Coordinaci%C3%B3%579783.12.05%20macro.html





Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat realitzada el dia 5 de desembre de 2013.
Comença la reunió a les 10 hores i 39 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 24.

El senyor president:

Senyories, bon dia.

S'obri la sessió de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat.

Pregue a la senyora secretària comprove el quòrum.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Moltes gràcies, senyora secretària.

Senyories, en la carpeta, com de costum, tenen les seues senyories l'esborrany de l'acta.
És el moment si volen fer alguna observació; en cas contrari entenem que estan conforme amb el seu contingut i, per tant, s'aprova.
Doncs, moltes gràcies.
Per unanimitat i assentiment queda aprovada.

La presidència vol proposar una alteració de l'ordre del dia que més bé és una reordenació, i és en el sentit que el punt que figura com a punt dos, la compareixença, que passa a ser l'últim punt del matí.
¿Vots a favor de la proposta?
Moltes gràcies.
Per unanimitat queda aprovada.

Proposició no de llei sobre l'adopció d'un compromís de responsabilitat social i de bones pràctiques empresarials amb la població que obligue les entitats financeres que hagen rebut o reben diners públics del FROB, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 62.
589, BOC número 185)

El senyor president:

Bé, doncs, passem al punt que figurava com a tercer, que és presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'adopció d'un compromís de responsabilitat social i de bones pràctiques empresarials amb la població que obligue les entitats financeres que hagen rebut o reben diners públics del FROB, que presenta el Grup Parlamentari Compromís.

I a esta iniciativa ha sigut presentada una esmena del mateix Grup Parlamentari Compromís, registre d'entrada 71/591, i una altra del Grup Parlamentari Socialista, registre d'entrada 71/699.
Entenem que la senyora Oltra quan defense la iniciativa assumirà també la seua pròpia esmena.

Doncs, té la paraula la senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

Efectivament, per a defensar també la proposta com l'esmena que tenen vostés en la seua carpeta.

I nosaltres començaríem plantejant-nos una qüestió de números, ¿no?
Es calcula que la reordenació de la banca ha mobilitzat 115.
000 milions d'euros a l'estat entre els diners de rescat de reordenació, etcètera, diners que per altre costat se'ns nega a la gent o es retalla directament de serveis públics, de sanitat, d'educació, de menjadors escolars, de medicaments, dels dependents, etcètera.
Açò són números, senyories.

La indignació és tal que sí que hi ha una protesta silenciosa en referència a eixa majoria silenciosa -que tant li agrada parlar al Partit Popular- perquè n'hi ha molta gent que no es manifesta al carrer però que també està indignada amb este estat de coses.
La gent no entén, per exemple, que Bankia es compre per l'estat i açò no repercutisca en cap benefici per als ciutadans, que un banc dolent, gestionat des del govern, siga més dolent que la banca privada.
Els hipotecats, els usuaris, els que demanen crèdits no entenen tot açò, no s'entén que damunt el director de Bankia ens escriga una carta, ens done el seu mail i ens diga com de bé li van les coses.

I la pregunta és en què va a beneficiar a un ciutadà o una ciutadana que l'estat s'haja gastat els diners de les polítiques socials a pagar el deute dels bancs si això no té una repercussió directa en un benefici concret per a la persona hipotecada amb dificultats per a pagar, o per a l'empresari que necessita un préstec, o per a les persones que necessiten un refinançament de les condicions dels seus crèdits, ¿no?

El poc que ha canviat ha sigut gràcies a plataformes de lluita ciutadana com la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca, una lluita que ha modificat la legislació -encara que insuficientment- després de milers de signatures arreplegades i que ha sigut -això sí- modificada, que resulta irrecognoscible si se compara amb la proposta inicial però un poc s'ha mogut, encara -com dic- insuficient, encara -com dic- molt lluny del que es plantejava però sí, almenys, s'ha obligat a donar passes en este sentit, i tot açò a pesar que la Unió Europea ha advertit Espanya que ha de canviar la legislació.
Vostés, les directrius d'Europa, solament les acaten quan els interessa, senyories del Partit Popular, com ara que Europa està escandalitzada per la llei de seguretat o, en fi, pràcticament, una volta als temps més foscos de la nostra història.

Els bancs continuen desnonant cada dia sense escrúpols.
Només quan un tema salta als mitjans de comunicació i és tan sagnant com, per exemple, fa uns dies el desnonament d'una família amb un xiquet de tres anys amb càncer, amb leucèmia, només aquí, quan és tan sagnant la ferida, els bancs fan marxa enrere, ¿no?
Però ¿quants n'hi ha d'eixa majoria silenciosa que mai salten als mitjans de comunicació i que són posats al carrer amb xiquets, amb malalts, amb dependents?
I el que és pitjor, on més es desnona, precisament, és al nostre territori, al territori valencià.

El promés crèdit necessari per a l'economia continua sense fluir.
Malgrat el rescat de la banca, malgrat les promeses i els enganys que ens han fet, malgrat que ens han retallat les polítiques socials per a desviar els diners a la banca, eixe crèdit continua sense fluir.
¿De què ens serveix haver donat milions d'euros a fons perdut a la banca?
La nostra proposta és precisament perquè això servisca per a alguna cosa.

La decisió del govern del PP de fer-nos pagar les pèrdues generades del sector financer i aglutinar-les en el un banc dolent, que no és dolent, sinó dolentíssim, o el pitjor, no és una decisió adoptada en interés general, és una decisió adoptada en interés d'aquells precisament que han creat la bombolla, d'aquells que han creat la crisi, d'aquells que són els responsables del deute majoritàriament al nostre país.

El Sareb ha adquirit ja més del 40% dels actius tòxics de la banca, i els adquirix amb diners públics; 2.
000 milions aportats per l'estat en constituir el Sareb i 50.
000 milions garantint per deute amb garantia de l'estat.
El problema és que tots els habitatges que està adquirint, en lloc de destinar-los a projectes socials, habitatge social, els estan malvenent moltes voltes a inversors estrangers, inversors voltors, que vénen ací a fer-se a preu barat amb les deixalles que vostés estan deixant, i, òbviament, quan adquirixen estos habitatges ho fan tirant al carrer a tot aquell que no pot pagar la hipoteca.
Damunt, el Sareb funciona amb total opacitat; normal, és un banc roí i els roïns no actuen sota les llums ni sota els focus, ¿no?

El que reivindiquen, precisament, és protegir la població local en detriment dels interessos dels mercats financers.
Rescatem persones seria la consigna.

A més, abordem en la proposta el tema de la bretxa salarial.
Durant els últims anys la bretxa salarial entre l'assalariat i l'empresari que cotitza en borsa ha crescut exponencialment, especialment en els anys de crisi, sent una de les causes -segons múltiples economistes- de la crisi social, la inexistència de repartiment de rendes que incrementa la desigualtat i desincentiva el consum.
A l'any 2012, el salari mitjà dels directius d'empreses va augmentar un 3,16% i el dels empleats va disminuir aproximadament un 1%, referit a les empreses que cotitzen a l'Ibex 35.
El portaveu del comissari del mercat interior dels serveis de la Comissió Europea també s'ha manifestat sobre aquest tema comprometent-se públicament a oferir una regulació europea que done als accionistes la possibilitat de regular els salaris, especialment en els nivells més alts de les empreses.
Tal proposta està pendent de debat dels vint-i-set ministres de finances de la Unió Europea.

L'objectiu que planteja aquesta proposició, precisament, és establir aquestes limitacions quan es tracta de bancs que han percebut diners públics per a ser salvats.
I així, per a garantir el manteniment de sous excessius les entitats han optat per acomiadaments massius i barats, però paral·lelament pugen el salari dels seus directius.

La immoralitat que regna en l'economia espanyola ha de trobar una resposta en els parlaments i també en aquestes Corts.
D'igual manera, entenem que s'ha de prohibir que els membres dels òrgans de directius d'aquest banc rebran una indemnització per al seua partida o per contractació.

En el cas del Sareb o banc dolent, la primera junta d'accionistes va aprovar 2 milions d'euros en salaris.
El salari de la presidenta i del director general del Consell és de mig milió d'euros anuals, incloent les retribucions variables.
La presidenta, en el seu primer mes va guanyar 32.
000 euros.
Per això, nosaltres proposem que els bancs que han sigut rescatats amb diners públics, la relació entre el salari del que menys cobra i el salari del que més cobra no puga tindre una relació major d'1 a 3.

També en l'esmena, precisament, proposem, encara que ho donàvem per suposat però ahir repassant el contingut d'aquesta comissió, com que ho havíem fet en altres propostes, vam dir que ací no se pot donar res per sobreentés, i, òbviament, un dels requisits ha de ser que els bancs rescatats amb diners públics no puguen tirar a la gent l'immoble del qual constituïsca primera vivenda, vivenda habitual, al carrer; la renegociació de les condicions hipotecàries de les persones amb dificultat de pagament; la reducció del deute que es considere que està per damunt de la capacitat de pagament del prestatari i una nova taxació pagada per l'entitat; la venda o lloguer efectiu de mínim, el del 70% de l'actiu immobiliari; el destí d'un mínim del 30% dels beneficis anuals a obra social; l'eliminació d'indemnitzacions per cessament o jubilació dels membres dels consells d'administració, directors generals de l'entitat, precisament aquells que han afonat entitats i han hagut anar a un rescat no se'ls pot premiar quan se'n van; l'obligació de complir amb els principis de banca ètica cooperativa i ciutadana; i, finalment, el tema de la bretxa salarial d'1 a 3 -del que estàvem parlant.

Entenem que els bancs que han sigut rescats amb diners públics han de tindre també una regulació des d'allò públic que atenga l'interés general i no a l'interés particular de lucre dels que dirigixen eixos bancs irresponsables, eixos bancs que ho han fet malament, eixos bancs que estan generant molt de patiment en la ciutadania, en general.

I per això demanem el recolzament a aquesta proposició no de llei.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Per a defensar l'esmena que ha presentat el Grup Parlamentari Socialista, amb registre d'entrada 71.
699, té la paraula la il·lustre diputada senyora Eva Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Moltes gràcies, president.

El Grupo Parlamentario Socialista ha presentado una enmienda de modificación a la proposición no de ley presentada por el Grupo Compromís porque si bien estamos de acuerdo, prácticamente, en todos los puntos que se fijan, en los acuerdos que se proponen para que se inste al Gobierno de España en este punto, en el tema de los desahucios y el sobreendeudamiento y cómo se tienen que adherir los bancos a las buenas prácticas, pues hemos querido modificar el punto último, el punto relativo a los salarios y las retribuciones de los miembros del consejo de administración y directores generales.

Porque si bien es cierto que los socialistas estamos en contra del pago de desorbitadas cantidades, dietas, viajes, planes de pensiones e indemnizaciones después del cese que hacen estos directivos, lo cierto es que no nos parecía razonable, tampoco serio ni real, que el límite máximo de sus salarios fuera hasta tres veces el salario más bajo de cualquier trabajador de la entidad, puesto que teniendo en cuenta que el salario más bajo puede ser el salario mínimo interprofesional fijado en 645 euros para este año 2013, el máximo que podían cobrar serían unos 1.
800 euros al mes.
Estamos de acuerdo en que excesos no, abusos tampoco, pero reducir hasta esa cantidad tampoco nos parecía muy realista.

Y, también, hemos presentado la enmienda de alguna manera para facilitar que con esta enmienda de modificación se facilitara que por parte de todos los grupos parlamentarios se pudiera aprobar por unanimidad la propuesta, que nos parece muy acertada, y he aquí el objetivo de esta modificación, de esta enmienda.

Esperamos que el grupo Compromís la acepte y, si es así, ya le adelanto que este grupo también votaría a favor a toda su proposición no de ley, incluso al punto que se ha adicionado nuevo, con el que también estaríamos de acuerdo.

Y pasando ya al texto global de la proposición no de ley, decir que estaríamos absolutamente de acuerdo, porque precisamente el Grupo Parlamentario Socialista, en las Cortes Generales, fue quien, hace apenas un año, presentó una proposición no de ley de medidas contra el desahucio, el sobreendeudamiento y la insolvencia, que fue rechazada tras el debate de toma en consideración por…, fue aceptada por todos los grupos parlamentarios, pero rechazada por el Partido Popular.
Y en esta proposición ya se incluían algunos de los acuerdos que se propone en esta PNL, como era, incluir la obligación a las entidades de crédito participadas por el FROB para que, de manera obligatoria, se adhirieran al código de buenas prácticas.

Estamos de acuerdo con esta PNL porque, efectivamente, en el año pasado las ejecuciones hipotecarias crecieron nada menos que un 134% en toda España, y en mayor porcentaje proporcionalmente aquí en la Comunidad Valenciana, y porque en realidad muchas familias que accedieron a la vivienda accedieron a una vivienda en un mercado que, debido a la burbuja inmobiliaria, la compraron a un precio desorbitado y sobrevalorado.

Y, desde luego, el Grupo Socialista no puede consentir, sin más, que la parte más débil, en este caso, el ciudadano que se ha sobreendeudado, continúe pagando la deuda, cuando además se le ha desahuciado, se le ha lanzado de su vivienda, cuando lo cierto es que fueron estas entidades bancarias las que participaron en esta burbuja y las que obtuvieron sus beneficios.

Porque entendemos que el drama ya no es quedarse sin vivienda, que desde luego es un gran drama, sino que, además de desahuciado, se tenga que continuar pagando la deuda quizá de por vida e incluso trasmitirse a los posibles herederos.

Porque quiere recordar esta parte que esa burbuja inmobiliaria fue precisamente en las Cortes Generales cuando la propia agrupación hipotecaria española, que es la representante de la patronal bancaria, afirmó que esa burbuja inmobiliaria se generó precisamente en los años de gobierno del Partido Popular, en la última época del gobierno de Aznar.

Y si bien es cierto que en la pasada legislatura, por parte del gobierno de Zapatero, se adoptaron algunas medidas, como fue la aprobación del Real decreto ley 8/2011, ello entendemos que no ha sido suficiente y tampoco es suficiente el último Real decreto ley 6/2012 y la aprobación del código de buenas prácticas que fue aprobado por el gobierno de Mariano Rajoy.

Porque mientras, como ha señalado el tribunal europeo, se siguen cumpliendo por parte de muchos ciudadanos contratos bancarios, con cláusulas suelo, con cláusulas abusivas, en base a una legislación hipotecaria que entendemos que corresponde a otro siglo y que no responde a las necesidades de los ciudadanos en la actualidad.

Hay que priorizar la capacidad de pago de las familias para que estos a su vez puedan asumir las deudas, principalmente para garantizarles el derecho a una vivienda digna y porque también entendemos que, ayudando a las familias a pagar sus deudas, indirectamente también se estará ayudando a las entidades bancarias a reducir su deuda.

Porque lo que hay que tener muy claro, lo que el Partido Socialista tiene muy claro, y es que no hay que equivocarse.
En realidad son los recortes educativos, los recortes sanitarios, los recortes laborales, las tasas educativas, las judiciales; en definitiva, los recortes en el poder adquisitivo de los trabajadores son los que están produciendo que los ciudadanos españoles dejen de pagar sus deudas hipotecarias, y por esto hay que ayudarles.

No han sido las personas quienes han concedido préstamos hipotecarios por encima del valor de tasación, ni tampoco son las responsables de haber tasado suelos o vivienda por encima de su valor de mercado o su valor real, sino que han sido las entidades bancarias las que han fijado en su propio beneficio y las que les han hecho firmar contratos de préstamos, con cláusulas abusivas.
Por todo ello, votaremos a favor si la enmienda nuestra es aceptada.

Y para acabar, simplemente, enviar desde aquí un reconocimiento expreso a todos los colectivos de afectados, a las plataformas de afectados por la hipoteca, a todos aquellos que de manera valiente dijeron que no, que no salían de casas y a todos los que llevan años luchando contra estos poderosos para mantenerse dignamente en su casa.
Entiendo que, con nuestra mirada puesta en ellos, deberíamos acordar unánimemente aprobar esta proposición no de ley.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyora Martínez.

Torn d'acceptació o no d'esmenes, la senyora Oltra té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Vaja per davant que anem a acceptar l'esmena, però sí que m'agradaria fer alguna reflexió sobre la defensa que s'ha fet de l'esmena.

A mi sí que me sembla que la nostra proposta és raonable, seriosa i realista, perquè real és allò, sobretot en un poder legislatiu, que se legisla, acaba sent real, ¿no?

I m'agradaria fer-li una reflexió, ja que ací se pot donar un debat parlamentari que busca el consens, però busca l'argument, i això és sempre edificant en un parlament com aquest en què estem.
I és que no estem parlant d'una norma general, on l'1 a 12 podria ser alguna cosa probablement més equilibrat.
Igual de raonable, però més equilibrat, o almenys no tan trencador amb la situació anterior, quan estem parlant, per exemple, que ara tenim ràtios d'1 a 30, 1 a 50 i coses aixina.

Ací estem parlant, en concret, no per a tots els directius, en relació amb el que menys cobra.
Estem parlant de banca rescatada únicament.
Eixe matís és important.
¿Per què?
Perquè esta és la banca que ho ha fet mal.
És la banca que ha generat el deute.
És la banca per culpa de la qual s'està.
.
.
, i per excusa de la qual estan produint-se les retallades en polítiques socials, i ahí jo crec que s'ha de ser més dràstic.

I després, un altre matís, no és que se baixarien els salaris.
És que probablement pujarien els salaris mínims, perquè els mateixos que se posen salaris desorbitats, són els que decidixen mantindre en el salari mínim a alguns dels seus treballadors.
En el moment nosaltres relacionem les seues retribucions amb aquell qui menys cobra, probablement, s'ho pensaran.
I no és que ells cobraran 1.
800 euros al mes, és que pujaran el 645, perquè estem unint els destins i estem dient-los: si vostés decidixen que el que menys cobra, cobra una misèria, vostés també cobraran menys, ¿no?

En este sentit, és una dada a tindre en compte, és a dir, no s'està procurant baixar els salaris, sinó el contrari, aquells que decidixen els salaris dels altres, ja procuraran que els altres tinguen millor salari, la qual cosa, a més, tindria una repercussió en l'economia.
Imagine's el que se suposaria en consum, en reactivació econòmica, en retorn, en impostos.
.
.
vull dir, al final seria una cosa bé per a tots.
Perquè ací es tracta que tancar la bretxa salarial no és només una qüestió de justícia social, és una qüestió també de reactivació econòmica.

Però, en qualsevol cas, com que ací jo crec que es tracta de buscar el màxim consens possible, i jo en això coincidisc plenament amb vosté, si açò ha de ser perquè ho vosté tota la cambra, benvingut siga.
Si ho ha de ser perquè ho voten vostés, benvingut siga també.

Jo crec que mantindre postures a la millor més maximalistes, a vegades, no és tan útil per a la democràcia, i per això anem a acceptar la seua esmena, però amb este matís.

Jo crec que la nostra proposta és raonable, és seriosa, és real, és necessària, però, en qualsevol cas, crec que en este moment també és més necessari el consens parlamentari, el diàleg entre forces polítiques i el poder trobar punts en comú.
Com també, a més, és un tema que, arran del referèndum a Suïssa, s'ha posat un poquet en l'actualitat, doncs la relació 1 a 12 em semblaria, almenys, un pas endavant molt significatiu, ja dic, estem parlant de relacions d'1 a 50, 1 a 30, 1 a 32, doncs 1 a 12 ja seria un pas endavant significatiu, per tant, anem a acceptar la seua proposta.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.
(Veus)

Sí, té dret a rèplica en allò que la senyora Oltra l'haja contradit.
Té la paraula.

La senyora Martínez Ruiz:

Sí, senyor president.

Senyora Oltra, estic, vaja, totalment d'acord que si realment retallant els salaris dels directius i consellers, tindria l'efecte multiplicador del salari mínim interprofessional, evidentment, estaríem d'acord.
No ho hem deduït així del que vosté posa en la seua proposta, i per això he mantingut que una proposició més realista seria la del barem d'1 a 12.

I, evidentment, potser este grup vaja més enllà.
Eixa responsabilitat d'eixos que han estat en eixos bancs que han segut rescatats, el que deurien intentar és que.
.
.
, exactament, és que se pogueren exigir responsabilitats, no només polítiques, perquè estes persones han segut posades pels polítics, sinó també, evidentment, responsabilitats judicials.

