntas para así tratar de simplificar y, sobre todo, no condicionar tanto el trabajo del gobierno.
Así que este grupo de preguntas las aplazaremos condicionadas, lógicamente, a las posibilidades que haya en la coordinación de las acciones en el Pleno.

El siguiente bloque, de 262 y 263, también presentadas por doña Josefa Andrés Barea, las ha pospuesto a que se hagan por escrito.
Así que vamos a pasar al bloque de las preguntas 185, 186, 187 y 188, presentadas por Adolfo Sanmartín Besalduch, del Grupo Parlamentario Socialista, sobre la adquisición de productos reciclados sobre el fondo ambiental de la gestión de residuos, etcétera, etcétera, que la realiza el conseller de Territorio y Vivienda.

Por favor, don Adolfo Sanmartín, tiene el uso de la palabra.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyor president.

Essencialment les dos primeres, la resta, el registre de productors de residus i el registre general de gestors autoritzats, hagueren hagut de ser preguntes amb contestació escrita, però me vull centrar en la primera perquè d'acord amb l'apartat 10.
9 de la Llei valenciana de residus, estableix, com vosté perfectament sap, senyor conseller, que en compliment de la disposició tercera de la Llei d'envasos, l'administració autonòmica ha de procedir en el termini màxim d'un any a la revisió dels plecs de prescripcions tant administratives com tècniques, que regeixen els concursos d'obres i subministraments amb objecte de fomentar l'adquisició de productes recuperats i reciclats.

Al voltant també, i en relació amb aquesta pregunta, li faig la qüestió de quan es posarà en funcionament el que és el fons ambiental de gestió de residus, que preveu l'article 21 d'aquesta Llei de residus de la Comunitat Valenciana, sobretot per a finançar aquelles inversions que sent competència de la mateixa Generalitat Valenciana, no estiguen suficientment desenvolupades per la iniciativa privada.
I també en el tema de la recuperació d'àrees degradades.

Respecte a la resta, el registre de productors de residus de la Comunitat Valenciana i el que és el registre general de gestors autoritzats, són qüestions ja més teòriques i d'enumeració.

Gràcies, senyor conseller.

 

**El senyor president:**

Gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra el señor conseller don Rafael Blasco.

 

**El conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor diputat.

Per raó de les disposicions legals vigents, en aplicació del que estableix l'article 85 de la Llei de contractes de les administracions públiques, cal introduir els criteris ambientals en els plecs de clàusules administratives particulars dels contractes que convoquen les administracions públiques, com vosté sap perfectament.

I amb esta finalitat, l'11 de novembre de 2002, per part de la Conselleria, aleshores, de Medi Ambient, es va dictar una ordre per la qual es fixen les característiques ambientals en els plecs de clàusules administratives particulars com a criteri objectiu d'adjudicació dels contractes públics que es convoquen mitjançant el procediment de concurs i amb la seua aplicació es valoren, entre altres criteris objectius d'adjudicació, aquelles característiques ambientals que puguen atribuir-se al producte o al servei objecte de la licitació.

En conseqüència, senyoria, i en compliment de les citades previsions, actualment s'inclouen en els plecs de clàusules administratives particulars i també en els models tipus sobre els plecs de contractes d'obra i subministraments establits per la Conselleria de Territori i Habitatge, les característiques ambientals de conformitat amb els previsions establertes en esta ordre a què feia referència.

I, per una altra banda, i quant als residus, l'article 21 de la Llei de residus de la nostra comunitat estableix que reglamentàriament es crearà un fons ambiental de gestió de residus amb l'objecte de finançar les inversions per obres i serveis que siguen servei públic de la Generalitat o de l'administració local que no estiguen prou desenvolupades per la iniciativa privades, o aquells destinats a les tasques de recuperació d'àrees degradades.
I, en este moment, senyoria, l'objecte del fons s'efectua i es porta a terme de la forma més eficaç possible.

Pel que fa a la creació del registre de productors de residus de la Comunitat Valenciana, de conformitat també amb la Llei de residus de la Comunitat Valenciana, ja s'ha creat i es compon de dues seccions: la secció primera on s'inscriuran totes aquelles persones físiques o jurídiques autoritzades per a la producció dels residus perillosos; i la secció segona, en la qual s'inscriuran totes aquelles persones o entitats autoritzades per a la producció dels residus no perillosos que plantegen excepcionals dificultats per a la seua gestió.

I pel que fa al registre general de gestors autoritzats de residus de la Comunitat Valenciana, que era una altra de les seues preguntes, adscrit a la Conselleria competent de Medi Ambient, es va crear de conformitat amb el que preveu l'article 52 de la Llei de 12 de desembre, de residus de la Comunitat Valenciana, igualment.

Moltes gràcies, president.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Senyor president.

Senyor conseller, respecte a la primera qüestió, el foment per a adquisició de productes recuperats i reciclats d'acord amb la Llei valenciana de residus.
Jo li preguntava si me podria explicitar millor quin és el grau de compliment d'aquesta mesura.
Li pose com a exemple que algunes actuacions previstes pel Pla Integral de Residus no tenen cap cost i malgrat tot pense que no s'estan duent a terme de la forma o, almenys, amb l'eficiència que s'hagueren hagut de portar.
En cas d'haver-se fet, haguera suposat, jo pense, que un impuls important tant per les activitats de recuperació com per a les activitats de reciclatge.

Mire, jo li pose com a exemple, i vosté ho sap perfectament, que la recollida selectiva i el reciclatge, per exemple, de vidre, de paper-cartró i envasos lleugers, pense que no es troba, malgrat el que es diu, en una situació massa boiant.
Estem encara molt lluny d'assolir els nivells europeus.

De fet, segons el propi diagnòstic inclòs als plans zonals, la situació actual es caracteritza per tres elements bàsics.
En primer lloc, per la falta de coneixement ciutadà respecte a la separació de productes.
Encara són molts els ciutadans que no ho duen a terme per l'incompliment de la ràtio d'1/5.
000, establida pel Pla Nacional de Residus, respecte al nombre de contenidors de recollida selectiva i, sobretot, per l'escassa implantació del sistema de recollida d'envasos lleugers.

Respecte al registre de productors de residus de la Comu-nitat Valenciana, vosté m'ha contestat que encara no s'han registrat.
Evidentment, jo tinc claríssim que l'article 46 de la Llei valenciana de residus, tant en la part corresponent a.
.
.
­ho ha dit vosté perfectament­ a residus perillosos com a la d'aquells residus que malgrat que no siguen perillosos presenten excepcionals dificultats per a la seua gestió.
M'agra-daria que em pogués concretar un poc més aquesta qüestió.

I, per últim, respecte al fons ambiental de gestió de residus, vosté ha dit perfectament que tenen com a objecte finançar les inversions que sent competència de la Generalitat no estiguen suficientment desenvolupades però també la de la recuperació de les àrees degradades.
M'agradaria que em concretés un poc més el tema del fons ambiental, el nivell d'execució actual.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra don Rafael Blasco.

 

**El conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Sanmartín, vaig a intentar concretar-li, per a donar-li a vosté complida informació d'algunes qüestions que vosté ha plantejat.

Pel que fa al fons ambiental de gestió de residus, he de dir-li que els residus de gestió dels quals podria incloure's en aquest fons ambiental, serien els declarats de servei públic de titularitat autonòmica, segons el que estableix la llei nostra, autonòmica, i que es correspon amb les piles botó i els acumuladors, els llums de mercuri, els frigorífics amb clorofluorocarbonis i els medicaments caducats.

Pel que respecta als medicaments caducats, s'arrepleguen i tracten adequadament a través d'un sistema integrat de gestió, Sigre, plantejat en l'àmbit de la Llei d'envasos i residus d'envasos.

Els acumuladors i els frigorífics amb clorofluorocarbonis es gestionen a través dels Ecoparcs i en el marc de la gestió de residus municipals.
En este sentit, cal assenyalar que esta conselleria està construint una planta de tractament de frigorífics a Alacant, amb una inversió prevista de cinc milions d'euros, per a la qual s'han sol·licitat fons de cohesió a la Unió Europea.

