Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 18 d'octubre de 2000.
Comença la sessió a les 10 hores i 33 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Presidenta Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 30.
Primera reunió.**

 

***Compareixença del president del Consell, senyor Eduardo Zaplana Hernández­Soro, per a respondre a les preguntes d'interès general formulades pels grups parlamentaris.***

 

**La senyora presidenta:**

 

Bon dia.

Molt Honorable Senyor President.

Honorables consellers.
Il·lustres diputades i diputats.

En primer lloc, el primer punt de l'ordre, que és la compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulada pels grups parlamentaris.

Té la paraula per a la formulació de la pregunta l'il·lustre senyor síndic del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Font de Mora Turón:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor presidente del Consell.

La pregunta que nosotros planteamos, que el Grupo Parlamentario Popular plantea, tiene que ver con el Plan hidrológico nacional.
Creemos que en este momento una de las preocupaciones prioritarias de nuestra sociedad, de la sociedad valenciana en su conjunto, es el tema de los recursos hídricos, de la falta de recursos hídricos, de la carencia de agua que, realmente, afecta a muchas zonas de nuestra comunidad y a muchos sectores de nuestra comunidad.

Se ha planteado por parte del gobierno el Plan hidrológico nacional y se ha planteado desde un esfuerzo de integración y desde un esfuerzo de consenso, que a nadie le debe extrañar puesto que el gobierno del presidente Aznar siempre procura enfocar estas cuestiones de trascendencia desde el punto de vista del consenso.
Sabemos que es un problema complejo, sabemos que hay intereses encontrados en esta materia, pero no se puede menos que reconocer el esfuerzo que se está haciendo por solventar un problema que lleva siglos sin resolverse.
Ha habido muchísimos intentos ­como sus señorías bien saben­ de solventar esta cuestión a lo largo de diferentes épocas de nuestra historia, y nunca ha habido la fortuna o el acuerdo necesario para poder sacarlo adelante.

En estos momentos el Plan hidrológico nacional se encuentra en pleno estado de tramitación en el seno del Consejo Nacional del Agua.
Nosotros insistimos en que está en un estado procesal, es decir, está en un estado en el cual sus características pueden ser cambiadas por voluntad de los intervinientes y, por tanto, tiene la negociación aquí su pleno sentido.
También, queremos señalar que ese esfuerzo del Plan hidrológico nacional y los trasvases que en él se contemplan ­y singularmente el trasvase a partir del Ebro­ está legitimado a enfocarlo cuando ya desde hace mucho tiempo, desde este gobierno y de anteriores se ha hecho un importante esfuerzo en la Comunidad Valenciana por racionalizar los usos del agua, por aumentar el número de depuradoras y el caudal de agua depurada, por fomentar las transformaciones agrícolas de regadíos clásicos a manta a las nuevas formas de regadío, etcétera, etcétera.
Desde ese anterior esfuerzo, desde esa anterior actividad, creemos que estamos hoy capacitados y legitimados para reclamar la solidaridad con nuestras tierras más secas.

Por tanto, en ese marco fue en el que se produjo la propuesta de resolución 83/V, de 28 de septiembre, en el contexto del debate sobre el estado de la comunidad, donde estas Cortes aprobaron sin ningún voto en contra, repito, sin ningún voto en contra, y con los votos favorables del Grupo Popular y el Grupo Socialista, una resolución en la que genéricamente se apoyaba al Plan hidrológico nacional en el contexto de un uso racional del agua y, además, se hacía una mención expresa de la conveniencia de los trasvases del Ebro.
Posteriormente, el Grupo Parlamentario Popular, señor presidente del Consell, ha iniciado contactos con el Grupo Parlamentario Socialista ­que todavía no han tenido respuesta, esperamos que la tengan en próximos días­ con el fin de que esta resolución alcance su cota máxima de difusión y alcance el efecto pretendido.
Seguimos pendientes de esa respuesta del grupo mayoritario de la oposición y nos mostramos aquí reiteradamente proclives al consenso en esta materia.

Pues bien, en este marco, señoría, la pregunta que hoy le formula el Grupo Parlamentario Popular es la siguiente: ¿Cuál es la opinión del presidente del Consell sobre la situación actual del Plan hidrológico nacional?
¿Cuáles las medidas que el Consell va a tomar al respecto de la defensa del derecho a ver cubiertas las necesidades hídricas de nuestra comunidad?
Así como, ¿cuál es su opinión sobre el papel a jugar en este tema por las instituciones públicas y los diferentes agentes sociales de la Comunidad Valenciana?

Nada más y muchas gracias.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Font de Mora.

Té la paraula el molt honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

Con la venia, señora presidenta.

Señorías.

Señor Font de Mora.

Contesto gustoso a su pregunta porque me parece de una gran trascendencia e importancia la cuestión que esta mañana nos ocupa, al menos en dos de las preguntas que la Cámara realiza en estas sesiones de control al gobierno y a mi persona.

El Plan hidrológico nacional siempre ha constituido una reivindicación importantísima del conjunto de la sociedad valenciana y, desde luego, de mi gobierno desde el año 95.
Lo he puesto de forma reiterada de manifiesto, pero recuerdo que de forma muy concreta en la comparecencia del pasado mes de marzo, después de la celebración de las elecciones generales, y en el último debate de política general.
Quiero que quede absolutamente claro, si no lo está ya, que el gobierno apoya sin ningún tipo de reservas el Plan hidrológico nacional, el proyecto de Plan hidrológico nacional que ha presentado el gobierno de la nación.

Esta comunidad tiene, como saben sus señorías, unos déficits importantísimos, evidentes.
Y no existe otra solución.
Es imposible otra solución que no sea trasvasar aguas de las cuencas excedentarias a nuestras cuencas que son deficitarias.
Es imposible y no existe otra fórmula.
Para estar legitimados en esta reivindicación hemos hecho una política seria y responsable que ahora nos da una gran legitimidad para plantear este asunto y poder debatir sobre él.
La estrategia adoptada por el gobierno de la nación es muy sensata y yo creo que, sin duda, dará su fruto no solamente desde el punto de vista de la resolución última ­que no la pongo en duda­, sino sobre todo del convencimiento del conjunto de la sociedad española de la necesidad de realizar estas políticas de trasvases de aguas.

No queremos bajo ningún concepto, ni vamos a incentivar, guerras territoriales.
Porque el Plan hidrológico nacional se ocupa de atender los déficits, no solamente de la Comunidad Valenciana, de Murcia, de Almería o de Cataluña, sino del conjunto de los territorios de España.
Y hay territorios como el de Aragón que ven claramente favorecidos sus intereses, desde el punto de vista de las inversiones importantes, cumpliendo con lo que las propias Cortes de Aragón habían pactado de forma unánime en lo que llamaban el pacto del agua, en el que se establecían cuáles eran sus necesidades.
El Plan hidrológico nacional cumple escrupulosamente con esas necesidades que las propias Cortes de Aragón habían establecido no hace mucho tiempo.
Prevé unas inversiones superiores a los 3 billones de pesetas destinadas no solamente, evidentemente, a trasvases, sino a la política integral de recursos hídricos y, por tanto, cumple perfectamente con las necesidades planteadas a las que antes me he referido.

Mire, cuando todas esas obras se ejecuten, se pongan en funcionamiento, seguirán habiendo excedentes del Ebro al mar, que se viertan al mar, y no hay nadie desde el rigor, desde el sentido común, desde la racionalidad, que pueda defender que es preferible que se puedan verter aguas al mar antes de que puedan venir a unos territorios como el nuestro, como la Comunidad Valenciana, que las necesita para su futuro.

El Plan hidrológico nacional se va a hacer, y se va hacer de cualquier forma.
Es una decisión del gobierno y lo que está haciendo no solamente es explicarla sino intentando consensuarla con todas las fuerzas políticas y sociales.
Pero, qué duda cabe, señoría, que se haría mucho mejor si uniéramos nuestras fuerzas en una reivindicación tan justa y tan razonable como es ésta.

En cualquier caso, con apoyo o sin él ­y a mí me gustaría, y solicito, tener el apoyo de esta Cámara­ con apoyo o sin él, el gobierno lo va a llevar adelante, y, desde luego, el Gobierno Valenciano no va a vacilar un solo momento en la reivindicación del cumplimiento de este proyecto.
Es una reivindicación, como les decía a sus señorías al principio, histórica.
Nos jugamos el futuro.
Nos estamos jugando en estos momentos de forma trascendente el futuro de nuestra comunidad.
Es, de las muchas cuestiones importantes que hemos abordado en estos últimos años, sin duda la que más.
Y, por tanto, yo, no solamente invito a la Cámara, sino que invito al conjunto de agentes sociales, invito al resto de las instituciones públicas de la Comunidad Valenciana a pronunciarse y a que se sumen en esta estrategia y en esta dirección.

Señorías, el Partido Popular de Aragón está actuando de forma incómoda con una gran responsabilidad.
Está actuando poniéndose a favor de un plan, a pesar de las circunstancias que en estos momentos existen desde el punto de vista del debate público en Aragón.
El Partido Socialista en Murcia está actuando con la misma responsabilidad, está diciendo que, por encima de cuál sea el pronunciamiento de su partido, ellos están a favor.
A mí me gustaría que también en la Comunidad Valenciana, cuando están en juego nuestros intereses y nuestro futuro, pudiera existir ese grado de responsabilidad.

Muchísimas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula, per a formular la seua pregunta, l'il·lustre síndic del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, senyor Puig.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

La pregunta que li formulem hui és una pregunta que jo crec que haguera estat positiu per a esta Cambra que no calgués formular-la.
I seria perquè, vosté, abans de començar el periple per tot Espanya per tal d'explicar el suposat model que porta el seu nom, hagués vingut ací i hagués explicat en què consistia el suposat model de finançament autonòmic.

Tanmateix, això no ha sigut així.
I això sí que demostra un poc el que és el tarannà d'este govern, que ens demana permanentment consens, ens demana permanentment corresponsabilitat, però, després, és impossible, perquè no hi ha possibilitat de concretar la corresponsabilitat, no hi ha possibilitat de concretar l'acord.
Haguera estat molt positiu que esta Cambra haguera conegut la seua posició respecte el model autonòmic i haguera plantejat des d'ací, i, fins i tot, des de la unanimitat dels grups, un plantejament que beneficiara al conjunt dels valencians, perquè, efectivament, la qüestió del finançament autonòmic és una qüestió cabdal, i per a nosaltres és bàsica i fonamental.
Li ho vaig dir en el debat de l'estat de la comunitat, que ací sí que m'agradaria que poguérem arribar a un acord, perquè ens estem jugant el futur de la pròpia existència de l'autogovern.

Per tant, la nostra pregunta és ben clara, president: Quina és la seua posició respecte al model de finançament autonòmic?
I, quan pensa d'una vegada vindre a esta cambra, plantejar-lo i que puguem prendre nosaltres coneixement?
, i no haver d'estar tots els dies assabentant-nos a través dels mitjans de comunicació de quin són els canvis substancials o no que s'estan produint.
I, sobretot, vore una vegada més com queda la situació respecte a les indefinicions permanents del govern d'Espanya, que sembla que un dia li diuen que endavant i a l'altre dia li diuen el contrari.

Crec que és fonamental que d'una vegada per totes sapiguem de què estem parlant.
I la falta de respecte a esta Cambra no informant-la crec que és suficientment seriós com per a després no poder plantejar altres qüestions que ens plantejà abans.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Puig.

Té la paraula el senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Puig.

La desventaja que tiene el haber sufrido durante estos cinco años tantos cambios en el seno de su grupo es que hay que darles las mismas explicaciones a todos ustedes de forma reiterada.

Mire su señoría, la propuesta es bien conocida por todos y yo se la explico cuando me dejen.
Lo he intentado en alguna ocasión, venir a esta cámara, y me han dicho que no era oportuno y que lo que hacía era un mero ejercicio de electoralismo.
Pero, en cualquier caso, don Antonio Asunción la conocía bien, la conocía bien porque dijo de ella en todos los periódicos, en abril de 1999, "que está sobrepasada porque ya la planteamos los socialistas hace cinco años".

En cualquier caso, estoy a su entera disposición para cuando quiera que hablemos de esta cuestión.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula el senyor Puig.

 

**El senyor Puig i Ferrer:**

 

Efectivament, la qüestió del dèficit democràtic i la qualitat de la democràcia es mesura, entre altres coses, en el vigor que té el Parlament mateix i el respecte que té el Govern al Parlament.
I no estem parlant de casos de premsa.

Jo el que estic dient és que vinga, i nosaltres certament ho intentarem.
Ho vam intentar en el debat de l'estat de la comunitat, plantejant una resolució que vostés no van acceptar.
Vinga ací i plantege clarament quina és la posició seua al voltant del finançament autonòmic.
Perquè el que llegim en la premsa és que vosté de vegades està a favor d'un plantejament de cessió d'impostos, en altres moments està en contra de la normativa de cessió.
Està canviant de posició vosté també.
Però és que esta Cambra és la legítima destinatària del seu discurs relacionat amb esta qüestió.

Mire.
Jo no sé si en estos moments allò que li ha fet el Govern de la nació a vosté ha sigut intercanviar el paper que tenia el professor Barea i començar una altra vegada amb la qüestió dels globus sonda.
Però el que li va donar el globus li l'ha punxat.
Li va donar el globus i ara li l'ha punxat.
El senyor Rato ha dit per activa i per passiva este cap de setmana que el millor model de finançament que puga existir és el que hi ha, i que en cap cas està disposat a millorar cap finançament.
Si és així, la veritat és que estem perduts, perquè hem de millorar a muntó el nostre finançament.

I li vull dir una altra cosa.
Mire.
Nosaltres estem totalment disposats en esta qüestió, i li ho reitere, ho dia el senyor Asunción i ho reitere jo ara mateix, estem absolutament disposats en això i en allò anterior, com ho hem demostrat ja votant.
Però en això, li ho dic claríssimament, volem arribar a un acord.
Però volem arribar a un acord des del respecte que es mereix esta Cambra i des del respecte que es mereixen les forces polítiques i des de la participació en la decisió.
Com ens poden demanar corresponsabilitat si després resulta que no podem ni participar en la decisió?
Jo crec que això és fonamental.

Mire.
M'agradaria que en comptes de parlar-se, a partir que vosté vulga, del model Zaplana es parlara del model valencià de finançament.
Eixa és la nostra proposta.
Una proposta: vinga vosté a esta Cambra, explique el model, assumim-lo conjuntament tota la Cambra ­per què no podem acceptar-lo?
­ i anem a Madrid.
Va vosté a Madrid, representant-nos a tots, al Consell de Política Fiscal i plantege seriosament que això no és el model d'un president del Partit Popular que està fent propaganda política d'una qüestió, sinó allò que és és la posició valenciana que pot definir el futur model de finançament.
Crec que ahí és on hem d'arribar, i si vosté vol, crec que és el moment d'arribar.

El que no es pot fer és plantejar esta qüestió com una qüestió de partit, com una qüestió en què vosté l'únic que fa és intentar baixar el to d'altres plantejaments d'altres comunitats autònomes.
Crec que ací en esta Cambra podem, sincerament, arribar a un acord, i passar del model Zaplana al model valencià de finançament.

Amb eixe esperit li dic que el Partit Socialista, el Grup Socialista, sempre estarà; els d'abans, els d'ara i els que vindran.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Puig.

Té la paraula el senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Puig.

Mire.
La ventaja que tiene ­porque uno ya va sabiendo con quién se la juega­ el presentar la propuesta por escrito y leída es que ahí está y que nadie la puede interpretar ni adulterar.
Yo les ofrezco un ejercicio a esta Cámara y a cuantos quieren opinar sobre esa propuesta: como está escrita, como está escrita, dejemos pasar el tiempo, y cuando tengamos un nuevo sistema de financiación, juzguemos si está muy apartada del resultado final o no.
Mire qué fácil es.
Y mientras, escriban la literatura que quieran quienes la tengan que escribir, pero simplemente les ofrezco esa posibilidad, que me parece que es muy razonable.

En cualquier caso, a mí me encantaría que la propuesta fuera la propuesta de la comunidad o al menos de esta Cámara.
Pero la verdad es que todos los pronunciamientos que esa iniciativa ha tenido, y son muchos, favorables, no han contado con la representación de su grupo, con la opinión de su grupo ni del Partido Socialista en la Comunidad Valenciana.

Dice su señoría: "no la conocemos".
Pues deben de ser sus señorías de los únicos.
Aparte de que he ofrecido hacerlo.
Porque fíjese su señoría.
Amparo Rubiales, que debe de conocer usted: "La coincidencia con las propuestas del PSOE es total", *Información*, *La Vanguardia* y *El País*, 28 de abril de 1999.
Rafael Camacho, portavoz de la Junta de Andalucía: "La propuesta de Zaplana es similar a la hecha por Andalucía en 1996", *Información* y *La Vanguardia*, 28 de abril de 1999.
Joan Mesquida, conseller de Hacienda del Gobierno Balear, usted lo debe de conocer: "En un 80% de acuerdo con las directrices baleares, aunque se deben introducir matizaciones", *Las Provincias*, 6 de julio del 2000.
Marcelino Iglesias: "Es muy positiva.
Me gustaría complementarla con dos variables como el territorio y la población.
Es un punto de partida", *ABC*¸ 31 de mayo del 2000.
Rodríguez Ibarra: "Mantiene posturas muy coincidentes en algunos aspectos de la financiación autonómica", *Levante*, 15 de septiembre del 2000.
Antich, presidente de Baleares: "Calificó de 'conforme' la propuesta", *El Mundo*, 26 de agosto del 2000.

Son sus señorías los únicos que no se han enterado de en qué consiste la propuesta.
*(Remors)* Son su señorías todavía los que no quieren ver ni entrar a debatir una propuesta que consiste, señoría, en el traspaso.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
y territorialización de algunos impuestos especiales, como matriculación de vehículos, como hidrocarburos o como tabaco; recaudación autonómica del IVA, que grava suministros como energía eléctrica, gas, combustible o agua; colaboración y participación en la Agencia Tributaria, y la posibilidad de que la tarifa del Irpf se pueda ampliar en función del conjunto que dé el sistema para todas las comunidades autónomas.

Y a esa propuesta, que además su señoría la conoce porque está escrita y porque es evidente que se ha tratado y hablado de ella en multitud de ocasiones, no ha querido su señoría y el grupo que en estos momentos dirige prestarle su apoyo simplemente porque están en esa política un tanto mezquina de decir que a aquello que puede ser un buen logro para el gobierno, aunque beneficie a la Comunidad Valenciana, el Partido Socialista tiene que oponerse.
Y eso lo hacen en el Plan hidrológico y eso lo hacen en el sistema de financiación y eso lo hacen en cualquier cuestión que pueda beneficiar a la Comunidad Valenciana, porque están en esa política torpe y miope, probablemente inducida por algunos que le quieren llevar de nuevo a estrellarse, de nuevo a tener un gran fracaso electoral.

Confunden sus deseos con la realidad.
Y la realidad en estos momentos es que estamos liderando una propuesta de financiación autonómica que lleva un excelente camino, que hemos sido capaces de poner encima de la mesa un debate como en el Plan hidrológico nacional o como en una infraestructura de capital importancia para nuestra comunidad como el AVE.
Y ustedes tienen que intentar siempre confundir a la opinión pública para que, algo tan necesario y tan importante para nuestro futuro, quede difuminado o quede como que no son aspectos esenciales e importantes.

Mire, señoría.
Me parece que es un gran error.
En estos momentos hay un gran acuerdo de todas las fuerzas políticas en torno a una propuesta base de negociación, que es la que hemos formulado desde la Comunidad Valenciana; una propuesta que ha recibido el apoyo de formaciones políticas y de territorios de casi toda España menos, precisamente, de ustedes.
¿Y sabe por qué, señoría?
Porque son incapaces de reconocer un logro al gobierno.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Porque no lo han hecho desde el año 1995 y porque están en esa política de tierra quemada que la arrastran ustedes del complejo de haber perdido las elecciones de 1995.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Per a formular la seua pregunta, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor president.

Ens trobem en una situació de sequera greu en el nostre país, situació de sequera que està produint talls en el subministrament d'aigua potable en municipis ­la Vila Joiosa, hui apareix a Xiva, en municipis de Castelló­, problemes inclús ja de subministrament en determinades zones industrials, i també en el cas de l'aigua per a regadius.

Davant d'aquesta situació, li fem la pregunta: Quin balanç fa el president de la Generalitat de la gestió dels recursos hídrics realitzada pel seu govern durant els últims anys?

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el molt honorable senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Con la venia de la presidencia.

Señorías.

Señor Ribó.

Coincido con su señoría en que la situación es preocupante.
Es uno de los años hidrológicos más secos del siglo; habría que remontarse al año 1940 para encontrar un año de estas condiciones y estas características.
Pero sabe su señoría que ahora afortunadamente están dando o empezando a dar resultado las políticas que, de forma acertada, emprendimos en el año 1995, con medidas capaces de paliar y de atender estas situaciones cuando se producen.
Pero sabe también su señoría que la solución definitiva no la tendremos nunca hasta que no se acometan los trasvases de los que hemos hablado en la pregunta formulada por el Grupo Parlamentario Popular.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyor president.

No li anem a parlar d'hipotètics transvasaments per un motiu obvi i evident: ni la sequera actual que patim ni la probable sequera següent que ens tocarà viure dintre de quatre o cinc anys la poden arreglar els transvasaments futurs previstos, perquè no estaran realitzats encara.

Però sí que li volem parlar d'allò que s'havia d'haver fet aquests últims anys, aquests últims cinc anys, i no s'ha fet, i també d'allò que s'ha fet durant el seu govern i no s'havia d'haver fet.
Li ho volem dir amb molta claredat davant el que es deia abans: nosaltres pensem que no s'ha fet una política ni seriosa ni responsable en la gestió dels recursos hídrics.

Senyor president.
No s'està fent una política adequada de gestió de la demanda d'aigua.
Anem a posar exemples: Manca de polítiques d'estalvi i reutilització.
Pèrdues en canalitzacions d'aigua potable de fins el 50%, com reconeixen alts càrrecs de la Diputació de Castelló.
Una mitjana del 30% de pèrdues es reconeix en el Pla hidrològic; els tècnics afirmen que poden reduir-se fàcilment fins a un 10%, i tothom sap que és molt més rendible econòmicament i mediambientalment reduir fugues que augmentar les aportacions d'aigua mitjançant costoses canalitzacions.
Manca de polítiques d'estalvi en usos industrials, que podrien permetre reduccions importants de consum.

Mire, és cert, s'han donat passes en l'estalvi d'aigua en regadius, passes significatives mitjançant la introducció de regs localitzats, però ­però­ aquests estalvis, senyor president, queden compensats i superats per la introducció de nous regadius, augmentant la pressió sobre els nostres recursos hídrics, augmentant la pressió per damunt del que s'estalvia.
Vostés continuen sota el paradigma que els recursos hídrics són il·limitats.
S'ha augmentat un 23% la superfície de reg en el nostre país, fonamentalment en cítrics, produint una greu amenaça de superproducció, a més dels consums d'aigua que van en contra del mateix esperit del Pla hidrològic.
S'ha canviat la Llei forestal, permetent la rompuda de terres de bosc en noves grans explotacions mitjançant la Llei d'acompanyament de 1998.
Li volem recordar una altra vegada que el Pla hidrològic no contempla nous regadius.

S'estan impulsant polítiques turístiques que augmenten el consum d'aigua en zones amb greus deficiències hídriques, com és el cas de Terra Mítica a la Marina Baixa, per exemple, per exemple.
El Pla hidrològic preveu incrementar les aportacions de 10 a 35 hectòmetres, multiplicar-les per tres i mig, les aportacions a aquesta comarca per causa del creixement turístic.
Es continuen permetent nous camps de golf, amb altes necessitats hídriques, en zones amb fortes deficiències d'aigua, com l'entorn de Terra Mítica, Benicàssim, Utiel, com si estiguérem a Gran Bretanya.

Es fa, en definitiva, una política sense tenir en compte en cap moment la nostra situació hídrica.