Jo pense que no és incompatible, vull dir, per un lloc, haurien d'anar estes responsabilitats i, per l'altre, l'establiment d'eixos salaris que, ja li dic, si realment el resum poguera ser que se pujara el salari mínim interprofessional, estaríem d'acord.
Però bé, no és cas.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Martínez.

Per a fixar posició, l'il·lustre diputat Ignasi Blanco té la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Molt breument, dir que el nostre grup va a votar a favor de la proposició no de llei que presenta Compromís.
Compartim el seu esperit i també el seu contingut, tal vegada amb la matisació que quan s'establixen obligacions, prohibicions, és més efectiu fer-ho a través d'una norma que d'un compromís de responsabilitat social i bones pràctiques empresarials, és a dir, no pot quedar a l'arbitri de les bones intencions d'empreses, que són empreses, grans empreses, que en estos moments estan nacionalitzades de facto, però únicament a efectes de socialitzar les pèrdues, no a efectes de tindre en la seua actuació uns criteris ètics i socials com una empresa pública ha de tindre.

Però per la resta estem d'acord i, per tant, votem a favor.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Per a fixar posició, per part del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora María José García Herrero té la paraula.

La senyora García Herrero:

Gracias, señor presidente.

Desde el Grupo Parlamentario Popular lo que observamos es que, durante los dos últimos años, por parte del Gobierno de España, sí que han sido adoptadas numerosas medidas que pretenden paliar los graves efectos que están sufriendo los deudores hipotecarios y, así, diversas normas aprobadas y puestas en vigor durante estos dos años.

La más reciente es la Ley de 14 de mayo de 2013, para reforzar la protección a los deudores hipotecarios, reestructuración de la deuda y alquiler social, que se publicó y entró en vigor el pasado 15 de mayo de 2013.

Esta ley, señorías, es el resultado de la tramitación conjunta del real decreto…, por una parte, del Real decreto ley 27/2012, de 15 de noviembre, y de la Proposición de ley de iniciativa legislativa popular de regulación de la dación en pago de paralización de los desahucios y de alquiler social.

Mientras se realizaba esta tramitación, por parte del Gobierno de España, también se adoptaron una serie de medidas, de carácter urgente y paliativo, mientras se adoptaba esta reforma más en profundidad del marco jurídico de tratamiento a las personas físicas en situación de sobreendeudamiento.

La proposición de iniciativa legislativa popular preveía hacer la dación en pago de la que fuera vivienda habitual, así como la paralización de los lanzamientos derivados de las ejecuciones hipotecarias, proponiendo la conversión de la vivienda adjudicada por la actividad financiera en un alquiler social.

Esta ley, como les digo, del 2013, la Ley 1/2013 establece, señorías, la suspensión inmediata y por un plazo de dos años de los desahucios de las familias que se encuentren en una situación de especial vulnerabilidad y en los que concurran determinadas circunstancias económicas.

Y, como novedad, se amplía el límite conjunto de ingresos de la unidad familiar de tres a cuatro, o cinco veces el IPREM para determinados casos.
Y, además, esta ley también introduce mejoras en el mercado hipotecario y en el procedimiento de ejecución.

Así, en el mercado hipotecario, ya se está haciendo referencia a que se tiene que constatar que es la vivienda de carácter habitual; también, que el prestatario debe hacer referencia a que ha sido advertido por la entidad bancaria de los riesgos derivados del contrato.

También es verdad que para las hipotecas constituidas a la vivienda habitual se limitan los intereses de demora, y que solamente van a ser sobre el principal pendiente de pago.

También se recogen modificaciones en la ley de enjuiciamiento civil para garantizar que la ejecución hipotecaria se realiza protegiendo los derechos e intereses del deudor hipotecario y agilizando y flexibilizando el procedimiento de ejecución.

Y se establece la posibilidad de que si tras la ejecución hipotecaria de una vivienda habitual, aún quedara por pagar durante el procedimiento de ejecución dineraria posterior se podrá condonar parte del pago de la deuda remanente, siempre que se cumpla con ciertas obligaciones de pago, y además se permite que el deudor participe de una eventual revalorización futura de la vivienda ejecutada.

Además, señorías, sabrán ustedes, porque la (inintel·ligible) … que hay otras modificaciones en la Ley hipotecaria y en la Ley de enjuiciamiento civil, como es en el caso de la venta extrajudicial en la que el notario puede suspender la ejecución cuando se demuestre que hay establecido en el órgano judicial competente, se ha reclamado, se ha denunciado el carácter abusivo de alguna de las cláusulas del contrato y de la propia ley de enjuiciamiento civil que establece que el órgano judicial también puede apreciar la existencia de cláusulas abusivas y puede decretar la improcedencia de la ejecución, o bien que continúe en la ejecución, pero sin ya la aplicación de esas cláusulas abusivas.

En cuanto al código de las buenas prácticas, señoría, pues, efectivamente, se continúa contemplando la dación en pago de la vivienda habitual para aquellos casos de deudores situados en el umbral de exclusión; se establece también la constitución de un fondo social de viviendas destinadas a alquiler, como son tres ministerios, el Banco de España, la Federación Española de Municipios y Provincias, la Plataforma del Tercer Sector, que integran las principales ONG de este país, patronales bancarias y 33 entidades de crédito que aportaron 6.
000 viviendas en aquel momento.

En cuanto a las retribuciones e indemnizaciones -si hubiera mucho más tiempo, señoría- sí decirle que existe una legislación exhaustiva en la que se deja clara, así como un informe del Banco de España, en el que queda claro que la existencia de una regulación clara y exhaustiva en materia de remuneraciones, de administradores y directivos de entidades de crédito con apoyos financieros públicos, que existe y establece limitaciones cuantitativas a los distintos tipos de retribuciones y a las indemnizaciones, y que, en cualquier caso, está siendo objeto de estudio continuo para su ampliación y calificación en aquellos aspectos que se consideren necesarios.

Existe la legislación…

El senyor president:

Le ruego finalice.

La senyora García Herrero:

…existe el informe del Banco de España, y también saben sus señorías que el Banco de España está en este momento en estudio una guía de criterios complementarios de todas estas políticas y prácticas de remuneración e indemnizaciones.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora García Herrero.

Para réplica, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Bé, entenc que voten vostés en contra perquè ho estan fent vostés molt bé.
Però el cas és que tota eixa legislació que vosté ha nomenat i que ho ha fet un poquet tendenciosament, si me permet l'expressió, (veu de la senyora García Herrero) té.
.
.
, sí, pel següent, perquè vosté omet una cosa important, i és que la major part d'aquest compromís se deixa a l'arbitri de les parts, i se diu «podrá», vosté ha llegit, en un dels articles que vosté ha llegit diu «podrá hacer.
.
.
», clar, podrà, podrà, però no ho farà.
Perquè el «podrá» equival a deixar les coses en mans de les parts, i vosté sap, igual que jo, que quan una persona física s'enfronta a una gran empresa la igualtat de les parts és una pura quimera, perquè és fals que hi haja igualtat en les parts contractades, perquè ahí va un i són contractes d'adhesió, no són contractes que se puguen pactar les seues clàusules, ni que se puguen fer moltes coses, perquè l'entitat bancària no accedix a eixe pacte.

Per tant, tot este «podrà» que vosté mos conta en la pràctica, si vosté obri els diaris, se n'adonarà que no se dóna eixe «podrá» i que les entitats bancàries estan abusant, que les entitats bancàries estan tirant la gent al carrer, que la carència de dos anys tampoc soluciona perquè quan passen dos anys i un dia la gent està en les mateixes condicions, que no s'estan transformant els habitatges buits en vivendes socials, sinó que s'ho estan quedant els fons inversors voltors.
Que a més s'estan comprant els préstecs hipotecaris amb unes quitances molt importants, però que no repercutixen en el prestatari, en l'hipotecat, sinó que directament el que fan és fer polítiques molt agressives, de desnonament, de reclamació del deute, i d'eixa quitança no s'està beneficiant la persona hipotecada, que se'n va al carrer i damunt seguix devent a l'entitat bancària, i a més a la que no se li comunica que s'ha venut el seu préstec hipotecari.

Tot això ho està fent a més la banca rescatada!
És que estem parlant de banca rescatada.

Quant als salaris, vosté dirà que existix una legislació, però se la passen por el arco del triunfo, eh?
Ací hi ha directors de bancs rescatats, com he dit abans, que s'han posat 32.
000 euros al mes, al mes!
, de salari.
Això, si el que menys cobra, cobra mil euros, és una relació d'1 a 32.

Si a vosté això li pareix normal, la mateixa gent que ha enfonsat els bancs que està dirigint, que se n'ha anat amb indemnitzacions milionàries, perquè en este país tu pots estar trenta anys treballant en una empresa, honradament, no haver aplegat un punyeter dia tard al treball, eh, i t'apliquen un ERO, t'apliquen la reforma laboral i te'n vas en una mà davant i en una darrere i el Fogasa ja te pagarà d'ací a dos anys.
Però tu enfonses un banc i te'n vas amb 8, amb 9, amb 10 milions d'euros a casa i amb una jubilació de 300.
000 o 400.
000 euros a l'any.

Això és el que està passant.
I afones Bankia i després te'n vas al Banco Santander, al consell d'administració, a cobrar una pasta; o a Telefónica o qualsevol empresa d'energia.

Això és el que està passant, això és la realitat.
Vosté me pot contar ahí missa en arameu, però el que està passant és açò, el que jo li estic dient.

I nosaltres fem una proposta de moment, simplement circumscrita a la banca rescatada, que els obliga a tindre bones pràctiques.
Obligar les entitats financeres que hagen percebut o perceben diners públics, tant del FROB com dels mecanismes que es creen per a garantir la seua dignitat, per a complir amb el compromís de responsabilitat social i bones pràctiques.
Obligar-los a complir!
Perquè això de deixar-ho a la seua voluntat, ja sabem que voluntat en tenen poca.

Aleshores, nosaltres el que proposem és que se facen els canvis normatius per a obligar-los a ser responsables, per a obligar-los amb el compromís social, perquè és obvi que voluntàriament no ho van a fer, perquè el que estan fent amb les normes estes voluntàries és más de lo mismo, es omplir-se les butxaques a costa, en este cas, del contribuent que està rescatant-los amb diners públics, que està rescatant-los a costa de la seua sanitat, que està rescatant-los a costa de la seua educació, a costa de la dependència, a costa dels serveis públics.

Aleshores vosté diu, «ai, poden anar.
.
.
».
Clar, poden anar i pagar les taxes judicials de Gallardón, i poden anar i pagar a l'advocat que han de pagar.
Vosté no se n'adona que açò és tot un sistema que està muntat per a espoliar les classes mitjanes, les classes treballadores?
Ací hi ha un espoli constant.
I els parlaments el que han de fer és defensar l'interés general, no els interessos dels banquers, que són minoria.
Nosaltres ací estem per a defensar l'interés general i per a evitar l'espoli de la gent treballadora, del xicotet i mitjà empresari.
Eixe espoli ha d'acabar, i això se fa amb lleis realistes, serioses i responsables, com esta normativa que estem proposant, que pose l'accent en l'interés de la majoria, els treballadors, els xicotets empresaris, els mitjans empresaris, que són els que sostenen este país, i no en la banca que és la que està enfonsant este país.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

Senyora García Herrero.

La senyora García Herrero:

Sí, gracias, señor presidente.

Mire, señora Oltra, tensión absolutamente ninguna.
Son tantos los argumentos que tenía que dar a su señoría que en cinco minutos era prácticamente imposible y tenía que ir resumiendo.

Yo le digo a usted voluntad (inintel·ligible) …, reforma de Ley hipotecaria, reforma de la Ley de enjuiciamiento civil, y eso lo ha hecho el Gobierno de España del Partido Popular en dos años, cosa que nunca se había hecho anteriormente por ningún otro gobierno, por mucho que ahora se diga aquí que se presenta o no se presenta.

Mire, lo que pasa, señoría, cuando usted hace referencia a equipos de dirección que han llevado a la actual situación, pues mire, señoría, esos equipos de dirección que llevaron a la insolvencia a determinadas instituciones ya no están en ellas, están renovados, son profesionales que están aplicando medidas para corregir esos desequilibrios iniciales.
Y si tienen responsabilidades esos viejos gestores, no se preocupe su señoría que se sustanciarán ante los tribunales.

Lo que sí que pasa es una cosa que, mire, ustedes se creen que están siempre en posesión de la verdad, de la justicia, de la razón y de todo aquello que no coincide exactamente con sus planteamientos.
Permítame, señoría, que le diga utópicos, demagógicos o irrealizables, por mucho que sean todo esto, para usted todo lo que es estar en contra no es válido.
Afortunadamente, señora Oltra, el sistema, el sistema goza de una fortaleza necesaria para hacer las cosas con arreglo a derecho.
Y así se ha dejado claro.
Y por eso le digo, claro que sí, que esa ley en la que sí se contempla la dación de pago, señoría, se ha llevado a cabo a pesar de las algaradas, de los escraches, de las pancartas, de las camisetas, que pretendían que el Congreso… forzarle a legislar lo inaceptable.
Pero en su discurso, señora Oltra, usted solamente sirve, ese discurso, para enaltecer los ánimos de la gente de la calle y crear realmente falsas expectativas a aquellos que de verdad están sufriendo los problemas, que no son precisamente muchos de los que hemos visto en las movilizaciones, señora Oltra.
Porque, claro, ustedes utilizan muchos argumentos demagógicos que no voy a entrar aquí ahora mismo, porque tampoco tendría tiempo para ello.

Pero sí que le voy a decir una cosa, aquí, como les decía al principio, el único, el único partido desde el gobierno que ha promovido el diálogo y el consenso en este sentido para pactar soluciones paliativas y preventivas, para dar prioridad a las familias en situación vulnerable ha sido el Partido Popular.
Se iniciaron conversaciones con el Partido Socialista, incluso Cayo Lara pidió estar.
Pero una vez más, señorías, las prioridades de la izquierda fue el oportunismo político y la demagogia.

Eso sí, el gobierno del señor Zapatero, el gobierno del señor Zapatero, en ocho años no hizo absolutamente nada para solucionar el problema, al contrario, votó incluso hasta en diez ocasiones, hasta en diez ocasiones contra la dación en pago.
El mismo Zapatero decía que era una aberración desestabilizar el sistema financiero.
Tamayo, que también se mostró contrario a las reformas hipotecarias y a la dación en pago.
Chacón, que promovió la ley de desahucio exprés y la creación de juzgados para agilizarlo.
¿Y dónde estaban ustedes entonces, señora Oltra?
¿Dónde estaban sus manifestaciones, sus escraches, sus pancartas, sus camisetas?
¿Dónde estaban, señorías?

Pues sí, esta ley se ha aprobado con la mayoría parlamentaria.
Y la mayoría parlamentaria, señoría, la dan los ciudadanos en las urnas.
Y con esa legalidad que nos dan los ciudadanos en las urnas el gobierno del Partido Popular, que es consciente de esas dificultades que están pasando las familias que no disponen de ingresos para atender al pago de las obligaciones de su vivienda, ha puesto los medios para buscarle solución, señoría.
Porque estamos al lado, no de costado de las familias que pueden perder sus viviendas habituales y para garantizar, porque no hay límite, señoría, para garantizar este derecho básico de la ciudadanía.
Ahí estamos, ahí estaremos para sin discursos incendiarios, sin utopías, sin demagogias, solucionar los problemas de los ciudadanos.
Más de mil ochocientas familias, señorías, que ya han sido…, que hemos podido ya ayudar con las leyes y la normativa que está aplicando el Partido Popular, señoría.
Ahí se tendrían que sumar ustedes, en vez de plantear todos estos discursos.

Yo, señoría, entendería que si se hubiera seguido esa vía de consenso, de diálogo.
.
.
Pero no, no les interesó.
Ustedes están en lo que están, intentando…, en un corto plazo pensando en las elecciones a ver cuándo, a ver de qué manera, eh, pueden colmar unos sus intereses, no sabemos si separatistas, catalanistas, no sabemos muy bien por donde andan ustedes, y otros, señorías, para seguir escondiendo sus vergüenzas.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora García Herrero.

Bé, finalitzat el debat, senyories, anem a passar a votar la PNL que ha defensat la senyora Oltra, a la qual s'ha incorporat l'esmena pròpia del Grup Compromís i l'esmena del Grup Socialista que ha defensat la senyora Martínez.
Vots a favor?
Gràcies.
En contra?
Gràcies.
6 vots a favor i 8 en contra, queda.
.
.
(Veus)

Jo veig 6, jo veig 6, jo veig 6.
(Veus) No, está fuera.
No, no.
No, no.
(Veus)

Senyories, 6 vots a favor i 8 en contra.
Queda rebutjada.

(Veus) Passem al punt número 4: presa en consideració… (Veus)

Señor Rubio, no hay cuestiones de orden.
Quien modera y dirige el debate es la presidencia.
(Veus) El señor Moreno está fuera de la comisión, está… (Veus)

¡Señor Moreno!
¡Señor Rubio!
En cualquier caso, (veus) en cualquier caso, no ha votado.
(Veus)

Senyories!
Senyor Moreno!
Faça el favor de callar, que no té la paraula, senyor Moreno!
El cride a l'ordre per primera volta!
(Veus)

Senyor Moreno!

Señor Rubio, está hablando el presidente, haga el favor de tranquilizarse y dejarme hablar.
(Veus) La presidencia, la presidencia… Senyor, si no és qui guanye, és que s'ha de respectar el procediment.
(Veus) El senyor Moreno, el senyor Moreno està fora de la comissió, està assentat entre el públic, però a més no ha votat, a més no ha votat.
Val.

Passem, senyories, (veus) al següent punt.
Punt… (Veus)

No, no, eso es la tribuna.
(Veus) Le pongo un ejemplo, señor Rubio, imagínese que estuviésemos en el pleno, la gente que está arriba, en la tribuna, si son diputados, ¿pueden votar?
(El senyor Rubio parla amb el micròfon desconnectat) ¿Verdad que no?
Pues lo mismo.
(El senyor Rubio parla amb el micròfon desconnectat) Vale.
Pues no.
Yo considero que no.
Yo respeto su criterio.
(El senyor Rubio parla amb el micròfon desconnectat) Pues perfecto.
Ya está.
Pasemos…

El senyor Rubio Martínez:

Perdone.
Y una cuestión.
Y a partir de ahora, quiero que cuente todos los votos cuando se levante la mano.

El senyor president:

Me parece muy bien.
Suelo hacerlo.
(El senyor Rubio parla amb el micròfon desconnectat) Me parece muy bien.
En eso estoy con usted, porque siempre lo suelo hacer.
(El senyor Rubio parla amb el micròfon desconnectat)

Proposició no de llei sobre la condemna dels posats amb símbols i banderes feixistes protagonitzats per dirigents i càrrecs públics del Partit Popular de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 64.
309, amb correcció d'errades RE número 65.
703, BOC número 197)

El senyor president:

Bien.
Punto número 4: «Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la condemna dels posats amb símbols i banderes feixistes protagonitzats per dirigents i càrrecs públics del Partit Popular de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
»

Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ignasi Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, president.

En poques setmanes hem assistit, durant este estiu passant, a l'exaltació de símbols feixistes per part de dirigents i militants del Partit Popular de la Comunitat i de Noves Generacions del Partit Popular de la Comunitat Valenciana.

El primer que va eixir a la llum va ser el gest de Jorge Roca, secretari d'esport de l'executiva del Partit Popular a Xàtiva, que es va fotografiar amb una ensenya nazi.
Vull tornar-ho a dir perquè és molt fort imaginar-se a un representant d'un partit, que se suposa ha de ser democràtic, amb una bandera nazi.

Després, va circular per les xarxes socials una foto de Xesco Sáez, president de Noves Generacions de Xàtiva fent una salutació feixista amb el braç en alt.

Pocs dies després es publicà una tercera fotografia de Daniel Terrades, secretari local de les Noves Generacions de Gandia i assessor municipal, també fent la mateixa salutació, la que feien els nazis, la que feien els feixistes italians i els feixistes espanyols colpistes en l'any 1936.

Pocs dies després una altra imatge, la de la regidora de joventut de Canals del Partit Popular, Carmen Melissa Ferrer, posant amb una bandera franquista.

Més avant, Paula Carda, militant de Noves Generacions de Vila-real, posant amb algunes amigues també darrere d'una bandera franquista, la del pollastre, la de l'aguilucho, com se diu popularment.

