Economia%198541.06.28%20macro.html





Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda realitzada el dia 28 de juny de 2016.
Comença la reunió a les 10 hores i 31 minuts.
Presideix el diputat senyor Jorge Bellver Casaña.
Reunió número 11.

El senyor president:

Molt bé, senyories.
Bon dia.

Anem a mamprendre el treball d'esta comissió.

I abans de comprovar el quòrum i de preguntar si hi ha algun tema en l'acta, informar-los que, bé, per a poder coordinar els treballs dels diputats entre les dos comissions i com este cas la secretària de la comissió va a haver d'intervindre en esta i en la d'agricultura, anem a fer, si no tenen inconvenient, una modificació, una alteració en l'ordre del dia, i anem a vore, una vegada aprovada l'acta, anem a vore com a primer punt de l'ordre del dia la compareixença del conseller d'hisenda per a explicar les contradiccions existents entre els informes emesos pel seu departament i els formulats per la conselleria d'educació respecte del programa Xarxa Llibres.

Per tant, si no tenen ningun inconvenient, ho farem aixina.

Senyora secretària, si vol comprovar si hi ha quòrum.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora secretària:

Hi ha quòrum, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Ja està el senyor De Miguel ací.
I passem, per tant, al primer punt de l'ordre del dia: lectura i aprovació de l'acta de la reunió anterior.
Si hi ha.
.
.
o, millor dit, si no hi ha ninguna modificació a fer-li, doncs procedim a la seua aprovació.

Compareixença del conseller d'Hisenda i Model Econòmic, senyor Vicent Soler i Marco, per a explicar les contradiccions existents entre els informes emesos pel seu departament i els formulats per la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport respecte al programa Xarxa Llibres, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 13.
140)

El senyor president:

I passem, per tant ja, d'acord amb el que hem acordat, al primer punt d'esta comissió, que serà el tercer de l'ordre del dia: compareixença del conseller d'hisenda respecte al programa Xarxa Llibres i esta iniciativa està presentada pel Grup Parlamentari Popular, i per a defendre-la té la paraula la il·lustre diputada senyora Beatriz Gascó, per un temps de huit minuts.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, señor presidente.
Espero a que ponga el tiempo.
Vale.

Bueno, muchas gracias, señor conseller, por aceptar venir a esta comparecencia.
Y la verdad es que nosotros esperamos que pueda poner un poco de luz entre tanta sombra, porque, si le soy sincera, el caos.
.
.
(remors) -debería de empezar, ¿verdad?
, a mí me dicen que empiece y yo no pierdo la ocasión, ¿eh?
, no voy a ser yo la que diga que no, pero debería empezar el conseller.
(Rient)

El senyor president:

Empieza el conseller, efectivamente, y lo hace… (Veus) Obsesionados con los tiempos.
(Veus) Oiga, pero muy bien, muy disciplinados todos ustedes.
(Rient) Vale.
Sí, obsesionados con los tiempos, efectivamente.

La comparecencia es una comparecencia del senyor conseller d'hisenda, i per tant ho fa sense límit de temps el senyor conseller.
I ho pot mamprendre quan vullga.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Gràcies, senyor president.

Gràcies, senyories.

Gràcies, senyora Beatriz Gascó, sóc un disciplinat, ja ho han vist vostés, (rialles) el que me diuen, el que me diu el president de la comissió jo faig.

Bé, anem a entrar en matèria, que tenim un ordre del dia molt llarg.

En relació a la sol·licitud de compareixença presentada per vosté, senyora Beatriz Gascó, i per la diputada senyora María José Catalá, davant la Comissió d'Educació i Cultura, respecte al programa de Xarxa Llibres i les contradiccions entre informes emesos per la meua conselleria i els formulats per la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, he de dir i manifestar que, donada la diferent naturalesa i objecte d'estos, en cap cas poden entrar en contradicció.

En allò que fa referència a la conselleria d'hisenda, i d'acord amb el vigent règim bàsic de competències municipals donat per la Llei 27/2013, de racionalització i sostenibilitat de l'administració local, i per allò que es referix a l'exercici de competències impròpies, l'informe que ha d'emetre l'administració que tinga atribuïda la tutela financera versarà sobre la sostenibilitat financera de les noves competències.
Això vol dir que els informes limiten el seu objecte a verificar que l'exercici de les noves competències no posen en risc la situació economicofinancera de l'ajuntament, des d'un punt de vista de sostenibilitat financera.

També cal asseverar que en aquest cas la conselleria d'hisenda actuarà sempre a petició de l'ajuntament per garantir el principi de tutela, competència assumida gràcies a la reforma estatutària de 2006, i que es qualifica d'executiva en la mesura que la normativa bàsica de desenvolupament la marca l'estat.

Ateses les característiques i l'objecte de l'informe que ha d'emetre aquesta conselleria, és difícil, si no impossible, que es plantege cap contradicció amb qualsevol altre informe que haja d'emetre's en el marc de l'expedient administratiu corresponent.
Perquè, tant els paràmetres que s'han de valorar com les circumstàncies que han de tindre en compte en vista a emetre l'informe esmentat, només són rellevants en el marc del procediment d'emissió, sense que hagen d'afectar o condicionar l'actuació administrativa en altres àrees o sectors d'activitat de La Generalitat i per ser esta conselleria l'únic òrgan habilitat a la nostra comunitat per a informar sobre la concreta situació economicofinancera d'una entitat local, amb vista a la prestació d'una competència concreta, diferent de les pròpies i de les atribuïdes per delegació.

En definitiva, estem parlant de diferents informes, on l'objecte a tractar diferix, i és, per tant, que no poden caure en contradicció perquè la matèria tractada no convergix.

En altre ordre de coses, cal afegir que s'han complit tots els tràmits legals amb l'Ordre 17/2015, amb informes favorables de l'advocacia de La Generalitat, de la Intervenció General de La Generalitat i del Consell Jurídic Consultiu, sense que es deriven d'ells contradiccions entre les conselleries esmentades.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Molt bé.
Ara sí, te la paraula la il·lustre diputada senyora Beatriz Gascó per un temps de huit minuts.

La senyora Gascó Enríquez:

Muchas gracias, señor presidente.

Muchas gracias, señor conseller, por aceptar la comparecencia.

Empezaba diciéndole, sin haberle escuchado todavía, que esperábamos que usted pusiera algo de luz.
Y de verdad que lamento mucho decirle que no solamente no ha puesto nada de luz, sino que todavía tenemos más sombras.
Porque usted dice que no tiene ninguna responsabilidad su conselleria y que, por tanto, no hay ninguna contradicción en los informes emitidos por la conselleria de educación y la suya.
Y permítame decirle que no estoy para nada de acuerdo.
Porque es una orden donde todos los ayuntamientos, al tener que depender directamente de sus informes de sostenibilidad, todo el sistema dependía de lo que dijera.

Pero si le soy sincera, de verdad, creo que no es una tarea fácil la que hoy le hemos encomendado.
Porque, claro, defender o explicar cada una de las contradicciones, cuando Xarxa Llibres es una contradicción en sí misma, pues entiendo que no es fácil.
Y además creo que a usted no le han contado toda la verdad, se lo digo sinceramente, conseller.
Y al no tener todas las cartas boca arriba es difícil el poder dar una explicación.

El por qué el señor Marzà no se lo ha explicado todo, yo no lo sé, se lo tendrá que preguntar usted.
Pero, evidentemente, yo lo que voy a intentar en este tiempo es intentar convencerle, hacerle ver que sí, que sí que tiene competencia su conselleria y que nos intente por favor explicar, ya no a mí, sino a toda la comunidad educativa que está expectante y muy preocupada, y a muchísimos alcaldes y concejales, cuál es la solución que se les puede dar a cada uno de sus respectivos municipios.
Porque ustedes, el Consell, anunciaron ayudas universales, y solamente en torno al 30% de las familias que lo han solicitado han podido cobrar la ayuda, que ha sido a prácticamente nadie.

Pero mire, señor Soler, el señor Marzà empezó su andadura política haciéndose prácticamente ya famoso con una frase que decía que Â«sin desobediencia no hay independenciaÂ».
Y en esas estamos.
Y esta es la historia de Xarxa Llibres también, empieza con una desobediencia.

En primer lugar, desobedece el informe de su abogada coordinadora.
La abogada coordinadora en el primer informe que se emite -que lo tengo aquí y me gustaría después, si quiere, que le pudiera pegar un vistazo- dice dos cosas que son fundamentales.
La primera de ellas es que las competencias en exclusiva en materia educativa las tiene la Generalitat valenciana, y supongo que ahí estará usted de acuerdo.
Y luego hay una segunda cuestión que también dice, y esto se lo quiero leer textualmente.
Dice: Â«Si las comunidades autónomas delegan competencias o suscriben convenios con las entidades locales que impliquen obligaciones financieras, será necesario que éstas incluyan una cláusula de garantía del cumplimiento de estos compromisos consistente en autorización a la administración general del estado a aplicar retenciones en las transferencias que les corresponda por aplicación de su sistema de financiación.
Â»

Señor conseller, no existe esta cláusula en la orden.
Yo le pregunto: ¿por qué?
¿Le parece normal que un conseller se salte un informe jurídico a la torera?
¿Cómo calificaría usted que un conseller actúe de esta forma?

Y luego, una cosa muy importante, y que le afecta de forma directa: ¿tiene previsto su conselleria que desde el estado se pueda hacer retención de todos estos costes por transferir competencias que no son propias de los ayuntamientos?
¿Lo tienen previsto?
Porque en la cláusula no está.

Pero mire, señor conseller, el problema es que la desobediencia, sumada al querer hacer del yo invito y tú pagas una forma de gobierno, nos ha llevado donde nos ha llevado, que es al caos más absoluto.
Porque, evidentemente, nadie está satisfecho con esta forma de dar las ayudas.

Y le garantizo, y usted lo sabe, que si desde el minuto uno hubiera sido la conselleria quien hubiera asumido el coste integral de las ayudas, hoy no tendría que estar usted aquí sentado dando explicaciones, sino todo lo contrario.

Pero sí que suma y sigue porque, al desobedecer este informe jurídico, le trasladan la pelota y la responsabilidad a los secretarios y a los interventores.
Es la primera vez que yo sé que el colegio oficial de interventores tiene que reunirse para dar directrices, para decir que se informe en contra.

Y yo le he traído algunos ejemplos, que no sé si me va a dar tiempo.
Pero, por ejemplo, creo que es muy representativo el informe del secretario del Ayuntamiento de Castellón, donde dice que el Ayuntamiento de Castellón no puede, no debe, no tiene las competencias.
El informe es demoledor.
Y, por lo tanto, desautoriza y desaconseja por completo al ayuntamiento participar en el Xarxa Llibres.
Porque además dice que desde La Generalitat no se hace ninguna compensación por ello.
Y además denuncia, que creo que también es algo que deberíamos valorar, el increíble trabajo que supone para el ayuntamiento el tener que tramitar todos estos expedientes y que es una sobrecarga que desde el ayuntamiento no se puede asumir.

Y el interventor también emite un informe con reparos.
Claro, ante tesitura, el concejal del Ayuntamiento de Castellón se ve en la obligación de emitir un decreto de la alcaldía, que pasa por junta de gobierno, donde dice textualmente que, a la vista del informe jurídico desfavorable emitido por la coordinadora general, por el secretario general y el interventor general, pues ante todos estos informes de reparo, tienen que resolver aprobar el gasto independientemente de estos informes.

Señor Soler, yo sé que usted sabe que en estos momentos tenemos a muchos alcaldes y concejales que están imputados precisamente por esto, por autorizar un pago en contra de los informes.

Yo le pregunto: si imputan a alguien por esta cuestión, ¿quién va a asumir responsabilidades?
¿A usted le parece bien esta forma de actuar?
¿Usted hubiera actuado de esta misma manera?

Y le pregunto, señor Soler: ¿qué les decimos ahora mismo a los alcaldes, y a los concejales, y a los interventores y a los secretarios?
¿Que hagan caso a los informes jurídicos y que paralicen las ayudas?
¿Que las paguen?
¿Que pongan en riesgo sus carreras políticas para favorecer a un conseller que se ha equivocado desde el principio hasta el final y a una Generalitat que no quiere asumir sus responsabilidades?

Muchos de sus alcaldes ahora son compañeros suyos.
¿Qué les va a decir a estos alcaldes?
Porque hoy usted está en esta tesitura.

Me gustaría también hablarle del Ayuntamiento de Rojales, que el informe jurídico es demoledor, porque dicen que se incumplen muchísimas normativas que corresponden a la ley de contratos.

En concreto, y me gustaría leerle brevemente esto, dice que Â«la adjudicación de un contrato de esta cuantía requiere del cumplimiento de unos trámites previos y de una publicidad que se están omitiendo por completo si se sigue el protocolo establecido en la ordenÂ».
Del mismo modo, la orden obliga a guardar una parte del precio con carácter previo a la entrega del objeto suministrado.
Es decir, empieza a hacer una correlación de cuestiones que no se sostienen, que preocupa muchísimo.

Y, claro, a mí me gustaría que usted se pusiera a empatizar un poco con los alcaldes de estos municipios y qué les diría, qué les decimos.
Porque, evidentemente, aquí hay una contradicción evidente que tenemos que darles una respuesta.

Les podría leer más informes, pero yo creo que con esto más o menos intento trasladarle mínimamente cuál es la realidad de muchísimos ayuntamientos.

Pero podría leerle también el de Alicante, el de Elda, el de Les Useres, el de Elche, el de Burriana, el de Almazora.
Muchísimos municipios que se están metiendo en verdaderos problemas jurídicos.

Mire, esta medida estrella del Consell yo creo que va a hacer que se estrelle el conseller Marzà.
Yo le recomendaría que no se estrellara usted también.

Hoy tiene usted dos posibilidades, señor Soler, a ver cuál elige.
Usted tiene la posibilidad de posicionarse al lado de la legalidad, del sentido común, al lado de sus compañeros, que ahora mismo están entre la espada y la pared, o de posicionarse al lado del conseller Marzà, que está muy preocupado en otras cosas y se le olvida muchas veces el gestionar, y por eso está metiendo a toda la comunidad educativa, y sobre todo a las familias y a los alcaldes, en un problema sin precedentes.

Pero a mí me gustaría, antes de terminar, hablarle de otro ejemplo, que sí que le afecta directamente.
Porque, oiga, si se publica en el DOCV una serie de ayuntamientos a los cuales se les concede el poder participar en Xarxa Llibres y después usted, su conselleria…, como, por ejemplo, el Ayuntamiento de Bigastro, le dice que no, que no puede participar, en el plazo de un mes… Si a un ayuntamiento se le dice que sí, empieza a tramitar las ayudas, se generan unas expectativas en las familias y luego usted viene y dice que no, evidentemente, claro que hay una contradicción.

Usted ha empezado su intervención diciendo: Â«En ningún caso, se puede entrar en contradicciones.
Â» ¿Cómo que no?
¿Cómo calificamos el caso de Bigastro y de otros muchos municipios que se encuentran en esta situación?
Si la conselleria de educación les dice que sí, lo publica en el DOCV, en el DOCV, que supongo que para todos tiene la suficiente contundencia, y usted acaba diciendo que no, evidentemente es una contradicción.

Porque, mire, las familias no entienden ni de direcciones generales ni de informes desfavorables.
Las familias entienden que salió el presidente Puig anunciando ayudas de libros gratis, y eso es lo que quieren.
Porque en ese momento no se pusieron excusas, ni informes favorables o desfavorables, y las familias lo que quieren es cobrar.
Y yo le pregunto, señor Soler: ¿cuándo van a cobrar las familias?

Y termino, presidente, voy terminando.
Una última cuestión muy importante.
Se están aprovechando los ayuntamientos el tema de las ayudas de los pagos de libros para compensar las deudas.
Es decir, es un sistema en el cual las familias que menos tienen son las que menos van a cobrar las ayudas.
Y yo le pregunto, señor Soler: ¿le parece bien esta forma de actuar, le parce bien esta forma de distribuir las ayudas de los libros de texto?
, que creo que es un tema que también correlaciona bastante con su conselleria.

Y termino.
No le puedo… Creo que tiene más información, desde luego, que antes de su comparecencia.
Para explicárselo todo tendríamos que escribir un libro, podríamos escribir una trilogía.
Yo le pediría que me diera una solución, bueno, no a mí, a las miles de familias que están afectadas por la ineficacia del Consell.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

I per a defendre la postura del Grup Parlamentari Podem, té la paraula la il·lustre diputada senyora Sandra Mínguez, per un temps de quatre minuts.