Pel que fa al registre de productors de residus de la Comunitat Valenciana, que també està en marxa, segons el que disposa el Reial Decret de 20 de juliol de 1988, pel qual s'aprova el reglament per executar la Llei de 1986, que és bàsica, com vosté sap, de residus tòxics i perillosos, "seran considerats xicotets productors de residus perillosos aquells que per generar o importar menys de 10.
000 quilograms a l'any de residus perillosos adquirisquen este caràcter mitjançant la seua inscripció en el registre que a l'efecte portaran els òrgans competents de les comunitats autònomes".
I per esta raó, a través d'una ordre de l'any 1998, de la Conselleria de Medi Ambient, es va crear i va regular el Registre de Xicotets Productors de Residus Tòxics i Perillosos de la Comunitat Valenciana.
En este moment, les entitats inscrites són 11.
226 empreses com a xicotetes productores de residus perillosos i 101 empreses autoritzades com a productors de residus perillosos.

Per una altra banda, i per raó de les previsions que s'estableixen en la Llei de residus de la Comunitat Valenciana, també es va aprovar el Reglament de la Producció, Possessió i Gestió dels Pneumàtics fora d'ús a la Comunitat Valenciana, prohibint la seua eliminació per simple incineració i el seu dipòsit en abocadors en els termes establits en la citada llei.
Per un Reial Decret de 27 de desembre de 2001, es regula l'eliminació de residus mitjançant dipòsit en abocador i sometent a notificació i registre en el registre de gestors autoritzats de residus de la Comunitat Valenciana les activitats de recollida i transports de pneumàtics fora d'ús.

I sobre el Registre de Gestors Autoritzats de Residus de la Comunitat Valenciana, les dades classificades per activitats que a la data actual figuren en els arxius de la Direcció General de Qualitat Ambiental respecte de gestors autoritzats de residus, i són les següents: entitats autoritzades per a realitzar activitats de valoració de residus no perillosos, 112 empreses; entitats autoritzades per a realitzar activitats d'eliminació de residus no perillosos, 44 empreses; entitats inscrites per a realitzar activitats d'arreplegada i transports de residus no perillosos, 156 empreses; i entitats inscrites per a realitzar activitats d'arreplegada, transport i emmagatzemant de residus no perillosos, 135 empreses.
Totes estes dades, si el senyor diputat vol, jo li les puc passar per escrit per al seu coneixement quan vosté ho estime oportú.

 

 

 

 

 

 

 

 

 

***Preguntes números 189/03 i 190/03 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre l'Inventari de sòls contaminats i sobre l'acolliment de residus perillosos, que formula el diputat Adolfo Sanmartín Besalduch, del Grup Parlamentari Socialista (BOCV número 15)***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos al grupo de preguntas 13 y 15, presentadas por don Adolfo Sanmartín Besalduch, del Grupo Parlamentario Socialista.
Por favor, don Adolfo.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Aquestes preguntes fan referència, en primer lloc, a l'inventari dels sòls contaminats de la Comunitat Valenciana d'acord amb els articles 65 i 68 de la Llei valenciana de residus.
Però també li faig la pregunta relativa a la recollida de residus perillosos.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Por favor, señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Com vosté acaba d'assenyalar, senyor Sanmartín, i d'acord amb l'article 65 de la Llei de 2000, de residus de la Comunitat Valenciana, els sòls que siguen declarats com a contaminants s'integraran en l'inventari de sòls contaminants de la Comunitat Valenciana.

A fi de tramitar una declaració de sòl contaminant es fa indispensable l'establiment d'uns criteris estàndards de qualitat concrets i definits que permetan determinar de forma quantitativa el caràcter contaminant d'un determinat sòl.
En l'actualitat, el Ministeri de Medi Ambient efectua l'esborrany del reglament sobre sòls contaminants en el qual es preuen establir estos valors estàndards sobre la contaminació dels sòls.

Quant a les actuacions en matèria de descontaminació de sòls dutes a terme en la Comunitat Valenciana, habitualment s'utilitzen els valors adoptats en la legislació holandesa comunament acceptades en altres comunitats autònomes i en altres estats europeus i, en menor mesura, la legislació d'altres països, concretament legislació aplicada a Estats Units, a Alemanya i a França.

I, d'una altra banda, i a l'efecte d'establir requeriments i criteris propis que faciliten la gestió dels sòls contaminants, d'acord amb la Llei de residus de la Comunitat Valenciana, i desenvolupar un reglament propi adaptat a les característiques del sòls del nostre territori, esta conselleria efectua actualment un estudi de caracterització dels nivells de fons de metalls pesats a sòls de la Comunitat Valenciana a través d'un conveni entre la Generalitat Valenciana i el centre d'investigacions sobre desertificació.

Quant a les mesures que s'apliquen respecte del control i seguiment del tractament dels residus perillosos, estes són les que s'estableixen en la legislació vigent tant en les directives europees com en les decisions del Consell com també la normativa espanyola i en les pròpies de la Generalitat Valenciana.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Por favor, señor Sanmartín, tiene usted el uso de la palabra.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyor president.

Respecte a l'inventari de sòls contaminats el que jo tinc entés, senyor conseller, és que es procedirà a la declaració d'un sòl contaminat mitjançant decret del Govern Valencià.
El procediment s'iniciarà o bé d'ofici o bé a instàncies dels interessats.

El que em preocupa respecte els residus perillosos és el major o menor compliment de la Directiva 1999/31, de la Comunitat Europea, relativa als requisits exigits per al seu acolliment, així com les mesures de control i seguretat aplicades en la seua recollida, transport i magatzem.

Li vaig fer aquestes preguntes perquè tenia una resposta escrita per part seua de data.
.
.
23 de setembre de 2003 era la formulació, i vosté me la contestava el 5 de desembre.
Aleshores em deia que els abocadors amb autorització administrativa per a la gestió de residus perillosos a la Comunitat Valenciana.
.
.
, únicament apareix l'Empresa Valenciana d'Eliminació de Residus Societat Limitada, l'úbicació de la qual ha estat la partida del Cabeçó del Pi, al municipi de Real de Montroi, província de València.
Vosté declara allí que l'activitat no es troba en funcionament, l'activitat, malgrat que des de l'any 1990 fins al 1998 l'Agència de Medi Ambient ja va fer una declaració d'impacte ambiental favorable, posteriorment ampliació de l'abocador, després va resoldre atorgar autorització administrativa per a realitzar activitats de gestió de residus tòxics i, posteriorment, l'ampliació en una quantitat.

Aleshores, la meua pregunta, i m'agradaria que m'ho pogués concretar, senyor conseller, és que si vosté em diu que l'única empresa amb autorització administrativa per a la gestió de residus perillosos és Versl, Valenciana d'Eliminació de Residus Societat Limitada, i vosté a continuació em diu que l'activitat no es troba en funcionament, m'agradaria que em concretés un poc això perquè és que no em queda clar i em preocupe al respecte.
Simplement era per això pel que es va fer la pregunta.

Gràcies, senyor conseller.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Sanmartín, jo li puc assegurar que, pense, per la informació que tenim en la conselleria, que s'actua de forma totalment correcta i escrupolosament d'acord amb la normativa que està en vigor.
Vosté ha assenyalat la normativa, la directiva de la Comunitat Europea de 1999, la Directiva número 31, relativa a l'abocament de residus que estableix els criteris i procediments per a l'admissió de residus en els abocadors.
El condicionament del residu en el centre productor o en el centre de transferència de residus perillosos s'efectua conforme els criteris i els procediments d'admissions d'aquestos residus en l'abocador autoritzat a què es destinen.

A pesar d'això, perquè els residus perillosos, a més d'estar catalogats com a tals en la directiva corresponent de la Comunitat Europea relativa als residus perillosos, siguen admesos en l'abocador són tractats prèviament, sempre que mostren un contingut total o lixiviat de components potencialment perillosos, prou alts com per a suposar un risc a curt termini per a l'activitat humana o al medi ambient o per a impedir una estabilització suficient dels residus durant la vida útil prevista en l'abocador.