Davant tots aquests actes que van alçar un greu escàndol, la direcció del Partit Popular, tant la del Partit Popular d'Espanya, que també va tindre altres casos, com la del Partit Popular de la Comunitat Valenciana, que singularment va ser la més afectada -no sabem molt bé quin és el fet diferencial que fa que hi hagen més feixistes en el Partit Popular de la Comunitat Valenciana que en el Partit Popular de tota Espanya, o almenys així sembla-, no va prendre cap mesura efectiva contra eixos militants i dirigents de la seua organització, cap mesura efectiva.

Simplement per la pressió mediàtica i social, es van donar algunes disculpes -algunes, insistisc, perquè van haver també moltes declaracions de dirigents, de màxims dirigents del Partit Popular justificant eixos gestos-, disculpant eixos gestos com si foren, deia el senyor Rus, «una chiquillada, una noche de juerga, un cachondeo».
Fins i tot equiparant la utilització d'eixos símbols amb símbols històricament compromesos amb la democràcia i les llibertats, com la bandera republicana, paraules del senyor Rafael Maluenda.

Eixa va ser la reacció majoritària dels dirigents del Partit Popular.
Això sí, s'anunciaren, finalment, alguns expedients, dels quals no tenim notícia com han sigut resolts.
De moment, cap expulsió per posar amb símbols feixistes, nazis i feixistes, cap expulsió.
De fet, l'única notícia d'un expulsió es refereix a un militant de Paterna, però no està expulsat per posar amb una bandera franquista, sinó per militar en altres organitzacions, per doble militància.
Cap expulsió i cap petició de dimissió.

A la regidora de Canals no se li ha demanat que deixe l'acta.
A cap dels dirigents i membres del Partit Popular i de Noves Generacions que han fet eixa exaltació de símbols feixistes, franquistes i nazis, se'ls ha passat factura per part del seu partit.

A Esquerra Unida, i entenem que a tots els demòcrates, ens sembla un assumpte molt greu, molt molt greu.
No és una chiquillada.
Hem de recordar els centenars de milers de morts que va causar el colp d'estat franquista, els milions de morts que va causar el nazisme i el feixisme en tota Europa, el patiment de persones que van ser torturades, empresonades, desaparegudes o exiliades, els vora quaranta anys de dictadura autoritària, repressora, absolutament intolerant amb la llibertat i amb les idees que vam patir en este país.

El feixisme és contrari a la democràcia, el feixisme és contrari a la convivència pacífica.
Ací no estem parlant de la llibertat de cadascú de defensar la seua ideologia, sinó d'aquells que ataquen la llibertat dels altres, aquells que ataquen la pròpia essència de la democràcia.

L'únic gest -més o menys efectiu, segurament també és un posat- que vam conéixer va ser l'expulsió de l'escola d'estiu del Partit Popular en Gandia d'un destacat membre de Nuevas Generaciones per part d'Esteban González Pons.
Punt.
Destacat membre de Nuevas Generaciones al qual hem pogut vore en la tribuna de convidats d'estes Corts recentment, entenem que convidat pel Grup Parlamentari Popular.

Per tant, no hi ha hagut un repudi cap a eixos gestos, no hi ha hagut una actuació efectiva contra els responsables d'ells.

Hem de recordar que el franquisme està condemnat per Nacions Unides des de l'any 1946.
Hem de recordar la preocupació que la mateixa Comissió Europea va expressar respecte a la successió de gestos d'exaltació del feixisme per part de dirigents i militants del Partit Popular i de Noves Generacions.

Tots i totes sabem que açò seria inimaginable en altres països europeus que compartixen la negra història del feixisme amb l'estat espanyol.
Seria impensable a Itàlia, seria impensable a França, seria impensable en qualsevol dels països ocupats per l'alemanya nazi i, sobretot, seria impensable en la pròpia Alemanya, on aquest tipus de gestos són directament delicte.
L'apologia del nazisme, del feixisme és delictiva.

Per això, Esquerra Unida planteja una proposta de resolució ben senzilla.
En primer lloc, que les Corts Valencianes condemnen els posats amb símbols i banderes feixistes protagonitzats per dirigents i càrrecs públics del Partit Popular de la Comunitat Valenciana.

I en segon lloc, que exigisquen a eixe partit que demane l'acta als regidors que han fet eixe tipus de gestos i que sancione tots els militants que els han protagonitzat.

Per tant, per al seu compliment, aquesta resolució, en cas de ser aprovada, es traslladaria al president de La Generalitat, que al mateix temps és el president del Partit Popular de la Comunitat Valenciana, del qual nosaltres reivindiquem fermesa contra aquest tipus de simbologia, i també al president de la comissió de drets i garanties del Partit Popular, que és la que suposadament hauria de tramitar expedients que haurien d'acabar en sancions.

No coneguem cap sanció més enllà de l'exemple del militant de Paterna expulsat per doble, o triple, o quàdruple -ens dóna igual- militància, no pels gestos feixistes que va protagonitzar.

No tenim massa esperances, sincerament.
És trist, però no tenim massa esperances que el Partit Popular aprove aquesta proposta de resolució, perquè el Partit Popular s'ha significat moltíssimes vegades per negar-se a condemnar el franquisme, per quan ho ha fet, fer-ho amb la boca molt xicoteta, per vetar tot tipus de propostes de reivindicació de la memòria històrica des de sempre.
Recentment, es va vetar una moció d'Esquerra Unida de condemna del franquisme i de recolzament i adhesió a la querella argentina que pretén jutjar els delictes de genocidi i atemptat contra la humanitat que es van produir en aquell règim.

Segurament perquè els pares fundadors del Partit Popular, abans Alianza Popular, però és el mateix partit, eren precisament ministres de la dictadura franquista.
A més a més, ministres de la dictadura franquista, responsables directes de la repressió política, responsables directes de la vulneració flagrant dels drets humans.
I tal vegades perquè vostés complixen, en este cas sí, aquell manament que en castellà diu: «Honrarás a tu padre y a tu madre.
» Mare, em sembla que no tenen cap, però pares uns quants, i el més destacat Manuel Fraga Iribarne.

Segurament per això, el Partit Popular presenta una esmena intentant desviar l'atenció de la proposta de resolució d'Esquerra Unida, que òbviament nosaltres no anem a acceptar perquè entenem que cal fermesa, que cal coherència entre el discurs i la pràctica de defensa de la democràcia.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Bé, conforme dia el senyor Blanco, a esta iniciativa s'ha presentat una esmena per part del Grup Parlamentari Popular, registre d'entrada 71.
608.
Per a la seua defensa té la paraula l'il·lustre diputat senyor Eduardo Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Muchas gracias, y buenos días, señor presidente.

Señorías.

Presenta el Grupo Popular esta enmienda para substituir el texto, porque nosotros expresamos nuestro rechazo a todas, a todas las actitudes, manifestaciones y símbolos que no respeten la Constitución española y el Estatuto de autonomía de la Comunitat Valenciana.

Ustedes plantean una censura expresa a una organización de más de siete mil miembros, como es Nuevas Generaciones de la Comunitat Valenciana, por unos hechos aislados respecto a los cuales ya ha pedido esta organización disculpas y ha condenado.

De hecho, esta organización ha demostrado sobradamente que sus valores son la libertad, la tolerancia y la democracia y que cualquier cosa fuera de los mismos no va a tener cabida ni tiene cabida.

Nosotros los populares creemos, igual que usted, que hay que condenar el uso inapropiado de cualquier símbolo anticonstitucional sea cual sea y provenga de quién provenga.
Sabrá incluso que en un próximo proyecto de ley se va a sancionar cualquier acción que fomente el odio o el racismo a través del mal uso de emblemas pasados.

Los populares entendemos que la Constitución es el principal instrumento normativo para convivir de acuerdo con los valores de libertad e igualdad.
Si perdiéramos esto, perderíamos una parte de nosotros mismos, de lo que somos en la actualidad: un estado democrático.

De ahí que solicitamos que estas Corts expresen su rechazo a todas las actitudes que no respeten lo consagrado en la Constitución y de ahí que presentemos esta enmienda, que usted ya me anuncia que no va a aceptar, pero que creo que ahora lo ratificarán.

Muchas gracias, señor presidente.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ovejero.

Torn d'acceptació o no d'esmena.
Senyor Blanco, té la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ovejero, ¿un minut i mig?
Tenia vosté deu minuts i empra un minut i mig per a defensar la seua defensa.
No volen parlar-ne, ¿eh?
, no volen parlar-ne d'açò.
(Veus) No els interessa que quede en evidència el seu rebuig a condemnar l'exaltació de símbols feixistes, perquè vostés entenc que van a votar en contra de la nostra proposició no de llei.

Per tant, vostés no van a voler condemnar eixe tipus de gestos.
Diu vosté que els han condemnat.
¿On els han condemnat?
¿Quan els han condemnat?
¿Qui els ha condemnat?
Com té un torn de rèplica, m'ho explica.
¿On està la resolució del Partit Popular condemnant este tipus de gestos?
I sobretot, ¿on està la sanció als militants i dirigents que s'han fet?

Perquè, clar, quan un condemna gestos que li semblen absolutament intolerables en una democràcia, i vosté ha fet un discurset que estava molt bé: «Eixos gestos no representen a una organització de 7.
000 membres».
.
.
No sé si són els 7.
000 membres que paguen la quota o no paguen la quota alguns, no sé si estos 7, 8, 10 que han fet salutacions feixistes són dels que paguen la quota o no, jo no vaig a discutir el seu cens.
Però jo vull dir: si vostés condemnen aquests gestos, diga'm quan, com i qui ha fet eixa condemna.
Si no és capaç de dir-me eixes dades és que no hi ha hagut cap condemna.

I en segon lloc, ¿on està la sanció, a qui s'ha sancionat i amb quina sanció?
Perquè li recorde que hi ha quatre o cinc dirigents -estic parlant de dirigents, ¿eh?
, no de militants de base- del seu partit que han fet gestos absolutament injustificables.
¿Posar amb una bandera nazi mereix una sanció en el Partit Popular?
, pregunte.
¿Quina és la sanció que se li ha posat a Jorge Roca per posar amb una bandera nazi?
, pregunte.
¿Fer la salutació feixista mereix una sanció dins el Partit Popular?
¿On està la sanció que se'ls ha posat als dos dirigents que han fet la salutació feixista?
, ¿on està?
¿Exhibir la bandera franquista de la dictadura mereix una sanció dins del Partit Popular?
Pregunte.
¿On està la sanció als dirigents del Partit Popular i de Nuevas Generaciones que han exhibit la bandera franquista?
¡Coherència!
.
.
.
¡Coherència!
, entre els discurs i la pràctica.

I després l'intent de desviar l'atenció, perquè, clar, la seua esmena.
.
.
, podria ser una proposta a debatre, però no té res a vore, ¡res a vore!
, amb la nostra proposició.
Nosaltres parlem de símbols feixistes, no estem parlant de si són constitucionals o no són constitucionals, estem parlant de que siguen feixistes.
¿Vosté no diferencia entre una cosa que és constitucional.
.
.
?
La Constitució, és una norma, una norma que partix d'una convenció, d'un acord polític que es fa en un moment determinat i aprova una constitució.
Hi han coses que estan en eixa constitució, coses que no estan eixa constitució i coses que són contràries a eixa constitució.
Fins i tot, no és el mateix ser anticonstitucional que no estar en la constitució.

Com vosté tanca este torne de rèplica, i sé que solen recórrer a un símbol que és la bandera republicana, la bandera que representa la lluita per la democràcia i per la llibertat en este país contra el feixisme, ací tinc una sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat de Madrid on el que fa és estimar una demanda en protecció jurisdiccional dels drets fonamentals de la persona que va presentar Izquierda Unida contra una resolució de l'Ajuntament de Torrelodones que impedia l'exhibició de l'ensenya republicana.
I la justícia diu que eixa resolució és contrària a l'ordenament jurídic, perquè vulnera els drets fonamentals previstos en els articles 16.
1 i 20.
1.
a de la Constitució espanyola.

Per tant, si vosté, com el senyor Rafael Maluenda, pretén comparar els símbols nazis i feixistes amb l'ensenya republicana, s'equivoca no sols des d'un punt de vista democràtic, sinó des d'un punt de vista legal, perquè la justícia ho ha dit, la Constitució ens empara per a fer exhibició de la bandera republicana.

Si vosté el que està diguent és que vol condemnar a tots aquells que es manifesten en contra del que diu exactament ara la Constitució i l'Estatut d'autonomia, està constrenyent molt la llibertat d'expressió i de proposta política de tots els espanyols, per exemple, del senyor Rafael Ferraro: «Un diputado del PP exige el cierre de la Academia Valenciana de la Lengua por catalanista.
».
.
.
¿Vostés el que volen és condemnar el senyor Rafael Ferraro, que atempta contra el que diu l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana?
.
.
.
Supose que no, supose que no.
El que volen és marejar per no reconéixer el seu passat franquista, que, de vegades, fins i tot sembla present, donat que no estan dispostos a condemnar-lo.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Torn de rèplica, senyor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Sí, mire, señor Blanco, le reconozco cualidades un tanto a veces perversas, pero desde hoy le voy a sumar a ellas la de adivino, ¿eh?

Mire, señorías, ustedes en realidad lo que pretenden con esta proposición no de ley no es la preocupación por unos hechos puntuales y no representativos de los principios y valores que sostienen y defienden tanto al Partido Popular como su organización juvenil.
De hecho, Nuevas Generaciones ha demostrado sobradamente que sus valores, le reitero, son la libertad, la tolerancia y la democracia, y que cualquier cosa fuera de los mismos, no tiene cabida en esa organización ni, como es natural, en la del Partido Popular.

Reitero, no es justo atacar a toda una organización de más de siete mil miembros por unos hechos aislados respecto de los cuales ya ha pedido públicamente disculpas y condenado, tanto que ustedes (inintel·ligible) .
.
.
a veces a lo publicado en prensa, a la hemeroteca, le rogaría que aquí, en este caso, también lo hiciera.

La dirección de la organización emitió un comunicado público de rechazo y las agrupaciones locales lamentaron lo sucedido.
Incluso el secretario general del Partido Popular censuró estos hechos aislados, y el comité nacional de derechos y garantías de nuestra organización juvenil, que tiene a nivel nacional, no a nivel comunidad, abrió inmediatamente expedientes informativos a los implicados en los hechos.
Y no le quepa duda, resolverá de manera individual cada uno de los mismos en función de la gravedad, llegando incluso a una expulsión, si se lo merece.

Pero, miren, señorías, el verdadero objetivo de su proposición, con su interpretación malintencionada de los incidentes, es dañar, desacreditar y contaminar injustamente la imagen del Partido Popular, contribuyendo, creen, con ello, a su desgaste político.
Esa es la pura realidad.
Sinceramente, creo que esta institución no está para eso.
Reflexionen, igual como critican estos hechos, también deberían criticar cuando algún miembro de su grupo, lo vemos asiduamente, muestra símbolos improcedentes en alguna que otra prenda de ropa e incluso expresa verbalmente sus opiniones rayando la inconstitucionalidad en estas Corts, en la sede de todos los valencianos.
(Veus)

Por lo expuesto, como es natural, vamos a rechazar su propuesta, porque, mire, señor Blanco, señoría, su argumentario para condenar tendría que aplicarlo, en realidad, en aquellos partidos, y en el suyo el primero, porque hay algunos que, haciendo continuamente apología del independentismo y de dictaduras, parece que no pasa nada.
.
.
Incluso solicitan el aplauso y desde esta trona.
Ya sabemos, y ustedes lo demuestran cada día, que es más fácil luchar por unos principios que vivir de acuerdo con ellos, y ustedes lo practican casi todos los días.
Ustedes insisten con sus discursos incendiarios pensando solamente en sus seguidores, hoy una vez más.
Pues, sepan que sus palabras inspiran menos confianza que sus acciones.
Por ello, cuando el pueblo se pronuncia, cada cuatro años, ustedes logran los votos que logran.

Señoría, su discurso, a veces insultante, puede alentar a los suyos, pero no olvide, y yo no lo hago, que el insulto es el arma de quien no tiene argumentos ni razones.
Y yo, señor Blanco, sin pretensión de aconsejarle, aunque sea mucho mayor que usted, pues ya sabe que, cuando se aconseja, el receptor te toma por su enemigo, y yo no quisiera ser su enemigo, pero sí le indico que últimamente están ustedes, y usted en particular, bastante exaltados, y debería saber que quien de verdad sabe de qué habla, no encuentra razones para levantar la voz, y usted cada día está declamando más alto.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ovejero.
(Veus)

Per a fixar posició, la il·lustre diputada senyora Mireia Mollà té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Compromís va a votar a favor d'aquesta proposició no de llei i, a més, jo.
.
.
, m'han quedat molts dubtes, ¿no?
, perquè se diu que en Noves Generacions no tenen cabuda valors diferents a la llibertat i la democràcia, i, clar, la meua primera.
.
.
, la meua primera incògnita és si això només que és l'organització juvenil, si en el Partit Popular de la Comunitat Valenciana sí que caben valors diferents a la llibertat i la democràcia.

Ho vinc a dir perquè avui jo crec que toca també recordar com en octubre del 2009, davant d'una crisi del Partit Popular per la imputació de Ricardo Costa en el cas Gürtel es va nomenar secretari general del Partit Popular de la Comunitat Valenciana César Augusto Asencio, que era diputat de les Corts Valencianes i alcalde de Crevillent, actualment continua sent alcalde de Crevillent i és vicepresident de la Diputació d'Alacant, que va descriure l'holocaust nazi com el major frau de la història.
(Veus) Literalment.
Va titllar de mite l'extermini de sis milions de jueus durant la Segona Guerra Mundial, va assegurar que, segons un estudi detallat, els jueus havien orquestrat una propaganda a escala mundial recolzada per innombrables fotos i documents truncats per fer creure a la humanitat que l'holocaust havia existit, el desprestigi del nacionalsocialisme era, en primer lloc; l'objectiu de l'ofensiva propagandística dels jueus, que durant tota la seua vida s'han dedicat a viure a costa dels altres, amb la usura com a element productiu.

Clar, si això ho diu el que era diputat de Les Corts, alcalde de Crevillent, actualment vicepresident de la Diputació d'Alacant i que vostés el feren secretari general del Partit Popular de la Comunitat Valenciana, que després de la publicació d'este article vostés ni van obrir cap tipus d'expedients sancionador ni van condemnar les paraules de César Augusto Asencio.
.
.
¿Sap com li van dir?
, que era una «chiquillada», que tenia dèsset anys, ¿sap?
, els dèsset anys del moment, quan alguns estaven corrent davant de la policia, perquè, efectivament, els estaven perseguint per demanar democràcia, ¿eh?
Quan este senyor tenia dèsset anys, hi havia gent que corria davant de la policia, ¿eh?
, que la tancaven, que li feien, efectivament, interrogatoris i, moltes vegades, amb força i violència, per demanar.
.
.
, per demanar democràcia i un marc constitucional al qual vostés ara apel·len.

I este senyor es dedicava a fer este tipus de declaracions, publicades en mitjans de comunicació.
.
.
.
, el major diari.
.
.
, amb major tirada de tota la província d'Alacant, i el feren secretari general del Partit Popular de la Comunitat Valenciana, i mai hi va haver ningun tipus de condemna ni censura a.
.
.
, reprovació, a les paraules del que va ser el vostre cap com a partit.
I, per tant, ¿què volen que facen els de Noves Generacions tenint estes persones i estos dirigents com a emblema i com a mostra del que és ser del Partit Popular i els valors que tenen els dirigents del Partit Popular?
Dir que el major frau de la història va ser l'holocaust nazi és per a que, el qui ho diu.
.
.
, se li caiga la llengua a trossos, aixina de clar.
I vostés mai van reprovar eixa actitud i eixes declaracions.

Clar, «fill de pato, patet», se diu en el meu poble.
Efectivament, fil de pato polític, patet polític.
I aquí tenen vostés una relació de dirigents.
.
.
, de dirigents i responsables públics, i responsables, i també responsables, públics del Partit Popular, ¿eh?
, en administracions públiques com ajuntaments, que estan fent apologia del nazisme i del franquisme, i vostés vénen a dir ara que.
.
.
, (veus) que, bé, «puede ser que lleguemos a la expulsión, si se lo merecen».
.
.
(Veus)

El senyor president:

Por favor, señor Ovejero, respete la.
.
.
(Veus) ¡Señor Ovejero, respete la.
.
.
!
(Veus) ¡Señor Ovejero, ruego respete la intervención!
(Veus) ¡Señor Blanco!