La senyora Mínguez Corral:

(La senyora Mínguez parla amb el micròfon desconnectat) Repito.
Bon dia.

Gràcies, president

Gràcies, conseller, per la compareixença.

La diputada Gascó ha afirmado que la ciudadanía está muy preocupada, que hay una gran preocupación entre toda la ciudadanía.
Bien.
Desde nuestro grupo parlamentario, los comentarios que nos han llegado sobre Xarxa Llibres han sido mayoritariamente positivos.

Anteriormente, las familias se gastaban una media de 250 a 500 euros al año por hijo en libros, y ahora se ha creado un gran banco de libros en lo que…, aportando cien euros, van a tener libros para sus niños y sus niñas durante toda la vida.
Y esto es algo que hay que celebrar.
Por lo tanto, la realidad que vivimos desde nuestro grupo parlamentario no se parece en nada absolutamente a la que vive el Partido Popular.
Pero, bien, no es de extrañar tampoco que sea así.

En los ayuntamientos intervenidos, en los cuales no se ha podido pagar, las familias de los municipios que han recibido el informe desfavorable de la dirección general de presupuestos, no tiene culpa de la mala gestión que han tenido estos ayuntamientos.

Por lo tanto, felicitar que La Generalitat se haga…, y asuma esta parte del gasto.
Y por esa parte felicitarles, porque al final lo que tenemos que proteger es a la ciudadanía y no culparlos y hacerles a ellos participes de las malas gestiones que se han hecho.

Quería comentarles también un ejemplo mío como profesora y como docente.
Yo no ha habido un año, en mis siete años de docencia, en los que no haya tenido que proporcionarles mis propios libros a mis alumnos, dejárselos todo el curso, porque no tenían dinero para…, sus padres para pagar los libros.
Y no lo hacía yo solamente, lo hacíamos muchos y muchas compañeras.

Esto es algo que no podía seguir funcionando así.
Estos niños y estas niñas no tienen por qué pasar por esta situación.
Y tienen el mismo derecho que el resto de niños y niñas a tener libros, independientemente de la situación socioeconómica en la que vivan ellos y sus familias.

En Alfafar, en un instituto donde yo he trabajado tres años, esta práctica del banco de libros, mediante el AMPA, se lleva realizando durante muchos, muchos años y es algo muy satisfactorio, en el que se proporciona lo que desde La Generalitat, que es quien ha de proporcionárselos, a una escala muy pequeñita esté bien de libros para todos los niños y niñas.

Y quería centrarlo no solo en una cuestión económica, que es importante, sino en una cuestión educativa.
Cuando estamos creando un banco de libros, no estamos… aparte de proporcionar igualdad de oportunidades para todas y todos nuestros alumnos y alumnas, estamos educando, estamos educando en valores.
Les estamos diciendo que tienen que cuidar el material, que tienen que ser responsables, que sus actos van a tener unas consecuencias, porque al final de año, en la devolución de los libros, si están en buen estado, van a seguir teniendo libros.
Están entendiendo también a sus familias y el coste económico que les supone.
Y es muy importante a nivel educativo la Xarxa Llibres que se ha creado en la Comunidad Valenciana.

Quiero decir también que muchas de mis compañeras y compañeros parlamentarios de otras comunidades de Podemos me han pedido información sobre la creación del banco de libros que se ha hecho aquí en la Comunidad Valenciana para poder trasladarlo a sus comunidades mediante PNL y que desde sus gobiernos se pueda replicar esto que ya se está haciendo aquí.
Así que enhorabuena también por esa parte.

Y para finalizar, sí que nos gustaría saber un dato, que es qué tanto por ciento se está…, y se ha pagado ya sobre esta cuestión a las familias.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mínguez.

Per un temps de quatre minuts, per a conéixer la postura del Grup Parlamentari Ciutadans, té la paraula l'il·lustre diputat David de Miguel.

El senyor De Miguel Martínez:

Gracias, presidente.

Buenos días, conseller.
Gracias por la comparecencia.

Nosotros, a ver, una posición intermedia.
Hemos tenido quejas de…, o sea, gente que está muy contenta.
Porque yo creo que no estamos…, nosotros, primero, no vamos a discutir el fondo de lo que es el programa de Xarxa Llibres, pero también tenemos muchas familias que han venido preocupadas porque no han cobrado.
Y además de las familias, muchos ayuntamientos.
Mi hermana, casualmente, trabaja en el Ayuntamiento de Castellón y también me ha comentado lo mismo que estaba comentando mi compañera Beatriz.

Y, claro, la cuestión es que…, es lo que digo.
Nosotros no vamos a poner…, no ponemos en duda que este modelo o este programa será necesario, pero sí que cuestionamos, como siempre, no la improvisación, pero sí que cómo se ha…, cómo se ha llevado a cabo.
Porque yo…, suscribimos prácticamente lo que defiende nuestra compañera del Partido Popular.

Es que esta situación que se está creando en los ayuntamientos, la situación a la que está llevando a muchos ayuntamientos, a muchos funcionarios y a muchos políticos de tener que estar aprobando cosas con los informes jurídicos en contra, pues está creando una inseguridad jurídica que ya empieza a ser algo habitual y preocupante en las decisiones que parece que toman.

Yo no sé si son fruto de la improvisación o fruto de qué, pero sí que nosotros percibimos que en temas como este, que no tendríamos que llegar a estar cuestionando el modelo de Xarxa Llibres ni cuestionar la finalidad del mismo, y parece que por la mala gestión que se hizo, o por la mala gestión que se está haciendo, pues está desmereciendo, digamos, un programa que, insisto, nosotros apoyamos y consideramos que es necesario.

Y yo también quería preguntar -insisto en la pregunta de mi compañera Sandra- cuántos han cobrado hasta ahora y…, porque yo, ya le digo, nosotros…, a mí personalmente me han llegado ya casos…, que es verdad que va por poblaciones, quiero decir, no son de distintas poblaciones, unos sí y otros todavía no saben nada.
Encima, los ayuntamientos dicen que no saben nada, que no saben si van a poderlo pagar.
Entonces, claro, todo esto está creando una situación de inseguridad jurídica para las administraciones y, sobre todo, de desesperanza, digamos, o de desespero para las familias.

Y poco más.
Me gustaría que contestara a eso y ya está.

Gracias.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora María Sabina Escrig Monzó)

La senyora vicepresidenta:

Bé.
Moltes gràcies.

I ara per Compromís… (Pausa)

La senyora Ferrer Matvieychuc:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, moltes gràcies per la seua compareixença.

Nosaltres, des de Compromís, el que considerem és que el programa Xarxa Llibres és altament positiu i beneficiós per a les famílies i per als xiquets i xiquetes que no tenen aquesta espasa de Dàmocles de no saber si tindran llibres o no tindran llibres.

En una situació en què estem de crisi econòmica, que ja portem diversos anys amb eixa situació, el tindre garantides les eines bàsiques i fonamentals per a l'educació, ens sembla que és prioritari i és fonamental.
Eixe és l'objectiu i la línia de treball que proposa la conselleria d'educació, que proposa el Consell en el seu conjunt, amb aquesta iniciativa de construcció d'un banc de llibres.

Des del nostre punt de vista, les qüestions que tenen a vore amb les tramitacions, considerem que són reparables, són millorables i que és un procés que està en marxa.

I per últim, com vosté ja ha remarcat, els informes, en relació amb l'ordre de convocatòria, són positius, no trobem aquesta contradicció que posa de manifest la senyora del Partit Popular.
I considerem que és una iniciativa molt valuosa en termes d'educació, no sols pels llibre en si sinó per la manera de fer-ho, per posar com a valor central la cooperació enfront de la mercantilització de l'educació.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Bé.
Moltes gràcies, diputada.

I ara, pel Grup Socialista, senyor Muñoz.

El senyor Muñoz Lladró:

Gracias, señora vicepresidenta.

Buenos dias, señor conseller.

Mire, yo creo que la cuestión de la educación es uno de los pilares que todos los miembros de esta sociedad nos dimos como una de la cuestiones fundamentales en las que estábamos de acuerdo, fundamentalmente respecto a que al final la educación de nuestros niños va a decidir, en gran medida, el tipo de país que queramos ser.

Y conforme a esto, se hizo una especie de acuerdo mayoritario, de contrato social, en el que la educación debía ser universal.
Y en esa universalidad de la educación, lo que se produjo…, dentro de ese contexto es donde se produce que los libros de texto, lo que se conoce como Xarxa Llibres, sean gratuitos para todos los niños, independientemente de su nivel de renta.

Porque así como la sanidad debía ser universal y, por tanto, que nadie se quedara en las puertas de los hospitales muriéndose por incapacidad de tener recursos económicos, entendíamos que… o entiende una sociedad justa que…, independientemente de la capacidad económica de cada niño o de cada familia, pues debía tener un futuro mejor y un futuro, por lo menos, igual.
Y, por tanto, la obligación de una administración justa lo que debía hacer era que la desigualdad en la cuna que se podía producir no fuera al final la cuna de las desigualdades entre los niños.

Y resulta paradójico que precisamente una, una…, un acuerdo como este, que yo creo que todos los partidos políticos estamos de acuerdo, sea boicoteado sistemáticamente por el Partido Popular y por las administraciones gobernadas por el Partido Popular.

Lo hemos visto en la Diputación de Castellón, lo hemos visto en la Diputación de Alicante, lo hemos visto en diferentes ayuntamientos gobernados por el Partido Popular, en los que sistemáticamente se ha utilizado la educación -y yo creo que un programa muy positivo, y además muy justo, como es el de Xarxa Llibres-, se ha utilizado para hacer partidismo y electoralismo por parte de un partido, como es el Partido Popular, que utiliza hasta lo más incuestionable -yo creo que hasta lo más sagrado que podemos decir, que es la educación de los niños- para intentar arrimar el ascua a su sardina.

Y fíjese que ya lo boicoteaban cuando gobernaban, el programa Llibrei, 149 solicitudes en dos años.
No sé si vino a comparecer la consellera para explicar a qué se debía esa baja…, ese bajo interés de las familias en una época de crisis brutal para solicitar las ayudas a los libros de texto.
Y fíjese ahora cómo cambia una Xarxa Llibres con 328.
000 solicitudes, 19 millones de euros invertidos.
Al final, las cosas son… (Veus) Yo no les he interrumpido, sé que esto molesta, pero al final los datos son incuestionables.
Y, por tanto, también está bien de vez en cuando analizarlos y no solos hablar sobre ellos o sobre opiniones.

Lo que… (Veus) Disculpe, es que no sé si… (Veus) No, ya, ya.
Pero, bueno, en cualquier caso, sí que pediría respeto, aunque las cosas que se escuchen no gusten.
Pero, en cualquier caso, sí que, bueno…

La senyora vicepresidenta:

Un segundo.

Senyora diputada, silenci.
I si no li agrada el que està escoltant… (Veus) Bé, però no té l'ús de la parula, no té l'ús de la paraula.
La té el senyor Muñoz, val?
Un poc de respecte.
Gràcies.

Continue.

El senyor Muñoz Lladró:

Yo sí que les pediría que cuando sean…, cuando hablen de informes desfavorables, también hablen de que en la práctica totalidad de los ayuntamientos nos hemos encontrado con informes favorables.
Y solo en algunos casos se ha dado informes desfavorables.

Y yo estoy ya muy acostumbrado a que aquí el Partido Popular hace de la excepción, hace la regla.
Y además, no explica a qué se deben las excepciones.
Cuando habla del Ayuntamiento de Bigastro, nos podrían explicar a qué se debe ese informe desfavorable del Ayuntamiento de Bigastro, fundamentalmente es por un endeudamiento muy alto, con una posición contraria del Partido Popular en el pleno, y en el que se vuelve a ver la voluntad política de utilizar, y partidista, mejor dicho, de utilizar cuestiones fundamentales para el beneficio propio.

Fíjese que incluso en la propia comparecencia de la diputada Gascó hablaba de estrellarse…, o pensaba que se podía estrellar Marzà.
Fíjese como las palabras, el lenguaje es tan importante, ¿no?
Eso es lo que quieren que se estrelle, a pesar de que sea a costa de que los niños no tengan libros de texto gratuitos, pero, bueno, aquí lo importante es que se estrelle Marzà.

Fíjese que al final parece que hacen buenas las palabras de Nicolás Maquiavelo cuando decía que el fin justifica los medios.
El fin es el poder por el poder y los medios será cualquier cosa que lo permita.
Por parte del Partido Socialista, eso no va a ser compartido.

Y, por tanto, creemos que hay una serie de valores fundamentales, como es la universalidad de la educación, la igualdad de todos ante las diferentes cuestiones y oportunidades económicas.
Y creemos que, en cualquier caso, eso es un programa positivo, que es innovador y que, evidentemente, cuando los programas se ejecutan por primera vez, pues surgen una serie de inseguridades, pero que creo que con el tiempo se podrán ir solucionando.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor diputado.

I ara, senyor…

La senyora Gascó Enríquez:

Es que considero que he sido contradicha en mis argumentos por el diputado socialista, haciendo referencia a lo que he comentado yo (veus) de mis informes.
Me está contestando a mí, no al conseller.

La senyora vicepresidenta:

No.
(Veus)

La senyora Gascó Enríquez:

Me está contestando a mi intervención de los informes a los que yo he hecho… (Veus)

Si la presidenta considera que no tengo la palabra…

La senyora vicepresidenta:

No.

La senyora Gascó Enríquez:

Desde luego, el diputado ha hecho referencia a los informes que yo he aludido en mi intervención, ha contradicho los argumentos que yo he utilizado en mi intervención, no los argumentos que ha utilizado el conseller en su comparecencia.
Si usted no me quiere dar la palabra, sin razón, pues no me la da, porque es la presidente en estos momentos, pero me ha contradicho en mis argumentos.

La senyora vicepresidenta:

Bueno.
Anem a continuar la comissió.

Senyor conseller, vosté ara no té temps.
La seua intervenció, sense temps.
Perdó.
No té límit de temps.
(Veus) A vore.
(Pausa)

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies, senyora Gascó, per esta intervenció seua, que crec que és molt interessant.
Molt interessant perquè justament, si fem una reflexió conjuntament tots, voríem com estem en política perquè tots, des de la nostra humil perspectiva, volem millorar la vida de la gent, fer més fàcil la vida a la gent i, si és possible, augmentar la felicitat de la gent, evidentment.

Per tant, és important que entenguen vostés -tots, no només la senyora Gascó, sinó tots- que la Xarxa Llibres té una finalitat, que altres diputats han explicat molt bé, que és ajudar les famílies a l'hora de costejar el material escolar dels seus fills i filles.

Ara per ara, a tot el territori valencià, com ha dit el senyor Muñoz, més de 328.
000 sol·licituds han passat per registre en la primera fase del programa, de les quals s'han pagat vora 19 milions d'euros.
I s'estima que al final del programa s'hauran pogut atendre vora mig milió de peticions.

Imaginen vostés la complexitat tècnica, informàtica, etcètera, la primera experiència que es té.
Per tant, és lògic que hi hagen hagut dificultats, que hi hagen hagut problemes en la gestió d'açò, òbviament; problemes que, evidentment, va ser una experiència magnífica perquè en els pròxims anys se puguen solucionar.

És evident que és una programa d'èxit, és un programa d'èxit i que contrasta amb el programa Llibrei, impulsat pel govern del partit Popular, que només va tindre 146.
000 inscripcions.
146.
000 inscripcions enfront de mig milió.
Este seria una miqueta el contrast.

I vostés m'han preguntat, tant la senyora Mínguez, Sandra Mínguez, com David, ¿i com van de percentatge totes eixes coses?
Doncs els ho vaig a explicar.
A la nostra comunitat n'hi han 542 municipis.
D'estos 542 municipis, s'han adherit 512, és a dir, un 94,5% dels municipis.
D'eixos 512, s'han denegat 6, 6 només, que són els casos de Bigastro, Aigües, Finestrat, Castielfabib, Cullera i Foios.

Per cert, ja s'està elaborant, s'ha elaborat el projecte del decret del Consell pel qual La Generalitat es farà càrrec dels pagaments a les ajudes en estos casos, perquè, evidentment, que hi haja dificultat d'interlocució amb algun ajuntament, no han de pagar-ho les famílies que ho necessiten.
Per tant, això ho tenim claríssim.

