Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text10 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text15 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text11 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda realitzada el dia 9 de desembre de 2010.
Comença la reunió a les 10 hores i 39 minuts.
Presideix el diputat senyor Jesús Ros Piles.
Reunió número 35.

Projecte de llei de mesures fiscals, de gestió administrativa i financera, i d'organització de La Generalitat.
Debat en comissió (RE número 67.
009, BOC número 264)

El senyor president:

Desitjant-los que hagen passant el pont de la Constitució com cal, anem a començar la comissió d'hisenda que hi havia convocada per a hui a les deu i mitja del matí.

Anem a dir-li a la senyora secretària que veja si som el suficient quòrum per a poder-la començar.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora secretària:

Señor presidente, hay quórum.
(S'interromp la gravació)

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
i en aplicació d'eixes normes, el primer bloc d'esmenes toca debatre'l a Compromís.
L'esmena que va des de la número 1 a la 29.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Compromís ha fet dos blocs d'esmenes: un amb el que impliquen totes les esmenes presentades a l'apartat 1, que és de la Llei de taxes de La Generalitat, i la resta, que ja en el seu moment
explicaré.

Nosaltres hem vullgut fer esta partició perquè s'entenga el sentit de les esmenes.
Som conscients que molts dels grups
parlamentaris no han vullgut abordar el que se'ns plantejava per part del Consell en la Llei de taxes, perquè moltes vegades, doncs, quan tens d'analitzar exactament què s'ha modificat, no solament és que és complicat, sinó moltes vegades no està totalment justificat i, per tant, doncs, pot resultar contradictori esmenar una
cosa que després puga ser una qüestió que cregam que s'ha d'abordar.

Però, en este cas, nosaltres el que hem vist per part del govern de La Generalitat,
per part del Partit Popular, en les modificacions plantejades en la Llei de
taxes, és, doncs, este sense sentit, injustificats alguns d'ells els augments; altres disminucions també sense justificar.
I, per tant, hem vullgut esmenar totes i cadascuna de les
modificacions plantejades, perquè el que creem és que, en tot cas, si el govern volia fer una reforma profunda de la Llei de
taxes de La Generalitat havia d'abordar-ho amb major rigor i major seriositat que el que proporciona una llei de
mesures fiscals.

Malgrat el que puga dir el Partit Popular, malgrat que diga que aquesta llei i
aquest tràmit, doncs, dóna garantia a tots els grups parlamentaris per a poder debatre amb tranquil·litat sobre les modificacions, tots sabem que no és així.
Tots sabem que fins i tot per al debat has de presentar una sèrie d'esmenes perquè te computen, per a donar-te un determinat temps per al debat.
I un procediment
que funciona així, ja de per si, doncs, les garanties són mínimes i obliga moltes vegades els grups de l'oposició a tindre de fer particions del que en realitat és una esmena que presentem, que és la supressió d'esta modificació al complet.
Hem tingut de partir-ho per a poder explicar-ho en condicions.

Doncs abordant les modificacions que se'n plantegen, ja dic, les que són a la baixa tampoc entenem quina és la seva justificació, i les que són a l'alça sí que voldria parar-me a explicar-les.

Ja en el debat del ple de l'esmena a la totalitat, donàrem algunes pinzellades del que nosaltres considerem que, bé, que és una política de poca profunditat i que se representava molt bé en aquesta llei i en unes coses molt concretes.

Per exemple, en aquesta Llei de taxes se'ns presenta una modificació per Partit del Popular que el que ve és a augmentar, d'una manera entenem que desproporcionada, les taxes que han d'abonar les persones a l'hora d'accedir a l'obtenció del certificat de coneixement en valencià, siga del grau que siga.

En l'actual Llei de taxes, encara sense modificar, no se fa una subdivisió dels graus d'aquest certificats, que és grau elemental, grau mitjà o grau superior, sinó que tots, amb independència del nivell, tenen una taxa determinada de 10 euros.
I, en canvi, ara, de
sobte, el Partit Popular planteja una subdivisió en estos graus.
I tot per a justificar un augment que no és comprensible, perquè en la part més baixa del nivell, és a dir, en el grau elemental de coneixements en valencià, l'augment és de 2 euros respecte a l'actual taxa.
Però és que en el grau mitjà i superior, que són els més demanats per la societat valenciana, l'augment és de fins a 5 euros.

Nosaltres entenem que açò no és una política comprensiva del que és un servei que s'ha de regular el seu preu, perquè el servei l'atorga La Generalitat, i les persones que accedixen a ell, doncs, han de pagar
una determinada taxa, doncs no està justificat.
I, per tant, creem que darrere de tot açò hi ha una qüestió que a ningú se li escapa.

Estem vivint en els dos últims anys un augment prou considerable de persones que volen accedir a tindre
este certificat per a qualificar la seva activitat professional i aixina
obtindre major crèdit a l'accés a la funció pública o a determinats treballs.
Açò és evident.
En els dos últims anys, les xifres han augmentat en milers de valencians i valencianes que
obtenen per a aquesta obtenció del certificat.

I, per tant, el Partit Popular, que no és un partit que se li escapen totes estes cosetes, doncs, ha vist que, bé, que és prou suculent augmentar la taxa sense justificar que el servei canviat.
Perquè, de fet, el servei no ha canviat en res.
I el Partit Popular podrà dir: «No, és que esta taxa, ni tan sols la que s'ha aplicat ara augmentada, cobrix els gastos que suposa este servei.
» Dóna igual.
És que ningú diu, ningú diu que un servei que atorga La Generalitat tinga de ser rendible per a l'administració pública.
I si vostés van amb el criteri de rendibilitat en totes les accions que fa el govern del
Partit Popular, mal anem, perquè un govern també ha de tindre uns serveis cap a la ciutadania que no tinguen per què ser rendibles econòmicament.
I, per tant, no me val eixa justificació.

El que hi ha és un servei que no ha canviat, però que sí que s'ha vist augmentat d'una manera exponencial el nombre de les persones que volen accedir a este
servei.
I, per tant, vostés els han vist, bé, les orelles al llop.
Van dir: «Ací podem treure centenars de milers d'euros pel simple fet d'augmentar esta taxa.
» No té cap tipus de justificació que no siga aquesta.

Una altra de les que han cridat moltíssim l'atenció -i a nosaltres ens escandalitza i prou- és que vostés, per exemple, a l'hora d'abordar la taxa que limita el mínim en la matrícula que s'efectua per a un curs acadèmic per a un universitari o universitària, vostés l'hagen augmentat fins a 90 euros.
Això vol dir que han de pagar 90 euros de més?
No.
Però això vol dir que les persones que.
.
.
Com tots sabem, hi han moltíssims estudiants universitaris i estudiants universitàries que compatibilitzen -i més ara en estos temps que corren-, compatibilitzen els seus estudis amb el seu treball i que no poden cobrir la
totalitat dels crèdits que seria un curs complet i, per tant, han d'agafar-se assignatures soltes determinades, doncs, vostés els obliguen a tindre, almenys, 300 euros d'equivalència en crèdits.
I molts d'ells, probablement, per este canvi de taxa, els obligaran a agafar crèdits que després no puguen -crèdits que són assignatures-, que no puguen cursar i sí que estaran fent un gasto innecessari, absurd i que, a més, lògicament, va en detriment de la butxaca d'aquestes persones que, doncs, no tenen un poder adquisitiu, suposadament, com
per a tindre d'estar fent este tipus de gasto.

No té cap tipus de justificació.
Que algú del Partit Popular m'explique per què ara resulta que el mínim de matrícula per a un universitari vostés han considerat que deuria ser 300 euros, en volta de l'actual, que són 211.
Ja dic, no té cap tipus de justificació.
I si veiem la realitat que viuen els universitaris valencians i les universitàries valencianes vorem que va en detriment dels seus gastos i del que abracen,
perquè poden en molts casos tindre problemes a l'hora de tindre més crèdits i més assignatures.

Altra de les qüestions que ens ha cridat l'atenció.
.
.
I, clar, quan te poses a analitzar totes les modificacions que s'han fet, doncs, de tràmits, intervencions sanitàries, procediments, etcètera, doncs algú que no siga expert en la matèria, lògicament, es pot perdre.
I això és al que juga el Partit Popular, perdre's en estos balls de xifres, alguns d'ells que van en detriment de.
.
.
19.
000 euros, per exemple, en un determinat
servei sanitari, o altres que augmenten fins a 30.
000, una intervenció quirúrgica determinada.

Doncs bé, en este ball, que nosaltres no ho entenem si no s'aprofundix millor en una reforma més seriosa, i no a través de la llei d'acompanyament, doncs podem perdre.

Ara bé, ens ha cridat molt l'atenció una que no ha passat desapercebuda per al nostre grup parlamentari.
Vostés han augmentat les estades en els centres hospitalaris, és a dir, el preu que se paga per l'estada d'un dia determinat en un centre hospitalari.
Totes, ja siguen sense intervenció quirúrgica, amb intervenció, ja siguen de pediatria, ja siguen amb aïllament, etcètera, etcètera, totes les estades les han augmentat, d'entre 4 euros fins a 49 euros.
És a dir, per exemple, una estada en l'UCI, a dia d'avui, vostés pretenen que valga 1.
254 euros, augmentant-la fins a 49 euros per dia.

Què vol dir açò?
Doncs que en els centres cent per cent públics, l'administració ja se fa càrrec d'açò, és a dir, no li atorga més cost.
I, per tant, doncs, vostés sabran per què ho han augmentat.
Ah!
, i aquí ve la de després.
Per què?
Perquè, com vostés saben, estan fent centres hospitalaris públics, però de gestió privada.
I com tots sabem, perquè no som tontos, se'ls ha de pagar a estos centres quan fan una actuació en una persona determinada que no estiga assignada a este centre.

I, per tant, com això està passant, i molt, perquè vostés no estan cobrint les necessitats sanitàries en les ciutats i en pobles en els centres d'especialitats, etcètera, molts dels centres que estan creant de gestió privada estan posant determinades maquinàries i determinades especialitzacions, que fan que el que no està assignat a eixe centre de primera tinga d'anar obligatòriament.
I, per tant, eixa estada en eixe centre hospitalari li la estan pagant
ara de més, que és el que proposen, fent negoci de nou amb la sanitat pública, i amb esta dinàmica que jo dic que és d'autodestrucció d'este servei que és de dret per als ciutadans i ciutadanes.

I una altra qüestió -ja per acabar- també d'estes pinzellades de la Llei de taxes que a nosaltres, doncs, ens crida l'atenció és, per exemple, les taxes en els certificats a les instal·lacions energètiques.
Doncs bé, l'augment de les taxes és totalment desproporcionat.
És a dir, del que costava 1,99 euros, ara passa fins i tot a costar 15,50 euros.
Vostés diran: «Bé, però que la gent.
.
.
Mare meua, 15 euros!
, estos s'escandalitzen de res.
» Doncs no.
Vostés aquí, de nou, evidencien que no vénen a regular una llei que el que vinga és, doncs, a proporcionar un servei i que se queden contents aquells que estiguen
accedint o que tinguen major accés a determinades fonts econòmiques, com puguen ser les energies renovables, que sabem que són el futur i que sabem que aquí l'administració deuria fer una aposta molt forta i fomentar-les a través del teixit empresarial.

Doncs bé, com és possible que si açò, eixa teoria la sabem, després en la pràctica anem a penalitzar-les?
I l'accés per a certificats, ja siguen simples o tècnics, en les instal·lacions energètiques s'augmenten d'una manera desproporcionada.
El que hi ha darrere, ja dic, no és una manera de regular de forma coherent, sinó és una excusa recaptadora que penalitza, sense cap tipus de criteri, a tothom, i
no ve a aprofundir en les reformes estructurals que cal fer, que és des de l'equitat i des de la justícia social.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Té la paraula, senyor Asencio.

El senyor Asencio Adsuar:

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, una defensa del que és la llei i d'estes mesures financeres, d'organització de La Generalitat per a impulsar les mesures econòmiques del pressupost, que n'ha-hi diverses, i, per altra banda, s'introduïxen canvis que són necessaris per a la gestió del dia a dia i que no justifiquen el que es tinga de tramitar tot un projecte
de llei per a fer modificacions en algun cas que serien meres adaptacions o
coordinacions del sistema normatiu.

Altres voltes, com ara vorem en este primer bloc, adaptacions del que són merament costos.
.
.
, costos que la llei, en el tema de les taxes, que és este primer bloc que debatem, ha-hi un principi de reserva de llei.
Això fa que eixe principi de reserva de llei per a fixar els tributs obliga que
tinga de tindre la formalitat o el rang de llei la norma que els aprove.
Però això, dit així, és a dir, podria tindre greus conseqüències una modificació ràpida per un impost de nova implantació o d'una filosofia nova, però del que estem parlant són de meres taxes que les figures tributàries ja existixen, els fets imposables ja estan i del que estem parlant són merament d'especificacions merament quantitatives, d'un any per a un altre, o per a adaptar la realitat administrativa o de demanda
de servicis, i això és pràcticament una mera quantificació comptable que no deuria passar d'un despatx de subdirector o de subsecretari d'una àrea, però que, a l'existir eixe principi de reserva de llei, doncs, devem portar-ho a Les Corts i
deu donar-se la sanció legal.

Però això tampoc vol dir que tinguem de magnificar eixa reserva de llei, donat que el que
es porta en este cas són meres modificacions d'unes taxes que estan totalment justificades i que tenen els informes tècnics dels distints responsables d'aplicació d'eixes taxes, ha-hi una publicitat total i absoluta en este projecte de llei d'acompanyament, donat que els estudis, els informes dels costos, estan
perfectament avaluats, com ara vorem, i, per tant, bé, sempre queda el dubte del que està en l'oposició de dir que no està justificat i.
.
.

En fi, mos fa gràcia que, en primer lloc, només es critiquen el que són els tributs o les taxes, en este cas, que van a l'alça.
Diu que no sap per què rebaixem o fem desaparéixer certes coses de la tributació, i fa gràcia, com dic, que això se dóna per descomptat, és a dir, tot el que siga baixar o fer desaparéixer no té ningun mèrit, inclús alguna cosa rara pot ser que n'hi haja, a saber els motius que han dut el govern a impulsar i al Grup Popular a
donar-hi suport, i, per altra banda, el que sí que anem a criticar és el que puja.

Jo simplement a títol merament exemplificatiu, efectivament, sí que ha-hi reduccions, ha-hi reduccions en el cas, per exemple, de les famílies nombroses, crec que és un tema important, saber que defenem les famílies nombroses.
.
.
No sé si això és motiu de censura, però, en taxes d'espectacles públics, la categoria especial s'eximix totalment i la categoria general se bonifica al 50% en el que són les taxes per la presentació a proves i obtenció de certificats del servici específic d'admissió en estes taxes d'espectacles públics.

O, per exemple, en la taxa de vivendes de protecció pública, les promocions destinades exclusivament a família nombrosa, també ha-hi exempcions.
Per exemple, se suprimixen taxes que hi havien fins ara, com és l'obligatorietat del cartell en els establiments públics.
.
.
, ha deixat de ser obligatori des de l'1 de gener, però, bé, han retirat la taxa.
.
.
No sé si taxes com, per exemple, en el tema d'entrades a museus com el de Valltorta, el museu de belles arts, o el museu
arqueològic de Sagunt, també s'han eximit eixes taxes i, bé, estem afavorint la cultura.
No sé si això també és censura.

O, per exemple, podria continuar amb que se reduïxen o minoren altres taxes, com és, en les vivendes de protecció pública, el visat col·legial, s'ha interpretat en la taxa que formava part que (inintel·ligible) .
.
.
certificat oficial no fa falta supervisar això, que ja està en el certificat, per tant, reduïx el cost de la supervisió de La Generalitat, de la taxa administrativa en l'import del que ja se paga al col·lege.

Per exemple, se bonifica amb el 10% la inscripció telemàtica en les proves a realitzar; o se reduïx al 50%, per exemple, doncs, les taxes esportives.
Ha-hi exempció del 100% per als parats demandants de treball.
.
.
en la taxa a què afecten en l'obtenció de certificats de competència professionals, que és un tema que, segons LOGSE està subjecte a gravamen de taxa, ¿eh?
, donat que no són servicis obligatoris, sinó que són complementaris en matèria educativa.
.
.
O en medi ambient, per exemple, doncs, la supressió de la taxa anual per la utilització de l'etiqueta ecològica i el que és l'obtenció del certificat, se fa una reducció important d'eixa obtenció, perquè no siga un gravamen i perquè les empreses facen tot el possible per a obtindre eixa certificació o eixa acreditació de l'etiqueta ecològica.

Creem que tots eixos objectius deu compartir-los Compromís.
.
.
, almenys, que ho havera dit.
La que passa és que el que està ben fet.
.
.
, com ha-hi una crítica de base i és «no a la llei d'acompanyament», doncs, tot el que vinga, encara que siga bo, cal criticar-ho.
Com no se pot
criticar, perquè són qüestions que són clarament defensables, doncs, cal dir que ha-hi una cosa obscura o que no
sabem molt bé els motius, i passar per damunt, perquè res del que vinga de la llei d'acompanyament deu tindre ningun criteri positiu.

Entrant a algunes de les qüestions que ha plantejat, quant a les taxes, es parla de l'augment desproporcionat de costos, i que ha vist el govern valencià una manera d'obtindre uns beneficis espectaculars, ¿no?
, uns grans ingressos sobre la base d'una cosa que forma part de.
.
.
, sobre la base de les oposicions per a la funció pública.
.
.
En fi, que són coses més o menys obligades per les administracions sectorials o generals i que és un certificat d'àmplia utilització i que, en fi, que això és una obtenció desmesurada d'ingressos.

Jo me veig la llei, me l'estudie, intente vore-la detalladament, i està l'estudi de les taxes, de totes les que ha-hi.
.
.
, la veritat és que passa un temps i cal complicar-se per vore-ho tot i estudiar-ho, però, bé, jo procure fer eixe esforç en la llei d'acompanyament, perquè sé que va a tindre tant de tro i tant crítica que.
.
.
, diu, bé, anem a estudiar-ho bé, perquè quan se diga alguna cosa (inoïble per raons tècniques) .
.
.
.

Bé, i aquí està l'estudi de costos, en dos fulles, però no una cosa merament estimativa, una cosa especulativa.
És que aquí apareixen les vint-i-dos proves de les localitats on es va fer, en dos períodes d'examen, de juny a novembre de l'any passat, l'exercici corresponent a 2009, se van convocar set proves, els distints graus, ¿eh?
, d'obtenció del certificat de capacitació tècnica o l'elemental o el mitjà, en fi, o els coneiximents orals de valencià, els distints certificats que s'emeten, hi van participar 3.
882 persones entre els membres de les comissions
examinadores, vocals, examinadors, persones col·laboradores, els distints períodes estan quantificats, i està aquí tot el cost, servicis de comissions examinadores, correccions, enviament dels
SMS de les proves, correccions, servicis de cafeteria.
.
.
Està tot, ¿eh?
, servici d'assistència de Creu Roja, material d'oficina.
.
.
1.
409.
084 euros, tot computat i tot comptabilitzat.

La realitat és que se fa una modificació perquè, suposant que vingueren els mateixos, la qual cosa vol dir que possiblement en
siguen més, donat que, com bé diu la diputada, és un tema àmpliament demanat, el que ha-hi és, sobre la gent que va a vindre, segurament en seran més l'any que ve, la qual cosa vol dir que l'augment que fa és estimatiu, percentual, perquè la realitat segurament serà menor.
Així i tot, suposant que es presentaren els mateixos examinands, els mateixos sol·licitants d'eixes acreditacions l'any que ve, suposaria que amb una de les cobertures d'estos certificats només es cobraria el 52%, i en alguna de les que tindria altres acreditacions, estan
dividides en dos nivells, per no allargar, que no ha-hi temps, seria una taxa
de cobertura de la taxa del 70%.

Per tant, La Generalitat, la conselleria, està finançant el 30% o el 48% dels costos.
Per tant, guanyar diners, no, se posen diners
i, en qualsevol cas, estan molt ben subvencionat estos certificats.
.
.

Clar, el que no se pot és qüestionar el valencià: ¿i per què no l'obtenció de les qualificacions professionals per a acreditar l'antiguitat laboral en altres coses i que se puguen obtindre altres certificats
en altres qüestions?
¿Per què la renovació del DNI a nivell estatal?
¿Per què el passaport?
¿Per què?
Doncs, mire, perquè les taxes estan fonamentades que aquell que utilitza un servici que
especialment el beneficia a ell i que ho demana i que no forma part dels
servicis de prestació obligatòria, doncs, estan subjectes o poden estar subjectes a taxa.
Bastant és que en les taxes no es cobra el cent per cent del servici.
Per tant, l'administració
(veus) autonòmica col·labora àmpliament amb eixos certificats.

També es parla en matèria d'educació del tema dels mínims dels crèdits.
.
.
Bé, és que també és bo que hi haja un mínim de crèdits fixats, perquè quan se parla de fracàs, bé, doncs, quan en un import tens la mànega ampla per a.
.
.
, (inintel·ligible) .
.
.
el que vullgues i no tindre un mínim, doncs, a voltes el que sí que passa és que realment estem contribuint que gràcies a això, desgraciadament després se parle de fracàs escolar, ¿no?
, o de fracàs universitari o.
.
.
La gent no acaba els estudis, la gent no aplega.
.
.
, bé, doncs, anem a posar uns objectius que siguen més assolibles i anem a posar un mínim de crèdits que responsabilitzen l'alumne també en el que té de fer i que també siguen objectius complibles, no amb una cobertura d'una taxa donar cobertura a tot perquè després se faça el que se puga i que després, doncs, no s'assolixquen els objectius d'eixa matriculació i ha-hi un altíssim fracàs escolar.
Per tant, crec que és una mesura encertada també la que du la llei d'acompanyament.