Senyora Mollà, pot continuar.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.
(Veus)

«Si se lo merecen», «si se lo merecen», (veus) i ho nyiga.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

Ho nyiguen vostés, a més, amb «símbolos improcedentes» que alguns diputats i diputades exhibim en les Corts Valencianes.
Ja m'haguera agradat que vosté li posara noms.
.
.
, o almenys ens il·lustrara sobre eixos símbols improcedents.
Ho dic perquè.
.
.
, perquè jo crec que el senyor Blanco ha intentar temptar-lo a vosté per a que de veritat diguen el que senten, i és públicament dir que per a vostés és igual una bandera republicana que una bandera nazi o franquista.
.
.
¿Per què no ho diuen?
Atrevixquen-se vostés a dir-ho.
¿Símbols improcedents?
.
.
.
¿Símbols improcedents?

¿Vostés volen comparar una bandera nazi, un salut feixista, una bandera franquista, amb el puny?
(Veus) Sí, ¿amb el puny?
(Veus) ¿I amb la bandera republicana?

El senyor president:

Por favor, señor Ovejero, respete la intervención.

La senyora Mollà Herrera:

¡No, no!
, el que tenia d'haver fet és haver-lo deixat registrat, quan ha parlat vosté de «símbolos improcedentes», no s'haguera mossegat vosté la llengua, haguera deixat això registrat en el Diari de Sessions, com en el seu dia va deixar registrat en el diari Informació César Augusto Asencio.

Efectivament, avui vostés votaran en contra, nosaltres votarem a favor, els membres de l'oposició.
.
.
A mi quasi que més me preocupa que estes persones que estan aquí relatades, vosté mateix, persones com l'alcalde de Crevillent, quedaran registrades en la història dels grans valors que tenen vostés, quedaran registrats en la història, la gent els posarà, efectivament, en el seu lloc, perquè el que no toleren les persones, el que no toleren en ningun moment, és que vostés, davant de barbàries, crims, genocidis, vinguen a mirar.
.
.

El senyor president:

Pregue finalitze.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
cap a altre costat i no tindre una contundència per a que, efectivament, entre tots contribuïm que estes coses mai, mai, mai tornen a passar.
Mirant.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora.
.
.
Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
cap a altre costat vostés contribuïxen que açò, en algun moment de la història, es torne a repetir.

Res més.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Clara Tirado té la paraula.

La senyora Tirado Museros:

Sí, gràcies, senyor president.

Miren, senyors del Partit Popular, jo crec que amb la presentació d'aquesta iniciativa d'Esquerra Unida és inevitable fer-se una pregunta: ¿em poden explicar les seues senyories del Partit Popular per què els seus fills polítics, els seus cadells, les Nuevas Generaciones del seu partit democràtic, troben a faltar aquell vell sistema totalitari?
¿Em poden explicar per què els seus joves senten nostàlgia i enyorança per aquell sistema dictatorial i repressiu?
¿Em poden explicar quina és la raó per la qual els seus joves idolatren i emulen símbols falangistes, per què saluden «con el brazo en alto» i es senten orgullosos per fer-ho i exhibir-ho, mentre posen per a fer-se una foto?

I no es tracta de militants de base, ja s'ha comentat, es tractat de dirigents polítics de noves generacions del Partit Popular, es tracta de càrrecs públics.

Miren, jo podria.
.
.
, podria entendre certa nostàlgia si, des que començà la democràcia, aquestes criatures només hagueren conegut governs d'esquerra i polítiques d'esquerra, però en aquesta comunitat porta quasi vint anys governant la dreta amb majoria i de manera absoluta.
Vostés, senyories del Partit Popular, controlen i decidixen les polítiques que patim els valencians amb l'arrogància pròpia d'altres règims.
A més, a dia de hui, controlen vostés també, amb majoria absoluta, les corts espanyoles i el senat.
.
.
¿Em poden explicar, doncs, què és el que volen els seus cadells que no tenen?
, ¿quina és la llei, quin és el privilegi, quin és el dret que enyoren que no tenen o que vostés no s'atrevixen a legislar?
¿Potser no han aplicat vostés i han desenvolupat, amb el confort polític que dóna la democràcia, lleis absolutament antisocials?
És que vostés no subvencionen les escoles concertades que segreguen per sexes, imposant així el seu credo religiós als principis bàsics d'igualtat?
És que vostés no són els del recurs d'inconstitucionalitat dels matrimonis de persones del mateix sexe?
És que vostés no són els de la nova llei de seguridad ciudadana, que revertix drets fonamentals de la nostra Constitució, com el dret a la vaga, com si d'una llei de vagos y maleantes es tractés emulant altres èpoques?
És que vostés no són els qui estan permanentment destruint drets nuclears de la nostra Constitució?
És que vostés no són els qui tornen a criminalitzar les dones que decidixen lliurement ser o no ser mares?
Potser no són vostés els dels fullets i pamflets racistes que repartixen en no poques de les seues alcaldies?

Si vostés ja són tot això, ¿què els falta a la seua canalla?
Què es el que troben a faltar els militants de la seua guarderia?
Quin són els valors que vostés inculquen als joves del seu partit?
Quines promeses els fan?
Cap on duen les estratègies que compartixen amb ells?
Quina formació els donen a les seues seus, al seus seminaris, als seus congressos?

Finalment, l'exaltació d'una dictadura violenta….

El senyor president:

Per favor, senyories, guarden silenci.

La senyora Tirado Museros:

…i antidemocràtica és un desvario o és un lapsus?
Què és el que els irrita a vostés, senyors del Partit Popular?
La irresponsable ignorància de qui ho pensa o la incòmoda ingenuïtat de qui ho diu i a més ho pensa al Facebook?
Perquè això els deixaria nuets davant la nostra sospita.
I és que a vostés el que en realitat els preocupa no és la incultura o la ignorància de qui fa apologia de la maldat o de la perversió d'un sistema antidemocràtic sinó la imprudència de qui no se calla i ho manifesta com el que «se jodan», d'Andrea Fabra, referint-se als aturats.
Exactament la mateixa.

Llavors, tornem a la pregunta: senyors del Partit Popular, com és possible que vivint sota els governs democràtics del partit més conservador, autoritari i corrupte de la història recent d'aquest país, aquestos fanàtics encara tinguen espai per a la nostàlgia?
Doncs, mire, jo els ho diré.
Perquè el que enyoren en realitat no és una ideologia, ni un projecte que compartixen amb vostés, el que la democràcia no els dóna i vostés més troben a faltar d'aquells temps de glorioses cruzadas és senzillament la impunitat.

Miren, que bonics aquells temps en què no hi havia Tribunal Constitucional que posara límit a la seua hemofòbia!
Que bonics aquells temps en què ni matrimonio, ni unión, cap rapat en un cuartelillo!
Que bonics aquells temps sense manifestacions molestes, eh?
, sense parlaments que incordiaren i feren preguntes molestes!
Que bonics aquells temps en què cap policia preguntava pels maletins que volaven a Suïssa!
Que bonics aquells temps en què cap jutge els processava, ni cap fiscal els feia patir!

Miren, eixe és l'origen de la seua nostàlgia, precisament eixe.
Així que donent-los de part nostra, de part dels socialistes valencians, un missatge als seus cachorros en forma de vot a favor a aquesta PNL, per a que ho pengen en el seu mur de Facebook…

El senyor president:

Pregue finalitze.

La senyora Tirado Museros:

…junt a la foto de Millán Astray.
Perquè no, senyories del Partit Popular, eixos temps no tornaran.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Tirado.

Finalitzat el debat, senyories, passem a votar la iniciativa que ha defensat el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, el senyor Blanco.

Vots a favor de la iniciativa?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
7 vots a favor i 8 en contra.
Queda rebutjada.

Proposició no de llei sobre l'adopció de les mesures normatives oportunes per a acabar amb el mal ús que es fa de la bandera de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 64.
327, BOC número 194)

El senyor president:

Passem al quint punt, en principi, presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'adopció de les mesures normatives oportunes per acabar amb el mal ús que es fa de la bandera de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Rafael Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, presidente.

Señora y señores diputados.

Con la que está cayendo en la Comunidad Valenciana, con la que está cayendo en nuestro país, traer esta PNL puede resultar, algunos ciudadanos podían entender «este señor no tiene una cosa mejor que hacer que traer esta PNL, no hay otras cosas más importantes en el ámbito de la comunidad que hablar ahora de la bandera».
Hombre, pues hay muchas cosas importantes, sin duda alguna, pero esta, desde nuestro punto de vista la presentamos en el mes de septiembre y tiene también su importancia desde lo que significa los símbolos y, por tanto, muchos ciudadanos de nuestra comunidad que tienen una implicación clara con ellos, pues también pueden verse reflejados.

Lo que plantamos aquí es una cosa muy sencilla, no buscamos ninguna interpretación con segundas, ni nada.
Lo que estamos planteando es que la bandera de los valencianos, la señera, no pueda ser utilizada en aquellas cuestiones que nosotros consideramos que son absolutamente inoportunas.
¿Cómo cuál, por ejemplo?
Hombre, pues, hay una cuestión, hay una de ellas, hay más, pero hay una que daña incluso la vista y se da en muchas poblaciones de la Comunidad Valenciana y aquí, en nuestra ciudad, es uno de los sitios que también se puede ver perfectamente.
Es utilizar el símbolo, en este caso la bandera valenciana, en elementos publicitarios como soporte de los carteles que ahí se instalan.
Estamos hablando, por ejemplo, de los conocidos como MUPI, estos MUPI que están apoyados en un mástil y que el remate del mástil es concretamente la bandera, en este caso, la señera.

Esto no se ve en otros lados, esto en otras comunidades autónomas no se juega de esa manera con los símbolos.
¿Por qué?
Porque no tiene ningún sentido.
Aquí lo que pasa es que se buscaba un aprovechamiento del espacio, un aprovechamiento de tipo económico, a través de las concesiones de los MUPI publicitarios, bien sea en cabinas, bien sea en cartelerías, bien sean columnas, en fin, todo lo que se puede o podemos ver en las distintas poblaciones de la Comunidad Valenciana y que se buscó el remate.

Sencillamente se buscó el remate en este caso no porque el que lo pensó estuviera creyendo que era una manera de exaltar la bandera.
No, no, no.
El que lo pensó, lo pensó muy bien, porque lo que quería colocar no era estrictamente el mástil, era colocar a una altura concreta sobre la superficie de las aceras o de la calzada unos carteles publicitarios que pudieran verse sin ningún tipo de problema a partir de una distancia.
Y dijo: «Bueno, pues ya que estamos ahí, cómo me van a dar la autorización correspondiente?
Pues me la darán si coloco en este caso la enseña de la Comunidad Valenciana, la bandera.
» Y eso es lo que nosotros planteamos en esta propuesta.

La ley actual de símbolos de la Comunidad Valenciana respecto a esta cuestión solamente habla de que no se podrá utilizar en la bandera símbolos de partidos políticos, sindicatos, asociaciones, etcétera, etcétera.
Legislación posterior de comunidades autónomas que ha ido saliendo, por ejemplo la ley de uso de las enseñas asturianas u otras, ya regulan de qué manera se puede utilizar la enseña de una comunidad autónoma al margen de lo que estrictamente conocemos hasta ahora, que son los edificios oficiales y algunos otros elementos.

Por tanto, nosotros lo que pedimos con esto es que el Consell, en un plazo máximo de sesenta días, establezca la normativa oportuna para que se acabe con el mal uso que se está haciendo en este caso de la señera para que no se vuelva a producir este tipo de hechos.

Yo no sé lo que van a hacer ustedes, me imagino que la votarán a favor, me imagino.
Bueno y si no la votan a favor, pues, bueno, ustedes sabrán lo que hacen.
Porque, claro, lo que es una incongruencia es que ustedes estén elaborando una ley mordaza por la cual la ofensa a la bandera, que no sé exactamente en qué cosiste la ofensa, habrá que ver eso, o la ofensa a la comunidad o la ofensa a España pueda castigarse hasta con multas de hasta 30.
000 euros y no tengan ningún empacho de que una empresa de publicidad pueda utilizar la señera para lo que considere oportuno.

Yo creo que en esto hay que ser un poquito equilibrados.
Ustedes han constituido hace escasamente medio año una comisión para celebrar el treinta aniversario de la ley de la bandera.
Está muy bien, porque esa comisión da trabajo fundamentalmente al director general que ustedes tienen contratado, que venía de Unión Valenciana, que no sabe qué hacer el hombre en la Dirección General del Desarrollo del Estatuto, porque no tiene faena que hacer y le dijeron «crea esta comisión».

Pues, mire, yo, señores del Partido Popular, creo que con un tema como este y en una PNL, que es muy light, porque si dijéramos que la PNL ya va estableciendo exactamente qué es lo que no habría que hacer, no le vemos ningún sentido a que ustedes…

El senyor president:

Senyories, per favor, guarden silenci.

El senyor Rubio Martínez:

No, da igual, no importa, no me distraen.

Quiero decir que no entiendo yo exactamente qué es lo que ustedes hacen.
Porque, claro, luego salen por ahí y sacan ahí pecho y se enrollan en la bandera y ustedes son más de bandera que nadie y nos amenazan con no sé cuántas cosas, porque no respetamos los símbolos de la Comunidad Valenciana.

Miren, desde ese punto de vista, yo creo que no tendría ningún sentido.
Yo voy a escuchar atentamente lo que diga el portavoz del Partido Popular.
Espero que lo piensen, que lo mediten.
Y, hombre, así le dan un poquito de trabajo al director general de Desarrollo Estatutario, que no tiene nada que hacer, hombre, que no tiene nada que hacer y nos cuesta 55.
000 euros de vellón, él y toda la compañía que va detrás.

Por tanto, podrá con este tema, aunque solo sea con legislación comparativa con otras comunidades autónomas, sacar algo.
Y si no lo quieren hacer ustedes, pues ya vendrá el señor Serafín Castellano y cuando el señor Serafín Castellano suba a la trona y se vuelva a enrollar con la bandera valenciana a un lado y con la escopeta de matar patos por otro, nos diga exactamente qué es lo que podemos hacer o no podemos hacer del tema de los símbolos.

Y le digo con seriedad, mire, cuando salimos ahí enfrente, justo enfrente, cuando usted cruza al otro lado del río, al lado justo de la comisaría de la policía autonómica, hay un MUPI de esos que daña la vista, señor Ovejero.
Me dirijo a usted porque me imagino que será quien contestará.
Daña a la vista.
Yo creo que usted debe tener un poquito de sensibilidad.
Mire que yo no tengo mucha sensibilidad para las cuestiones de los símbolos, porque no soy muy de símbolos, no soy muy de símbolos, pero ya que están los respeto.

Lo que no creo, en este caso, es que ya que ustedes tanto nos dicen y nos hablan y nos vuelven a comentar cada vez el tema de respeto a los símbolos y que si los respetamos, no respetamos, si estamos con otros o dejamos de estar con otros… Hombre, en una propuesta de estas, que yo creo que es sensata, moderada, excesivamente moderada desde mi punto de vista, pero, bueno, para contar con su posible apoyo espero que ustedes estén de acuerdo y no consienta que la enseña de todos los valencianos sea utilizada por esas empresas como un mero trapo, fíjese lo que le digo, como un mero trapo para conseguir el lucro que buscan con ello.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Rubio.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Bé, senzillament anuncie l'abstenció del Grup d'Esquerra Unida i la intenció de no participar en un debat absurd sobre una proposta que sembla una autèntica xorrada.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Senyora Mollà.

Senyories, per favor, guarden silenci.

La senyora Mollà Herrera:

Nosaltres també anem a abstindre-mos en una cosa que jo crec que queda palés escoltant al senyor Rubio i és com que açò és una contestació a les propostes que està portant ací ridícules, etcètera, el Partit Popular.
I, clar, dius, bé, fins a quin punt hem de baixar al nivell de debat que vol generar el Partit Popular, una agenda política marcada amb polèmiques que no són tant, ni pròpies, ni que efectivament resolguen els problemes de la ciutadania?
I, clar, jo, sincerament, bé, s'adopten mesures normatives per acabar amb el mal ús de la bandera i, bé, ni me ve bé, ni me ve mal, me sembla del tot indiferent.

Per tant, anem a abstindre-mos i no anem a donar més joc a debats que és que em semblen ja ridículs per totes les parts.

Res més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Senyor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Gracias, señor presidente.

Mire, señor Rubio, como con otras muchas cosas comparto con usted que esta proposición no de ley toca, y además es bueno que fijemos posición políticamente y además algunos hasta se han desnudado políticamente hace un momento, de todo lo que afecta a nuestra tierra, independientemente del tiempo y del espacio.
Y más en estos momentos que algunos no tienen, en palabras de usted, empacho en agredir nuestra seña de identidad.

Mire, señoría, usted reconoce, y lo reconoce en la exposición de motivos y en su intervención, que la Ley 8/1984, es bueno que se diga para que se refleje una vez más en los diarios de sesiones, fija los criterios del uso de nuestra señera para una correcta utilización indicando, taxativamente, lo que no debe hacerse.

Es conveniente recordar que en su artículo 13 se expresa literalmente que se prohíbe la utilización en la bandera de la Comunitat Valenciana y en el estandarte de La Generalitat de cualesquiera símbolos o siglas de partidos políticos, sindicatos, organizaciones empresariales y demás asociaciones entidades privadas correspondientes con las anteriores.

Señor Rubio, en su propuesta de resolución usted solicita que no sea utilizada en postes, paneles, etcétera.
Pero no aporta el dato sin en esas actuaciones se incumple con lo indicado en el artículo 13 que acabo de leer.
Si se trasgrediera, yo le aseguro que el ordenamiento jurídico vigente ya prevé las medidas a adoptarse al detectarlo.
No obstante, para ello es necesario poner el hecho en conocimiento de la autoridad administrativa o judicial competente y así actuará.

Y ahora cuando salga de esta sesión le aseguro que voy a ver lo que usted me ha emplazado, porque seré yo el primero que lo denunciaré.
Denunciaré el acto no a usted, como es natural.
Por lo que le solicito que si usted ha visto y ha visto uno, vamos a comprobarlo, en algún momento o está observando que se vulnera algún artículo de la ley debería comunicarlo expresamente y le aseguro que la autoridad pertinente actuará en consecuencia y sino vamos los dos junto y le obligaremos.

Ahora bien, si lo que su señoría solicita a través de esta iniciativa es que tan solo nuestra señera, la que determina en su punto primero del artículo cuarto del Estatut de Autonomía, y es bueno recordarlo para algunos, que dice literalmente: «La bandera de la Comunitat Valenciana es la tradicional señera, compuesta por cuatro barras rojas sobre fondo amarillo, coronada sobre franja azul junto al asta -cierro comillas».
Por lo tanto, si es así, se exponga -reitero (inintel·ligible) .
.
.
- sólo en edificios o actos oficiales.
Pues, para eso, el Grupo Popular no está de acuerdo.

Debemos sentirnos orgullosos de todas y cada una de nuestras señas de identidad, enfadarnos cuando se transgreden.
Y le digo que la señera es una de ellas, nuestra seña de identidad, y no nos parece mal que su vista y presencia se prodigue a lo largo y ancho de nuestro territorio.

Además, estoy convencido que, incluso cuando prolifera su uso en múltiples lugares, no es un mal hábito, pues las personas lo hacen con mucho cariño y patriotismo, por lo que no podemos votar a favor esta propuesta.

No obstante, si usted cree que tiene que haber una norma más explícita, a tiempo estamos de, usted y yo, si quiere, si lo considera así, nos juntamos un día y consideramos elevar alguna cosa.
Hoy por hoy, creemos que está totalmente regulado.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ovejero.

Per a rèplica, senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Sí, señor Ovejero.

Mire, nosotros no tenemos ningún complejo, ninguno, con este tema ni con otros temas ni tampoco nos avergonzamos de lo que hacemos, ninguno.

Ahora, lo que usted me dice que salgo yo y vaya a denunciar… Mire, chorradas las justas, señor Ovejero.
Eso no me corresponde a mí ir a ningún sitio a denunciar absolutamente nada.
Si ustedes consideran al revés, que la enseña tiene que utilizarse para eso, será su problema, no el mío.