És important també, per a tranquil·litat de la senyora Gascó, que miren vostés tots la nostra assessoria, tant l'advocacia com la intervenció, com el Consell Jurídic Consultiu, no han posat cap de pega.
És veritat, és veritat que alguns interventors o alguns secretaris d'ajuntament han ficat pegues, algunes de les quals vosté ha llegit molt bé, però n'hi han molts altres que no.
Per tant, estem parlant de 6 casos sobre 512, que han ficat problemes i hi han problemes.
De fet, hi ha problemes.
Per això La Generalitat eixirà, diríem, al rescat d'aquelles famílies que per viure en estos municipis no podrien obtindre les ajudes.

I miren vostés, i miren vostés com està la cosa de les ajudes.
Pagades, a dia de hui, més del 90% de les sol·licituds, 64%.
Pagades menys del 90%, 6,8%.
Llistats preparats per a pagar, 14,6.
Fases prèvies, 14,5.
És a dir, tenim un 64% on ja s'ha pagat més del 90%; un 6,8% més del 90% i preparats per a pagar i en fases prèvies, 14 i 14.

Per tant, estem parlant d'un programa que malgrat totes les complexitats -és la primera vegada que es fa- i el que això significa d'interlocució, d'interacció entre administracions, etcètera… A més, es un programa que té una virtualitat, que és posar de relleu com les interaccions entre institucions estaven rovellades i que caldria posar de relleu que una acció d'estes característiques pot fomentar vore els aspectes tècnics que han dificultat este tipus de (inintel·ligible) … Per tant, és una…, té uns altres aspectes col·laterals positius, i és de vore com podem afinar en la interlocució, per exemple, telemàtica entre les diverses conselleries.

Jo, com a conseller de TIC o conseller responsable de (inintel·ligible) ….
, estic supersatisfet que ha sigut un repte tècnic, com no poden vostés ni imaginar.
És que no poden vostés ni imaginar el repte tècnic que ha sigut posar en marxa tot l'aparatatge tecnològic per a això.

Per tant, és per tot això, de veritat, ho dic de veritat, que els demane que no tracten de crear confusió.
Estem parlant de problemes, efectivament, però de problemes marginals sobre presumptes contradiccions en uns informes o de buscar un argumentari juridicolegal, amb la finalitat de posar entrebancs a una iniciativa que s'ha fet de manera conjunt amb ajuntaments i diputacions, encara que algunes diputacions al principi varen ficar problemes, per garantir la gratuïtat dels llibres de text i altres materials curriculars a milers…, mig milió de xiquets i xiquetes valencianes.

Perdonen que diga una cosa que la pense i que està bé dir-ho (rient), que sovint tinc la sensació moltes vegades que ses senyories volen fer bona la dita marxista, la de Groucho Marx, naturalment, que diu que la política és l'art de buscar problemes, trobar-los, fer un diagnòstic fals i després aplicar les mesures equivocades.

Així i tot, jo els aconselle que reorienten la tasca d'oposició.
Jo crec que este govern s'equivoca, evidentment, perquè som persones humanes i tenim errors i, sobretot, quan…, però jo crec que la tasca d'oposició és molt positiva i molt necessària en democràcia.
I justament jo sovint la necessite moltes vegades perquè me recorden que tinc de millorar la meua acció, però en positiu, perquè realment al final qui està al final en el…, rebent o no els beneficis de l'acció governamental són les famílies, són les empreses i, en definitiva, la gent del nostre país.
5 milions de persones, no vullc oblidar-ho, ¿eh?

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor conseller.

I ara, senyora Gascó, quatre… ¿Algú més vol la paraula?
¿No?
¿Sols vosté?
Quatre minuts.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, señora presidenta.

Gracias, señor conseller.

Yo no sé si es que no se ha leído el texto cuando le pedía la comparecencia, pero si hubiera querido que me explicara el Xarxa Llibres, hubiera pedido la comparecencia del conseller Marzà.

Le he pedido que viniera usted porque no paran de haber contradicciones con informes jurídicos e informes de interventores, no de algunos informes, no de algunos ayuntamientos, no de algunos interventores.
Oiga, que es la primera vez que el colegio oficial de interventores se reúne para tratar un tema que les afectaba de forma muy directa y que ponía en juego y en riesgo su carrera profesional.
No me ha contestado a nada, señor conseller.

A mí me parece increíble la autocomplacencia.
Yo entiendo que están gobernando y que se tienen que dar palmaditas a la espalda, pero considerar Xarxa Llibres como muy positivo… Oiga, olvídense de la oposición, olvídense del Partido Popular, es que es la comunidad educativa.
Van rondando por ahí whatsapps, que se dice que hay que hacer una gincana para conseguir el informe de Xarxa Llibres para poder presentar la solicitud.

Mire lo que ha hecho la comunidad educativa.
Â«Hoy en Cuarto Milenio, el extraño caso del hombre que entendió cómo devolver los libros de Xarxa Llibres.
Â» Esto es la comunidad educativa.

Mire la comunidad de los docentes.
Â«La Xarxa Llibres te está fastidiando el final de curso y lo sabes.
Â» Este es el pitorreo que está generando Xarxa Llibres en la Comunidad Valenciana.

Señor Soler, yo no he venido aquí a cuestionar Xarxa Llibres.
Por supuesto que queremos que se ayude a las familias.
¡Faltaría más!
Que no se tergiversen las palabras ni los objetivos que nosotros pretendemos.
Ahora bien, queremos algo que sea legal, efectivo y, sobre todo, que las familias puedan cobrar.
Es que su medida ni es legal, ni es efectiva y las familias no están cobrando.

Usted aquí ha venido y da unos datos que le da el señor Marzà.
Que le está engañando, señor Soler, que están cobrando solamente en torno al 20-30% de las familias.
Y después, insisto, de hacer una gincana, como dicen ellas, para poder conseguir los informes.

Usted me hablaba del Ayuntamiento de Finestrat, lo acaba de citar ahora.
Y yo le pregunto… Y aquí tengo todos los informes de Finestrat, señor conseller.
Es que usted ha venido hablar de esto, usted ha venido a hablar de los informes.
Finestrat, y aquí está el informe…, el acuerdo del pleno, el informe del secretario y el informe del interventor, donde es verdad que pasó un momento financiero complicado, pero ahora ha cerrado el ejercicio 2015 con un remanente de 3 millones de euros.
Y ustedes les deniegan la posibilidad.

Insisto, después de que la conselleria de educación les posibilitara la posibilidad de hacerlo, valga la redundancia, ustedes les dicen que no pueden.
¿Me quiere contestar a esto?
¿Por qué usted emite en Finestrat…?
Vamos a hablar de Finestrat, vamos a hablar de los informes.
Es que las familias de Finestrat no entienden nada.
Es que las familias de Finestrat no han recibido la primera ayuda y los pobres están yendo a los centros a presentar sus libros de texto para cobrar la segunda sin que nadie les diga nada.

Y ¿saben lo peor de todo, señor conseller?
Que llaman a su conselleria, que llaman a la Dirección General de Presupuestos que ha emitido estos informes y nadie les coge el teléfono, nadie les da respuestas, nadie les escucha.
Aparte de mala gestión, desatención a la gente.
Que eran el Consell del diàleg.
Demuéstrenlo, porque tienen a muchísimas familias abandonadas.

O si quieren, hablamos del Ayuntamiento de Benicasim.
Tenía un sistema de ayudas del cien por cien a las familias, que venía dándose desde hace cien años.
Les imponen Xarxa Llibres, les impusieron Xarxa Llibres, les dijeron que dejaran de hacer sus subvenciones a las familias, que, insisto, las recibían el cien por cien de las familias.
Y ahora, cuando solamente ha cobrado el 8% de las familias, el 8% de las familias, cuando antes lo recibía el cien por cien, ustedes les dicen: Â«¡Ah!
.
.
.
Â» Porque ellos quieren seguir tramitando su subvención y ustedes, su conselleria, desde su dirección general, las diferentes direcciones generales, le están diciendo que no puedan tramitar esas subvenciones que se venían haciendo desde hace diez años, porque eso supone duplicar las subvenciones por el mismo concepto.

Por lo tanto, en Benicasim de cobrar el 8% de las familias, van a cobrar… Perdón.
De cobrar el cien por cien de las familias, solamente va a cobrar el 8.
¿A usted eso le parece eficaz y una buena gestión?
¿Realmente está funcionando Xarxa Llibres?
Ustedes dicen que todo el mundo está contento.
¿Quién está contento?
Si es que la mayoría de familias que lo han solicitado…, y eso no es ser universal, eso no es ser universal.
El tener que solicitar un informe para que te den una ayuda del libro de texto no es ser universal.
A ustedes el señor Marzà les ha hablado de Llibrei y no tienen ni idea de lo que es Llibrei.
El Llibrei no significaba…, ni valía para eso.
Háblenme del bono libro.
El bono libro era un sistema de ayudas universales que lo financiaba el cien por cien la Generalitat valenciana.
Eso es lo que tiene que hacer ustedes, señor Soler.

Y termino.
Y voy a terminar mi intervención pidiéndole un favor, le pediría el favor que hablara con el señor Puig, que le trasladara lo que le estoy comentando y que le dijera que es necesario, que es urgente que La Generalitat asuma el cien por cien del coste de las ayudas de libros de texto; ayudas que todos los partidos políticos queremos que lleguen a las familias.
Porque si no se hace de esta manera, si no es La Generalitat la que asume el cien por cien de las familias, Xarxa Llibres pasará de ser la medida estrella del Consell, a ser la vergüenza del Consell y será un ejemplo de cómo ustedes gobiernan a golpe de titular.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyora diputada.

I ara pel Grup Parlamentari Socialista…

El senyor Muñoz Lladró:

Yo únicamente reiterar que… (Veus)

La senyora vicepresidenta:

Me lo ha dicho.
(Veus) Pero no he visto y me he… (Veus) Me he girado y ha sido cuando me ha dicho: Â«Yo también.
Â» (Veus) Claro, es que te toca a ti primero.
(Veus)

Señor Muñoz.

El senyor Muñoz Lladró:

Pero en este caso, no.
En este caso tú has pedido la solicitud, y no te toca cerrar.
Atente al reglamento, eso sí.

Bueno, en cualquier caso, a pesar de que les moleste que también los demás podamos opinar sobre las cuestiones, pero bueno (remors), en fin.
Pues perfecto.
En cualquier caso,…

La senyora vicepresidenta:

Bueno, ya.

El senyor Muñoz Lladró:

…en cualquier caso, a pesar de que les moleste que otros partidos también podamos hablar, usted lo ha reiterado y me gustaría también reiterarlo.
Los informes favorables de los que dispone la conselleria para poder aplicar este programa.
Vamos a alejarnos un poco de esto de la regla general, cuando realmente es la excepcionalidad, yo creo que esto es una cosa que se utiliza mucho en este parlamento.
Informe favorable de la abogacía, informe favorable de la intervención, informes favorables de la práctica totalidad de los ayuntamientos de la Comunidad Valenciana.

Por tanto, hay que entender que cuando un programa es innovador, se aplica por primera vez, pues normalmente surgen una serie de dudas en algunas personas, en algunos ayuntamientos, y estos emiten informes desfavorables, porque no es un programa que se haya hecho, lamentablemente por otro lado, a lo largo de la historia de nuestro país.

Pero claro, cuando aquí lo que se intenta, una vez más, es intentar confundir a la gente con la excepcionalidad, diciendo y planteando escenarios catastrofistas de la inseguridad, de los interventores, sus carreras profesionales.
Claro, es que esto, señor conseller, es también muy curioso, porque carreras profesionales de interventor y secretario se han puesto muchas en peligro.
Y tenemos el caso de las ayudas a la cooperación, en las que ahí sí que había carreras profesionales que estaban en peligro.
(Remors)

Oye, yo no sé si se puede intervenir, si se puede…

La senyora vicepresidenta:

A ver,…

El senyor Muñoz Lladró:

…si puedo intervenir.
Oiga, yo no…

La senyora vicepresidenta:

No están…

El senyor Muñoz Lladró:

Estoy… Bueno, de todas maneras… Pediría que, antes de utilizar adjetivos como vergüenza, también tenga un poco de respeto para los demás diputados.
(Veus) Yo no le he faltado al respeto en ningún momento.

La senyora vicepresidenta:

Bé, anem a continuar, per favor.

El senyor Muñoz Lladró:

Es que aquí, los apuntadores de…

La senyora vicepresidenta:

Siga con su intervención.

El senyor Muñoz Lladró:

…y los evaluadores de los demás también yo creo que deberían tener un cierto respeto.
Pero bueno, veo que sigue todo igual.

En cualquier caso, yo le quería felicitar porque se trata de un programa innovador, un programa que evidentemente se enfrenta a una serie de riesgos lógicos, porque no se han llevado a cabo nunca, pero que a pesar de todo ello yo creo que hay que continuar este camino que se ha iniciado por el Consell.
Se ha iniciado un camino en el que se está asegurando la universalidad de la educación, la igualdad de oportunidades de todos los ciudadanos.

Y yo creo que, a pesar de que a algunos les moleste que todos tengan igualdad de oportunidades, con leyes injustas desde Madrid, como la LOMCE, con programas ineficaces de gratuidad de libros o de ayudas a libros, que no pedía absolutamente nadie, porque no eran realmente ejecutivos, con barracones.
Sí que le pediría que no se detengan ante este camino que se ha iniciado con el nuevo Consell de progreso y que, a pesar de que haya una serie de administraciones que están poniendo trabas en las ruedas…

Porque, ¡qué casualidad, todos los ayuntamientos que aquí se han nombrado están gobernados por el mismo partido político!
Casualidades.
Eso sí que es una regla general, y no una excepcionalidad.
A pesar de todo eso, a pesar de todo eso (veus), sí que le… Yo no sé.
Si quieren, luego salimos fuera, comentamos tranquilamente y hacemos un debate.
Pero, yo no le he interrumpido en ningún momento, señora Gascó.
Ya sé que le molestan mis palabras, pero yo no le he interrumpido.
(Veus)

La senyora vicepresidenta:

Ya, por favor.

El senyor Muñoz Lladró:

Bueno, ya calificando de mentirosos… Pero bueno, es su estilo.
Vale, perfecto.

En cualquier caso, lo que sí que le pediría a usted y al Consell es que continúe en esta senda.
Ya saben, lo estamos viendo aquí, y yo creo que la máxima que se utiliza mucho, pero que viene perfecta, que es: ladran, luego nosotros cabalgamos.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor diputado.

Senyor conseller, per acabar, té vosté quatre minuts.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Bé, només una sèrie de puntualitzacions.
Imposar, no s'imposa res.
La Xarxa Llibres és lliure, disposició per part dels ajuntaments n'hi ha a acollir-se a la xarxa o no.
Per tant, ni Benicàssim ha de sentir-se imposat de res.
Vull dir, si vol s'acull, si no vol no s'acull.
Per tant, la paraula imposició, el verb imposició no s'ha de plantejar.

¿Nadie coge el teléfono?
(Veus) ¿Nadie coge el teléfono?
Hombre.
Anem a vore,.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Señor conseller…

Por favor, señora diputada, tiene el uso de la palabra el señor conseller.
Un respeto.
Un respeto.
(Veus) Bueno, pues hala.
Continúe.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Segona idea.
Â«Nadie coge el teléfono.
Â» Això és mal dir dels funcionaris, perquè des que entra a les huit del matí fins que ixen estan al costat del telèfon.
No entenc de què va.
Segona.
Autocomplaença, ni una.
Jo sóc el primer que he dit que, al ser la primera vegada, hi ha hagut reptes.
Alguns de TIC ho hem fet.
.
.
Jo crec que estic molt content, i altres que no han funcionat tan bé.
I el que hem de fer és agafar l'experiència.
Jo invite el Partit Popular a eixes crítiques en positiu, perquè l'any que ve ningun d'eixos problemes hi haja.

I una cosa molt important: tots els que tenim assessories jurídiques del Consell, com són el Consell Jurídic Consultiu, institució estatutària, com saben vostés, l'advocacia de La Generalitat i la intervenció de La Generalitat, ha dit que és correcte tot.
I és veritat també que hi ha hagut algunes discrepàncies.
Jo ho entenc, perquè era nou, és una cosa nova, que algun secretari d'ajuntament i alguns interventors tinguen els seus dubtes.

Quan hi ha hagut realment problemes per a fer-ho, i ho he dit, els noms, Bigastro, Aigües, Finestrat, Castielfabib, Cullera i Foios, caram, doncs ha segut La Generalitat la que disposa d'un decret per tal de fer viable que estes ajudes arriben a eixos pobles, a les famílies d'eixos pobles.