Parlem de reutilització.
Les nostres depuradores depuren, o mal depuren, prop de 400 hectòmetres cúbics anuals.
Les 2/3 parts d'aquesta aigua se'n van al mar sense cap reutilització.
El Pla hidrològic nacional preveu aportar 300 hectòmetres cúbics de l'Ebre a la conca del Xúquer, una quantitat pròxima a la que llancem al mar sense reutilitzar.
No li sembla, senyor president, que estem malbaratant i balafiant els nostres propis recursos?

No s'està fent res per a millorar la qualitat de les nostres aigües.
El Segura, cinc anys després, continua sent una claveguera.
Ningú s'ha preocupat per disminuir la contaminació per nitrats de les aigües subterrànies.
Molts municipis beuen aigua per damunt de les cinquanta parts per milió, per damunt de les recomanacions sanitàries.
Els pocs recursos que dediquen els pressupostos d'enguany a millorar la qualitat de les aigües resten pràcticament sense emprar en la Conselleria de Medi Ambient.

Tota la seua política, senyor president, es basa a demanar més aigua, i així poder, amb aquesta promesa, augmentar els consums de forma irresponsable.
No estan fent els deures que corresponen a un país climatològicament.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
condicionat com el nostre.
Acabe, senyora presidenta.

Nosaltres li ho volem dir molt clar: pot comptar amb nosaltres, i hem recolzat totes aquelles mesures que vagen respecte la gestió de la demanda, que vagen per l'estalvi i per la reutilització.
Però nosaltres.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó, acabe.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
pensem que no s'ha d'avançar en augmentar la demanda, com s'està fent.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

Señora presidenta.

Señorías.

Señor Ribó.

Desde luego, señor Ribó, si de usted dependiera no se harían nunca los transvases, desde luego ­y yo creo que a las cosas hay que llamarlas por su nombre y hay que decirlas con claridad­ y lo ha dejado patente en su intervención.
Pero ¿qué quiere que le diga?
Todo lo que hemos hecho lo hemos hecho mal.
Bien, pues, esa será su opinión.
Pero, desde luego, si algo en estos momentos es reconocido públicamente es la política de aguas integral que ha realizado la Generalitat Valenciana en los últimos años.
Usted lo que pasa es que necesita para justificar su crítica todo, aunque sea sacrificar los intereses también de la Comunidad Valenciana y de nuestro futuro.
Y para eso muchas veces tiende, y no me lo tome a mal, hasta a mentir.
Porque es rigurosamente falso, rigurosamente falso, que este gobierno haya tomado medidas en la dirección que su señoría apunta para poder consumir mucha más agua en el futuro, más allá de las estrictamente necesarias que son fundamentales para nuestro progreso y para nuestro bienestar.

Sabe su señoría que nosotros no hemos aprobado los planes de ordenación urbana que en estos momentos están en vigor y con los que los municipios se están desarrollando.
Lo sabe su señoría.
Sabe su señoría que si algunas medidas proteccionistas se han tomado ha sido por parte de estos gobiernos.
Sabe su señoría que la especulación y el desarrollismo se llevó de forma insospechada para todos antes del año 1995, con unos planes generales de ordenación urbana que para nada tenían una concepción integral de lo que eran nuestras necesidades y de la ausencia de recursos con la que ya entonces ­creo que su señoría también coincidirá conmigo­ contábamos.

Lo primero que hicimos, lo primero que hicimos nada más llegar fue firmar un convenio con la administración general del estado por 60.
000 millones de pesetas.
Hemos aprobado los planes de cuenca del Júcar y del Segura.
En estos momentos estamos modernizando las infraestructuras de la acequia real del Júcar, que va a permitir ahorrar 200 hectómetros cúbicos para poder transvasar agua precisamente al Vinalopó, una zona que no la tenía desde hace muchísimo tiempo; una reivindicación que hemos hablado de centenaria en esta cámara y que su señoría conoce perfectamente.
Se ha realizado un nivel de construcción de depuradoras como nunca, en colaboración con las diputaciones provinciales.
El primer Plan de saneamiento está ya finalizado y está a punto de presentarse el segundo Plan de saneamiento.
No se puede hacer más, señorías, en tan poco tiempo; no se puede hacer un esfuerzo de inversión mayor.

Yo tengo por aquí los datos, que se los voy a leer a su señoría.
Fíjese, algún logro reconoce su señoría en materia de política agrícola, pero hemos actuado desde 1995 en 167.
000 hectáreas de regadío tradicionales y en 54.
000 hectáreas de riego localizado.
Su señoría debe de saber que el 91% de la población valenciana dispone ya hoy de aguas depuradas.
Y su señoría debe de saber que hemos construido 130 depuradoras.
Y lo que es más importante todavía, no solamente hemos hecho y hemos realizado esa política, que nos legitima en estos momentos para poder reivindicar el transvase de aguas a otras cuencas, porque hemos actuado con gran responsabilidad en lo que son nuestras competencias y lo hemos venido haciendo así de forma, insisto, reconocida por parte de todos desde el año 1995.

Su señoría quiere vivir en otra sociedad y en otro mundo distinto al que nos ocupa en estos momentos.
Terra Mítica no consume agua en los porcentajes que su señoría y que algunos medios de comunicación están denunciando.
Pero yo quiero expresar aquí, en el ejercicio de mi libertad y también de mi responsabilidad, una cuestión que me parece de capital importancia.
Hay quien prefiere mentir y negar la evidencia a que esta comunidad pueda verse claramente beneficiada por políticas estatales, como es el Plan hidrológico nacional, que van a apoyar descaradamente nuestro progreso y nuestro futuro.
Y hay quien prefiere de una misma tacada poder meter el desarrollo en algunas zonas importantes para nuestro progreso, los proyectos emblemáticos que hemos realizado, como Terra Mítica, el transvase de las aguas del Ebro para nuestras cuencas deficitarias, todo en el mismo paquete a ver si así este gobierno sale perjudicado, aunque con ello salga perjudicado el conjunto de la sociedad valenciana.
Les da exactamente igual, porque lo único que les preocupa es a ver si este gobierno se puede equivocar.

Pues que sepa su señoría que hasta ahora los que se han equivocado son ustedes y los que les apoyan.
Hasta ahora los que van perdiendo son ustedes.
Y este gobierno y la sociedad valenciana va ganando y va a seguir ganando.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor president.

Se suspén la sessió, que es reprendrà en quinze minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 10 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 40 minuts)*

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre constitució urgent del Consell Valencià de la Dona, presentada per Consuelo Catalá Pérez i cinc diputades més del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes (RE número 12.
272, BOCV número 47)***

 

**La senyora presidenta:**

 

El punt dos de l'ordre del dia és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre constitució urgent del Consell Valencià de la Dona, presentada per Consuelo Catalá Pérez i cinc diputades més del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Per a la seua presentació i defensa, té la paraula la senyora Catalá.

 

**La senyora Catalá Pérez:**

Señoras diputadas y señores diputados, es la segunda vez desde que ha comenzado este período de sesiones que hablo desde esta tribuna para defender, en este caso en forma de proposición no de ley, que se convoque de forma urgente el Consejo Valenciano de la Mujer.
Podría, y así lo haré más adelante, explicar más detalladamente a sus señorías la importancia de este organismo, pero, en primer lugar, voy a detenerme en cuestiones que considero importantes.

En la Ley de presupuestos de este año, votada por esta Cámara, estaba prevista dicha convocatoria durante los seis primeros meses del año, es decir, debió haberse convocado en el plazo del 1 de enero al 30 de junio.
El día 13 de junio, en la Comisión de la Mujer, tuvo lugar la comparecencia de la directora general, en cuya exposición ni siquiera mencionó el tema, y a la pregunta explícita de esta diputada contestó sin demasiada concreción y textualmente: "Del Consejo Valenciano ya se pasó toda la documentación a la Conselleria de Bienestar Social y no creo que se tarde mucho en convocarlo".
Parece ser que creer, creía, pero saber, no sabía, cuando la Dirección General de la Mujer debería haber sido la primera impulsora de dicha convocatoria, es decir, debería haber partido de ella la propuesta de fecha concreta.

Más tarde, en el debate sobre el estado de la comunidad, tuvimos también la oportunidad en esta cámara de recordar de manera expresa al Consell el incumplimiento en el que estaba incurriendo en relación al Consejo Valenciano de la Mujer.
Y como única contestación desde el Grupo Popular se planteó que menudas prisas, y decidieron que para qué iban a recordar este incumplimiento al gobierno si el gobierno del Partido Popular cumple más que promete.
Y aquí voy a detenerme, porque considero de una gravedad inmensa lo que subyace en esta actitud, que desde luego el Partido Popular ejerce de manera permanente en esta cámara.

¿Ustedes creen que se puede denominar prisa, cuando de lo que se está tratando es de un incumplimiento?
¿O acaso no conocen que la potestad legislativa dentro de la Comunidad Valenciana corresponde a estas Cortes, y ustedes, desde el momento en que aprobaron la convocatoria del Consejo Valenciano de la Mujer en la Ley de presupuestos, deberían tener el mismo interés y preocupación, cuanto menos, que el resto de grupos de esta Cámara en hacer cumplir la ley?
Y esta es la cuestión de fondo.
Ustedes aceptan teóricamente en ese ejercicio, que nosotros pensamos que es de consenso, algunas de nuestras propuestas y cuando llega el momento de exigir esta Cámara al gobierno su cumplimiento deciden mirar atrás, tan atrás como para pasar a hacer otro ejercicio justamente opuesto al del consenso, el del "maismo".
Ustedes, más.
Siempre lo mismo.
Utilizan permanentemente la referencia al pasado para no hablar del presente y diluir los debates; están paralizados; su gobierno sigue manejando una agenda con temas, como la del Consejo Valenciano de la Mujer, que no sacan adelante de ninguna de las maneras.
Pero eso tampoco es casual, es la constatación de la paralización del impulso democrático en esta comunidad.
Y eso es lo que denunciamos.

Ustedes no quieren poner los medios para que la transparencia democrática de la acción del gobierno sea una realidad a través, entre otros cauces, de la convocatoria de los organismos de participación, como es el caso del Consejo Valenciano de la Mujer.
Miren que es sencillo, que está claro en la orden de creación: "reunirá a las representantes de las entidades más representantivas, facilitará la participación activa y un cauce de comunicación y colaboración entre la administración pública y el movimiento asociativo de mujeres".
Y, desde luego, quien conozca un poco el tema debería coincidir conmigo que no es muy complicado saber los grupos y componentes a quien dirigirse para su constitución, y más en este medio año transcurrido en donde los sindicatos, los grupos de mujeres y las ONG han desarrollado una actividad importante en la organización de la marcha 2000, que concluyó ayer en Nueva York y que ayer también recorrió las calles de esta ciudad.
Y además ustedes también lo saben.
Y lo saben, porque desde el mes de julio enviaron las cartas para llevar a cabo dichas convocatorias, pero desde entonces, silencio.
Y también, además, está la orden de creación del Consejo Valenciano de la Mujer, que también están claras las funciones del mismo, en lo relativo a informar sobre las políticas de igualdad del gobierno y específicamente las referidas a los planes de igualdad.

¿No será que justamente por ser este año el que se debe aprobar el tercer plan de igualdad, y teniendo unas funciones tan explícitas el Consejo de la Mujer, sea lo que está retrasando su convocatoria?
La propia directora general de la Mujer, en la comparecencia de junio, nos informó que el borrador del tercer plan, correspondiente a los años 2001/2004, estaba siendo elaborado.
Luego ¿cuál es el problema para seguir los cauces marcados por la propia normativa aprobada en 1997 y el mandato de estas Cortes de convocarlo en el plazo temporal correspondiente?
No estoy hablando de algo banal, estoy hablando de algo tan serio como del documento marco para los próximos cuatro años de las políticas dirigidas a las mujeres de nuestra Comunidad.
¿No será que lo que quieren es impedir la participación en la elaboración del tercer plan de los sindicatos, asociaciones de mujeres y ONG previstas en ese consejo o cuanto menos no facilitárselo?
Porque, desde luego, tendrán que estar sus señorías conmigo que en las fechas en que estamos, la convocatoria, el trabajo sobre el borrador del tercer plan, el debate y aportaciones, no sólo de los criterios personales de las integrantes del Consejo de la Mujer sino la opinión cualificada de las organizaciones a las que representan, no es una cuestión baladí.
Y, como he dicho antes, no estamos hablando de algo intrascendente para nuestra Comunidad, porque estamos hablando del documento marco para cuatro años de las políticas de igualdad.

Y de ahí que la razón política de la convocatoria del Consejo Valenciano de la Mujer durante los seis primeros meses de este año, aprobado por esta Cámara e incumplido por el gobierno, era exactamente esa: el posibilitar realmente, donde el tiempo cronológico cumple una función imprescindible, el funcionamiento democrático del órgano de participación previsto para las políticas de igualdad en nuestra comunidad.

Hoy ya no sólo estamos hablando de la convocatoria formal como tal, sino si este va a tener los medios y el tiempo necesario para poder informar de manera eficaz y real el tercer plan de igualdad.
Estamos hablando de la posibilidad real de ejercer una de las funciones para las que fue creado y que esta Cámara tuvo la responsabilidad política de prever.
Y, repito, y que esta Cámara tuvo la responsabilidad política de prever en la Ley de presupuestos, cosa que el Gobierno Valenciano no ha tenido a bien secundar.

Ustedes también tendrán que estar conmigo en las dudas sobre la convocatoria a estas alturas del año y la tentación que pueda tener el gobierno de utilizar la convocatoria del mismo de forma propagandística y escamoteando la esencia democrática del mismo.
Y aún así espero que en esta cámara hoy se me adelante ya la fecha de la convocatoria.

Por resumir y concretar: 1) Pedimos la consideración de la Cámara para pedir la urgente convocatoria del Consejo Valenciano de la Mujer.
2) Consideramos desde el Grupo Popular.
.
.
Parlamentario Socialista­Progresistas que el incumplimiento de la convocatoria del Consejo Valenciano de la Mujer obedece a una desidia y paralización del impulso democrático del gobierno en nuestra Comunidad.
3) Eso tiene su reflejo en una Dirección General de la Mujer débil y acomodaticia que, en vez de ser el motor de dicha convocatoria, ha estado a la espera de los acontecimientos, entre otros los cambios de conseller.
4) Y solicitamos el voto responsable del Grupo Parlamentario Popular, en coherencia con su votación en la Ley de presupuestos, para que ya sea una realidad con fecha y hora la convocatoria del Consejo Valenciano de la Mujer.

De verdad, nos queda muy poco tiempo del de verdad, del de las 24 horas, para hacer efectiva la labor del Consejo Valenciano de la Mujer.
Pero aún así, espero que se aproveche y que realmente se consiga que el tercer plan de igualdad de oportunidades sea un documento consensuado, porque con ello se logrará lo que da la cualidad democrática a cualquier plan de actuación.
Pero que hablando en términos de igualdad tiene una relevancia cuasi intrínseca, que ese tercer plan de igualdad sea reflejo de la propia identidad de las mujeres, que sea un plan de igualdad que contemple la diferencia y la diversidad y que por ello sea el plan de igualdad de todas las mujeres de la Comunidad Valenciana.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Catalá.

A esta proposició no de llei no hi ha esmenes presentades.
Per tant, correspon el torn de fixació de posició.
La senyora Pérez, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, per a l'any 1998 estava prevista la constitució del Consell Valencià de la Dona.
Al meu parer, al parer d'Esquerra Unida del País Valencià, un *parche* que lògicament és necessari perquè no s'ha avançat en allò que nosaltres creem, com és una Conselleria de la Dona.

I miren, senyores diputades ­ja no senyors diputats, senyores diputades­ mentre les dones no tinguem una conselleria per a poder parlar d'eixos plans d'igualtat, per a poder tractar la problemàtica específica de la dona, el seu desenvolupament al si del País Valencià, no anem a fer res.
Però, és evident, i no obstant això, i com que en els pressupostos de l'any 2000 en la memòria d'activitats de la Conselleria de Benestar Social apareix l'impuls del Consell Valencià de la Dona, i uns pressupostos són una llei, Esquerra Unida del País Valencià va a donar suport a la proposta presentada per la il·lustre diputada del Partit Socialista, Consuelo Català.

Però, senyories, torne a reivindicar la necessitat que les dones d'esta Cambra apleguem a un acord, perquè el que necessitem és una conselleria.
Sense la mateixa estarem, no en este *impasse,* sinó en molts altres més.
Es paralitzaran cada qüestió que de cara a les dones es puga fer.
En marxa 2000, en marxa 3000 o en marxa.
.
.
la que vostés vulguen.
Poden elegir.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Per a fixació de posició del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada, senyora Montesinos.

 

**La senyora Montesinos de Miguel:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Català.
Me ha costado encontrarla, pero la he encontrado.
Señora Català, aquí la única paralización, y es lo yo le decía a usted el otro día con la propuesta de resolución, la única paralización, y cito textualmente la frase que a usted tanto le ha gustado, tanto en el debate del estado de la autonomía como en el de hoy, la de "paralización del impulso democrático del Gobierno Valenciano", la única paralización se produjo en esta comunidad durante el período 83-95.
Y sentado ese principio y esa base, en la que todos estamos de acuerdo, porque si no hoy no seríamos nosotros mayoría, y ustedes representarían una parte mucho más pequeña de la sociedad; dejando claro esto, yo sí que me congratulo con que ustedes a estas alturas les despierte ese sentimiento de necesidad de convocatoria de los consejos.

Porque claro, ustedes han tenido una oportunidad histórica de que eso se produjese.
¿Y qué ha ocurrido?
Sencillamente, que cuando llega al gobierno el Partido Popular, el gobierno del presidente Zaplana a esta comunidad, en el año 97 se constituye dicho consejo.
Y está prevista la creación del consejo.
¿Cuándo?
Pues precisamente, como usted decía, hoy se nos adelantará.
Pues claro que sí, yo ya se lo dije a usted la otra semana.
Está fijado para el 30 de octubre, y aquí está el conseller presente que tenía un interés especial en que esa convocatoria fuese lo antes posible.
Pero usted sabe, y lo ha citado, y citémoslo en su totalidad, que la mayor parte de las asociaciones a las que se les pidió que mandaran el nombre y apellidos de la representante para ese consejo, finalizan esas entregas en el mes de septiembre, la convocatoria sale ahora y será para el 30 de octubre.

Pero usted esté tranquila, porque si nosotros hemos demostrado algo a lo largo de todos estos años es que si hay alguna garantía es la garantía que sale de las acciones que emprenden los gobiernos como el gobierno del presidente Zaplana en este mandato.
Y ahí queda claro que se va a elaborar el tercer Plan de igualdad, que se evalúa el segundo Plan de igualdad, y que en ese consejo se les va a hacer llegar el tercer Plan de igualdad, y todas conjuntamente vamos a trabajar en el mismo.

Pero a mí también me hubiera gustado, y yo siempre y lamento tener que recordarles a ustedes las cosas, usted que pertenecía a un movimiento asociativo de mujeres, que no hubieran tenido el mismo talante que tienen ahora.
Ahora es el de la necesidad de la convocatoria de esos consejos, en la necesidad de la participación y en la necesidad de la presencia.
Y sin embargo, antaño no era necesaria ni la creación de los consejos, ni la presencia, ni el consenso, ni nada por el estilo.
Entonces es lamentable, aunque desde luego sí que le tengo que decir bien claro que desde estos bancos nos alegramos enormemente, de que ustedes por fin vean la luz y por fin se den cuenta de la necesidad de estos consejos, de la necesidad de la participación de las asociaciones, de la necesidad de la participación de los sindicatos; en definitiva, de todos y cada uno de los agentes sociales.
Por fin han visto ustedes la luz en ese sentido, y nos congratulamos y nos alegramos enormemente.

Y en ese mismo sentido le tengo que decir, que lo que usted pide en la proposición no de ley, habrá entendido de mis palabras que no la vamos a apoyar.
Y que entendemos que usted lo que debería hacer ahora es un ejercicio de retirarla.
Retirarla ¿por qué?
Porque precisamente el consejo ya va a ser convocado para finales de este mes ­para el día 30 de octubre está prevista la convocatoria­, que la van a recibir las propias asociaciones, y que por tanto no es necesario el que venga a esta cámara presentando la petición de convocatoria de este consejo, puesto que el consejo ya está convocado.

Pero, en cualquier caso, si usted lo que desea es mantener esta proposición no de ley, manténgala.
Pero desde luego no pretenda ni sustraer ni hurtar un debate que es ni más ni menos lo que ustedes dejaron de hacer, por un debate que es lo que se está haciendo y lo que se está cumpliendo.
Y desde luego donde ha quedado claro una vez más cuál es el compromiso de este gobierno, de este presidente, que es el de la igualdad de oportunidades entre hombres y mujeres.
Y tenga por seguro que los planes de igualdad se elaborarán como se elaboraba en el segundo, es decir, contando con todas las partes.
Unos planes que además se están evaluando por parte de la universidad, que se le está haciendo el seguimiento por parte de la Comisión Interdepartamental y que además tenía dotación presupuestaria.

Por tanto, las palabras que usted ha utilizado para definir nuestro Plan de igualdad, son las que se ajustan al primer Plan de igualdad del gobierno socialista, que no fue consultado, que no fue evaluado, que no se le hizo el seguimiento y que no tenía dotación presupuestaria.
Por tanto, señora Català, ha habido un momento, un *lapsus* en su intervención que usted ha dicho: "porque nosotros, desde el Grupo Popular.
.
.
"; es verdad, o sea, usted cuando ha hecho este planteamiento, lo que está haciendo es, de alguna forma, reconocer que desde el Grupo Parlamentario Popular es donde se están llevando a cabo esas políticas efectivas.
Y que ustedes lo único que hacen es utilizar ahora el escaño de la oposición para lamentarse de aquello que ustedes no fueron capaces de hacer y que pretenden que ahora hagamos nosotros.

Pero no necesitamos que desde esos bancos se nos recuerde, porque el compromiso es compromiso, y como tal se recogía en la Ley de presupuestos.
Y no es fruto solamente de una enmienda, es fruto de una iniciativa que quedaba recogida: la creación del Consejo Valenciano de la Mujer.
Y venía en la Ley de presupuestos del año 2000.
Lo único que ustedes pedían es que se adelantara en el primer semestre.
Y ya le he explicado yo a usted con anterioridad que hubo cambio de conseller, y que no solamente eso, sino que las asociaciones retrasaron la entrega de las representantes.
Por tanto, quédese usted tranquila, señora Català, que una vez más este gobierno no va a dejar sus funciones, no solo eso, sino que además va a seguir luchando y trabajando por la igualdad entre mujeres y hombres.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Montesinos.

Conclòs el debat.
.
.
Demana la paraula la senyora Català, per a rèplica?
Té la paraula la senyora Català per a rèplica.
*(Remors)*

 

**La senyora Català Pérez:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras diputadas y señores diputados.

Bueno, está claro, siempre la referencia al pasado es para no resolver lo que estamos hablando.
Y no obstante, aún así, yo voy a hacer referencia a una cosa que es que ya me.
.
.
en fin, me hace daño a los oídos.
O sea, el Consejo Valenciano de la Mujer no se pudo convocar antes porque no estaba previsto, porque lo que estaba previsto anteriormente era el Consejo Rector, y el Consejo Rector se reunió en su momento, le guste a usted o no le guste.
Y entonces, claro, cuando se cambia la normativa, se pone un organismo con funciones similares que en lo que se diferencia es que mientras en el Consejo Rector había la obligatoriedad de dos reuniones anuales, en este el Consejo Valenciano de la Mujer no hay esa indicación; luego vamos a hablar con un poco de propiedad.

Pero además, el tema del Plan de igualdad.
Mire usted, si lo hacen tan bien, yo lo que no entiendo es cómo ustedes no han puesto en pie ya esos organismos de seguimiento, que realmente, bueno, apoyarían sus palabras.
Aquí las únicas palabras que tengo son las de ustedes, incluso la convocatoria del 30 de octubre.
Porque lo sabe usted, pero los movimientos organizativos que están aquí oyéndonos no lo saben.
¡Luego mándeles la carta ya de una vez y que lo sepa todo el mundo que es el 30 de octubre, y a partir de ahí nos entenderemos!