Es parla del tema d'hospitals, i se parla de les taxes sanitàries, i se'n parla, passant de puntelletes per damunt de tot.
.
.
Bé, les taxes estan ahí justificades, per què val cada cosa el que val, però ja que se centra en el tema dels hospitals, bé, doncs, els hospitals, ella ho centra, la diputada, en el tema que, bé, astò és perquè com estan posant-se hospitals de gestió privada, teòricament públics, i se tracta perquè puguen guanyar més diners a costa dels desviaments d'atencions de pacients, de malalts, que en compte d'estar en un hospital a la millor públic tenen d'anar allí, perquè els poden fer alguna cosa que en l'hospital públic no, i, llavors, el que fa l'hospital.
.
.
, estos hospitals privats, el que fan és cobrar unes taxes superaltes.

Jo vull fer dos matisacions a eixes afirmacions.
Primera, que tots els
hospitals siguen de gestió pública o privada, sent públics, tenen l'assignació capitativa.
.
.
, la mateixa, per la població que tenen atribuïda com a competència sanitària.
I, dos, que ha-hi un sistema de competitivitat entre els mateixos
hospitals, de tal manera que facturen no sols els hospitals de gestió privada als públics, sinó que també, quan els públics.
.
.
, se'ls desvia algun pacient d'hospital públic, també facturen.
És a dir, els hospitals públics se facturen entre ells i se facturen els hospitals públics als privats, o siga, públics de gestió privada, i els hospitals públics de gestió privada facturen també als hospitals públics.

Per tant, s'està fixant un preu de referència aplicable a la sanitat valenciana, i el que s'intenta, d'alguna manera, és que els hospital rendibilitzen els seus recursos, que els hospitals en compte
tindre de pagar a un tercer hospital uns costos per atendre una cosa que l'altre hospital si s'esforça, si s'organitza, pot atendre-ho, això du que pròpiament siga un factor de competència i un factor de millora del servici i un factor que no busca, com diu la
diputada, que hi hagen beneficis extraordinaris sinó al contrari, que hi haja una millor assistència sanitària.

Finalment, les instal·lacions energètiques, i acabe, senyor president, simplement que (inintel·ligible) .
.
.
, certificats de vehicles reparats, les impugnacions que ha-hi en les
delegacions d'indústria provincials, porten que hi haja una situació que ha-hi una propensió a l'alça i cal cobrar cost.
Llavors, s'han actualitzat els costos, i això és, simplement.

Moltes gràcies, president, (inoïble) .
.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Asencio.
(Veus)

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Anem a vore, primer, perquè vostés no critiquen que parlem només que de les pujades, anem a parlar també de les baixades, perquè vostés tinguen clar que no estem a favor tampoc d'este procediment sense sentit i injustificat que vostés han fet en esta modificació de la llei de taxes.

Per exemple, resulta que vostés suprimixen les proves per a l'obtenció del títol professional de música i dels ensenyaments de música, i nosaltres podríem dir, ¡ai, que bé!
, perquè és políticament incorrecte criticar que se suprimixca esta taxa, però és que resulta que per a la resta de títols professionals, per a la resta, ¡tots!
, se cobra, i, per tant, ¿què justifica açò?
Potser el senyor Serafín Castellano va pactar en la reunió, perquè no estigueren escandalitzats els professionals de la música, baixar açò.
.
.
No ho sé jo, si és açò.
Potser vostés ho puguen justificar, perquè per a la resta d'obtenció de títols, se cobra, i per a este, no.
Jo no ho trobe justificat i, per tant, crec
que darrere hi ha una maniobra que, per a mi, va en detriment d'una política seriosa en el tema de les taxes.

Per exemple, una altra.
En les actuacions que comporten tot allò relacionat als productes sanitaris tenen una taxa els que per exemple vullguen
obtindre llicència d'obertura d'establiments d'òptica, de fabricació a mida, de venda al públic, d'adaptació individualitzada dels productes sanitaris.
Doncs, quina és la diferència?
Abans eren cinc, hi havia també el de distribució i ara vostés l'eliminen.
Quina justificació té açò?
És que, anem a vore, no hi ha justificació en que tu vols obtindre la llicència d'obertura de una empresa de distribució de productes sanitaris i per què no li cobres i sí als que són òptiques, fabricació a mida, etcètera.
No hi ha justificació en açò.

Una altra.
Vostés deixen sense contingut tot un capítol de la taxa per prestació de servicis en matèria d'execució d'obres per contracta.
Justifique vosté per què fan açò, en benefici de què?
De l'administració pública?
Doncs, jo no puc entendre-ho.
I, clar, aleshores és quan vosté diu: és que hi ha hagut adaptació de costos.
Sí, clar, per als meus exemples, que són d'augments són adaptació de costos i per a estes reduccions vosté no dirà que és una adaptació de costos, perquè.
.
.
I, més encara, quina adaptació de cost és augmentar el mínim de la matrícula universitària?
Vosté diu: és cal tindre un mínim per a responsabilitzar als alumnes.
Escolte, és que ja hi havia un mínim, que eren 211 euros, i vostés l'han augmentat 90 euros.
No té raó!
Si vosté visualitza la realitat del sistema universitari i dels alumnes està penalitzant-los i està obligant-los a agafar assignatures que no va a poder vore, ni poder tal.
I diu:
«És que el fracàs escolar.
.
.
» El fracàs escolar?
, però que haurà de vore el fracàs escolar amb el sistema universitari valencià.

Més encara.
Diu vosté que l'estudi fet per l'administració, en el que es referix al títol de grau en valencià, està justificat este augment.
Per a començar a mi em sembla, i ja ho he dit, prou problemàtic que vostés vullguen treure rendiment d'un servei com este, perquè no parlen de la part que vostés estan fent que penalitza, per exemple, els estudiants de valencià.
Vosté sap que qualsevol estudiant de línia en valencià de tot el seu curs, de tots els seus cursos i els seus anys després ha de pagar també per a obtindre este títol i examinar-se.
De què servix aleshores?
Quina bonificació estan fent i quin foment de la llengua que aquell que estudia cent per cent en
valencià encara també ha de certificar que sap valencià i pagar esta taxa?
Quan vostés revisen estes coses aleshores, me valdran els informes tècnics fets, per cert, per l'administració autonòmica que se justifica d'un augment que és simplement recaptatori.
.
.

El senyor president:

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Sí.
I acabe.

Vosté siga més seriós i parle i diga concretament que nosaltres el tema de l'etiqueta ecològica i totes estes coses, que són veritablement coherents, no les hem esmenat.
I això no me val a mi este dogmatisme que vosté ha aplicat en la seua argumentació.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Té la paraula el senyor Asencio.

El senyor Asencio Adsuar:

Moltes gràcies, senyor president.

Anem a vore, ràpidament.
Mire, no sé.
.
.
En el tema de les taxes de música possiblement.
.
.
(remors), sí, però jo li ho dic; a la millor en volta de pagar els cinc era millor que pagaren els sis, eixe és el plantejament de vosté.
Si ja pagaven sis epígrafs o sis certificats i títols i ara en paguen cinc.
.
.
(Remors) Vosté ha dit, bé, el que vosté ha dit, que pagaven i ara en saca i els altres no.
Jo li dic que, bé.
.
.
Vosté diu que cal sacar-ho tot i jo li dic: bé, el millor era mantenir sis pagaments en volta de cinc.
Vosté diu que gratis total, que no se pague res.
No sé com finançarem l'administració, no sé com finançarem els servicis, perquè els impostos mai cal pujar-los.
Ara, quant al tema de servicis públics i manteniment vostés en això s'ho pinten sols per a tot i quan més millor.
Algun punt d'equilibri caldrà estar.
Crec que entre pagar-ho tot i no pagar res, si se suprimix algun
concepte crec que és més positiu que altra cosa.

Parla del tema d'actuacions sanitàries que perquè se subjecten les llicències d'obertura en certs establiments i tal.
Bé, perquè ans no estaven i hi ha unes taxes que graven obertures d'establiments i hi han altres que no.
S'ha vist oportú, per un plantejament d'igualtat, el que les obertures s'òbriguen.

Parla vosté que s'establixen noves taxes, com per exemple no sé què ha parlat vosté d'obres i tal.
Jo crec que no és que se creen noves taxes, se suprimixen, se suprimixen, però se refon en una, perquè eren molt complicades,.
Hi havien quatre conceptes, hi havia inclús no sols el que era les taxes d'obres que també afectaven a agricultura, estava el tema del replanteig de les obres, estava el
tema de la revisió d'obres, estava la liquidació d'obres, hi havien diversos conceptes de fases del temps d'una obra.
S'ha anat a simplificar per complicar-li menys al que ha de construir i també a la mateixa administració el que hi haja una única taxa que es refon, que és una taxa exclusivament de direcció i inspecció d'obres.
Creem que això abunda en que hi hagen menys costos de gestions, cal gravar menys els
ciutadans, en este cas les empreses o autònoms que puguen fer les obres, se beneficien de menys complexitat burocràtica els ciutadans i també l'administració.

I, finalment, perquè no queda molt més de temps, se parla també del tema de les taxes de les matrícules que per què es pugen les taxes universitàries, que no veu bé eixe mínim que haja d'estar afectat per uns imports en concret i tal.
Mire, el mateix d'ans me val.
Tot el que siga actualitzar costos o que el que costa d'alguna manera contribuïsquen, en este cas, els universitaris, els pareix mal.
Jo sempre li diré, el contrari, què és el que li costa l'educació pública, en este cas la universitària, a la conselleria i què es el que paguen els ciutadans, una part, alguna cosa han de pagar els
universitaris.

I, bé, vosté mire eixe pla de finançament a les universitats que finança La Generalitat i eixe acord amb els rectors, que implica moltíssimes inversions i molt costos.
I crec que si vosté comparara l'augment de l'esforç que va a fer en universitats La Generalitat en el que suposa eixe augment de
matrícula vorà vosté que va en benefici dels universitaris i en contra de La Generalitat.
És a dir, que La Generalitat està fent més esforç del que exigix a aquells que se beneficien del servici.

I, per acabar, en el tema educatiu torna vosté a dir que per què el valencià s'ha de treure un certificat quan ja un ha estudiat el valencià i ja se justifica.
Mire, li puc contestar el mateix: per què per a justificar l'anglès si algú ha estudiat en els distints nivells.
.
.
(Remors) Bé, el mateix, quan s'ha d'anar a un lloc que cal adjudicar un servici públic, una plaça pública o el que fóra cal tindre un certificat de qualificació especial i això costa uns diners d'obtenir, al marge dels estudis anteriors que s'hagen fet en valencià i en qualsevol altra branca.

Moltes gràcies, president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Asencio.

Anem a passar a votar, senyories, este bloc d'esmenes de Compromís que va de la 1 a la 29, si no tenen inconvenient.

Sí, senyora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Sí, señor presidente.
Para separar la 27, la 98 y la 100.

El senyor president:

La 27.
.
.
(Remors) Porque el primer bloque es del 1 a la 29.

La senyora Moreno Fernández:

Perdón.
Pues entonces sólo la 27.

El senyor president:

Pues vamos a votar, en primer lugar, la enmienda número 27.
¿Votos a favor?
7.
¿En contra?
8.

El resto de enmiendas de Compromís.
¿Votos a favor?
1.
¿En contra?
8.
¿Abstenciones?
6.

Senyories, anem a passar a votar ara els articles que podem votar.
Si les seues
senyories no tenen inconvenient des de l'article 1 fins al 9 tots ells tenen esmenes.
Si els pareix bé els votem tots junts, excepte que hi haja algun convenient.

De l'article 1 al 9.
Vots a favor?
8.
En contra?
1.
Abstencions?
6.

L'article 10 i 11, que no tenen esmenes.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
7.

Ara passem a debatre el grup d'esmenes que va de l'11, del Grup Socialista, de l'11.
.
.
Totes les esmenes del Grup Socialista, exceptuant la 124 i la 125 que seran
debatudes quan toque.

Té la paraula la senyora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Muchas gracias, señor presidente.

La primera enmienda que queremos defender es precisamente la relativa al artículo 12, en la que pretendemos que se elimine la nueva tasa que se crea para las
empresas de industria.
Creemos, y esta es un ejemplo, que la Generalitat
valenciana ha buscado, la conselleria ha ido rebuscando, mirando a ver qué tasas nuevas se podían sacar para poder recaudar más.
Ese es el objetivo claro de esta tasa, puesto que la excusa que se utiliza es
ni más ni menos, y viene firmado por una directora general, ni más ni menos que de todas formas que es que estas empresas no sufren la crisis, no
les afecta la crisis.
Esa es la excusa por la cual desde la Conselleria de
Industria se carga una nueva tasa a las empresas concesionarias.

Nosotros creemos que es una auténtica aberración, aberración sobre todo pensar que hay una directora general, ni más ni menos que de industria, que se permite firmar un informe por escrito donde
dice que unas empresas no están afectadas por la crisis y por tanto se les puede gravar más.
Pero creemos, también, que no es momento de gravar con nuevas tasas absolutamente nada.

Sabemos que es la posición de hecho de la Generalitat valenciana que, aunque tiene un discurso teórico de no subida de impuestos, en la práctica va buscando formas de recaudar más.
Sabemos, además, que incluso en algunos casos, tal y como dice el propio Tribunal Superior de
Justicia, de mala fe.
Sabemos, además, que el Tribunal Superior de Justicia está planteándose, incluso, denunciar a la Conselleria de Economía por lo que dicen que es prevaricación, que es estar realizando actos que saben que son injustos, porque a fecha de
hoy ya se habla de más de diez millones de euros recaudados de forma injusta y recaudados de una
forma que los tribunales han dicho en más de dos mil causas que es injustamente, que la
conselleria sigue haciéndolo por una razón, porque sabe que son muy pocos los que recurren.

Y, por tanto, eso sí, pocos los informados, los que además tienen mucho dinero, esos recurren y ganan los casos, el resto de valencianos,
los menos informados, los que además es menos dinero, pagan más, La Generalitat recauda más, y como siempre injustamente para los menos informados, pero además también todos los valencianos pagamos más porque todas esas sentencias están suponiendo mayores costes para La Generalitat.
Eso, que se está haciendo desde el año 2000 de forma reiterada y conocida por la Generalitat valenciana, ahora, este
año, siguen intentado hacer, crear nuevas tasas.

Por eso, nosotros planteamos que se elimine esta nueva tasa, repito, además, creemos que es una aberración, que exista una directora general que ponga por escrito que hay una serie de
empresas a las cuales no les afecta la crisis.

Creemos también que hay que eliminar la nueva tasa que se crea por dirección de obra pública, que lo dijimos en el pleno y lo volvemos a decir ahora, es una tasa que
los propios técnicos de las consellerias afectadas que existía esa tasa, los técnicos ya decían que esa tasa había que eliminarla.
Y, sin embargo, no solamente no la eliminan sino que la
generalizan para el conjunto de la Generalitat valenciana.
Otra forma más de encarecer las obras y además una forma que, repito, que son los propios técnicos los que dicen que es una inutilidad esa tasa.

También planteamos una enmienda en la que pretendemos que se elimine otra forma de
recaudar a costa de las empresas de un sector, además, como es el del juego.
Un sector que está sufriendo muy duramente la crisis, un sector en el que hay más de tres mil trabajadores valencianos y valencianas que pueden verse afectados
duramente por esta medida.
Y que el Partido Popular, la Generalitat valenciana,
se empeña en mantener, a pesar de las reclamaciones que desde todas las partes del
sector del juego les están haciendo para que eliminen esa modificación, por las cuales ustedes plantean que el sector del bingo pague el impuesto por
anticipado.
Se va a convertir en el único sector económico que pague impuestos antes de que se produzca el hecho si ustedes persisten
en modificar la ley para que tengan que pagar el impuesto correspondiente
cuando compran el cartón del bingo y no cuando la gente va al bingo y juega, como es lo normal, porque
es cuando tienen el beneficio.

También planteamos una enmienda en algo que nosotros creemos que es fundamental, y lo
dijimos también en el pleno.
El que ustedes vayan a autorizar que se permitan y que se puedan
hacer apuestas, bueno, pues será discutible pero cada uno está en su derecho si quiere apostar en ir a apostar.
Pero sí creemos que los poderes públicos y las administraciones públicas están obligadas a no fomentar el juego.
Las asociaciones de ludopatía, y la ludopatía es una enfermedad, denuncian que facilitar el acceso al juego promociona el
juego.

Y hoy mismo veíamos informes, informes no, perdón, el propio casino de la ciudad de Valencia se felicitaba de que sus clientes
cada vez eran más jóvenes por el hecho de haber acercado el casino a la ciudad.
Obviamente, mientras
sean mayores de edad, derecho tienen y no seré yo quien le quite un derecho a quien quiera ir a jugar.

Pero insisto en la necesidad de que no se permita que los menores vean como se
juega, se apuesta de una forma habitual y normal -como pretenden hacer ustedes-, poniendo máquinas de apuestas en locales de hostelería, sin ningún tipo de limitación.
Creemos que es una auténtica aberración.

Por eso, nosotros planteamos una enmienda, en la que pedimos que el reglamento
que desarrolle la Ley de apuestas -el reglamento- tiene que, obligatoriamente y por necesidad, prohibir que se puedan realizar
apuestas fuera de locales que no tengan control de acceso.
Control de acceso
que se hace en el bingo, que se hace en los casinos, que se hace incluso en los
propios locales específicos de apuestas -tal y como figura en el reglamento que ustedes están desarrollando-.
Pero que, sorprendentemente, pretenden ustedes plantear que se hagan apuestas
en locales de hostelería donde, obviamente, no hay control de acceso, y donde cualquier padre de
familia estará con sus hijos, menores de edad, viendo como, al lado, hay alguien apostando.

Insisto, el que apuesta tiene su derecho, si es mayor de edad y no está prohibido el juego.
Pero no debemos fomentar, delante de los menores, algo que -repito- es una enfermedad.
Porque la ludopatía es una enfermedad.

También presentamos una enmienda relativa a eso que ustedes dicen que es plan
Confianza, y que dicen que existe -que nosotros entendemos que no son más que obras que se ejecutarán o no, en función del presupuesto ordinario y no extraordinario-.
Pero puesto que ustedes, en esta ley de acompañamiento, dicen que existe y dicen que se prorrogue hasta el presente año, nosotros les decimos que, si de verdad existe y de verdad hay presupuesto
extraordinario, hagan como el segundo plan Zapatero hizo en la administración del estado.
Y que se corresponda el 20% de ese plan para subvencionar el gasto
corriente de las administraciones locales, para los gastos corrientes de
educación y servicios sociales.

El famoso plan Confianza no deja de ser una copia mala del plan Zapatero -el plan Zapatero I, el plan Zapatero II-, que fue presupuesto extraordinario y que fue presupuesto que ya han cobrado
los ayuntamientos, en su gran mayoría -faltará por liquidar muy poco-.
El plan Confianza no ha sido un presupuesto extraordinario pero, si ya que
ustedes copian, nosotros pedimos que, por lo menos, sirviese para financiar el
gasto corriente de los ayuntamientos, que es algo que, todas las
administraciones locales, todas, del color que sean, les pedirían también.

Planteamos, también, enmiendas en las modificaciones a la ley forestal.
Parece ser que estarían también por la labor.
Dicen ustedes que es una mejor redacción.
La verdad es que es una pena y estaría por ver que votasen una enmienda, directamente, una enmienda socialista.
Pero,
en cualquier caso, se le ha de agradecer que, al menos, se apruebe una enmienda
transaccional con los socialistas.
Porque entendemos que el planteamiento que
hacen ustedes de la ley forestal, por el cual admiten o quieren promocionar el
que el sector privado sea quien regenere los montes públicos, hasta en la modificación que se planteaba, se planteaba, simplemente, por medio de una contraprestación.
El sector privado regeneraba el monte público y con eso era suficiente.
Eliminaban la parte que nosotros pedimos que se
mantenga, que era que esto se hiciese a través del correspondiente ingreso.
Y que, además, éste tenga la consideración de aprovechamiento.

También planteamos enmiendas a la Ley de espacios naturales protegidos, porque, bien
es cierto que ustedes, en la modificación que hacen, introducen, como espacios naturales protegidos, la red Natura 2000,
los LIC, los ZEPA -ya era hora, es algo que venimos solicitando desde hace mucho tiempo-.
Pero nosotros creemos que con el objeto de asegurar la salvaguarda de estos
valores naturales, nosotros creemos que mientras esta protección esté en tramitación y mientras, para la espera de que se produzca la resolución definitiva, deben adoptarse medidas como suspensión de la concesión de licencias, suspensión de la concesión de autorizaciones y la paralización de las protecciones en curso.
Esa es la forma, de verdad, de conseguir que no
solamente el trámite sirva para poder protegerlo de una menor forma.

Por mi parte, nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Moreno.

Senyor Marí.

El senyor Marí Olano:

Gracias, presidente.