Que nosaltres hauríem de fer el cent per cent?
Home, el cent per cent i moltes més coses.
Però, això, n'hi ha un company de partit de vosté, un tal Cristóbal Montoro que crec que no ho fica molt fàcil, per a fer eixe tipus de coses.
Més m'agradaria que este tipus de coses compartim les capacitats financeres amb qui té, les diputacions tenen molts recursos, els ajuntaments menys, però les diputacions molts.

Jo crec que és una manera bonica que les institucions valencianes, en un tema que estic convençut que vostés també estan d'acord, que és un pas endavant per a universalitzar les educacions en edat obligatòria, ho fem tots junts.
Per tant, jo crec que les dificultats que hi han hagut, són, i esperem que l'any que ve en siguen menys, perquè la idea principal, que és la idea d'afavorir la universalitat de l'educació ha estat bé.

Miren, senyories, jo sé que el treball d'oposició moltes voltes consistix en trobar problemes.
I no se'n troben, i si no se'n troben, a trobar problemes a les solucions que posen altres.
I fins i tot, això pot ser útil per millorar les solucions.
Ho dic de veritat, ho dic sincerament.
Però els assegure que una pregunta oral al conseller d'educació, una pregunta de control al president, i ara una compareixença en comissió, dedicades al tema de la Xarxa Llibres pel Grup del Partit Popular es una afany digne de millor causa.

No sé si és que no en troben, però si és així, els puc assegurar que a l'herència del Partit Popular hi ha lloc de sobra per a trobar moltes coses.
Tanmateix, els jutjats estan a la feina i no se'ls acaben, fins al punt que vostés han hagut de posar-los un termini per a la instrucció dels casos.

En un altre ordre de coses -i no vullc entrar en este tema, perquè mos portaria molt llunt- en un altre ordre de coses, i per finalitzar la meua intervenció, el programa Xarxa Llibres, al meu parer, és una magnífica iniciativa per a posar en relleu el capital social com a element dinamitzador del desenvolupament econòmic.
Assolir un model d'ensenyament públic i de qualitat, on tothom puga tindre les mateixes oportunitats, és un dels objectius que formen part de l'ADN de la socialdemocràcia europea, i per tant del govern que en este moment està en La Generalitat.

Coordinar es tal volta molt allunyat des de la teoria neoliberal, és veritat, i en certa manera marquen l'èxit de Xarxa Llibres enfront de Llibrei.
Perquè nosaltres sí que creiem en aquesta política educativa, molt al contrari d'altres, la qual cosa es regeix per altres paràmetres més sotmesos a les lleis del lliure mercat.

En definitiva, i acabe: per a nosaltres, el capital social, repetixc, sempre serà un element important de prosperitat de qualsevol societat disposada a tindre un millor futur, i per tant no posarem, sinó tot el contrari, entrebancs a iniciatives que busquen assolir una major igualtat d'oportunitats.
I, si n'hi han problemes, afrontem-los per a millorar-los.
Estic convençut que Xarxa Llibres l'any que ve estarà molt millor gestionada que enguany, perquè els problemes ens els hem trobat enguany, per ser la primera vegada, se solucionaran.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor conseller.

I ara, doncs, passarem al que era el segon punt de l'ordre del dia.

Bé, anem a esperar-mos un minutet?
Val.
(Pausa)

Bé, doncs, senyories, comencem?
Anem a continuar, val?

Preguntes

La senyora vicepresidenta:

Doncs, a petició del diputat Jordi Huguet, va a fer la formulació de les dos preguntes, la 91 i la 118.
Té vosté quatre minuts.

El senyor Juan i Huguet:

Moltes gràcies, presidenta.

L'Agència de Tecnologia i Certificació Electrònica és un departament de l'Institut Valencià de Finances, adscrit a la Conselleria d'Hisenda i Model Econòmic, a través del qual es proporciona als ciutadans, a les empreses i a les administracions públiques els mecanismes d'identificació telemàtica, segura, en els tràmits administratius, a través d'internet, els certificats digitals i les tecnologies associades.

Durant l'any 2013, l'Agència de Tecnologia i Certificació Electrònica ha emés més de 95.
000 certificats digitals, tant per als ciutadans, com a entitats, empleats públics, pertanyents a empresa, servidors i signatura de codi.
Només en 2013 ha emés 9.
336 certificats d'empleat públic.
Si tenim en compte que la signatura electrònica és l'element essencial de l'administració electrònica, el paper de l'agència és d'absolut protagonisme en la modernització tecnològica de les administracions públiques valencianes.

Manté en vigor els contractes de prestació de serveis de certificació, per exemple, a la Universitat de Múrcia, de León, de Palència, Valladolid, Burgos, Católica San Antonio de Múrcia, Aguas de Valencia, Emivasa, Companyia General d'Aigües, Egevasa, Ajuntament de Cartagena i un munt d'administracions, empreses i agrupacions.

L'activitat de l'Agència de Tecnologia i Certificació Electrònica, al llarg dels últims anys, l'ha convertida en una agència de referència, no sols a la Comunitat Valenciana sinó en tot l'estat espanyol, inclús en la Unió Europea, la qual cosa demostra que el sector públic pot competir amb el sector privat en una posició de lideratge tecnològic i en la prestació de serveis de qualitat, tant a les administracions públiques com als seus empleats públics i als ciutadans.
De fet, la Generalitat de Catalunya va fer servir el model de la nostra agència per a la creació de l'Agència Catalana de Certificació, més coneguda com Catcert.

Davant les tendències neoliberalistes imperants en la Unió Europea i la privatització dels serveis de certificació i firma electrònica, impulsats pel reglament de la Unió Europea número 910/2014, del Parlament Europeu i del Consell, de 23 de juliol de 2014, relatiu a la identificació electrònica i els serveis de confiança per a les transaccions electròniques en el mercat interior, i per la qual es deroga la Directiva 1999/93, de la Comunitat Europea, considerem que és necessari no tan sols mantindre l'Agència de Tecnologia i Certificació Electrònica, sinó potenciar la seua actuació com a eina fonamental de la modernització tecnològica imprescindible per a l'efectiu compliment dels drets de ciutadans en relacionar-se electrònicament amb les administracions públiques.

Per això, fem la següent pregunta: és vosté, senyor conseller, conscient del paper transcendental d'esta agència, i per tant de la necessitat de potenciar la seua activitat com a manifestació de la capacitat del sector públic per a prestar serveis tecnològics d'alta qualitat i fomentar el paper d'allò públic en la implantació de l'administració electrònica?

I l'altra pregunta és relativa a l'agència valenciana de tributs.
Per al nostre grup és molt important, ja que és un acord reflectit en l'Acord del Botànic.
Estem patint problemes de liquiditat, perquè no arriba el FLA.
I per tant, considerem molt important que la Generalitat valenciana siga capaç de gestionar els seus tributs, els seus impostos i revertir-los directament en benefici de la ciutadania, sense passar prèviament per Madrid.

Aleshores, la pregunta era: en quina situació i en quines línies està treballant la seua conselleria?

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Moltes gràcies, senyor Jordi Juan.

Efectivament, pel que fa a la primera pregunta, no poden vostés ni imaginar l'interés que té el govern de La Generalitat de fomentar l'administració electrònica.
Quan nosaltres vam arribar al govern, només hi havia un 12% d'administració electrònica dins de l'administració.
I jo crec que això a final de legislatura, a ser possible, hauria de ser el 100%.
Per molts motius.
No és un problema de modernitat.
És un problema d'eficàcia i d'eficiència.

Tu vols fer eficient l'administració, que és el que volem, compartixc la seua idea que l'administració pública ha de demostrar que és eficient, pot ser eficient, i s'ha de dotar d'instruments per a ser eficient.
I una de les coses, instruments més eficients per a fer-la eficient és sens dubte l'administració electrònica.

L'administració electrònica, per què?
Per molts motius.
Primer, perquè la velocitat en què se transmeten els expedients és molt gran.
Segon, perquè té traçabilitat de l'expedient.
Saps en cada moment qui té l'expedient, per què, i cada vegada que s'atura en algun lloc s'ha de donar explicació de per què s'ha aturat l'expedient, etcètera.
Per tant, és d'una gran eficàcia des del punt de vista de la solució.

Jo crec que donarem un salt qualitatiu important quan tingam l'administració electrònica al cent per cent.
Per tant, per part d'este govern, conscient del que li estic diguent, volem donar una pressa important.

Què passa?
D'on partim?
Partim d'eixe 12% que li he dit d'administració electrònica, i en el cas que ens ocupa, de l'Agència Valenciana de Tecnologia i Certificació Electrònica, és evident que va ser suprimida en el seu moment, com sap vosté, pel govern anterior, pel govern del Partit Popular, i va subrogar a l'Institut Valencià de Finances, com vosté sap molt bé, tots els drets, obligacions i competències d'aquella agència.
Com el paper també d'autoritat de certificació de la Comunitat Valenciana.

Es tracta d'una funció evidentment allunyada de l'objecte de l'Institut Valencià de Finances, la qual hagué de tractar d'encaixar d'una manera o altra el febrer de 2014, estem parlant, per tant, encara del govern anterior.

El Consell General de l'IVF va aprovar un nou organigrama, establint una subdirecció encarregada de gestionar totes les funcions assumides en la matèria de certificació electrònica, sent les pràctiques habituals de l'anterior govern de suprimir entitats nominalment, però mantenint intactes les seues estructures juxtaposades dins d'altres més grans i sens massa trellat.

Com que li acabe de dir l'actual Consell és plenament conscient de la importància de les actuacions de certificació electrònica, en el nou organigrama de l'IVF hem posat esta secció abans que puga tindre pròpia vida, volen pel seu propi compte, en la part que fa referència a l'àrea de política financera, allunyada de les pràctiques bancàries, de política financera interna de (inintel·ligible) .
.
.
La nostra idea evidentment és implementar tot això.

És evident que nosaltres creguem en això, per això ja el servei de certificació electrònica, que en este moment tots els alts càrrecs de La Generalitat estan a punt -en el meu cas ja ho he fet, en el cas d'altres consellers ho estan fent i ho faran- d'introduir la firma electrònica, perquè això també exigirà o dotarà de major viabilitat, implementació a esta traçabilitat i esta pressa de l'expedient.

Una de les coses que sempre se diu de l'administració pública espanyola és la seua lentitud, en gran part perquè els papers són molt lents de passar d'una taula a una altra.
Això ho resumiria.
Per tant, sí, d'acord, som conscients d'això.

Pel que fa a l'altra pregunta, de l'agència valenciana tributària, o agència de tributs valenciana, com diu sa senyoria, he de dir que és una de les actuacions previstes en el pacte del botànic, i nosaltres tenim moltes ganes que això vaja endavant.
Com?
Ara tenim l'IVAT, l'IVAT, que és un embrió de l'agència tributària pròxima, i l'hem posat nosaltres en funcionament a partir de l'1 de gener.
Hem constituït l'ens per viabilitzar el que ha de ser un embrió potent de la futura agència tributària valenciana.

En dos línies, molt important.
Sempre per fer eficaç la lluita contra el frau, que és la cosa que ens obsessiona.
Segon lloc, sabedors que el 89% de la tributació dels valencians va via Agència Tributària espanyola, per tant, va al Ministeri d'Hisenda, i per tant per això tots els problemes de retorn, perquè els diners nostres els té Madrid a través del ministeri.
És evident que nosaltres, en la mesura que sigam eficaços en la recaptació dels nostres propis impostos, molt millor.
Evidentment, perquè podrem disposar de més liquiditat, etcètera, etcètera.

El problema que se planteja és què poder fer per a augmentar això.
Doncs, sinergies i col·laboració interinstitucional.
Per exemple, una fase que comencem a treballar, ara en els pròxims mesos, serà col·laborar en totes les agències del mateix tipus a nivell de l'administració local.
Per exemple, la Diputació d'Alacant té una magnífica oficina de recaptació impositiva que se suma, que funciona molt bé.
Es tracta de parlar amb la Diputació d'Alacant, de parlar amb els grans ajuntaments.

Ara, per exemple, estem treballant amb l'Ajuntament de València la possibilitat de recaptar les multes fora del terme municipal de València.
Iniciatives, però són iniciatives, que d'això s'ha d'explicar en un marc general.
Per tant, primera idea de la tasca a fer en el pròxim futur és la col·laboració interadministrativa de totes les administracions públiques valencianes.

I la segona, una cosa que té a vore amb les discussions que tingam amb el futur govern espanyol i en el Congrés dels Diputats és intentar que l'Agència Tributària espanyola siga una agència de caràcter federal, on nosaltres, l'agència tributària valenciana, sàpiga què està passant.
És una gran opacitat.
Què passa amb els nostres diners, amb els diners dels contribuents valencians, quan van a Madrid.
Vull dir, no tenim metodologia, ens hem de creure les xifres que mos donen sobre recaptació, etcètera, etcètera.

Per tant, per una banda, coadjuvar en eixe foment de les sinergies entre totes les administracions públiques valencianes per a ser més eficaços en la recaptació, i sobretot en la lluita contra el frau.
I sobretot, després, quan tingam ja una peça poderosa, poder incardinar-la dins de l'Agència Tributària espanyola, en el nou disseny que esperem que el pròxim govern en les noves eleccions puga conceptuar-ho, de fer una agència tributària de caràcter federal, que és el que toca en un estat compost, com l'estat espanyol, on tan legítima és l'administració central com les administracions autonòmiques, com les administracions locals.

I totes les administracions tenim obligacions de recaptació de tributs, i tots per tant tenim obligació de fomentar la bona gestió dels diners del contribuent.

Moltíssimes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Compareixença del conseller d'Hisenda i Model Econòmic, senyor Vicent Soler i Marco, per a explicar les circumstàncies de l'incompliment de l'objectiu de dèficit de la Comunitat Valenciana a l'exercici de 2015, sol·licitada pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem (RE número 21.
980)

La senyora vicepresidenta:

I ara sí que passem ja al punt número 4, que és la compareixença del conseller d'Hisenda i Model Econòmic, per a explicar les circumstàncies de l'incompliment de l'objectiu de dèficit de la Comunitat Valenciana en l'exercici 2015, sol·licitada pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Podemos-Podem.

Sí que, si podeu vindre una miqueta i mirarem a vore com fem això dels temps.
Perquè com són tres.
.
.
(Pausa)

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Moltes gràcies, presidenta.

Senyories, comparec davant d'aquesta Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda, per exposar-los les circumstàncies de l'incompliment de l'objectiu de dèficit de la Comunitat Valenciana en l'exercici 2015.
La xifra correspon a l'avanç del dèficit de 2015.
Com ses senyories segurament ja saben, va ser de 2.
548 milions d'euros, que corresponen al 2,51% del PIB de la comunitat, considerant la xifra de 101.
604 milions d'euros que l'INE oferix del PIB de la Comunitat Valenciana per al 2015, tot encara com a estimació, com vostés saben molt bé.

Com també saben vostés, ses senyories, l'objectiu que imposava el Govern d'Espanya a les comunitats autònomes, era del 0,7 del PIB, el que hauria d'haver donat una xifra de dèficit només de 711 milions d'euros.
És a dir, el 2015 es va tancar amb una desviació de 1.
837 milions d'euros, per damunt del dèficit autoritzat del Govern d'Espanya, és a dir, una desviació de dues voltes i mitja més que l'autoritzat.

He de dir-los que ni a aquest conseller ni al govern del qual forma part li agrada aquest incompliment, de les raons del qual els parlaré a continuació.
Però molt menys, molt menys, li agraden les circumstàncies que l'han produït i en què s'ha produït.
L'actual govern dóna compte d'una situació heretada, un pressupost per a 2015 elaborat per l'anterior govern, aprovat per la majoria absoluta del seu partit a Les Corts i gestionat, a més a més, durant mig exercici també per l'anterior govern.

Un govern que, a més a més, era del mateix signe polític del Govern d'Espanya i podia gaudir, i de fet va gaudir, de tots els avantatges per a gestionar al seu gust amb el vistiplau de Madrid.
Sí, potser eixa és una primera raó per què el dèficit haja estat tan unflat.
El vistiplau de Madrid per a rebre diners per a fer despeses en un any electoral, amb càrrec al dèficit.
Qui vinga darrere, pensaven, ja correrà amb les retallades.

Saben, senyories, quina era la xifra de dèficit que va deixar el govern del Partit Popular el 30 de juny del 2015?
1.
329 milions d'euros declarats, és a dir, l'1,31% del PIB.
I recorde que el dèficit per a tot l'any era del 0,7.
Una llosa que continua sent enorme un mes més tard, a 31 de juliol, quan es va cobrar el poquet que varen deixar de la liquidació del 2013.
184 milions, d'un total de la liquidació que pertanyia al 2013 de 684 milions.