Y ese es el problema, que como no hay un organismo de participación donde se pueda seguir esto, resulta que es su palabra contra la evidencia.
Y entonces volvemos a la evidencia: ¿han consensuado este plan ustedes?
¿Lo han consensuado?
Mire, se lo voy a contar.
Resulta, el miércoles 19 de diciembre del 96, las asociaciones de mujeres, sindicatos y ONG de esta comunidad autónoma reciben por correo el borrador del segundo plan que es en el que estamos, el que se acaba este año.
Y se cita el viernes 21, el día antes de la lotería de Navidad, a las once de la mañana, para que se discuta este plan.
Reunión del viernes, se excusa porque no están todas las asociaciones en esa reunión, y se dice que hay posibilidad de enmiendas o de aportaciones hasta las diez horas del lunes 23.
Es decir, del viernes al lunes.

Pero fíjense ustedes si lo tenían claro, que ustedes el 19 de enero habían cursado ­el 19 de enero del 97­ las invitaciones para la presentación pública del plan con la presencia del presidente Zaplana.
Y desconvocaron la convocatoria, la desconvocaron porque no tenían muchas garantías de que aquello fuera como una seda.
Luego si esto es el consenso del plan, desde luego creo que lo que estamos aquí poniendo encima de la mesa es que se haga de otra manera.

Y con el tema del Consejo Valenciano de la Mujer, igual.
¿Qué enmienda ni qué no enmienda?
Yo ni me he referido a la enmienda, porque he considerado que desde el momento en que está en la Ley de presupuestos, y además específicamente en los seis primeros meses del año, pues ya está.
No hay más que hablar.
Me da igual que la haya hecho la enmienda el Partido Socialista o que la haya quien quiera.
El tema es que esto fue aprobado por la Cámara, y de eso estamos hablando.

Y ya, para, en fin, para terminar un poco, yo creo que sería importante que todo ese seguimiento y toda la parafernalia que hay alrededor del Plan de igualdad, que lo único que hay es su palabra, se lo digo porque no hay ningún organismo de seguimiento de participación, resulta, que, claro, aquí hacemos una enmienda para plantear ayudas económicas a las mujeres maltratadas en su momento, y ustedes nos dicen que para qué, que esto ya está dentro de las prestaciones económicas regladas.
Y resulta que cuando preguntamos a la conselleria correspondiente ­que el conseller Blasco firma la respuesta que me dan, parlamentaria­ dice que desde el DOGV del 21 de octubre del 99 hasta junio, que es, 5 de junio, cuando yo tengo la contestación, se han dado once ayudas económicas a las mujeres.

Hombre, yo creo que esto, de verdad.
.
.
Es que yo lo siento, de verdad, lo siento porque creo que si está todo tan fantástico, pues hagamos el organismo de participación.
Pero si es que es lo único que les falta, es poner la guinda.
Pues pónganla, porque además está puesto en la Ley de presupuestos, luego no estamos hablando de que yo tenga prisa o que yo me tranquilice.

Yo, desde luego, le digo, que como asociación de mujeres en su momento asistí al Consejo Rector del anterior Institut Valencià de la Dona.
Le guste a usted o no le guste.
Porque resulta que en esto llevo tantos años que lo llevo metido en las encías.
Entonces, le parecerá que sí o que no, pero memoria histórica, desde luego, no me la quita ni usted ni su grupo.
Entonces yo creo que para terminar de una forma positiva, que eso es lo que a mí me interesa, porque, de verdad, pienso que es lo más importante, yo creo que no estaría mal, emulando en palabras a su secretario de organización estatal, creo que ya va siendo hora de evacuar la convocatoria urgente del Consejo Valenciano de la Mujer.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Català.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Montesinos.
*(Remors)*

 

**La senyora Montesinos de Miguel:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señora Català.
A mí me hubiera gustado que usted hubiera asistido a los debates de la anterior legislatura, donde estaba sentada en sus filas la anterior directora general, Lourdes Alonso, y a la que cada vez que le hacíamos el recordatorio de la convocatoria del consejo, ella asentía y agachaba la cabeza.
Porque usted sabe, igual que sé yo, que eso sí que le correspondía en la época socialista.
Sí, señora Català, y entonces lo trasladamos al mismo terreno, es lo que usted dice o lo que digo yo.
Señora Català, no falsee porque es así, es así.
Y ustedes tenían que haberlo hecho.
Y yo me alegro en cualquier caso de que usted en estos momentos comparta enormemente cuál es nuestro sentimiento, y que usted en estos momentos se dé cuenta de la necesidad de lo que hay en esta comunidad.
Y de eso me alegro enormemente.

No me hable usted de parafernalia con los órganos de seguimiento, de verdad, señora Català.
Porque existe, y usted debería de saberlo, si tanto lleva trabajando y usted nos ha hecho referencia a las encías, si usted sabe de sobra en estos momentos que para el seguimiento de un plan está la Comisión Interdepartamental.
.
.
Sí, señora Català, la Comisión Interdepartamental es a la que le corresponde el seguimiento del Plan de igualdad de oportunidades.
Sí, señora Català, así es.
Y esa Comisión Interdepartamental está creada.
Y esa Comisión Interdepartamental se reúne con regularidad y es la que va informando del cumplimiento o no.
O sea, que no hable usted de lo que parece que desconoce o que de forma torticera quiere usted hacer creer al resto de la Cámara.
Por tanto, así no jugamos.

Y he de recordarle que lo que usted adelanta como una fecha, y dice usted: "no, vamos a ver ­haciendo además en cierto modo una gracia­, ustedes convocaban a la gente aprovechando la víspera", o sea la convocatoria era aprovechando la lotería de Navidad, o coincidiendo con la convocatoria de la lotería de Navidad, por si a alguna le tocaba y encima nos ahorramos el que no asistieran.

No, señora Català, vamos a ver: la remisión del plan se remitió a todas las asociaciones con tiempo más que suficiente para que se estudiara.
Otra cosa muy distinta es si alguna no la recibió o curiosamente allí se quedó depositada porque no fueron a retirarla.
Pero remitirse, se le remitió a todas, porque si algo ha caracterizado a este gobierno es la transparencia.
Y lo que no se ha pretendido en ningún caso es por la puerta falsa.

Y yo le hago siempre la misma comparación, las formas.
La forma que utiliza un gobierno popular frente a la forma que utiliza un gobierno socialista.
Ni más ni menos.
Y yo lo que digo es que si usted realmente hablaba de esto y se movía en este mundo y trabajaba tanto en el movimiento feminista, ¿por qué narices lo mismo que nos viene a decir hoy no lo decía usted con anterioridad?
¿Por qué usted no exigía el que se hubieran reunido con todas las asociaciones y se trabajase?
¿Por qué usted no exigía esos órganos de seguimiento?
Pues, señora Catalá, le tengo que decir que sí que se consulta, que sí que existe esa convocatoria para el 30 de octubre, que era un compromiso de este gobierno el que se produjese esa convocatoria y esa reunión y que ahí se estudie y se debata el tercer plan de igualdad.
Y que desde luego se está abierto a cualquier tipo de propuestas, ya sean de asociaciones, como de grupos políticos, de sindicatos o de quien venga.

Pero, señora Catalá, son talantes y formas distintas.
Y aquí no venimos nosotros en ningún caso a tratar de manipular lo que usted dice que sabe que conoce.
No, señora Catalá.
Aquí venimos a decir la verdad.
Y la verdad es esa: la transparencia, el compromiso, la eficacia y la seriedad de un gobierno popular frente a la dejadez y el más absoluto desierto en el que dejaron ustedes esta comunidad.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Montesinos.

Conclòs el debat, passem a votar la proposició no de llei sobre constitució urgent del Consell Valencià de la Dona, presentada per Consuelo Catalá Pérez i cinc diputades més del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 37 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada.

 

***Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre política general del govern valencià pel que fa a la promoció i ús de l'energia solar, presentada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 9.
665, BOCV número 39).***

 

**La senyora presidenta:**

 

El punt següent de l'ordre del dia és punt tres: Moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre política general del Govern Valencià pel que fa a la promoció i ús de l'energia solar, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Per a la seua presentació i defensa, té la paraula el senyor Ribó.
*(Remors)*

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Bé.
Anem a parlar d'una moció feta el dia 23 de març, després d'una intervenció respecte a l'energia solar, i partint d'una idea: la producció d'energia elèctrica i el consum en general d'energia són un dels màxims, per no dir el màxim, responsables del deteriorament mediambiental del món.

En primer lloc, hem de fer referència al tema del canvi climàtic, a l'emissió de gasos que produeix l'efecte hivernacle.
I afirmar una cosa que en aquests moments ja és clara: estem ja superant les emissions de CO2 previstes, segons els acords de Kioto, els estem ja superant en aquests moments.
Per tant, no estem complint uns compromisos.

La segona idea, recordar el tema de les pluges àcides, afectant a zones com les Planes, afectant a zones com els Ports, etcètera.

I, en tercer lloc, una referència que nosaltres volem fer aquí amb claredat: la contaminació radioactiva, perquè en el nostre país es produeix molta energia elèctrica a partir d'una central nuclear.
I, per cert, ho volem dir perquè en llegir concretament el Pla eòlic, que algun dia esperem que es presente ací, no es fa cap referència a la contaminació radioactiva.
Sembla que s'han oblidat que en este país tenim una central nuclear que produeix tones de residus radioactius que no saben què fer i que produeix una sèrie de problemes.
I els volem recordar que hi ha països, com Suècia, hi ha països com Alemanya, que tenen ja acords d'anar tancant les centrals nuclears.
I pensem que si un dia treballem seriosament en energies alternatives i renovables, ens podrem, i ens podem, plantejar seriosament també aquest tema en el nostre país.

Ens trobem amb un problema afegit: els preus creixents del petroli.
Són causes conjunturals, evidentment, però també hem de manifestar que, al nostre entendre, comencen a ser causes estructurals, donat el creixement continu de la demanda, que cada vegada més està fent que les possibilitats d'extracció estiguen arribant a uns límits que ja difícilment podem superar.
Per tant, al nostre entendre, és previsible i convenient treballar sota una perspectiva de preus elevats del petroli, que fan més important i fan més rendible parlar sempre d'energies alternatives.

Parlàrem en el seu moment d'energia eòlica en aquesta cambra.
Per cert, seria bo que el govern presentara a aquestes Corts el projecte, el Pla eòlic, encara que només fóra per cortesia ­en aquestes Corts, senyor conseller­, per les vegades que l'hem tractat ací.
Es parla de consens, es parla de voluntats d'acord i la veritat, de forment, ni un gra.
Per si les mosques, per si les mosques, hem demanat una compareixença del conseller d'Indústria perquè en aquestes Corts ens explique, a totes i a tots els diputats, aquest Pla eòlic.
Ens sembla important.

Avui, però, hem de parlar d'una altra energia renovable, la solar, en les dues vessants: la tèrmica, per a produir aigua calenta, i la fotovoltaica, per a produir electricitat.
En instal·lacions de pannells solars anem molt retardats, terriblement retardats, i sense cap voluntat de promocionar el tema.
Donem una dades a títol d'orientació.
En metres quadrats instal·lats per mil habitants, a Grècia n'hi ha 140; a Portugal, n'hi ha 28; a Dinamarca, un país on el sol no és precisament un dels seus atributs, n'hi ha 11,2; a Espanya, 7; al País Valencià, 6.
I gaudim, com és conegut, d'una insolació molt elevada i superior a tots aquests països.
Falta motivació del govern.
Poques instal·lacions que es fan, encareixen el producte i tornem a començar.

Nosaltres pensem que hi ha exemples a seguir, i pensem que quan no es fan determinades coses, el primer que s'ha de fer és veure el que es fa per ahí.
I anem a posar dos exemples: el cas d'Andalusia, de la comunitat autònoma andalusa, en el projecte Prosol concretament; i un altre exemple que ens sembla important: les normes mediambientals aprovades a Barcelona, on es fan obligatòries les captacions solars per a aigua calenta a totes les noves obres d'habitatge, residencials, sanitàries, esportives, etcètera.
El tema està molt clar tècnicament, està més clar econòmicament que l'energia eòlica.
Té només un xicotet i significatiu desavantatge: la seua instal·lació i producció està profundament deslocalitzada i no pot ser abordada per grans empreses o per empreses, com és el cas dels parcs eòlics.
Per tant, és imprescindible exigir actuacions públiques per a fer-la avançar.

Nosaltres voldríem recordar ací una altra vegada les similituds, per exemple, en el cas del paper reciclat.
Quan l'administració va prendre cartes en l'assumpte, va generar un mercat.
I en aquests moments aquest mercat és creixent i avui hem d'importar paper per a reciclar d'Alemanya.

La proposta que fem en energia solar tèrmica ­i ho hem dir amb molta claredat­ és molt mesurada; després del debat de la interpel·lació, hem volgut ser mesurats.
En cap moment introduïm mesures de caràcter obligatori en el sector privat, com per exemple s'han introduït a Barcelona.
Són mesures dirigides de forma exclusiva als edificis públics, i volem llegir-les.
La primera: "en totes les noves instal·lacions de caràcter públic s'incorporen pannells solars per a la producció d'aigua calenta en quantitat suficient per a les seues necessitats".
Segona, b), "en el termini de dos anys s'incorporen pannells solars per a produir aigua calenta en tots els edificis públics ja construïts per proveir les seues necessitats d'aigua calenta".

Per què fem açò?
En primer lloc, perquè pensem que algun dia es construiran els centres escolars que fan falta al País Valencià, algun dia es construiran els centres d'atenció primària que fan falta al País Valencià i en els dos llocs, per posar només aquests exemples, fa falta aigua calenta.
Pensem que és important introduir-ho per diversos motius.
En primer lloc, per un caràcter exemplificador; en segon lloc, perquè genera un mercat important que automàticament baixa costos; i en tercer lloc, i important també, perquè redueix les despeses de funcionament d'aquests centres públics en una quantitat important en els seus consums, en les seues despeses d'energia.

És cert, nosaltres obliguem amb aquesta mesura a augmentar la inversió en un percentatge mínim, però és una inversió que és amortitzada i amortitzable en molt poc de temps.
Evidentment amb açò ­ho hem dit abans­ ajudaríem a rebaixar la producció de diòxid de carboni, productor fonamental de l'efecte hivernacle.

Nosaltres introduïm una tercera mesura, la mesura c) que vaig a llegir, dirigida al sector privat: "S'arbitren mesures legals encaminades a promoure l'ús de pannells solars per a la producció d'aigua calenta en el sector privat que contemplen, com a mínim ­per a nosaltres és un mínim­, en primer lloc, campanyes de promoció de l'energia solar, que no es fan; en segon lloc, incentius econòmics per a la seua introducció" ­nosaltres pensem que hi ha mecanismes, com el *leasing*, determinats que es podrien introduir i serien molt fàcils d'introduir­; i en tercer lloc ­i fonamental, i no s'ha fet adequadament­, una homologació de les empreses instal·ladores d'aquests sistemes".
Nosaltres pensem que mitjançant aquestes mesures es podria avançar d'una forma significativa i es podrien facilitar les instal·lacions.

La veritat, tenim interés per veure l'actitud del partit que recolza el govern front a aquest tema, tenim molt d'interés si les paraules respecte a les energies renovables són alguna coseta més concreta que bones paraules.
Nosaltres aniríem a més, ho volem dir amb claredat.
Hem posat exemples per avançar clarament, però donat que en la interpel·lació se'ns va dir que no es volia introduir mesures que forçaren els sectors privats.
.
.
D'acord.
Anem a donar aquest pas.
Però volem veure si el govern està disposat a donar, com a mínim, aquest pas que ens sembla important.

La moció té un quart punt dedicat a la producció d'energia elèctrica amb captadors fotovoltaics.
Aquest aprofitament, com és conegut, de l'energia solar té ubicacions on la seua rendibilitat avui dia ja és molt clara, fonamentalment en instal·lacions en aquests moment no connectades a la xarxa elèctrica: habitatges aïllats, sistemes de reg per degoteig, protecció catòdica de ponts, etcètera, il·luminació d'hivernacles, repetidors de telecomunicacions, etcètera.
Crec que és important ressaltar que el preu d'aquests captadors fotovoltaics ha disminuït un 80% en els últims vint anys.
A Espanya, i és important ressaltar-ho també, es produeixen en l'actualitat el 10% dels pannells solars, però la majoria es dediquen a l'exportació, degut al poc mercat que en aquests moments tenim.

Jo voldria ressaltar una idea d'un dels descobridors de la llum, de Thomas Edison, i que jo crec que anem en aquest sentit ­i molts indicadors ens parlen d'aquest sentit­, cap a una producció, el mateix que és el consum, a una producció cada vegada més deslocalitzada.
Així s'estan plantejant en molts països, com per exemple en els Estats Units.
I d'aquesta manera segurament ajudaríem a la seguretat en el servei elèctric, que en aquests moments està tenint greus problemes, produït en part, no exclusivament, però produït en part perquè la producció o la generació d'electricitat està basada en grans centres i no està deslocalitzada, com es podria fer: el cas de la Central Nuclear de Cofrents i molts altres.

Avui, per tant, és possible pensar en un model de producció cada vegada més descentralitzat on el consumidor puga ser també productor d'electricitat solar o eòlica.
Per cert, això no es contempla massa tampoc en el Pla eòlic, només es parla de grans plans.
Sembla, com és conegut, que amb el Reial decret 1.
663, de 2000, de fa menys d'un mes, del 29 de setembre, això podrà començar a ser una realitat.
Nosaltres hem de dir que una directiva europea es va transcriure d'una forma molt negativa per al nostre país, i fins ara el nostre coneixement és que només en tot l'Estat Espanyol una persona particular ha pogut realitzar aquesta connexió, degut al conjunt d'entrebancs municipals, d'empreses autònomes, etcètera.
Esperem que aquest decret permeta avançar.

Però avançar en aquest camí, que nosaltres saludem que es donen les bases legals perquè es puga avançar, necessita també una acció exemplificadora, necessita que els centres públics comencen a promoure instal·lacions de captadors fotovoltaics.
Alguna universitat ho ha fet.
Ens sembla positiu, però ens agradaria que l'Administració valenciana s'ho prenguera un poc seriosament.

Tampoc, i ho volem ressaltar, ací en aquesta proposta, en la quarta, hi ha cap obligació per al sector privat, per als particulars.
Hi ha només una voluntat que públicament s'incentive aquest mercat, incipient però en creixement ràpid.

Nosaltres ho hem de dir amb molta claredat: el País Valencià s'ha quedat enrera en la producció eòlica respecte la majoria de comunitats de l'Estat espanyol pels retards i per la despreocupació de l'Administració valenciana.
Per suposat, hem perdut el tren en la producció de components per a l'energia eòlica.
Tenim la possibilitat encara en la fotovoltaica concretament, en l'energia solar tèrmica, tenim la possibilitat de no perdre aquest tren.

Nosaltres presentem aquesta proposta perquè pensem que és important.
És important per a l'energia, és important per al medi ambient i és important per a la indústria, perquè això pot desenvolupar sectors que en aquests moments són existents, mínimament existents en el nostre país, però que, per desgràcia, no troben un mercat perquè no es genera aquest mercat pel desinterés de l'Administració valenciana.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

No hi ha esmenes presentades a esta moció.
Per tant, correspon el torn de fixació de posició.
Senyor Sarriá, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

 

 

**El senyor Sarriá i Morell:**

 

Gràcies, presidenta.

El Grup Socialista­Progressistes anem a votar a favor d'aquesta moció.
La promoció i l'ús de les energies renovables constituïx, com tots sabem, un objectiu ambiental i econòmic prioritari de la Unió Europea, i a tenor del que reiteradament s'ha manifestat en aquesta Cambra, també el Govern, que disposa d'un pla d'energies renovables, que, encara per revisar, contempla una important implantació de l'energia solar tèrmica i, en menor mesura, de la fotovoltaica a la comunitat, pensem que també és una prioritat del Govern.

Estem parlant d'una font d'energia renovable, no contaminant, que en el nostre àmbit geogràfic pot ser d'ús quasi continuat, i en conseqüència, és a priori la més interessant per a potenciar, tant pels seus beneficis ambientals, de generació d'ocupació, de generació de tecnologia en un sector de futur, així com una font d'autoabastiment en zones rurals, d'interior o aïllades.

Però a més de tots els arguments que ja s'han apuntat en la presentació de la proposició, per a nosaltres té un benefici particularment destacable des del punt de vista dels ciutadans i de les ciutadanes: és una energia d'instal·lació i ús accessible per a la majoria d'ells i d'elles i de les empreses de la nostra comunitat, especialment en allò que fa referència a l'energia solar tèrmica d'ús sanitari.

Açò és una cosa que, més que evidentment, suposa augmentar el grau d'autosuficiència energètica, no ja de la Comunitat Valenciana en si, com a societat en conjunt, sinó dels seus ciutadans i ciutadanes com a consumidors.
Hauria de ser un objectiu prioritari en si que, no en un massa llarg termini, les teulades dels edificis públics i privats de la nostra comunitat s'ompliren de col·lectors socials.

És, tanmateix, evident, que aquesta idea, que els ciutadans i ciutadanes puguen, després d'amortitzar la instal·lació, disposar d'una energia quasi debades, ecològica i inesgotable, puga causar, diguem-ho d'alguna manera, malsons en alguns sectors econòmics relacionats amb l'energia, particularment si damunt, a més de no pagar, el sistema permetria, i no sols teòricament, vendre energia per part dels particulars o dels ciutadans.

I és per això que ens preocupa que, igual que ha ocorregut amb l'energia eòlica, on el Consell no ha pres la iniciativa legislativa fins que ha sigut desbordat per la iniciativa privada i per les circumstàncies, i d'això en parlarem en altra ocasió, hàgem d'esperar que les grans empreses amb capacitat i interés per fer grans parcs de col·lectors socials ho facen, perquè el Govern siga conscient de la necessitat de normativitzar i impulsar aquesta energia tan interessant, com dia adés, no sols per al medi ambient sinó per a la butxaca dels consumidors i les consumidores.

I en aquest aspecte és on creiem que la moció d'Esquerra Unida no sols és raonable i és realitzable sinó que, a més, incideix en la coherència que el Govern ha de tenir entre el que diu i el que fa.
No es pretén obligar algú, com bé ha dit el portaveu d'Esquerra Unida; es pretén que el Govern siga coherent amb les seues pròpies manifestacions, reiteradament manifestades, com dia adés, i demostre a la societat que amb voluntat política es pot aconseguir que la nostra comunitat siga ambientalment sostenible, energèticament autosuficient i, a més, els seus ciutadans i ciutadanes, més rics i més riques.

Per fer això, deuria ser iniciativa del Consell ser el primer en dotar els edificis públics d'unes instal·lacions que, si bé tenen un cost inicial relativament important, revertirien a mitjà termini en un estalvi per a tota la societat, i que a més constituiria un important impuls per al desenvolupament d'eixa indústria a la nostra comunitat i la millor campanya de promoció.

Res més i moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Popular, senyor Ramírez.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Gracias, señor presidente.

Buenos días, señorías.

Yo quisiera, en primer lugar, situar cuál es el plano del debate en el que nos movemos hoy.
El debate hoy no es energías alternativas, sí; energías alternativas, no.
El debate no es energía solar, sí o energía solar, no.
Yo me alegro, señor Ribó, que usted haya hecho mención expresa, que haya leído expresamente aquí su propuesta.
El debate hoy aquí es si es posible poner en marcha una serie de medidas concretas que pueden llevarnos a mejorar la implantación de la energía solar en nuestra comunidad.

Este gobierno, que sustenta el Grupo Parlamentario Popular, ha trabajado hasta este momento en tres direcciones, está trabajando en tres direcciones: En primer lugar, en mejorar las infraestructuras de suministro de energía eléctrica, es decir, de hacer llegar la energía de la forma más eficaz y más barata posible a todos los ciudadanos.
En segundo lugar, en promover y aumentar la eficiencia energética, es decir, ahorros.
Y en tercer lugar, en promocionar el uso de las fuentes alternativas, es decir, las energías renovables.
Y estos tres aspectos son tres aspectos que no pueden, desde luego, desde nuestro punto de vista, abordarse de forma separada, por cuanto que los recursos energéticos son muy valiosos y son escasos.