Yo quiero empezar por hablar de una enmienda de la que usted no ha hablado, que
es la enmienda de todos los años, en la cual proponen la supresión de las modificaciones que se realizan a la ley de impuestos de La Generalitat,
la ley que regula el tramo cedido en el impuesto de la renta de las personas físicas, etcétera, etcétera.

Siempre proponen la misma enmienda.
Este año también, no es una excepción.
Este año han decidido no defenderla, me imagino que porque tendrán muchas que defender y porque el tiempo es limitado, no por otra cosa.
Pero yo
quiero incidir en eso.
Ustedes siempre proponen la misma enmienda, sea cual sea
el contenido.

Este año el contenido es el que es.
Hay unas cuantas adaptaciones a las últimas modificaciones de la legislación estatal.
Este año no tiene mayor trascendencia.
Pero ustedes proponen siempre la misma enmienda,
sea cual sea el contenido.
Y es bien claro.
Si esta enmienda hubiera sido
aceptada por el Grupo Parlamentario Popular, en alguna ocasión, no tendríamos los tributos que tenemos.
Tenemos unos tributos mucho más altos.

Ese es el resultado práctico, para el ciudadano, de sus enmiendas.
Pagan más impuestos.
Y quería destacarlo.

En segundo lugar, y por intentar seguir un poquitín el orden suyo, mire, ya le ha explicado mi compañero antes, con la enmienda relativa a la tasa por inspección de obras.
.
.
A ver, no se crea ninguna tasa nueva.
Lo que se hace es refundir,
sin elevar las cuantías, de dos tasas anteriores: una que estaba prevista para las obras en
determinados sectores y otra que estaba prevista para los obras en otros
sectores.
Ahora lo que se hace es decir: «Tasa de dirección y supervisión de obras públicas de La Generalitat», pero ya está.
No se crea ninguna tasa.
Absolutamente ninguna tasa.
Se refunden.
Se da más claridad.
Y se mantienen las cuantías.

Respecto de la tasa por actividades industriales, por decirlo así, qué quiere que le diga.
No me parece a mí que esta tasa, en primer lugar, sea una tasa extraordinariamente importante -las cuantías también son, relativamente, reducidas-.
En segundo lugar, el número de contribuyentes, afecta a.
.
.
, es bastante escaso el número de contribuyentes afectados por esta tasa.
Y, desde luego, no creo que
tenga ninguna repercusión, en absoluto tenga ninguna repercusión en el funcionamiento de estas empresas y de sus capacidades, y en su
financiación, y en su capacidad de hacer frente a los costes.
.
.
No creo que sea una variable significativa, en absoluto, de los costes de estas
empresas.
En cambio, sí que puede ser una variable muy significativa la de los costes de los servicios
correspondientes de La Generalitat que realizan estas actividades.

Estamos en una época de crisis y la administración tiene que, en la medida de lo posible, ser sostenible.
Si, además, conseguimos identificar -que es el objeto de la tasa-, identificar cuál es el contribuyente concreto que está ocasionando la prestación de ese servicio, es mejor poner una tasa que financiar ese servicio a través de impuestos generales, a través de una subida del tramo autonómico en el impuesto de la renta de las personas físicas.
Preferimos hacerlo a través de este tipo de tasas.
Estamos hablando, además, de tasas.
.
.
, mire, yo qué quiere que le diga.
.
.
, de la autorización de reformas, las altas y renovaciones de inscripción en el registro de control meteorológico.
Eso ocasiona un coste de servicio.
¿Cuántos contribuyentes se inscribirán en el registro de control meteorológico?
Pues mire, me imagino que las entidades de certificación, que deben ser seis o siete.
No creo que sean muchas más.
Y estamos hablando de 30 euros.
Yo no creo que esto, desde luego, sea
significativo.

Se ha referido también a.
.
.
Con ello paso a referirme a lo del juego.
Ha dicho usted que una medida que
adoptamos va en contra de la sostenibilidad del sector, ésta de hacer pagar los cartones por anticipado.
En primer lugar, usted se olvida
de la gran medida, en beneficio del sector, que establece estos presupuestos,
que es la tributación al tipo cero de los 200.
000 primeros euros, lo cual le reporta, directamente
un beneficio de 23 por 200.
000, de 46.
000 euros, a todas y cada una de las
salas.

Eso es especialmente importante en las salas pequeñas.
Eso sí que es una medida de apoyo al sector.
Estas salas, en directo, van a tener
46.
000 euros menos de costes el año que viene.
Eso sí que es una medida de apoyo al sector.

En segundo lugar, en consonancia con esa medida se pide la tasa, el pago del
cartón por anticipado.
Por cierto, creo que ha dicho usted.
.
.
.
; no estoy seguro, tendría que consultarlo, pero me parece que ha dicho usted una inexactitud: que es la
primera vez que se paga un impuesto por anticipado.
No.
Los impuestos de actos
jurídicos documentados -y esto es un impuesto, en realidad, sobre actos jurídicos documentados- se suelen pagar por anticipado.
Vea usted la póliza, vea usted la modalidad cuota fija en todos los documentos notariales, en
el impuesto sobre actos jurídicos documentados o vea usted las antiguas letras de cambio.
.
.
; bueno, antiguas y modernas; lo que pasa es que ya no se utilizan.
Pero cuando
uno va al estanco y compra una letra de cambio ahí está incorporado el impuesto y se paga por anticipado.
Antes de rellenar la letra de
cambio, antes de girarla, antes de liberarla, antes de introducirla en el tráfico, antes de ir a descontarla al banco está pagado el impuesto sobre actos jurídicos documentados por anticipado.

Por lo tanto, no es ningún invento.
Esto es una técnica tributaria, una técnica impositiva como otra cualquiera.
Además, facilita notoriamente el control, especialmente ahora que los 200.
000
primeros euros en cartones van a tributar a tipo cero.
Especialmente en estos
momentos, facilita mucho más el control en la gestión del impuesto para la administración.

Si usted le pregunta al sector si prefieren tributar al tipo 23% o pagar los
cartones por anticipado, ya verá lo que le dicen, que prefieren tributar al tipo cero y no pagar los cartones
por anticipado.
Que es lo que nos han dicho a nosotros.
Están de acuerdo.
Ellos, por supuesto que el sector querrá más.
Querrá más como cualquier sector.
Y me parece bien que quieran más.
Pero una cosa es lo que quiera hacer un sector y otra cosa la responsabilidad
de la administración.
Antes.
.
.

Por cierto, el sistema que se ha reintroducido es el sistema originario de la
ley.
El sistema que estaba en la Ley del juego, aprobada por unas Cortes con
mayoría socialista.
Y propuesto, ese proyecto de ley, por un gobierno socialista.
Entonces, vamos a ver, tampoco es una cuestión para llevarse las manos a la cabeza.

Mire, no pretendemos.
.
.
La verdad es que es curioso que vengan críticas -esto, compañeros, tiene nota-, que vengan críticas de fomentar el juego de quien quiere, sino, privatizar la lotería nacional.
Esto tiene nota.
Tiene nota.
La verdad es que tiene nota.
Pero
nosotros no estamos pretendiendo fomentar el juego.
Estamos pretendiendo
introducir, en las modalidades de juego que hay -no se crea ni una sola modalidad de juego nueva-, en las modalidades de juego que hay, el juego
online.
Va a tener controles ese juego online.
No tiene por qué regularse el acceso físico.
O, si se regula el acceso físico, ya se determinará mediante reglamento.
La ley establece, claramente, que no pueden jugar las
personas menores de edad o que no estén autorizadas, por problemas a los que ha hecho usted referencia con
anterioridad -que comparto, plenamente, que eso es una enfermedad.

La ley ya lo dice que no pueden.
Vamos a ver, reglamentariamente, sí se puede hacer de una manera igualmente segura pero menos gravosa que la
prohibición del acceso físico, que es lo que quieren ustedes.
Si no se puede hacer así, si no hay mecanismos oportunos, reglamentariamente no se permitirá.
Pero si se puede hacer mediante mecanismos seguros, que no limiten el acceso físico, no tenemos por qué prohibirlo.
Igual una de las.
.
.
-se me ocurre, a capón, sin ningún tipo de sustancia sólida, porque no lo he estudiado-, pero igual, para poder jugar por estos terminales que usted dice, es necesario
introducir el carné de identidad electrónico.
Y, por lo tanto, los menores de dieciocho años ya no pueden jugar.
Y las personas que estén en un fichero, que tengan datos de DNI en las propias máquinas, tampoco.
No lo sé.
Yo no tengo ni idea de cuál es el sistema.

Pero vamos a ver si existe un sistema menos gravoso que el acceso físico, entre otras cosas porque el acceso físico no sólo impide jugar, también impide hacer un uso del bar -que estoy seguro que el dueño del bar tendrá muchas ganas que se haga-, que es estar en el bar, consumir en el bar, tomarse pincho de tortilla y caña y estar con los amigos.
Ustedes prefieren prohibir el acceso al bar.
Nosotros
vamos a ver, preferimos ver, estudiar si hay otras maneras de lograr que los
menores de dieciocho años no jueguen, porque lo prohíbe la ley.
Y que las personas no autorizadas tampoco jueguen, porque lo prohíbe la ley, sin necesidad de perjudicar al hostelero.

Respecto de la red Natura sí que quería destacar una cuestión -pero si consigo encontrarla, porque mi memoria cada vez funciona peor, y más con una jaqueca tremenda, entonces.
.
.
-, respecto a la red Natura, efectivamente, se han introducido una serie de
modificaciones.
Se lleva al texto de la ley, no sólo las ZEPA y los LIC, sino también las zonas especiales de conservación que se tienen que crear.
Y, la verdad, es que lo que nosotros estamos
intentando es racionalizar los procedimientos que afectan a la red Natura.
Y
creo que se consigue agilizarlos logrando plenas garantías para esos aspectos de la red Natura.

Ustedes dicen que se habilite, expresamente, a que se pueda proponer -una vez que se inician los procedimientos- la suspensión de licencias, etcétera, etcétera.
Ya lo dice la ley.
No hace falta listar.
No hace falta listar todas las
medidas que proponen ustedes.
Algunas.
.
.
Entre otras cosas, las listas tienen el gran problema, señora Moreno, que muchas veces es posible que se te olvide alguno de elementos de
la lista.
Si las listas se tratan, se interpretan restrictivamente.
Nosotros,
en la redacción, dejamos una cláusula abierta para que, en caso que sea necesario, se adopten cualesquiera
medidas provisionales que sean necesarias, no solo las que proponen ustedes.

El senyor president:

Señor Marín.
.
.

El senyor Marí Olano:

Todas las que proponen ustedes están incluidas.
No solo ésta.

Y, luego, por último, me gustaría, muy brevemente, quizás la enmienda que ustedes proponen al artículo 50 es idéntica a lo que ya dice la ley.
Igual ha sido un error, es decir, ustedes
proponen una enmienda al artículo 50: «Añadir un inciso al artículo 14 quinquis, quinquies -no quinquis, perdón-, quinquies, punto 6, al final.
» Eso ya lo dice el punto 8 del artículo 14 quinquies.
Es la misma, más o menos, redacción.
Mírenlo porque, igual, es una enmienda que no vale la pena que votemos.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Té la paraula, la senyora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Bueno, vamos a ver.

Esa gran medida, señor Marí, esa gran medida que -según usted- el sector está encantado; el sector está en armas y está asustado porque entiende perfectamente -el sector del bingo, hablo-, entiende que pagar por anticipado.
.
.
, dicho sea de paso, son el único subsector dentro del juego al que ustedes gravan, a los otros no, gravan más, están más gravados y, además, quieren hacerlo por delante.
Son todos, absolutamente todo el sector del
bingo está asustado con esa medida y les están pidiendo que lo cambien.
¡Por algo será!
No es una cuestión nuestra.
O sea, si les pareciera bien la desgravación, no estarían asustados como están.

Porque el problema, el problema no es para compensar los 200.
000.
El problema
real es que ustedes tienen un alto grado de morosidad, la gente no les paga.
Y,
entonces, han decidido: «Para que nos paguen, no se llevan el cartón por anticipado.
» ¡Oiga, usted!
, es que la lucha contra el fraude es lo que tenían que hacer, porque lo que no pueden hacer es que paguen justos por pecadores;
si existen dos, tres, cinco, diez, que no pagan, a esos, ustedes lo que tienen
que hacer es buscarles y hacerles todo lo que tengan que hacer.
Luchen ustedes
contra el fraude y no castiguen -como antes decía-, como hacen con los que pagan con los impuestos de actos jurídicos, como hacen con toda la gente: al que está desinformado, a ese que pague; y, al informado, si no, le pagamos más.
Eso no es posible.

Y, mire, en el tema de las apuestas que es sangrante.
Perdone, usted no está bien informado -quizá sea el dolor de cabeza que tiene el que le ha confundido-.
Sí se crea una nueva modalidad del juego, se cambia la Ley del juego porque se
crea una nueva modalidad, que no es el online, no tiene nada que ver con el online, se crea la modalidad de apuestas, las apuestas, el online es otra cosa.
Ustedes, por la Ley del juego se modifican para que en esta
comunidad existan locales de apuestas.
Y el reglamento -que ya existe, que ya se ha dado al sector, que ya se ha trabajado- establece, por un lado, lo que son los locales de apuestas donde existe control
de acceso, y, establece, por otro lado, algo que no se da en el resto de las
comunidades donde ya se han creado los locales de apuestas, que es la
posibilidad de que se puedan hacer esas apuestas en los bares y en la hostelería.

Esa es la modificación que -yo le digo- como eso se deja a reglamento, yo le digo: vamos a asegurarnos en esta ley que
el reglamento, que se haga como se haga, pero que no permita que mientras unos
estén jugando, nuestros hijos estén al lado.
Eso es lo que yo le estoy diciendo, porque ese es el peligro que yo
le veo a la modalidad que ustedes están haciendo y el reglamento que hacen.
El problema no es la apuesta ni el local
de apuestas, el problema es que en el reglamento -que ya han repartido al sector- ustedes permiten que se establezcan esas apuestas y que se puedan hacer esas
apuestas, al igual que ahora mismo se hace con las máquinas de.
.
.
las tragaperras; al ladito de la
tragaperra o cambiando la tragaperra se podrá apostar por quién gana las elecciones o por qué partido juega, que -insisto- muy lícito para mayores de edad, pero para mí, desde luego, no creo que eso sea lo que haya que fomentar en esta tierra para
nuestros hijos.
Yo, al menos, no quiero que en mi tierra, en los bares, eso se
dé.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Moreno.

Té la paraula el senyor Marí.

El senyor Marí Olano:

Yo sé qué se regula en la apuesta, me refiero a juegos que no son.
.
.
, el juego de la
apuesta ya está inventado desde hace mucho tiempo.
¡Vamos!
Sí, sí, cójase usted un boleto de la quiniela, eso es una apuesta: apuestas mutuas benéfico-deportivas -lo pone arriba-, AM.
.
.
(Veus) Bueno, ¿y qué?
Es una apuesta.
Eso es una apuesta, la quiniela es una apuesta, la quiniela hípica es una apuesta, y las quinielas yo creo que están inventadas.
.
.
¡Hombre!
, yo no tengo tanta edad, pero a mí me da la impresión que desde los años.
.
.
, no sé, cuarenta o cincuenta, o algo por estilo.
O sea que, lo que se hace es
regularlo así.

Por cierto, sí que hay comunidades que permiten las apuestas en establecimientos de hostelería, una comunidad gobernada por el Partido Socialista del País Vasco -que yo sepa-.
Entonces, no diga que no hay comunidades, sí que hay comunidades.
El País Vasco, gobernado por el Partido Socialista, permite las apuestas en hostelería.
(Veus) Lo permite.
Yo, ¡qué quiere que le diga!
Lo permite, lo permite.

Ya le digo, le reitero que yo no creo que con esto estemos fomentando el juego
de una manera desfasada y, sobre todo, respecto de menores, no lo creo.
Entre
otras cosas, porque yo tampoco me suelo encontrar demasiados menores en los
bares, francamente, me los encuentro en bares de copas, cosas por el estilo
para ellos, en bares dirigidos a.
.
.
¡Sí!
¡No me miren a mí con esa cara!
¡Váyase, usted, al bar de ahí enfrente y mire a ver si hay algún menor!
¡Y ya está!
No estoy diciendo ninguna barbaridad.
(Veus)

El senyor president:

Señorías, señorías.

El senyor Marí Olano:

¡Váyase, usted, al bar de aquí atrás y mire a ver si hay algún menor dentro!
Yo, la verdad, es que cuando entro no me encuentro ninguno.
Y en
el bar de las Cortes he visto muy pocos; creo que alguna de sus señorías, una vez, vino acompañado de su hijo, pero yo he visto muy pocos menores en el bar de las Cortes.
(Veus i rialles) ¡Yo qué quiere que le diga!
¡No me mire con esa cara!

El senyor president:

Señorías, por favor.

El senyor Marí Olano:

No suelen haber menores en los bares, yo no veo muchos menores en los bares.

Entonces, no me parece una razón objetiva, francamente, no me parece una razón objetiva para prohibir este tipo de apuestas, no me lo parece, siempre y
cuando se consigan los mecanismos de control adecuados.
Vamos a ver si el
control es algo más que la prohibición del acceso físico.
Yo coincido con usted en que los menores no deben de jugar, yo coincido
con usted.
Vamos a ver si lo logramos por algo más que no sea la prohibición del acceso físico, vamos a ver si lo logramos.
Si no se puede, pues, habrá que ir a la prohibición del acceso físico, pero si hay alguna manera que no perjudica a los hosteleros, porque estas
apuestas no solo producen una actividad empresarial en torno al juego, no solo
producen.
.
.
, también producen un efecto «llamada» -por decirlo así- en la hostelería.
Y estoy convencido de que los hosteleros estarán encantados con esto, es más servicio que ofrece un bar.

Yo no le veo ningún inconveniente, señora Moreno, ¡ninguno!
, siempre y cuando que se logre.
Vamos a ver si conseguimos evitar de
una manera, que no sea la prohibición de acceso físico, que los menores y las personas no autorizadas puedan jugar.
Eso lo
compartimos plenamente.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Anem a votar, doncs, en primer lloc, l'esmena 56.
S'ha presentat una transaccional que les seues senyories tenen, o siga, decau, i
votarem, en primer lloc, la 56, que és l'esmena transaccionada.
¿Vots a favor?
14 ¿Abstencions?
1.

Si les seues senyories no tenen inconvenient, la resta d'esmenes, presentada pel Grup Socialista.
¿Vots a favor?
7.
¿En contra?
8.

Anem a passar a discutir les esmenes presentades per ADNA, la número 12 i totes les presentades per este grup.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé, moltes gràcies.

El més evident és l'injustificable abús repetit cada any d'utilitzar este procediment antidemocràtic i opac, d'urgència, per a modificar nombroses lleis sense debat ni participació que, en realitat, no són realment necessàries per a l'execució del pressupost.
En eixe sentit, van moltes de les nostres esmenes.

Per altra part, el passat exercici, en plena crisi d'ingressos i de deutes, es van colar per aquest procediment rebaixes fiscals
injustament distribuïdes per valor de 1.
600 milions d'euros.
En aquest pressupost, en aquesta llei d'acompanyament, es consoliden aquestes rebaixes i encara se'n fan algunes més; en uns pressupostos recessius en inversió continuen actuant només sobre la despesa, i, respecte als ingressos, la mesura és retallar-los.
Genial!
I damunt, perquè es beneficien els que menys ho necessiten.
(Veus)

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Albiol Guzmán:

Es privilegia els que han participat en les causes d'aquesta crisi valenciana, mentre es castiga els que no han contribuït a ella i només la pateixen.
I, evidentment, no serà amb el silenci d'Esquerra Unida.

Bàsicament, hem plantejat esmenes sobre els impostos per parlar de redistribució de rendes, i això és per a Esquerra Unida, evidentment, fer-ho en el sentit contrari que ho fa el
Partit Popular.
Les nostres esmenes plantegen recuperar, amb immediatesa, una
part de la capacitat d'ingrés d'aquesta comunitat autònoma i amb voluntat d'acord.
Ho fem modestament, amb els límits que eren acceptables per al Partit Popular, per exemple, en el 2007,
plantegem un objectiu poc ambiciós, ¿val?
, perquè el que plantegem al final és recuperar el nivell d'impostos, successions i donacions, l'impost de transmissions patrimonials i actes jurídics documentats, i recuperar els trams autonòmics de l'IRPF.
.
.
I només molt poc, ¿val?
I només per a les bases liquidables superiors a 18.
000 euros i només un poc més per a les superiors, a 69.
500, i establim un tram superior per a la resta de
100.
000 euros.
I ho fem per sota del que hi havia fa uns anys i del que tenen
altres administracions.
És un mínim que pretenem de consens, és el nivell que teníem en el 2007.
I, evidentment, no és suficient, però, bé, és una cosa que proposem per a vore si poguera ser de consens.

Des del Consell, gasten molt i gasten a crèdit en allò que és superflu i reduïxen els ingressos per allò que és imprescindible.
Han fet del pagament dels interessos el capítol principal dels pressupostos consolidats per la ruïna de la seua gestió i continuen buscant d'on retallar ingressos, cosa que absolutament no s'entén, per què volen continuar retallant els ingressos de La Generalitat, fins i tot, en el
joc.
I, en el passat exercici, ja li van llevar impostos al joc, a les màquines de joc, i, enguany, hi ha una altra rebaixa, que és en el bingo, que deixa exempts als bingos dels primers 200.
000 euros.
Jo crec
que s'han passat.
.
.
i prou.
I pot ser que a la millor això siga el
chocolate del loro, però quan no n'hi ha diners, per exemple, per a renda garantida de ciutadania, quan no n'hi ha diners per a dependència, doncs, és una gran ofensa.
I, encara així, nosaltres som molts prudents des d'Esquerra Unida i els fem una contraproposta molt raonable i el que fem és plantejar una altra escala d'exempció, no de 200.
000 euros.