Malgrat això, a pesar d'acabar de pagar la liquiditat, de transferir la liquiditat del 2013, el dèficit arribava fins als 1.
107 milions, l'1,1% del PIB, un 57% d'excés sobre el màxim autoritzat per a tot l'any.
Doncs bé, sàpiguen que a banda hi hagueren altres 708 milions de compromisos amagats, inesperats o fruits de decisions de l'administració central de l'estat, que varen recaure sobre l'actual govern, sense tindre cobertura al pressupost del 2015 aprovat, que se va aprovar en estes Corts a final de 2014, per majoria absoluta del Partit Popular.

2.
037 milions d'euros de despeses, algunes coses sobrevingudes, i altres senzillament pufos del govern del Partit Popular de La Generalitat, per damunt dels ingressos, saben que la quantitat autoritzada per a tot l'any hauria d'estar només -torne a repetir- al voltant de 700 milions d'euros per al dèficit autoritzat.

S'havia fet malament el pressupost d'ingressos?
S'havia fet malament el pressupost de despeses?
S'havia gestionat malament i per tant els comptes reals anaven pel seu camí, a banda del pressupost?
Bé, una miqueta de tot, o bastant de tot.
El fet és que al moment de prendre possessió l'actual govern, l'anterior executiu ja havia pràcticament duplicat el dèficit màxim imposat pel Govern d'Espanya per a tot l'any.

I més greu encara, perquè això minvava les possibilitats de correcció: el PP havia compromés en sis mesos el 80% de tot el pressupost del 2015, enfront de només un 15% que vam poder comprometre nosaltres en el segon semestre de l'any.
Ja sé que una part d'eixos compromisos són irrenunciables.
Les nòmines, etcètera, això ja se sap el primer any.
Però al final, 80 enfront de 15.
80, sis mesos.
15, els altres sis mesos.

Així doncs, l'1 de juliol del 2015 ja estava venut, malvenut quasi tot el peix de l'any, i per tant poca possibilitat d'esmena hi quedava.
Quasi no hi havia fons per a noves assignacions.
Per tant, no teníem capacitat per a fer res que suposara despesa.
I a més a més, tampoc teníem capacitat de pagament d'allò que el govern del Partit Popular ja havia compromés, perquè el dèficit estava disparat.

I el Govern d'Espanya, tant complaent abans amb el Partit Popular, ens estreny a retallar per a complir l'objectiu de dèficit.
És a dir, ens deixaven poc de pressupost, i el que ens deixaven estàvem pressionats per a no executar-lo, perquè si l'executàvem es disparava el dèficit.

Com s'explica que el dèficit poguera disparar-se d'aquesta manera en els sis mesos que governà el Partit Popular en La Generalitat durant 2015?
Doncs, per una voluntat de gastar en coses, algunes necessàries, òbviament, i altres, la veritat, no tant.
I per una capacitat de despesa teòrica, és a dir, de poder comprometre despeses legalment, sense que en realitat hi hagueren ni s'esperaven els diners per a pagar-la, unflada per diversos procediments.
Particularment, per la següent pràctica -això li agradarà al senyor Ibáñez-: pressupostar ingressos ficticis.
La paraula fictici s'ha ficat de moda i és efectiva per a equilibrar les despeses sols que, a diferència dels ingressos ficticis, les despeses eren reals.
I, per tant, quan la ficció dels ingressos és baixa, què és el que aflora?
El dèficit.

Parlem d'estes partides fictícies.
Les evidències són clares.
Nombroses partides varen registrar excessos de pressupostació com ara, per exemple: matriculació hidrocarburs 68,9 milions; taxes i preus públics 146,9 milions; taxes sobre el joc 50 milions; compensació impost dipòsits bancaris 201 milions, -estic parlant d'excessos de pressupostació, eh?
-; venda d'edificis 150 milions; venda de parcel·les 191 milions; fons europeus 101,8 milions; o -i esta és la millor de totes- una bestreta de 1.
057 milions del fons de competitivitat del sistema de finançament autonòmic que correspon cobrar l'any 2017, ¡2017!
, però que l'anterior Consell havia pressupostat en el 2015 amb l'argument que el govern central li abonaria.
No li'l va abonar -com era previsible- però el senyor Montoro tampoc li va impedir pressupostar-lo.

Per tant, si els diners se'ls gasten, com que els ingressos no arriben, han d'anar al dèficit.
És així com l'únic capítol d'ingressos que ha tingut drets reconeguts per damunt dels pressupostats ha estat el capítol IX, passius financers.
És a dir, el deute de 4.
846 milions que s'havien pressupostat, l'any s'ha tancat amb 8.
844 milions d'execució pressupostària, havent-se produït un increment d'endeutament de 4.
829 milions d'euros en l'administració sobre allò pressupostat.

Tot això per a executar un pressupost que recorde, a 30 de juny del 2015, amb l'anterior govern, i estava compromés en un 80,44%, mentre que el dels ingressos -prenguen nota, senyors diputats- només s'havia executat un 48%.
Havien compromés en despeses uns diners que no havien ingressat però que deien que vindrien, encara tots ells -ells els primers i amb ells els seus companys de partit al Govern d'Espanya- sabien que no havien de vindre.

Fins a un total de -agafeu-vos-en a la xifra, senyories- un total de 1.
966 milions d'ingressos pressupostats que no arribaren mai a materialitzar-se.
1.
996 milions d'ingressos ficticis!
Ficticis -escolten vostés- i emmascarats en partides perquè ningú s'escarotara.
Que el galliner no s'escarotara.
I, evidentment, amb la complaença del ministre de torn.

I a falta d'ingressos per la pròpia gestió i per transferències de l'estat, doncs el FLA i bestretes de la liquidació pressupostària i del sistema de finançament que, segons està estipulat, es fa amb dos anys de retard una volta que es coneixen les xifres de tancament de cadascun dels exercicis.
Per aquestes vies el govern del Partit Popular a La Generalitat va rebre, en 2015, fins a mitjans de juny, mitjans de juny!
, la bonica xifra de 2.
950 milions d'euros ¡2.
954 milions d'euros!
Un 450% més dels que ha rebut enguany l'actual govern fins l'arribada del FLA la setmana passada.
Eixa és la manipulació escandalosa dels recursos de l'estat que ha fet el govern central en funcions, un 450% més de liquiditat que a l'actual Consell, supose que amb voluntat de crear-li problemes.
Incloent-hi el FLA aprovat la setmana passada, encara serien 852 milions menys, un 29% menys de liquiditat a l'actual Consell.

En eixe sentit, de la liquidació del finançament autonòmic que s'havia de produir al juliol del 2015 corresponent a dos anys enrere per l'import de 684,4 milions, l'anterior govern ja s'havia gastat més de 500 milions, el 73% del total anticipats com a bestretes a compte.
És a dir, en el primer semestre de l'any, quan havia d'arribar al juliol on ja estàvem nosaltres governant.
No sols això, sinó que el govern central li va injectar al març 227 milions més del finançament ordinari que corresponia als mesos posteriors.
Uns qüestió que l'anterior govern va negar expressament en Les Corts que havia ocorregut.

Això sí, amb l'arribada del FLA extraordinari d'abril del 2015, que va destesar la tresoreria, perquè el FLA servix entre altres coses, per a destesar la tresoreria, es va tornar en tres quotes fins al mes de juny, es va tornar abans d'entrar el nou govern.

L'anterior Consell va gastar el que no tenia ni anava a tindre.
No sols això, posteriorment l'actual govern valencià va haver d'aprovisionar i donar solució a nombrosos problemes, nombroses qüestions.
Com, per exemple, va aprovisionar l'aval que La Generalitat havia atorgat a la ciutat de garanties recíproques en 2013 en el marc del procés de reestructuració de l'entitat, 200 milions.
Pagar els 52 milions d'interessos per haver deixat d'ingressar a l'agència estatal d'administració tributària durant mesos les retencions per concepte d'IRPF que s'havien practicat en les nòmines dels funcionaris de La Generalitat.
IRPF, eh?
No pagat, eh?
I que l'Agència Tributària, de manera d'ofici reclama 52 milions d'interessos de demora.

Més?
Més coses?
Atendre 85 milions d'interessos de demora no declarats per l'anterior Consell, o afrontar els 141 milions per finançament d'antivirals d'hepatitis C que el govern del senyor Rajoy va a carregar com a dèficit de les comunitats autònomes, o el 59,9 en ajudes a l'habitatge i a la dependència no reconegudes per l'anterior Consell.

Tot això, més els 150 milions per a tornar el 50% de la paga extra del Nadal del 2012 del funcionaris que el Govern d'Espanya, del PP, els havia llevat -i al gener, el govern anterior, i a l'octubre, el govern actual del 2015, van decidir tornar-los- han estat les vies per a deixar-nos altres vora 700 milions addicionals de necessitats de despesa que ni tan sols estaven en el pressupost i que ens ha calgut acomodar.

I no m'oblide dels 18,93 milions que la multa de la Unió Europea per l'ocultació del dèficit pels governs del PP a La Generalitat, feta amb l'ull gros dels seus col·legues de Madrid i que ara el Govern d'Espanya també vol repercutir-nos per la via de descomptar-nos-els en les transferències.

Amb aquest tret l'anterior Consell va aconseguir el trist mèrit de situar a la Comunitat Valenciana en el mapa.
Sí, en el mapa de l'ocultació de factures i de la manipulació del dèficit a tota Europa amb el que constituix la primera multa a un país de la Unió Europea per falsejar els comptes.
En eixe sentit causa vergonya, com a valencià, llegir l'informe de la Comissió Europea del 7 de maig del 2015 on es dictamina que l'anterior Consell va cometre greus irregularitats -literal, eh?
- greus irregularitats en la comptabilitat, registre i notificació de les despeses durant molts anys.

Com a mostra de la deslleialtat institucional suprema en què en aquest àmbit ha actuat el govern del senyor Rajoy i del senyor Montoro, en plenes converses sobre les dificultats de tresoreria de La Generalitat i el pla d'ajust, el ministeri d'hisenda ens envia una carta exigint el pagament, a més a més, dels interessos de demora per no haver abonat ja la multa.
Senyores i senyors, un autèntic insult als valencians.

Senyories, els anuncie que el divendres passat el Consell va presentar davant del Tribunal Suprem la demanda contra l'acord del Consell de Ministres de repercutir l'import de la multa de La Generalitat, perquè és una decisió injusta que combatrem amb els nostres recursos a l'abast.
No sé si guanyarem la batalla, però tindrem batalla.

En definitiva, són aquests bons exemples del mite sobre la bona gestió de la dreta.
Un cúmul de polítiques i de negligències que en sis mesos va ocasionar el 80% del dèficit de tot l'any.
Un bon exemple de com gestiona la dreta, de com l'austeritat de la qual presumix l'administració per la majoria mentre els diners de tots, fins i tot els que haurem de guanyar en el futur, se'ls gasta amb liberalitat per dir-ho de manera suau.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor conseller.

I ara, els grups que havien demanat la compareixença tindran cinc minuts i començarem pel Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Senyor Torres.

El senyor Torres García:

Gràcies, presidenta.

Gràcies, senyor conseller, per la seua compareixença i per aquest relat i aquest malson que ens acaba de contar del que ha estat passant ací, del que s'ha fet a la gestió dels fons públics, com s'han pressupostat d'eixa manera Â«fictíciaÂ» no?
, que és una paraula que ja forma part del vocabulari parlamentari tan habitual en aquesta comissió.
I la veritat és que les circumstàncies són preocupants però, clar, açò és conseqüència també d'una sèrie de decisions polítiques i d'una sèrie de negligències que han abocat que al final eixe dèficit, en compte d'anar reduint-se, com havia anat fent, doncs al final comence una altra vegada a augmentar.

Nosaltres sempre hem defensat que les retallades en polítiques socials no eres positives i que a la llarga serien danyoses per a l'economia, igual que ho va ser eixa reforma laboral que al final ha generat més precarietat, més temporalitat i que, al final, ha repercutit en què també els ingressos.
.
.
i que l'economia no vaja tan bé com alguns volen mostrar perquè, como podem veure, els ingressos, les cotitzacions han baixat i al final és més difícil quadrar eixos pressupostos.

Sí que és cert que durant uns anys aconseguiren baixar a partir del 2011 eixe dèficit, amb un cos social molt dur per a la majoria de les persones.
Però vegem com a partir del 2013 eixe dèficit comença a augmentar una altra vegada com a motiu d'eixes males decisions i d'eixes males polítiques que, al final, no ficaven solucions per a un model econòmic que està abocat al fracàs i que nosaltres no compartim.

A més, eixa llei d'estabilitat pressupostària, que a nosaltres ens pareix absurda.
Voler fer o voler aparentar que Espanya és una, quan tenim dèsset comunitats autònomes amb diferències substancials en totes aquestes comunitats autònomes, però ens fica uns objectius comuns a cadascuna d'aquestes comunitats quan les problemàtiques són diferents.
I voler aparentar que un objectiu del 0,7 com era en el 2015 era igual de just per a nosaltres que per a altres comunitats, jo crec que és un error fonamental i de base i que cap economista, amb un poquet de trellat, podria entendre que al final vulguem aplicar les mateixes mesures per a tots.

Jo crec que l'infrafinançament que patix aquesta comunitat i la insuficiència en eixe finançament per a evitar que sofrim i que el darrer informe que ha fet la conselleria s'unflava en un 21,7% -si no m'enganye-, evidencia que nosaltres no podem anar al mateix ritme en quant al compliment d'eixe dèficit que altres comunitats.

I això no és una defensa que haja hagut d'augmentar en el govern anterior, sinó que és una crítica, no?
És una crítica a les polítiques que, per una part, es fan des de Madrid i que després ací s'han anat aplicant i que van un poc en contradicció.
Perquè per una banda allí ens apliquen un objectiu del dèficit i ací es fan uns artificis pressupostaris, una arquitectura pressupostària que al final fins i tot els ix malament, perquè al final acaben tenint més dèficit del que han intentat amagar.

I bé, a nosaltres ens preocupa moltíssim.
Vosté ja va fer unes declaracions on deia que la situació de la Comunitat Valenciana seria un problema per a Espanya, però nosaltres considerem que en aquests moments és el ministeri d'hisenda el que és un problema per a la Comunitat Valenciana, perquè no entén els nostres problemes, no entén els problemes de la ciutadania, no estén els problemes del poble i, al final, acaben fent polítiques que no fiquen solucions sobre, en primera part, sobre l'infrafinançament que és un problema que haurem d'arreglar entre tots i que tots estem d'acord, però mentre tingam eixe problema sobre la taula les polítiques que s'apliquen no són positives i no fiquen solucions sobre l'economia a la Comunitat Valenciana.

Per anar acabant, nosaltres pensem que no hauríem de fer reprotxes ni partidismes sobre aquest tema, tots hauríem d'anar de la mà, reconéixer els errors que s'han fet, ficar-los sobre la taula perquè és important que la ciutadania reconega i conega què és el que s'ha fet i com s'han gestionat els fons públics perquè aquesta situació no torne a passar.

Moltes gràcies per la compareixença.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor diputat.

I, ara, pel Grup Parlamentari Compromís, senyor Huguet, té vosté la paraula.

El senyor Juan Huguet:

Moltes gràcies.

Bé, poc puc afegir jo després de la intervenció del diputat Torres.

La veritat és que en la situació en què va entrar el nou govern, i tal conforme han acabat els nombrosos dèficits, podem dir que s'han salvat els mobles; s'han salvat els mobles perquè, en primer lloc, partíem d'un pressupost amb uns ingressos irreals que no anaven a produir-se, s'havia gastat més del que estava contemplat, i normalment els tresorers i tresoreres de l'administració ens diuen que el mes d'abril, abans de les eleccions, sols ser infernal perquè els pagaments de factures pugen, pugen i pugen.

Si a tot açò sumem el que ha comentat vosté, conseller, de factures, multes de la Unió Europea, endarreriments en el pagament de l'IRPF dels funcionaris, en fi, jo, la veritat, sincerament, i dins de la meua modesta opinió, jo encara pensava que el dèficit havera sigut pitjor.

Açò, òbviament, també ve lligat -i hem de dir-ho ben clar- a la situació d'infrafinançament que patix el nostre país, i que davant d'esta situació, el ministeri d'hisenda, l'estat central -conforme vullguen dir-ho-, ens està posant uns objectius que són irreals, uns objectius que no podem complir i menys encara podem complir si volem mantindre la despesa social en la que nosaltres ens havíem compromés amb la ciutadania.
O siga, no es pot tindre pocs ingressos, infrafinançament i pujar el gasto social i, a més, demanar un dèficit només del 0,7%.