¿Por qué apoyar a las energías renovables?
En primer lugar, por razones de tipo medioambiental, en la necesidad de compatibilizar desarrollo económico creciente con la preservación del medio ambiente.
Y se ha hecho referencia aquí acertada de la necesidad de ir sustituyendo de forma paulatina el uso de combustibles fósiles utilizados en la producción de energía eléctrica y calor, que están produciendo, como todos ustedes saben, el conocido efecto invernadero.
Y además todo esto teniendo en cuenta que solamente un tercio de la población mundial es quien consume la mayoría de la energía que se produce en el planeta.

También apoyar las energías renovables por razones de tipo estrictamente energéticas.
Tenemos una comunidad con una dependencia energética notable del exterior porque carecemos de recursos energéticos autóctonos, hablo de recursos tradicionales.

Y también apoyar las energías renovables por una cuestión de tipo estratégico: debemos aprovechar los recursos propios que tenemos en nuestra comunidad, en este caso, el sol y el calor.

Y para eso, este gobierno ha fijado por primera vez unos objetivos concretos a alcanzar, objetivos trazados y absolutamente delimitados en el Plan de energías renovables de la Comunidad Valenciana, donde se establece que en el periodo 1998 a 2010 tienen que conseguirse unos determinados niveles de implantación de estos recursos renovables.

En el caso de la energía solar térmica, se traza un horizonte o se traza un objetivo a alcanzar que se cifra en 200.
000 metros cuadrados de paneles, que van a suponer una inversión de 16.
000 millones de pesetas.
Y en el caso de la energía solar fotovoltaica, se habla de la implantación de aproximadamente unos recursos equivalentes en petróleo de 17.
911 teps, es decir, que el 28% de toda la energía renovable que se produzca en nuestra comunidad sea energía solar fotovoltaica.

Como decía al principio, este no es el debate.
Parece claro, parece claro, que hay un apoyo unánime de toda la Cámara y del gobierno por la promoción de las energías renovables.

Nos hablan ustedes, señor Ribó, en su moción, de la necesidad de promover una serie de instalaciones de producción de energía eléctrica o de producción de calor en los edificios, en nuestras construcciones.
Tienen que saber que la competencia precisamente para regular la instalación de ese tipo de dispositivos es una competencia de carácter nacional.
El Gobierno de la nación tiene que trasponer una directiva europea, y eso lo ha hecho en 1998, y esa directiva, que ha sido traspuesta con una normativa de carácter de real decreto, tiene que, además, ser desarrollada, y tiene que ser desarrollada mediante el consenso de todas las comunidades autónomas.
Y ese es el proceso en el que ahora se encuentra esta cuestión.
Es decir, el borrador de reglamento que va a desarrollar la normativa a la cual van a tenerse que acoger quienes quieran construir, quienes quieran instalar este tipo de dispositivos, se encuentra ahora mismo en fase de consultas.

¿Y qué va a pretender esta normativa, absolutamente necesaria, que va a cubrir una alegalidad, es decir, un vacío legal en el que hoy se encuentran este tipo de instalaciones?
En primer lugar, lo que va a pretender es adecuar precisamente estas instalaciones desde un punto de vista de seguridad, de eficiencia y de funcionalidad a las características arquitectónicas de nuestros edificios.
Y en segundo lugar, va a arbitrar un procedimiento administrativo precisamente para agilizar la instalación de estos dispositivos.

Por lo tanto, será entonces, y no antes, cuando podremos, de alguna forma, plantear actuaciones concretas como las que Esquerra Unida en este momento nos ha descrito aquí mismo.
Y además deberá ser la Agencia Valenciana de la Energía, recientemente anunciada su creación, quien va a ser la responsable, precisamente, de la política de promoción de esta energía, que va a duplicar, va a duplicar, la generación de energía solar en los próximos años, y que incluso nuestras apreciaciones es que va a poder incluso superarse ese horizonte que marcaba y que marca el Plan de energías renovables, por cuanto que va a favorecer que haya una reducción de costes en la producción precisamente de esos paneles, de esos dispositivos, al producirse un seguro aumento de la demanda importante.

¿Qué es lo que se ha hecho hasta ahora, hasta en tanto en cuanto no entre en vigor este reglamento que va a regular estas instalaciones y que, como decía antes, va a eliminar o va a llenar precisamente ese vacío legal?
Pues la Conselleria de Industria lo que ha hecho es, en primer lugar, elaborar un manual de procedimiento para la tramitación de todos los expedientes que se refieren a este tipo de instalaciones.

En segundo lugar, ha remitido a los colegios profesionales plantillas que van a permitir, van a ayudar a los profesionales a poder de alguna forma agilizar la tramitación de los proyectos.
Y, en segundo lugar, ha desarrollado proyectos de tipo informático que van también en esa línea, en agilizar los tramites.

Yo, señor Ribó, le digo sinceramente: si ustedes en lugar de haber planteado una propuesta de carácter tan concreto, tan específico, que en términos generales a nosotros nos parece bien, hubieran planteado una alternativa mucho más global, a la espera de que pudiéramos tener una normativa a la cual acogernos.
.
.
porque no queremos que nos ocurra como en Cataluña, que se están montando dispositivos en los edificios sin que se cumpla ninguna normativa, porque no existe.
Y eso nosotros creemos que es peligroso.
Nosotros queremos que esas actuaciones concretas que ustedes proponen se hagan siguiendo una normativa, normativa que va a venir y que es inminente su publicación, porque consideramos que de lo contrario se podría atentar contra la seguridad jurídica de los ciudadanos.
De lo contrario, podríamos llegar a situaciones irreversibles, de instalación de dispositivos que luego, tras la publicación de la normativa que debe regular esa instalación, tendrían que eliminarse o desinstalarse, con el coste económico correspondiente al final para los particulares.

Por lo tanto, consideramos que en este momento es prudente esperar unos meses.
Yo le aseguro, señor Ribó, que en el momento en que esa normativa esté publicada, en el momento en que las reglas del juego sean conocidas por todos, nuestro grupo, el Grupo Parlamentario Popular, no va a tener ningún problema en aprobar una propuesta como la que usted hoy aquí nos ha presentado.
Es más.
Le diría: estaríamos dispuestos incluso a aprobar una propuesta literal exactamente como la que usted ha propuesto, porque consideramos que es positiva y consideramos que es importante que la administración.
.
.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ramírez.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Sí, acabo, señora presidenta.

.
.
.
consideramos que es importante que la administración haga un trabajo de ejemplarización, es decir, que vaya por delante del sector privado en todo esto.

Nada más.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ramírez.

Senyor Ribó, per a rèplica té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor portaveu del Partit Popular en aquests temes, jo, en primer lloc, li vull reiterar una cosa que m'ha cridat l'atenció.
Quan vosté ha fet.
.
.
anava a dir el panegíric o la defensa de les energies renovables i ha parlat dels combustibles fòssils, hi ha una cosa que ens preocupa: s'obliden vostés de l'energia nuclear.
L'energia nuclear és la més contaminant de totes i tenim una central nuclear allà a Cofrents que algun dia ens haurem de plantejar tancar, com fan els països més avançats.
Jo no sé què passa que sempre s'obliden, en veu i per escrit, eh?
Sembla com si vostés esperaren que un augment del preu dels combustibles fòssils d'alguna manera la tesis nuclearista famosa tornarà a posar en l'ordre del dia les centrals nuclears.
Nosaltres no ho pensem.
Vull que queda clar aquest plantejament d'entrada.

 

Voldria que quedara clar també que nosaltres a l'hora de parlar del pla del debat, nosaltres parlem de propostes concretes.
En els documents i en els plantejaments generals estem tots d'acord.
Però, mire, els fets concrets, els acords que d'alguna manera tenim l'obligació.
.
.
concretament després de la cimera de Kioto, els fets concrets és que estem superant en aquests moments.
.
.
estem superant les emissions permeses.
Eixos són els fets concrets, a nivell estatal i a nivell del nostre país.
La realitat és esta.
Vosté parla de programes que estaran molt bé, sempre parlem de coses de futur, però de coses concretes no.

Mire, vosté ha fet un plantejament que és clar a mi m'ha cridat molt l'atenció: "No podem aprovar aquesta moció sobre la qual en principi estem d'acord.
.
.
" Vull ressaltar que no han presentat cap esmena, la qual cosa indica d'alguna manera el seu interés.
O siga, normalment quan es vol introduir alguna correcció, s'introdueix alguna esmena.
Vostés no n'han presentat cap.
I ens diu que açò no es pot fer ara perquè hi ha una directiva.
.
.
concretament esperant-se un reglament.
A nosaltres ens sembla incomprensible, ens sembla incomprensible, absolutament.
A Barcelona, la directiva estatal.
.
.
el reglament no va a funcionar?
A Andalusia, que hi ha uns projectes molt clars, aquesta directiva no va a funcionar?
Vol dir vosté que instal·lar pannells solars tèrmics en els centres públics nous, quan es facen, en els centres d'atenció primària, que aigua calenta en fa falta en grans quantitats i que podrien rebaixar, per una banda, les despeses de manteniment i, per una altra banda, tots els problemes mediambientals, en vol dir vosté que ara no és possible?
Quin problema de seguretat hi ha als pannells solars?
De veritat, no ho entenem.
Em sembla una justificació totalment gratuïta, senyor diputat, totalment gratuïta.
Perquè pannells solars, pocs, però algun se n'està instal·lant per ahí.
On estan els problemes?
On estan els problemes?

Què passa, que avui no es poden instal·lar pannells solars en el nostre país, tèrmics, perquè no hi ha un reglament?
Ha afirmat vosté açò.
Jo crec que això no és cert, eh?
Jo crec que açò no és cert i vosté ho sap.
Jo crec que això és una excusa per a no voler prendre compromisos concrets.
Jo crec que vosté no està afirmant que si un particular vol instal·lar pannells solars en sa casa, no hi haja reglamentació.
Jo crec que no ho està afirmant, perquè la realitat diu que poquets, però alguns avantguardistes ho estan fent.
Que hi ha algun centre sanitari que els té, algun centre esportiu que els té.
.
.
estan instal·lats.
Què vol dir, que no és possible instal·lar-los?
Què hi ha problemes?
Jo crec que vosté ens ha presentat una excusa que no és correcta i vosté ho sap perfectament.
Vosté ho sap perfectament, i és molt clar en el cas de l'energia tèrmica.

De totes maneres, li vull recordar que s'arbitren mesures legals encaminades a promoure l'ús de pannells, etcètera, que contemplen una sèrie de coses claríssimes.
Que, per tant, està comprés aquí.
Que s'ha de millorar la reglamentació?
D'acord, estem totalment d'acord.
Nosaltres tenim clar que no hi ha en aquests moments una homologació adequada de les empreses instal·ladores.
Ho tenim clar.
Que s'adapten.
Però s'estan instal·lant.
Què és el que passa?
El que passa, senyor diputat, és que no hi ha voluntat.
Hi ha paraules, però no hi ha una voluntat concreta del govern per a avançar en aquesta direcció.

I anem a un altre tema.
Solar fotovoltaica.
Ha aparegut un decret fa menys d'un mes, 29 de setembre, un Reial decret.
No hi ha mesures per a poder-lo instal·lar?
O és que a vostés no els interessa que s'instal·len?
És que nosaltres tenim la sensació.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Acabe de seguida, senyora presidenta.

.
.
.
nosaltres tenim la sensació que a l'hora de fets concrets, a vostés, com és una energia deslocalitzada, no els interessa.
Que només els interessen els grans centres de producció d'energia.
I mire, els fets són els que determinen una política.
Les paraules.
.
.
en medi ambient tots estem d'acord, tot molt bonic, però a l'hora de la veritat els fets són els que determinen si vostés realment volen avançar en aquesta direcció o no.
Els fets ens diuen que no volen avançar en aquesta direcció.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Ramírez.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Yo, señor Ribó, a veces tengo la sensación de que ustedes no son un partido político, porque yo creo que la política es un poco la ciencia de hacer las cosas posibles.
Es decir, me da la sensación que ustedes son una ONG, que ustedes son una asociación de amigos de algo.
.
.
Es decir, vivimos una realidad y, por lo tanto, los planteamientos políticos, los planteamientos de realizar una oposición, tienen que ser planteamientos posibles.

En este tema, en el tema energético, la verdad es que a ustedes se les llena la boca del apoyo a las energías renovables, etcétera, etcétera, y parece que ustedes son los únicos abanderados precisamente de este tipo de actuaciones políticas.
Yo tengo que decirle que ha sido este gobierno, el gobierno del Partido Popular en la Comunidad Valenciana, quien ha emprendido las actuaciones más importantes, podría decir, en la historia de nuestra comunidad respecto a la promoción de este tipo de energías.

Y debo decirle, y además ha sido un planteamiento bastante reiterado por parte de nuestro partido en los últimos tiempos, refiriéndonos a la energía nuclear ­que, por cierto, yo creo que no tiene que ser objeto de debate hoy aquí, pero, en fin, aquí se aprovecha a veces que el Pisuerga pasa Valladolid para hablar de cualquier cosa­, pues bien, le tengo que decir que nosotros estamos en contra de la promoción de la energía nuclear como una fuente de producción de energía eléctrica.
Y tiene usted que saber que está previsto el desmantelamiento de la Central Nuclear de Cofrentes cuando su vida útil acabe.
Y tiene usted que saber, como ocurre en toda Europa, que nuestra composición de producción energética es fruto de la historia de nuestro país, es parte de nuestra historia.
Ocurre en Francia, ocurre en Inglaterra, ocurre en todas partes.
Pero se lo quiero reiterar: nosotros estamos a favor de que cuando la vida útil de la Central Nuclear de Cofrentes acabe, y eso está previsto y está detallado, se desmantele.

Me dice usted también que echa en falta actuaciones concretas respecto a la promoción de la energía térmica y solar fotovoltaica.
Y yo tengo que decirle que este gobierno no es sospechoso de no haber apoyado este tipo de energías.
Y le voy a dar algunos ejemplos.
Mire usted, todos los proyectos de energías renovables, incluida la térmica y la fotovoltaica, que se han presentado en el Plan de electrificación rural en los últimos cinco años, todos han sido apoyados y subvencionados.

Debo decirle, además, que hay un apoyo explícito económico a una serie de empresas valencianas que están desarrollando tecnología precisamente en este campo.
Apoyo económico que va en la mejora del I+D propio y en la internacionalización, es decir, en la posibilidad de captar proyectos en el extranjero.
Y es la primera vez también que un gobierno se plantea objetivos concretos de instalación de estos dispositivos en dinero, con metros cuadrados de paneles y con kilovatios a producir.

Por lo tanto, hombre, yo puedo entender que a usted le parezca poco.
Desde luego a la Unión Europea no le parece poco.
Nuestros objetivos están por encima de lo que la Unión Europea, en el libro blanco de la energía, ha proyectado para el año 2010.

Y nos dice aquí en esta cámara que nosotros, como no hay una normativa, no queremos que esto se ponga en marcha.
Pues mire, la normativa no existe.
Y a usted le extraña que tenga que haber una normativa.
¿Es que para realizar una instalación de aire acondicionado en un casa no hay que cumplir una normativa?
¿Es que para realizar una instalación de gas no hay que cumplir una normativa?
¿Para realizar una instalación de fontanería, de electricidad, no hay que cumplir una normativa?
Estamos ante un fenómeno relativamente nuevo que necesita ser regulado.
Desgraciadamente, la administración en muchos casos va detrás de la realidad.
En Cataluña, le reitero, se están instalando estos dispositivos de forma alegal.
No sabemos si cuando exista esta normativa, esas instalaciones hoy en marcha cumplirán la normativa o no.
¿Qué va a pasar con esas instalaciones?
Le estoy hablando de que no es un problema de voluntad política.
Se lo he reiterado, le he dicho: mire usted, señor Ribó, en el momento que sepamos cuáles son las reglas del juego de forma inminente, nosotros le aprobamos esta moción.
Mañana mismo.
Al día siguiente preséntela usted otra vez y se la vamos a aprobar.
Creo que mayor expresión de voluntad política y de acuerdo.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Señor Ramírez.
.
.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Acabo, señora presidenta.

.
.
.
de acuerdo en el fondo y en la forma, imposible.
Se lo he puesto muy fácil.
Preséntelo en el momento en que la normativa esté, que además le anuncio que va a estar promulgada y publicada de forma inminente.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ramírez.

Conclòs el debat, passarem a votar la moció subsegüent a la interpel·lació al Consell sobre política general del Govern Valencià pel que fa a la promoció i ús de l'energia solar, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 37 vots a favor, 38 en contra, cap abstenció, queda rebutjada la moció.

 

***Moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maria Àngels Ramón­Llin i Martínez, sobre política general del Consell en matèria de promoció de l'ús de l'oli d'oliva, presentada pel GP Socialista­Progressistes (RE número 9.
676, BOCV número 39).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt següent de l'ordre del dia és el punt quatre, moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació sobre política general del Consell en matèria de promoció d'ús de l'oli d'oliva, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
La senyora Lozano té la paraula per a la seua presentació i defensa.

 

**La senyora Lozano Salvador:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

El Grupo Parlamentario Socialista­Progressistes presentó esta moción subsiguiente después de la interpelación que paso a recordar, y que trataba sobre.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyora Lozano.

Senyories, per favor, pregue silenci.

Continúe.

 

**La senyora Lozano Salvador:**

 

Gracias.

Bueno, como decía, una interpelación que paso a recordar y que es: ¿cuál es la política general del Consell en materia de promoción del uso del aceite de oliva?
Después de aquella interpelación allá por el mes de marzo, la señora consellera nos dejó patente su gran preocupación del sector olivarero.
Pero creemos firmemente que la política del Consell no es del todo suficiente, y por eso presentamos esta moción subsiguiente que intenta paliar alguna de sus deficiencias.
Aprovechando la campaña que se está desarrollando a nivel estatal en diferentes medios de comunicación, haciendo ésta especial hincapié en la concienciación a los niños de la importancia de una alimentación sana y equilibrada, una alimentación mediterránea para su futuro desarrollo.
Esperamos que voten a favor de esta moción siguiendo las directrices que desde Madrid marca su propio partido.

Ahora paso a realizar una exposición de los beneficios por los cuales creemos que debe implantarse el aceite de oliva.
Desde la época de los griegos ya se utilizaba el aceite de oliva como medicamento en activo, por sus propiedades naturales y su acción farmacológica.
Luego, posteriormente, los romanos y árabes acabaron de implantarlo en todos sus territorios conquistados.
En la actualidad está comprobado que el consumo regular de aceite de oliva está inversamente relacionado con el cáncer; además, el aceite de oliva posee antioxidantes, sustancias que son responsables de atajar el envejecimiento, y en el caso del cáncer, prevenirlo.

Uno de los mensajes de la salud pública es evitar la obesidad y el sobrepeso.
El aceite de oliva, base de la tan beneficiosa dieta mediterránea, es aconsejable a la vez para la prevención de la obesidad y el sobrepeso.
Las principales características nutricionales del aceite de oliva estriban en su alto contenido en ácido oleico y la vitamina E, y es dietéticamente mucho más equilibrado que la de los aceites de semillas.
Otros aceites de semillas son utilizados y cumplen su objetivo, pero no alcanzan las propiedades del aceite de oliva.
Amén de estas propiedades, al ser el aceite de oliva el zumo procedente de la aceituna, este conserva todas las propiedades biológicas del fruto, incluidas vitaminas y antioxidantes, lo cual no ocurre en aceites de semillas, que se obtienen, sea dicho de paso, por medio de disolventes químicos.

El precio del aceite de oliva virgen es ligeramente superior al precio de otros aceites.
Aún así, este aumento queda justificado con creces por su elaboración natural y por la escasa cosecha que probablemente tendremos este año y que encarecerá más aún el precio, y un largo etcétera que da un valor añadido a este aceite.
El aceite vegetal está siendo muy utilizado en la elaboración de productos dirigidos al mercado, y que son consumidos principalmente por niños y adolescentes, lo cual ha llevado a realizar una campaña de concienciación, como anteriormente he citado, una campaña para cambiar las costumbres alimentarias, que han ido variando en la sociedad en los últimos veinte años, pasando de una alimentación tradicionalmente mediterránea, a semejarse cada vez más a una alimentación al estilo anglosajón.

Por ejemplo, uno de estos casos es la margarina, producto muy utilizado a su vez en pastelería industrial, que está sometida a un proceso químico perjudicial para la salud.
Es por esto que tenemos que insistir en disminuir el consumo de estos productos, sobre todo en la población infantil, con campañas de educación alimentaria, y sustituir este tipo de alimentación por otra más sana para la salud, a corto, medio y largo plazo.
Está comprobado que el aceite de oliva es beneficioso para la salud; entonces no entendemos cómo en los hospitales no se utiliza en la elaboración de los menús dicho aceite, y en cambio sí se utilizan aceites que al menos no ayudan a la recuperación de algunos pacientes.

Seguro que ustedes, señoras y señores del PP, enumerarán toda la normativa que han hecho durante los últimos cinco años, y sobre todo haciendo especial hincapié en el decreto 101/2000, por el que se regula el Plan de seguridad alimentaria de la Comunidad Valenciana.
Decreto necesario hoy en día por la intromisión en los mercados de nuevos tipos de alimentos, como los transgénicos, por nombrar el ejemplo más preocupante para la opinión pública.
Esperamos que desde su nueva y reciente preocupación por estos temas, vuelvan a demostrar que verdaderamente se preocupan por ellos y voten a favor de esta moción.

Después de esta exposición de alguno de los grandes motivos por los que creemos, desde mi grupo parlamentario, que es necesaria la elaboración de los menús con aceite de oliva en hospitales, colegios públicos y centros de tercera edad, pedimos el voto a favor de esta moción subsiguiente con el siguiente texto:

"Teniendo en cuenta los beneficios que la calidad del aceite de oliva tiene sobre la salud de los ciudadanos, y dada la baja utilización que de éste se realiza en hospitales y centros escolares públicos de la Comunidad Valenciana, es por lo que presentamos la siguiente moción: las Cortes Valencianas instan al Consell de la Generalitat a que con el fin de mejorar la calidad alimentaria de los menús de los hospitales y colegios públicos de la Comunidad Valenciana se utilicen en su elaboración aceite de oliva".

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Lozano.

No hi ha esmenes; per tant correspon la fixació de posició a la senyora Pérez, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
*(Remors)*

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.
*(So produït per interferència d'un mòbil)*

 

Senyories, en la IV legislatura començàrem a parlar de totes aquelles propietats que tenia l'oli d'oliva i de la importància que era potenciar-lo, a més a més d'utilitzar-lo en aquella cosa que es tornava a anomenar com una cosa molt pròpia, i així estime que és, com és la dieta mediterrània.
L'oli d'oliva en la Comunitat Valenciana i conforme vaig dir en una ocasió des d'esta trona, és l'oli d'oliva que més qualitat té de tots aquells que existeixen en estos moments al llarg de la mediterrània.
Per tant, estava bé que sobre ell dedicàrem campanyes, atenció, que el promoguérem al màxim possible.

Ara bé, jo no sé, i demane disculpes, però no sé si en els hospitals dintre de la dietètica fa falta o no l'oli d'oliva, ni tampoc sé si en els menjadors de les escoles infantils, doncs, s'utilitza l'oli d'oliva o no.
Però a mi m'ha semblat positiva la proposta.
I m'ha semblat positiva la proposta, perquè en aquestos moments en què degut a la situació de la sequera anem a recol·lectar el 60% menys de l'oli d'oliva, o s'ha recol·lectat el 60% menys.
Quan a pesar de solament haver recol·lectat un 40%, doncs l'oli d'oliva té la mateixa qualitat que tenia, seria bo que protegint-lo començàrem a orientar a la gent de les escoles i també dels hospitals per a què es poguera utilitzar l'oli d'oliva.