I un exemple, també clar, de coses que no vénen al cas modificar en una llei de pressupostos és el tema de legislació ambiental.
Vostés, en el capítol V modifiquen la llei forestal.
A nosaltres mos pareix precedent acceptar el
precedent, i, simplement, el que demanem en l'esmena és suprimir el capítol V.
Al nostre grup li pareix que no és tan urgent i necessari per a l'execució pressupostària, que és discutible, i el que demanem, per tant, és que siga el procediment normal per a modificar les lleis.

També, quan vostés plantegen unes modificacions de la Llei d'espais naturals, protegits, de la Comunitat Valenciana, en el capítol VI, avançar-los que nosaltres estem d'acord que pensem que cal modificar aquesta llei, a pesar de la seua curta vida,
però precisament per això, perquè pensem que és necessari i urgent modificar-la, i, en profunditat, a més, perquè és una llei de gran importància, i perquè també pensem que tot és millorable si ho fem col·lectivament, nosaltres el que plantegem és que seguisca el procediment legislatiu normalitzat, de transparència, de debat, que pugam fer aportacions des dels grups de l'oposició, com se fa en altres lleis.

Per tant, la nostra esmena és suprimir-ho, no tant pel seu contingut, sinó per la forma de presentar-ho; sense participació pública, sense debat, i pensem que haurem de seguir les modificacions de les
lleis, doncs, el seu procediment normal.
A més, no és que ho digam nosaltres, sinó que també ho diu el Comité Econòmic i Social, la sindicatura també, ¿val?
, perquè vostés el que no poden continuar és utilitzant la llei d'acompanyament com si fóra un calaix de sastre on tot val i on tot cap.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Té la paraula la senyora García.

La senyora García Santos:

Gracias, señor presidente.

Yo, adelantarle que vamos a rechazar sus enmiendas porque la verdad es que no
estamos de acuerdo con lo que nos plantean.
Le voy a ir diciendo una a una.

En cuanto a la enmienda número 12, usted pretende asimilar unos preceptos cuyas finalidades, aunque son
semejantes, no son las mismas.
La Ley 35/2010 tiene por objeto el acceso a un
determinado tipo de contratación indefinida de las personas desempleadas, por lo que el incentivo se dirige
tanto al fomento del empleo como a la reconvención de su temporalidad.
Entonces, resulta lógica una exigencia mínima de permanencia en la situación de desempleo, mientras que la exención fiscal -aquí planteada- se establece en función de las mayores dificultades económicas asociadas a una mayor permanencia en tal situación de desempleo.
Con lo cual, nosotros consideramos conveniente que se debe
mantener el plazo de los tres meses.

En cuanto a su enmienda número 34 del IRPF, pues, consideramos que la supresión que pretendemos no produce efecto jurídico material, ya que la estructura tributaria en la que se enmarca la aplicación de la escala autonómica de gravamen, del tramo autonómico de la deducción por inversión en vivienda habitual y de las deducciones autonómicas, permanece invariable antes y después de la supresión.
Además, no se entiende la finalidad que ustedes persiguen con la enmienda, ya que la
redacción del artículo 3, de la Ley 13/97, dada por la Ley 14/2007, que se pretende restaurar, no
se corresponde con la actual participación de las comunidades autónomas establecida en la Ley 22/2009, de 18 de diciembre.
Hoy por hoy, es del 50%
frente al 33% que refleja la redacción que ustedes pretenden restaurar.

En cuanto a la enmienda 35, ustedes saben -y se lo llevamos diciendo- que la política fiscal del Consell tiene como objetivo servir de incentivo al desarrollo
económico y a la creación de empleo y, también, a la mejora del bienestar de los ciudadanos.
Entonces, nosotros consideramos
que hay que apoyar a las familias con un apoyo fiscal, porque esto es más progresivo que la subida de impuestos, que son subidas efectivas y que no solo
se manifiestan por elevar los tipos, sino también usted propone en la enmienda «quitando beneficios fiscales».
Nosotros consideramos que se deben mantener todos los beneficios fiscales
posibles.

En la enmienda número 36, los valencianos se aplican una escala autonómica del impuesto sobre la renta rebajada en un total de 0,25 puntos
porcentuales, con un ahorro anual de unos 20 millones de euros.
Esta rebaja
beneficia más a los que menos tienen, pero también a las rentas medias.
Nosotros creemos que si a la pérdida de rentas por la crisis se unen las subidas de impuestos solo a los que no
pueden eludir declarar, lo que se obtiene a la larga son menos ingresos y, además, se acrecienta el fraude.
Por eso se mantiene la escala autonómica rebajada del IRPF para todos los valencianos, especialmente, para las
rentas medias y bajas.
Pero tampoco se incrementan los tipos marginales
aplicables a los que declaran rentas superiores.

En cuanto al juego, su enmienda tampoco la consideramos aceptable.
Usted nos
propone tres tipos de gravamen.
Nosotros lo que proponemos es establecer dos
tipos específicos para el juego del bingo: un tipo 0% y otro, del 23%.
Ya se ha hablado
antes por mis compañeros anteriores, pero.
.
.
, es en función del importe acumulado en el momento de la adquisición de los cartones.
Simplemente, con esto lo que se trata es de adecuar la carga
fiscal del sector económico del bingo al del conjunto de la tributación de las distintas modalidades de juego en nuestra comunidad.

En cuanto a la ley forestal, nosotros lo que pretendemos es posibilitar la
sustitución del canon o indemnización que se debe abonar por las ocupaciones que afecten a un monte demanial por la
ejecución de un proyecto de mejora del medio forestal y, de esta manera, poder fomentar
la conservación o la mejora del monte, el mantenimiento de la función social, el fomento de una economía rural y la creación de empleo.

Con la enmienda 57, se pretende mantener la redacción actual de la ley.
Entonces, impide lo que nosotros pretendemos con la ley de
medidas.

Con la enmienda 58, usted solicita la modificación del último párrafo.
La modificación propuesta creemos que no cambia el significado que ya tiene la ley
actualmente.
Y, también, propone añadir un último inciso al último apartado.
.
.
párrafo -perdón- del artículo 12.
2 que en el resto de la ley ya aparece, con lo cual no es necesario.

En cuanto a la 93, simplemente, se pretende agilizar el funcionamiento de los órganos de dirección de este organismo, el consejo general y de dirección, sin que la supresión de este apartado suponga ninguna merma de las funciones de ambos órganos.

En cuanto a la enmienda número 95, se intenta adecuar a la legislación estatal.
.
.

El senyor president:

Senyora García.

La senyora García Santos:

.
.
.
ya que las concesiones tienen un plazo máximo de 75 años.
No tiene sentido que pongamos 40 años, como ustedes proponen.

La enmienda 105.
.
.

El senyor president:

Senyora García.
.
.

La senyora García Santos:

Perdón.
.
.
pues, gracias.

El senyor president:

.
.
.
moltes gràcies.

Té la paraula la senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bé, la senyora García diu que la política fiscal del Consell és per tal de millorar el benestar de la ciutadania, i que per això, doncs, baixen els impostos.
El problema és que vostés baixen els impostos als que més tenen, val?
I eixe és el gran problema.

I en realitat vostés se vanaglorien molt de.
.
.
, presumixen molt que som els que menys impostos
paguem de tots, però jo diria que així ens va la cosa, no?
, així ens va.
Perquè som els que més atur tenim i els que menys serveis públics tenim i els que més deteriorat tenim els serveis públics en estos moments.
Eixa és la política del Consell, val?
, no el benestar de la ciutadania.
La política del Consell és beneficiar als que més tenen.

I la nostra reforma fiscal, que plantegem en les nostres esmenes, justament és el contrari.
És que paguen més impostos els que més tenen i que paguen menys els que menys tenen.
I és el més just.
I, probablement, açò no entra dins de la seua concepció de la política o va en contra de la seua ideologia, però, per descomptat, des de l'esquerra pensem que és el més just.

Perquè, a vore, si tinguérem els mateixos ingressos que teníem fa tres anys, estaríem parlant que tindríem 1.
600 milions d'euros més, 1.
600 milions d'euros més per a dependència, per a renda garantida de ciutadania, per a educació, per a sanitat.
.
.
El pressupost de la Generalitat valenciana, en compte de
caure un 4,7%, hauria augmentat un 5,3%, tindríem més diners, i més diners que ixen de la gent que més té, perquè eixa és la nostra proposta fiscal.

La seua proposta fiscal és, per exemple, la de perdonar-li 3 milions d'euros al bingo.
Eixa és la seua proposta.
I he dit que, probablement, açò no té molta incidència, però és un bon exemple del que fan vostés: li perdonen 3 milions d'euros al bingo, mentres n'hi han moltíssimes famílies que en estos moments no tenen ni per a posar-se un plat de llentilles en la
taula.
I eixa és la seua forma de fer política.

I amb les nostres esmenes pretenem tot el contrari.
Pretenem que La Generalitat
tinga més ingressos per a poder fer més polítiques socials.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Té la paraula la senyora García.

La senyora García Santos:

Gracias, señor presidente.

Mire, usted nos dice que así nos va la cosa.
Pues sí, realmente, gracias a las políticas del Consell, las familias pueden vivir bastante mejor.
Y, ¿que beneficiamos a los que más tienen?
No, es justo al contrario, beneficiamos a jóvenes, discapacitados, a rentas medias, a rentas bajas.
.
.
Lo que no hacemos tampoco -espero que nadie quiera hacer- es fastidiar a los que, también, más tienen, es simplemente que paguen lo que les toca.
Pero, realmente,
beneficiamos a todo aquel que lo necesita.

Usted hace unas cuentas irreales, hace como las cuentas de la lechera, «tendríamos tanto», «tendríamos no sé cuánto».
No, o sea, si nosotros no hubiésemos bajado impuestos, no hubiésemos creado empleo.
No hubiésemos creado empleo, no se hubiese pagado impuestos, y entonces no tendríamos ese dinero que usted dice que tendríamos para tal o para cual.

No, mire, la política fiscal del gobierno es la que realmente beneficia a todos los ciudadanos y,
de hecho, hay partidos de la izquierda que están intentando ahora tender a bajar impuestos, a beneficiar.
.
.
En este partido y en este grupo parlamentario y en este gobierno del Partido
Popular lo que se intenta es beneficiar siempre al más desfavorecido.
Y, de hecho, ahí están todas sus políticas; políticas de vivienda, que cuando se ha quitado la rebaja de impuestos a nivel
estatal, aquí se ha beneficiado a los jóvenes, a los discapacitados.

Entonces, usted no nos puede decir: «Tendríamos tanto si hubiésemos cobrado no sé cuántos impuestos.
» No, no, usted no sabe lo que tendríamos, probablemente, estaría todo el mundo en el paro cobrando la prestación social y sin poder pagar impuestos.
Así es que evolucione y vea cómo es la vida en realidad.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora García.

Anem a passar a votar este grup d'esmenes, si les seues senyories no diuen altra cosa.

Sí, senyora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Perdón, ¿son todas las enmiendas?
Vale, pues, por un lado, la 12, 54, 69 y 95; por otro
lado, la 35, y el resto.

El senyor president:

Passem a votar, en primer lloc, senyories, la 12, 54, 69 i 95.
Vots a favor?
5.
En contra?
8.

Passem a votar la número 35.
Vots a favor?
1.
En contra?
13.

Passem a votar la resta d'esmenes.
Vots a favor?
1.
En contra?
8.
Abstencions?
5.

Passem a votar l'esmena presentada per tots els grups politics, número 128.
Vots a favor?
Unanimitat.

L'esmena.
.
.
-perdó- anem a passar a votar un número important d'articles.
Si les seues senyories no tenen inconvenient, anirem agrupant-los.
El
12, 13, 14 i 15.
(Algú diu: «El 12 primero.
») Val.
Vots a favor de l'article 12?
8.
En contra?
6.

Després està el 13, 14 i el 15, que tenen esmenes.
Vots a favor?
8.
En contra?
1.
Abstencions?
5.

El número 16 no té esmenes.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
5.

17, 18 i 19, que sí que tenen esmenes.
Vots a favor?
8.
En contra?
1.
Abstencions?
5.

El 20, el 21, dos articles que no tenen esmenes.
Vots a favor?
8.
En contra?
Abstencions?
5.

Article 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30.
Tots són articles que tenen.
.
.
(Veus) El 29 fuera.
Pues, 22 al 28, ambos inclusive.
¿Votos a favor?
8.
¿En contra?
1.
¿Abstenciones?
5.

29.
¿Votos a favor?
8.
¿En contra?
5.

El 30.
¿Votos a favor?
8.
¿Abstenciones?
(Veus) Todos tienen enmiendas.
¿En contra?
1.
¿Abstenciones?
5.

Artículo 31, 32, 33, 34, 35 y 36, que no tienen enmiendas.
¿Votos a favor?
8.
¿Abstenciones?
6.

Artículo 37.
¿Votos a favor?
8.
¿Abstenciones?
¿En contra?
6.

La enmienda 31 y todas las presentadas por el Grupo Popular.
Señor Marí, la enmienda 31 y todas las presentadas por el Grupo Popular.

El senyor Marí Olano:

El Grupo Parlamentario Popular, señoría, las pasa a votación.
Directamente, derivado de.
.
.
nuestras enmiendas, me imagino que será necesario hacer una renumeración de artículos y una corrección en la exposición de motivos.
Yo creo que los servicios de la cámara lo pueden hacer fenomenal.

El senyor president:

Muy bien.

Està tot clar, senyor lletrat?
Vosté és el que entén d'estes coses.
(Algú diu: «Si s'aproven.
») Si s'aproven, si s'aproven.
(El senyor lletrat parla amb el micròfon desconnectat) Molt bé.

Vots a favor d'estes esmenes.
.
.
(Veus) Senyories.
.
.
(Veus)

Senyor Marí?

El senyor Marí Olano:

Yo no tengo mayor intención de explicarlo, pero si quieren lo explico, porque la verdad es que me.
.
.
(El senyor diputat parla amb el micròfon desconnectat; veus)

El senyor president:

Senyoria, senyoria.
.
.
(Veus)

Senyories, senyories, me deixen vostés a mi que jo diga alguna cosa?
Si vostés me deixen que jo diga una cosa, jo ho dic i, després, farem el que marca el reglament.

Jo he dit al senyor Marí.
.
.
, i el senyor Marí ha dit que passen a votació.
Sempre, eh?
, en esta comissió les hem passat a votació sense més.
(Algú diu: «No és de veres.
») Ara, és de veres que vostés tenen dret a.
.
.
, és de veres.
.
.
No, senyora Mollà, si jo parle, vosté calla.
És el que toca.

Aleshores, en eixe sentit, ara jo li dic al senyor Marí: senyor Marí, vosté vol dir alguna cosa?
El senyor Marí, com ha dit abans, diu: «Doncs no, no vull dir res.
» Doncs, vostés tindran temps, el temps que els toque a expressar la seua opinió, perquè aixina s'arreplega en el reglament, i no passa res.

El senyor Marí Olano:

Sí, señor presidente.
Pero me imagino que en función de lo que digan estas.
.
.
(Deus) estas dos compañeras parlamentarias, yo podré decir también lo que tenga por conveniente en el turno -por decirlo Asís de réplica.
(Deus)

La senyora Mollà Herrera:

Jo, per una qüestió d'ordre, m'agradaria si fóra possible.
.
.

El senyor president:

Senyora Mollà, espera's un momentet, perquè com açò és una qüestió que no s'havia produït, afortunadament, mai en la comissió -en esta, parle en esta-, jo m'he d'assessorar del que més sap, que és el senyor lletrat, per això és el senyor lletrat.

Vosté pot parlar, sense problemes.
(El senyor lletrat parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor Marí Plano:

Pues, entonces, intervengo.
.
.
, entonces, intervengo.
Yo no tengo inconveniente.
Mire, yo lo hago por rapidez
y como se ha hecho siempre.
(Veus) Esto, de este año, es nuevo.
Debe ser el nerviosismo de las elecciones, pero.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Señorías.

Señora Mollà, que está todo muy bien, pero acostúmbrese a hablar cuando le den la palabra.

La senyora Mollà Herrera:

Acostumbre a tener más memoria, a lo mejor.
.
.

El senyor president:

Pues, mire, la cosa de la memoria, (veus) perdone, perdone que le indique, que es una cosa privativa de cada uno; yo no
me meteré en su memoria.
(Veus) Usted haga el favor, usted haga el favor de no meterse en mi memoria, porque le
podré recordar cosas.

Retomamos el tema.
Señor Marí.

El senyor Marí Olano:

Muchas gracias, señor presidente.

Lo primero para decirle que la verdad es que me parece una falta de respeto
hacia la presidencia tratar al presidente como se le ha tratado, después de los años que lleva siendo presidente de esta comisión, y un presidente absolutamente excepcional.
Para eso también está la memoria, para saber cuándo hay buenos parlamentarios y buenos presidentes y cuándo nos los hay.
Y yo se lo agradezco.
Desde luego, tiene todo nuestro apoyo.

Nosotros hemos propuesto varias enmiendas, algunas de ellas no tiene mayor
trascendencia.
Por ejemplo, son todas aquellas que tratan de coordinar las
competencias del Instituto Valenciano de la Música con las competencias de otros órganos de La Generalitat, de otros departamentos de La Generalitat que también realizan actividades musicales, actividades que tienen interés con la.
.
.
relacionadas con la música.

Sí que hemos presentado un bloque importante de enmiendas con relación a la Ley forestal valenciana.
Este es probablemente el bloque más importante de las enmiendas que se han presentado.

En realidad, estas enmiendas no tienen otro objetivo que intentar adaptar la
Ley forestal valenciana a dos leyes estatales: en primer lugar, a la que se
llama ley ómnibus, la ley de adaptación al ordenamiento jurídico español de la Directiva de servicios, de la directiva Bolkestein; y en segundo lugar,
la Ley 30/1992, de régimen jurídico de las administraciones públicas.

Ambas son normas aprobadas por el Congreso de los Diputados y por el Senado,
por las Cortes Generales, a propuesta del gobierno de la nación.
E introducen mecanismos procedimentales menos restrictivos que la autorización, con objeto de poder lograr exactamente las mismas finalidades que prevé la ley, como son la declaración responsable o la comunicación previa.

Las modificaciones que nosotros proponemos, las enmiendas que nosotros
proponemos pretenden adecuar estos procedimientos de la ley forestal a estos
nuevos mecanismos a nivel estatal y autonómico que se están fomentando.
Y en virtud de ello, determinadas actuaciones en terreno forestal,
que actualmente necesitan autorización, bastará que con existiera una comunicación previa o una declaración responsable, siempre y cuando el interesado contara con un instrumento de
gestión aprobado previamente.

También es importante destacar que se delimita el concepto de plantación forestal, diferenciándolo de las repoblaciones forestales.
Y asimismo, se simplifica el
procedimiento para la implantación y mantenimiento, fomentando la actividad económica en las zonas rurales.

Esto es un grupo importante de enmiendas que tienen fundamentalmente este
objetivo.

Hay otra enmienda que tiene por objeto permitir la necesidad de urgente ocupación de bienes y derechos en procedimientos de expropiación forzosa, como consecuencia de la declaración de utilidad pública de determinadas obras.

Tiene también una cierta importancia la bonificación del 10% de las tasas por admisión a pruebas selectivas cuando se realiza la solicitud por medios telemáticos.

Y también tiene un cierto interés la modificación de la ley de impacto ambiental, con objeto de equiparar la plantación forestal a la repoblación forestal.
Actualmente, en el texto normativo, se preveía el concepto tan solo de repoblación, no el de plantación forestal.
Lo que se hace es equipararlos y someterlos a evaluación de impacto ambiental, por cierto, cuando la repoblación o plantación sea superior a 25 hectáreas.
En cambio, la legislación básica estatal es superior a 50 hectáreas, por lo tanto, con un cierto mayor grado de protección.

Con relación a la Ley urbanística valenciana, se introduce también una modificación muy puntual, muy concreta, y consiste.
.
.
Actualmente existe un informe
favorable, un informe previo favorable de la conselleria competente en materia de urbanismo para que puedan otorgar los municipios de
población inferior a 25.
000 habitantes, licencias para usos y obras provisionales no
previstas en el plan.
Se equiparan a estos municipios de 25.
000 habitantes los
municipios de entre 10.
000 y 25.
000 habitantes, porque entendemos que ya esos
municipios tienen una.
.
.
, los municipios de entre 10 y 25.
000 habitantes
cuentan con servicios técnicos suficientes para no hacer precisa la intervención previa de La Generalitat.

Y, por último, además de alguna modificación muy puntual de la ley de ordenación de la función pública en materia de cuerpos y escalas, en materia de ordenación de cuerpos y escalas, con carácter básicamente terminológico, sí que es importante la modificación que se introduce en la ley del sector audiovisual.