En este sentit, nosaltres també creguem que la Llei d'estabilitat pressupostària ha sigut un error, i en eixe sentit nosaltres hem presentat una proposta que, entre altres qüestions, demana derogar-la, no podem continuar amb les polítiques d'austeritat que ja han demostrat que no han servit per a eixir de la crisi, les polítiques d'austeritat han empobrit més a la població mitjana i a la població mitjana-baixa i baixa i, en canvi, ha enriquit a aquella població que ja tenia més diners i, per tant, creguem que no ha aportat absolutament res per a l'eixida de la crisi.

Dit tot açò, he de dir-li que vosté en la seua conselleria té un repte complicat, un repte molt complicat.
¿Per què?
Perquè, a la vegada, ha de fer uns pressupostos realistes amb pocs recursos, ha d'intentar pagar els proveïdors en temps i forma, a pesar que eixe FLA se'ns nega als valencians només per qüestions purament polítiques i ideològiques; a la vegada ha de fer front al pagament del deute públic que és, no sé, no recorde ja si és la segona o la tercera conselleria quant a despesa, però és molt important que sapigam demostrar que quan governen les forces progressistes sabem prioritzar de manera que augmenta la qualitat de vida de les persones i que podem garantir un millor horitzó de vida digna als ciutadans que, en definitiva, esperen de l'administració una administració propera i que els ajude.

Així que, davant este repte complicat que té vosté i que sé que tant vosté com la seua conselleria està esforçant-se al màxim, tots els alts càrrecs de les diferents direccions generals i secretaries autonòmiques, vullc que sàpiga que té tot el suport del nostre grup parlamentari.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Jorge Bellver Casaña)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Ara, per part del Grup Parlamentari Socialista i per un temps de cinc minuts, té la paraula l'il·lustre diputat Enrique Muñoz.

El senyor Muñoz Lladró:

Gracias, presidente.

Mire, creo que lo ha explicado en su comparecencia, en su primera intervención, creo que aquí deberíamos diferenciar dos partes: la primera parte sería la propia situación de la Comunidad Valenciana, una situación heredada del Partido Popular, y la segunda es el propio comportamiento de un ministro que yo creo que se ha convertido, no en un problema, creo que ya se ha convertido en un enemigo para los valencianos con las políticas que está haciendo, ¿no?

Respecto a la primera parte -y si no he apuntado mal los datos-, leía que el 30 de junio de 2015 La Generalitat cerraba con 1.
329 millones de euros de déficit, el 1,31% del PIB, con lo cual ya ha excedido el objetivo de déficit impuesto por Montoro -al que luego me referiré-, a lo que se sumaban 708 millones de euros de minas antipersona que se van encontrando.
Digo Â«antipersonaÂ» porque esta deuda que se va generando, que se va pareciendo lo que provoca es, fundamentalmente, que no se puedan llevar a cabo políticas económicas, políticas sociales y, por tanto, son deudas y minas antipersona que evitan que se pueda hacer más por la ciudadanía.

Después, si no he entendido mal, en estos primeros seis meses se había ejecutado el 80% del presupuesto respecto al gasto pero únicamente se había ejecutado el 48% respecto a los ingresos.

¡Claro!
, cuando juntamos todas esas cifras, aquí podemos hablar de presupuestos ficticis y todas estas cosas que le gusta mucho utilizar a algún partido, pero yo calificaría estos presupuestos de Â«presupuestos mentirososÂ», esto era una mentira, una mentira a la ciudadanía.
Se elaboraron unos presupuestos en los que a 30 de junio estaba ejecutado el 80% del gasto y únicamente el 48% de los ingresos.
Y ahora ya lo hemos visto, la cantidad o la falta de ejecución de estos presupuestos porque, realmente, no es que eran ficticios, es que eran una pura mentira para la ciudadanía.
Yo creo que usted ha numerado todas las cuestiones que se incluyeron allí y no se hicieron.

En definitiva, presupuestos mentirosos, deuda inabarcable, 42.
000 millones de euros, que se dice pronto, esto ya es como algo, no sé, ya es tanto dinero que parece que, ¡vamos!
, que estemos hablando de unas cifras que no tienen ni sentido y, en definitiva, una gestión pésima del Partido Popular aquí, en la Comunidad Valenciana, que heredamos y que no nos queda otra que intentar revertir, eso sí, sin traicionar esta política social, esta política de crecimiento económico y, en definitiva, una política redistributiva, que es para lo que ha llegado este nuevo Consell de progreso.

Pero la segunda parte que me parece muy interesante señalar es la propia actividad del ministro Montoro respecto a la Comunidad Valenciana, olvidándose de que los administrados son los valencianos y que no puede hacer política partidista con los recursos que tienen.

Lo primero es el sistema del FLA -que yo creo que lo hemos hablado mucho pero no está mal repetirlo-, un sistema puramente arbitrario en el que el ministro de hacienda tiene la posibilidad de dar o dejar de dar dinero conforme a sus intereses y no los intereses de los valencianos y los intereses partidistas -usted lo decía.

¡Qué casualidad!
, una vez más -y esto ya lo denunciamos en su momento-, ¡qué casualidad que el manguerazo del FLA viene en semana de elecciones!
¡Qué casualidad!
Eso sí, lo que se olvida es que ese manguerazo del FLA no es un regalo que nos da el señor ministro sino que viene con el dinero recaudado de los impuestos de los valencianos.

Lo segundo es lo de la multa de la Unión Europea, que me parece una falta de vergüenza por parte del ministro.
Una multa por ocultamiento del déficit que hace la Comunidad Valenciana, el gobierno del PP, que autoriza el gobierno del PP de Madrid, cuando es una sanción que la Unión Europea impone al estado, y encima la tenemos que pagar nosotros.
Bueno, esto es para que fuera calificada como una persona non grata.

Pero la tercera parte es el reparto del objetivo del déficit porque esto ya sí que es, ¡vamos!
, esto ya sí que es cómo se puede, la ilustración y el calificativo del propio ministro.

Bruselas impone un 2,8% de déficit a España, que el señor Montoro intenta negociar un incremento del 0,8% para llegar a un 3,6%.
¿Cómo reparte ese 0,8%?
Como quiere, de una manera salomónica, sin ningún tipo de criterio, el 0,4% se lo guarda él para la Seguridad Social y el 0,4% para las comunidades autónomas.
Pero lo que olvida es cómo ha hecho el reparto previamente, el reparto lo hace previamente: el estado, que tiene un gasto total del 56% y, por tanto, le correspondería un 2,1%, él se guarda un 2,9% de déficit, muy justo y muy igualitario; a las comunidades autónomas, con un gasto total del 33%, a las que les correspondería al menos un 1,18%, nos da un 0,3% que luego nos lo amplía a un 0,7%.

Mire, señor conseller, a mí un buen amigo me recomendó un artículo de Xavier Vidal-Folch que yo creo que deberían leerse todos los valencianos, que se llama Â«Las cuentas del gran capitánÂ».
Y Vidal-Folch relataba cómo el gran capitán Gonzalo Fernández de Córdoba ganó fama por su fantasiosa rendición de cuentas al rey Fernando sobre los gastos de su campaña de Italia, y le decía el gran capitán: Â«En picos, palas y azadones, cien millones.
Â» Vidal-Folch dijo, decía en el artículo que creó escuela.

Creo que Montoro en su reparto del objetivo del déficit podría ser calificado como el alumno aventajado de este gran capitán.

Gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Muñoz.

I per a acabar este primer torn d'intervencions, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Toni Woodward, per un temps màxim de cinc minuts.

El senyor Woodward Poch:

Buenos días, señor conseller.

Mire, desde el grupo nuestro, de Ciudadanos, le agradecemos el detalle y los datos con que ha desplayado su intervención, la primera parte, en relación al incumplimiento del déficit que tiene esta Comunidad Valenciana y sobre todo cómo terminó el 2015, aunque a estas alturas -creo- ya era conocidos por todos, por todo lo que ha salido en los medios.

Desde Ciudadanos, lo que pensamos es que hasta que no se acometa una profunda y realista reforma del sistema de financiación en España vamos a encontrarnos con este problema de incumplimientos de déficit año tras año o, al menos, en lo que concierne a la Comunidad Valenciana.

Realmente, ha habido una parte ya, luego, en la segunda parte de su discurso que no he llegado a entender el tema de…, mezclaba el tema de la liquidez para explicar incumplimientos del objetivo de déficit en el 2015, y también -creo- ha ido preparando ya en su intervención lo que va a pasar al final del 2016.
Y como se ha desplayado tanto, podía haber dicho qué va a ocurrir con la deuda que mantiene la Comunidad Valenciana y que tendremos al final del 2016.

Desde su conselleria se habla constantemente de transparencia pero, sobre todo, de eficacia y de eficiencia, lo cual nosotros, desde nuestro grupo sí que apoyamos y exigimos y, si aún cabe, más a esta conselleria.
Pero le tengo que advertir que ya en la elaboración de los presupuestos del 2016 ya le advertimos que la formulación de las cuentas, otra vez más, eran irreales y, de nuevo, estaban disfrazadas aunque de otra forma (algú tus) distinta a como lo hacía el PP, pero realmente seguían disfrazadas.
Muchas partidas, muchas consellerias, ya les advertimos que están presupuestadas por debajo del gasto real que van a tener en el 2016.

Y ya, por último, yo, realmente, desde nuestro grupo sí que nos preocupa qué es lo que va a ocurrir al final del 2016 -porque el 2015 ya lo sabemos todos lo que ha ocurrido-cuando, presumiblemente, por la realidad económica que estamos sufriendo ustedes, el actual Consell, no cumplan con el objetivo de déficit establecido.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Woodward.

I, ara, per part del Grup Parlamentari Popular, i per a acabar amb esta primera ronda d'intervencions, té la paraula, per un temps de cinc minuts, l'il·lustre diputat senyor Rubén Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Muchas gracias, presidente.

Muy buenos días, conseller.

Pues, muchas gracias y gracias por comparecer en esta comisión.

Créame que el término fictici es un término que usted fue el que lo puso de moda y, por lo tanto, yo simplemente lo utilizo y, además, créame también que lo hago desde un punto de vista cariñoso y que es propio de un debate parlamentario y no va más allá.
Es decir, a pesar de la vehemencia de muchas de las intervenciones, no es un tema de usted como usted, y yo creo que ahí usted también me puede entender.

En cualquier caso, ¡hombre!
, esta comparecencia parecía más una centrada a gol que querer explicar algo, ¿no?
Lo ha dicho mi compañero de Ciudadanos, que sería más interesante que nos hablara de lo actual.
Es quizá, si me permite, la última ocasión que a lo mejor usted tiene de hablar del pasado.
Lo cierto es que el problema es que ustedes, a medida que hablan del pasado, cada vez reescriben la historia de una forma.

Y, mire, hoy, pues vaya por delante que si para algo ha servido esta comparecencia es para que haya reducido en trescientos millones el déficit que dijeron que les habíamos dejado.

Ustedes, cuando anunciaron el déficit que nosotros les habíamos dejado, me hablaron de 1.
690.
Hoy, si mal no he cogido, usted ha hablado de 1.
329.
Por lo tanto.
.
.
con cuatro comparecencias más, yo creo que hasta incluso nos podemos encontrar con el que tema no era tan complicado.
Y la verdad es que el tema dista bastante de lo que usted está diciendo.

También le tengo que agradecer un término.
Fíjese, también ha valido para algo la comparecencia.
Es decir, usted ha sido riguroso; no otros que me han antecedido en el turno de la palabra.
Usted hoy ya no habla de Â«habían ejecutado el 80% del presupuestoÂ».
Usted ha hablado, Â«habían comprometido el 80% del presupuestoÂ», que no es lo mismo.
No tiene absolutamente nada que ver desde un punto de vista presupuestario.
Lo que pasa que queda más bonito decir, Â«habían ejecutado el 80%Â».

Pero, mire, es que tampoco es usted muy riguroso a la hora de señalar cuáles fueron los ingresos y cuáles fueron los gastos.
Claro, porque los gastos son las obligaciones netas reconocidas.
Los ingresos no pueden ser más que derechos reconocidos.
No puede haber otra cosa.
Le estoy hablando a fecha del abandono del gobierno.

Y usted no es riguroso.
Sin embargo, sí que lo es cuando lo hace por escrito.
Usted, el 1 de octubre de 2015, manda el informe de intervención, en el cual se habla, tal cual, de la situación.
Tal cual.
Y, en ese informe, se dice que las obligaciones netas reconocidas -es decir, los gastos realmente realizados- ascendían a 8.
407 millones, y los derechos reconocidos -es decir, los ingresos- eran de más de 9.
000 millones.

Usted, si avanza en las páginas, se dará cuenta que, en ese cierre que usted hace a 30 de junio, como consecuencia del cambio de gobierno, habla que el superávit del ejercicio era de 612 millones.
Nada parecido con lo que usted acaba de contar aquí.
Y, encima, tenía una tesorería con 255 millones de euros más.
Esa es una realidad.

Ustedes pueden contar muchas cuestiones.
Pero, hombre, decir que se ha ejecutado el 80% del presupuesto, cuando realmente los derechos.
.
.
, las obligaciones netas reconocidas no eran esas, pues, hombre, es tanto como querer comparar un vaso y una botella.
Pero eso ustedes lo hacen.

Pero, mire, a mí, que me gusta mirarme eso.
.
.
incluso le voy a comprar la mayor.
Fíjese, le voy a comprar la mayor.
Si realmente nosotros hubiésemos ejecutado el 80%, que, como digo, no ejecutamos el 80%, porque ejecutamos el 44% de los gastos y el 48% de los ingresos.
Creo recordar que es así la cifra, pero para ser riguroso, lo diré.
.
.
Efectivamente, los ingresos eran del 48% -los ingresos reconocidos- y los gastos eran del 44,74%, para ser exactos.

Pero, mire, comprándole la mayor, la verdad es que usted se mete solito en un problema.
Porque si nosotros ejecutamos el 80% del presupuesto, y dicen que eso supone un déficit.
.
.
, decían que suponía un déficit del 1,69%, hoy del 1,31%, ¿me puede explicar usted cómo ejecutando solo el 14,19%, porque la ejecución no fue del cien por cien, cómo ustedes ejecutando el 14,19% generan un déficit del 0,82%?

Oiga, es que si ustedes hubiesen ejecutado el total del presupuesto, su déficit hubiese sido del 4,6%.
Es que usted también se pone en un problema cuando explica esto.
Claro, es que le gusta mezclarlo todo.
Y yo creo que hay que ser, cuanto menos, rigurosos.

Usted decía cuál era la situación.
Y la situación lo dice por escrito, y lo dice el 1 de octubre, cuando usted contesta a una pregunta, y lo dice clarísimamente.
Lo que pasa que, después, a la prensa, le quiere vender muchísimas cosas.

Ya le digo que, por lo menos, la comparecencia de hoy ha valido para rebaje el déficit real que ustedes dijeron que había y que ahora hay, y que encima nos hayamos dado cuenta de que ya no habíamos ejecutado el 80%, que simplemente habíamos Â«comprometidoÂ» el 80%, porque la verdadera ejecución fue, desde luego, del 44%.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ibáñez.

I, ara, per a contestar a les qüestions plantejades pels grups parlamentaris, té vosté la paraula sense límit de temps.

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Moltes gràcies, president.

Més enllà de totes estes pràctiques que han dit vostés d'enginyeria pressupostària, de trilerisme comptable, d'avantatgisme polític, i llevant la part de negligència, balafiament i corrupció en la gestió dels recursos públics que en part que corresponga aclarirà la justícia, cal anar a la raó del fons del dèficit de la Comunitat Valenciana o, millor dit, del dèficit estructural, i particularment elevat, de la Comunitat Valenciana, perquè, ara per ara, totes les comunitats autònomes tenen dèficit.

Jo voldria remarcar, més enllà de les xifres que el senyor Ibáñez ha posat sobre la taula, que ha corregut.
.
.
, ha fet un marejol novament de xifres, n'hi ha una xifra que és incontestable, que és la xifra que dóna el ministeri d'hisenda i que va a Europa, i és que el 30 de juny del 2015 la xifra que envia el ministeri a Brussel·les és que el dèficit en aquell moment és 1.
329 milions d'euros.
Torne a repetir, senyories, 1.
329 milions d'euros.
¿D'acord?
1,31% del PIB.
Esta és la xifra.
La resta són xifres que no tenen base suficient com per a discutir en un àmbit parlamentari.
En una conversa de café, sí, però no en la vida parlamentària.
Per tant, 1.
329, 1,31%.