En qualsevol cas, l'article 5 ja estableix que no són admissibles en l'abocador els residus líquids els residus que en condicions d'abocaments són explosius, corrosius u oxidants fàcilment inflamables o, d'acord amb les definicions que s'assenyalen en l'annex III de la directiva relativa als residus perillosos, el residus d'hospitals o altres residus clínics procedents d'establiments metges o veterinaris i que siguen infecciosos d'acord amb el que assenyala també la corresponent directiva de la Comunitat Europea, els pneumàtics usats sencers i qualsevol altre tipus de residus que no complisquen els criteris d'admissió establits en l'annex II de la directiva esmentada.
I així és com es fa actualment.

A la seua vegada, la decisió de la Directiva de la Comunitat Europea de l'any 2003, número 33, de 19 de desembre, per la qual s'estableixen els criteris i procediments d'admissió de residus en els abocadors, d'acord amb l'article 16 i l'annex II de la Directiva número 31, de 1999, es desenrotlla en els extrems previstos en la citada directiva.

Pel que fa a la recollida i transport, esta s'efectua en vehicles registrats en la Conselleria de Territori i Habitatge per al transport de residus perillosos.
Tot residu perillós ha d'anar acompanyat del document de control i seguiment que estableix el Reial Decret 833, de 1988, que és el reglament de residus tòxics i perillosos.
És a dir, es compleixen d'una forma escrupulosa totes les normatives en vigor i crec que s'està fent d'una forma totalment correcta fins ara.

Moltes gràcies.

 

 

 

 

 

 

 

 

 

***Preguntes números 197/03 i 198/03 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre l'execució de les previsions del Pla zonal de la zona III i de la zona I que formula el diputat Adolfo Sanmartín Besalduch, del GP Socialista (BOCV número 15)***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos al siguiente grupo de preguntas, que son las 197 y 198/2003, presentadas por Don Adolfo Sanmartín Besalduch, del Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene usted la palabra señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Senyor president, si em permet, simplement, una qüestió.
En valencià Besalduch, es pronuncia Besalduc, en valencià.

**El senyor president:**

 

Como Such.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Com Such, però Besalduch.
Val?

Bo, aquestes dos preguntes fan referència a l'execució de les previsions del Pla zonal a la zona 3 i a la zona 1.
Les faig, amb tota la bona fe del món, perquè tinc certes reticències després d'analitzar, doncs, l'escàs grau de compliment de les previsions marcades en les disposicions legislatives.
I ho dic perquè recordem que en l'any 97 vostés van aprovar el Pla integral de residus de la Comunitat Valenciana, mitjançant el qual, per resumir-ho molt, es dividia el territori de la Comunitat Valenciana en 18 zones i determinant-se, a més a més, les instal·lacions en cada una d'elles.
Posteriorment es van fer tota una sèrie de lleis, però pensem que el grau de compliment, tant del Pla integral de residus com la normativa posterior no acaba de ser tan eficient com hauria de ser.
I això succeeix en la zona 3.
En el cas concret de la zona 1, doncs, solucionat recentment la setmana passada a través del consorci respectiu.
De totes formes, entraríem més a fons després que ho comente el conseller.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra el señor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor diputat, com vosté coneix perfectament, la Llei de 21 d'abril de 1998, de residus de caràcter bàsic, imposa a les entitats locals les obligacions en matèria de residus que comporten una modificació del règim general que s'estableix també en la corresponent Llei reguladora de les bases de règim local.
D'esta forma s'atribueix de forma genèrica a les entitats locals en el seu article 4.
3 com a servei obligatori la recollida, el transport i l'eliminació dels residus urbans i s'obliga, de conformitat amb el que estableix l'article 20, als municipis de 5.
000 habitants a implantar sistemes de recollida selectiva de residus.

En el mateix sentit es pronuncia la Llei de residus de la Comunitat Valenciana, en el seu article 6, que estableix amb caràcter general la competència de les entitats locals per a la gestió dels residus urbans o municipals i que són els municipis els titulars del servei públic de recollida, transport, valorització i eliminació de residus urbans.

Respecte de les competències administratives de les comunitats autònomes, per raó del que s'establix també en l'article 4 de la mencionada llei, de 21 d'abril de 1998, els corresponen l'elaboració de plans autonòmics de residus i l'autorització, vigilància, inspecció i sanció de les activitats de producció i gestió de residus.

Al seu torn, en la llei de 12 de desembre de 2000, de residus de la Comunitat Valenciana, es configura la planificació com a competència de la Generalitat Valenciana, l'objectiu de la qual persegueix coordinar l'actuació de les diferents administracions públiques en nom d'una adequada gestió de residus.

I per raó del que estableix l'ordre de 18 de gener de 2002, del conseller de Medi Ambient, per la qual s'aprova el pla zonal de residus de les zones 3 i 8, s'ha subdividit la gestió dels residus urbans en dues àrees: l'àrea de gestió 1, que correspon a l'àrea metropolitana de València, l'Horta nord, l'Horta Oest, l'Horta Sud i València; i l'àrea de gestió 2, corresponent al sud de la província de Castelló i nord de la de València, part de la Plana Baixa, l'Alt Palància i el Camp de Morvedre.

En maig de 2002 es va constituir el consorci de residus de l'àrea de gestió número 2, i es va procedir a tramitar el concurs públic per a l'adjudicació del projecte de gestió de residus urbans, de conformitat amb el que estableixen els articles 36 i 37 de la Llei de 12 de desembre de 2000, de residus de la Comunitat Valenciana.

Posteriorment, el consorci de dita àrea va declarar desert el concurs, per la qual cosa va sorgir la necessitat de convocar novament i en breu termini un nou concurs, a fi de poder adjudicar les instal·lacions de tractament de residus establits en el citat pla zonal.

Les actuacions a dur a terme per part de la Conselleria de Territori i Habitatge, en el marc de les competències atribuïdes per la normativa anteriorment indicada, consisteixen fonamentalment en agilitar els tràmits necessaris per a concedir l'autorització administrativa a les corresponents infraestructures que el consorci de dita àrea adjudique en el concurs, amb l'objecte que es troben operatives en la major brevetat possible.

Quant a la zona 1, no li reiteraré les competències de la Conselleria de Territori i Habitatge que li són atribuïdes per la legislació vigent, ja que les vaig exposar també en una resposta anterior a què vosté feia referència.

En qualsevol cas, com vosté bé diu, al febrer de 2002 es va constituir el consorci de residus de la zona 1 i es va tramitar el concurs públic per a l'adjudicació del projecte de gestió de residus urbans, que finalment va ser adjudicat en juny de 2003.

En conseqüència, correspon al consorci de residus d'esta zona 1, com a administració pública diferent de la Generalitat Valenciana competent en l'adjudicació dels projectes de gestió, instar les entitats adjudicatàries perquè inicien les obres, amb el compliment previ de les prescripcions legals i autoritzacions pertinents.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartin Besalduch:**

 

(Inoïble).
.
.
en la zona 3, el sud de la província de Castelló i el Camp de Morvedre, i en la zona 1 el que són tots els Ports, el Maestrat i una part de Castelló, ­li ho deia abans­ malgrat que en 1997 aprovaren el pla integral de residus i, per tant, la divisió de la Comunitat Valenciana en 18 zones.

Posteriorment, si malament no recordo, al desembre de 2000 aprovaren la Llei valenciana de residus, que, per dir-ho d'alguna forma, traslladava la iniciativa en el tema de residus a l'empresa privada, que és la que ha d'escometre la construcció i la posterior gestió.
I, en segon lloc, es modificava el pla integral de residus a través de plans zonals.

Bé, set anys després d'haver-se aprovat el pla integral de residus ­i li ho dic amb esperit constructiu, després li diré per què­, estem pense que encara en una situació prou similar a la del punt de partida.
De fet, dels dihuit plans zonals que establia el Pla integral de residus, únicament existeixen en l'actualitat quatre, dels quals en dos s'ha declarat desert el concurs ­me referisc a la zona 3 i a la zona 8­, i la resta pareix que es vaja solucionant.

Però a mi em preocupa ­i li ho dic sincerament, i per això li faig plantejament, que és el mateix que li vaig fer fa quinze dies a la seu del Govern Valencià a Castelló­ el tema de la zona 3.
La zona 1 la deixe perquè pense que està perfectament encarrilat.
Hi ha un acord entre ajuntaments, entre empresa i entre Generalitat per a desbloquejar ja definitivament el tema, i després de la corresponent declaració d'impacte ambiental, poder executar o iniciar les obres pertinents.