Con esta modificación se introducen las siguientes novedades: en primer lugar, la infracción consistente en la negativa, resistencia u obstrucción que impida, dificulte o retrase el ejercicio de las facultades de control e
inspección, que actualmente solo venía referida al Consell Audiovisual y que pasa a referirse también a cualquier departamento de La Generalitat que ejerza estas facultades con
relación al sector audiovisual, y no solo el Consell del Audiovisual.

Por lo tanto, también la resistencia, negativa u obstrucción a la actuación inspectora de la conselleria competente, y no solo del Consell del Audiovisual, tiene la consideración de infracción.
Por lo demás, una infracción común a todos aquellos supuestos en que se ejercitan acciones inspectoras.

Se contempla expresamente el cese de las emisiones como sanción en el caso de emisiones sin licencia.
Y se contempla también expresamente, se regula, la responsabilidad por las infracciones no solo de
quien emite sino también del operador de telecomunicación, que es quien difunde la emisión, quien transmite la señal de la emisión, cuando tenga conocimiento de que esa emisión se está haciendo sin licencia preceptiva.

Y, finalmente, se prevé la imposición de multas coercitivas con objeto de obligar al cumplimiento de la sanción por cese de emisiones.

Y estas son las novedades fundamentales que introducen las enmiendas propuestas
por el Grupo Parlamentario Popular.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Té la paraula la senyora Moreno per al torn en contra.

La senyora Moreno Fernández:

Gracias, señor presidente.

Yo creo que nadie de esta comisión tendrá dudas de que ni yo personalmente ni mi grupo duda de la capacidad y la
excelencia de la presidencia de esta comisión, porque, efectivamente, es un presidente de hace muchos años, que mi grupo, además, desde hace muchos años también, continúa proponiendo como presidente.
Por lo tanto, insisto, no habrá ninguna duda.

Pero sí es cierto, y creo que es justo, para que quede constancia en el Diario de Sesiones, que esto que ha ocurrido ahora pasó también el año pasado y tomamos la palabra los representantes de la oposición.
Yo ahora mismo no recuerdo -porque a mí también me flojea la memoria-, yo no recuerdo si fui yo directamente o fue la responsable de Compromís, pero tomamos la palabra porque en estas Cortes estamos acostumbrados a que el
reglamento se interpreta como interesa a la mayoría.

Y recientemente, el año pasado, había pasado un hecho desagradable por el cual el Partido Popular tenía la posibilidad de perder una votación, y ante la posibilidad de perder una votación porque la oposición había renunciado a su turno de palabra pidiendo la votación, lo mismo que ha hecho aquí el Partido Popular, en ese momento.
.
.

El senyor president:

Señora Moreno, ¿iríamos a la cosa de las enmiendas?

La senyora Moreno Fernández:

Sí, señor.
.
.
Me voy a las enmiendas, pero creo que es bueno que conste también en el Diario de Sesiones, con todo lo que ha habido ahora, el porqué la oposición ha querido que se defendiera y tener derecho a la palabra, porque -repito- lo que no puede ser es el uso torticero que hace el Partido Popular del
reglamento.
Cuanto interesa, utilizo el derecho a la palabra; y cuando no
interesa, que pase a votación y porque he dicho que pase a votación.

Porque dicho sea de paso, al fin y al cabo, yo creo que este sitio es el sitio
donde uno defiende lo que toca, independientemente de que tengamos más o menos prisa, que queramos acabar antes o no, que, desde luego, esta diputada
ni mi grupo tiene interés en acabar antes o no acabar antes.

Y la realidad es que el Partido Popular, si tiene las malas formas de presentar
una ley de acompañamiento con más de veinte modificaciones legales, que no tenían que presentarse en ley de acompañamiento, que muchas de ellas son fruto del mal hacer, del mal hacer legislativo
del Partido Popular, que un año hace una ley y al año siguiente la modifica, al otro año la vuelve a modificar.
.
.
Si eso ya es malo, la presentación en sí de esa ley de acompañamiento, peor es todavía que estas modificaciones legales se hagan por vía de enmienda.

Porque, claro, la propia explicación que ha dado ahora el representante del Partido Popular.
.
.
, dicho sea de paso,
que ha dado una explicación que es la explicación oficial que le ha dado la conselleria.
Por tanto, no se trata de una improvisación que ha hecho él, sino la explicación oficial.
Dice: «No, una enmienda sin trascendencia.
» Oiga, las enmiendas sin trascendencia no modifican la ley.
La ley forestal, que
es la importante, porque se modifican bastantes artículos de ella, nos dice el propio portavoz: «No, eso es debido a la adecuación de la ley ómnibus.
» Oiga, la ley ómnibus lleva ya mucho tiempo aprobada.

Y estas Cortes, en su capacidad legislativa, deberían tener normal, como una cosa normal, normalizada, el que las leyes se
modificaran en el momento en que corresponde, y no una vez al año por vía ley de acompañamiento.
Porque al final lo que ocurre es que la ley de acompañamiento se convierte en esto, en un cajón de sastre, donde se producen infinitas modificaciones legales, donde las que
presentan por enmienda, como ahora, no llevan ni un solo informe legal.
Con lo
cual, se presentan aquí sin informes legales -no me diga usted que no-, por lo menos no lo acompañan a la.
.
.
Mal que bien, cuando usted presenta un proyecto de ley en estas
Cortes, con el proyecto de ley se acompañan los informes legales.
Cuando presentan modificaciones a una ley por vía de enmienda, no se acompaña ni un solo informe legal -por mucho que usted mueva la cabeza.
A las enmiendas no se les acompaña un solo informe legal.

Y por eso, si la ley de acompañamiento es torticera y es mala, mucho peor es que presenten modificaciones
legales por vía de enmienda.
Si además lo habitual en ustedes es lo que ha pasado aquí en esta cámara inicialmente, la intención inicial, de no defenderlo, nos encontramos con un trámite donde se han modificado no sé cuántas leyes y ni siquiera.
.
.
, no hay informes legales, no sabemos por qué, y ni siquiera se defienden.

Porque usted ha hablado de estas, de la ley forestal y de la ley de música que adecua, pero, oiga, por qué no habla en qué consiste y por qué toda la modificación de la ley de la función pública.
Hable, cuéntenoslo.
Y cuente y defienda el porqué se ha pactado o no se ha pactado con los sindicatos, qué es lo que habla la ley de la función pública, que es fundamental y es importante la modificación legal.
Y es una ley que aprobamos en estas Cortes hace bien poco y ustedes hoy
plantean una modificación legal.
¿Por qué no habla y defiende también la modificación que plantean del tema sanitario?

Quiero decir que la ley de acompañamiento nosotros seguimos creyendo que no es buena porque modifica.
.
.
, se
producen modificaciones normativas fundamentales e importantes con una ley que
simplemente debería acompañar al presupuesto.
Pero, desde luego, que esto se produzca por vía de enmienda es algo mucho más torticero.

Y torticero, torticero, el uso que se hace del reglamento de la cámara por el Partido Popular, que siempre es el uso de algo que les gusta a
ustedes decir mucho, eso de la ley del embudo: para mí la parte ancha y lo tengo todo, la parte estrecha para la oposición.

Por mi parte, nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Moreno.

Té la paraula el senyor Marí.

El senyor Marí Olano:

Gracias, presidente.

A mí hay dos cosas que me llaman la atención.

Antes hemos pasado una enmienda directamente a votación.
Y la preocupación por el debate que acaban de manifestar ustedes con las enmiendas del Partido
Popular, del Grupo Parlamentario Popular, no la han manifestado antes.
Ya les
pregunté el otro día en el pleno, en el debate de totalidad, sin que recibiera ninguna respuesta al
respecto, por qué tiene tanta importancia que debatamos estas enmiendas, por qué es tan sacrílego que las pasemos directamente a votación y no es sacrílego que la enmienda que tiene por objeto regular la prestación por cese de actividad de los diputados, por llamarla así, no se pide que se debata.
¿Es que eso no es importante, señora Moreno?
Yo no tengo ningún inconveniente.
He hecho en las dos cuestiones lo mismo.
No tenía mayor necesidad de explicar el contenido de nuestras enmiendas, como tampoco
tenía mayor necesidad de explicar el contenido de la otra enmienda.
Ustedes, por lo
que se ve, quieren explicaciones de todo, menos de la prestación por cese de actividad.
Ya me responderán ustedes por qué.

En segundo lugar, ¿por qué el Grupo Parlamentario Popular tiene que acompañar sus enmiendas con informes legales y el Grupo Parlamentario Socialista no?
¿Por qué, por qué?
Sí, ¿por qué se ríe?
¿Qué pasa, que yo no soy igual de diputado que usted?
¿Mi grupo parlamentario no es igual de grupo parlamentario que el suyo?
¿Por qué, dígame por qué?

Usted ha dicho que aquí yo estoy leyendo la información oficial que me ha dado la conselleria.
Y ¡usted qué cáspitas sabe!
, por no utilizar otra palabra que empieza por ce.
¿Usted qué sabe lo que yo estoy leyendo o lo que dejo de estar leyendo?
A ver.
Yo me temo
también de vez en cuando lo.
.
.
lo de Rubalcaba, que está un poquitín metido en nuestras cosas, pero no creía yo que llegaba a esto.
¿Usted qué sabe lo que estoy leyendo yo?
Usted no tiene ni puñetera idea de lo que estoy leyendo yo.
Yo estaré aquí leyendo lo que me dé la gana, oiga, no lo que usted quiera que yo lea.
¿Me entiende?

¿Por qué yo tengo que aportar enmiendas con informes legales y usted no?
¡Venga, hombre!
No tiene ningún sentido, no tiene ningún sentido la actitud suya con este debate.
Ninguno.
Ni con la ley de acompañamiento.
¿Qué es mejor, que debatamos en la ley de acompañamiento, que al menos debatimos, o comentamos enmiendas de rondón, la modificación de la legislación hipotecaria en la ley de tasas, que es lo que suelen hacer ustedes?
O ¿que metamos treinta y cinco modificaciones en la ley de presupuestos que tiene un debate mucho más rápido que el de la ley de acompañamiento, por mucho que se.
.
.
¿Qué es mejor?

Esto se puede debatir sin ningún tipo de problemas, han tenido ustedes tiempo de meterse a fondo en todas las
enmiendas.
¡Si han propuesto enmiendas de adición!
, ¡ustedes!
, ¡han propuesto enmiendas de adición!
Yo comprendo que propongan de modificación, comprendo que propongan de supresión, pero cuando ustedes mismos proponen enmiendas de adición, ¡se les está cayendo toda la «paraeta»!
Si no vale la ley de acompañamiento para esto, ¿para qué proponen enmiendas de adición?

No, mire, no tienen ustedes ninguna razón e intentan convertir el debate en un sainete.

El senyor president:

Senyor Marí.
.
.

El senyor Marí Olano:

Muchas gracias, presidente.

El senyor president:

Senyora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Bueno, vamos a ver, señor Marí, primero, se lo dije en el pleno y se lo vuelvo a decir ahora: si usted tiene
un problema con lo que su grupo presenta, háblelo usted con su grupo.
(Veus) ¡No, no!
, perdone, es que no, es que se empeña usted en poner en cuestión aquí.
.
.
, usted, peléese con su grupo y diga en su grupo que no estaba de acuerdo con esa enmienda,
porque es impresentable que usted diga que por qué no se ha defendido una enmienda porque es una enmienda presentada por tres
grupos, (veus) ¿sabe usted?
Por tanto, a partir de ahí usted tampoco ha pedido defender esa enmienda.

Mire, insisto, si usted tiene problema con esa, hable usted con su grupo, con
su portavoz parlamentario, y que se lo explique o que le pidan permiso o aclárese usted con su grupo, pero no venga a esta comisión a traer el problema que usted tiene con su grupo.
Insisto.
Se lo dije en el
pleno y se lo vuelvo a decir ahora: apáñese usted con su grupo parlamentario.

Mire, ¿cómo que su grupo tiene derecho.
.
.
, al mismo derecho que a presentar las enmiendas
sin informe?
Si es que yo a usted no le echo en cara nada.
.
.
Usted, su grupo,
claro, si el problema no es su grupo, ¡el problema es el gobierno!
Su grupo sustenta al gobierno, y el gobierno es el
que presenta modificaciones legales en un caso con informes y en otro sin
informes.
No va usted a comparar las enmiendas que desde mi grupo, que no somos
gobierno, hacemos, con lo que hace el gobierno, porque en algunos casos nos
consta que está hecho «voluntariamente».
No es porque se les haya olvidado y planteen una modificación legal después, en proceso de enmienda, ¡no, no!
, lo hacen a propósito, para no presentar los informes, porque.
.
.
, y la historia me da la razón, porque hay infinidad de ejemplos donde, cuando han tenido demasiados informes
en contra de los técnicos que están obligados a hacer, cuando han tenido muchos informes en contra, no han
presentado la modificación por la vía normal, porque tenían que presentar el informe en contra, o porque sabían que el jurídico consultivo les iba a decir que no, o porque sabían que iba a haber problema en el CES, y entonces, a pesar de que lo tenían, todo el trámite hecho, no lo han presentado en tiempo y forma en el anteproyecto de ley y
vienen a hacer un proyecto de ley.
Eso es lo que yo le digo.

A mí no me hable de derecho de los grupos, los derechos de los grupos, lo tengo
claro.
.
.
Por cierto, su grupo tiene muchos derechos que mi grupo no puede
tener, porque la mayoría del reglamento, según se interpreta, se utiliza por parte de su mayoría.

Pero, repito, el problema es que ustedes utilizan la vía de enmienda para meter lo que no pueden, no quieren, no quieren enfrentarse
con la realidad por la vía normal, y eso es lo que denunciamos, igual que denunciamos el uso torticero de
la ley de acompañamiento, que cada vez más se ve donde se ve el uso torticero y, además, la inutilidad.
.
.
Repito, lo dije en el pleno y lo voy a decir ahora, son sus
frases, «és un Consell ple d'inútils, d'un tall d'inútils», y ese «tall d'inútils» presenta este tipo de leyes.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyora Moreno.

Senyories, anem a passar a votar el grup d'esmenes presentades pel Grup Popular.
¿Vots a favor?
(Veus)

La senyora Moreno Fernández:

¡Presidente, presidente!
, separadas, separadas.

El senyor president:

Alguna observació.
.
.
¿Senyora Moreno?

La senyora Moreno Fernández:

Por un lado, de la 59 a la 67 y la 119; por otro lado, la 117, 118, 120 y 123.

El senyor president:

¿118?
.
.
.

La senyora Moreno Fernández:

120 y 123.
.
.
Y luego, el resto.

El senyor president:

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

La 89 per un costat.
.
.
O siga, 89 i 123 jo les vullc separades.
La resta.
.
.

El senyor president:

¿Separades les dos o en un grup?

La senyora Moreno Fernández:

No, en dos grupos distintos.

La senyora Mollà Herrera:

Però és que ja no pot, llavors, en dos grups.

El senyor president:

En dos grups.
.
.

Val, doncs, anem a passar a votar en primer lloc de la 59 a la 67 i la 119.
¿Vots a favor?
8.
¿En contra?
7.

Passem a votar ara la 117, 118, 120.
.
.
i 123.
.
.
, (veus) 123 a banda.
.
.
117, 118 i 120.
¿Vots a favor?
14.
¿En contra?
1.

Passem a votar ara la número 89.
¿Vots a favor?
9.
¿En contra?
¿Abstencions?
6.

I passem a votar la 123.
¿Vots a favor?
9.
¿Abstencions?
(Veus) Perdó.
.
.
123.
¿Vots a favor?
15.

Senyora Mollà.
(Veus) ¿Algú més vol explicació de vot?
(Veus)

No, probablemente, probablemente, no, señor Marí.
.
.
(Veus) Señor Marí, probablemente, no.

El senyor Marí Olano:

Pues, sí, la quiero.
(Veus)

El senyor president:

Gracias que tengo aquí un asesor, que si no fuera por.
.
.

Senyora Mollà, té vosté cinc minuts per a l'explicació de vots.

La senyora Mollà Herrera:

Quan u té un reglament bastant dissenyat per a oprimir les minories, (remors) s'ha d'ensenyar en moltes ocasions com no deixar-se oprimir i és l'exemple que ha passat avui i, per tant, com que jo no me vaig a deixar oprimir,
per molt que les cares de les seves senyories i les seves manifestacions públiques cap a la meva persona i cap al meu grup ho intenten fer per a
coaccionar, doncs, no serà així.
(Veus)

I si la memòria no me falla, no és nou açò que estem fent avui ací i que el Grup Parlamentari Popular mane a votació les seves esmenes i que els grups de l'oposició demanem que no, perquè moltes d'elles implicaven una gravetat com les que avui nosaltres entenem que se proposa.

Però, si bé és cert que la memòria tampoc falla per a dir que eixes modificacions que se plantejaven en altres
esmenes en altres anys eren molt puntuals, molt concretes, comptats amb els
dits, el que mai havia passat, i això és cert, és les modificacions, la quantitat de modificacions que se planteja este any.
Eixa és la diferència respecte a altres anys, ni més ni menys.

Però en el meu exercici de la paraula i el meu dret, encara que jo crec.
.
.
, és interpretable, ¿no?
, que tenia el torn en contra, és igual, diré que em sembla molt greu que el Grup Parlamentari Popular, que no escapa de ser (veus) la veu parlamentària del govern valencià, haja utilitzat de forma «torticiera» aquesta llei d'acompanyament (veus) per a fer, de nou, set noves modificacions a noves lleis, més altres modificacions de les ja plantejades.
És increïble.
.
.
, el Consell Jurídic Consultiu ja manifesta que de 21 lleis que comporta esta llei de mesures
fiscals, hi ha 18 d'elles, 18 d'elles, no tenen cabuda per seguretat jurídica, i diu literalment, «per seguretat jurídica», no tenen cabuda en un llei d'acompanyament de mesures fiscals, i vostés introduïxen set noves modificacions que tampoc tenen cabuda perquè no tenen ningun marc aplicable als pressupostos.
I algunes molt, molt, molt
greus.

No solament que modifiquen les que són iguals que les modificacions que plantegen sobre el règim de la llei forestal.
.
.
Ens sembla increïble, són nou esmenes.
.
.
(Remors) Vostés, si van vendre com a una cosa anecdòtica una adaptació de la llei forestal, (remors) ara la modifiquen amb.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
un.
.
.
, d'una manera molt, molt incisiva introduint nou esmenes amb una profunditat que
criticaria qualsevol consell jurídic consultiu, (veus) per descomptat, perquè aprofundix i molt i no dóna garanties en este debat.

Però, més encara, introduïxen lleis com, per exemple, la llei (veus) urbanística per a, de nou, buidar de garanties i buidar de contingut la llei urbanística valenciana quant a les obres que se poden atorgar sense llicència que no vinguen previstes en els plans dels municipis.
Ens sembla ridícul.

Ens sembla gravíssim que vostés (veus) utilitzen esta llei per a fer persecució a alcaldes i alcaldesses, a ajuntaments que no són, justament, els dels seus colors polítics, (veus) per intentar aprofundir seriosament en el que deuria ser el sector audiovisual, és a dir, que se paren, que se parle, que se negocie, que se consensue, i, no,
vostés opten, el primer de tot, per una persecució, per la sanció, per la coacció, dinàmiques que, ja dic, són autodestructives d'un sistema democràtic, i és el que vostés vénen ací a dir.

Quan la reforma del sector audiovisual deuria produir-se amb uns continguts de
màxim, vostés miren cap a altres costats en el que repercutix a televisions, ràdios, etcètera, sense llicències, saltant-se d'una manera increïble la normativa, però que, d'alguna manera, compartixen, ¡que casualitat!
, el seu ideari.
Cap a eixes totes les preguntes parlamentàries, peticions de documentació, peticions d'expedients sancionadors, i els han negat sistemàticament al meu grup parlamentari, específicament, les de les zones de Castelló, i vostés saben de sobra de què estem parlant.

I, en canvi, en canvi, en aquells casos on hi ha una trajectòria d'eixe tipus de televisió i de ràdio, on hi ha moltíssima incidència a nivell social en eixos municipis, vostés, en compte de voler consensuar, fan una persecució i van al coll, a la jugular d'estes persones i d'estes administracions municipals.

La llei de la funció pública valenciana la modifiquen quan de nou saben que va a arribar-se a un acord,
i ara mos presenten unes modificacions per a saltar-se un tràmit que va a quedar d'una manera.
.
.
, de majoria en esta cambra, de manera plural, amb un consens de la
federació de municipis i províncies i ara, de nou, volen.
.
.

El senyor president:

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
vostés saltar-se els tràmits garantistes que deurien tindre estes modificacions que se plantegen.
(Veus)

Ja dic, no poden vostés esquivar que són el grup parlamentari que dóna suport al govern i que, per tant, estes modificacions són les modificacions que ha vullgut colar (veus) per la.
.
.
, per.
.
.

El senyor president:

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
per la de darrere el govern del Partit Popular.

Res més.
Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.
(Veus)

¿Alguna explicació de vot?
Senyor Marí.

El senyor Marí Olano:

Gracias, presidente.

El Grupo Parlamentario Popular ha presentado estas enmiendas y las ha votado
favorablemente en un ejercicio muy mesurado del derecho de enmienda que asiste
a todos los grupos parlamentarios.
De hecho, nosotros hemos ejercido ese
derecho una vez por cada tres veces que lo ha ejercido el grupo parlamentario
que me ha precedido en el grupo de la palabra.