Hem de parlar ací d'un sistema de finançament autonòmic inadequat, per desequilibrat en la manera que assigna els recursos globals de l'estat entre les diferents administracions, com bé han dit vostés.
Tots i cada un de vostés ho han dit.
Ho ha dit el senyor Torres, ho ha dit el senyor Joan, José Muñoz, Woodward i el mateix.
.
.
, en les paraules tàcitament del senyor Ibáñez també ha estat això.
El que passa que, clar, com encara estan governant, no.
.
.
no pot dir-ho explícitament.
És evident que ahí, darrere de tot això, està el dèficit estructural.
¿Per què?
Perquè les comunitats autònomes tenen una sèrie de serveis, els serveis bàsics, com és la sanitat, l'educació, el servei social, que guanya pes, cada dia més, en una societat avançada en el conjunt de les (inintel·ligible) .
.
.
públiques per a expressar la voluntat democràtica dels ciutadans, que permet molt poques retallades.
És a dir, retallar en estos serveis sí que afecta a la vida quotidiana de les persones i a la qualitat de vida.
Retallar a les comunitats autònomes, per raons que siga, ideològiques o perquè pensen un estat que hi ha la recança del centralisme, que estos de la perifèria no saben governar, som una mica retardadets i la saviesa administrativa és la que durant cinc-cents anys s'ha acumulat al voltant del passeig de la Castellana i del carrer Alcalà.
Bé, totes eixes tonteries.
.
.
, darrere hi ha una pràctica, que és la recuperació.
.
.
, l'ofegament de l'autonomia financera de les comunitats autònomes, que és ofegar l'autonomia política.
Però, a més a més, en el cas que ens ocupa és retallar l'estat del benestar.
Erosionar l'estat del benestar, perquè les comunitats autònomes tenen competències en tres dels quatre pilars bàsics de l'estat del benestar.

Per tant, n'hi ha una rigidesa en la despesa que gestionen les comunitats autònomes.
El Govern d'Espanya ha volgut carregar sobre elles la major part de l'ajust pressupostari obligat per la contracció dels ingressos públics com a efecte de la crisi.
Aixina ha segut.

És que durant els anys de la crisi, les comunitats autònomes han fet unes retallades mitjanes del 13% i l'administració central, del zero.
És que la comunitat autònoma valenciana, la Generalitat valenciana ha fet retalls durant els anys de la crisi de més del 18%.
Davant d'esta evidència, encara volen carregar, quan ha dit vosté -el senyor Muñoz- allò que la disposició que en juliol va prendre el Consejo de Política Fiscal y Financiera -òbviament perquè la majoria la té el senyor ministre allí- de ficar, per a enguany inclús, per a enguany -2016-, 2,2% per a ell de sostre de dèficit; i estos, que es dediquen a la sanitat, a l'educació i a.
.
.
, un 0,3% de sostre de dèficit.
És que, clar, era el món al revés.
I varen allí cantar l'òpera Carmen.
.
.
És que donava igual.
Â«¡La ley!
Â», aixina ho va dir, ¿eh?
Davant d'este conseller, diu, Â«doncs canvie la llei o aplique la llei amb el sentit comúÂ» per les raons que acaben de dir vostés, pel tipus de.
.
.
, la naturalesa de les competències que tenen les comunitats autònomes, que són que les afecten a la vida quotidiana de les persones.
Se llevó andana, senyor Woodward.

Però precisament per la rigidesa de la despesa i davant la impossibilitat d'assumir l'ajust plantejat en la seua totalitat la via pal·liativa ha segut l'endeutament de les comunitats autònomes amb l'estat mateix, que, ara per ara, és l'únic recurs a l'abast de les comunitats autònomes per a captar finançament.

Saben vostés que no tenim accés als mercats, justament perquè tenim un sistema de finançament que hi dificulta la viabilitat d'anar als mercats.
És el peix que es menja la cua: mentres no se resolga el sistema de finançament, no podrem anar als mercats i, per tant, dependrem del FLA i dependrem del ministeri de torn.

Un problema aquest d'endeutar-se amb l'estat que la Comunitat Valenciana ha de patir amb especial intensitat pel fet que el nostre finançament per habitant es troba crònicament per baix de la mitjana de la resta de les comunitats autònomes.

El resultat de tants anys de sintonia política dels governs de La Generalitat i d'Espanya ens ha conduït a haver de demanar com a préstec allò que no s'ha volgut reclamar amb veu ferma per a no incomodar el Govern d'Espanya o no perjudicar carreres polítiques que havien de comptar amb les benediccions de Moncloa o de Gènova.

Un sistema que ens atorga, amb xifres del ministeri, en l'últim exercici liquidat, el de 2013 -atenció a la xifra-, 259 euros menys de finançament per càpita a cadascun dels valencians, i som cinc milions, ¿eh?
Mentre la mitjana nacional de finançament autonòmic es va situar en 2.
260 euros, els valencians hem rebut un finançament mitjà de 2.
002 euros, la xifra més baixa de totes les comunitats autònomes, només semblant a la Múrcia.

Una pràctica la qual el govern de La Generalitat vol posar fi perquè perjudica la Comunitat Valenciana i, a més a més, ho fa amb injustícia.
No podem permetre rebre del Govern d'Espanya menys recursos per habitant que la mitjana nacional, mentres que, al mateix temps, tenim una renda per càpita per sota de la mitjana.
I, damunt d'això, som contribuents nets al sistema de finançament.

És un gran pas endavant, quan el 6 d'octubre, si no recorde mal, es va firmar aquell document de tots els partits polítics.

Jo crec que en el tema de finançament, a mi m'agradaria, senyories, que anàrem tots de la mà, perquè no és un tema partidista.
Ja no és un tema partidista.
Ja no és un tema partidista.
I quan se fa un tema partidista -i ara vorem per què se fa un tema partidista-, crec que s'enganya el que ho fa.

Podem administrar millor que els governs passats, però sense un finançament com ens cal, no podem reduir el dèficit si volem atendre les nostres persones i la sostenibilitat del nostre territori, perquè puga continuar oferint-nos qualitat de vida i oportunitats econòmiques i de treball per a viure en l'economia global que correspon al nostre temps.

El dèficit -ho hem dit des del govern més d'una vegada- ja no se soluciona amb més retallades, i més retallades any rere any.
Ja n'ha fet prou: 18,5%.
Mentres que el Govern d'Espanya no n'ha fet cap en el mateix temps.
Ni amb unes pujades d'impostos que fan que a la Comunitat Valenciana siga més car obtindre menys prestacions públiques que altres comunitats autònomes.
El dèficit se soluciona administrant bé, i això inclou també aconseguir tot el que pertoca.

Jo voldria fer tres reflexions, ara que tinc temps per a fer-ho, perquè crec que és molt important per al pròxim futur de nosaltres.
És una reflexió sobre el deute, el deute no financer.
El deute no financer, senyories, és una estadística que, com els dies del període mitjà de pagament, està trucada, perquè respon directament a les injeccions via FLA que atorga el ministeri d'hisenda.
Per això, les crítiques que jo sent, de vegades, al respecte només poden entendre's com una moció de censura encoberta cap al ministre d'hisenda, el senyor Montoro, que és qui castiga.
.
.
, ha castigat als milers de proveïdors, d'empreses i famílies valencianes amb la decisió de bloquejar el FLA i limitar les bestretes de la liquidació.
 

A alguns els pot semblar molt, i ho és, un deute no financer de la Generalitat valenciana de 2.
513 milions, a 30 d'abril passat.
2.
513 milions, una xifra que, no obstant, en termes de PIB, se ha reduït respecte a desembre, al passar de 2,42% al 2,38% del PIB.
Ara bé, és un volum que és pràcticament la meitat del que s'arribà a deure quan els governs del Partit Popular, que en novembre de 2014 arrossegaven un deute comercial de quatre mil quatre-cents noranta milions, el 4,52 del PIB valencià.
El 25% de tot el deute no financer de les autonomies era directament de la Comunitat Valenciana.
Com ho qualifica això ara algun dels diputats presents ací?
Perquè llavors -no vull donar el nom perquè no toca- però s'ha dit esta xifra, com els últims dies en la premsa, perquè no se qüestionava esta xifra molt més gran del passat.

Miren vostés, ací n'hi ha un gràfic que m'agradaria que els fera reflexionar a vostés.
Efectivament, a l'abril eren dos mil cinc-cents tretze milions, efectivament.
Dos mil cinc-cents tretze milions.
Però quant eren abans de rebre el FLA l'any passat de dos mil dos-cents trenta?
Tres mil sis-cents noranta nou milions.
I com veuen vostés -i esta crec que és la quarta vegada que ensenye este gràfic-, les factures que no es poden pagar perquè no n'hi ha liquiditat venen correlacionades perfectament a l'enviament dels FLA extraordinaris.

Fixen-se vostés, quan arriba este FLA, després de les autonòmiques de l'any passat, cau de manera claríssima el termini de pagament a proveïdors fins que s'esgota i comença a pujar fins que arriba el FLA extraordinari de mil quatre-cents dèneu milions del mes de desembre.
Torna a baixar i ara comença a pujar perquè s'ha esgotat, fins que el FLA extraordinari que ha arribat estos dies comence a rebaixar el termini de pagaments a proveïdors.

Si és que (rient) és que més clar no pot ser.
No entenc com s'imputa al govern de La Generalitat que s'augmente o se reduïsca el termini de pagament a proveïdors.
És que això és un atemptat a la intel·ligència.
No depén.
.
.
, què més m'agradaria a mi que pagar als proveïdors el més prompte possible, però si no tinc diners, jo no tinc una maquineta de fer diners, li assegure, eh?
La conselleria és un edifici gòtic, molt bonic, però no té una màquina de fer diners, li assegure que no.

Els diners vénen de Madrid.
O en forma de liquidacions, en forma de transferències ordinàries o en forma de FLA.
I, per tant, les tensions de tresoreria són generades des de Madrid.
Per tant, cada vegada que jo senta que augmenta o disminuix el termini de pagament a proveïdors, hauré de mirar a la delegació de govern i, més lluny, al carrer d'Alcalà.
Perquè són els únics que poden solucionar el problema i això la ciutadania ho ha de saber.
I este gràfic, que és la quarta vegada que el porte ací, posa de relleu el que dic.
No té cap misteri.
La mà que obri i tanca el FLA té la responsabilitat de les oscil·lacions a l'alça i a la baixa del termini de pagament a proveïdors.

Ara bé, mesclar este deute no financer amb les dades del dèficit és una errada molt bàsica i representa una pobresa argumental terrible.
No té res a vore una cosa amb l'altra.
El dèficit és la diferència entre les obligacions i els ingressos reconeguts amb independència que estiguen pagats o no i això és molt bàsic.

A més a més, amb les dades del dèficit en termes de comptabilitat nacional, estan depurats per no desvirtuar la comparació, les bestretes, la devolució de les liquidacions negatives, senyories, les quantitats anotades en el compte 409.
Per tant, no afecta absolutament en res la reducció constatada amb les dades del ministeri d'hisenda i el deute no financer de La Generalitat.
Un deute que és substancialment menor que en la etapa del Partit Popular, malgrat ofegament del govern central.

Només recordar que els cinc primers mesos del 2015 li va donar a l'anterior Consell una liquiditat de dos mil nou-cents cinquanta-quatre milions enfront d'únicament cinc-cents trenta-sis a l'anterior Consell.
Quasi sis vegades menys liquiditat a este Consell que a l'anterior.

Per altra banda, l'informe de la intervenció del RUF durant l'any 2014 denuncia l'existència de cent huitanta-huit mil factures sense pagar en el compte 409 per l'import de huit-cents seixanta milions, cent huitanta-huit mil factures no imputades a pressupost després d'haver-se menjat el deute de la fórmula 1, entre altres, que no anava -com saben vostés- a costar ni un euro als valencians.

Voldria estendre'm molt més, però només faré un apunt final perquè entenguen vostés com va això de la gestió del dèficit.
El dèficit, tant en termes de comptabilitat nacional com en la pressupostària, s'ha reduït espectacularment amb les pròpies dades del ministeri d'hisenda en els primers mesos del 2016 -que això sí que és parlar del present, senyor Woodward, això és parlar del present- respecte a 2015.

En termes de comptabilitat nacional, excloent les bestretes per a poder comparar xifres homogènies, s'ha passat d'un dèficit de huit-cents onze milions -0,8- en març del 2015, a sis-cents dos milions -el 0,57- al 2016.
La reducció en tres mesos és de dos-cents nou milions, un 26% que arribà al 28% en percentatge en termes de PIB.
Això sense comptar les bestretes de liquidació que es cobra al juliol.

Ara bé, si la liquidació era distribuïda homogèniament en els set primers mesos, que seria allò correcte comptablement, on és la mà arbitrària i unilateral del ministre -com he dit abans-, que l'any passat les bestretes anaven passant al març, abril, etcètera i ara tot va al juliol, no ha hagut ni una bestreta, ni mitja, ni cap, molt poquet, és a dir, un trenta i escaig per cent per a un 70%.

Vull dir, estem parlant d'unes bestretes molt reduïdes.
Així hem passat d'un dèficit de cinc-cents dèsset milions -el 0,51- a només un de seixanta-huit milions -el 0,06- fins a març.
Una reducció, senyories, del 27%, quatre-cents quaranta-nou milions que arriba al 88% en termes de PIB, en termes de PIB el 88%.

Senyories, a hores d'ara hi ha 8,5 vegades menys dèficit, el primer semestre de 2016, que en el mateix període en el 2015.
Malgrat la bona marxa, la Comunitat Valenciana continua necessitant els mil tres-cents vint-i-cinc milions de millora de finançament per a poder anar endavant.
Són dades incontestables del mateix ministeri d'hisenda.

Tot això no és casualitat i respon a una millora en la gestió pressupostària i a una enorme tasca de neteja de pràctiques fosques enfront de vint anys de gestió del Partit Popular que dugué a la fallida de La Generalitat, el posterior rescat del govern i l'actual pèrdua d'autonomia financera.
És l'herència de gestió megalòmana i a martingales comptables fraudulentes dels anteriors consells.

En termes d'execució pressupostària, el dèficit (inintel·ligible) .
.
.
amb bestretes, devolució de les liquidacions negatives i l'impacte de compte 409, s'ha reduït a més de la meitat del 0,79% fins abril al 0,38, sent la tercera comunitat de les que arrosseguen dèficit que més l'ha reduït, un 51,9%.
Per tant, estic parlant del present i del present voldria que parlàrem a partir d'ara, però el present no se pot construir sense conèixer el passat, perquè no totes les comunitats autònomes partixen del mateix punt.

I, de la mateixa manera que el senyor Montoro -com ha dit vosté molt bé- ignora la situació diferent de les comunitats autònomes, ignora fins i tot la distribució vertical del sostre de dèficit entre l'administració central i nosaltres, és que ignora, a més a més -com he dit adés- a més ignora que la situació de partida de les comunitats autònomes és diferent?
Totes estes ignoràncies són ignoràncies que, al final, qui ho paga és la nostra gent, són els cinc milions de valencians i de valencianes que van a tindre més problemes per a tindre una bona sanitat, per a tindre una bona educació, per a poder pagar si és necessari els llibres de la xarxa llibres i per a pagar tantíssimes coses que ens agradaria pagar i que ara hem de fer mancomunadament amb les altres administracions valencianes.

Si tinguérem el sistema que toca, segurament tot això ho faríem molt gratament perquè és la nostra sensibilitat política i moral, però no tenim més diners.
No tenim maquineta de fer diners, tot ve de Madrid.
El 89% dels impostos de tots vostés són recaptats per l'Agència Tributària.
Estan a Madrid i tornen de la manera que he explicat jo, quan vol el senyor ministre de torn.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora María Sabina Escrig Monzó)

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor conseller.

I ara, per a torns de rèplica, els grups que volen.
.
.
val, molt bé.
Doncs comencem pel senyor Muñoz.
Quatre minuts.

El senyor Muñoz Lladró:

Yo es que, cuando dicen…, el Partido Popular siempre habla de no mirar al pasado y pensemos en el presente, al final esto es muy sencillo, esto como si llegas a un banco y le dices a la persona que está allí, Â«oiga, olvídese de mi deuda y empecemos de nuevo a partir de hoyÂ».
Claro, lo lógico es, Â«no, primero pague su deuda o vaya pagándola y entonces hablaremosÂ».
Y, por tanto, mi presente estará condicionado por mi pasado, o sea, es bastante sencillo, mi renta disponible estará condicionada de una deuda que tengo anterior y que he suscrito con una entidad financiera.
Esto un poco lo mismo.