A mi m'ha sembla positiva la proposta.
I com m'ha semblat positiva, després d'haver-ho comentat en el meu grup, Esquerra Unida del País Valencià, hem decidit que anem a recolzar-la.
Anem a recolzar-la, perquè totes les mesures que es puguen fer en referència als productes agrícoles són pocs per allò que significa la potenciació.
És més, no solament les escoles i els hospitals valencians, havíem de ser capaços que des de la Generalitat, dintre de les campanyes de propaganda dels productes agrícoles, es feren campanyes a tota Europa, perquè també en eixos centres, ja que l'oli d'oliva és salut, es poguera utilitzar el nostre oli d'oliva; d'eixa forma també garantiríem la venda al cent per cent del mateix.
Per tant, reiterant la posició d'Esquerra Unida del País Valencià, recolzarem la proposta que la il·lustre diputada del Partit Socialista ha presentat aquí en esta cambra.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Per a fixació de posició, té la paraula el senyor Soler en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Gracias, señora presidenta.

Senyories.

Senyora Lozano, no és de veres el que vosté ha dit ací que en els hospitals es gasta poc l'oli d'oliva; es gasta molt, es gasta molt.
No és de veres això que vosté ha dit ací.
No obstant això, és la seua opinió.
No sé d'on s'haurà documentat, però això que ha dit no és de veres.
En els hospitals de la xarxa sanitària pública de la Comunitat Valenciana es conta en personal especialitzat en dietètica i nutrició, que són els encarregats d'adequar la dieta que se serveix als pacients ingressats segons la situació clínica, tant en els ingredients utilitzats com en la seua elaboració o en la textura i preparació.

¿Com no anem a estar d'acord nosaltres en les bondats que vosté ha contat i cantat ací de l'oli d'oliva?
¿Com no anem a estar d'acord nosaltres en les bondats de la dieta mediterrània?
Estem completament d'acord en vosté.
Que s'ha documentat?
Bé, ha mirat llibres de nutrició, i estem completament d'acord en tota eixa relació que ha donat vosté dels avantatges que té l'oli d'oliva, i els avantatges que té que el consumim els valencians per a productors i per al sector.
Molt bé.
Però d'ací a què nosaltres hàgem de dir-los, en base a què?
En base a què els diem nosaltres als especialistes en nutrició i dietètica dels hospitals?
En base a què els diem nosaltres: utilitze vosté oli d'oliva?
Caldrà deixar.
.
.
Ells tindran una sèrie de paràmetres, m'imagine, en els que influirà el malalt, influirà el metge, influirà l'especialista, si és un post-operatori o si no és, o si és un malalt que li fa mal el peu o el cap o l'estómac.

Pense que seria com a mínim un poquet atrevit, un poquet atrevit per part d'esta Cambra, que ens posàrem a dir-los als dietètics.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Soler.

Per favor, pregue silenci.
Gràcies.

Continúe, senyor Soler.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Per este motiu les quantitats d'oli d'oliva utilitzades varien depenent de la dieta del pacient haja de seguir.
En tots els hospitals s'utilitza en els menjars, majoritàriament.
Documente's, pregunte, jo he preguntat i m'han dit que majoritàriament s'utilitza l'oli d'oliva pels beneficis que este té.
Però sempre, sempre seguint les instruccions i les recomanacions del dietètic.

Diversos estudis ratifiquen que la dieta mediterrània, que bàsicament es composa entre altres aliments d'oli d'oliva, ajuda a evitar malalties cardiovasculars, reduir el colesterol o fins i tot previndre algun tipus de càncer.
N'hi ha multitud de cites literàries.
Multitud.
Vosté n'ha dit ací unes quantes.
Jo li'n puc llegir una: "el aceite de oliva se origina por el prensado del fruto y del olivo, y es una grasa compatible con nuestra salud.
Parece bajar los niveles de colesterol.
De entre los aceites, el de oliva es el que mayor número de frituras resiste, siempre que no se deje humear".
Açò és de monografies sanitàries, *Vivir bien para comer mejor*.
Per tant, vosté ja ha fet ací alguna cita, jo en faig alguna altra també, estant d'acord en les que vosté ha fet.

Per tant, vist això i els arguments que jo li he expressat, i llegint la seua moció, pense que el millor que podien fer, com millor quedarien seria retirant-la.
Perquè fixe's vosté el que demana: que las Cortes Valencianas insten al Consell de la Generalitat a que con el fin de mejorar la calidad alimentaria de los menús de los hospitales y colegios públicos de la Comunidad Valenciana, se utilice en su elaboración aceite de oliva".
Bo, ja li he dit que ja s'utilitza i a més majoritàriament.
Si ja s'està utilitzant, per tant, podríem estar d'acord vosté i jo en què és una proposta estèril.
*(Remors)* O és que vostés volen demanar que s'utilitze exclusivament?
Això no ho diuen en la moció.
Si el que volen és demanar que s'utilitze exclusivament oli d'oliva, ara, en el segon torn d'intervenció, matisen vostés la seua moció i isquen ací i diga clarament que volen que s'utilitze exclusivament.
Si no volen que s'utilitze exclusivament, pense que ja s'està fent i per tant seria estèril aprovar la moció.
Si volen que s'utilitze exclusivament ho diuen i ja no sé on podríem amargar-se nosaltres, no sé què dirien els especialistes en dietètica i nutrició si des d'ací.
.
.
*(Remors)* No sé si contribuiria molt a millorar o a empitjorar la fama que tenim els polítics de ficar-se en tot, de mangonejar-ho tot, de voler saforejar-ho tot, en este cas molt bé empleada l'expressió de saforejar-ho tot, perquè estem parlant de saforejar menjar.
Pense que no estaria bé, que no estaria bé.

Crec que és un tema molt serio, el tema de l'alimentació tant dels xiquets com dels malalts que tenim als hospitals, pense que és un tema molt serio, que està en mans de molt bons professionals; que eixos professionals ja tenen les recomanacions normals del Govern Valencià de què han d'utilitzar no ja sols oli d'oliva sinó sempre que puguen tota classe de productes valencians i si damunt són de la dieta mediterrània i són saludables, doncs millor encara.
Pense que estem amb bones mans, que tenim bons especialistes en la xarxa pública sanitària i en la xarxa pública de col·legis i que hem de deixar-los a ells que amb la seua professionalitat facen el que creguen que han de fer en cada moment, segons l'edat dels xiquets i segons els pacients el que necessiten.

Jo els deia que com millor quedarien és retirant-la per eixes dos raons que els dic i si volen els dic una tercera.
Si el que volien era que la Cambra, que el seu grup quedara bé davant el sector, també han quedat bé; és a dir, que vostés han contat i cantat ací les glòries de l'oli d'oliva i de la dieta mediterrània i nosaltres també i els hem dit que en això estem d'acord.
I l'il·lustre diputada Dolors Pérez, d'Esquerra Unida, també els ha dit que està d'acord.
Per tant, si del que es tracta és de tirar-li flors al sector, ja li hem tirat flors al sector els tres grups parlamentaris d'esta cambra.
Però a l'hora de dir-los als especialistes el que han de fer en la seua professió jo sincerament no m'atrevisc.

Per tant, amb tota sinceritat i amb tot el respecte i agraint-los el treball i l'interés per l'agricultura valenciana, jo els demane que la retiren, que és com millor quedaríem tots.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Té la paraula la representant del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, senyora Lozano, per a rèplica per cinc minuts.

 

**La senyora Lozano Salvador:**

Gracias, señora presidenta.

También he visto, señor Soler, que se ha documentado mucho leyendo artículos científicos como yo.
Usted tiene la manía de que, cada vez que mi grupo parlamentario presenta una moción o una proposición no de ley o la propuesta de resolución que pedimos para el debate del estado de la comunidad, siempre descontextualiza en este foro lo que nosotros queremos presentar.
Me parece que esto se solucionaría dándonos usted un curso a mi grupo parlamentario de cómo debemos de hacer las propuestas.

Ustedes aprobaron una enmienda a los presupuestos de la Generalitat que presentamos nosotros, que decía algo así como que el Consell utilice productos valencianos en todos los acontecimientos públicos.
Esta sí que fue aprobada sin cambios, me refiero a esos cambios que ustedes suelen introducirnos de que el Consell siga preocupándose ­no sabemos por qué­, que siga haciendo ­que no hace nada-.
Y también, se me olvidaba, esa cancioneta tan aburrida que ya nos tienen hasta más arriba, que es qué mal lo hicimos durante nuestros doce años de gobierno.
Simplemente hacerle mención.
*(Remors)*

Un ejemplo claro de incumplimientos a las enmiendas lo tuvimos el 9 de octubre.
Más de 2.
000 personas pudimos comprobar que no fue así, que no se preocupan por la alimentación, porque el catering de ese día dejaba un poquito que desear.
Pero en honor a la verdad la presidenta de estas Cortes sí que ha cumplido con creces esta enmienda.
Este Consell no cree en el potencial que tienen los productos valencianos y más cuando algunos de ellos tienen la máxima calidad, como es el aceite de oliva.

Mire, señor Soler, leyendo la interpelación que le hicimos a la señora consellera, en su réplica me dijo algo así como textualmente, decía que manteníamos un diálogo de besugos porque creía que estábamos diciendo absolutamente lo mismo de alguna manera en aquello que queremos para el sector olivarero.
Pero después de su intervención está claro que no queremos lo mismo para el sector olivarero.
Yo no tengo que quedar bien con nadie, yo tengo que quedar bien conmigo y con mi grupo y con nadie más.

Ahora van a votar en contra de una moción que lo único que pretende es mejorar la alimentación de enfermos, que van a los hospitales a recuperar su falta de salud y, en este caso, la inclusión del aceite de oliva en algunos les ayudaría bastante.
Por otro lado, en la segunda parte de la moción se nombraba a los colegios, usted se ha centrado exclusivamente en su réplica a mi propuesta en los hospitales.

Pedirles que recapaciten y que voten a favor de la moción.
Si de verdad se está cumpliendo todo, a ustedes no les cuesta nada votar a favor; es que parece que tengan miedo a apretar el botón del sí.
Nosotros simplemente pedimos con el fin de mejorar la calidad alimentaria de los menús de los hospitales y colegios públicos.
Pregúntele al director general, al director del Hospital de la Vila una cartita que le envió a la jefa de la cocina diciéndole que, por favor, no utilizara el aceite de oliva, porque es que no tienen dinero.
Ustedes le están quitando el pan y la sal y ahora también les van a quitar el aceite de oliva.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Lozano.

Té la paraula el senyor Soler per a rèplica, per cinc minuts.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyora Lozano, la sal, sí, la sal és malíssima.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, pregue silenci.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

.
.
.
en les dietes dels hospitals poqueta sal.
Tenim l'honor de tindre molts companys i companyes que són professionals de la professió i de veres que sal poqueta.
Però allò del pa.
.
.

No exagere vosté, no exagere i no diga que jo tinc manies, no sé.
Vostés presenten amb tota llibertat aquelles proposicions que creuen que han de presentar i des del meu grup les analitzem i amb tota llibertat també tenim dret a expressar la nostra opinió des d'esta trona amb tota l'educació i tot el respecte.
Però manies no en tenim, estiga tranquil·la que manies no en tenim; ni tenim manies a votar que sí, ni tenim manies a llevar la sal, ni el pa, ni tenim manies per a posar-se en un terreny que no ens toca, és a dir, no som intervencionistes.
Jo li diria que no siguen vostés tan intervencionistes que no recorden altres temps passats, que si volen vindre cap al centre, on estem nosaltres, si volen vindre cap el centre amb eixes postures intervencionistes no és el millor camí per a vindre cap al centre; encara que difícil ho tindran, perquè és un lloc que ja el tenim nosaltres molt bé ocupat.

Quan diu ­com ha parlat en castellà­ "descontextualizar", si això és traure de context són vosté els qui trauen de context.
En base a una interpel·lació que parlava.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Soler, un moment.

Per favor, pregue silenci.
Gràcies.

Continúe, senyor Soler.

 

**El senyor Soler Garibo:**

Gràcies, senyora presidenta.

.
.
.
en una interpel·lació que parlava de l'oli d'oliva, de tot el sector olivarer, vostés trauen una xicoteta part, una xicoteta part molt xicoteta per a fer esta moció subsegüent, que és una crítica al govern, que nosaltres no estem d'acord amb ella, completament.
Sí, sí, vosté ha dit ací que el govern no està fent res per a promocionar els productes valencians, que aprovem unes coses en esta cambra i que després fem les contràries.
Ho ha dit ací, està el *Diari de Sessions*.
Jo no vull ser àcid en la meua intervenció, perquè l'última que vam tindre pareix que li molestà, però no m'obligue, no m'obligue a ser àcid, recorde's del que vosté ha dit i si no demane el *Diari de Sessions* quan estiga i llisca'l.
No m'obligue a ser així.

Per tant, jo tampoc he parlat res del passat.
En la meua intervenció jo l'altre dia que vosté es va ofendre li deia que duia les intervencions escrites; ara m'he de ratificar, perquè diu vosté.
.
.
Jo en la meua intervenció no he parlat res del passat i em diu que jo els acuse del passat, de quan vostés governaven.
Això demostra que vosté ho duia escrit per endavant i aplega ací i ho llig, ho haja escrit vosté o una altra persona, no ho dubte, ho ha escrit vosté, però ho portava escrit ja abans.
Jo sí que no porte res escrit; per tant em puc equivocar i córrer el risc eixe d'equivocar-me; però si m'equivoque, mala sort; pense que molt companys i companyes em disculparan.

Sí que he parlat dels xiquets, li he dit que era tan important l'alimentació dels malalts dels hospitals com l'alimentació dels xiquets, serà importantíssim i que vaja canviat segons l'edat que tinguen.
I que també estan en la conselleria els dietistes que hauran de dir quina alimentació han de tindre eixos xiquets.

Per tant, i resumint, jo estic convençut que vostés han fet esta proposta amb bona intenció, però que s'han equivocat en el final.
No podem de cap manera des d'esta cambra dir-los als professionals de l'alimentació com s'han d'alimentar els malalts i com s'han d'alimentar els xiquets; podem recomanar, poden ­el que ja hem fet altres voltes­ recomanar que s'utilitze el màxim de productes valencians, el màxim d'oli d'oliva; sabem tots allò bona que és la dieta mediterrània i sabem tots allò bo que l'oli d'oliva i allò bo que és pel sector oliverer que es consumisca.
Però d'aquí a dir-los a uns professionals de la medicina o de la nutrició com han d'elaborar eixos menús va molta diferència.

Per tant, jo em mantinc en allò meu: ja que vostés no han tingut el detall de creure'm i retirar-la, ens obliguen a votar-la en contra.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Soler.

Conclós el debat, passem a votar la moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, sobre política general del Consell en matèria de promoció de l'ús de l'oli d'oliva, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 37 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada la moció.

Senyories, se suspén la sessió fins les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 20 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 31 minuts)* 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

***Pregunta número 2.
761/00 al conseller de Cultura i Educació, senyor Manuel Tarancón Fandos, sobre una sèrie d'insuficiències d'infraestructura que pateix el col·legi públic del Perelló, que formula el diputat Baltasar Vives Moncho del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 46).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, iniciem l'ordenació de les preguntes orals a les intervencions del senyor Baltasar Vives i Moncho, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, dirigides al conseller de Cultura i Educació.
Té la paraula l'il·lustre diputat.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Senyor conseller.
Bona vesprada.

I ací en la intimitat esta que tenim hui ací en les nostres.
.
.
*(rient-se)* jo voldria fer-li una pregunta.
Bo, li vaig proposar una pregunta oral a l'honorable senyor conseller.
Jo crec que a estes altures del curs i mirant el que ha passat enguany en l'inici de curs.
.
.
*(Pausa)* Hi ha cap problema?

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor diputat, es dirigeix a la presidència?

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Perdone vosté, però és que com havia vist algun gest que em pensava que es dirigien a mi, per això li ho he dit.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

A la millor la presidència no.
.
.
Per tant, seguisca vosté en l'ús de la paraula.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Jo crec que en aquests moments els entrebancs que l'ensenyament públic està sofrint, des del punt de vista del que significa el govern del Partit Popular, és ja una cosa que de tots és coneguda.
I eixos entrebancs estan minvant la qualitat que des de l'ensenyament públic és imprescindible donar.
Això és evident que eixa minva de qualitat és un desavantatge de l'ensenyament públic, i és un avantatge afegit per a l'ensenyament privat.
I això significa, a banda d'eixe recolzament sobre l'ensenyament privat, una veritable desigualtat d'oportunitats.

Però com que això és un debat públic que podríem dir que podríem ací entrar en el que moltes vegades entrem, i no és eixe el lloc, només era, diríem, el preàmbul per a entrar en la pregunta que hui volia formular, que era referit al tema dels problemes concrets que hui volem plantejar.
I un dels problemes concrets és precisament què és el que passa en el col·legi públic del Perelló.
Ja sap el conseller que el Perelló és una entitat local que està ubicat en el terme municipal de Sueca, i que eixe col·legi, el col·legi del Perelló, té tota una sèrie.
.
.
un conjunt de deficiències que fan molt difícil el que allí puguen tindre un ensenyament de qualitat els xiquets i les xiquetes del Perelló.

Però, a més a més, eixes deficiències en este cas concret estan agreujades, perquè com bé sap el conseller les unitats que allí n'hi ha en eixe centre.
.
.
n'hi ha tres unitats, i cadascuna de les unitats té dos cursos, és a dir, té primer i segon una unitat, segon i tercer una altra unitat i cinqué i sisé una altra unitat.
Això vol dir que n'hi ha un conjunt de dificultats pedagògiques i didàctiques addicionals, amb una situació diríem de normalitat, que agreujades per una deficiència important quant al tema de les infrastructures, doncs fa com a conseqüència que eixos xiquets i eixes xiquetes tinguen una veritable deficiència en el tema de la qualitat; que només està compensada pel tema de l'esforç del professorat, però que evidentment si les infrastructures estigueren adequades podria ser això un tema moltíssim millor.

Jo li vaig formular en la pregunta tota una sèrie de qüestions que n'hi ha.
Que allí n'hi ha, té locals antics, instal·lacions elèctriques inadequades, manca de calefacció central.
Després n'hi ha el tema de la falta de la gimnàs, zona esportiva, audiovisual, biblioteca, menjador, etcètera.
I per tant, això fa com a conseqüència una situació molt precària, que jo crec que a estes altures del segle XXI ja és difícil d'entendre.
Em consta, i a la millor no estic encertat però em consta, que l'Ajuntament de Sueca, en el tema del seu pla general té ja previst el tema dels terrenys.
I té a més a més una partida pressupostària de deu milions de pessetes, si no m'he enganyat, per a precisament adquirir els terrenys o per a tractar de tindre els terrenys en la mesura en què la conselleria diga quan ha de fer el col·legi.
Jo el que li pregunte al senyor conseller és: té previst fer un centre?
Quan estaria previst eixe centre per a fer precisament en el Perelló?

Moltes gràcies.
Gràcies, president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller, senyor Tarancón.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Vives.

Vosté en algunes ocasions es pregunta i es contesta.
Efectivament, l'ajuntament, després que li hem comunicat de manera oficial, com vosté deu saber, perquè té informació periòdica també del programa de construccions, que va a posar-se un centre nou de primària en tres unitats d'infantil i sis de primària en l'entitat local menor del Perelló; efectivament, l'ajuntament, en funció d'eixa programació, ha fet les disposicions oportunes de tipus econòmic i urbanístic dins dels terminis previstos que hem parlat sempre, que és el curs 2002­2003, el col·legi estarà construït i en funcionament.

Les dades demogràfiques i d'increment progressiu que tenim van aconsellar en el seu moment, no fa massa, però van aconsellar a petició també del propi ajuntament, que en la programació d'infrastructures s'ubicara en el Perelló un centre de primària en totes les línies completes.
*(Pausa.
Remors)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Continue, senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Sí, sí.
Un centre de primària en el perfil de tres unitats d'infantil, sis de primària vivenda i menjador.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Sí, president.

Jo m'alegre moltíssim de sentir el que acaba de dir.
M'haguera agradat que haguera sigut més prompte.
Perquè hi ha una raó que és molt senzilla, pel que deia vosté.
Mire, el Reial Decret 1.
004 del 91 estableix les condicions mínimes del centre.
N'hi ha onze.
De les onze el centre només en compleix una.
Sap quina és?
Que les aules tenen trenta metres quadrats.
Però no compleix ni que té espais de vint metres per a.
.
.
ni que té sala d'usos polisportius, ni que té pati d'esplai.
¿Sap que els xiquets han d'estar encara en un carrer i han de tallar el carrer per a què facen l'esplai?
Clar, tot eixe tipus de coses són les coses que jo pensava que havia de ser una cosa, una solució més urgent, encara que és de veres que m'alegre que almenys s'haja compromés el conseller a donar 2001-2002-2003.

Però sí que he de dir una cosa, ja que aprofite què estem en el Ple.
Jo no sé si arriba al Grup Socialista, ho preguntaré.
A mi no m'arriba allò del tema del Pla de construccions.
Ho tornaré a preguntar.
Ho tornaré a preguntar, conseller.
Pel Grup Socialista jo no l'he vist, eh?
, jo no l'he vist, eh?
Però de totes maneres ho tornaré a preguntar.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Vives.

Farem un esforç de comunicació.
Jo ho comprovaré també.
Però deu estar comunicat a l'altura d'inici de curs a meitat de setembre, perquè precisament n'hi ha novetats en funció de variables demogràfiques, com pot ser, com li dic, el cas del Perelló o el cas de Benicàssim, per exemple, el nou centre de primària.
Això són novetats que van incorporant-se al Pla de programacions.

Vosté diu que no compleix els mínims requisits.
Clar, és que en això estem, senyor Vives.
Estem fent l'esforç per a què la normativa Logse es done en tots els centres, i convindrà vosté en mi que és millor fer-ne un nou, i per tant en totes les garanties que eixa normativa s'acomplisca en les millors condicions, que actuar sobre un centre que és més difícil adequar-ho, i en tot cas sempre és millor que adequar fer-lo nou.
No es pot córrer més.
És a dir, l'ajuntament ha de cedir el solar, ha d'urbanitzar, ha de comprar-lo, posar-lo a disposició de la conselleria.
I nosaltres contractar el projecte i les obres.
Per tant, en els terminis normals es tindrà esta actuació d'infrastructura educativa.

Moltes gràcies.

 

***Pregunta número 2.
763/00, 2.
764/00, 2.
765/00, 2.
766/00 i 2.
767/00 al conseller de Cultura i Educació, senyor Manuel Tarancón Fandos, sobre l'institut d'educació secundària de L'Alfàs del Pi, que formula el diputat José Pérez Grau del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 46)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Tarancón.

Continuem amb les preguntes que formula don José Pérez Grau, del mateix grup parlamentari que el senyor Vives, que són de la 2.
763 a la 2.
767, ambdues incloses.
Té la paraula.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Al poble de l'Alfàs hi ha una espècie d'institut virtual que està constituït tot per barracons, i que el motiu que estiga en estos moments funcionant és que la seua conselleria va prometre de forma altament electoralista, concretament abans de les eleccions municipals, el que anava a fer-se i a inaugurar-se d'una forma ràpida.
Anaven a economitzar les obres.
De fet, va convéncer a professors que tenien plaça definitiva a altres centres, per a què assistiren en comissió de serveis.
Jo recorde aquelles conversacions, perquè aleshores estava jo també en l'ensenyament, i es va dir que el curs següent, concretament a desembre del 99, s'iniciaria la construcció de les obres, màxim a gener de 2000.

De tot això no ha ocorregut res.
Jo no sé si vosté ha estat allí, però crec que no.
Però jo vull dir-li una mica allò com funciona.
Allò són una sèrie de barracons posats en forma d'u, en què cap professionals desitjaria donar classe, perquè no hi ha ni la més mínima intimitat.
Qualsevol que ix al pati, que és necessari per anar als lavabos i tal, impedeix que es puga donar una classe amb normalitat.
A més a més, no tenen un lloc per a fer esport, han de desplaçar-se al polisportiu municipal.
A tot això cal afegir que ha quedat xicotet.
De fet en estes preguntes ja li deia jo a vosté el 23 de maig, que el centre quedaria xicotet en l'augment d'alumnes que anava a produir-se en col·locar el batxillerat.
I així ha sigut.