A ustedes se les llena la boca con estas cuestiones de la simbología, también con las cuestiones identitarias.
Y, a la hora de la verdad, cuando hay que bajar al terreno de los hechos y concretar, usted dice: «¡Hombre!
, el artículo 13 de la actual legislación establece dónde no se puede usar.
» Es verdad, establece dónde no se puede usar; pero tampoco dice dónde…, aunque usted pueda decir: «A sensu contrario, se podrá decir dónde se pueda utilizar.
»

¿Usted convendría conmigo que se pueda usar en sitios que no toca?
Estaremos seguros que no.
Usted estará seguro también y dirá lo mismo, que hay sitios donde esté la enseña de La Generalitat o la bandera de la Comunidad Valenciana no tiene ninguna lógica, y probablemente no esté prohibido ahí, no está prohibido en la legislación, pero es una cuestión meramente de sentido común, y más de procedimiento administrativo, más una cuestión de tipo de normativa administrativa dónde puede estar o no puede estar.

¿Que ustedes no quieren?
No quieren, no pasa nada.
¿Ustedes no quieren?
, no quieren.
Pero ya está bien del doble lenguaje, de salir y decirnos por un lado que ustedes defienden las enseñas, no sé qué, no sé cuántos, y enrollarse en la señera las veces que haga falta y, a la hora de la verdad, cuando venimos con una cosa bastante suave, como es ésta, ustedes se inclinan más por no querer actuar frente a una concesión en este caso del Ayuntamiento de Valencia -que las que yo he visto, no sé si otros ayuntamientos lo habrán hecho-, del Ayuntamiento de Valencia -debe ser por no enemistarse con la alcaldesa de la ciudad-, que en serio a actuar para que esa situación no se dé.
Ése es el fondo.

No se trata de que los diputados tengamos que ir por ahí denunciando cosas.
No se trata de eso.
Se trata de que normativamente, desde el punto de vista administrativo, se establezcan una serie de criterios que no chocan contra la legislación actual, pero que sí que determinan, en los temas de simbología, cuándo, dónde y de qué manera puede usarse o no usarse tanto la enseña de La Generalitat como, en este caso, los símbolos como la bandera.
Y ustedes no quieren hacerlo.
Yo no sé por qué no quieren hacerlo, de verdad lo digo.
Es decir, ésta es que es una cuestión que no tiene ni pies ni cabeza.

Es verdad que hay preocupaciones por otros asuntos y tal, muchas, y aquí en las Cortes hemos visto muchas cosas, hemos visto cosas que están bien, cosas que están menos bien y hemos perdido también el tiempo en otras cuestiones que yo no calificaré nunca, porque me parece que no es mi deber calificar si son o dejan de ser más o menos certeras.
Lo que sí es evidente es que el Partido Popular, en este caso, no sé por qué, señor Ovejero, y no sé por qué ustedes no están sencillamente dispuestos a que normativamente se haga otro.

Y voy a acabar con una cuestión, porque es la segunda o la tercera vez que me dice usted lo mismo.

Una vez, no me acuerdo exactamente qué habíamos presentado, era legislación sobre publicidad institucional o algo de esto, y usted me dijo lo mismo: «No, no.
¡Hombre!
, es muy fácil venir aquí y decir que lo haga La Generalitat.
Háganlo ustedes.
» Le trajimos la propuesta.
Una vez trajimos la propuesta, la derrotaron con los votos.
Si es que ese truco ya es muy viejo, señor Ovejero.
Ése ya nos lo ha gastado usted varias veces.
Si siempre es el mismo truco.

Yo, de verdad, no pensaba que ésta la iban a rechazar, ¡fíjese!
Soy ingenuo porque pensaba que…, bueno, que estas cuestiones que a ustedes les gustan tanto…, pues, bueno, vamos a darles una alegría en este momento de situación en la que se encuentran.
Pero ni hasta eso, ni hasta eso están ustedes dispuestos a entrar ni siquiera a valorar que la Generalitat valenciana pueda establecer una serie de medidas, de corte reglamentario -no hace falta que sea legislativo, sino meramente reglamentario-, para decir dónde puedan estar o no pueda estar la enseña de todos los valencianos de la comunidad.

Bueno, pues, miren, si ustedes deciden que eso es así, pues, lo sentimos mucho.
Nos hubiera gustado que esto se hubiera podido tramitar, que no tiene mayor transcendencia.
Y punto.

Ya está, no vamos a entrar en más discusiones ni tampoco voy a contestarle al señor Blanco, porque no tengo ganas de entrar en una discusión…, no, lo digo por la calificación que él ha hecho, que me parece que…, bueno, que la ha hecho y ya está, que yo no voy a entrar en esas cuestiones, por simple cortesía parlamentaria o porque entonces podría decir otras cosas que prefiero callar.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Rubio.
(Veus)

Senyor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Bueno, pues, mire, señor Rubio, yo soy pesado, soy casi casi baturro.
Y, entonces, le vuelvo a reiterar que cuando quiera podemos valorar -olvídese de lo pasado- y elaborar, en su caso, si así lo consideráramos, (veus) normalizar esa utilización.
Y, si no, pues, yo lo voy a proponer también, en el momento determinado, pero creo que no es necesario.

Pero sí que creo que hoy lo que deberíamos condenar no es el uso multitudinario de nuestra señera, que podía trascender de su propuesta, porque es el orgullo de los que somos o se sienten valencianos, sino reprobar las actuaciones extrañas en las que se utiliza nuestra bandera para significar situaciones personales.
Tengo aquí algún texto y alguna foto que podría enseñar, pero tampoco quiero entrar en más polémica.

Mire, señoría, tenía dudas en cuanto al motivo de su proposición.
Pero le puedo también anunciar que, claro, debo ser algo mal pensado, como muchos de ustedes, y creo que, a lo mejor, tras esta intervención y la campaña de desprestigio de nuestra seña de identidad, como es nuestra lengua, el valenciano -que también se transgrede-, me pregunto si en este caso su partido u otros partidos de nuestra comunitat, con la propuesta ésta de hoy, dan lugar al comienzo de un plan para intentar anular también otra de nuestra expresión como valencianos, nuestra señera -hoy hablamos de la señera-.
Y yo no sé… Es que esto, por lo que usted decía de los tiempos que corren, pues, es que a lo mejor ya todo se malinterpreta.
Yo sé que usted no, concretamente, (veus) pero como usted a veces firma las propuestas y dice: «No.
Yo solamente firmo.
» No, no, usted lo ha dicho,…

El senyor president:

Por favor.

El senyor Ovejero Adelantado:

…se ha pronunciado.
Pero como yo no sé si usted también tiene que hacer papelitos que, como a veces nos acusan a nosotros, no le gustaría hacer, pero no tiene más remedio, y sobre todo ahora que vienen a por la conquista de Valencia -no sé si con este pendón o con otro, según dice el señor Puig-, pues, está detrás esa maldad -que usted no tiene, yo estoy convencido que no-.
Por eso usted créase, yo sí que estoy dispuesto a sentarme y a sacar una normativa si consideramos oportuno, que yo creo…, yo personalmente creo que no.

Pero usted no va a ir por ahí denunciando.
Pero, mire, yo a partir de ahora sí que me voy a fijar en ese tema.
A mí no me importa ver que se promocionen productos valencianos al lado de una señera porque… Y usted irá como yo a comprar, por lo menos para saber lo que valen los garbanzos, sería nuestra obligación -por lo menos yo lo hago-, y me gusta ver en los paneles que está la bandera de nuestra comunidad anunciando nuestros productos valencianos.
¡Fíjese si le bajo a la más mínima expresión!

Por lo tanto, eso es defender lo nuestro y el Partido Popular va a seguir haciéndolo.
Pero si ve que hay una cosa…, transgrede a nuestra señera, lo defenderemos y lo atacaremos en este caso, y defenderemos que se cambie, lo mismo que deberemos hacer -y ustedes tenían que sumarse- cuando se está agrediendo continuamente -y ayer mismo firmaron ustedes un documento con otros partidos- otra seña de identidad como es nuestro valenciano.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ovejero.

Senyories, finalitzat el debat, passem a votar la proposició no de llei que ha defensat el senyor Rubio.
Vots a favor?
(Veus) Vots a favor?
(Rialles.
Se sent una veu que diu: «Perdó, és la inèrcia.
Au, va, que estic.
.
.
») Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
2 abstencions; (veus) 5 vots a favor -he contado, he contado, he contado-.
.
.
(Veus.
Se sent una veu que diu: «Si tinc un peu ahí i un ací, és abstenció?
») Senyories, 2 abstencions, 5 vots a favor i 8 en contra.
Queda rebutjada la iniciativa defensada pel senyor Rubio.

Senyories, suspenem la sessió fins la una.

(Se suspén la reunió a les 12 hores i 16 minuts)

(Es reprén la reunió a les 13 hores i 5 minuts)

El senyor president:

Es reprén la sessió.

Compareixença del vicepresident del Consell i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, que fa el conseller de Governació i Justícia, senyor Serafín Castellano Gómez, per a explicar la sol·licitud del Consell d'ajornament del debat de la reforma de la disposició addicional primera de l'Estatut d'autonomia al Congrés dels Diputats, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 64.
405)

El senyor president:

Donem la benvinguda al conseller de Governació i Justícia que, com saben les seues senyories, perquè tenen un escrit en la carpeta, encara que esta presidència considera que no feia falta, donat que el govern respon de forma solidària davant de Les Corts, però no obstant s'ha tingut l'atenció d'enviar un escrit del 18 d'octubre, en què diu que la compareixença registre d'entrada 64.
405 serà substanciada pel conseller de Governació i Justícia.
Per tant, donem la benvinguda i li donem la paraula per a iniciar la substanciació d'esta compareixença.

Té la paraula, senyor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Molt bon dia.
Gràcies, senyor president.

Senyories, comparec davant d'esta comissió, a petició del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, per a explicar la sol·licitud d'ajornament del debat de la reforma de la disposició addicional primera de l'Estatut d'autonomia en el Congrés dels Diputats.

Les seues senyories em permetran que comence fent una breu referència als antecedents d'esta qüestió.
Com coneixen, el dia 9 de març de 2011 el Ple de Les Corts va debatre un dictamen de la Comissió de Desenrotllament de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana de Les Corts sobre el projecte de Proposició de llei orgànica de la reforma de la disposició addicional primera de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana, un projecte que havia segut aprovat pel Consell en la seua reunió del dia 23 de desembre de 2010.
El referit debat i votació va donar lloc a la Resolució 496/VII del ple de Les Corts.
A continuació, el text va ser presentat per mitjà d'una proposició de llei de Les Corts en el Congrés dels Diputats, i així, en data 29 de març de 2011, la Mesa del Congrés va acordar qualificar la iniciativa presentada com a proposta de reforma d'estatut d'autonomia, admetre-la a tràmit, traslladar-la al govern i publicar-la en el Bolletí Oficial de les Corts Generals, publicació que es va produir el dia 1 d'abril.

Al finalitzar la novena legislatura, i començar la dècima legislatura en el Congrés dels Diputats, després de les eleccions generals, la proposta de reforma va ser objecte de tramitació i publicació novament en el Bolletí Oficial de les Corts Generals, el 28 de desembre de 2011.

La proposta de reforma de la disposició addicional primera de l'Estatut és una iniciativa legislativa coherent amb l'acció política que du a terme el Consell en defensa dels interessos de la comunitat.
A més, va estar avalada per dos comités d'experts, la Comissió d'Estudi per a l'Anàlisi de la Sentència del Tribunal Constitucional sobre l'Estatut de Catalunya, i la Comissió d'Experts en Matèria de Finançament Autonòmic.
No cal que m'estenga amb detall en les raons que van impulsar esta iniciativa, perquè ja les vaig explicar davant el ple de Les Corts en la presentació d'esta, i són de sobra conegudes i crec que també àmpliament compartides.
Tan sols voldria recordar que el Tribunal Constitucional va avalar la constitucionalitat de la disposició addicional tercera de l'Estatut d'autonomia de Catalunya, que és la que establix la clàusula sobre la inversió de l'estat a Catalunya.
No hi ha dubte, per tant, que allò que el Tribunal Constitucional ha declarat que és constitucional per a Catalunya també ha de ser-ho per a la Comunitat Valenciana, perquè no poden establir-se beneficis, ni privilegis per a una sola comunitat autònoma.

Senyories, per explicar i valorar els motius de la sol·licitud d'ajornament del debat d'esta iniciativa de reforma de l'Estatut, resultaria necessari recordar un fet de rellevància ocorregut més recentment.
Com saben, amb motiu de la celebració del debat de política general, de setembre de l'any 2012 en Les Corts, el president de La Generalitat va proposar que en la pròxima legislatura el nombre màxim de diputats siga de 79, és a dir, vint menys que en l'actualitat.
L'actual situació econòmica exigix dels poders públics la necessitat de realitzar accions encaminades a generar austeritat i fer un ús racional dels recursos públics.

Si els ciutadans han donat exemple a l'hora de fer sacrificis, com a conseqüència de la crisi econòmica, és del tot raonable que els polítics i les institucions siguen també exemplars, amb mesures d'ajust i reducció de la despesa pública.
Per a portar endavant esta proposta, és necessari modificar determinats preceptes de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana que regulen el nombre de diputats de Les Corts.
Per tant, el primer punt de la reforma consistix en modificar l'article 23.
1, per tal de fixar el nombre de diputats en 79, que actualment està fixat en nombre no inferior a 99.

Per altra banda, esta proposta comporta necessàriament la modificació de l'article 24 de l'Estatut, per mitjà del qual es fixa en 20 el nombre mínim inicial de diputats i diputades per cada circumscripció.
La important reducció d'escons proposada, aixina com la necessària protecció que el mateix text estatutari realitza sobre la desproporció màxima que poden tindre les diverses poblacions, entre la seua població i el nombre de diputats en cada una d'elles, aconsella establir un nou mínim inicial, fixant-lo en 15 per circumscripció.
Per portar endavant esta proposta, el passat dia 26 de juliol de 2013 el Ple del Consell va acordar donar la conformitat a l'avantprojecte de llei per a la reforma dels articles 23 i 24 de l'Estatut d'autonomia, demanant-se els dictàmens del Consell Jurídic Consultiu i del Comité Econòmic i Social.
I, finalment, el passat dia 22 de novembre, el Ple del Consell va aprovar este avantprojecte per a la seua remissió com a projecte de proposició de llei orgànica a Les Corts.

Com és sabut, les dos reformes de l'Estatut d'autonomia a què he fet referència han de seguir el procediment especial establit en el títol 10 de l'Estatut i titulat «Reforma de l'Estatut», en el qual s'establixen tant les competències per a la iniciativa de la seua reforma, com els tràmits i majories parlamentàries necessàries per a la seua aprovació, procediment que haurà de finalitzar amb la celebració d'un referèndum de ratificació dels electors en un termini de sis mesos des de la votació final en les Corts Generals.

Senyories, el passat mes de setembre el Consell va tindre coneiximent de la fixació del debat de totalitat de la proposta de reforma de la disposició addicional primera de l'Estatut en l'ordre del dia del Congrés dels Diputats del dia 10 de desembre.
Immediatament, el Consell va sol·licitar a Les Corts que es dirigira al Congrés demanant l'ajornament d'eixe punt de l'ordre del dia, i aixina es va fer després d'acordar-ho la Junta de Síndics.
Cal subratllar que estem parlant de l'ajornament d'un debat, no de la retirada d'una iniciativa.
Els motius d'esta sol·licitud, absolutament raonables i coherents, han segut explicats reiteradament.
No obstant això, em detindré novament en ells.

En primer lloc, estem davant de dos reformes de l'Estatut d'autonomia, per la qual cosa té tot el sentit que es debaten conjuntament en el Congrés dels Diputats i seguixquen una mateixa tramitació, al ser dos iniciatives de la mateixa naturalesa.
Per cert, este és un criteri que este conseller ja va manifestar el passat mes d'abril i, per tant, no és res nou.

En segon lloc, com ja he assenyalat, les dos reformes requerixen la convocatòria d'un referèndum de ratificació per part dels ciutadans de la Comunitat Valenciana.
Seria absurd, jurídicament i procedimentalment, que en un breu termini de temps tinguera lloc la convocatòria de dos referèndums, cosa que no seria comprensible per a la ciutadania.

En tercer lloc, deixant de banda ja les raons d'economia processal i de pura lògica referides al procediment, no poden obviar-se els elevats costos en què incorreria La Generalitat en la convocatòria de dos referèndums, podent-se'n convocar només u.
He de subratllar que estos costos són finançats pels valencians i crec que això és un tema molt important a tindre en compte.
Si precisament la iniciativa de reforma per a disminuir el nombre de diputats es basa en raons d'exemplaritat, racionalitat i austeritat en l'ús de recursos públics -per cert, unes qüestions demandades àmpliament i compartides pels ciutadans-, seria insòlit i incomprensible incórrer en una despesa desorbitada per a aprovar estes iniciatives, un gasto que no ens podem permetre.

Senyories, és possible una sola tramitació, i és possible un sol referèndum, és possible, i a més és desitjable.
Açò entén el Consell que és el raonable, és l'oportú, és l'adequat a les actuals circumstàncies i el que indica el sentit comú.
I, el més important, és també una cosa que la ciutadania mos demana.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies a vosté, honorable senyor conseller.

L'il·lustre diputat senyor Ignacio Blanco, del Grup Parlamentari Esquerra Unida, és el primer en intervindre, donat que, a més, és el sol·licitant de la iniciativa.
Té la paraula el senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Bon dia, senyor Castellano.

No sé molt bé per què ha vingut vosté, a sol·licitud pròpia, quan jo demanava la compareixença del vicepresident i conseller de Presidència, José Ciscar.
A més, la demanava per a donar explicacions d'una decisió que no sé qui va prendre, però que va executar ell.
Ací tinc jo la comunicació, amb registre d'entrada 64.
196, de les Corts Valencianes, del 9 de setembre, on es demana que les Corts Valencianes s'adrecen al Congrés demanant l'ajornament d'eixe punt de l'ordre del dia, de la presa en consideració de la reforma de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana.
I -crec que encara sé llegir- diu: «El vicepresidente -és que està en castellà, eh?
- del Consell i conseller de Presidencia y Agricultura, Pesca, Alimentación y Agua, José Ciscar Bolufer.
» Hi ha una firma, que deu ser la de José Ciscar Bolufer.
Jo demanava la compareixença de José Ciscar Bolufer, al qual és quasi impossible fer-li preguntes o interpel·lacions.
No sé si sap vosté que des del 12 de juny no ve a cap sessió de control del Consell.
Són ja sis mesos sense que el senyor José Ciscar Bolufer responga a una sola pregunta o una sola interpel·lació.
En comissió tampoc ho fa.
Sempre hi ha una petició de compareixença de la senyora secretària autonòmica del que siga, no?
De Presidència, de Comunicació, del que siga.

El senyor Ciscar Bolufer és el que hauria d'explicar-nos qui va prendre la decisió de sol·licitar a Les Corts que demanara l'ajornament d'eixe punt.
I si eixa sol·licitud és legal, o no.
Perquè nosaltres dubtem de la seua legalitat.

Quan dic que hauria d'explicar-nos qui va prendre, és perquè en este escrit diu: «El Consell sol·licita a les Corts Valencianes.
» En principi, u pensaria que és el Consell qui pren eixa decisió.
Però resulta que este escrit és del 9 de setembre, dilluns, i ens costa que eixe dia no va haver-hi cap reunió del Consell, i sabem que en les reunions anteriors no es va anunciar, ni de bon tros, una decisió d'este tipus.
És més, és conegut per tots i notori que el Partit Popular va estar intentant fins a l'últim moment que este debat sí que es produïra.
Eixe cap de setmana tenien vostés l'Escola d'Estiu del Partit Popular de la Comunitat Valenciana a Gandia, i està en l'hemeroteca, està en tots els mitjans l'intent desesperat seu, del senyor Fabra, el senyor Ciscar, de parlar amb dirigents estatals del Partit Popular, perquè s'avingueren a recolzar per a l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana el mateix que sí que havien recolzat per a l'estatut d'autonomia d'Andalusia.
Perquè és una clàusula idèntica.
El senyor Mariano Rajoy sí que va recolzar esta clàusula de blindatge de les inversions territorialitzades de l'estat en la comunitat autònoma andalusa.
Sembla que el Partit Popular de Andalusia sí que té pes polític dins del PP, sí que ha rebut el recolzament de Mariano Rajoy, i vostés no.
El Partit Popular de la Comunitat Valenciana no té pes polític dins del PP, vostés no reben el recolzament de Mariano Rajoy, però ho intentaren -i ahí estan les fotografies, estan les cròniques-, durant tot el cap de setmana intentaren que el Partit Popular s'avinguera a recolzar eixa proposta.
Fins i tot fixaren una data i una hora límit, que eren les dotze del migdia del dimarts.