Però per això mateix que m'agradaria que el mateix esforç que hem fet en la zona 1 es pugués fer en la zona 3, sud de la província de Castelló i nord de València, comarca Plana Baixa, Alt Palància i recordem que també Camp de Morvedre.
Pense que és una zona en la qual resulta imprescindible ja l'adjudicació ­ho dic en plural­ de les plantes de tractament, sobretot perquè estan en una situació actualment crítica.

Li demano, senyor conseller, des d'aquí, des d'aquest grup, que faça un esforç especial, perquè sobretot es concentra una gran quantitat de poblacions amb una densitat d'habitants important.
Però resulta imprescindible perquè hem d'acabar amb els problemes de l'actual abocador il·legal del Garrut, al terme de la Vall, que hauria d'estar clausurat des del passat ja abril de 2003.
Malgrat tot, es continue portant fem d'una gran quantitat de pobles, la Vall, Moncofa, etcètera.

Però és que a la vegada tenim l'abocador d'Altura on es dipositava el fem de la mancomunitat de l'Alt Palància i que resulta que el tenim tancat ja des de juliol de 2002.
I, en conseqüència, es traslladen els residus a l'abocador de Tales, que, com a conseqüència d'això, està reduint a marxes forçades el que és la seua vida útil.

Per tant, li demanaria, com a proposta concreta, perquè consta en acta, que en el cas de la zona 3 es tingués en compte la següent proposta: que en lloc de crear una única planta de tractament, que en un principi havia d'anar a la Vall, puguen ser dos sectors dins de l'àmbit territorial d'aquest consorci, els residus dels quals es tractarien i eliminarien de forma separada.
Un sector A que englobaria els municipis de les comarques de la Plana Baixa i l'Alt Palància, que podria anar perfectament a la Vall; i un sector B que agafaria les poblacions de Camp de Morvedre i que perfectament podria anar, per exemple, a Algímia, en el cas d'Algímia i d'Alfara.

Tinga en compte, per favor, esta divisió en dos sectors, perquè jo pense que no portaria cap reticència per part de cap població i podríem desbloquejar, igual que ho hem fet en la zona 1, el tema dels residus al sud de la província de Castelló.
Després parlarem de l'àrea metropolitana de València.

Gràcies, conseller.

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor Sanmartín.

Por favor, tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor diputat, vull assenyalar-li que la conselleria ha posat a disposició del consorci els recursos humans i materials per a l'agilitació dels procediments.
I per això, els tècnics de la conselleria han col·laborat amb els tècnics del consorci en l'elaboració del plec de precisions tècniques per a la licitació del projecte de gestió de la zona 3.
Plec que ha sigut presentat formalment al consorci i que, segons la meua informació, s'abordarà en una propera reunió el pròxim 14 d'abril, per la qual cosa esperem que en el període de temps més breu possible el consorci licite i adjudique el projecte.

Quant a l'altra zona a què vosté fa referència.
.
.
Perquè en la primera ja li diré que, quasi per unanimitat de totes les poblacions de la zona, ja s'ha aprovat la ubicació de les instal·lacions a la localitat de Cervera, amb un informe tècnic positiu de la Universitat Jaume I de Castelló.
Li dic que en referència a l'altra zona a la qual vosté fa referència, sap també vosté positivament que la predisposició de la conselleria és d'establir la màxima col·laboració.
I que jo personalment, en una reunió que vaig tindre amb els diferents alcaldes, i en la qual vosté estava present, li vaig manifestar que el criteri de la conselleria voldria coincidir amb la proposta que en el seu moment ens facen els representants dels ajuntaments en el consorci.

Per tant, si ens fan la proposta en els termes que vosté ha assenyalat, per part de la conselleria no tindríem cap problema a intentar arribar a posicionar-nos en el mateix sentit que vosté ha fet constar ací, i que li consta que per part de la conselleria estem en la mateixa orientació.

Moltes gràcies.

 

 

 

***Pregunta número 199/03 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre el tractament de residus de l'àrea metropolitana de València, que formula el diputat Adolfo Sanmartín Besalduch, del GP Socialista (BOCV número 15)***

 

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Pasamos a la siguiente pregunta, para completar todo el ciclo de preguntas de don Adolfo Sanmartín, del Grupo Parlamentario Socialista, que es la 199/03, sobre tratamiento de residuos en el área metropolitana de Valencia.

Por favor, señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller Blasco, anem per l'última, que fa referència a l'àrea metropolitana de València, que és el que anomenem la zona 8.

Abasta, si malament no me equivoco, les comarques de l'Horta i València ciutat amb la seua àrea metropolitana inclosa.
Pense que ja en el seu moment, ja li he dit, es va convocar el concurs i es va declarar en el seu moment desert.
I el mateix esforç que fem a la província de Castelló l'hem de fer, com no, en el que és l'àrea metropolitana de València, però sobretot amb uns condicionants afegits que tenim aquí, sobretot des de la sentència que va sortir sobre la planta de Fervasa.

M'agradaria que em pogués concretar un poc quins són els seus plans futurs al respecte per desbloquejar no una de les zones sinó la zona on es produeixen residus més importants de tota la Comunitat Valenciana.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra el señor conseller, don Rafael Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Com vosté sap, senyor Sanmartín, al gener de 2002 es va aprovar el pla zonal de residus de les zones 3 i 8, subdividint la gestió dels residus urbans en dues àrees: l'àrea de gestió 1, que correspon a l'àrea metropolitana de València, a la qual vosté ha fet referència, l'Horta Nord, l'Horta Oest, l'Horta Sud i València; i l'àrea de gestió 2, corresponent al sud de la província de Castelló i nord de la de València, que és la part de la Plana Baixa, l'Alt Palència i el Camp de Morvedre.

Respecte de l'àrea de gestió 1, el citat pla zonal configura com a administració competent per a la tramitació i adjudicació dels projectes de gestió a l'entitat metropolitana per al tractament de residus.
En conseqüència, correspon a esta entitat, per raó de la seua condició d'entitat competent per a la prestació dels serveis de valoració i eliminació de residus urbans, d'acord amb els objectius marcats per la Generalitat a través de la normativa sectorial, i de conformitat amb els instrument de planificació que en ella estan previstos, convocar el corresponent concurs als efectes d'aprovar i adjudicar els projectes de gestió com a documents de desenrotllament de l'àrea de gestió 1 del citat pla zonal de residus de les zones 3 i 8.

I dit això, senyor Sanmartín, jo també coincidisc amb vosté en la necessitat d'agilitar al màxim que en esta zona es puga produir, en el termini més breu possible, l'adjudicació corresponent.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Recordar, respecte a la zona 8, comarques de l'Horta i València ciutat, inclosa l'àrea metropolitana, com havia dit abans, el concurs fou declarat desert el juliol de 2003, en no arribar la Regidora de Medi Ambient de l'Ajuntament de València, que a la vegada és la presidenta de l'entitat metropolitana per al tractament de residus, donat que l'interventor i pareix ser que el secretari de l'entitat firmaren.
.
.
no estaven d'acord amb el procés d'adjudicació.

Independentment d'això, li he tret esta pregunta perquè pense que tenim dos situacions gravíssimes.
Tenim a 45 municipis, si malament no recorde, de l'àrea metropolitana de València que actualment, a data d'avui, senyor conseller, únicament compten amb la planta d'Hornillos, de Fervasa, a Quart de Poblet i l'abocador de Dosaigües en la província de València.

Vosté sap perfectament, com jo, que la planta de Fervasa porta 34 anys de funcionament, i segons el mateix diagnòstic inclòs al pla zonal, diu textualment "que trata un volumen de residuos que duplica al de su propia capacidad, repercutiendo esta situación de forma negativa en la calidad ambiental del entorno".
De fet, el Pla integral de residus de la Comunitat Valenciana de l'any 1997 preveia una planta de compostatge més abocador d'alta densitat en cada una de les comarques, és a dir, a l'Horta Nord i a la Horta Sud.
I a més, demanava que la planta de Fervasa fos reemplaçada.