Però no obstant això a pesar d'haver sigut avisada la conselleria, no ha hagut cap tipus de previsió.
En el mes d'agost es van iniciar unes obres per a col·locar uns nous barracons, perquè este s'amplia a base de barracons, de nou absolutament distants de l'anterior; a més de cinc-cents metres anant en línia recta, si fan la volta pel poble; en una espècie que se li podria denominar solar, però jo diria descampat, perquè cal accedir des del poble per uns terrenys de terra als que s'ha posat grava.
Ja veurem quan ploga com ho fan els xiquets.
I que efectivament es va iniciar en agost, com he dit, van estar, va haver algun tipus de problema, i les classes no han començat fins dues setmanes després que a tots els altres llocs, quan vosté deia que n'hi havia total i absoluta normalitat a la Comunitat Valenciana.

A més de començar dues setmanes després, li diré, per a què tinga coneixement, que seria fins i tot convenient que vosté assistira, que allí no hi ha cap tipus de sala per a canviar-se per a fer, per exemple, educació física, cap.
Fins al punt que els xiquets arriben i en la roba de carrer fan l'educació física i la mantenen damunt fins que se n'han d'anar a casa.
Per a atendre a un pare, cal dir-li a la pedagoga que abandone el seu despatx per a poder-lo atendre.
I per súmmum i com a súmmum d'anècdota, seria molt graciós que vosté acudira, a l'hora de dir-li als xiquets que estan al pati que tornen a classe, o a dir-los que isquen de classe.
Perquè, com no hi ha sirena i no hi ha timbre i no hi ha res, la forma de fer-ho és que la conserge agarra un martell i a un mur que n'hi ha metàl·lic comença a pegar en el martell martellades, i els xiquets ja senten les martellades i van cara a classe en eixos moments.

Com jo crec que quan la Generalitat Valenciana va dir que l'Alfàs era un municipi turístic i calia considerar-lo en eixe sentit per les moltes raons, jo crec que seria per la platja de l'Albir, i que seria també doncs per les seues instal·lacions esportives, però no mai pel curiós, el característic d'eixa forma de cridar.
Per tot això, senyor conseller, li trasllade les següents preguntes.

¿Té coneixement la conselleria de les condicions amb les que s'imparteix l'ensenyament de secundària al centre d'Alfàs del Pi?
¿Com pretén solucionar la conselleria el problema d'espai a l'inici del primer curs de batxillerat al centre el proper curs?
El curs ja ha passat i no ho han solucionat.
¿En quina data té previst la conselleria iniciar les obres de l'institut de secundària de l'Alfàs del Pi?
Quin termini d'execució tindran les obres del citat institut?
En quin curs escolar es pretén inaugurar-lo?

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Pérez.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Moltes gràcies.

Senyor diputat, senyor Pérez.

Vosté fa una sèrie de preguntes i jo aniré contestant-les de manera saltada.
Dir-li en primer lloc que a tots ens agradaria que les condicions foren millors en les que estan.
Que estem en una situació de provisionalitat, i, assumint cadascú les responsabilitats, jo vaig a dir-li el que crec que vosté ja sap.
Perquè està perfectament informat de la situació, de les gestions, i on rau el problema per poder començar la construcció d'un nou institut.

M'ha fet vosté referència a la situació, com deia, de provisionalitat, de creixement també en el primer curs de batxillerat.
I el que hi ha previst a Alfàs del Pi, amb la construcció del nou institut, com vosté sap també, però perquè ses senyories s'assabenten, és un institut amb un perfil de vint unitats de secundària, sis de cicles formatius, cafeteria i vivenda per al conserge.

Per això es va acudir en el seu moment al conveni entre la Generalitat Valenciana i l'ajuntament per a la redacció del projecte tècnic i la direcció de l'obra, i tenint en compte que l'ajuntament havia d'aportar un parcel·la en condicions.
Fins ara, la parcel·la aportada per l'ajuntament no reuneix els requisits necessaris per a poder.
.
.
tenint ja com tenim el projecte redactat, no podem aprovar el projecte bàsic ni resoldre les incidències perquè l'ajuntament no ha centrat amb exactitud quina és la situació de la parcel·la, i no és perquè ­i això és una qüestió que ha de resoldre la corporació municipal­ no és perquè no tinga escrits reclamant les dades complementàries que falten: abril, maig, reiterat; i reiterat en el mes d'octubre, en el mes en què estem.

Però vull dir-li perquè quede clar: no fugim cap responsabilitat.
Hem de seguir treballant amb l'ajuntament per a fer possible *desatascar* una qüestió que és necessària resoldre per a poder seguir avançant en el projecte.
Per això, quan vosté em diu: "donem dades", allò irresponsable seria dir-li'n una ara.
Però mentre no estiga resolt, i vosté sap perfectament que estem en un municipi, en el solar que es pretén, amb dificultats orogràfiques i de nivell que cal resoldre, sense tindre la documentació urbanística que precisem de l'ajuntament, no podem seguir avançant en passar el projecte, que ara està en fase de projecte bàsic, a projecte d'execució i poder contractar.

Estem intentant resoldre de la mà de l'ajuntament esta situació per a poder seguir avançant en un projecte que és absolutament necessari, perquè som perfectament conscient de les condicions en què estant impartint-se les classes.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Tarancón.

Senyor diputat.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Senyor conseller, el conveni que vostés van firmar el van firmar el 9 de juny de 1999.
Li recorda alguna cosa la data?
Pense-la bé.
El 9 de juny.
Una miqueta després, el 13 de juny, eren les eleccions municipals.
Es va vendre a bombo i platerets.
Va aparèixer en totes les televisions comarcals, en els periòdics, la ràdio.
.
.
No es va parlar d'altra cosa només que d'allò important que havia sigut la llavor del Partit Popular cara al poble de l'Alfàs firmant eixe conveni; eixe conveni que descentrifugava tot el deute perquè qui havia d'assumir el cost en principi era el mateix ajuntament.
Llavors, el que van fer fou electoralisme barat a quatre dies vista, del més barats de tots.
I això és el que cal tindre clar.

Però mire el que va passar.
El 29 de juliol, poquets dies després, ja resulta que se'n desdiuen.
Ja hi ha una carta de conselleria indicant que el centre, que prèviament s'havia pactat de setze més quatre, ha de ser de vint més sis, cosa per la qual es diu que es paralitze l'anterior.
I no oblidem que la conselleria ja havia donat el vistiplau a una parcel·la de 12.
000 metres.

El dia 28 de setembre, el director general de règim econòmic demana que es redacte un nou projecte de vint més sis per a ubicar-lo, insistisc, per a ubicar-lo, en la mateixa parcel·la.
Llavors, fins eixe moment no hi ha hagut problemes de parcel·la.

Després, el 20 d'octubre, es reuneix tota la conselleria amb l'ajuntament per a acordar si es podia mantindre els setze més quatre i tal, perquè ja s'havia gastat l'ajuntament quinze milions de pessetes; quinze milions de pessetes que per la nefasta actuació de la conselleria, s'han tirat al riu perquè el poble no els aprofita, ja que el projecte cal esguellar-lo o tirar-lo al foc perquè ja no aprofita per a res.

I després de vore que no hi ha més remei, perquè la conselleria continua endavant, que mantindre el de vint més sis, ocorre que a desembre el projecte està redactat i se li entrega a vostés.
Vostés contesten el 20 de febrer, el 20 de febrer contesten dient: "hi ha este problema i hi ha l'altre problema", del projecte, no del solar, i es resolen els problemes que vostés li posen al projecte.

No obstant això, el dia 28 d'abril, el director general de règim econòmic torna a dir que hi ha problemes.
I és molt graciós perquè es refereix als problemes.
.
.
i ho ha pensat tan poc, o és tal el desgavell que hi ha en eixe expedient, que torna a fer al·lusió al projecte de setze més quatre.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Pérez.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

.
.
.
que estava ja oblidat en el passat.

El dia 13 de juliol, la directora general de centres.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Acabe, senyor Pérez.

Que acabe, el temps se li ha acabat ja.
Moltes gràcies.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Tinc un minut?

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

No, perquè el Reglament no ho permet.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Mire, conseller, ho sent moltíssim, però vaig a acabar d'una forma molt clara: la imatge de l'Alfàs és la imatge de què es feia càrrec el portaveu dels directors en la província d'Alacant.
En vint-i-un anys que té de docència no ha vist mai tal desgavell, tal curs pitjor planificat i tal manca d'una realització concreta de les promeses fetes per la conselleria.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies.
*(Remors)*

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Pérez, anem a vore.
El conveni, convindrà vosté amb mi, que si segons l'estudi demogràfic convenia, per la mobilitat demogràfica, amb la incorporació de més possibles estudiants de l'Alfàs, que s'augmentaren les línies, pareix que allò convenient és que s'augmentaren.
Això té lògicament després que ajustar-se el projecte a uns centres de més unitats que l'inicialment previst.

Però continuem en este moment sense resoldre qüestions que són competència de l'ajuntament.
Desgraciadament en la planificació d'infrastructures educatives no estem nosaltres solament, hem d'anar de la mà de les corporacions locals.
I desgraciadament no sempre s'està en condicions de disposar d'una parcel·la diàfana que no tinga problemes.
A voltes, urbanísticament, alguna cosa pot estar més avançat i t'ofereixen una parcel·la amb totes les característiques d'urbanització resoltes, i en altres ocasions és més complicat, però complicat a tots els nivells.
Hem de tindre assegurats els servicis mínims.

En este moment, com li dic, estem treballant amb l'ajuntament per a resoldre les qüestions pendents, poder tindre clar quines són les característiques orogràfiques de la parcel·la per a poder ajustar el projecte a eixes característiques.

 

***Pregunta número 2.
897/00 al conseller de Cultura i Educació, senyor Manuel Tarancón Fandos, sobre les obres de l'IES de Sant Vicent del Raspeig, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 48).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

La il·lustre diputada senyora Àngela Llinares i Llorca, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià, té la paraula.

Senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyors consellers, no estan vostés llestos en dur la Logse avant i en fer les construccions que toquen perquè la Logse funcione.
Cal dur-los ací contínuament reclamacions de construccions.

A Sant Vicent del Raspeig hi ha un IES, que es diu San Vicente, que funciona.
.
.
que està malament i llavors té tota una sèrie de deficiències.
I vostés, que dominen les promeses però no el compliment de les promeses, van prometre la construcció del quart institut de secundària.
I llavors passarien a eixe quart institut de secundària els alumnes que hi ha en l'IES San Vicente.
I després, una volta que eixe centre estiguera buit, el reconstruirien i, bé, farien allí una filigrana, una cosa *loca* de bé.

Vostés van prometre que el quart institut de secundària este any que estem, estem any que estem, estaria construït.
La veritat és que en estos moments de construït no hi ha res, absolutament res, i ningú sap res de l'assumpte.
El 15 de desembre de 1998, l'ajuntament va cedir 12.
000 metres quadrats.
O siga, que no és que no tenen el terreny, eixa excusa que vostés tenen.
El tenen.
En els pressupostos d'este any, vostés han posat 15.
000.
789 pessetes.
M'imagine que deu ser per al projecte.

La pregunta concreta que fem és: en quina fase es troba la contractació del projecte i la direcció del mateix?
Vostés pensen de veres iniciar les obres de l'IES de Sant Vicent del Raspeig, el nou, previst en estos pressupostos de l'any 2000?
I quan pensen que eixes obres comencen?
Perquè tinga en compte que si no construeixen eixe, l'altre no s'arregla.
O siga, que això és el dominó, que si u no s'arregla, no s'arregla l'altre.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora Llinares, moltes gràcies.

Senyor Tarancón.

 

**El senyor conseller de Cultura i Educació:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Llinares, efectivament, té vosté raó.
Deia que està encadenat el tema de la secundària en Sant Vicent: cal fer el nou; en el nou posar els del nou centre més els de l'actual i, llavors, remodelar l'actual.

El nou està ja acabat el.
.
.
és a dir, el projecte d'execució està ja aprovat.
Això vol dir, en conseqüència, que la contractació es farà en este últim trimestre de l'any.
I si no hi ha cap problema, i no té per què, les obres començaran dins del primer trimestre de l'any 2001.
De manera que si l'1 d'abril, que ja és el segon, no han començat, farà vosté molt bé en estirar-li les orelles a este conseller, perquè no es compliran els terminis que són, diguem, normals en un procediment administratiu de contractació.

El projecte d'execució ja està aprovat.
Per tant, està en condicions d'iniciar-se el procés de contractació dins d'enguany.
Efectivament, els diners que vosté deia que figuraven eren pels honoraris del projecte.

Per tant, coneixent la urgència també de la construcció d'este nou, i d'acord amb la comunitat educativa, depén tot el procés d'escolarització en secundària, estem donant-nos tota la presa que es pot, sempre respectant, com és lògic, els terminis que l'administració obliga.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Tarancón.

Il·lustre diputada, senyora Llinares, té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Moltíssimes gràcies, senyor vicepresident.

Senyor conseller, jo, en principi, sempre em crec el que vostés diuen.
Si vostés diuen que està aprovat, anem a que estiga aprovat.
Si vosté diu que este últim trimestre es farà la contractació, jo m'ho crec.
I si vosté diu que el primer trimestre de l'any 2001 l'assumpte comença, jo m'ho crec, encara que després la vida indica que les seues promeses se les enduu el vent.
Però, en fi, si vosté ho diu, jo m'ho crec.
I espere que tot el que vosté ha dit es complisca.
I si no, ja sap, en abril li preguntaré i aniré aclarint a vore si de veritat totes les seues promeses.
.
.
Però de moment, m'ho crec, crec que vosté va a complir les seues promeses.

Moltes gràcies.

 

***Pregunta número 2.
496/00, 2.
497/00, 2.
498/00, 2.
499/00, 2.
500/00, 2.
501/00 i 2.
502/00 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre la línia 1 de metro de FGV, que formula el diputat Joan Ribó i Canut del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 44)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Al conseller d'Obres Públiques, Urbanismes i Transports, l'il·lustre diputat Joan Ribó i Canut li formula les preguntes de la 2.
496 a la 2.
502, ambdues incloses.

Té la paraula l'il·lustre diputat.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies, senyor vicepresident.

Senyor conseller, aquestes preguntes, com vosté sap, estan fetes el 8 de maig de 2000.
Són, per tant, un poquiu velles i obeeixen a una problemàtica, però per a nosaltres és una problemàtica important.

Es tracta de Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, concretament la línia 1 de metro.
És una línia que en una part s'han fet noves obres d'infrastructura de forma recent, però, per desgràcia, senyor conseller, els serveis no semblen haver gaudit d'aquestes obres.
Hem estat patint durant la primavera, i de forma molt reiterada, problemes continus de funcionament, supressió de serveis, com vosté estic segur que coneix molt bé, encara que moltes vegades s'amagaven en retards, etcètera, denuncies sindicals per manca de seguretat, etcètera, etcètera.

Casualment, quan nosaltres teníem pràcticament escrites aquestes preguntes, un diumenge, el dia 7 de maig, va haver un accident greu amb una mort, concretament en la línia 1, concretament a Bétera, i el mateix dia, si la nostra informació no falla, va haver un altre accident, que va ser lleu, però podia haver estat tan greu com l'anterior, en la mateixa línia en la zona d'Alberic.

Davant d'aquesta situació, nosaltres li fem les següents preguntes.

La primera: per quins motius s'han suprimit serveis en aquesta línia amb una reiterada freqüència?

La segona: quants se n'han suprimit ­ens agradaria que ens ho concretara­ en aquesta línia per terme mitjà a nivell setmanal?
Pensem que és important que es conega.

La tercera, que d'alguna manera per a nosaltres entra en el problema de fons, en els motius, és una pregunta molt clara.
Vosté creu en aquest moment que la línia 1 disposa d'una plantilla suficient de conductors per a complir els serveis programats i que, al nostre entendre, s'haurien d'augmentar?

I després entrant en la mateixa, en la pregunta 2.
500, quines mesures de gestió de recursos humans pensa prendre Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana per a garantir i millorar la freqüència de pas de les seues unitats?

I per a acabar, els temes de seguretat.
A nosaltres ens preocupen aquests temes.
Quines mesures pensa la conselleria prendre per a millorar la seguretat de la línia 1, reiteradament denunciada per part de centrals sindicals?

I per últim, quines han estat les causes del recent accident, no tan recent en aquests moments, evidentment, del dia 7 de maig, en el pas a nivell entre Bétera i Masies?

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ribó.

Els servicis que es van suprimir en la línia 1, que coincideixen en el conflicte laboral i que van ser, bé, jo crec que motivades per l'increment de les baixes laborals ocorregudes en aquelles dates i la negativa del col·lectiu de maquinistes a realitzar servicis que no estaven programats.

Respecte al nombre de servicis que es van suprimir en eixos dies va ser variable, però podem dir que en una setmana tipus, en eixe línia, hi ha 2.
024 servicis i durant la vaga es van suprimir al voltant d'uns 150 servicis setmanals motivats per la vaga i uns 23 per altres causes, com baixes per malaltia, etcètera.
Des del final de la vaga no s'han tornat a suprimir cap servici de cap tipus.

Pel que fa a la plantilla de maquinistes, jo crec que està perfectament coberta.
El nombre de maquinistes pactats en el seu dia en els sindicats per a la línia 1 va ser de 94.
He de dir-li que, realment, la línia 1 de Ferrocarrils de la Generalitat té una plantilla de 101 maquinista.

Quant a les mesures de gestió de recursos humans per a garantir i millorar la freqüència de pas de les unitats, l'acord de la desconvocatòria de la vaga ­signat pels sindicats i pel col·lectius de maquinistes el 3 d'agost­ va previndre la implantació de noves modalitats de jornada, jornades partides o jornades parcials, el que permet gestionar d'una forma més racional la plantilla i augmentar el nombre de servicis en el moment i quan les circumstàncies ho requerisquen.

La xarxa de metre de València, de del punt de vista de nosaltres, i no soles de nosaltres, sinó d'institucions de prestigi internacional, com ara nomenaré, compta hui en dia amb un dels sistemes de seguretats més avançats del món.
Com deia, així ho reconeixen especialistes en diversos fòrums internacionals.
Superem, fins i tot, els postulats de les normatives internacionals com la Nfpa, o recomanacions de la UCI, Unió Internacional de Chemins de fer que és més ambiciosa encara que la Nfpa internacional.

Ara bé, la línia 1, dins de la xarxa de metre, és la més antiga de totes les línies de metre, i, encara que en el moment de la seua construcció reunia les condicions que aleshores eren exigibles, hui han estat superades per les noves línies.
Per això, estem invertint en modernitzar i en millorar les instal·lacions de seguretat d'eixa línia, jo crec que d'una forma important.

En estos moments, la conselleria està duent a terme una renovació i millora de la línia 1.
En els primers mesos d'enguany han completat la instal·lació del sistema *Frenado automático Puntual*, FAP, este sistema garanteix el compliment d'una sèrie de pautes de circulació davant les diverses senyals ferroviàries, passos a nivell, semàfors i límits de velocitat.
En cas que no s'observaren estes condicions de seguretat prèviament establides, el FAP provoca la parada automàtica del tren.

S'està duent a cap una ambiciosa política de supressió de passos a nivell.
De 51 passos suprimits en els últims anys, 35 eren de la línia 1.
La conselleria ha programat una inversió de 14.
200 milions de pessetes a la supressió de 66 passos en el període entre l'any 2000 ­que en es trobem­ i en el 2003, dels quals, d'eixos 66 passos, 39 estan en la línia 1.
Abans que finalitze l'any 2001 s'hauran eliminat o automatitzat tots els passos sense barrera en tota la xarxa.

Per un altra banda, s'està duent a cap la renovació i millora en les vies d'esta línia 1.
Així, les obres en el tram l'Alcúdia-Alberic ja estan acabades i en servici.
Les del tram Picassent-l'Alcúdia s'acabaran a final d'any.
Les de Torrent-Picassent s'adjudicaran en el mes de novembre aproximadament.
O siga, obres licitades i ja en pliques presentades.
El tram Paterna-l'Eliana, com el desdoblament entre l'Eliana i l'estació d'Entrepins, està en contractació.

Quant a l'accident del passat 7 de maig, este es va produir en un pas a nivell amb senyals fixos, situat entre els baixadors del Psiquiàtric i Masies.
Este pas a nivell dóna servici a un camí de terra poc transitat que comunica zones d'horta.
Els fets ocorriren en irrompir un cotxe accidentat en la via de forma inesperada quan el comboi es trobava a escassos metres.
Malgrat accionar el frenat d'emergència, no es va poder evitar l'impacte i el tren va atropellar l'automòbil.

Els passos a nivell que tenen senyalització fixa estan perfectament homologats, i, davant eixos passos, els conductors d'automòbils estan obligats a actuar com davant un senyal d'un stop en una carretera.
Estos passos a nivell es van instal·lar en el seu dia per a regular el que es coneix com *pasos viciosos*, que són uns camins no reglamentats que creuen la via i que comuniquen habitualment zones d'explotació agrícola.
Com ja he dit, la conselleria, de totes formes, ha posat en marxa una política de supressió de passos a nivell i dins del proper any haurem eliminat tots els passos sense barrera que actualment existeixen.

No obstant això, he de dir-li que, per exemple, el 26 de maig, en un pas a nivell entre Campamento y Carolinas, un turisme es va saltar la semibarrera i va xocar contra la màquina.
O, més recentment, l'1 de setembre una persona es va tirar a la via quan el comboi estava tan pròxim que no va ser possible evitar l'atropellament.
Hi ha també una sèrie d'accidents d'este tipus.
Donades eixes circumstàncies que es produeixen alguns d'estos accidents, mai serà possible adoptar mesures que siguen eficaces per a evitar-les de forma completa.

Per últim, respecte a la possibilitat de comunicació permanent de les unitats en el centre de control, he de dir-li que totes les unitats disposen d'un sistema conegut com *Tren tierra*, que es mantenen en contacte permanent en el lloc de comandament.
No obstant això, també s'han dotat als maquinistes d'un sistema recurrent de telefonia mòbil que, d'acord amb les decisions del Comité de Seguretat en la circulació, en el qual estan representats sindicats i empreses, s'ha integrat en els pupitres dels trens i garanteix en tot moment i circumstància la possibilitat de comunicació permanent en el lloc de comandament.

O siga, jo crec que quant a seguretat la xarxa de metre és molt segura.
La línia 1 és la més antiga, i, per això, estem fent una inversió crec que important, tant en el que és la situació de la pròpia via, de la infrastructura, com eliminant tots els passos a nivell que hi ha.
Com dic, en el 2001 estaran tots els passos a nivell eliminats totalment.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies per les seues informacions, senyor conseller.

Evidentment, jo he de reconéixer que el que vosté ha plantejat, doncs, hi ha millores i, per tant, ho celebrem.
Per a nosaltres el tema de la seguretat, concretament en la línia 1, és un tema important.
Però, mire, nosaltres pensem que ací hi ha dos problemes.
I estem parlant d'una llarga vaga, estem parlant de disminucions del servei.
Nosaltres les teníem avaluades en 20, vosté les ha augmentades a 23, concretament, però que em semblen importants.
També va haver problemes en la línia Alacant-Dénia en aquell temps.

Mire, nosaltres, segons les nostres informacions, pensem que gran part del conflicte va ser ­i sí que li ho voldríem comentar­ va ser pel problema d'hores extraordinàries i, d'alguna manera, vosté ho ha dit.
O siga, forçar els conductors a fer hores en activitats no programades, etcètera.
Jo crec que aquesta és la base del conflicte.
Jo crec que aquesta és la base del conflicte.
I, mire vosté, jo crec que això té unes solucions molt ràpides, té unes solucions molt ràpides.