Però, quan s'adonaren que no anaven a tindre èxit, que al Partit Popular li la bufa la Comunitat Valenciana i el que diga el Partit Popular de la Comunitat Valenciana, pensaren que procedimentalment seria molt difícil justificar la retirada, i que tampoc volien exposar-se a fer -de nou- el ridícul que va patir el senyor David Serra, quan va defensar en representació de Les Corts una proposició de llei aprovada amb els vots del Partit Popular ací per a modificar la llei de l'esport, que va ser votada en contra per tots els diputats del Partit Popular, incloent-hi els diputats valencians del Partit Popular en el Congrés.
Eixe ridícul sideral s'havia produït respecte a una proposició de llei, si volen vostés, menor.
Però fer el mateix ridícul amb una proposició de llei de reforma de l'Estatut d'autonomia, que vostés, en l'època del senyor Camps, del senyor Camps, van vendre com a fum, prometien que eixa clàusula blindaria les inversions.
.
.
Nosaltres vam denunciar que això era fum, perquè hi havia clarament una sentència del Tribunal Constitucional que deia que això no tenia un valor vinculant sobre els pressupostos generals de l'estat.
Ho denunciàrem, però vostés digueren que era la clàusula que contra Zapatero blindaria les inversions en el País Valencià.
Després resulta que vostés no han segut capaços ni de defensar eixa proposició de llei en el Congrés dels Diputats i ara argumenten el mateix que nosaltres déiem.
Que, total, eixa clàusula no tindria valor jurídic vinculant.
I el valor polític del sainet que vam viure en estes Corts, forçant tot el procediment que establix el reglament de Les Corts?
, tot el sentit comú democràtic, fent que una junta de síndics retire de l'ordre del dia una proposta que ha sigut aprovada pel ple, i, sobretot, falsificant la voluntat del Consell, «no n'hi haurà cap acta del Consell on es prenga la decisió de sol·licitar l'ajornament d'esta proposta i, per tant, la retirada del punt de l'ordre del dia del ple del Congrés del dia 10 de setembre».
El senyor Ciscar mentix quan diu que «el Consell sol·licita».

Quan diu «para este Consell es razonable que la reforma de l'Estatut de la Comunitat Valenciana se debata conjuntamente con otra reforma» està mentint perquè és una opinió que segurament serà personal, que segurament la compartiran tots els membres del Consell perquè són del Partit Popular, que són els interessos del seu partit, però que el Consell no ha pres cap decisió al respecte de manera formal i legal.

No era la primera vegada que s'ajornava este debat, ¡era la tercera!
, ¡la tercera vegada!
que un projecte que vostés vengueren contra Zapatero era ajornat contra Mariano Rajoy.
Tampoc era l'única vegada que es plantejava este problema en altres lleis, també amb la proposició de llei de la reforma de la LOFCA, de la Llei orgànica de finançament de les comunitats autònomes també van fer el mateix ridícul, ridícul darrere de ridícul.
Ens vullgueren vendre fum i, ara, el fum està intoxicant-los, estan ofegant-se en el seu propi fum.

El senyor Ciscar no s'ha atrevit hui a vindre ací a explicar-nos per què presenta este escrit falsificant un acord del Consell i l'envien a vosté no sé molt bé per què, no sé molt bé per què, perquè vosté serà el responsable de l'avantprojecte, és un avantprojecte de reforma de l'Estatut per a vendre més fum, que és el de la reducció de diputats, que, a més, vosté sap que no va a eixir i que, per tant, mai podrà ser tramitat conjuntament perquè no n'hi ha voluntat per part dels grups de l'oposició de seguir-los el joc, i, per tant, eixe estalvi no és un estalvi, és una retirada vergonyosa amb la cua entre les cames.

I, insistisc, vostés han de dir si va haver-hi una reunió del Consell el dia 9 de setembre, desconeguda per a tots i a per a totes que prenguera esta decisió, i, si no, ha de dir vosté en quin Consell de data anterior es va prendre la decisió de demanar a Les Corts que sol·licitara l'ajornament.
El paperot de Les Corts ja el coneguem, el paperot del senyor Cotino eixint-se'n de la reunió corrent per a enviar el fax a Madrid perquè resulta que la Junta de Portaveus del Congrés ja estava reunint-se i no havia arribat encara la sol·licitud, no deixant ni debatre als representants dels grups parlamentaris en la Junta de Síndics perquè tenia molta pressa.
Eixe paperot ja el coneguem, però ací estem parlant del Consell perquè compareix vosté en nom del Consell.
¿En quina reunió del Consell es va prendre esta decisió?

No tenen vostés cap tipus de respecte per la legalitat, per la formalitat ni per l'essència de la democràcia.
Ha quedat en evidència que han votat vostés huit vegades ja en el Congrés dels Diputats en contra d'exigir un millor finançament, ha quedat en evidència l'efecte bumerang de les seues iniciatives absolutament demagògiques i populistes en l'època del senyor Camps, que també era la seua, perquè vosté ha estat ací amb Zaplana, amb Camps i amb Fabra, i segurament els sobreviurà, i els valencians estan obrint els ulls i adonant-se'n.
No diga vosté tantes vegades «compte amb el recolzament de la població» perquè no té cap base per a afirmar-ho.

Si no s'atrevixen ni a convocar eleccions anticipades davant la situació de desgovern és perquè saben que han perdut el favor del carrer.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, la veritat és que últimament este govern fa molta vergonya.
Jo crec que vosté sent vergonya també del seu propi govern, jo crec que sí.
A més, el que és evident és que ha sigut l'únic que ha volgut donar la cara, encara que siga per a trencar-se-la, mediàticament parlant, respecte a la decisió del tancament de Radiotelevisió Valenciana, l'únic membre del govern, i jo crec que perquè vosté se sentia en l'obligació d'alguna manera de justificar-se o llavar-se la consciència que feia quatre dies, abans de l'anunci del tancament de Radiotelevisió Valenciana, que vosté havia dit que si Radiotelevisió Valenciana no existira caldria inventar-la, ¿no?
Jo crec que vosté mateix també és conscient del ridícul que estan fent com a govern, moltíssim.

I la veritat és que u pensaria o una pensaria que en el fons arribarà un moment que a vosté tota esta vergonya li farà retirar-se d'eixa primera línia política en el govern valencià, ¿no?
, perquè quan a u li pesa tant la vergonya el més honest és anar-se'n, ¿no?
Però, no, vosté, ¿com no?
, aguanta, ¿no?
, ha de tindre alguna capacitat (rient) d'enganxar-se bé a la cadira del govern, ¿no?
, i ha passat per tres presidents i ara, doncs, en tots ells i en esta qüestió intenta argumentar el que és inexplicable, ¿no?

I diu que hem de començar fent un repàs i memòria sobre la vida útil -diguérem- d'esta reforma de l'Estatut.
¡Clar!
, a mi em crida l'atenció que vosté en eixe repàs haja mencionat els diferents ajornaments que s'han produït en el debat de la reforma de l'Estatut en el Congrés dels Diputats.
¿Podria explicar-me açò?
Una, m'agradaria que m'explicara l'oblit, ¿per què vosté en este repàs no ha explicat que per dos vegades anteriors ja s'havia ajornat aquesta reforma, este debat en el Congrés dels Diputats?
I m'agradaria, també, saber les causes d'eixe ajornament, perquè vostés a l'últim ja s'han enganxat com a llepasses -ja dic- al tema de la reforma del nombre de diputats, la reducció, però és que eixa és l'última excusa, ¿i les anteriors?
M'agradaria saber-les.

Després, n'hi ha cosa que a mi em crida l'atenció també, ¿no?
, i són els seus arguments, molt contraris als arguments del conseller d'hisenda o de, fins i tot, el president de La Generalitat.
Vosté avui ve ací a dir-nos que esta reforma respon a la coherència en l'acció política del govern de La Generalitat avalada per diferents estudis, comissions d'experts que, a més, en el Tribunal Constitucional que va avalar la clàusula que tenia l'Estatut català, efectivament, els dóna via lliure per a fer, plantejar esta reforma de l'Estatut valencià perquè el que no podem suportar és que n'hi haja beneficis i privilegis però, per un altre costat, vosté, el senyor Moragues i el president de La Generalitat estan parlant que esta clàusula no és vinculant, no és d'obligat compliment, i, per tant, quins beneficis i privilegis anem a obtindre d'esta reforma.
M'agradaria saber-ho.
O una cosa o l'altra.

El senyor Moragues va dir en el ple de Les Corts, a una pregunta d'esta diputada quan li va preguntar sobre el perjuí que significava ajornar esta reforma de l'Estatut, que no produïa cap perjuí perquè esta clàusula en cap moment és vinculant ni és obligatòria per al govern, i, per tant, tanto monta, monta tanto, tan mal nos quedamos.
I, ara, vosté diu ací que és que la qüestió és poder comptar amb els mateixos beneficis i privilegis que altres comunitats, que a més açò és coherent amb l'acció política del govern; de ser coherent amb l'acció política té més per a casar-se perquè és la incoherència, ¿no?
, dius «com que som un govern de moniatos…», ¿eh?
, i a vosté li pareixerà ofensiu però és el que li estaven cridant avui.
.
.
; de fet, m'han dit que li done records, els treballadors i treballadores diuen «salutacions a Serafín Castellano de la nostra part», i allí estaven diguent «moniatos, moniatos.
.
.
» Un govern de moniatos doncs fa este tipus, clar, coherent, una política molt coherent.

M'agradaria també preguntar-li, a més, si, efectivament, vostés han parlat amb els membres del govern estatal i amb els companys de partit, d'allí, del Congrés dels Diputats, sobre què votaran respecte a esta reforma de l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana.
Supose que a nivell polític tindran un posicionament, no solament com a Partit Popular de la Comunitat Valenciana sinó com a Partit Popular espanyol.
¿Què opinen els membres del govern, el senyor Rajoy i la resta de diputats i diputades del Congrés, del Partit Popular?
¿Votaran a favor el dia que arribe esta reforma?
I acabe.

Mire, açò és el desmantellament del nostre autogovern, sense dubte, un govern submís, un govern que tanca els nostres serveis públics, un govern que està a les ordres de Madrid, un govern intervingut de facto en els seus comptes, i, efectivament, un govern incapaç de reivindicar el que és de tots i totes i reconéixer als valencians i valencianes com una ciutadania de primera…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

…en les polítiques del govern.

Res més.

El senyor president:

Senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, señor presidente.

Señor Castellano, quiero felicitarle, y quiero felicitarle porque ustedes son coherentes, lo son, y lo hacen bien.
Porque, mire, todo esto que nos ha contado no es más que una parafernalia para luego llegar en realidad a lo que ustedes piensan.

Si el Consell aprobó lo que usted dice, me imagino que no tendrá ningún problema de remitirnos el acta del Consell aprobando ese acuerdo que el señor vicepresidente, señor Ciscar, remitió o dijo, mejor dicho, que se había producido en el escrito que remite a esta cámara.
Por tanto, entiendo que el acta no es un acta secreta y que usted no tendrá duda de que cuando llegue ahora luego a la conselleria no remitirá el acta de la sesión del Consell en ese apartado concreto por el cual ustedes aprobaron esa decisión que trasladó a esta cámara el señor Ciscar.
Si no nos envía el acta es que, evidentemente, no se tomó esa decisión y el señor Ciscar mintió.

Segunda cuestión.
Usted ha hecho hincapié en la sentencia del Tribunal Constitucional que declaró inconstitucional la disposición adicional tercera del Estatuto de Cataluña que hacía referencia al porcentaje de inversión en Cataluña en relación con el producto interior bruto de Cataluña y su lógica correlación con el de España.
Pero no hay ninguna sentencia -que yo conozca, por lo menos- del Tribunal Constitucional diciendo que lo mismo que establece el Estatuto de Andalucía, que era lo que se había pedido en la reforma del Estatuto de la Comunidad Valenciana, haya sido declarado anticonstitucional, exactamente era lo mismo, aquí no era en relación del PIB, en Andalucía y en la Comunidad Valenciana es en relación al porcentaje de la población en el conjunto de España.
Y yo no conozco ninguna sentencia del Constitucional que lo haya declarado -insisto- inconstitucional.

Ustedes han buscado una excusa, que es el tema éste de la reducción de diputados.
Señor Serafín Castellano, vamos a ser claros.
Si no se produce la reducción de diputados -que no se producirá- ¿ustedes van a llevar entonces otra vez al Congreso de los Diputados estrictamente la reforma del Estatuto de autonomía en tanto en cuanto en la relación con las inversiones en la Comunidad Valenciana?
¿Sí o no?
¡No la van a llevar!
Y ustedes van a seguir lo que perfectamente definió el señor Gerardo Camps -que usted lo conoce, que ha sido compañero suyo en las tareas de gobierno-, cuando en el Congreso de Diputados dijo textualmente que «el aplazamiento de esta proposición de ley no supone ningún perjuicio a los valencianos, ninguno, porque -como ustedes saben- desde la sentencia del Tribunal Constitucional referente al Estatuto de Cataluña, es el gobierno el que hace los presupuestos y esta cámara la que los aprueba sin que tengan que tener en cuenta disposiciones adicionales de este tipo, que ya están en algunos estatutos de alguna comunidad autónoma.
» Por tanto, no supone ningún perjuicio.
Pero, ¡si es que ustedes no se lo han creído desde el comienzo!
Y el señor Gerardo Camps con esa afirmación suya el día 10 de septiembre en el Congreso de los Diputados deja con manifiesta claridad que no se lo creen, que no lo van a hacer y que todo lo demás es un engaño.

Ustedes son coherentes con su partido a nivel estatal, más que coherentes yo diría «sumisos», pero traidores con la voluntad de los valencianos expresada en su cámara.
Esa es la cuestión que ustedes tienen que elegir; o se quedan con el señor Rajoy y con los intereses que defiende el señor Rajoy, o se quedan con los intereses de los valencianos.
Y ustedes han optado ya: los intereses del señor Rajoy y del Partido Popular prevalecen sobre los intereses de los valencianos, y lo demás son historias y ustedes se sacan de la manga distintas cuestiones para ver que, efectivamente, no tienen ninguna voluntad de que esto vaya adelante, independientemente del procedimiento utilizado, que es un procedimiento que no tiene ninguna lógica, donde ustedes en la Junta de Portavoces se saltaron la voluntad de la cámara; la cámara aprobó la reforma, la cámara era la que tenía que haber pedido, en todo caso, el aplazamiento de dicha reforma en Madrid.

Pero no ha sido una vez, no han sido dos, han sido tres veces, nos tienen acostumbrados a esto.
¡Siempre hay una excusa!
Siempre hay un enemigo exterior, que no son ustedes, evidentemente, que lo focalizan siempre en los partidos de la oposición, y siempre son los partidos de la oposición los que se manifiestan en contra de los intereses que ustedes dicen supremos de los valencianos.
No, mire usted, quien aquí está manifestándose y traicionando los intereses de los valencianos son ustedes, y lo dijo el señor Gerardo Camps: «Señor Serafín Castellano, sobra usted, sobran los consellers, sobra el presidente Fabra.
Ya tienen al señor Gerardo Camps en Madrid que es el que dice lo que hay que hacer, las instrucciones que tocan y no perdáis el tiempo ni un minuto en estas cosas porque va a llegar al Congreso de los Diputados y no pasa nada porque aunque se aprobase no se va a cumplir.
»

Esa es realmente la voluntad del Partido Popular, y esa es la voluntad que expresa aquí.

Están ustedes más preocupados en filmar a los niños de Xàtiva por decir que quieren Canal 9, está usted más preocupado en eso, usted que es el conseller de la cosa ésta, de la seguridad pública, que de defender a los valencianos.
Si ustedes ya ven potenciales peligros en niños de diez y once años, ¿qué no van a ver en el resto?
Un poquito de vergüenza, señor Castellano, y si ustedes no saben, déjenlo, dejen paso a otra gente que a través de unas elecciones democráticas, sin duda alguna, darán la vuelta esta comunidad.

El senyor president:

Gracias, señor Rubio.

Señor Ovejero…, señor Rubén Ibáñez, perdón.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Muchas gracias, presidente.

En primer lugar, agradecer al honorable conseller su presencia aquí.

Ya ve, si no viene, que es prácticamente casi nunca, se le critica y, cuando viene, también se le critica.
Simplemente, puntualizar que el gobierno responde de forma solidaria y, por lo tanto, la presencia del conseller hoy aquí está más que justificada.

Pero aunque le han preguntado que no saben lo que hace usted aquí, ciertamente yo creo que ha valido la pena.
Hoy hemos sacado, bajo mi punto de vista, dos cosas claras de lo que se ha oído.

En primer lugar, por primera vez, la oposición verbaliza el término aplazar, ajornament.
Hemos pasado de retiran a aplazan.
Por lo menos, algo hemos ganado.

Yo creo que la opinión pública hoy ya puede estar tranquila y aquello que decía el Grupo Popular y aquello que decía el gobierno valenciano de que se había aplazado este debate era verdad, porque hoy la oposición verbaliza que el debate se aplazó, y no se retiró.
Y retirar y aplazar son cosas tremendamente distintas.
Y, por lo tanto, ya hemos avanzado.

Pero hemos avanzado más.
Hemos avanzado…, que parece ser que el Grupo Socialista, por lo que he podido oír ahora mismo, ya nos adelanta que ellos no quieren la reducción de diputados.
Ya sabemos algo claro.
Ya… ya lo acaban de demostrar, es decir, ellos, el Grupo Socialista, que cuando gobernaba, fíjense el famoso decreto de 2010, tuvieron que recortar sueldos a funcionarios… (veus)

El senyor president:

Senyories, per favor, guarden silenci.

El senyor Ibáñez Bordonau:

.
.
.
a pensionistas, a dependientes, a farmacias, pero cuando ahora toca ajustarse el cinturón a los políticos, el Partido Socialista no está por la labor.

Yo, por lo demás, señor conseller, sentir un poco de vergüenza por algunas expresiones que aquí se han vertido y un lenguaje un poco belicista.
Yo creo que aquí no estamos ni en guerra, ni en trincheras, ni en absolutamente nada.
Estamos en un estado democrático, donde las ideas deben de prevalecer, y no los gritos, porque al final a nosotros, a todos, a todos nosotros nos han elegido para resolver problemas, para garantizar determinados servicios y para hacer la vida más fácil a los ciudadanos, aunque muchos quieran simplemente hacer de estos derechos que tenemos el grito o la pancarta.

Mire, por alusiones además directas al Grupo Popular y al Partido Popular, tengo que decir que nosotros no es que no nos la bufa la Comunidad Valenciana, como se ha dicho, es decir, nosotros, siempre, ayer y hoy, creemos en la Comunidad Valenciana en mayúsculas, en mayúsculas, cosa que estoy absolutamente seguro que otros son incapaces de hacerlo.

Pero mire, usted ha dicho algo también importante, que creo que lógicamente le suena mal a la oposición, porque ha hablado de coherencia y sentido común, dos términos absolutamente alejados hoy en día de las mentes y el pensamiento de la oposición.
Y es precisamente la coherencia y el sentido común lo que ha llevado a este aplazamiento, este aplazamiento que, como digo, por fin hoy ha verbalizado la oposición.

Porque la coherencia y el sentido común nos lleva a que si tienen que haber dos debates, que sean dos debates conjuntos; que si tiene que haber dos convocatorias de referéndum, tenga que ser dos convocatorias conjuntas, por una sencilla razón, porque también hay que reducir costes en esto y porque de ninguna forma se vulnera ningún derecho de nadie.
Se vulneraría un derecho de todos los contribuyentes si estuviéramos gastando en dos referéndums y en dos convocatorias.
Yo creo que esto es sentido común y coherencia, dos términos que parecer ser que hoy por hoy solo habitan en la mente y en la cabeza de quienes defienden las ideas a través del Grupo Popular y del Partido Popular.
Pero bien, es lo que hay.