Tanmateix l'actual pla zonal decideix, decideix la seua ampliació, i aquí hem de tindre en compte que la Unió Europa va realitzar una consulta a l'anterior conseller, el senyor Modrego, l'anterior conseller de Medi Ambient, relativa a la possible contaminació de lixiviats de les aigües subterrànies i, sobretot, la seua repercussió.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

­Sí, acabe.
­ .
.
.
al parc natural de l'Albufera.
Si agafem l'abocador de Dosaigües, que està en la mateixa capçalera del riu Xúquer i es propietat de l'entitat metropolitana de residus, tenim els mateixos problemes.
Es va imposar un pròrroga en el seu dia concedint-ho a la mateix Ute d'empreses que ho explotava, i sense justificar la seua decisió i violant les competències de la mateixa entitat metropolitana.
I a més, aquesta concessió estava declarada nul·la de ple dret.

Acabe ja ­únicament dos segons­ dient que, a més a més, tenim el problema afegit que la sentència sobre Fervasa, vosté sap perfectament que una jutge ha autoritzat la clausura d'una part del major abocador de residus de l'àrea metropolitana.
I a més, el contenciós qualifica de clandestina l'activitat d'aquesta empresa.

En definitiva, simplement li vull dir que seguim fent l'esforç, que compte amb nosaltres, compte amb el nostre grup parlamentari per a arribar a un acord marc sobre el pla de residus de la Comunitat Valenciana, un pla que posa d'acord no solament la Generalitat sinó també l'administració local i, sobretot, les empreses gestores, de les quals depén tant el sistema com la tecnologia aplicable.

I li ho dic de pressa i corrents, perquè hem de facilitar com siga l'estratègia empresarial en el sector de residus, donada la conveniència ­acabe ja­ d'aprofitar els recursos financers de la Unió Europea, als quals se pot accedir, recordem-ho, fins a l'any 2006.
.
.
Per cert, tenim la condició d'objectiu 1 de la Comunitat Valenciana, donem-nos pressa i des d'aquí li dic que té el recolzament del grup parlamentari i especialment del síndic d'aquest grup per a arribar a una solució definitiva i total.

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene usted dos minutos más, señor conseller, con lo cual le quedan 3 minutos y 13 segundos.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyor president, però no va a fer falta utilitzar eixos dos minuts que vosté graciosament em concedix.

Dir-li al senyor Sanmartín que una vegada més, pel cas concret al que vosté estava fent referència, cal recordar-li que la competència és de l'entitat habilitada per a la prestació dels serveis de valorització i eliminació dels residus urbans i que a nosaltres ens correspon la responsabilitat de col·laborar i actuar amb la major celeritat perquè estes qüestions puguen ser solucionades.

Pel que vosté ha acabat assenyalant, jo li agraïxc eixa voluntat de consens i de formulació per part del seu grup respecte del pla de residus, i com vosté molt bé sap, vostés coneixen perfectament quina és la posició que hem presentat des de la Conselleria, i en el moment en què vosté o a través del seu grup ens faça arribar a la Conselleria la proposta que vostés volen defensar de cara a este acord sobre el pla de residus, sàpia vosté que va a tindre tota la disponibilitat d'esta Conselleria per a fer possible eixe pacte social que des de la Conselleria i des del Govern de la Generalitat Valenciana considerem que és oportú i necessari en esta comunitat, vosté coneix quina és la posició de la Conselleria i ara el que falta és que vosté i el seu grup ens faça arribar a nosaltres la posició de vostés, que estic convençut que arribarem a un acord, sempre que fiquem per davant l'interés de resoldre un dels principals problemes que tenim en esta comunitat.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Bien, acabado el punto de preguntas, pasamos al punto.
.
.
(Pausa) Cinco minutos de descanso.

 

*(Se suspén la sessió a les 18 hores i 47 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 18 hores i 58 minuts)*

***Interpel·lació al conseller d'Indústria, Comerç i Turisme, senyor Miguel Ignacio Peralta Viñes (resposta del conseller d'Infrastructures i Transports, senyor José Ramón García Antón) sobre política general de la conselleria respecte a les energies alternatives, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 3.
061, BOCV número 13)***

 

**El senyor president:**

Interpelación, según pone el punto del orden del día número 8, al conseller de Industria, Comercio y Turismo sobre política general de la conselleria, respecto a las energías alternativas, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí, del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Esta presidencia, lógicamente, al ver las cosas así, ha buscado al conseller, y no estaba, por eso he parado el Pleno.
Luego, es que, en el Gobierno las competencias pertenecen al conseller de Infraestructuras, Transportes y Energías, que es don José Ramón García Antón, que está aquí; por eso explico ante ustedes la parada del Pleno y por qué ha sido motivada.

Tiene la palabra, señora diputada.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyor president.

Bé, també indicar una mica ­i recollint la bona voluntat del senyor president, la qual mos ha donat l'oportunitat de tindre un xicotet descans­ que en el moment que se va sol·licitar esta interpel·lació, doncs, la situació de l'Agència Valenciana de l'Energia depenia directament d'Indústria, i per això se va fer aixina; no obstant, no n'hi ha ningun tipus de problema, ja que l'energia forma part de moltes de les conselleries d'este Govern.

Jo vull recordar, per allò de fer una micoteta d'Indústria, que les Corts Valencianes, per majoria absoluta, van aprovar la Llei 8/2001, del 26 de novembre, de creació de l'Agència Valenciana de l'Energia.
Posteriorment, s'aplicà el Decret 9/2002, del 15 de gener, pel qual es va aprovar el reglament de funcionament de l'esmentada agència.
Actualment comptem amb l'energia tradicional, principalment, al País Valencià, així com el desenvolupament de forma positiva, al meu parer, de l'energia eòlica.

La primera part de les energies tradicionals, les quals són les no renovables, que per donar l'energia es necessita crear.
.
.
, o necessiten les mateixes empreses generadores d'esta energia tradicional, crear malestar en el conjunt de la societat, principalment per la ubicació de les torres al voltant de les escoles.
.
.
, ací s'han fet moltes iniciatives demanant que les torres d'alt voltatge al voltant de les escoles i hospitals foren traslladades de lloc, o dintre de les poblacions mateixa i al costat dels hospitals.

A més a més, les grans companyies elèctriques es limiten a anunciar sistemàticament quan aplega el mes d'abril, el mes de maig, la pujada del preu del quilowatt per la quantitat d'energia que fa falta i per les inversions que han de fer.

L'energia eòlica, al meu parer, senyor conseller, és necessària, ja que el canvi climàtic és un risc important, i supose que això ho havem estudiat amb tots els partits representats a la cambra.

A hores d'ara, l'Agència Valenciana de l'Energia presenta un mapa eòlic compost per, en les comarques del nord, set zones, en les comarques centrals, sis zones, i en les comarques del sud, tres zones.
El Pla d'infraestructures estratègiques 2004-2010 dedica com a inversions 5.
057 milions d'euros.
Aquesta Conselleria preveu la construcció de 65 parcs eòlics i 1.
700 aerogeneradors, que produiran al voltant de 5.
520 gigawatts per hora, això multiplicat per les hores d'un dia, per les hores d'un any, etcètera.

A més, s'impulsarà la generació energètica elèctrica mitjançant altres energies renovables com la biomassa, l'energia solar, la fotovoltaica o la minihidràulica.
La producció elèctrica per mitjà de l'aplicació d'estes energies en la Comunitat Valenciana es calcula en 1.
519 gigawatts hora en l'any 2010, o siga, l'últim any d'aquest pla.
Està prevista també l'ampliació de la central de cicle combinat de Castelló.
Aquesta ampliació aportarà al sistema 880 megawatts de potència, amb una producció de 9.
000 gigawatts per hora.

Negre sobre blanc, senyor conseller, aquest pla és perfecte.
Ara bé, sembla contradictori amb els problemes que en aquest moment tenim en referència a l'energia existent al País Valencià.
I es donen problemes com energia dolenta ­a l'energia tradicional, me referixc­ a les empreses, que fan que els seus sistemes de producció hagen d'anul·lar moltíssimes partides i s'hagen de produir noves fabricacions, la qual cosa no tenim en compte, però la nostra indústria del País Valencià, amb un teixit de la xicoteta i mitjana empresa, deuríem tindre-ho en compte, perquè és més no la falta d'energia sinó la necessitat d'una energia millor.