Jo li vull recordar, senyor conseller, que Ferrocarrils de la Generalitat va ser una empresa que va destacar per haver ultrapassat el nombre d'hores extraordinàries permeses en una empresa.
I és una empresa pública.
Aquest és el seu model de gestió de personal.
A nosaltres, sens dubte, no ens sembla un model correcte, naturalment per augmentar els llocs de treball en aquest país, naturalment no em sembla un model correcte, i no em sembla un model correcte tampoc des del punt de vista de seguretat, perquè vostés quan suprimien determinats serveis, doncs, aquests serveis s'amagaven amb retards, etcètera, i això també genera problemes de seguretat, a part del cansament dels conductors, a part de molts mecanismes d'aquest tipus.

Jo crec que vostés no estan fent una gestió de personal, i li ho vull dir amb molt claredat, adequada.
I ho va posar de manifest el fet que aquest conflicte, doncs, jo crec que podem afirmar que és el conflicte que ha hagut més llarg durant molt de temps, durant molts anys, en tot el País Valencià.
En una empresa pública en la qual vosté és president.
Jo crec que és un precedent, un mal precedent, un pèssim precedent de la gestió que s'ha de fer, concretament, d'una empresa com esta, una empresa pública.

Després, els problemes de seguretat, els quals vosté ha mencionat.
Mire, vosté jo crec que ho ha dit molt clar.
Es cert que la línia 1 sembla que és cert ­en el moment que li vam plantejar la pregunta­ que les barreres dels passos a nivell s'alçaven ­en algun cas­ abans que passara el tren.
Això sembla que és cert.
Jo m'alegraré que no passe perquè és molt perillós que passe.
Sembla que és cert que la parada automàtica, el FAP, no funcionava quan passaven aquestes coses.
Vosté ha parlat que això es va millorar, la qual cosa em dóna a entendre que, efectivament, les denúncies de manca de seguretat, en el sentit d'aquests sistemes de parada automàtica, no estaven funcionant adequadament.
Em sembla perillós.
Sembla que és cert que els trens perdien la comunicació en el lloc de comandament general perquè, vosté, d'alguna forma, doncs, si se'ls ha dotat d'uns sistemes addicionals de comunicació, evidentment, no serà perquè parlen per una altra cosa, serà per un problema.

Nosaltres ens alegrem que haja passat açò.
Però, a partir d'ací li hem de reiterar que quan vam fer aquestes preguntes ­i si açò ha canviat, ens alegrem­ teníem una certa sensació que la seguretat, almenys en la línia 1, estava prou abandonada.

Nosaltres el felicitem que aquestes projectes vagen endavant.
El seguirem, senyor conseller.
Les promeses són tan boniques, són tan boniques i en fan vostés tantes i incompleixen després tan poques que el seguirem i, naturalment, el felicitarem si el tema de seguretat va en aquest nivell i em semblen importants.

Nosaltres sí que li volem reiterar que amb aquesta política laboral d'alguna forma vostés estan col·laborant a un dels mals endèmics dels treballadors públics.
El president de la Generalitat en el seu debat de l'estat de la comunitat parlava d'un 30% de precarietat.
Vostés no estan avançant en una gestió de personal adequada, i és la mare d'aquest conflicte i, naturalment, si els temes de seguretat estan avançant ara, doncs, el felicitem, li ho reiterem, però, sens dubte, la línia 1 fins ara ha estat una línia amb greus problemes de seguretat.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Ribó.
Molt amable.

Senyor conseller.
*(Pausa)*

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president*.
(Rient-se.
Referint-se al micròfon)* Fallen al mateix temps, eh?

 

Senyor Ribó, reconeixent, com ha reconegut, que la línia 1, o siga, que la xarxa de metre té una altíssima seguretat, que és una de les xarxes de metre més segura del món sense cap dubte i està reconegut per tothom, també he reconegut que la línia 1 és de les més antigues i que tenia una problemàtica determinada que estem corregint.
Continuarem amb els projectes, són molts els que estan ja fent-se, són moltes obres que s'han acabades, és una inversió molt important que estem destinant a açò i estem treballant en eixa direcció, per millora de la seguretat i millorar el servici.

El tema de la política de personal.
Jo no crec que vosté estiga defenent que en una empresa pública, davant qualsevol demanda que es col·loque més personal, que faça falta més gent.
.
.
i sense estudiar més coses, açò és el que calga fer.
Perquè, si estes empreses públiques són deficitàries, tenen un problema de costos relativament importants o molt important i on el problema de personal no és el més xicotet, no és el més xicotet, jo crec que és fonamental, no diguem que siguem tan eficaços en la gestió d'açò a la millor com una empresa privada, que es puga ser igual o més, però que almenys tinguem un poquet de respecte en col·locar a la gent que faça falta però no a més.

Es donava el cas, i es pot continuar donant en alguns supòsits.
.
.
vostés saben que el ferrocarril, el metro, les intensitats de viatges no és igual en una hora punta, que en una hora baixa, no és exactament igual.
No obstant això, a la millor, les hores de funcionament d'un personal es compten igual.
O no és igual un dia de festa que un dia que no és festa.
I que per a tot això fa falta una certa flexibilitat, que és el que es demanava en este cas als maquinistes, que no foren horaris rígids sinó que haguera una flexibilitat, com al final s'ha aprovat en l'acord que hem aplegat amb les dos parts.
Perquè això ens permet que realment estiga la gent treballant quan ha de treballar i no haver de demanar que estiga parat durant unes hores determinades i després pagar unes hores extraordinàries.

O siga, que en definitiva estem en eixa línia d'intentar millorar la gestió de ferrocarrils i d'intentar que ens conste als valencians, a tots, menys.
I que l'empresa pública siguem capaços d'estar orgullosos, perquè també pot ser una empresa eficaç, i si no és una empresa rendible econonòmicament, que ho siga rendible socialment i que els qui estan treballant allí estiguen orgullosos de pertànyer a eixa empresa i que eixa empresa funcione correctament.

Vosté sap que jo m'he reunit en moltes ocasions i en esta vaga no tot el món, ni tots els sindicats estaven d'acord.
El que passa és que motius de solidaritat o motius que no vénen al cas fa que al final les vagues siguen un poc més generals del que en principi havien de ser, però no tot el món estava d'acord amb eixa vaga.

Moltes gràcies.

 

***Pregunta número 2.
782/00 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el projecte de regeneració del litoral nord de Dénia, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 47)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Continuem amb les preguntes al conseller d'Obres Públiques, la que formula la il·lustre diputada Dolors Pérez i Martí, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, la 2.
782.
Té la paraula la il·lustre diputada.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, en el mes d'abril curiosament, per altres temes que no eren concretament açò d'obres públiques, vaig assistir a Dénia a una primera reunió per un problema més bé mediambiental, perquè es tractava de la protecció de les praderies de *Posidonia oceanica*, que si algú busseja els demane que vagen allí a bussejar perquè és una meravella.

La veritat és que este problema implicava un enfrontament a la ciutat de Dénia entre el que era la zona costanera o els estiuejants i les diferents associacions de veïns allí instal·lades, concretament en l'Almadrava i les Deveses i la pròpia confraria de pescadors de Dénia.
Jo no entenia molt bé allí que és el que passava, perquè uns volien protegir i els altres tenien el problema sobre la regeneració de la platja que allí s'havia d'efectuar.

Molt bé, posteriorment l'Ajuntament de Dénia va tindre l'amabilitat de convidar-me reiterades vegades, concretament tres vegades, a diverses reunions a les quals va assistir el tècnic del Ministeri de Medi Ambient, però que sí que també tractava allò d'obres públiques ­i m'explicaré­ el qual va informar de la importància que tenia l'arreglament d'eixa zona, eixa regeneració de les platges de la Devesa i l'Almadrava i allò poc que anava a perjudicar a les praderies de *Posidonia oceanica*.
No és de veritat.
Es va demostrar que sí que hi havia allí un perjudici gran, encara que allí existeixen quilòmetres i quilòmetres de praderia de *Posidonia oceanica* i que la veritat és que els pescadors estaven molts sentits a què és el seu mitjà de vida i d'allí ix una quantitat de peix increïble que serveix per a l'administració de tots nosaltres, entre molts altres.

Bé.
La bona qüestió és que al final de les explicacions, en l'últim dia de les reunions, m'assabente que el ministeri li demana a l'Ajuntament de Dénia i no en esta legislatura, probablement ja fa legislatures, perquè açò és un tema que es porta des de l'any 1990, 1992 entre mans i el projecte està fet, que quan abans s'aplegue a un acord per a poder fer un passeig en tot el que és l'Almadrava i les Deveses al mateix temps que es regenera eixe tros de platja.
Al realitzar este passeig han de desaparéixer, entre finques i cases que allí estan construïdes, unes entre set i dotze unitats, a més del perjudici més gran que va a produir, ja que les cavitats que s'han de fer a la costa, els espigons que s'han de ficar i el propi passeig fa que, lògicament, eixa regeneració siga molt més ampla del que en un principi s'havia plantejat.

També li he de dir, senyor conseller, que a mi no m'haguera agradat fer-li la pregunta perquè, ja li dic, la mateixa pregunta també li l'he feta a la Conselleria de Medi Ambient.
Però concretament en esta part, encara que açò es tracte del ministeri i veient la situació de la problemàtica que pot existir en la zona costera d'una població, entre l'enfrontament que puga existir en la confraria de pescadors, per tant amb els pescadors de la zona que viuen d'això i els propis turistes que volen una platja millor, a mi m'haguera agradat haver-li pogut donar el projecte.

A tal fi vaig sol·licitar a la seua conselleria si era possible que, o bé vosté o alguns dels seus directors generals, em donara una entrevista per a poder-li explicar el que ara li he explicat, però amb més bastant profunditat i donar-li tot el projecte que tinc ací.
No va ser possible, a hores d'ara encara no he rebut contestació, ho lamente moltíssim, m'he estalviat vindre un dia exclusivament a l'entrevista.
Però m'haguera agradat que això ho haguérem solventat.
I és pel que jo vull saber, senyor conseller, perquè això al cap i a la fi, sí que parlant del passeig i d'eixa regeneració estem parlant d'obres en una platja i davant la situació que hi ha i perquè tendisca a desaparéixer eixe enfrontament i perquè Dénia és el País Valencià, senyor conseller, li he fet la següent pregunta: quina és la posició de la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transport respecte del projecte del Ministeri de Medi Ambient de regeneració del litoral nord de Dénia.

Gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyora diputada, jo lamente enormement si hi ha una petició d'entrevista i jo no he sabut acceptar-la.
Li demane disculpes perquè no és el meu costum i puc dir que hui mateixa o demà mateixa l'entrevista, si fera falta, està concedida i no hi ha cap problema de cap tipus en parlar d'eixe o de qualsevol altre problema en qualsevol de vostés.

Entrant en el tema en qüestió.
Com molt bé ha dit, sap que no és competència en este cas de la Conselleria d'Obres Públiques, ni l'actuació ni tan sols la declaració, si fera falta, que pareix que no, d'impacte ambiental, en este cas d'eixes actuacions perquè va més enllà, però pareix que està demanant una opinió.
És cert que jo també sabia no sé si hui mateixa o un altre dia el conseller de Medi Ambient ha de vindre a respondre a una pregunta en esta mateixa direcció.

En principi, sempre que es fa una actuació d'este tipus poden haver interessos, diguem, de diferents punts de vista, contraposats.
Per una part, aquí estan els pescadors que tenen uns interessos determinats, estan els turistes o els estiuejants, que volen tindre una platja més gran; per una altra part estan els veïns, a la millor, de Dénia que volen tindre un passeig marítim, perquè així poden aplegar a un lloc determinat i els estiuejants no els interessa el passeig marítim perquè és llevar-los part de la parcel·la o llevar-los part de la privacitat que poden tindre ara i que a la millor també es recolzen en altres circumstàncies per a fer eco d'açò que ells volen salvar.

Però, en fi, eixa és una postura que en un principi els qui tenen la responsabilitat de govern en un moment determinat, el ajuntament, el ministeri, els qui han de decidir en eixe cas han de prendre una alternativa determinada, sempre que eixa obra en qüestió no afecte al medi ambient o no afecte de forma que li perjudique notablement al medi ambient.
Si hi ha una praderia de posidònies i d'alguna manera eixes obres li afecten, eixa obra no es podrà fer.
Però pareix que el que és la regeneració de la platja queda a uns 200 metres d'on estan situades les posidòines si els meus informes són correctes, que açò en la conselleria de Medi Ambient ho tindran perfectament.
Si això és així, a la millor el que cal fer és prendre mesures cautelars per a què eixa obra no afecte a eixes posidònies.
Però jo crec que si es pot fer una regeneració de la platja és important que es faça, perquè són moltes les circumstàncies que quan eixe procés de degradació d'una platja comença no sé sap mai on acaba i pot anar perjudicant de tal manera que pot aplegar als edificis i no sols als edificis que hi ha pròxim allí.
Aleshores, cal fer alguna cosa en una direcció determinada.

La regeneració, conforme està prevista, és de les obres més blanes que hi ha, és tirar sorra, i l'únic problema que ha de tindre eixa obra en qüestió és que no afecte a eixe medi ambient.
I després intentar que els interessos d'uns i d'altres s'enfronten el menys possible.
Però eixa és una problemàtica que la tindrem sempre en qualsevol actuació, haurà uns a favor que els interessa més i uns altres en contra.
El qui governa en cada moment ha de decidir i ha de decidir el més adequadament possible i encertar si en tot cas pot ser així.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora diputada, li queda molt poc de temps, ho lamente però el rellotge és així.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Perdone, senyor president, m'havia dit.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Sí, que li quedava molt poc de temps i que lamentava que li quedara poc però el rellotge marca el temps.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.
No passa absolutament res.

Senyor conseller, jo li agraïsc de veritat tota la informació, l'explicació que vosté m'ha donat des del seu punt de vista sobre el que vosté creu que hi ha allí.
I hi ha més, hi ha més.
I sí que li agarre la paraula de què tornaré a sol·licitar i, conforme ens van dir a la conselleria, per escrit, que és conforme ho haviem fet, novament el que vosté em rebra per a parlar d'este tema i amb més profunditat de què és el que allí passa.

Però sí, ja que estem, em vaig a aprofitar, encara que ja hauria d'acabar, estic conforme en el que m'ha contestat, però sí que voldria acabar dient-li: senyor conseller, el problema de la regeneració allí es pot resoldre lògicament si s'accepta la regeneració en este moment el passeig marítim per a què allò quede molt bonic i ja està i ja està.
Destrossarem entre 300 i 500 metres de plantes de posidònia, de praderia de posidònia, i és el menys que es pot destruir.
Bé, també podríem aplegar aquí.
Però és que de cada tres o quatre anys s'ha de fer la regeneració.
I la praderia de posidònia o la planta de posidònia en concret tarda molt més en créixer.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora Pérez, era pel temps que li havia dit anteriorment.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Mire, senyor president, no m'ha aclarit absolutament res.
Senyor conseller, jo sol·licitaré l'entrevista amb vosté per a donar-li els documents i parlar més seriosament sobre el tema.

Gràcies, president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gràcies, president.

Sense cap problema parlarem llargament i tendidament el que faça falta d'eixe tema i tindrem tota la informació que estiga a l'abast de nosaltres.

Gràcies.

 

***Pregunta número 2.
646/00 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre dotació de dues unitats Samu a l'àrea de salut 19, que formula la diputada Carmen Osuna Cubero del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 45)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Continuant amb el torn de preguntes al conseller de Sanitat, senyor Sefarín Castellano, la senyora Carmen Osuna li formula la pregunta 2.
646.
Té la paraula la il·lustre diputada.

Vol polsar, per favor.
Gràcies, senyora diputada.

 

**La senyora Osuna Cubero:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, esta pregunta es para saber si tiene usted intención de poner en marcha una segunda unidad de Samu en el área 19 y si es así, como espero, para cuándo entrará en funcionamiento.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora Osuna, com vosté sap en l'actualitat, i des del 2 de març de 1999, està operativa una unitat de Samu en la comarca del Baix Vinalopó, és a dir, en l'àrea de salut número 19.
En el seu primer any de funcionament al voltant de 2.
300 servicis ha realitzat esta unitat de Samu, dels quals el 92% han tingut lloc en la ciutat d'Elx i Arenals del Sol i la resta es reparteixen entre les localitats d'Alacant amb 55 servicis, Crevillent 31, en l'Altet 15 i també altres localitats com Aspe, Santa Pola, Catral, La Marina, etcètera.

En cap moment es pot admetre que l'actual unitat de Samu estiga sobresaturada, com diu vosté en la pregunta, donat que la mitjana de servicis diaris ­per això li he volgut fer este preàmbul a la contestació a la pregunta­ és de sis servicis diaris.
I he de dir-li que a pesar d'això continua la previsió de la conselleria de ficar una segona unitat de Samu dins de l'àrea.
Amb la qual cosa, tant en el pla que tenim de previst de posar en funcionament i d'ampliació de les unitats de Samu, li puc dir que al llarg del pròxim any podrà definir-se en tot cas la posada en marxa d'esta nova unitat de Samu per a l'àrea 19.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Senyora diputada.

 

**La senyora Osuna Cubero:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor conseller.

Me alegro de que, aunque al principio ha dicho que no era necesaria, sí que plantee que la van a hacer, y que esperaremos todo ese año que ha dicho usted para ver si se consigue poner en funcionamiento.

Yo no estoy de acuerdo con usted en que no es necesario, porque a lo mejor en invierno con una es suficiente, porque la población son 200.
000 habitantes, pero usted sabe que en verano la población llega a doblarse.
Entonces, que 400.
000 habitantes tengan bastante con una unidad Samu, corremos el riesgo de que luego ocurra algo que nadie quiere que ocurra, muera una persona, y luego venimos aquí a preguntarle qué ha ocurrido y usted dice que somos carroñeros políticos y que sacamos sangre del dolor y que tal y que cual.
Pero por eso le estamos avisando ahora, señor conseller.
Hace falta otra unidad Samu, y hace falta cuanto antes.

Le daremos el voto de confianza, esperaremos que efectivamente lo pongan en marcha antes, más pronto del 2000 que más tarde.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señora diputada.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies.
Gracias, señor presidente.

Señora Osuna.

En ningún momento este conseller ha dicho que no es necesaria.
A lo que ha venido es a rectificar el enunciado de su pregunta cuando decía que estaba sobresaturada.
Hacer seis servicios diarios, porque la Samu usted sabe perfectamente que es un servicio de emergencias que actúa las veinticuatro horas del día, no es estar absolutamente sobresaturado.
Y porque además, a través del Cicu, se coordinan todas las Samu, las doce que hay en la provincia de Alicante, y que cualquier otra área también puede actuar en un momento determinado.
Y evidentemente, contra más recursos se den, perfectamente, mucho mejor absolutamente para todos.
Entonces, no hay que confundir una cosa con la otra, porque eso sí que es hacer demagogia y no lo otro.

Pero además, esta es de las preguntas que siempre agradece.
.
.
en este caso yo como conseller, porque, mire usted, somos la comunidad autónoma no solamente líder en España, y usted lo sabe perfectamente, sino líder en Europa.
La ratio que dice la OMS son de 200.
000 personas por unidad de Samu; nosotros tenemos 119.
000 de ratio.
Y por tanto, tenemos en estos momentos tres Cicu y treinta y cuatro Samu, frente, por ejemplo, al año 1994, que había un Cicu y dos Samu.
Por tanto, usted verá que el esfuerzo no solamente es absolutamente espectacular, de un Cicu y dos Samu a tres Cicu y treinta y cuatro Samu, sino además tener la ratio más importante no solamente de España sino de Europa.
Y la voy a poner algunos ejemplos, algunos ejemplos.
Andalucía, veinticinco Samu; ratio, 289.
000 habitantes.
Canarias, once Samu; ratio, 148.
000 habitantes.
Galicia, ocho Samu; ratio, 340.
000 habitantes.
Madrid, veintiún Samu; ratio, 242.
000 habitantes.
Comunidad Valenciana, treinta y cuatro Samu; ratio, 119.
000 habitantes.

Por tanto, creo que entendemos que, aunque hay que hacer y vamos a seguir haciendo ese esfuerzo por no solamente estar en estos momentos de líderes en lo que son las ratios sino por seguir perfeccionando el servicio de emergencias, decirle que vamos a seguir con esa política, pero que los avances han sido, como usted puede comprobar y es algo objetivable, absolutamente espectaculares en estos cinco últimos años.

Gracias.

 

***Pregunta número 2.
777/00, 2.
778/00 i 2.
779/00 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre la llista d'espera en el servei de cardiologia de l'Hospital Arnau de Vilanova, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 47)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Sí, senyor Serafín.

La il·lustre diputada Àngela Llinares Llorca, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià.
Ací van les preguntes 2.
777, 78 i 79.
Té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Sempre les llistes d'espera, eixes llistes d'espera que no s'acaben mai.
I que és lògic que no s'acaben mai, però que se'n passen del temps, això és massa.

Ací en la pregunta que li faig van dos coses que són dos grans errors de la Comunitat Valenciana, de la sanitat en la Comunitat Valenciana.
Una són les llistes d'espera, i l'altra és la mania que vostés tenen que no hi haja tecnologia en els hospitals públics, o d'anar traent la tecnologia dels hospitals públics per a donar-la a una sèrie d'empreses privades.

I això té a vore amb les preguntes que li faig: Quines són les raons per les quals l'Hospital Arnau de Vilanova té una llista d'espera d'any i mig en el Servei de Cardiologia a l'hora de realitzar una prova d'ecocardiografia?
Escolte, any i mig és massa, és massa, i si algú necessita per a vore quin diagnòstic cal fer, per a vore quin tipus de medicació han de donar-li, fer-li una altra ecografia, caldrà fer-li-la.
I si vostés no tenen aparells o en tenen poquets, caldrà posar-ne, i eixe és l'embolic.
Si en necessiten quaranta.
.
.
que, damunt, els aparells d'ecografia això és una misèria, això són uns aparells de res, això deu costar molts poquets diners.

I són, al mateix temps, les llistes d'espera camuflades.
Ningú sap que existixen eixes llistes d'espera.
Llavors, senyor conseller, no em cansaré mai.
Hui és esta pregunta sobre l'Hospital Arnau de Vilanova, però l'altre hospital i l'altre i l'altre tindran els mateixos problemes amb la tecnologia, i els centres d'especialistes tindran els mateixos problemes amb la tecnologia.
Per això m'agradaria que em diguera.
.
.

L'únic que passa, senyor conseller, és que jo sempre explique en el meu poble quan em diuen: "I tu què fas?
" Jo dic: "Espentar el PP en les Corts".
Sí.
Jo dic: "Jo el que faig allí és que els faig preguntat sobre alguna cosa, i com han de vindre a contestar-me i dir: 'vosté és més burra que Tacó, no s'ha adonat que això ja està arreglat' i tot això, resulta que han de començar a fer".
Per això esta pregunta és del 24 de maig, i m'imagine que de llavors a hui vosté haurà fet *la tira* de coses, perquè la seua resposta sempre ha de ser la mateixa, que no ens adonem de res, que tal, i que les coses ja estan solucionades.
A vore llavors quina resposta em dóna a eixes preguntes que li vaig fer el 24 de maig del 2000 sobre quines mesures pensa dur a terme la conselleria per a reduir la llista d'espera en el Servei de Cardiologia de l'Hospital Arnau de Vilanova.
A banda que m'explique per què ha de passar any i mig perquè li hagen de fer a un una ecografia del cor.

Moltíssimes gràcies, senyor president.
A la millor me n'he anat una miqueta, però.
.
.
Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyora diputada, vosté no se n'ha anat en el temps.
I a més, l'apreciació subjectiva que diu que s'ha fet per algú del poble, esta presidència no la compartix, perquè sap de les seues grans condicions parlamentàries.
Moltes gràcies.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora Llinares.

Evidentment, en el seu paper de, com vosté ha qualificat, espentar el Govern i de fer una labor de control al Govern, jo crec que és la seua responsabilitat.
Jo estic, en este moment, també satisfet que això siga així, perquè ací procurem tots pel bé de la sanitat, i per tant, en eixe sentit, crec que és responsabilitat absolutament de tots.