Yo agradezco la simpleza, incluso, de su intervención, porque lo ha dicho muy claro.
Se podrá decir mucho más fuerte, pero creo que difícilmente se puede decir mucho más claro.
Es un tema de coherencia, de sentido común.
No tiene sentido hoy en día mantener dos convocatorias, dos debates para algo que se puede hacer junto y, por lo tanto, tiene nuestro apoyo y nuestro respaldo.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ibáñez.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Blanco, el Consell, com molt bé ha dit el senyor Ibáñez, és (inoïble) .
.
.
i, per tant, qualsevol membre del Consell pot contestar qualsevol qüestió que es plantege en estes Corts o en qualsevol altre lloc.

A més, jo ho faig en qualitat de conseller que té matèria en el que són les reformes de l'Estatut d'autonomia i les institucions d'autogovern.
I el senyor vicepresident del Consell firma en qualitat de secretari del govern i en qualitat de secretari de relació amb Les Corts, que és el que pertoca i que és el que legalment està establert.
I no tinga vosté cap de dubte, li ho dic clarament, el Consell recolza al 100%, i per unanimitat, esta decisió.

Vosté ha fet referència que ací s'està vulnerant una aprovació que ha fet el ple de les Corts Valencianes.
Li vaig a anar desmuntant els arguments, perquè no té argument.
És a dir, ací no se desmunta ni se vulnera ningun acord del ple de les Corts Valencianes, perquè mosatros no estem retirant una proposició de llei orgànica.
Mosatros estem ajornant una proposició de llei orgànica.
Per tant, no n'hi ha ningun tipus de vulneració en cap moment de la voluntat del ple de les Corts Valencianes.

En segon lloc, vosté fea referència a l'escola d'estiu que féu el meu partit en setembre, i que dia que mosatros, d'una manera desesperada, crec que ha dit, anàvem buscant si.
.
.
se votaven a favor o no votaven a favor.
.
.
Vostés no se preocupen ni del Partit Popular, ni del pes que el Partit Popular de la Comunitat Valenciana tinga en Espanya, preocupen-se vostés del seu partit.

I li ho dic perquè allí s'acordà el que se féu, que fou ajornar, perquè n'hi havien dos propostes de reforma de l'Estatut d'autonomia i era un contrasentit, era una incoherència total i absoluta el fer-les per separat, perquè les dos propostes han de tindre una ratificació per referèndum.

I esta no és una proposta.
.
.
, que això fou en setembre, però en abril d'eixe mateix any el conseller que els parla ja féu un anunci, i ho digué públicament, i ho digué públicament que s'haurien d'unificar eixes dos modificacions de reforma de l'Estatut d'autonomia i que, a més, en temps i forma, es podien i es poden fer conjuntament amb les eleccions europees perquè n'hi haguera una concurrència i, per tant, les dos reformes se pogueren vore amb un menor cost per concórrer amb altres eleccions, amb les eleccions europees.

Per tant, no n'hi ha excusa de res, segon argument que no existix, segon argument que no existix.
Perquè ja se digué, si això fou en setembre, eixa desesperació que dia vosté; en abril, ja s'havia dit això, ja s'havia dit que les dos reformes d'una manera conjunta i que concorregueren amb unes eleccions, perquè no és el mateix el gasto d'un referèndum, que és pràcticament igual que unes eleccions, fer-ho concorrent amb unes eleccions, que fer-ho de manera separada, perquè evidentment el cost és molt més elevat.

Jo, senyor Blanco, no vaig a utilitzar termes com «li la bufa al Partit Popular la Comunitat Valenciana» i tot això, perquè jo crec que estes Corts i els ciutadans me mereixen molt més respecte que tot això.

I dia vosté també un tercer argument, que també li vull desmuntar, perquè tampoc és argument.
Dia que ja s'havia retardat per causa del Consell per tres vegades.
No és cert.
No és cert.
És a dir, les dos primeres vegades no s'havien nomenat els ponents per part de les Corts Valencianes per a poder suscitar i defendre eixa proposició de llei davant el Congrés dels Diputats.
I, per tant, si no estaven els ponents, no era ninguna qüestió que se poguera donar al Consell eixe ajornament.
Per tant, és un altre argument que no existix.
I ja li he desmuntat els tres arguments amb els quals vosté ha basat la seua intervenció.

I, a més, el vicepresident del Consell és competent, com a secretari del govern i com el que porta les relacions amb Les Corts, per a firmar este tipus de qüestions, i per això ho fa, complint la normativa i complint els reglaments preceptius a tal efecte.

Però vosté aplega al que volia.
Dia: «És que vostés no van a aconseguir la reducció dels diputats, perquè fa falta una majoria de dos terços, conforme aixina està estipulat en l'Estatut d'autonomia.
» Perquè si una cosa.
.
.
, la reforma que vostés no votaren i que vostés criticaren de l'any 2006 de la reforma de l'Estatut, si una cosa molt important fea, i que ha segut poc dita, però que crec que és molt important, és que se donaren bases per al que és una estabilitat política, per al que és una estabilitat democràtica i se feren majories qualificades per a totes aquelles qüestions, per a totes aquelles qüestions.
.
.
, una majoria qualificada de dos terços o de tres quints per a la seua aprovació.
I això comportava que qualsevol govern, encara que tinguera majoria absoluta, haguera d'anar al pacte, haguera d'anar al consens i haguera d'anar a la participació.
Jo sé que això no els convé sentir-ho, però és la veritat i és una de les virtuts més importants, entre altres moltes, que tingué la reforma de l'Estatut d'autonomia de l'any 2006.

I vosté diu: «No, és que no se van a reduir els diputats.
» Si ja ho sabem.
Vostés volen aprimar tot el que és l'administració i tot el que és.
.
.
l'entramat de l'administració, sempre i quan no els toque.
.
.
, quan vostés, com a partit, tinguen alguna representació en les institucions.
Perquè quan tenen alguna quota de participació els seus partits en les institucions, no se pot tocar ni un sol membre, i això sí que és incoherència total i absoluta.
Això sí que és incoherència total i absoluta.

I, a més, parla vosté del finançament, que han votat no sé quantes vegades en contra del finançament.
Mire, mosatros, el finançament per al Partit Popular de la Comunitat Valenciana -per al seu partit, no ho sé- és una cosa absolutament irrenunciable, irrenunciable, que hem defés en l'anterior govern i estem defenent en este govern.
I que ara, conforme ja els he anunciat, en l'any 2014, a partir del segon trimestre, que es farà la revisió del sistema de finançament, anem a ficar totes les mesures que tenim damunt de la taula perquè no se discrimine el finançament a la Comunitat Valenciana.

I, per tant, vosté està diguent una cosa que, a més, sí que és totalment incoherent, perquè els que no han vullgut pactar un finançament que ve d'un dictamen d'un comité d'experts absolutament plural d'estes Corts han segut vostés.
Perquè allò que se fica damunt de la taula és l'acord fidel d'allò que el comité d'experts ficaren.
Per tant, ací les paraules se les emporta el vent, però els fets són els que queden i els fets són els importants.

I, després, vosté me dia que no ens atribuïrem res que no tenim, en base al recolzament o no recolzament de la societat.
Mosatros no ens atribuïm res que no corresponga.
Mosatros estem governant ací legítimament, perquè aixina, lliure i democràticament, ho han elegit tots els ciutadans de la Comunitat Valenciana.

Afortunadament, la democràcia és això, no és el desig de vosté que s'avancen unes eleccions per a arribar al poder en qualsevol lloc i amb l'únic.
.
.
amb l'únic projecte d'enderrocar el Partit Popular, ningun més, ningun més, ¿eh?
, ningun més i, per tant, serà un desig, però lamente no poder-los donar este desig, perquè el president de La Generalitat, que és l'únic competent legalment, ja ha dit que seran quan pertoquen i seran en l'any 2015.

Per tant, senyor Blanco, queden desmuntats els seus arguments sobre la qüestió que vosté havia plantejat.

Senyora Mireia Mollà, dia vosté -ha començat- la vergonya que li fa este govern.
.
.
(veus)

El senyor president:

Senyora Mollà, respecte la intervenció.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

.
.
.
la vergonya que li fa este govern.
Jo podia començar, la vergonya que em fa l'oposició, que està instal·lada permanentment en la crispació i que, damunt, vol aprofitar-se dels problemes que estan patint desgraciadament molts ciutadans.
Però crec que eixe no és el debat que mos ha portat hui ací.

I no n'hi ha una excusa en la segon reforma de reduir el nombre de diputats.
No és ninguna excusa, perquè això ja ho digué el president de La Generalitat en setembre de l'any 2012 i se plantejà en el ple de Les Corts en setembre de l'any 2012, i quan ve la notificació per part del Congrés dels Diputats és molts mesos després.
Per tant, no n'hi ha ninguna excusa.
En abril, molts mesos abans, ja havíem dit i ens havíem posicionat en coherència este Consell amb el que anaven a fer.

I dia vosté que.
.
.
per a què fer eixa reforma de l'Estatut si, conforme dia el Tribunal Constitucional, ha de ser una voluntat de.
.
.
És compatible el que digué el conseller d'Hisenda, perfectament compatible, perfectament compatible.
Sí, i li vaig a explicar per què.
Perquè quan se fa.
.
.
, que, per cert, s'aprovà per una àmplia majoria, una àmplia majoria del ple d'estes Corts la reforma, ¿eh?
, s'aprovà per cert.
.
.
, estàvem vosté i jo, i molts dels presents, i s'aprovà per una àmplia majoria, aixina s'entengué per una qüestió també política, per una qüestió també que no n'hi hasquen privilegis d'uns i altres, i per tant és perfectament compatible.

Vosté dia que dien, perquè ací sempre està això el dia que dien o dien que dia, dóna igual, govern de moniatos.
Jo crec que ja està bé de l'insult, ja està bé de la desqualificació i ja està bé, eh?
Vostés insulten el que vullguen, jo no ho vaig a fer, jo no ho vaig a fer, no vaig a insultar a ningú ni a denigrar a ningú, perquè del que u diu i del que u fa evidentment desqualificarà, jo crec que s'ha de tindre un respecte absolutament a tots i també un respecte al que són les pròpies institucions de La Generalitat.

I, mire vosté, vosté diu que estem desmantellant l'autogovern o estem desmantellant la Comunitat Valenciana.
Vostés sí que s'irroguen qüestions i coses que són de la seua competència, perquè eixa competència en una democràcia i en una societat de dret solen ser dels ciutadans i de les urnes en unes eleccions.
I quan passe això parlarem.
I, per tant, els ciutadans, lluny de dir que estem desmantellant, estan donant suport durant molts lustres el Partit Popular perquè estiga en majoria suficient al govern.
Per tant, tinguem-li un respecte a les urnes i tinguem el respecte també als ciutadans.
Perquè evidentment no és la seua competència.
Ja sé que estan molt acostumats a donar carnets de tot.
.
.

El senyor president:

Per favor, senyories, guarden silenci.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Sé que estan molt acostumats a donar carnets de demòcrates, carnets d'açò i carnets d'allò.
Mosatros no vam donar carnets a ningú, val?
Aleshores ens hem de preocupar del que hem de preocupar-se, que és de la gent i que és de la Comunitat Valenciana.

Mire, senyor Rubio, hi ha qüestions que necessiten d'acords del Consell i hi ha altres qüestions que no necessiten d'acords del Consell, en base a la normativa i en base als reglaments que en cadascuna de les qüestions necessiten.

Ja li he explicat, per no reiterar allò dit en la contestació al senyor Blanco.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor, guarden silenci, respecten la intervenció, senyora Mollà i senyor Peral.
(Veus) Senyora Mollà i senyor Peral, respecten la intervenció.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

No tinga vosté cap dubte, senyor Rubio, que lògicament recolza.
.
.

El senyor president:

Senyora Mollà!
(Veus) Senyora Mollà, la crida a l'ordre per primer volta.

Pot continuar, senyor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Moltes gràcies, senyor president.

Recolze totalment la decisió, com li dia, senyor Rubio.

I les disposicions addicionals tercera o.
.
.
en cada una de l'estatut, unes eren pel PIB, altres eren per la població, altres inclús se platejaren que no arribaren pel tema de la dispersió, etcètera, etcètera, però la finalitat d'elles era la mateixa, era la inversió per un període d'anys, en este cas per set anys, la inversió que rebera en base al PIB o en base a la població, el PIB en Catalunya o la població en Andalusia o en la Comunitat Valenciana, que és el que mosatros plantejàvem.

Per tant, esta és una proposta que està absolutament viva.
Vosté feia una pregunta concreta, és a dir, vostés si no ix la reforma de l'Estatut d'autonomia de la reducció dels diputats.
.
.
És dir, és que mosatros no hem retirat ninguna proposta, i per tant està viva.
És que eixe debat no existix.
Eixe debat existiria si mosatros haguérem retirat la proposta.
Però mosatros no hem retirat ninguna proposta.
I, per tant, és una proposta viva, que està ahí i que, lògicament, anem a dur endavant.

Ha dit, senyor Rubio, «traïdors», «submisos» i no sé què.
En fi, jo no vaig a entrar en eixe llenguatge, no vaig a entrat en eixe llenguatge, perquè estem molt acostumats ja últimament en estes Corts i en esta cambra a eixe tipus de llenguatge.
Almenys jo vaig a intentar fer un esforç d'inhibir-nos d'eixe tipus de llenguatge.

Parlava de doble llenguatge.
Home!
jo crec que és el grup parlamentari menys apropiat per a parlar de doble llenguatge.
És a dir, en una distància sols del que hi ha entre València i Madrid en AVE, que ara afortunadament és hora i mitja, el senyor Puig passa d'agitar ací la divisió a anar allí a fer cridaments al consens.
Mire vosté, si parla de bipolaritat o doble llenguatge.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor, respecten la intervenció!
Jo entenc que no els agrade, però han de respectar-la!

Continue, senyor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

És el menys apropiat per a parlar d'eixes qüestions.

I ha fet també una referència que sí que no vull passar per alt, sí que no vull passar per alt.
M'espere a que li faça l'escolta.
.
.
(veus), no se preocupe.
(Veus) Jo tinc tota la paciència del món.

El senyor president:

Senyora Mollà, per favor.
Home!
Respecte vosté!
Per favor.

Continue, senyor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Ha fet vostè referència a una qüestió que sí que no volguera deixar passar per alt.
Ha dit que li pareixia vergonyós (veu de la senyora Mollà) …

El senyor president:

Per favor, senyories, guarden silenci!
(Veus)

La senyora Mollà Herrera:

Doncs li demana emparament a la Mesa de Les Corts.
.
.
de la comissió.

El senyor president:

Senyora Mollà, la cride a l'ordre per segona vegada.
I l'avise que a la tercera m'obligarà a expulsar-la, i l'advertixc conforme diu el reglament…

La senyora Mollà Herrera:

Li demane emparament perquè este senyor no para i perquè hi haja un poquet de respecte, eh?

El senyor president:

Senyor Peral i senyories, tot el món.
.
.
, respecten les intervencions.

El senyor Blanco Giner:

Una qüestió d'ordre.

La senyora Mollà Herrera:

És que.
.
.
Home!

El senyor president:

Sí, val.
No, quan acabe la intervenció del senyor conseller.
Les qüestions d'ordre no interrompen les intervencions.
Després plantejarà el que vosté crega convenient.
(Veus) Quan aplegue el moment podrà plantejar-ho.

Senyor conseller, pot continuar.

Senyories!
Senyor Peral!
Guarden silencio, por favor.

Pot continuar, senyor conseller.
(Veus)

Senyor Blanco!

Continue, per favor.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Moltes gràcies, senyor president.

Li dia, senyor Rubio, que ha fet vosté referència a una qüestió que no vull passar per alt, encara que no és sobre el fons d'este assumpte.
Però li dia que crec que ha utilitzat, si no ha utilitzat eixe terme me rectifica, però he apuntat jo ací que havia utilitzat que li pareixia vergonyós que s'anara a recriminar, o una cosa aixina, els xiquets d'un col·legi.

Mire, a mi el que sí me pareix absolutament vergonyós és que intente aprofitar-se i manipular xiquets menors d'edat pel que passà ahir.
Això sí que me pareix vergonyós si això ha sigut aixina.
I no per favor, és que me pareix molt greu, molt greu que això haja sigut aixina.
Evidentment ho averiguarem.
Açò sí que me pareix molt greu i sí que me pareixeria un motiu de moltíssima preocupació que això damunt s'avalara per part d'algun grup parlamentari d'estes Corts.

Moltes gràcies, president.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Algun grup vol replicar?
Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Primer voldria una qüestió d'ordre, sense que comptara el meu temps.

El senyor president:

Sí.
Quina és la qüestió d'ordre?

El senyor Blanco Giner:

La qüestió d'ordre és donar coneixement al president de la mesa si no se n'ha adonat, que jo m'imagine que sí, perquè està en una perspectiva molt adequada, el diputat senyor Peral no para d'estar increpant, proferint opinions i molestant els diputats que estem seguint el debat.

El senyor president:

Senyor Blanco, si vosté no s'haguera absentat, haguera sabut que la presidència ha cridat.
.
.

El senyor Blanco Giner:

No, però no suficientment, perquè continua.
.
.
, i una altra vegada.

El senyor president:

No, però el senyor Peral no ha insistit.

El senyor Blanco Giner:

No l'ha cridat vosté a l'ordre i.
.
.

El senyor president:

No, cride a l'ordre quan s'insistix.
(Veus)

Senyories, no hi ha ningun desordre en este moment, no el genere vosté.

Té la paraula per a la rèplica.

El senyor Blanco Giner:

Molt bé.

Si el senyor Peral té ganes de parlar podien donar-li el micro i actuara de portaveu de…

El senyor president:

Senyor Blanco, per a la rèplica, té el temps per a la rèplica.

El senyor Blanco Giner:

Podré utilitzar la meua llibertat d'expressió per a.
.
.

El senyor president:

No, és per a replicar al conseller, no per a replicar al senyor Peral ni a ningú més.

El senyor Blanco Giner:

Mire, senyor conseller, diu vosté que el Consell és solidari, però jo li preguntava per què havia vingut vosté, perquè ho demana a petició pròpia.
Volia saber quin és el motiu que el du a vosté a vindre ací.

També reconeix vosté que el senyor Ciscar és el secretari del govern i qui té encomanades les relacions amb Les Corts.
I, per tant, en qualitat de responsable de relacions amb Les Corts envia esta carta, imagine que en qualitat de secretari del govern alçarà acta del seus acords.

I la meua sol·licitud de compareixença era perquè explicara esta sol·licitud.
Per tant, haguera sigut molt més apropiat que vinguera el senyor José Ciscar.
(Pausa) I li he preguntat per què venia vosté, no que no puga vindre, no que no siga legal, no he posat en dubte la legalitat de la seua petició i ni que se substancie la compareixença amb vosté ací davant.
Li pregunte si té a bé respondre, perquè supose que vosté ve ací a respondre, no s'ha preguntat per què vosté ha demanat comparéixer i per què no ha vingut el senyor Ciscar.

Per cert, al senyor Ciscar li he demanat jo l'acta de la reunió del Consell en què es va decidir sol·licitar a Les Corts que demanara ajornament.
Com las cosas de palacio van despacio i vostés sempre exhaurixen tots els terminis, fins i tot demanen pròrrogues, després arriben els papers al senyor Cotino i tarda en firmar-los, bé, a vegades estem esperant mesos.
Però, bé, un dia arribarà eixa acta o no arribarà eixa acta perquè a la millor no existix.

Després diu vosté, no l'hem retirat, sinó que l'hem ajornat.
Però quan van a presentar vostés, quan van a demanar que s'incloga en l'ordre del dia eixe debat.
Ho vinculen a un avantprojecte que encara no està formulat com a projecte i que a més saben que no va a tindre la majoria necessària en Les Corts.
Per tant, en la pràctica és una retirada en tota regla.

Diu vosté, «ja estava decidit en abril».
No, en abril vosté va fer unes declaracions a les quals ara s'agafa per a justificar el que han fet.
Però després d'abril hi ha moltíssimes altres, moltíssimes altres, incloent-hi eixe cap de setmana en Gandia, que vostés intentaven convèncer Mariano Rajoy perquè recolzara la proposta i poder mantindre l'ordre del dia que estava previst.

I damunt encara.
.
.
Jo és que a vegades tinc el dubte, ja dic, antropològic, de no sé si se patix molt quan u ve ací i diu coses que sap que no són de veres o si ja un al final acaba acostumant-se i les diu fins i tot amb èmfasi i convicció, encara que siguen, vaja, palmàries mentides respecte al que tothom sap.