O l'anunci, conforme he dit abans, l'anunci amenaçador de les elèctriques, en què s'ha de pujar el cost del quilowatt perquè s'han de fer noves inversions.
Instal·lació de les torres d'alta tensió, conforme li he dit, i es neguen, si més no, aquestes empreses de l'energia tradicional, es neguen a soterrar el cablejat; sempre demanen que siga l'administració qui realitze aquesta funció, cosa que a mi me pareix totalment negativa i que no acceptaria mai en la vida, si no aquestes empreses, que tenen el seu negoci muntat, que siguen les que l'administració sol·licite que se soterren eixos cablejats, i aixina ho havien de fer.

Nosaltres estem mitjanament satisfets, tot i esperant que el Pla energètic 2004-2010 aplegue a un bon fi.
En estos moments es troben alguns centres d'ensenyament per ficar algunes línies, les quals, doncs, clar, no sent d'indústria, però sent d'obres públiques, es podria tirar endavant o fomentar estes energies.

Bé, doncs, en estos moments, conforme jo li dia, senyor conseller, existixen centres d'ensenyament públic des del que és l'ensenyament privat al que és l'ensenyament mitjà i el grau superior, que per a evitar l'energia tradicional i per a demostrar, com a centres públics, que les energies alternatives eren positives, i això, aquest govern ho havia de tindre en compte i aixina ho havia d'aplicar, han sol·licitat en diferents sectors ajudes per a la instal·lació de centrals fotovoltaiques.
Això serviria per a donar cobertura elèctrica a aquestos centres, principalment la calefacció, que la majoria d'ells no la tenen, i dir-li que primer des d'indústria se va negar, al·ludint que són centres públics i que per a aquest fi hi han d'haver acords entre la mateixa Conselleria o l'Agència Valenciana de l'Energia, la Conselleria i la Conselleria d'Educació i Cultura; i, per un altre costat, quan s'ha demanat a la Conselleria d'Educació i Cultura, han dit, "de esto, yo no sé nada, por lo tanto, a mí, usted no me pregunte", bastant desagradable la cosa.

Tanmateix, sí que es donen les ajudes necessàries per a la instal·lació de plaques fotovoltaiques al que són centres d'educació ­primera, secundària o superior­ que siguen privats, i a mi, això, señor conseller, me pareix absurd.
Me pareix absurd que nosaltres promulguem o que vosté promulgue des de la seua Conselleria, unes energies alternatives que nosaltres, com a Esquerra Unida-L'Entesa, estem acceptant, que ens pareix que seria perfecte que mos ficaren al nivell de la Comunitat Econòmica Europea en les inversions i en l'adquisició d'esta quantitat d'energies i que, al mateix temps, siga la mateixa administració aquella que nega per als centres públics les ajudes necessàries per a la instal·lació d'estes energies.

I és que quan es va promulgar la Llei 8/2001, del 26 de novembre, de creació de l'Agència Valenciana de l'Energia, consideràvem que mitjançant el Decret 9/2002, del 15 de novembre, pel qual s'aprova el reglament de funcionament de la mateixa Agència, mitjançant els estudis pertinents, lògicament, seria aquesta Agència la baula d'una necessitat entre les diverses conselleries, i se podria aplegar, mitjançant el seu funcionament correcte com a agència, el seu funcionament correcte, se podria aplegar als acords necessaris per a desenvolupar amb l'administració pública, concretament, com a primer pas, les energies renovables.

A hores d'ara es comprova que l'article 8 del capítol II no està complit.
Aquest capítol es referix a la composició del Consell Assessor, òrgan de caràcter consultiu i d'assessorament i debat els fins del qual s'emmarquen en la consecució dels objectius assignats a aquesta Agència.

El reglament de funcionament també recull, en el seu capítol II, "Òrgans rectors", que aixina es titula, en l'article 4, el punt 2, la creació d'un consell assessor, tot i sabent que el mateix reglament diu que la Conselleria tindrà quatre anys per a crear aquest consell assessor: en portem tres, però dins del Pla estratègic de l'energia promulgat per la seua Conselleria, seria convenient, i aixina ho deixe palés, la creació d'aquest consell assessor, en el qual estan representats tots els sectors de la societat valenciana; i que, conforme he dit en un inici, va ser acceptat per totes les forces que representem aquesta cambra.

Jo voldria saber principalment, senyor conseller, per a quan estarà constituït aquest consell.
És important.
Per a quan?
Per a quan pensa vostè que aquest consell, que ha de ser un òrgan no pagat per la pròpia administració, sinó com a representació de tots els sectors de la societat, perquè estudien, desenvolupen i donen contestació a les necessitats de la pròpia conselleria en matèries energètiques, per a quan ha d'estar creat eixe consell.
Perquè, a més, seria importantíssim, basant-nos en les funcions que han d'emanar per a l'aplicació d'un pla estratègic de l'energia valencià.
I voldria saber, a més, si està vostè, senyor conseller, disposat, com a màxim responsable, a estudiar els diferents sectors de la societat, consumidors d'energia, per a implantar les energies no contaminants més idònies.
Tot i sabent que l'energia eòlica en este moment és, digam, la que més ha crescut en estos moments.
També sap vostè que existixen una quantitat de problemes, perquè la mateixa, les torres o els molins, han d'estar situats en les altes muntanyes, moltes d'elles.
.
.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyora Pérez, vaja finalitzant, per favor.

 

**La senyora Pérez i MartÍ:**

(inintel·ligible) .
.
.
de protecció.
.
.
Acabe, senyora consellera, ràpidament.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

No, consellera, no.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Ah!
Perdone, señora presidenta.
Acabe ràpidament.

Està en zones de protecció, i de veritat que el panorama que es vislumbra, de moment, com tot és nou i és bonic, però no és agradable per aquella gent que li agrada fer muntanyisme.

I voldria acabar, senyor conseller, primerament donant-li les gràcies per l'atenció que m'està prestant, i esperant de vostè que me puga contestar èticament al que li he preguntat.
I dir-li que no és tant la falta d'energia al País Valencià, sinó que és bastant més important aquella energia que es perd.
I això sí que depén directament de la seua conselleria.
Es perd energia en el sector industrial, en tota la indústria.
Es perd energia, i aixina està valorat fins i tot pels estudiosos del sector.
Però a més, en allò que és la construcció, si no s'apliquen a la construcció de vivendes, de particulars, les mesures necessàries, mitjançant el decret que s'estime des de la pròpia conselleria, perquè els tancaments siguen els idonis, aplicant normatives estatals i normatives europees a la construcció al País Valencià, lògicament, les energies de qualsevol vivenda es perden, perquè no estan construïdes correctament; no per la seua situació solament, sinó pels tancaments de les mateixes.

I això sí que li ho deixe en les seues mans, esperant que vostè ho reculla, per a realitzar un estudi profund i poder eixir d'este impàs del que són les energies, per a també donar contestació a la societat sobre les energies alternatives.

Gràcies, senyora presidenta, per la paciència.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.
De res, a més.

Té la paraula, per a contestar, l'honorable conseller, senyor García Antón.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transports:**

Gràcies, presidenta.

Señoras y señores diputados.

Su señoría se interesa por la política general de la conselleria respecto de las energías alternativas.
Quizá.
.
.
, desde nuestro punto de vista, el nombre de energía alternativa.
.
.
, ese concepto quizá sea poco preciso para referirse a las energías limpias y renovables, porque alternativas sólo lo serán si llegan a ser competitivas.
Y ese es uno de nuestros objetivos básicos, que de verdad esas energías limpias y renovables sean además alternativas porque sean competitivas.

En primer lugar quiero señalar las prioridades que el gobierno valenciano se ha marcado en su política energética.
Unas prioridades con las que tenemos que contribuir a que España cumpla los compromisos asumidos en el Protocolo de Kioto.

¿Cuáles son esas prioridades que guían la política energética valenciana?

En primer lugar, la búsqueda de la autosuficiencia energética de la comunidad, que será realidad en esta legislatura.
Y ya no tanto como una necesidad porque la generación de energía está a lo largo de toda la península, de todo el estado, perfectamente comunicada, sino porque entendemos que es algo fundamental, no sólo para la comunidad, sino para todo el estado.

Y, de otra parte, aumentar la utilización de las energías renovables.