Por supuesto que somos la voz parlamentaria del gobierno, y estas enmiendas,
tanto las enmiendas, el hecho en sí de presentarlas, como nuestro voto, es un ejercicio claro de que somos la voz
parlamentaria del gobierno, por supuesto que somos apoyo y soporte del gobierno
y por supuesto que lo hemos sido así desde el principio de la legislatura y lo seguiremos siendo hasta el final.

Nosotros y el gobierno venimos a ser, francamente, lo mismo, formamos parte de
la misma lista, el presidente de La Generalitat y los tres vicepresidentes del
Consell son miembros de nuestro grupo parlamentario y la mayoría de los consellers también son miembros de nuestro grupo parlamentario y son tan diputados como lo pueda
ser yo o cualquiera de mis compañeros del Grupo Parlamentario Popular que están aquí presentes.
Vamos a la misma y vamos a la misma desde el principio y sin líos.

No ocurre lo mismo con otros grupos parlamentarios que tienen la misma voz
hasta la sesión constitutiva, el día de la sesión constitutiva ya no tienen la misma voz, el día de la sesión constitutiva se dedican unos a robarse los escaños de otros, a tirarse uno a los otros el escaño a la cabeza, a marginarse unos a los otros y a hacer valer eso que se
denomina, o que se ha denominado en alguna ocasión, como la opresión de la mayoría, hasta el punto de expulsar a la práctica mayoría de su grupo parlamentario del grupo parlamentario.

El senyor president:

Senyor Marí, que dia jo que.
.
.
que l'explicació del vot.
.
.
Sí.

El senyor Marí Olano:

Esas son las razones.
.
.
Sí, sí, sí, estoy explicando el voto.
Eso son las razones (veus) por las cuales estas enmiendas gozan de todo el respaldo del gobierno, como el
proyecto de ley goza del respaldo del Grupo Parlamentario Popular, porque vamos
a la misma y hablamos siempre con la misma voz, el gobierno y el Grupo
Parlamentario Popular.
Otros, ya digo, no pueden decir lo mismo.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Anem a passar, doncs, ara, a debatre la resta d'esmenes presentades per Compromís, que va de la 33 al final.
Per a la seua defensa, té la paraula la senyora Mollà.
(Veus)

Té vosté la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Bé, el Grup Parlamentari Compromís presentem un bloc d'esmenes que vénen en la línia de recollir, d'alguna manera, el que és la nostra idea del que s'ha de fer en una llei d'acompanyament i el que és, fins i tot, allò exposat pel Consell Jurídic Consultiu, que ens dóna la raó en este argumentari que, any rere any, posem de manifest en tots els debats
parlamentaris i que no.
.
.
, solament queda com la paraula de Compromís.

Volem dir que aquest bloc d'esmenes vénen a eliminar aquestes modificacions, díhuit modificacions de les vint-i-una lleis que se proposen modificar per part del
Grup Parlamentari Popular o el govern popular, no sabem ja qui és qui.

I s'argumenta una qüestió molt concreta.
El Consell Jurídic Consultiu diu literalment, i aixina ja ho vam deixar palés en l'esmena a la totalitat en el Ple de Les Corts, que la relació de funcionalitat és el fonament de la llei de mesures, el que unit a raons de seguretat jurídica i bona tècnica legislativa, no fa aconsellable que les lleis d'acompanyament es convertixquen en lleis de contingut heterogeni, reguladors d'una pluralitat de matèries inconnexes entre si i sense vinculació amb els pressupostos o la política econòmica.
Amb eixa literalitat, jo voldria saber què pensa el Grup Parlamentari Popular d'esta afirmació.

Ningú nega, i ho diu abans d'argumentar açò el Consell Jurídic Consultiu, que hi ha sentències que avalen esta nebulosa en la normativa al poder aplicar esta llei d'acompanyament per a utilitzar estes males pràctiques a l'hora de modificar lleis.
No ho nega ningú, no ho hem negat mai.
Però és que després d'este argumentari encara eixia el Consell Jurídic Consultiu i continua entestant-se, igual que el Grup Parlamentari Compromís, en dir que no hi ha seguretat jurídica, ho diu literalment, i no hi ha bona pràctica legislativa quan s'utiliza aquesta llei per a fer estes qüestions.
I diu que són matèries inconnexes de contingut heterogeni i sense cap tipus de vinculació amb els pressupostos o la política econòmica.

Per tant, explique'ns vostés el que han fet.
Clar, el Consell Jurídic Consultiu ho argumenta.
Diu, clar, home, «a pesar de la oportunidad de rapidez que blinda una ley como esta».
.
.
Això és el que passa, que vostés, una, no volen tràmits garantistes als grups parlamentaris per a poder debatre de forma profunda
les modificacions que vostés plantegen.
Perquè tot el que estic dient ara no és parlar de cadascuna de les modificacions.
Com volen vostés que parlem de cada una de les profunditats que haurien de fer-se eixes
modificacions d'eixes lleis.
No es pot.
Se parla en general.
I això no és un tràmit garantista.

Nosaltres som dels qui no oferim alternatives.
Clar que no.
Per això tampoc vostés poden criticar-ho, perquè si nosaltres creem que no s'han de tocar lleis que no tenen el marc econòmic dels pressupostos en esta llei, com comprendran quan vostés plantegen una modificació ens posen vostés en una tessitura d'haver de ser coherent.
I si eixes lleis a nosaltres ens podria paréixer raonable que se modificaren, com puga ser, com ja s'ha comentat, la Llei d'espais naturals o fins i tot la llei forestal, encara que ens poguera paréixer raonable, el que no podem és entrar a valorar les seues modificacions i plantejar-ne d'alternatives.
Perquè per a nosaltres això entra en contradicció immediata amb la base del que diu el Consell Jurídic Consultiu i diu constantment el meu grup parlamentari.

Les modificacions que se plantegen, a més algunes són tan greus que se posen de manifest en este informe.
Ja ho vam comentar.
La
Llei d'espais naturals, fins i tot el Consell Jurídic Consultiu és que vull que siga una cosa també que se diga per part d'este organisme, perquè és que vostés tot el que vinga de nosaltres ens diuen que som demagògics, que sempre diem el mateix, que critiquem per criticar.
Que m'ho expliquen.

Les modificacions que se plantegen se diu que precisament per la importància i extensió de la reforma que es projecta se planteja la disjuntiva de dur a terme la
tramitació d'una modificació tan profunda com la que ara s'analitza.
O si resultaria més lògic i apropiat articular la reforma de la citada llei de forma aïllada i singular.

Vostés estan veient clarament com deixen de manifest que vostés no estan fent garanties al tràmit parlamentari i això va en detriment de la pròpia modificació, no solament del que puguem dir Compromís o el Partit Socialista o Esquerra Unida al respecte d'eixa modificació.
És que la pròpia llei amb estos tràmits està tenint una mala pràctica i a més una poca seguretat jurídica.
Igual passa amb la llei de coordinació del sistema universitari valencià.
També se diu, se suggereix el sospesar les repercussions de les modificacions que es
tramiten abans de prendre una decisió oportuna i, en el seu cas, de procedir a la seua aprovació.
És a dir, en tot cas, hauria de justificar-se.
Algunes fins i tot avisen de les
repercussions que poden tindre estes modificacions i que vostés s'ho replantegen.
Ho diu, fins i tot el Consell Jurídic Consultiu.

Vostés li han donat la volta a algunes modificacions que han plantejat, quan per
exemple del preu ajornat en determinats contractes d'obres i equipaments vostés s'inventen que és com si fóra una ampliació d'aquest ajornament.
I se posa clar i ras en l'informe per gent lletrada i coneixedora de les lleis que no és un ajornament, més bé és un nou termini.

Què passa amb açò?
Una, agreugem el problema que tenim a l'hora de fer front als interessos que donen de si els preus ajornats, en
detriment de la caixa autonòmica, en detriment de la política econòmica d'esta comunitat, que es veu a dia d'avui amb una tessitura de fer front al deute, fer front als interessos o
invertir en educació, invertir en sanitat, invertir en infraestructures, etcètera.
Els pressupostos és una evidència.
Vostés davant d'esta tessitura, davant de la sistemàtica d'anar agreujant este problema, i encara a dia d'avui el continuen creant un nou termini, un nou ajornament, creant nous
interessos, etcètera, en els pressupostos se visualitza.
Com?
Han de primar, fer front a estes
coses, a estes malifetes seues, que lògicament s'han de fer front, però en detriment clarament de la política social.

Altra de les qüestions que se planteja, com ja ho he dit abans i ho torne a dir és, per exemple, la modificació de la llei forestal.
És a dir, se recomana de nou que s'especifique de forma expressa quin tipus de modificació s'està fent, si esta contraprestació que se parla en un moment donat podria constituir un mecanisme pel qual, fixe's la gravetat, s'ha trobat que vostés la modificació pot conduir a un mecanisme pel qual algú puga eludir el pagament del preu públic o del cànon corresponent.
Perquè vostés plantegen modificacions i quan se li diu el règim normatiu, l'organisme que ha de cuidar de que es complisquen les lleis dintre del marc legal
que hi ha li diuen: eh, que esta llei, atenció!
, que té, la modificació que estan plantejant, té inseguretat jurídica, perquè en un moment donat el que pot és conduir a un nou mecanisme, perquè la gent amb açò no té de ser ningun erudit per a trobar quin és el mecanisme per eludir el pagament del preu públic o del cànon corresponent.

Ha sigut intencionat o no?
Jo crec que sí.
Vostés estan fent açò intencionadament.
Que algú puga utilitzar mecanismes paral·lels d'amagatall per a eludir este pagament.
Per què?
Perquè si ho diu clarament l'informe que acompanya esta modificació d'esta llei li ho advertix, vostés que han fet?
Mirar cap a altre costat.
És que no han plantejat una modificació per a què açò, hi haja una seguretat jurídica al respecte del que se diu aquí en la llei forestal.
Les modificacions han anat en la línia d'unes altres, que és el que comentàvem: fer una reforma profunda del que a vostés els ha donat la gana, botant-se els tràmits garantistes que nosaltres, que els grups parlamentaris no puguem fer
esmenes al que hem plantejat, ni tan sols esmenes de millora al que han
plantejat.
I, per tant, al nostre parer és molt greu.

El tema de la modificació que se planteja sobre el Pla especial de suport a la inversió productiva, municipis de la Comunitat Valenciana.
Nosaltres entenem que açò és una evidència que vostés no arriben a temps, una evidència molt clara.
Vostés han estat venent el Pla Confiança i el pla Confiança és el eterno plan.
El eterno plan perquè es va fer etern per a posar-lo en marxa; eterno, perquè quan s'ha posat en marxa algunes coses s'han posat en marxa i altres arribaran anys llum; eterno, perquè damunt vostés no poden pagar-lo, manen escrits als ajuntament i diuen: eh, que si fem tard
en pagar el cost l'assumiran vostés, els ajuntaments, quan vostés, el govern valencià és qui ha de fer el cost, això ha passat.
I ara resulta que vostés prorroguen en el temps el termini de finalització de les obres.
El mateix pla, no és ni el pla 1, ni el pla 2, ni el pla 3, com ha pogut ser el del govern del
Partit Socialista, criticable o no.
Vostés porten
el eterno plan, és el mateix, no canvia.
I portem anys amb este pla.

I a més, també, una cosa curiosa, i amb açò entre també en la disposició addicional segona que nosaltres esmenem perquè se suprimisca.
Tant el pla Confiança com el pla 100x75 vostés s'han negat a clavar-lo en el marc pressupostari, en la llei de pressupostos, s'han negat.
Han vingut aquí i van per tot arreu venent que és que hi ha un pressupost paral·lel.
Això és un pressupost paral·lel del no sé se sap bé, li preguntem i li diguem ¿diga'ns d'on treuen els diners?
Encara no ho han dit clarament per molt que mos entestem
en preguntar-li açò que és simple, simple.
D'on se treuen els diners d'estos plans?
Doncs, no ho han dit.
Diuen que no està clavat en el marc pressupostari i que és una cosa que és
aportación extraordinaria de no se sabe dónde.

Però és que resulta que la llei d'acompanyament als pressupostos a vostés sí que els interessa i els interessa clavar-los aquí, perquè han de fer certes modificacions per a poder fer certes actuacions.
Doncs, bé, nosaltres en eixa no anem a caure, perquè el ninguneig i l'insult que produïx que vinga el govern valencià a dir-nos que vostés s'han negat a clavar en el marc legal pressupostari tota la inversió que se puga fer de La Generalitat per a oferir-li garanties i transparència a eixa inversió pressupostària per a 2011.
.
.
 Si vostés això se neguen, nosaltres considerem que és un insult.
I, per tant, donar-li via lliure a qualsevol modificació que vinga en la línia d'estos plans, doncs, encara que ens pareguera raonable, com comprendran no ho
anem a acceptar.
És insultant i sobre eixe insult el que no mos anem a quedar és callats.

Se'ns va contestar en el debat a l'esmena a la totalitat, se'ns va dir que, bé, que aquestes modificacions que se presentaven, que s'utilitzava esta llei per a altres coses, venia en la línia de fer complir sentències, normatives europees que s'havia d'arribar a uns terminis determinats, adaptació de lleis estatals, s'havia de modificar certes qüestions que se plantejaven a través de diferents col·lectius.
Però és que nosaltres això ens sembla fer els deures tard i mal.
Quan se diu la dita de no deixes per a
demà el que puges fer avui, és perquè durant l'any 2010 vostés estes modificacions, tan importants com per exemple la d'espais naturals o la forestal, podrien haver-les plantejat perfectament.

Algunes lleis s'han modificat i s'han creat este any i ara volen fer els deures mal i tard no sé sap encara bé per què, alguns responen a interessos purs i durs de la política d'entestament que fa el Partit Popular en donar via lliure a temes urbanístics i empar a este tipus d'empresaris que ara se veuen en una situació difícil, quan el que caldria és que veritablement parlar exactament de com fer reformes estructurals sobre l'economia valenciana, és a dir, fer tard i mal les modificacions, presentar-les sense garanties i, lògicament, nosaltres no ho compartim.

Nosaltres entenem que les reformes que sí que han d'estar també en esta llei de pressupostos, que són per exemple les que regulen les taxes, ja les he comentat o, en este cas, les
que queden en este bloc, que són les del tram de l'IRPF, compartim una idea amb la resta de grups parlamentaris.
És a dir, la minva que ha patit la Comunitat Valenciana, l'administració autonòmica amb l'errada política fiscal que ha estat fomentant el Partit Popular, a dia d'avui ens situa davant de la crisi en una situació molt més feble que la resta de comunitats.
No solament perquè la inestabilitat econòmica dels sectors productius és molta, no solament pels signes d'atur, no solament per totes estes coses que són ja indicis clars que les coses no s'han estat fent bé en esta comunitat sinó per la política fiscal.
I vostés, d'això, no volen parlar.

La política fiscal ha fet que la caixa autonòmica este plena de pols, de pols i algunes puces que encara queden per a vore si
poden xuclar alguna cosa en eixa caixa.
Això, què produïx?
Doncs, que tinguem uns pressupostos que no serveixen per a crear ocupació, que no serveixen per a protegir el sector públic, que no serveixen per a reconduir l'economia, etcètera, etcètera.
I que no serveixen, lògicament, per a fer cap tipus d'inversió en infraestructures i medi ambient.

Això és perquè no hi ha diners.
I els diners se trauen de la política fiscal.
I punt.
I si no hi ha una bona política fiscal, no hi han diners.
I és el que vostés han estat fent, no solament primant aquelles rendes més altes, no bonificant -per molt que diguen vostés- les rendes més baixes.
Vostés consideren que les rendes més baixes són famílies nombroses.
Si és que, ho posen en tot.
Tots els anys fan el mateix.
Per a vendre alguna cosa de
les seves reformes fiscals, en afegir al final: «Y familias numerosas», vostés ja han fet les reformes fiscals que van a ajudar a totes les persones que
estiguen passant penúries.

Escolte'm, és tot molt més seriós que tot açò.
Hi han rendes baixes.
Hi han persones que no declaren, perquè no tenen cap tipus d'ingrés.
I, per tant, els beneficis fiscals de les declaracions de la renda.
.
.
, nanay de la Xina.
Hi han persones que estan patint, a dia d'avui, el acoso y derribo de les entitats bancàries en els temes de les seves hipoteques, etcètera.
I vostés, d'això, ni parlen.
Totes estes coses s'han de parlar.
Les hem posat damunt de la taula, moltíssimes vegades, i no han vullgut.
I ara se'ns presenten, doncs, diferents modificacions que ja, posen l'afegitó, les venen com socials, i esta és la gran reforma fiscal del Partit Popular.

I açò nosaltres no ho anem a tolerar.
Exigim i demanem un debat seriós, separat de les modificacions que se plantegen.
I, a més, un debat seriós i separat.
.
.

El senyor president:

Senyora Mollà.
.
.

La senyor Mollà Herrera:

.
.
.
de les reformes fiscals que cal abordar.
I que el Partit Popular es nega a
vore.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Té la paraula el senyor Asencio.

El senyor Asencio Adsuar:

Moltes gràcies, senyor president.

Sempre tenim la introducció primera de deslegitimar la llei d'acompanyament a la Llei de pressupostos.
Per moltes voltes que debatem este
assumpte, inclús en el mateix matí, és ja quasi obsessiu el plantejament de descarregar les invectives contra la llei
d'acompanyament.
Per sabuts que siguen ja els arguments, també per no donar la conformitat, per allò de qui calla, atorga, doncs, mos reiterarem en els criteris que fan la
viabilitat d'esta llei.

El Consell Jurídic Consultiu, certament, diu el que diu.
Ara bé, el Consell Jurídic Consultiu també diu el que també vénen dient altres sentències del Tribunal Constitucional.
En concret, puc citar la sentència 32/2000, del Tribunal Constitucional.
Però, com eixa sentència, en podríem parlar de moltes més en les quals, l'instrument de la llei d'acompanyament és un instrument vàlid.
I que ha acreditat, per les reiterades sentències constitucionals, del Tribunal Constitucional, que el legislador té llibertat de configuració del text legal, de la llei.
I, efectivament, el Consell Jurídic Consultiu podrà fer suggerències o recomanacions o observacions, però la sobirania la té el legislador.
I, en este cas, la sobirania, per la Constitució i en el sistema de competències autonòmiques, mosatros tenim sobirania per a aprovar allò que, dins del marc de la Constitució i l'Estatut d'autonomia, tenim.
I, per tant, al marge que puguen haver eixes suggerències o observacions, el que està clar -que serien unes fórmules d'estil-, el que està clar és que l'important és la voluntat legislativa del contingut.

I això predomina per damunt de la forma.
I, sent legal el que es proposa.
.
.
I és legal.
Perquè si haguera sigut una il·legalitat el que es proposa hi haguera hagut, des del Consell Jurídic Consultiu, l'afirmació clara i rotunda de quins articles invadixen o bé competències de l'estat, o bé contradiuen lleis,o bé el rang o la majoria qualificada a aprovar.
.
.
, en el supost que haguera de ser alguna fórmula legal concreta, se diria en eixe informe.
Però no ho diu.
Per tant, és legal.
Tot el que es porta és legal.
I sent legal, excepte que un tribunal diguera el contrari, en un futur,
previ recurs.
.
.
, cosa que ninguna llei, per molt ben armada que estiga, i
procedimentalment tramitada i en tots els informes que se vullga, ninguna llei
com ningun acte administratiu de ninguna administració -per molts informes que puga portar també- no té mai, un, la seguretat d'una sentència posterior d'un tribunal que puga derogar algun article d'alguna llei, d'algun reglament o d'algun acte administratiu.

Per tant, estem com en qualsevol altra llei.
L'important és que esta llei que portem goja, gaudix de tots els elements de presumpció de legalitat -la seua aprovació-.
I algunes de les qüestions que sí que ha dit el Consell Jurídic, en qüestions més d'estil o de qüestions sintàctiques o tal, doncs sí que s'han incorporat en el text definitiu de la llei d'acompanyament, del projecte de llei d'acompanyament.

En concret, se fan algunes observacions, aquí, ara, per part de Compromís, respecte a la Llei d'espais naturals.
Sí, el Consell Jurídic Consultiu pot dir, doncs que, efectivament, pot ser una reforma d'importància -que ho és-.
Ara bé, també he de dir-li, i els ho vaig dir en el debat a la totalitat del plenari, li vaig
dir que n'hi havia un avantprojecte, hi ha un avantprojecte, i va a tramitar-se una llei.
Per tant, estiguen vostés tranquils perquè hi haurà un projecte de llei integral d'esta Llei d'espais naturals.
L'únic que ocorre és que la pressa d'aprovar-ho ans que els terminis fixats per la normativa europea se mos vingueren
damunt, doncs, hem hagut de donar eixa tramitació, a través d'esta llei.
Però eixe debat més ample i altres qüestions que s'integraran en la llei se voran.
Perquè sí que hi ha voluntat de que hi haja un debat més ample.
L'únic que la pressa d'aprovar-ho abans dels venciments dels terminis ha dut a que açò s'haja portat aixina.