Evidentemente, si tu partes de una gestión de veinte años en la que te han dejado cuarenta y dos mil millones de euros de deuda, con un presupuesto falso, en el que se está hablando que en junio estamos a un 31% de deuda sobre el PIB, con mil trescientos veintinueve millones de euros de déficit pero, claro, a los que se les tiene que sumar la cantidad de setecientos ocho millones que te da un total de dos mil treinta y siete millones de déficit y, por tanto, ahí el déficit en términos porcentuales sería del 2% (se sent una veu que diu: Â«Coma tresÂ»), 2,3%, todo cuadra ya, todo cuadra.

Claro, se ha referido aquí una serie de números de si el 80% estaba ejecutado o comprometido, no se sabe cómo se puede incrementar hasta el déficit que es el que estamos debatiendo que es del 2,53% -si no me equivoco-.
Entonces, 2,51% -si no me equivoco.
Claro, si tú ya te encuentras con un 2,03%, si lo que es el gasto o la deuda, déficit en este caso en términos monetarios, es de dos mil treinta y siete millones de euros, sí que te salen los números a la hora de ver que el déficit final es de 2,51%, puesto que sería una quinta parte de lo que tienes acumulado y una quinta parte es lo que te queda por ejecutar el presupuesto y, por tanto, los términos y los porcentajes sí que coindicen y que es únicamente hacerlo numéricamente.

Lo digo porque es que muchas veces esto de ir cogiendo números y meterlos por un sitio, luego sacarlos, utilizarlos a tu antojo, pues al final intenta dificultar la comprensión pero es bastante sencillo.

Claro, a mí lo que me extraña también es que…, yo he estado revisando el diario de sesiones de varios años, cuando comparecían los consellers respectivos de hacienda y, cuando se incumplía un presupuesto o cuando no se veía que el presupuesto era real, no se utilizaba el término ficticio por algún grupo parlamentario.
Ahora es todo muy catastrófico, ¿no?
Pero aquí, cuando veníamos con sobrecostes, con excesos de deuda, con déficits incumplidos de una manera sistemática, pues era razonable, no pasaba nada.
Ahora no, ahora ya es todo catastrofismo puro.

El catastrofismo, al final, son las herencias que se reciben con estas cifras que estamos hablando y que son escalofriantes.
Y usted hablaba que no es un tema partidista este, claro, pero cuesta.
Cuesta que no sea un tema partidista fundamentalmente con un ministro que lo que hace es jugar con el FLA conforme a los intereses del Partido Popular.
Y lo ha dicho usted.
Yo creo que no hace falta ser ni licenciado en Economía en Harvard, ni premio Nobel de Economía, ni un lince, para darse cuenta que las tensiones de tesorería se alivian cuando hay transferencias de fondos.
Y usted lo ha dicho muy bien, aquí hay transferencias ordinarias o liquidaciones o el FLA.

Claro, cuando un ministro tiene la capacidad de producir y de provocar tensiones de tesorería, impago a proveedores y cabreo en definitiva, pues ¿qué es lo que está haciendo el señor Montoro?
Provocar el cabreo o incrementar el cabreo hasta una época anterior a elecciones.
Y si puede ser la última semana mejor.
Ahora bien, cuando llega ya la semana de elecciones, se transfiere liquidez, por tanto la Generalitat valenciana tiene posibilidad, ya no tiene tensiones de tesorería y puede pagar.

Este sistema hay que reformarlo.
Pero no por una cuestión de justicia o injusticia, por una cuestión de autogobierno.
No se puede seguir utilizando el dinero de los valencianos, como hace el señor Montoro, para hacer intereses partidistas, para hacer transferencias antes de elecciones y, en definitiva, para jugar ya no con el pasado sino con el presente y el futuro de todos los valencianos.
Y creo que eso sí que es una tarea que usted debe defender con uñas y dientes en todos los consejos de política fiscal.
Y, evidentemente, se tiene que defender desde aquí con la unidad de los partidos para que se reforme este sistema injusto que no puede permanecer más en el tiempo.

Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor diputado.

Ara pel Grup Parlamentari Ciutadans, senyor Woodward.

El senyor Woodward Poch:

Buenos días de nuevo,

Vamos a ver.
Señor conseller, yo, con todos los respetos, yo le agradezco de nuevo, otra vez, el gráfico, que nos lo ha presentado cuatro o cinco veces y creo que todo el mundo lo entiende y lo del FLA.
Yo creo que todo el mundo… (Veus)

Lo que pasa es que también en ese gráfico usted también tendría que informar que los niveles mínimos de deuda que queda no financiera son superiores al…, en el gráfico que ha enseñado, por debajo…, el saldo mínimo que queda de deuda es un poco superior, pero esperemos que…, esto es un tema que con el famoso FLA, pues se vaya a ir gestionando mejor.

También le he reconocido que hasta que no se arregle el tema de la financiación, vamos a estar… de la misma forma que está.
Le he reconocido también que la conselleria suya se caracteriza por la eficacia y la eficiencia.

Y aunque me dice que hablábamos de temas del presente, la pregunta que yo le había hecho es: ¿qué va a ocurrir en el…, al final del 2016, cuando presumiblemente, por desgracia, por los gastos que van a incurrir las consellerias suyas -suyas, no, del Consell, de La Generalitat-, hagan que el déficit sea superior?
Y ya no entro en el tema del…, del sistema de financiación, pero usted mismo lo ha dicho: necesitamos los 1.
300 millones famosos, que no sabemos de dónde van a aparecer.
Y nos vamos a encontrar con un problema, un problema al final de ejercicio.

Es de agradecer los niveles de déficit que se van mejorando con respecto al año anterior, pero entiendo que ese es el trabajo suyo y de la conselleria.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor diputado.

Y por el Grupo Parlamentario Popular, señor Ibáñez.
Tiene usted cuatro minutos.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidenta.

Bueno, señor conseller, yo creo que el riesgo de traer una réplica escrita, como usted ha hecho, es que ha empezado hablando de cosas que aquí nadie había ni tan siquiera insinuado.
Por lo tanto, no ha sido excesivamente riguroso -y permítame que se lo diga- sobre el tema.

Y además, porque al final usted ha…, nos ha llevado a otro tema que no tiene nada que ver con su comparecencia.
Hemos acabado hablando del FLA, de la deuda no financiera, pero usted no nos ha hablado del déficit del 2015, que es a lo que veníamos a hablar.

Yo ya le he dicho antes que, mire, yo me voy satisfecho, por lo menos, de su comparecencia, por cuanto es la primera vez que usted reduce el déficit que le dejó el antiguo gobierno, y creo que está bien.
Yo he estado mirando… Por favor, revísese usted las declaraciones y sus notas de prensa a tal efecto.
Usted lo cifró en 1.
690 millones, hoy lo ha cifrado en 1.
329.
Oiga, pues en una comparecencia ya nos hemos reducido 661 millones de euros, pues venga usted mucho más (rient) y seguramente seguiremos reduciéndolo, pero esa es una realidad clarísima, indubitada.
Es decir, usted hace unos meses nos hablaba de que le habíamos dejado 1.
690 millones de déficit y hoy nos dice que son 1.
329.
Vale, perfecto.

Después.
Ya le he dicho que usted no es nada riguroso a la hora hablar de datos presupuestarios.
Y no lo es… Yo se lo exhibo, no sé si usted lo tiene, pero sería correcto que los dos estuviéramos hablando de lo mismo.
Esto son datos de la intervención general, datos que usted facilita a este diputado.
Y lo cierto es que a 30 de junio, a 30 de junio del año pasado, los derechos reconocidos, es decir, los ingresos, para que nos entendamos, eran del 48%, concretamente, más de 9.
000 millones, y los gastos, es decir, las obligaciones reconocidas, eran del 44,74%, 8.
400 millones.

Por lo tanto, dice también la intervención que el cierre presupuestario de ese momento, el superávit era de 612 millones de euros.
Y eso es un hecho que no lo dice el Partido Popular, oiga, es que lo dice la intervención, es que lo dice la intervención.
Y usted nos puede aquí venir a contar lo que quiera.

Pero yo le digo: visto todos esos datos, y dado que estamos hablando del déficit del 2015, le hago una pregunta que espero que me conteste: ¿Cómo es posible que ustedes ejecutando solo el 14% del presupuesto, el 14,19% del presupuesto, generaran el déficit de 1,2 puntos?
¿Cómo es posible?
Oiga, si dice que nosotros ejecutamos el 80% y ustedes solo han hecho el 14,19, porque al final la ejecución del presupuesto fue del 94,19, ¿cómo es posible que ustedes generen el 1,2?
No es que ya generen el 1,2, es que generen 1.
925 millones de deuda, que es lo que se generó en el segundo semestre.

Después, tampoco es nada riguroso con el tema de los anticipos y con el FLA.
Ya sé que no es objeto de esta…, pero, mire, usted falta a la verdad.
La Comunidad Valenciana ha sido la comunidad que más anticipos de todas las comunidades ha pedido y se le han dado.
Cinco, cinco, cinco anticipos y cinco se le han dado.
Eso es así.
Ya sé que no es objeto de esta compa… Igual como el FLA.
Es que paralizaron el FLA en el período electoral.
No, no, no, no, no se paralizó el FLA.
Si se paralizó el FLA fue para todas las comunidades autónomas, no para la Comunidad Valenciana, para todas.
O ¿es que el FLA ahora no se ha dado a todas?
¿Es que ahora no se ha dado el FLA extraordinario para todas las que lo han pedido?
O ¿es que solo se le ha dado a la Comunidad Valenciana?

Y después, mire, del tema del gráfico este, es que usted siempre se coloca detrás del gráfico como el que se coloca detrás de la pancarta.
Pero, mire, yo es que creo que aún no lo ha entendido.
Y ya le hice una pregunta parlamentaria, y ya…, no me la contestó y veo que tampoco lo acaba de entender.
Si el problema no es FLA y la deuda no financiera y el plazo medio de pago a proveedores, si eso está clarísimo.
El problema es si puede explicar usted cómo después de venir el FLA, nuestra comunidad es la única que sigue aumentan…, que sigue aumentando la deuda no financiera y sigue aumentando el plazo de proveedores.
Eso es un problema.

Y ¿sabe cuál es la realidad?
La realidad está aquí, en la 409 y en la 411, de la que usted no quiere hablar.
Usted dice: Â«Es que, claro, a mes de marzo o a mes de abril, nuestro déficit es de…Â» No.
Claro, su déficit es de no sé qué.
Pero esta cuenta está que revienta, esta cuenta está que revienta.
Revise cómo la tenían ustedes en julio y cómo la tienen ahora.
Esta cuenta está que revienta, la 409 y la 411.
A esto ustedes le llamaban facturas en el cajón antes.
Ahora supongo que será pendiente de presupuestar.
(Veus)

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor diputado.

Senyor conseller, quatre minuts per a esta inter…

El senyor conseller d'Hisenda i Model Econòmic:

Amb tots els respectes, senyories, senyor Woodward, evidentment, el dèficit el que farà és augmentar la bola del deute, està claríssim.
I al final de l'any, en el pitjor dels casos, que no voldria que fóra aixina, perquè no hi haguera una actuació per part del Govern d'Espanya, vol dir que el dèficit serà del 1,6%.
1,6% és molt menys que el 2,51, ¿eh?
¡Cuidado!

I després, vaig a ficar una miqueta a esta…, manoseo de cifras, que és per a pertorbar les ments dels més lúcids, que fa el meu col·lega i amic, i tot el que vullga, el senyor Rubén Ibáñez.
Miren vostés -li ho acabe de dir per activa i per passiva, les dades són del ministeri-, el 30 de juny el dèficit era 1.
329 milions.
És el que va a Brussel·les.
(Veus) Eixos 1.
329 milions, se li sumen 700 milions de factures no pressupostades.
Per tant, ens quedem ja en més del 2%.
Si arribem al 2,51, vol dir que només un 0,5% és atribuïble a la gestió de la segona part de l'any.
0,5 enfront del 2%.
Més clar, ¡aigua!
Ja sé que vosté no vol sentir-ho.
Més clar, ¡aigua!

I torna a utilitzar de manera fabulada les meues paraules.
Si vosté m'acaba de reconéixer que jo no parle d'execució pressupostària, parle de compromisos, i ara torna vosté a parlar d'execució pressupostària.
És el que a vosté li haguera agradat que jo haguera dit, però és que jo no he dit això.
És que no he dit…, he dit compromís.
Ha hagut un (inintel·ligble) … No és el mateix executar que compromís.
(Veus)

Per tant, senyories, és important… Jo crec que sobre este tema cal discutir molt i amb profunditat, senyor Ibáñez, molt i amb profunditat.
perquè posarà de relleu, efectivament, la transparència, la claredat i l'eficiència amb què este govern treball molt millor que el govern anterior.
I això és normal.
I ¿saben per què és normal?
Perquè no tenim res a amagar.
Mos podem equivocar, però darrere no n'hi han interessos foscos que defensar.
Això d'anar a dormir per la nit amb (rient) la consciència ben tranquil·la, no saben vostés l'important que és per a un conseller d'hisenda.
I això, desgraciadament, pel que estem llegint en els diaris i està passant per les oficines de fiscalia, no passava abans.

I este és el gran avantatge que tenim, que vostés mos podran criticar sobre algun error, però mai que estem amagant, com feen vostés… (Rient) És que és increïble.
És que tenien una administració en B en les empreses públiques.
És que es tracta d'una altra galàxia.
És que nosaltres no estem en eixa galàxia, estem en la galàxia de la claredat i transparència No tenim absolutament res a amagar.
I per això, les xifres les portem, les del ministeri, portem d'on siga perquè no tenim res a amagar.

I, per tant, des d'eixa perspectiva, he de dir-los a vostés que quan l'altre dia una companya de vostés me plantejava una cosa que és bastant graciosa… La diputada Verónica Marcos, en seu parlamentària, fa unes setmanes deia: Â«Nosaltres -que són vostés, el govern del partit… del pacte del botànic-, nosaltres convidem i Rajoy paga.
Â» Va dir textualment això.
Jo em vaig quedar de pedra.
Pel que fa l'elaboració dels pressupostos, són -que deixen palés un menyspreu envers els valencians- una manca de coneixement respecte del nostre problema estructura del finançament, que em deixa perplex.

Senyories, els diners no són nostres, del govern de La Generalitat, ni molt menys de Rajoy o de Montoro.
Els diners són dels cinc milions de valencians que patixen dia a dia l'infrafinançament i el fet que els nostres diners estiguen segrestats i retinguts a Madrid, a l'espera que el senyor Montoro es digne enviar els manguerazos del FLA.
És l'escena d'aquells senyors feudals de l'edat mitjana que repartien almoina al poble gràcies a la seua posició de poder quasi il·limitat.
Aquesta és l'arbitrarietat.
I aquest és el modus operandi de la dreta.
I damunt hem de sentir que és Rajoy qui paga.
¡Quina barra!

Arbitrarietat, d'altra banda, que coneixen bé els valencians i que ens resulta molt familiar utilitzar els diners dels valencians per a fer l'aeroport del iaio, vacances de llot pel Mediterrani i comprar pisos i garatges amb diners que havien de ser per a l'hospital d'Haití o fer pràctiques de comptabilitat de bitllets.

El senyor Montoro es posa així mateix un objectiu de dèficit -torne a repetir- del 2,2 i a les comunitats autònomes del 0,3.
Si som nosaltres els que tenim els problemes derivats de la gestió dels serveis bàsics de La Generalitat.
Aquesta forma vertical i jerarquitzada d'entendre les relacions entre administracions ha suposat un entrebanc per al millor desenvolupament de l'estat del benestar a la nostra comunitat.

En definitiva, i contestant a la senyora Marcos, els valencians paguen, Rajoy segresta els diners, Rajoy i Montoro, Montoro ens demana rescat a l'autonomia i ens allibera quan i com vol.
Eixe és l'esquema.
Els nostres diners són segrestats pel tàndem Montoro-Rajoy i que ens dóna quan li convé, no quan convé a l'empresa i a la família.
Algunes d'eixes empreses amb problemes de pagament i de tresoreria ha tingut de tancar la persiana i baixar la persiana.
No, no.
No en funció dels interessos i de les necessitats de la nostra gent, sinó quan li interessa electoralment al govern i al Partit Popular.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor conseller.

(Inoïble) … perquè ja coneixen vostés que l'últim punt ha decaigut.
¿Val?

Doncs molt bona vesprada i moltes gràcies.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 3 minuts)