En tercer lugar, la eficiencia y el ahorro, para el que hemos elaborado un plan que plantea una inversión de 786 millones de euros en tecnologías más eficientes.
El resultado de este plan será un aumento de la eficiencia energética de nuestra economía, con un ahorro en nuestra factura energética superior a los 2.
400 millones de euros, y una disminución de emisiones de 10 millones de toneladas de CO2.

Y querría destacar que el ahorro energético es una política horizontal que afecta -como muy bien decía usted- a varios campos.
Por ejemplo, a la promoción del transporte público.
Quizá sea en el transporte público donde se pueda generar la mayor parte del ahorro energético.
O a lo mejor al de la eficiencia energética en las viviendas; y, por eso, la Ley de ordenación y fomento de la calidad de la edificación que esta mañana defendíamos.

Pero, aun realizando un esfuerzo muy importante en ahorro energético, éste no va a cubrir totalmente el crecimiento de la demanda de energía que va a experimentar la Comunidad Valenciana, al compás del desarrollo económico y social que está teniendo en estos años.

Por ello, el Plan de infraestructuras estratégicas de la Comunidad Valenciana prevé importantes actuaciones para incrementar la generación de energía eléctrica, recurriendo a las tecnologías con menor impacto ambiental.
Y esas son, digamos, como energías con una generación.
.
.
de volumen importante de generación, las centrales de ciclo combinado y las energías renovables.

Respecto de las centrales de ciclo combinado, utilizando gas como combustible, presentan grandes ventajas sobre las térmicas convencionales.
Son más eficientes, por lo que consumen menos combustible para generar la misma energía, y además utilizan el combustible, gas natural, que menos contamina.
Para el 2010 estas centrales aportarán 21.
000 gigawatios/hora.

Junto con el gas natural, el otro gran elemento de la política energética de la Generalitat son las energías renovables.
Que suponen la única posibilidad de autoabastecimiento de energía primaria de la Comunidad Valenciana, por lo que van a jugar un papel fundamental, superando los 7.
000 gigawatios/hora en el año 2010, multiplicando por siete la producción actual.

La energía eólica será la principal aportadora, con una producción de más de 5.
500 gigawatios/hora, ya que las características de nuestros ríos hacen que en nuestra comunidad la energía hidroeléctrica no pueda tener una gran importancia, no pueda tener prácticamente más importancia en cantidad que la que tiene ahora; aunque sí en calidad, porque, desde la administración, con las empresas concesionarias, se están.
.
.
digamos estudiando proyectos importantísimos, importantísimos de centrales reversibles.

Para hacer realidad ese objetivo, la Generalitat está desarrollando, como saben sus señorías, un plan eólico, aprobado por el gobierno valenciano en el año 2001, y que estará culminado en esta legislatura.
El plan establece quince zonas aptas para el aprovechamiento eólico, además de normas de aplicación para el establecimiento de infraestructuras eólicas.
Una vez seleccionados los proyectos más idóneos para cada una de las zonas, ahora estamos en la fase de tramitación administrativa de los expedientes.
Tres planes especiales ya tienen aprobación provisional, y sólo les falta la aprobación definitiva por el órgano urbanístico.
En dos de ellos creo que se va a producir de forma inmediata.
Los restantes planes han sido sometidos todos a información pública, menos dos que están ahora en ese trámite de información pública.

Con todo ello, los primeros parques eólicos empezarán su construcción este mismo año.
Y para el 2007 está previsto que estén en servicio.

¿Qué va a suponer ese Plan eólico?

Desde un punto de vista de generación de energía va a suponer la construcción de 65 parques eólicos, con unos 1.
700 aerogeneradores, alcanzando, como decía antes, los 5.
500 gigawatios/hora.
Para que se hagan una idea de lo que esto representa, es equivalente a todo el consumo eléctrico doméstico en nuestra comunidad.
O sea, todo lo que se consume en todas las casas de nuestra comunidad va a ser, puede ser suministrado por ese Plan eólico cuando esté totalmente terminado y construido.
Y eso, además, representa una cuarta parte de la demanda eléctrica total.

Y, desde un punto de vista medioambiental, las ventajas son muy evidentes.
Para producir un volumen equiparable de energía en una central convencional sería necesario consumir cerca de 400.
000 toneladas de petróleo al año, que supondría emitir a la atmósfera más de 4 millones de toneladas de CO2 al año, para cuya absorción haría falta más de 300 millones de árboles.

Querría, asimismo, señalar que cada parque eólico es objeto de varios controles ambientales, lo que garantiza que no sólo podamos producir buena parte de la energía que consumimos sin contaminación, sino que los mismos parques estén prácticamente libres de impacto ambiental, e, incluso, se ha reducido todo lo posible su impacto visual.

Y también quiero destacar que la instalación de parques irá acompañada de una fianza por parte del promotor para su desmantelamiento en caso de que cesara su actividad.
Con ello se garantiza además la reversión de cualquier impacto generado en un principio.

También es muy relevante el impacto beneficioso que el Plan eólico tendrá sobre la economía valenciana.
Va a suponer la creación de 20.
000 empleos durante la fase de la construcción, de 3.
500 en la fase de operación.
Cifras muy importantes, ya que la inversión en cuatro años será de más de 2.
000 millones de euros, estrictamente en los mismos parques y en las líneas eléctricas necesarias para, digamos, su distribución de energía.
A ello habrá que sumarle una inversión en el entorno de 175 millones de euros adicionales en inversiones industriales y tecnológicas.

Además, el plan va a beneficiar también de un modo muy importante a los municipios donde se instalarán los parques, municipios generalmente del interior, y quizá de un desarrollo económico no tan fuerte como en la zona del litoral.
En primer lugar, mediante la creación de empleo, como decíamos antes.
Y a ello hay que sumar los ingresos que por la ocupación o arrendamiento de los terrenos en que se ubicarán los parques y los importantes ingresos económicos que podrán obtener los ayuntamientos por vía impuestos, también hemos introducido la exigencia de que el desarrollo de los parques sirva para impulsar la economía local, con compromisos de adquirir bienes y servicios a los proveedores del municipio y otras actuaciones.

Y, finalmente, querría reseñar que la ejecución del Plan eólico va a colocar a la Comunidad Valenciana en una posición preferente para el desarrollo de esta industria en el arco mediterráneo.
Porque los promotores seleccionados se han comprometido a fabricar aquí elementos como aerogeneradores, fibra óptica, etcétera, además de las instalaciones de centros de mantenimiento y desarrollo tecnológico.
Ello va a suponer una inversión importantísima, con actuaciones ya iniciadas alrededor de Parc Sagunto.

Hasta aquí he hablado del Plan eólico.
Pero hay otras energías renovables, como también decía su señoría, que no las olvidamos.

Tenemos en marcha el Programa de energías renovables con el promovemos, fundamentalmente, mediante subvención de proyectos, actuaciones para generación y utilización de energía solar, tanto térmica como fotovoltaica, así como la energía de biomasa y la minihidráulica.

Por ejemplo, en el 2002 subvencionamos 580 proyectos con una inversión total inducida de cerca de los 9 millones de euros.
Mientras que, en el 2003, fueron 552 los proyectos subvencionados con una inversión de alrededor de 13 millones de euros.

También querría señalar que, si bien es importante hacer actuaciones para potenciar las energías renovables, también es fundamental la formación de técnicos e instaladores, y en general dar a conocer estas cuestiones a la sociedad en su conjunto.
Para ello, a través de la Agencia Valenciana de la Energía, estamos organizando jornadas sobre uso y aplicaciones de la energía solar y sobre el proyecto europeo Energía Inteligente, además del primer congreso sobre arquitectura sostenible, que realizamos el pasado mes de noviembre.

En suma, señoría, las energías renovables son un elemento fundamental en la planificación energética que contempla nuestro Plan de infraestructuras estratégicas.
Un plan, por cierto, que nos va a dotar de un sector energético, yo creo que muy avanzado y muy diversificado, gracias a su apuesta por el ahorro y por la generación eléctrica eficiente y medioambientalmente responsable, por su apuesta por el gas y las energías renovables, y que va a suponer una inversión superior a los 5.
000 millones de euros.