I, ¿per què hi ha hagut una demora en el que podia haver sigut el projecte de llei, que
vindrà, sobre llei d'espais naturals?
Doncs, perquè, com vostés des de Compromís sabran, ha hagut una actuació molt important, per part de la conselleria d'urbanisme, medi ambient, respecte a sumar major nombre de consensos i acords amb
les entitats representatives, amb les entitats ecologistes, amb les entitats de
regants; medis naturals com, per exemple, en el Parc Natural del Fondo, que
conec bé.
Bé, doncs ha hagut ahí, en la zona que compartim allí, en el Baix Vinalopó, han hagut uns importants avanços del que són els documents de protecció i de participació per a eixes zones ZEPA o les zones d'especial protecció, com, per exemple, mediambientalment, totes les qüestions dels PORN i els PRUG, els parcs naturals que tenen eixes tramitacions en
audiències prèvies.
Hi han hagut moltes reunions.
Estan havent-les.
Estan atenent-se suggerències.
I, per tant, eixa normativa europea s'ha fet en allò que és indispensable.
Però hi ha altres qüestions que van a integrar-se en la Llei d'espais naturals i que, si s'haguera anat per decret llei estarien ja aprovades.
O una llei, immediatament
presentada en estes Corts, s'haguera aprovat ja i haguérem complit els terminis.

Però no es tractava d'això.
Es tracta que eixa llei que vindrà ha de ser una llei, i vol ser una llei ampla, integradora, en amples
sensibilitats.
I la llei no ha pogut portar-se.
Per tant, s'ha portat ara, com a llei d'acompanyament, estos articles d'inexcusable compliment respecte a la protecció europea.

I, a més, havíem de fer-ho.
I vull donar-li explicacions de per què.
Perquè, a voltes, per a vostés és fàcil desqualificar, per què es fan les coses: els LIC -els llocs d'interés comunitari-; zones d'especial conservació, en la qual van a transformar-se estes zones; zones d'especial protecció de les aus.
.
.
Bé, tot això té darrere un suport, també, d'ajudes europees que han vingut rebent-se i donant-se i utilitzant-se per eixes
proteccions.
No podem perdre una protecció europea per no aplegar a un temps, a una data.

Tot això porta a que haguérem perdut importants subvencions.
I bé, devem complir terminis.
I la llei, més ampla, vindrà amb posterioritat.

Vostés no estan d'acord que se modifiquen lleis com la de coordinació del sistema universitari.
Però, és que, eixa llei -esta Llei de coordinació del sistema universitari, que modifiquem ara- és anterior a la Llei 8/2007, de 2 de març, de La Generalitat, d'ordenació de centres superior d'ensenyances artístiques i de la creació de l'Institut Superior d'Ensenyances Artístiques de la Comunitat Valenciana.
Per tant, com eixa llei és anterior, a l'aprovar-se la posterior llei que li acabe d'indicar, que és esta, la Llei 8/2007, de centres superiors, hi ha unes discordances en les
quals no hi ha una representació dins d'eixa coordinació de centres superiors d'ensenyances artístiques.
Hi ha una desvertebració entre la llei primera i la llei segona.
I, per tant, eixa modificació, que no varia, en termes absoluts, el número de representants de les ensenyances artístiques superiors en el consell -que seguixen sent de tres-, però sí que se crea la representació que ha d'haver en base a eixa llei posterior, que no podia previndre la llei anterior, la
Llei de coordinació del sistema universitari valencià.
I, per tant, doncs, s'integra la Llei d'ordenació de centres superiors de ciències artístiques en la llei anteriorment aprovada.
I li dóna la representativitat que correspon, a nivell de participació, en eixe Institut Superior d'Ensenyances Artístiques de la Comunitat Valenciana.
Una cosa totalment lògica.

Pel que fa al tema que ha introduït vosté, del preu ajornat, de l'ajornament, i de que si és un nou termini i no són pròrrogues.
.
.
Bé, les obres se poden demorar en el temps.
Estes obres, que van mitjançant sistema alemany d'obra -que s'executa i quan s'entrega és quan comença el pagament-, el que està clar és que l'autorització de la conselleria d'hisenda, en el seu moment a la posada en marxa d'estos sistemes de finançament i contractació d'obres, en preus ajornats -o pagaments ajornats-.
.
.
I és clar que, igual que una obra que tinga finançament directe dels propis pressupostos de La Generalitat, quan hi ha una demora,
un retard, estan ahí els pressupostos.
Se van transvasant, s'incorporen als pressupostos següents.
I els diners estan a l'espera de poder ser utilitzats.
I la conselleria d'hisenda ja ha tingut els informes, la possibilitat de finançament, en el moment en què se col·loquen eixos crèdits per primera vegada.
Després poden córrer-se dos o tres anys, el que duren les obres.

Estem en la mateixa situació.
Una volta que hi ha uns preus de pagament ajornat que estan incorporats i
autoritzats per la llei de pressupostos, el fet de que les obres es demoren en
el temps -i n'hi han problemes, de vegades, que expropien algun terreny i té problemes judicials; altres vegades hi ha, a l'hora de clavar la pala en les obres, t'apareix un tercer propietari i les obres s'han de parar, fins que se resolguen els límits de les propietats; hi ha modificacions de preus, per circumstàncies de cimentació que, això, quan un comença a fer l'obra l'ha de parar i, a més, ho obliga la llei, per a que hi hagen preus contradictoris, hi hagen controls
en eixes execucions d'obres, com molt bé saben vostés-, mos reclamen, quan en les obres hi ha qualsevol situació que no se complix, per qualsevol qüestió de celeritat, algun aspecte, estan vostés per a recordar-nos-ho.
Bé, doncs, quan eixes coses se produïxen hi ha retards en les obres.
I el pla, que està, del que són les seus judicials i el Justi-Seu -en fi, els plans que estan ahí, en el que és la disposició addicional, a la qual vosté fa referència-, se fa eixa pròrroga, eixe ajornament, doncs perquè és necessari.

En qualsevol cas, els interessos a què vosté fa referència com a altament lesius i que es poden produir, és el que passa en qualsevol contracte.
On els plecs de condicions preveuen
revisions de preus.
I, per tant, qualsevol contractació que se retarde en el temps, té uns sistemes de revisió de preus, per a que el pagament dels diners s'actualitze al moment en què se produïx eixe pagament.

Recordar-li que en l'any 1994, quan el govern del Partit Popular es va fer càrrec, el govern de La Generalitat, el pagament que hi havia -a 31 de desembre de l'any 1994- d'interessos era de 5% del total del pressupost.
I que, en els pressupostos que hi
ha per al 2011, està en el 3,7%, ara per al 2011.
Per tant, estem pagant molt menys interessos, en
estos moments, per al 2011 -el 3,7% del total del pressupost- que la càrrega financera del 5% que havia en els pressupostos de l'any 1994 -últim any que no era de govern del Partit Popular, que era d'altres governs anteriors al nostre.

Parla de la llei forestal.
Bé, la llei forestal està molt ben orientada, en el sentit del que es vol és -que, a voltes.
.
.
(inintel·ligible) .
.
.
cobrant un cànon, s'ingressen uns diners que no revertixen d'una manera directa en el propi mont, en el propi medi forestal.

I la realitat és que, ara, el que se simplifica és tot això perquè el que seria el rèdit d'un cànon per utilització o per ocupació del mont públic, doncs, mos encontrem que amb eixos diners se pot fer un projecte molt més immediat i és que aquell que va disfrutar d'eixe mont públic presenta un projecte d'explotació sinergètic, o actuacions silvícoles, i això redunda directament que, sense que els diners hagen d'anar a la recaptació, després, pressupostàriament decidir on van i tornar a distribuir-los, a voltes és molt més descentralitzat, molt més ràpid i molt més directe que allò que ix d'eixe mont públic vaja al mateix mont públic d'on ha eixit; cosa que quan els diners s'ingressen en la caixa general de la conselleria oportuna o de la recaptació de l'administració que siga, a voltes se perd eixe nexe de causalitat.
Els diners són de la caixa general, i, una volta entren en la caixa general, políticament se poden distribuir en un lloc, en un altre, o donar prioritat a algun
altre tipus d'actuació.

En este cas, se perd eixa desvinculació o se trenca, i, al contrari, el que se crea és una afectació: el que hauria d'haver-se produït en forma de cànon se substituïx per unes inversions o unes actuacions, uns treballs, que van a fomentar l'economia rural, van a fomentar, precisament, llocs, a més, quan n'hi ha monts públics, normalment, n'hi ha situació d'atur, situació de falta d'ocupació, i el que puguen haver eixos projectes impulsats en la mateixa zona on se
generen els recursos, doncs, és una bona actuació que, en qualsevol cas, si cal completar alguna mesura reglamentària posterior més enllà de la llei, se farà.
Perquè no crec que jo que ningun funcionari que tinga el mont públic, quan tinga la llei i que, ara, recaptaven un cànon, que més endavant no el recaptaran i hi haurà un projecte alternatiu que s'ha de fer, doncs, ¡hi ha uns servicis d'inspecció de la conselleria!

Això, s'haurà de fer, eixe projecte alternatiu, i, si no, el funcionari responsable, doncs,
podrà estar en una malversació de fons públics, o podrà incórrer en una prevaricació o en el que siga, però quan entre la llei, serà aplicable quant a la presentació de projectes i estarà a la supervisió d'aquell que done l'autorització que el cost del cànon se substituïx per eixa alternativa, doncs, caldrà estar vigilant i els mitjans posar-los, no va a regalar una exempció a canvi de res.

Quant al tema del pla Confiança, la pròrroga.
Miren, el que està clar és que volem que els diners es gasten, el que pareix és que vostés al contrari, no sé, dóna la impressió, a voltes, que vostés preferirien que no se gastaren els diners del pla Confiança.
Pla Confiança que, per cert, està pagant-se a 60 dies, és un pla finançat en un decret llei, mitjançant un finançament extraordinària, fora del pressupost -quan es va aprovar en 2009 eixe decret llei- i, per tant, el pla Confiança està totalment finançat, molt ben finançat i amb uns fons que són independents del pressupost general de La Generalitat.
I estan pagant-se a 60
dies, des que la certificació és correcta, a 60 dies.
Porte vosté una certificació des del moment que està supervisada i autoritzada que no s'haja pagat a 60 dies.
Estan pagant-se a 60 dies.

Quant que cal donar una pròrroga, doncs, mire, em pareix molt bé.
Jo, per exemple, sóc alcalde, el meu ajuntament té una empresa que està fent-se la dura, altera preus, està dient que hi ha dificultats en coses.
.
.
, bé, estem ahí, i, fins i tot, si fa falta, se rescindix eixe contracte.
I s'ho ha fet saber a l'empresa.
I l'obra està ara paralitzada, portem unes setmanes paralitzades.
Eixa obra no podrà acabar-se dins del termini, evidentment.
I mosatros estem molt satisfets d'eixa pròrroga, perquè va a permetre'ns que l'obra s'acabe, però s'acabe amb els preus correctes i no perquè hi haja un termini inajornable que hàgem d'engolir perquè perdem els diners i que, al final, siga el contractista el que mos pose el preu
que vol cobrar perquè mosatros no perguem la subvenció.

Jo crec que malament faríem les coses si les férem com vostés volen, que és que no se donen pròrrogues, estaríem donant als contractistes que tendiren la mà per a prémer-nos, als ajuntaments, per a fixar el preu i pilla els diners, corre volant i
acaba com siga perquè, si no, és pitjor el remei que la malaltia.
Aleshores, bé.

Quant al pla de 100x75, doncs,.
.
.

El senyor president:

Senyor Asencio.

El senyor Asencio Adsuar:

Acabe, ja, senyor president.

A tot cas, en la següent intervenció, com és molt interessant, li donaré alguna pinzellada, és l'última cosa que me quedava per contestar-li de tota la intervenció de vosté.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Té la paraula la senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Jo, sobre el pla 100x75, no tinc res més a dir que si no és vàlid per a estar en el marc dels pressupostos, nosaltres no sé per què hem de donar-li el marc legal que acompanya els pressupostos per a alliberar
certs terrenys d'expropiació o d'ocupació forçosa.
No ho entenc perquè, de fet, vosté no haurà vist eixe pla.
És que no me pot dir que l'ha vist, eixe pla, perquè no és de veres, perquè el conseller va vindre ací i li vam dir: «¿i on està eixe pla?
I mos va dir: «ja vindrà eixe pla, ja vindrà, ja el podran vore vostés.
» Doncs, ¡si és que no sabem ni què és el pla amb l'exactitud que ha de tindre una cosa com estes, que se parla de centenars de
milions d'euros en inversions i que són fum!

I vostés ens diuen: «No, i, ara, per a fer eixe pla necessitem que vostés aproven l'expropiació forçosa o l'ocupació de béns i drets en determinades zones», (veus) que nosaltres les mirem i sabem quines són.
Però, ¡vaja!
, que no mos sonen a estar en un pla 100x75, mos sonen de ser actuacions
que el govern ja tenia més que compromeses.
.
.
¿I ara mos ho venen com que és el pla 100x75?
Doncs, ¡home!
, és que com que no l'hem vist, jo veig difícil poder valorar-lo.
Almenys, aquí, a Les Corts, no l'han presentat i el conseller va dir que «ja vindria».
(Veus)

Sobre el pla Confiança, me fa gràcia perquè diu vosté: «és que, clar, la pròrroga és per a donar-li garanties als ajuntaments, per si els contractistes, i és que vostés, el que sembla que volen és que els contractistes puguen forçar.
.
.
» Miren, ¡no!
, és que això no és el que diu la seva modificació, perquè si això era el que vostés volien, podrien haver posat en els supòsits on hi haja un conflicte entre l'empresa contractista i l'obra executada, se donaran les màximes garanties a estos municipis perquè puguen exigir, mitjançant llei, que això podien haver-lo regulat, el que hi haja una penalització a este tipus de contractistes que suposadament fan estes maniobres forçoses per a sortir-se'n en la seva -com vostés diuen-, perquè hi ha alguns que nosaltres entendrem que són per qüestions, doncs, que no poden fer-se càrrec i tal, però, encara així, quan ho té compromís, almenys, qui ha de vetllar per la garantia dels ajuntaments ha de ser La
Generalitat.
I, vostés, això no és el que diuen aquí.
Vostés diuen: «que se aplace el plazo»,
y poco más.
Si hi ha estos problemes -com vosté diu-: «y es que en mi pueblo ha pasado esto», doncs, diga-li vosté a La Generalitat: «no, no, doncs, faça una reforma que done garanties als ajuntaments perquè no puguen vindre els contractistes a forçar-los d'eixa manera.
» Però, això no ho diu aquí, ¿eh?
¡Ni en açò, ni en açò, vostés fan eixa garantia!
¡Ni en açò!
Així que, explique'm.
.
.

Diu vosté, «es que el pago aplazado, perquè, clar, una obra que pot tindre problemes en els ciments, i si surt un tercer
propietari.
.
.
» Perdó, és que anem a vore, el pago aplazado, és que estem parlant del pago aplazado del Plan de innovación de sedes judiciales.
¡Escolte!
¡Que no estem en el mont, ahí, discutint de qui són els terrenys!
Però, ¡home!
¡Qué cimentación y tercer propietario y no sé qué!
¡És que vostés han de fer unes actuacions en les seus judicials i eternamente en los presupuestos surt el pago aplazado d'estes actuacions!
Però, què ha de vore això amb què salga un tercer propietario, ahí, en mitad de.
.
.
?
Però, ¡home!
, vostés.
.
.
Això, quina seriositat!
I és un nou termini perquè ho diu el Consell Jurídic Consultiu, diu: «habida cuenta de que no se trata de una prórroga, sino un establecimiento de un nuevo plazo, así debería expresarse.
» I vostés, açò ni cas.

Diu vosté.
.
.
, la Llei d'espais naturals -i esta no vull que se me passe- ha sigut increïble, diu: «Home!
, si nosaltres podríem compartir la seva idea que, ¡home!
, cal cobrir alguns terminis i tal.
.
.
» Però, és que no, vosté, al final, de tant de parlar del tema ha caigut en la seua pròpia trampa.
I ha dit vosté: «No podem perdre una protecció europea per no complir els terminis perquè no mos podem permetre el luxe de perdre eixa subvenció.
» Això és el que vostés volen amb la reforma de la Llei d'espais naturals.
¡Y punto y pelota!
¡Aixina de clar!
¡Aixina de clar!

Vosté ni la millora, la protecció, ni contribuir a les garanties dels espais naturals, ni res de res.
Vosté ha dit: «No podem perdre una protecció perquè no mos podem permetre el luxe de perdre la subvenció.
» Eixe és el problema, eixe és el problema que vostés plantegen, eixe.
I per això no han complit els terminis enguany per a posar estos mecanismes endavant.
Per
això, ho fan tard i malament perquè veuen que perillen els calés.
Eixe és el problema.

El senyor president:

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Senyor Asencio.

El senyor Asencio Adsuar:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, aquí valdria una màxima, i seria dir: «Todo lo que diga usted será utilizado en su contra.
» (Veus) Clar!
I aquí, quan li dic que la Llei d'espais naturals.
.
.
, li done un argument major, que suma, i que crec que a vosté, en estos moments de crisi econòmica, hauria de preocupar-li el tema dels ingressos i coresponsabilitzar-se amb
els ingressos -ho he dit abans-, no soles en les despeses i en gastar molt, que és l'única cosa que vostés demanen sempre, però fins això, que és un motiu d'interés públic per a tots, de dir, «efectivament, quan vinga una llei ja discutirem tot el plantejament general», doncs, astò, en definitiva, és una protecció i és un avanç, respecte al que hi havia, a més, és aplicació de la normativa europea, pràcticament és el que hi ha en la normativa europea, hi ha alguna cosa més que s'ha afegit, però
(inintel·ligible) .
.
.
en l'avantprojecte de llei, i, a més, la conselleria és cert que està donant una amplíssima audiència; hi ha PORN, hi ha PRUG, participació a tots els nivells i està en redacció, i damunt anem a perdre diners si no ho aprovem, doncs, me pareix molt bé».
No, vosté, resulta que és «no» a que això s'aprove i, a més, amb la responsabilitat que si no s'aprova, i, votant vostés en contra, perdem les subvencions, damunt resulta que fem malament salvant les
subvencions europees que tenim per a poder continuar fent més coses amb els paratges naturals, amb els parcs naturals i amb el medi ambient,
perquè vosté sí que sap que eixos diners van justificats en actuacions mediambientals: de
repoblació forestal, de recuperació de zones humides.
.
.

En fi, no hi ha qui els entenga, vostés és contra tots, i, damunt, quan jo els done un argument que els pot a vostés donar un poc més de responsabilitat en este tema, resulta que mos afusellen en l'argumentació dialèctica.
¡I més val que no li haguera dir res!
¡Preferia haver-li contestat en la part administrativa i no haver-li dit que perdíem les subvencions!
Perquè, fins això, s'ha tornat en contra nostra.
En lloc d'ajuntar-mos i unir-mos, resulta que mos enfronta més que ans d'haver-li donat eixe argument.

Quant al pla Confiança, mire, hi ha una qüestió i és que cal anar a explicacions més senzilles, més fàcils, cal anar a la navaixa d'Ockham -com vosté coneixerà molt bé-, és dir, explicacions senzilles més fàcils que una complicada.
¿Per a què hem de fer en el pla Confiança un afegit en la llei, introduir aspectes complicadíssims de què es contracta, el que se pot retardar, de manera tan detallada?
Si, ¡està ja la Llei de contractació!
Si el que hi ha en la Llei de contractació amb totes les possibilitats d'aplicació de sancions, d'anul·lació de contracte, de demores.
.
.
¡Tot!
(La senyora Mollà Herrera diu: «¿Aleshores?
» ¡No!
, és que, aleshores, el que cal és donar un suport, a través del pla Confiança, perquè a nivell administratiu local, quan hi ha retards, qui ho puga justificar i estiga justificat, d'acord amb la llei de contractació, té la cobertura de la pròrroga.
El que no podem convertir-mos mosatros és en un segon legislador per a legislar aspectes.
.
.
Astò, si ara en el contracte produït.
.
.
¡És que és més fàcil el contrari!
És més fàcil que la llei de contractació s'aplique a aquells que no acaben dins del termini perquè no tenen justificació en la llei de contractació, no tindran la pròrroga.
Ara, els que puguen justificar-ho en la pròrroga, perquè en les obres no hi ha ninguna paralització deguda a una negligència de falta de disponibilitat de terrenys o algunes qüestions que fan inviable el projecte, doncs, tenen la pròrroga.
¡És el més fàcil!
Es dóna la pròrroga i els ajuntaments són els que van, en base a la Llei de contractació, fent certificacions de les obres.
Si una obra se para per alguna raó, dins del termini de la pròrroga, hauran de justificar per què s'ha parat l'obra; si se para dins del termini de pròrroga i està justificat, podran acabar l'obra dins del termini de pròrroga, però tenen un termini en què han d'acabar.

I és més, li dic altra cosa, no li estranye a vosté que no hi haja una pròrroga del pla Confiança per a l'any que ve en els pressupostos.
Clar!
Com han hagut les pròrrogues del pla E, també, que vull recordar-li que hi havia uns terminis de finalització del pla E-I i el pla E-II, i els dos plans han tingut pròrrogues, i hi ha obres que estan prorrogades encara del pla I, que estan
executant-se.

Per tant, mos critiquen una cosa que és normal i que no es pot criticar perquè l'administració, ja quan posa mitjans per a les entitats locals, doncs, deu donar els suports
adequats perquè, si hi ha dificultats, es puguen executar les obres en eixes subvencions dins
dels terminis.