Diu vosté que la resta d'ajornaments i en la pràctica retirades de proposició no de llei aprovades per vostés en estes Corts sobre el finançament i sobre l'Estatut no ha sigut el Consell; és que jo havia dit del Partit Popular.

I el retard en nomenar els responsables de defensar eixes propostes és degut al Partit Popular, a la Mesa d'estes Corts, al síndic, exsíndic i exmembre del Grup Popular, encara que moltes vegades no sembla que siga ex, diguem és més bé membre, Rafael Blasco.
Vostés no poden dir que no tenen responsabilitat política d'eixe tipus d'actuacions, però si que és que està, vaja, a ulls de tot el món.
Mire, la premsa de dretes, la d'esquerres, la de centre i la que no té color.
No hi ha dubte respecte al ridícul que estan vostés fent amb eixes propostes, que dic, han tingut un efecte bumerang, perquè les llançà Camps i ara li tornen a Fabra i li peguen en tota la cara.

Ja dic, li he fet una pregunta.
Torne a fer-la, per si de cas, perquè vull que me responga a tres preguntes en el torn que té:

Primera.
Per què ve vosté, per què ha demanat vosté vindre, dins de la solidaritat del Consell, i no el senyor Ciscar?

Segona.
Per què Rajoy no dóna recolzament a una reforma per a l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana, que sí que va aprovar per a l'andalús?
Per què?
Per què som menys?

Diu vosté, «no es preocupe del PP».
A vore, jo em preocupe del PP perquè governa La Generalitat; si el PP no governara La Generalitat a mí, plin, però és que el PP està governant La Generalitat, i els problemes del PP, la falta de pes polític del PP, el ninguneja el que està sotmetent el Partit Popular al Partit Popular de la Comunitat Valenciana, m'afecta com a ciutadà i ciutadana, ens afecta a tots i a totes.

Així que, segona pregunta.
.
.
Primera, per què ha vingut vosté i no el senyor Ciscar?
Segona, per què Rajoy no recolza una cosa que sí que és bona per a Andalusia en el cas del País Valencià?
Per què?
Per què els andalusos sí i per què els valencians no?
Per què?
Perquè no s'atrevirà vosté a dir-me que Rajoy recolza esta reforma, no s'atrevirà.

I, tercera pregunta, hi hagué reunió del Consell per a prendre esta decisió?
Tampoc ho ha respost.
Jo he fet moltíssima incidència en la meua primera intervenció, i vostè ha obviat completament el tema.
Li ho pregunte, i si no vol contestar-me a les altres dos dóna igual, conteste'm a esta: hi hagué una reunió en què se va prendre expressament i formalment la decisió de demanar a Les Corts que demanaren l'ajornament del punt de l'ordre del dia al Congrés dels Diputats?
Hi hagué una reunió el dia 9 de setembre?
Se va prendre esta decisió en algun altre Consell?
Hi haurà una acta que done validesa i fe que es va prendre eixe acord?
O se'l va inventar el senyor José Ciscar?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Senyor Castellano, a vosté li pareix un govern coherent o un representant de la conselleria de governació, com vosté, dir públicament que no anava a haver-hi un tancament de Radiotelevisió Valenciana i als quatre dies canviar d'opinió?
I damunt intentar justificar-ho i no mirar cap a baix i dir que eixa decisió no la compartix vosté.
Això és coherència?
Això fa vergonya.
I a vosté és que sembla que no li fa vergonya, però a la resta dels valencians i de les valencianes i a la gent que creguem de veritat que ha d'haver-hi una ètica en la gestió pública i una honestedat i una sinceritat, doncs, o vosté va mentir, o vosté després ha acatxat el cap i damunt està mentint en les justificacions.
Una de dos.

Després diu vosté, m'ha cridat l'atenció perquè quan ha volgut replicar sobre què va passar en Gandia, vosté ha arribat a dir, i ha quedat en el Diari de Sessions, i li ho dic ja, que el que se va acordar allí era el que se feia, el que s'anava a fer, la petició de l'ajornament.
I jo me pregunte: el govern valencià va prendre una decisió d'eixa magnitud en l'escola de tardor del Partit Popular?
Fins on estem arribant?
(Veus) O en l'escola d'estiu, m'és igual, jo no vaig assistir, i gràcies.

I, per tant, (veus) ¿fins on.
.
.

El senyor president:

Per favor, senyories, guarden silenci.

La senyora Mollà Herrera:

…fins on estem arribant de la gran confusió que tenen vostés entre partit, govern i Corts Valencianes?
¿És ahí on van decidir registrar l'ajornament, en l'escola d'estiu del Partit Popular?

Després diu vosté que, bé, que és que tot respon a uns termes purament economicistes, alforrar diners quant als referèndums, etcètera.
¿Quin benefici té la reforma, concretament?
¿Quin benefici concret econòmic per als valencians i valencianes tindrà la reforma de l'Estatut?
¿M'ho pot vosté quantificar?
¿Me pot dir exactament això…?
O ¿és cert el que diu el senyor Moragues, que no té ni benefici ni perjuí ni econòmic ni polític?
Això ho va dir en el ple de Les Corts el senyor conseller d'hisenda, que no era ni vinculant ni obligatori.
I, per tant, donava igual que se fera eixa reforma com que no se fera.

Aleshores, vostés quan van plantejar esta reforma, quan arribàrem a eixe acord en estes Corts i que tots vam imaginar que hi havia una vinculació entre eixe acord i un reconeixement per part del govern, estiguera qui estiguera, que el finançament territorialitzat que mos arribava no era just per als cinc milions de valencians i valencianes, ¿ahí van fer vostés una estafa?
O ¿és que el senyor conseller Moragues, d'hisenda, no s'adona de res?
¿Hi ha una vinculació política?

Perquè jo el que vull saber és si vostés han parlat amb el senyor Rajoy, jo vull saber si vostés han parlat amb els seus companys de Partit Popular.
¿Què pensa el Partit Popular espanyol d'esta reforma?
Perquè després, per molt que legalment no siga vinculant, ¿va a haver-hi un acatament polític i, per tant, un reconeixement econòmic?
Jo ja estic mirant en el futur.
Jo vull que vostés diguen ací que, efectivament, tenen el recolzament del senyor Rajoy i de la senyora Cospedal, del partido, de tal, perquè hi haja un reconeixement polític i econòmic i, per tant, arribe més finançament territorialitzat a la nostra comunitat.
Jo vull saber si això és així, si vostés tenen eixe compromís o no el tenen.
És una pregunta molt concreta.
¿El tenen o no el tenen?

I mire, vosté, que ha vingut ací a dir que si nosaltres manipulem xiquets o…, no sé… Si, ho ha dit, que el que no va a permetre és que se manipulen xiquets.
Jo, (veus) ja que vostés…

El senyor president:

Per favor, senyories.

La senyora Mollà Herrera:

Bueno, ¿yo puedo seguir o…?

El senyor president:

Sí, pot seguir.

La senyora Mollà Herrera:

A vore, a vore si puc.

El senyor president:

Per favor, senyories.

La senyora Mollà Herrera:

A vore si puc.
Ja que vosté ha dit que no van a permetre que se manipulen xiquets, vosté supose que també instarà que s'investigue si el regidor de Xàtiva que se dedicà a gravar els xiquets i xiquetes que estaven en eixe col·legi cridant-los que no tancaren Radiotelevisió Valenciana i que volien que tornara Canal 9…, investigarà això, posarà també el partit i el govern cartes sobre l'assumpte respecte eixe regidor de Xàtiva del Partit Popular que se va dedicar a agafar imatges de menors per a no sé sap molt bé quin ús…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

…quin ús o quin abús.
I, per tant, supose que estarà ja posat a treballar sobre això.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Sí.

Señor Castellano, dos o tres anotaciones muy breves y luego entraré en el tema.

Mire, me dice usted: «Es que ayer el señor Ximo Puig fue a Madrid…» Sí, mire, fue a Madrid, fue a unos desayunos al hotel Ritz, al mismo que iba su jefe de gobierno, el señor Camps, a tomarse medidas de los trajes.
Hay una diferencia fundamental entre una cosa y otra.

Por tanto, no siga por ese camino, porque me parece que es un camino que no le va a llevar a ningún lado.

Dice usted también respecto al tema que ha hecho…, que lo he sacado yo, con el concejal de seguridad del Ayuntamiento de Xàtiva, que ayer grababa los niños.
Pero ¿qué problema hay?
¿Los grababa sencillamente porque iba a presentar una denuncia porque los críos quieren que vuelva a haber dibujos en valenciano y, por tanto, quieren que vuelva Canal 9?
O ¿los grababa para otra cosa?
Y si es para otra cosa, para qué cosa.
Y usted es el responsable de seguridad, es verdad que autonómica.
¿Ha tomado cartas en el asunto o no piensa hacerlo?
O ¿piensa ir a investigar a los padres de los niños?
, a ver si es que los padres de los niños les dijeron: «Hoy que viene Fabra, pedir que vuelva Babalà.
» Usted piensa que son…, prácticamente unos antisistema debe usted pensar que son esos niños de diez u once años -no lo sé por qué se lo toma así.

Segunda.
Mire, con el lenguaje, el castellano es muy rico, no tengan la piel tan sensible.
Traición no deja de ser un tema que es quebrantar la fidelidad y la lealtad, y ustedes lo han hecho con los valencianos.
Y el señor Rubén Ibáñez ha definido perfectamente su intervención, porque ha dicho: «Ha sido de una simpleza absoluta.
» Es exactamente decir una bobería o una necedad.
Exactamente lo que dice el castellano.

Por tanto, desde esa perspectiva -y yo no voy a entrar a discutir, no soy filólogo, pero lo dice el castellano-, no quiero seguir.

Vamos a lo que nos interesa.
¿Nos va a enviar usted el acta, sí o no?
¡Hombre!
, se lo he dicho para que pueda intervenir, para que pueda intervenir Rubén Ibáñez.
Le voy a dar esa oportunidad si quiere.
¿Nos va usted a remitir el acta, sí o no?
Eso es lo que tiene que hacer lo primero.
Si existe el acta, la remite.
Y dejémonos de cuentos y de historias.
Si está, remítala.

Luego ha dicho otra cosa el señor Rubén Ibáñez, porque quiero que hable, que es: « ¡Hombre!
, nos hemos enterado de que ustedes dicen que no a la reforma del número de diputados.
» Oiga, si lo ha dicho el síndic portaveu de este grupo en sucesivos debates.
Déjense ya de tonterías.
No sigan por ahí.

Tercera cuestión que me gustaría que me contestase.
Ustedes dicen: «No se ha retirado, se ha aplazado.
» No van a tener oportunidad, probablemente, de aquí al 2015 de volverla a llevar, pero si tuvieran oportunidad de llevarla, ¿ustedes la volverían a llevar suponiendo que no saliera adelante la reforma del número de diputados que ustedes quieren recortar?

Y le voy a dar otra oportunidad el señor Rubén Ibáñez para que intervenga.
Mire usted, con actuaciones de diputados… Voy a citar algunos.
El señor Camarasa, la señora Tirado -que tengo a mi lado- el señor Blanco, la señora Mollà -que tengo aquí- han ahorrado a los valencianos mucho más dinero que lo que cuestan los 22 y han conseguido sentar en los tribunales a los que han metido la mano en la caja.
Para eso están los diputados de la oposición, no para llevarse sobresueldos, en este caso, como hacen o han hecho los diputados de la bancada popular.

Por tanto, vamos a dejar las cosas claras.
A ustedes no les interesa eso.
Usted ha seguido, señor Castellano, la doctrina de Gerardo Camps, que es el que manda.
¿Qué más da que se apruebe o no se apruebe, si no se va a cumplir?
Si es que está aquí.
Lo que dijo el señor Gerardo Camps está en el Diario de Sesiones.
¡Qué más da!
«No perdamos el tiempo -que es lo que dijo el señor Gerardo Camps-, aunque se apruebe no se va a llevar adelante.
»

Pero mire usted lo que son las cosas, señor Serafín Castellano.
¿Ha comparado usted las inversiones para el 2013, este año, y las inversiones para el 2014, en el capítulo VI, de los presupuestos generales del estado, lo que se invierte en Andalucía y lo que se invierte en la Comunidad Valenciana?
¿Ha visto usted que lo que se invierte en Andalucía se aproxima a lo que dice su disposición adicional?
Y ¿ha visto usted que las inversiones en la Comunidad Valenciana están muy por debajo de lo que nos tocaría?
¿Qué estamos entonces discutiendo?
Estamos discutiendo una cuestión fundamental, que es el derecho que tenemos los valencianos, en este caso, a la financiación.

Y dice usted otra cosa.
El señor Fabra -no sé si el coach o no el coach- dijo en el debate del 2012, en septiembre, que pensaba en la reducción de los diputados.
Pero, oiga, si es que esta reforma se aprobó mucho antes.
¿Dos años antes ya pensaban ustedes eso?
O ¿es que sencillamente no se creían lo que estaban aprobando en aquel momento y ahora ya han buscado la excusa más formal?

Mire, las cuestiones hay que dejarlas con claridad.
Ustedes no se han creído esto, ni antes ni ahora.
Ustedes no tienen autonomía, ni antes ni ahora.
Y ustedes no pintan absolutamente nada, permítame la expresión, que es muy light.
Montoro es el que manda.
Y si como dice Fabra, tiene que acostarse con Montoro, en sentido figurado, para conseguir una mejor financiación, no puede caer un presidente más bajo aunque sea en sentido figurado, ni sufrir más humillación un pueblo como este, de tener que aguantar que un presidente diga soberana tontería, aunque sea en sentido figurado, porque las expresiones cuentan mucho.
Y en política los gestos cuentan y mucho.

Y acabo ya con eso.
Y la plasmación de la política es lo que se está viendo.
¡Qué gran problema tiene el señor Fabra cuando ve a unos niños de diez y once años como grandes antisistemas, porque se manifiestan a favor, en este caso, de poder ver la televisión en valenciano!

Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyor Rubio.

Ja per a finalitzar, i per temps de cinc minuts, té la paraula l'honorable senyor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gràcies, senyor president.

Per ser concret i per la limitació del temps, senyor Blanco, la primera pregunta, per ser concret -ja li ho he dit, segurament no m'ha sentit-, jo comparec perquè és una matèria que està dins de la competència del reglament orgànic que té la meua conselleria.
Li ho havia dit en la primera intervenció, però per si no m'ha sentit, li ho torne a dir en la segona intervenció.

I el vicepresident és el responsable de les relacions amb Les Corts.
I, per tant, tots els escrits, tots els oficis que se realitzen per qualsevol conselleria de les huit conselleries, es fan a través de la vicepresidència perquè aixina ho marca la llei i aixina ho marca el reglament.

Vosté dia també que què van a fer… No és competència del Consell, és competència de la Mesa del Congrés dels Diputats, quan tinga de tornar a anar o quan no tinga de tornar a anar.
La nostra competència era retirar-la o no, o ajornar-la o no.
I ja l'hem exercida.
Però ara, quan se torne a vore o no se torne a vore, està fóra del que és l'àmbit competencial del Consell, perquè té de ser la Mesa del Congrés dels Diputats.

El que vaja a fer el Partit Popular o el que vaja a fer el senyor Rajoy -li insistisc-, no se preocupe vosté, quan n'hi haja una votació, ja podrà parlar vosté.
Mentres, per si de cas, no se xafe els dits, no ho comente.

Per tant, crec que li he contestat a les tres qüestions.
(Veus)

I n'hi havia allò de la reunió.
Mire vosté, ja li he dit també… És que també li ho he contestat molt clarament en la meua primera intervenció.
N'hi han qüestions en què fa falta acord del Consell i n'hi han acords en què no fa falta acord del Consell, segons la normativa.

Senyora Mollà, Radiotelevisió Valenciano, vosté m'ha dit -per contestar també ràpidament- m'ha dit que jo he fet unes declaracions….
Mire vosté, jo, les declaracions que faig me'n recorde, les sent i, a més, les dic.
I com les dic jo, me'n recorde perfectament d'estes.

Este partit i este Consell ha donat les explicacions pel tancament de Radiotelevisió Valenciana.
Segurament si hagueren actuat amb altra responsabilitat altres, no estaríem en la situació que teníem.
No tinc ningun problema en debatre esta qüestió, la podem debatre quan vosté vullga.
Jo mai rebutge ningun debat ni ninguna qüestió que se plantege.
Però vullc contestar les qüestions i esta no és la que mos ocupava en el dia de hui.

Vostés dia: «És que vostés ho confonen tot, partit, Consell, no sé què, perquè l'escola de Gandia, tal.
» Mire vosté, mosatros no confonem res.
I per això respectem… I per això se fan els escrits per part del vicepresident del Consell i se fan els acords de Junta de Síndics i se fan els acord de la Mesa, com reglamentàriament pertoca.
O ¿és que li faig jo a vosté…?
Li torne a vosté la pregunta.
O ¿és que vostés aquelles decisions que ací plantegen sobre el finançament, sobre la reforma de l'Estatut, vostés no les parlen en els òrgans del partit?
Me pareix, me pareix tan sobirana la tonteria que ha dit… (Veus) És a dir, ¿aleshores vostés no consulten als seus òrgans del partit?
(Veus) ¿Cada u diu el que li dóna la gana?
Vosté ho ha dit.
I com vosté dia, (veus) queda de testimoni la gravació, afortunadament.

El senyor president:

Senyora Mollà, per favor.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Per tant, quan se pren una decisió, evidentment que mosatros parlem en el nostre partit, i parlem a nivell nacional i parlem on faça falta.
I després prenem les decisions que responsablement i autònomament creem que s'han de dir.

I, per tant, mosatros no hem rebutjat ni hem retirat ninguna proposició, hem ajornat una proposició.

Sí que li ha pegat una ajudeta el senyor Rubio, quan dia allò dels xiquets.
Jo he dit que de ser aixina, no és que ho he dit, és que ho reitere, (veus) ho reitere…

El senyor president:

Per favor!

El senyor conseller de Governació i Justícia:

…de ser aixina, me pareixeria molt greu que s'estigueren emparant eixe tipus d'actituds i que s'estigueren fent eixe tipus d'actituds amb xiquets menors.
De ser aixina, me pareixeria molt greu.
I ho torne a reiterar.
(Veus) Evidentment que ho torne a reiterar.
No m'amague de dir-ho.

El senyor president:

¡Per favor!

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Sense contes ni històries, senyor Rubio, sense contes ni històries.

Mire, jo li he dit que, i li ho he dit al senyor Blanco, que n'hi ha acords que necessiten de tota una sèrie de…, en base a la llei i la normativa de reglamentació i d'òrgans col·legiats o no col·legiats i n'hi han altres que no necessites d'eixa qüestió.

Ací no se vulnera absolutament ningun acord del ple, perquè no s'ha retirat, que aleshores sí que s'haguera vulnerat i mosatros no podríem fer-ho, perquè a soles seria el ple de Les Corts el que pot retirar una proposició, no pot ser el Consell.
Amb la qual cosa és que és una inconsistència i incoherència total el que ací s'està plantejant.

I mire, i la retirada és una posició que té este Consell i que no li càpia ningun dubte que també té el senyor Gerardo Camps i tot el Partit Popular de la Comunitat Valenciana, absolutament tots.
Li ho assegure i li ho dic aixina.

I respecte els pressupostos, mosatros hem prioritzat i hem volgut negociar el tema del corredor mediterrani, que mos pareixia fonamental, que tinguera moltes maquetes, moltes soflames i moltes històries, però que no s'haguera fet.
I ara és quan s'han licitat i ara es quan va a estar gràcies, vullguen o no vullguen, a un govern del Partit Popular, igual que s'han fet moltíssimes coses en esta comunitat.

I li vaig a estalviar per temps els chistes que gratuïtament ha fet al molt honorable president de La Generalitat, (veus) que me pareixen fora de lloc, perquè totes les persones se mereixen un respecte.
I més que representa a la màxima institució de La Generalitat.
Jo sé que vostés entenen la política com un circ.
Me pareix molt bé.
Jo no la vaig a entendre.

I mire -i acabe pel temps-, segurament els que estan humiliant irresponsable a la Comunitat Valenciana són vostés, amb la seua frivolitat, amb la seua demagògia i amb el seu populisme.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller, per la seua compareixença i la seua informació.
(Veus)

Senyories, finalitzat l'ordre del dia, s'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 14 hores i 20 minuts)