Además, es cierto el compromiso de.
.
.
ya la constitución del consejo asesor, que yo espero que para el mes de septiembre esté totalmente funcionando.

Y puede que no haya habido en lo que es la construcción de todos los centros públicos una coordinación suficiente para poder abordar el desarrollo de algunas energías, digamos.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Vaja finalitzant, senyor conseller, per favor.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transports:**

 

.
.
.
renovables, pero estamos en esa línea también.
Y, vamos, en definitiva, yo creo que el esfuerzo que se está haciendo para la construcción, para la potenciación de las energías renovables es muy importante en la política energética que estamos llevando a cabo.

Gracias.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Per a rèplica, té la paraula, en representació de l'Entesa, la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

Energies alternatives netes i renovables?
Sí.
Tot ha d'anar basat en la prioritat energètica que significa l'acceptació del Protocol de Kyoto?
D'acord.
Tenim un problema, i en el Protocol de Kyoto entra una part de la indústria que és el taulellet, amb greus problemes pels acords de Kyoto.
Per tant, les energies renovables fan falta, d'acord.
Supose que estem els dos d'acord i que vostés, a més, estaran treballant per eixe sector que necessita un canvi d'energies perquè no desaparega, que no se'n vaja d'ací, però que en estos moments se li han de donar contestacions.
Jo la contestació la vullc per al total de la indústria, no solament per a un sector.

Diu vosté: "búsqueda de l'autosuficiència".
D'acord també.
En programacions específiques en allò que se necessita en altres comunitats que estan al nostre voltant, i així se va sumant mitjançant una piràmide, i parlem del conjunt de l'estat espanyol.

Tindríem un estalvi de 2.
400 milions d'euros.
Molt bé.
Quin any?
Quan?
Com?
Com està previst?
No ho sabem.
Tindrem eixe estalvi.
Bé, estem parlant que jo vullc que aplegue el pla d'energia a complir-se, el pla 2004-2010.
Jo vullc que se complixca.
Clar, si això comporta eixe estalvi, ja estaré contenta.
Però, clar, de moment no el tenim.

I després, allò que a mi sí que me sembla molt important és que es reduïxca l'emissió de CO2 en 10.
000 tones.
Clar, això sí que m'és important, perquè jo estime que el món ha de ser diferent, i m'agradaria deixar-lo per als meus fills i els meus néts de la mateixa forma que jo me'l vaig trobar, net i bonic.

I li vullc donar unes quantes idees més.
Vosté m'ha recollit tot el tema d'allò que és el tancament en la construcció, però a mi me sembla que falta un puntet, que és estudiar en profunditat com se realitzen les construccions al País Valencià, i tant de bo fóra en el conjunt de l'estat, com se realitzen, quina llei és la que dóna cobertura que els tancaments no estiguen d'acord amb la necessitat i amb la pèrdua d'energia, i com s'ha d'aplicar un reglament que sense ser més costós en res tinga la garantia que no es perga l'energia d'eixes vivendes particulars, principals consumidors d'energia, siga quina siga.

Jo estic convençuda, senyor conseller, que vosté se va a prendre bona cosa de nota i que continuarem parlant sobre este tema, i que no farà falta ni debatre'l en una trona, sinó que aplegarem a acords on siga i com siga, i que açò es portarà a terme.

De la mateixa forma que vullc que se tinga en compte una cosa fonamental: Hui havíem d'haver fer, n'hi havia pendent una interpel·lació que malauradament i per la situació de la senyora consellera, la qual cosa lamente moltíssim, no hem pogut dur a terme, però anàvem a parlar principalment de la ramaderia valenciana.
I en la ramaderia valenciana i per les normes europees n'hi han aplicades una quantitat de mesures per a la retirada del bestiar mort i destruir eixe bestiar, i ahí podríem entrar en allò que significa.
.
.
no sé fins quina fórmula, jo no sóc tècnica ni especialista en la matèria, però sí se deuria fer un estudi, jo li demane que se puga fer, un estudi sobre allò que és la reconversió del bestiar en compost animal i, al mateix temps, eixe compost animal que siga cremat per mitjà de plantes de biomassa, que són també un sistema de producció d'energia i que mos servirien per a molts municipis.
I això seria una alternativa que també deuríem tindre en compte.

I per últim, senyor conseller, jo espere, conforme vosté ha anunciat, que les escoles públiques siguen del grau que siguen, puguen adherir-se a la petició d'ajudes perquè se puguen instal·lar plaques solars per a tindre l'electricitat necessària com a mínim, conforme li he dit abans, per a la seua calefacció, per a la calefacció de les escoles.
S'ha de tindre en compte que a l'interior del País Valencià havem tingut instituts anys darrere any sense ninguna classe de calefacció, amb temperatures de dos i tres graus sota zero, i això per al benestar nosaltres ho havíem de pensar, i ho deixe en les seues mans.

Agrair-li, senyor Antón, senyor conseller, l'amabilitat que ha tingut en portar entre pincetes, perquè no havíem debatut mai aquesta interpel·lació, agrair-li, com no, el bon afer que vosté ha tingut al contestar-me, esperant que pugam tindre debats d'estes característiques el més aviat possible, perquè això per a Esquerra Unida-l'Entesa és una forma d'avançar en el País Valencià, un País Valencià que volem diferent, si és possible, millor.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Té la paraula l'honorable conseller senyor García Antón.

 

**El senyor conseller d'Infraestructures i Transports:**

 

Gràcies, presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyoria.

És cert que al Govern de la Generalitat, poder garantir tots els recursos necessaris perquè la Comunitat Valenciana continue amb les possibilitats de creixement, de desenvolupament, en definitiva, poder garantir que podem continuar amb una vida totalment normalitzada, hem d'anar fent.
Per això, poder disposar d'aigua, poder disposar de l'aigua que se necessite, tenint tota la cura del món; poder disposar de l'energia que necessitem també, tenint també tota la cura del món en l'aprofitament d'eixa energia, ho considerem fonamental.
D'ahí la planificació estratègica, d'ahí que mos hàgem pres molt seriosament poder garantir eixe abastiment.

Per a això jo crec que el que va passar este estiu passat, en zones tan importants com pot ser Anglaterra, com pot ser Nova York, bé, jo crec que és un exemple a no seguir en Espanya i a no seguir en esta comunitat.
I per això estem fent des de l'estat i des de la Comunitat Valenciana jo crec que un esforç tremend que tant les línies estratègiques de subministrament energètic i els punts estratègics que se necessita una generació energètica important, poder desenvolupar-la.
I tot això fent-ho, a més, augmentant de forma molt important allò que és l'energia no contaminant o l'energia renovable.
I per això l'esforç sobretot en energia eòlica i també totes les subvencions i tota la política d'estalvi energètic i d'altres tipus d'energies alternatives, com vosté assenyalava abans.

Mos ho hem pres molt seriosament i estem actuant de forma important.
En este cas jo he d'assenyalar a Iberdrola com una empresa que potser és la que està distribuint una part importantíssima de l'energia en la Comunitat Valenciana i que té una previsió, i mosatros estem seguint eixa previsió de construcció i de planificació que tenen, sobre les distintes possibilitats i la creació de distintes en este cas central de cicle combinat, subestacions, línies elèctriques, que és allò que ells tenen la seua obligació.
Però també que el pla eòlic se construïxca en el temps que estava previst i que en el 2007 siga quasi tot el pla eòlic una realitat total.

Però açò, llavors, ja anem a vore com, a més de necessitar més energia, a més que mosatros anem a produir més energia, en canvi la quantitat o el tant per cent d'energies no contaminants que anem a utilitzar va a augmentar de forma considerable i va a passar de l'ordre del 4 o 5% que estem ara a un 17 o 18% abans del 2010, o siga, que la quantitat d'energies renovables és importantíssima.
I a més, l'altra energia que està produint-se, com és la del cicle combinat, és també molt menys contaminant que la creació o la potenciació de les energies convencionals de centrals tèrmiques que tenim ara.

O siga, estem treballant en eixa línia, i estic convençut que trobarem punts de diàleg i aplegarem a acords importants.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Bé, finalitzat este punt, es suspén la sessió, que es reprendrà demà de matí a les 10 del matí.

 

*(S'alça la sessió a les 19 hores i 35 minuts)*