Quant al pla 100x75, mire, doncs, són 77 actuacions en 72 pobles, les que van a fer-se, 77 actuacions en 72 pobles.
Si vosté veu el que són les declaracions d'utilitat per a les diverses ocupacions d'obres que van a executar-se d'eixe pla, li donarà a vosté que hi ha 77 actuacions per a 72 pobles.
Hi ha una inversió, prevista en la memòria que està en el projecte de llei de la llei d'acompanyament, de 150 milions d'euros que volen executar-se en este pla.
Per tant, està tot explicat.
Està tot explicat.
.
.

El senyor president:

Senyor Asencio.
.
.

El senyor Asencio Adsuar:

.
.
.
sap vosté el municipi, sap vosté on van a afectar les infraestructures.
.
.
(Algú diu: «I dóna igual el projecte.
»)

El senyor president:

Senyories.

El senyor Asencio Adsuar:

Vindran, vindran.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Asencio.

Anem a passar a votar (inoïble) .
.
.
Hi ha alguna observació a fer?

El senyor Asencio Adsuar:

Perdó, no he dit en la meua introducció -perquè tots ho saberen- que anem a aprovar, si me dóna la paraula, una esmena.
.
.
, a vore, sí, és l'esmena número 86, que correspon a la del registre general 67.
461, afecta a la modificació de la Llei 1/1998, de 5 de maig, de La Generalitat, sobre accessibilitat i
supressió de barreres arquitectòniques, urbanístiques i de comunicació.
Considerem que queda millor redactada la proposta del grup i, per tant, anem a
acceptar esta esmena.

El senyor president:

Senyora Moreno.

La senyora Moreno Fernández:

Para separar.
.
.
, iba a separar también la 86, la 98 y la 100.
(Veus) Además de la 86, la 98.

El senyor president:

Anem a passar, en primer lloc, a votar l'esmena número 86.
Vots a favor?
Unanimitat.

Anem a passar a votar la 98 i la 100.
Vots a favor?
7.
En contra?
8.

I anem a passar a votar la resta d'esmenes.
Vots a favor?
1.
En contra?
8.
Abstencions?
6.

Anem a passar a votar, si les seues senyories ho permeten, una sèrie important d'articles, que va des del 38 al 60, si no tenen ningun inconvenient.
.
.
El 40?
(Veus) 40 y 41?
(Algú diu: «Del 38 al 40.
») Anem a passar a votar el 38, 39 i 40.
Vots a favor?
8.
En contra?
1.
Abstencions?
6.

El 41.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
En contra?
7.

Ara passarem al.
.
.
42, separat també?
Article 42.
Vots a favor?
8.
En contra?
Abstencions?
6.

43.
Vots a favor?
8.
En contra?
Cap.
Abstencions?
7.
(La senyora Mollà Herrera diu: «Jo no estic votant.
») Ja, però no vota perquè la seua senyoria considera que no deu votar?

La senyora Mollà Herrera:

No, perquè si no diu vosté si tenen esmenes o no, jo per no molestar-lo, perquè està vosté avui un poc susceptible, la seua senyoria, (rialles) doncs, estava no votant per a no molestar i agafar els meus documents.

El senyor president:

Me pareix molt bé, senyora Mollà.
(Rient)

Votem l'article 44.
Alguna observació que fer?
Vots a favor?
8.
En contra?
7.

45 i 46.
Vots a favor?
8.
En contra?
1.
Abstencions?
6.

El 47, el 48, el 49, el 50, el 51, 52.
.
.
(Veus) - el 50 no- 47, 48 i 49.
Vots a favor?
8.
En contra?
1.
Abstencions?
6.

50, 51, 52.
.
.
(Algú diu: «El 50 solo.
») El 50 solo.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
En contra?
7.

51, 52, 53, 54, 55, 56.
.
.
(Veus) Por ti, hasta el.
.
.
(algú diu: «87») -no, tanto no- hasta el 60.
¿Alguna observación que votemos hasta el 60?
Vots a favor?
8.
En contra?
1.
Abstencions?
6.

El artículo 61 y el 62 no tienen enmiendas.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
7.

El 63 sí que tiene enmiendas.
Vots a favor?
9.
Abstencions?
6.

64 y 65, no tienen enmiendas.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
7.

L'article 66 s'ha suprimit a l'aprovar-se una esmena.
.
.
, número 89.

Ara vénen una sèrie d'articles que, si no diuen el contrari, són articles que ningú de tots ells té esmenes: 67, 68, 69, 70, 71, 72, 73, 74, 75, 76, 77 i 78.
Els passem a votar
tots d'una tacada, no tenen esmenes.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
7.

79, 80, 81 i 82, sí que tenen esmenes.
Vots a favor?
8.
En contra?
1.
Abstencions?
6.

83 i 84, sense esmenes.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
7.

85, 86.
.
.
85 fins a 95?
(Algú diu: «No, no, el 87 aparte.
») 85 i 86.
Vots a favor?
8.
En contra?
Abstencions?
7.

87.
Vots a favor?
8.
En contra?
7.

88, 89, 90, 91, 92, 93, 94.
.
.
(Veus) 94, no.
(Algú diu: «No, no, 94 también.
») También.
Doncs, anem a votar des del 88 al 94 que són articles que tots tenen esmenes.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
6.
En contra?
1.

I anem a votar ara l'article 95.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
En contra?
7.

El senyor president:

Passem ara a debatre l'últim grup d'esmenes que queda, presentat pel Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula el senyor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

En primer lugar, decir que yo soy de los que piensa que la ley de acompañamiento en ocasiones se utiliza como una ley vagoneta que termina propiciando
una clara dispersión normativa, cuyos efectos debieran de ser capaces de paliarse en la medida de
lo posible.
Lo digo porque yo voy a defender ahora dos enmiendas de adición, en relación a lo que decía antes el señor Marí.

Y, evidentemente, nosotros hemos de utilizar las posibilidades políticas y legales -políticas y legales- y hemos de valernos de los instrumentos existentes o, si no, evidentemente, no
estaríamos en las mismas condiciones.
Una cosa me puede parecer de una forma, pero,
evidentemente, después utilizo los mecanismos que tengo para defender lo que yo creo que es
defendible como derechos.
Por eso vamos a defender estas dos enmiendas de adición.

La primera es la 124, supone añadir un artículo, el 93 bis, al final del capítulo 21, en cuanto a la aplicación al personal estatutario de la Agencia Valenciana de Salud, lo que dice el artículo 71, sobre vacaciones, de la Ley 10/2010, de ordenación y de gestión de la función pública valenciana, en cuyo punto 2 dice que: «Asimismo, se tendrá derecho a un día hábil adicional al cumplir los 15 años de servicio, añadiéndose un día hábil más al cumplir los 20, 25 y 30 de servicio, respectivamente.
Este derecho se hará efectivo a partir del año natural siguiente al del cumplimiento de los años señalados.
.
.
Para su cómputo, no se consideran las licencias sin retribuciones disfrutadas.
»

El personal estatutario del Servicio Valenciano de Salud es el que cuida y vela
por la salud de los ciudadanos como servidores públicos, y por tanto, se está al servicio las veinticuatro horas del día, los trescientos sesenta y cinco días del año, y el trabajo en jornadas continuadas o en guardias de diferentes horarios, de
7, 17, 12, 24.
.
.
, en fin, en cualquier caso, como servidores públicos.
Por tanto, es discriminatorio que en la Ley 10/2010, de ordenación y gestión de la función pública valenciana, se deje a este personal sanitario fuera de determinadas
mejoras en condiciones de trabajo que se aplican a los funcionarios de La
Generalitat.

Por ello decimos que debe de añadirse este artículo 93 bis, ya comentado, ya que este personal estatutario no es menos servidor
público que otros funcionarios de la Generalitat valenciana, como mínimo.

Decirles, igualmente, que habíamos presentado otra enmienda sobre la supresión del artículo 93, en el capítulo 21, que hablaba de la ampliación de faltas y sanciones incluidas en los artículos 72 y 73 del Estatuto marco de personal estatutario de los servicios de
salud, pues el personal sanitario ya dispone de un régimen sancionador propio en el que se incardinaban las conductas que se recogían aquí, que además se hurtaba la negociación previa, tal y como establece la Ley 55/2003.
Pero al tener conocimiento de que
ustedes presentaron una enmienda, la 111, que realmente solucionaba este tema
que nosotros queríamos tocar, la retiramos antes de presentarla.

Y, finalmente, la última enmienda es la 125.
Lo que pedimos es añadir un nuevo capítulo al proyecto de ley sobre la productividad variable en salud pública al personal funcionario de la conselleria, de tal forma que se haga efectiva la diferencia retributiva que hoy día no perciben en función del cumplimiento de objetivos de calidad y de eficacia.
Todo ello basado en el
Decreto 38/2007, que regula el complemento de productividad variable, en cuyo
artículo 4, ámbito de aplicación, en el punto 1, habla de los profesionales con derecho a participar en el
programa de productividad variable y dice que son «todos los profesionales que ostenten la consideración de personal sanitario, conforme a lo dispuesto en el Decreto 71/1989».

Es evidente que el trabajo desarrollado por el colectivo de trabajadores de la
salud pública, al igual que por el resto de los trabajadores de la Conselleria de
Sanidad, se ha caracterizado siempre por una dedicación y profesionalidad total en las diferentes tareas a realizar.

Sin embargo, y una vez más lamentablemente, la respuesta dada a los profesionales de la salud pública no ha sido correspondida por parte de la conselleria de igual manera que sí que fue para el resto de trabajadores de instituciones sanitarias.
Esto produce
situaciones claramente discriminatorias entre los trabajadores del colectivo de
la salud pública y el personal funcionario de la conselleria, que están realizando su trabajo con otros profesionales de la asistencia sanitaria, y
unos están cobrando unos complementos que otros, haciendo el mismo trabajo, no los están cobrando.

Yo les diría que esto hasta desde el punto de vista constitucional sería dudoso, que profesionales que estén realizando las mismas funciones y el mismo trabajo y estén haciendo prácticamente lo mismo, simplemente, unos porque son de salud pública y funcionarios, y otros no, unos estén cobrando ese complemento de productividad variable, que además se da en función -como he dicho- de la eficacia y de la dedicación, y otros no lo estén cobrando.

Por eso esperamos de todos ustedes que acepten estas enmiendas, que son justas,
que son razonables y que van a favorecer derechos de los trabajadores, en este
caso, del sistema sanitario, que no se entendería si no fuera así.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subías.

Té la paraula el senyor Marí.

El senyor Marí Olano:

Muchas gracias, señor presidente.

Le agradezco, primero, el apoyo a la enmienda del Grupo Parlamentario Popular,
relativa al régimen de infracciones y sanciones, porque efectivamente estábamos de acuerdo, íbamos en la misma dirección, y se lo agradezco.

Respecto de las otras dos enmiendas, las vamos a rechazar, no por una cuestión de sentido, de finalidad de todo; con ciertos matices, lo compartimos.
Yo creo
que de la previsión que se recoge en el artículo 71.
2 de la ley de función pública, con relación a las vacaciones, que es la misma previsión que se recoge en el Estatuto básico del empleado público, porque el artículo 71 de la ley de función pública valenciana no hace más que repetir lo que dice el Estatuto básico del empleado público,
(so per interferència d'un mòbil) en esta funesta costumbre que tenemos las comunidades autónomas, las asambleas legislativas de repetir siempre lo que dice la normativa básica estatal, es lógico que se acabe extendiendo también al personal estatutario.

Yo no veo porque.
.
.
No es solo la razón que usted me decía, que están 24 horas de servicio, que prestan servicio a la sociedad, bueno, porque eso
también lo hacen los guardias civiles y los policías que tienen su propio régimen de retribuciones; lo hacen los funcionarios que estuvieron de guardia en
el Ministerio de Fomento estos días de los controladores aéreos, que a ninguno se le ocurrió decirle al ministro que se tenía que ir a casa porque eran las doce de la noche, sino que estuvieron ahí al pie del cañón, y lo hace el funcionario que tiene que hacerlo.
No, porque es lógico, ¿no?
, que todos los funcionarios tengan más o menos los mismos derechos.

El problema es que eso requiere, como usted ha remitido a la legislación aplicable en esta materia, eso requiere una negociación específica en mesa sectorial, negociación que no se ha producido.

Es cierto que las Cortes lo podían hacer.
Al fin y al cabo, nosotros podemos legislar sin consideración a las mesas sectoriales a través de enmiendas, sin consideración a los dictámenes del Consejo Jurídico Consultivo, sin consideración a nada.
Pero parece más lógico que se negocie en mesa sectorial y que se acuerde en mesa sectorial, ya le
digo, no por el objetivo final, con el que, vamos, el Grupo Parlamentario
Popular está de acuerdo, sino por el mecanismo a aplicar.

Y en segundo lugar, en cuanto a la enmienda relativa a la productividad
variable, también se está tramitando la extensión, por decirlo así, de ese complemento de productividad variable al personal funcionario de la
Agencia Valenciana de Salud.

Aquí yo tendría, particularmente, más reservas, tendría más reservas que en el caso anterior, entre otras cosas, porque es posible que el personal funcionario sea profesional sanitario
no estatutario que presta sus servicios en la Agencia Valenciana de Salud, pero
su identidad de verdad es con el resto de personal funcionario de La
Generalitat.
Y hay mucho personal funcionario de La Generalitat que no percibe
complemento de productividad variable.

Es decir, siempre ocurre con estas enmiendas, que además tienen detrás un cierto componente corporativo de reivindicación profesional -que yo comparto, ¿eh?
, no quiero decir que.
.
.
, vamos, que yo entiendo y en algunos ocasiones
comparto-, siempre hay detrás de esto la voluntad de equiparase siempre al que más.
Aquí lo que está usted haciendo, cosa que me parece muy razonable y muy lógica, es, en el caso de las vacaciones, equiparar al estatutario con el
funcionario; y en el caso de la productividad, equiparar al funcionario con el
estatutario.
Al final, siempre nos quedamos por arriba, y siempre tiene un
coste y siempre tiene unas.
.
.
, cosa que me parece lógica, razonable.
En fin.
.
.

De todas maneras, si medimos estas cosas, luego no hará falta bajarles un 5% el sueldo a los funcionarios, si nos medimos también con estas cosas, porque esto de las vacaciones tiene un coste y lo de
productividad tiene un coste.
Al final, no hace recortarles de tajada un 5% el
sueldo a los funcionarios de media.

Entonces, ya le digo, con los objetivos finales, lo compartimos.
Lo que no
compartimos es el mecanismo para hacerlo.
Entendemos que se tiene que hacer
previa negociación en mesa sectorial en uno y previa determinación del oportuno decreto en lo otro.
Y por eso la rechazamos.

Pero, vamos, yo creo que esto serán realidades bien pronto las dos cosas.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Té la paraula el senyor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Gracias, señor presidente.

Señor Marí, pues no termino de entender.
.
.
Si estamos prácticamente de acuerdo y usted piensa que los objetivos que nosotros pretendemos
son razonables, no entiendo por qué no lo apoyan, entre otras cosas.
.
.

En primer lugar, yo lo que le pido son sus responsabilidades aquí, no estoy hablando de las responsabilidades de otros gobiernos.
Yo le pido las
responsabilidades del gobierno de la Generalitat valenciana.
Si me empieza
hacer usted comparaciones, podemos hacer otras muchas comparaciones, pero no es
el tema.
Estamos hablando de una ley que tiene que aprobarse aquí, que es el parlamento valenciano, y que depende de la Generalitat valenciana.
¿De acuerdo?

En segundo lugar, cuando me habla usted de que tiene que pasar previamente por
una negociación, claro, aquí ha estado usted utilizando otra vara.
Porque, por ejemplo, en el tema de las
sanciones no lo han pasado ustedes por ningún tipo de negociación y, en cambio, lo introdujeron en la ley.
Y uno de los temas que usted sabe que
los sindicatos y que nosotros mismos hubiéramos defendido en el caso de que ustedes no hubieran rectificado es que, lógicamente, se han saltado ustedes la negociación correspondiente.

Pero parece que para el tema de las sanciones no les importaba a ustedes
saltarse la negociación correspondiente, pero, en cambio, en este caso, que lo que se va a hacer es
equiparar derechos en cuanto a las vacaciones con respecto a un colectivo y en
cuanto a la productividad variable con respecto a otro colectivo, aquí ustedes sí que lo quieren negociar.
No lo termino de entender, cuando seguro que estarían absolutamente de acuerdo, en un caso y en otro que estoy defendiendo, en la
mesa sectorial.
Seguro que van a estar de acuerdo, absolutamente seguro, y
usted lo sabe tan bien como yo, porque no tiene otro sentido.

Y, por lo tanto, yo creo que harían ustedes un ejercicio más que razonable si aprobaran las enmiendas.
.
.

El senyor president:

Senyor Subías.
.
.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

.
.
.
que presentamos aquí, que -insisto- defienden derechos de los trabajadores del sistema sanitario.
Que a igual
trabajo y en las mismas condiciones, igual salario e iguales condiciones, señor Marí.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Subías.

Senyor Marí, té la paraula.

El senyor Marí Olano:

El régimen sancionador -no lo recuerdo de memoria-, pero el régimen sancionador, según el Estatuto básico del empleado público, es una de las materias excluidas de la posibilidad de negociación con los funcionarios.
Se pueden negociar derechos, se puede negociar todo lo
que haga referencia a la relación de servicio, pero el régimen sancionador, las infracciones y sanciones, responde a una potestad de la
administración, responde al ~~ius puniendi del estado que se llama, y está excluido de negociación del Estatuto básico del empleado público, creo recordar, como están excluidas otras materias.
Las que hacen referencia a la autoridad del estado
están excluidas de negociación, solo se incluye en la negociación aquello que hace referencia a los derechos o deberes relacionados con la
relación de servicio, con la función que se presta.
Eso por un lado.~~

En segundo lugar, y respecto a lo otro -le vuelvo a decir-, es posible que en la mesa sectorial estén de acuerdo.
La verdad es que yo no voy a usurpar el lugar de la mesa sectorial
y a decidir si están de acuerdo o no.
Es posible que sí que estén de acuerdo.

Pero también es posible que digan: «No, no, si nos parece muy bien lo que proponéis, pero queremos más.
» Bueno, se podría.
.
.
La norma del Estatuto básico del empleado público, la norma del Estatuto básico del empleado público fija unos límites, unos mínimos, pero no impide que haya máximos.
No impide que, por ejemplo, se les reconozca más vacaciones, como tampoco impide la norma sobre retribución variable aplicable al personal estatutario que quiera el personal funcionario
otros sistemas de retribución variable.

Por lo tanto, es bueno que se lleve a negociación, y un poco tiempo estará aprobado, estoy convencido.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Passem a votar este grup d'esmenes presentades pel Grup Socialista, la 124 i la 125.
Alguna observació a fer per a votar-les conjuntament?
Vots a favor?
7.
En contra?
8.

Hi ha una explicació de vot demanada.
La senyora Mollà té per un minut l'explicació de vot.

La senyora Mollà Herrera:

Res.
Seran vint segons.

Simplement dir que malgrat que algú puga vendre contradi.
.
.
o siga, de contradicció, que se facen afegits a esta llei i que nosaltres els critiquem, etcètera, cal vore el contingut d'ests addicions.
I crec que tothom té dret a fer aportacions a la llei d'acompanyament, que no deixa de ser la llei de mesures fiscal, administratives i
de gestió financera.
És a dir, modificacions que vinguen en la línia de regular la política fiscal, la política administrativa i la gestió financera de La Generalitat, les acceptàrem com a bones en la introducció i les votarem a favor si creem que millora l'esperit de la llei i la mateixa gestió administrativa, que entenem que és el que fan estes dos esmenes.
I per això les votem a favor.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Anem a passar a votar, senyories, tot el que mos queda per a rematar la llei
que hem estat debatent este matí.

Disposició addicional primera, que no té esmenes.
(Veus) Perdó, perdó.
(Veus) Disposició addicional primera, que no té esmenes.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
7.

Disposició addicional segona, que sí que té esmenes.
Vots a favor?
8.
En contra?
1.
Abstencions?
6.

Disposició derogatòria primera i segona, que no tenen esmenes ninguna de les dos.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
7.

Disposició final primera i final segona, que tampoc tenen esmenes.
Vots a favor?
8.
Abstencions?
7.

Exposició de motius.
Vots a favor?
8.
En contra?
7.

Designació del membre de la comissió que ha de presentar davant del Ple el dictamen sobre el Projecte de llei de
mesures fiscals, de gestió administrativa i financera, i d'organització de La Generalitat

El senyor president:

Punt número 3, senyories.
.
.
(Veus) Tercer punt: designació de membre de la comissió que ha de presentar davant el Ple el dictamen.

El senyor Marí Olano:

Pues lo que toque.
¿El año pasado que tocó?
(Veus) Este año -creo que vamos alternando- el presidente presenta esta ley de medidas, si les parece bien al resto de
grupos parlamentarios.

El senyor president:

Les seues senyories estan d'acord?
Un honor.
Moltes gràcies.

I abans d'alçar la sessió, recordar que vint-i-quatre hores per a presentar l'escrit de manteniment de les esmenes.

La senyora Moreno Fernández:

A efectos de que conste, mi grupo anuncia ya que va a presentar.
.
.
, va a
mantener todas las enmiendas que se han debatido.

El senyor president:

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

I perquè conste també, el meu grup parlamentari, totes les rebutjades, les meus rebutjades, les
mantindrà.

El senyor president:

Molt bé.

Senyories, hem acabat.
Alcem la sessió fins al dilluns, que el dilluns ja començarem la llei de pressupostos.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 49 minuts)