Sí que he de negar-li la major en l'elaboració de la seua pregunta, en què diu que hi ha un any i mig de llistes d'espera en el cas d'ecocardiografia en l'Hospital Arnau de Vilanova.
I he de negar-li la major perquè no és de veres.
Vosté sap molt bé que l'Hospital Arnau de Vilanova no té demora en proves d'ecocardiografia, ja que les primeres consultes són citades amb caràcter preferent o ordinari segons el criteri del facultatiu.
Això és una cosa absolutament lògica i normal.
Allò que ocorre és que en la mateixa xifra s'inclouen peticions de primera exploració en controls de seguiment, que en realitat no deuen considerar-se com a demores ja que es tracta de citacions de segones visites, en què el facultatiu especialista és el que fica, lògicament, la data per a la revisió.

Per tant, jo li he de dir que les consultes i exploracions preferents i urgents que existixen sempre són citades en un període igual o inferior al d'una setmana.
I una cosa són les exploracions diagnòstiques i una altra cosa són les exploracions de control programades, que sempre és ficada la data per part del facultatiu especialista.

En eixe sentit, he de dir-li, per tant, que no és veritat eixa afirmació que diu en la pregunta, i que a més vosté sap que les consultes externes de l'àrea 5 es realitzen de manera coordinada i integrada per tots els facultatius dels diferents servicis, tant del centre d'especialitats de Burjassot com de l'Hospital Arnau de Vilanova.
De manera que la majoria de les primeres consultes es realitzen en el centre d'especialitats i les successives es realitzen en l'hospital.

I he de dir-li també, respecte al que ha dit de la tecnologia, que s'està invertint en percentatges superiors, superiors, a la resta d'anys anteriors en tecnologia.
Com demà anem a tindre ocasió de poder parlar d'estos temes, li faré també una relació de tots eixos temes perquè tinga vosté les dades concretes que demana sobre la tecnologia.
S'està invertint molt en tecnologia en la sanitat pública, li ho puc assegurar i també li ho puc demostrar.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Serafín.

Senyora diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Molt bé la resposta, molt bé.
Vosté ha dit: "No és de veres, li negue la major.
Ara bé, resulta que en estes condicions i en les altres condicions.
.
.
perquè és que quan no es va.
.
.
" O siga, que sí que és de veres.
Que en les urgents no siga de veres, en les preferents no siga de veres, bé, però en la seua resposta ha estat clar que sí que és de veres, que necessiten esperar any i mig per a vore si el diagnòstic ha d'anar per una banda o per l'altra.
Vosté ha dit una frase d'explicació que "bé, en el cas que.
.
.
" O siga, que hi ha tota una sèrie de casos en què sí que és de veres.

Mire, senyor conseller, que amb la salut no es juga, no es juga, i que si vosté necessita posar el doble d'aparells d'ecografia i necessita posar el doble de metges, ho ha de posar.
Això és precís.
És precís, perquè primer és menjar, però després és la salut, en els drets humans.
I això vosté ho hauria d'arreglar.

La pregunta és del 24 de maig.
M'imagine que de llavors a hui alguna cosa haurà fet.
Vorem demà què és allò que diu vosté.
Però jo diria que en els tres anys que ens queden, cada dos o tres mesos tindrem una història d'estes ací en el Parlament, tal i com veig jo que estan fent-se les coses de lentament, senyor conseller.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora Llinares.

No vulga fer una interpretació extensiva de les paraules que jo he dit i portar el debat al seu interés.
Jo li he dit que li negue la major, i li la torne a negar ara en estos moments.
I li dic que si parlem de llistes d'espera, si parlem d'allò que són les exploracions diagnòstiques, si parlem de donar-li un diagnòstic a un pacient, és una cosa, i si volem parlar d'una altra, és una altra.
I per tant, en eixe sentit, jo crec que queda absolutament molt clar.

Li estic dient que en tecnologia, en tecnologia, en allò que és l'*aparatatge* d'alta tecnologia en els hospitals i en els centres d'especialitats, s'està invertint, i este any 2000 ­este any 2000, no cal anar-se'n a l'any 2001 per a dir: "és que sempre diuen el que van a fer", no, este any 2000 mateix­ li podré donar a vosté dades comparatives.
Li les faré aplegar, a més amb tot el gust del món, dades comparatives no solament de l'any 1994 i anteriors, perquè no em diga que és que estem comparant sempre les gestions, sinó d'un procés d'anys suficient perquè vosté ho veja d'una manera fefaent i real.

Encara que ho veja, la seua missió és vindre ací a fer una crítica de política de terra cremada a la sanitat.
Però vosté sap perfectament, igual que jo, que s'està invertint com en la vida en tecnologia i en recursos humans en la sanitat pública.
I com ho sap perfectament i les dades jo cada vegada que me les demana li les done, i li les donaré també esta vegada molt gustosament, encara que vosté haja de fer ací un paper i dir unes coses distintes, sé que en la realitat també comparteix eixe avanç que estem fent en tecnologia en tota la xarxa d'hospitals públics.

Gràcies.

 

***Pregunta número 2.
894/00, 2.
895/00 i 2.
896/00 al conseller de Sanitat, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre les dificultats que els veïns de la Vall de Laguart han d'esquivar a l'hora de rebre assistència sanitària urgent, que formula la diputada Àngela Llinares i Llorca del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 48)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Continua en l'ús de la paraula la il·lustre diputada per a formular les preguntes 2.
894, 85 i 86.
La senyora Àngela Llinares té la paraula.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, continuem.
Mire, vosté sap que.
.
.
almenys el nord de la província d'Alacant és molt muntanyós.
Prop de la mar, i després de seguida comencen les muntanyes.
I hi ha tota la sèrie de valls, valls la mar de boniques, que munten cap a dalt cap a les muntanyes.
Entre eixes valls està la Vall de Laguart.
Tots estos pobles.
.
.
Està Fontilles per allà.
Nosaltres els de per allà, allò de Fontilles sempre li hem tingut una estima especial, per això jo ho pose com a referència.
Però a la millor vostés no els serveix de referència, però podria ser.

Aleshores en tots estos pobles els serveis sanitaris són molt defectuosos, i han de baixar a la costa, anar als hospitals i anar als centres de salut.
I per això la meua proposta hui, més que una pregunta és.
.
.
Bo, és una pregunta, li ho llegiré, o siga, si té consciència que eixos pobles, per exemple el de la Vall de Laguart necessita, diguem, que unes infrastructures sanitàries especials.
Que això en la meua opinió podria ser posar-li un Samu a Orba.
Un Samu que atenguera tot i que ràpidament muntara les muntanyes i aclarira, en fi, qualsevol accident.
Accident no en pla d'accident, sinó, en fi, qualsevol infart o alguna cosa així que passara de qualsevol d'eixos pobles.

La pregunta, vosté, en fi, la té ací, i m'agradaria una resposta concreta perquè açò que li pregunte és dels pobles de la regió, sap?
Són els pobles els qui han vingut a dir-me que li faça esta pregunta i li insistisca sobre este assumpte.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller de Sanitat.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora Llinares.

No sols que es tracte dels pobles de la nostra comunitat, que jo li agraïsc lògicament l'interés que posa en tots i cadascun d'ells, sinó a més compartisc, perquè conec en este cas les valls i la zona de muntanya, com vosté deia de la província d'Alacant.
I compartisc també lògicament eixe sentiment que vosté manifestava respecte a tot eixe tipus de poblacions.

Dir-li que, com vosté sap molt bé, la Vall de Laguart està en la zona bàsica de salut 7 de l'àrea 12, que té diversos nuclis que venen a representar més o menys 7.
200 habitants dins d'eixa zona bàsica de salut.
Dir-li que en estos moments la Conselleria de Sanitat oficialment no té constància que s'haja presentat reclamacions sobre este aspecte concret referit a emergències sanitàries de la Samu.
Done com a bo el que vosté posa hui en el dia ací en este debat.

I dir-li que també un aclariment, les Samus, a través del Cicu, no sols estan per a atendre les seues àrees, perquè la ubicació de cadascuna de les Samus és un tema circumstancial perquè en algun lloc han d'estar.
Però atenen unes zones delimitades i també poden eixir perfectament de les seues àrees, com així ocorre tots els dies segons la disponibilitat que tinga la mateixa.
Perquè totes les unitats de Samu, no solament les dotze que té la província d'Alacant, sinó les trenta-quatre que té la comunitat, venen provincialment coordinades per cadascun dels tres Cicu que tenen en les respectives províncies.

Dir-li que lògicament no vaig a repetir-li en estos moments en quin estat ens trobem ni de *ratios* ni de número de Cicu, ni de número de Samu, perquè l'he fet anteriorment en l'anterior pregunta.
Però dir-li que compartim lògicament que en este tipus de poblacions d'interior, i de comarques d'interior, que hi ha al llarg de la Comunitat Valenciana, que este conseller entén que deuen haver discriminacions positives en les *ratios* i entén que deuen haver discriminacions positives a l'hora d'aplicar les seues polítiques.

I com vosté sap, encara que no és objecte d'esta pregunta, però també ha fet una reflexió a part d'una pregunta, si la presidència ens ho permet, jo també li diré que la Conselleria de Sanitat té previst, en el municipi d'Orba concretament que vosté ha mencionat, el realitzar i fer un centre de salut.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora diputada.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyor president.

Sap què passa, senyor conseller?
Que els Samu sempre estan en els llocs grans.
I en els llocs grans resulta que hi ha centres de salut, en els centres grans resulta que hi ha tota una sèrie de condicions.
I en els llocs grans a la gent li és més fàcil aplegar a un centre de salut i ser atesa per metges.
Però en els llocs estos xicotets, i continue dient, en unes carreteres infernals, deu haver ací una infrastructura sanitària que facilite l'atenció sanitària a tots estos pobles.
I d'ací que està molt bé que vosté faça el centre de salut a Orba.
En fi, jo trobe que els pareixerà bé, que estaran contents.

Però si damunt d'eixe centre de salut, una de les Samu que han d'estar per aquella regió està ubicada allí a Orba, i que atenga tot el que haja d'atendre, però ubicada a Orba.
Si passa qualsevol cosa als pobles de les muntanyes, aplegarà molt més apressa i els pobles de les muntanyes estaran molt més atesos.
Jo no dic que el Samu siga només per als pobles de les muntanyes, no.
Però sí que estiga més a prop, en compte d'estar on hi ha més serveis sanitaris, on menys serveis sanitaris, perquè aplegue més prompte a qualsevol problema que puguen tindre.
Per això, molt bé allò del centre sanitari a Orba, però pense's allò del Samu, ubicar el Samu a Orba.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora Llinares.

Precisament perquè compartim el que és la preocupació que les emergències sanitàries puguen arribar en temps i forma als llocs, i fer una cobertura que garantisca la màxima efectivitat possible als quatre milions d'habitants que tenim a la Comunitat Valenciana, per això hem fet un esforç pressupostari tan important en estos últims anys.
I per això tenim trenta-quatre Samus en la comunitat, i per això tenim la ratio més baixa no sols d'Espanya i d'Europa en atenció a eixes Samus.
I hem de seguir per eixa línia política, i per eixa línia d'esforç, i estem totalment d'acord.
La distribució que es fa en estos moments d'on estan les Samus es fa en criteris geogràfics, es fa també tenint criteris de població.
Perquè lògicament, on també hi ha més població també hi ha lògicament més demanda, i això ho podem vore en totes les estadístiques que poden haver de les Samus.

Però acostar eixes infrastructures i acostar eixes emergències, sobretot a aquells pobles que per les condicions geogràfiques, o per les distàncies als grans nuclis de població o a les grans capitals hagen de tindre.
Per això li feia menció allò del centre de salut d'Orba, i per això estem fent eixe tipus de polítiques d'implementació, per a què eixes emergències sanitàries puguen aplegar absolutament en les mateixes garanties per a tots els ciutadans, bé estiguen en nuclis de població o bé en no nuclis de població.
Però dir-li que a més les àrees de salut que en esta comunitat totes les àrees de salut tenen com a mínim una Samu, totes, no n'hi ha cap àrea que no tinga com a mínim una Samu; dir-li que qualsevol Samu, a través del Cicu pot agarrar l'àrea de cobertura que demande una exigència en un moment determinat.

Moltes gràcies.

 

***Pregunta número 2.
783/00 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre el projecte de regeneració del litoral nord de Dénia, que formula la diputada Dolors Pérez i Martí del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 47).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

La mateixa il·lustre diputada té les preguntes 2.
894, 2.
895 i 2.
896, dirigides al mateix conseller de Sanitat.
*(Remors)*

 

Les preguntes que esta presidència havia fet referència anteriorment han sigut defeses per la senyora Llinares; per tant, si han sigut defeses és lògic i natural que passem a les de Medi Ambient, que li corresponen a la diputada Dolors Pérez i Martí del mateix grup parlamentari.
Té la paraula la senyora Dolors Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Fa un moment estava exposant-li jo al conseller d'Obres Públiques la problemàtica de les platges de l'Almadrava i la Dehesa situades a Denia.
La veritat és que repetir el tema és un poc pesat, no per al senyor conseller, sinó per a tots els companys i companyes, il·lustres diputats, d'esta casa.

Bé, senyor conseller, en el mes de juliol va tindre a bé concedir-me una entrevista, la qual vaig haver de realitzar amb el director general, senyor Lamparero, per a parlar d'este tema mediambiental, que afectava i enfrontava a una quantitat de persones de la ciutat de Denia o de la població de Denia.
Supose que el senyor Lamparero, conforme es va comprometre amb mi, haurà revisat tota la documentació presentada i li haurà exposat a vosté totes estes particularitats.

La problemàtica principalment en matèria de medi ambient ve en allò que són les praderies de posidònia oceànica, que com vosté sap les millors praderies de posidònia oceànica, i les més grans estan situades en la costa de Denia, i que lògicament.
.
.
en tot el que va a ser la regeneració per part del ministeri de Medi Ambient, de la zona de l'Almadrava i de la Dehesa, a més de la construcció d'un passeig, va a perjudicar estes praderies de posidònia.
El problema no està en la quantitat, en més o menys quantitat de destrucció que allí es faça, sinó el que les praderies de posidònia tarden en si de regenerar-se.
Poden tardar fins i tot entre quinze i vint-i-cinc anys en aplegar a com en estos moments està.

Quan comencen la regeneració, senyor conseller, l'arena l'han de traure d'una zona, han de passar per damunt d'aquestes praderies, la polseta que de l'arena es desprén, i la pròpia arena que va a caure per mig dels transportadors de la mateixa, van a impedir que la llum solar passe a través de l'aigua, i això mata a estes plantes de posidònia.
Els pescadors de la zona, la confraria de pescadors de Denia, necessita conservar tota esta part de posidònia, perquè en ella es regeneren multitud de peixos que després serveixen per a la seua comercialització i lògicament per a la nostra alimentació.

Davant d'aquesta situació, i com que són decisions vingudes del ministeri, i com que a més de l'enfrontament sí que hi ha una situació mediambiental, en la qual considerem des d'Esquerra Unida que el conseller hauri d'explicar-nos alguna cosa.
Com a mínim dir-nos si està conforme en el que diu el ministeri o si pel contrari s'haurien de fer nous estudis; és pel que li he fet la següent pregunta.
¿Quina és la posició de la Conselleria de Medi Ambient respecte del projecte del Ministeri de Medi Ambient de regeneració del litoral nord de Denia?

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señora diputada.

Bueno, yo de su pregunta voy a responder atendiendo a tres aspectos.
En primer lugar.
.
.
bueno, compartir con usted su preocupación por la posidonia, no solamente en Denia, en otras zonas de nuestra comunidad como un valor muy importante y con unos espacios a proteger.
En segundo lugar, con relación al expediente, sin duda lo conoce porque estuvo con el secretario general, y porque se le contestó por escrito en su momento.
Conoce que en su momento había un proyecto desglosado en dos que tuvo uno informe favorable y otro desfavorable, y que posteriormente por el ministerio se planteó un nuevo proyecto de recuperación del entorno natural de las playas.
El ministerio dentro del reparto competencial que disponemos, que es en el que creo que tenemos que jugar, tanto la conselleria como todos los agentes de la comunidad, estimó la innecesariedad de la declaración de impacto ambiental, lo que no quita que intervenga la Conselleria de Medio Ambiente a través del informe, como intervenimos en muchos de los proyectos que son tramitados por el Estado, fundamentalmente.

Efectivamente, produjimos en su momento, me parece que es en el año 1998, el 7 de diciembre, un informe en el que se valoraba el proyecto como adecuado y respetuoso ambientalmente.
No obstante, se introducía la opinión ambiental de la comunidad para que el ministerio, como administración ambiental competente en ese momento, las introdujese, de forma que tuviésemos la garantía de un respeto a los valores naturales.

Yo creo que sin duda las conoce.
Se orientaba de dónde había que extraer las arenas, en concreto de la zona de Sierra Helada.
Se especificaba cómo se tenían que realizar los dragados, tanto en forma como las técnicas que se tenían que utilizar en cuanto a las dragas, las bandas de protección que tenían que establecerse, las medidas correctoras para que precisamente esos efectos que usted acaba de plantear no se produjesen, e incluso las temporadas anuales para no afectar ni a temporadas de baño ni a determinadas especies.
Así mismo, la necesidad de establecer un programa de vigilancia ambiental.

Esa ha sido la actuación de la conselleria.
Hemos estado en contacto con el ministerio, las ha recibido.
Y de momento, la información que tenemos es que el ministerio está evaluando todos los informes y todavía no sabemos si tiene una posición definitiva.
Desde luego, no tenemos constancia ni información de que vaya a comenzar las obras, y esperamos, y así lo vamos a realizar, realizar un seguimiento, si el ministerio va a realizar las obras, de que se incorporen efectivamente las condiciones del informe que habíamos planteado.

Y, bueno, el último aspecto que quería plantear: en el sistema que tenemos, yo creo que hay un reparto competencial, en algunos casos con los ayuntamientos, en otros casos con el ministerio o con otras administraciones, y cada uno tenemos que ser responsables, efectivamente, de aquello para lo que somos competentes y para lo que estamos habilitados.
Nosotros, por ejemplo, en declaraciones de impacto ambiental, hacemos más de mil y pico al año.
Evidentemente en algunas saldrá algún error.
Yo creo que en conjunto produce un efecto muy beneficioso para incorporar las variedades ambientales a todos los proyectos que se hacen en la comunidad.

Pero en determinas actuaciones, y así está ya regulado y es como hay que proceder, corresponde al Ministerio de Medio Ambiente.
En ese caso, nosotros aportamos nuestro conocimiento, nuestro seguimiento a través de esos informes, y así lo estamos haciendo.
Y lo que tengo que decirle es que de una manera muy importante, salvo alguna discrepancia muy puntual, el ministerio está incorporando los contenidos de los informes que por parte de la Conselleria de Medio Ambiente se le están aportando, y entiendo entonces que la actuación de la Conselleria de Medio Ambiente es la correcta.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias.

Senyora diputada.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Senyor president, per no equivocar-me en el temps, tinc molt de temps per a contestar?

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Mire, comptant el que vosté ha parlat i comptant el que li queda, li queda un minut i vint-i-huit segons.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Molt bé.

Gràcies, senyor president.

Senyor Modrego.
Mire vosté, la problemàtica de la regeneració d'eixa platja, començaré dient-li: estic conforme que la conselleria realitze l'estudi d'impacte mediambiental, perquè això es desprén que s'ha realitzar un nou estudi, que és el que venia dient en cada una de les reunions que he tingut amb l'Ajuntament de Dénia, perquè sense impacte mediambiental no sabia jo com anaven a realitzar-ho.
Per tant, em pareix correcte i hi haurà un altre estudi.

Però vull que tinga en compte una cosa.
La regeneració de les platges de l'Almadrava i la Dehesa s'ha de realitzar cada tres o quatre anys.
I s'ha de realitzar cada tres o quatre anys perquè aquelles costes cada vegada tenen menys arena, degut que el riu Racons, com vosté ja sap, no té aigua.
En no tindre aigua i no aportant cap residu a la mar, lògicament en no entrar aigua d'eixe riu, lògicament per la situació de les corrents marines que allí s'efectuen, perquè son contràries a conforme corren per la resta de la nostra comunitat, lògicament eixa temporada van a tindre que regenerar.
I eixa temporada, si això és així, i cada tres o quatre anys, conforme diuen els especialistes, s'ha de regenerar, les praderes de posidònia cada vegada més, senyor conseller, van a tendir més a desaparèixer.
I això és un punt que jo li pregaria que tinguera vosté en compte.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada, pel seu respecte en el temps al Reglament i a esta presidència.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Sí, señor presidente.

Desde la Conselleria de Medio Ambiente, desde luego, nosotros informamos y participamos en todos los aspectos que tienen importancia ambiental para nuestra comunidad, pero participamos dentro de lo que el marco legislativo nos permite.

Como sabe, todo el tema de costas depende del Ministerio de Medio Ambiente.
Es un tema con competencias del Estado, que evidentemente se plantea de forma global y se analizan las actuaciones teniendo en cuenta la dinámica del litoral, que están variando, que están cambiando, efectivamente.
Los ríos tienen.
.
.
cada vez hay menos aportes, el régimen de vientos cambia, el de corrientes a veces también, el nivel de temperaturas.
.
.
Y, evidentemente, dentro de esa política global, yo entiendo, y así entendimos en la conselleria cuando analizamos los proyectos, está suficientemente justificada la actuación.

No obstante, yo le remitiría en profundidad, para que le conteste esos aspectos, al organismo competente, porque yo creo que tampoco es cuestión de que esta conselleria se pronuncie sobre algo que en ninguna parte del Estado tiene competencia y que corresponde precisamente al ministerio.

Gracias, señor presidente.

 

***Pregunta número 2.
941/00, 2.
942/00 i 2.
943/00 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre l'existència d'un abocador incontrolat de pneumàtics usats en una antiga pedrera situada prop de Riba-roja de Túria, que formula el diputat Joan Francesc Peris i García del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 48)***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Dirigida al mateix conseller, l'il·lustre diputat Joan Francesc Peris, del Grup parlamentari Socialista­Progressistes, li formula les preguntes 2.
941, 42 i 43.

Té la paraula l'il·lustre diputat.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Aquestes preguntes, aquestes tres preguntes, estan relacionades amb un abocador incontrolat de pneumàtics usats que està situat molt prop de la població de Riba-roja, en una antiga construcció.
.
.
en una pedrera, que es pot accedir sense cap problema, és a dir, no està tancat el recinte.
Que allí no es fa cap reciclatge ni cap recuperació d'eixos pneumàtic i són un perill.
I nosaltres volíem conéixer si la conselleria sabia de la seua existència, si tenia notícies o havia estat denunciat.

I també d'alguna manera aprofitar l'ocasió per veure quines serien les iniciatives que està prenent la conselleria en el sentit del tractament d'aquests residus, que són un dels residus que possiblement més problemes estiguen generant si apareixen en qualsevol lloc de manera incontrolada, perquè la seua combustió genera molta.
.
.
una important contaminació atmosfèrica.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Sí, señor presidente.

Efectivamente, en Ribarroja, la conselleria tuvo información de que existía un depósito de neumáticos.
A través de la policía autonómica, reclamamos más información.
Y la información que tenemos en este momento es que no se trata de una explotación, es decir, que es una pedrera, una cantera, en la que el titular no es el que ha permitido o está gestionando los neumáticos, pero, no obstante, los neumáticos están ahí.

Entonces, se ha abierto un expediente en el sentido de informar, a identificar al propietario ­de momento no se ha podido identificar­ y al titular de los terrenos, como responsable, en defecto de la persona que los haya dejado allí, como responsable de retirarlos.
Y en esta fase estamos.
En concreto, la notificación es del 18 de septiembre de 2000, a requerir al propietario de las parcelas al objeto de que proceda a la retirada inmediata de los mismos.
Es intención también, ponerlo en conocimiento, de acuerdo con la legislación vigente, del ayuntamiento para que adopte las medidas de control diario y, en su caso, de expedientes que sean necesarios.

Por otra parte, en cuanto a los neumáticos, evidentemente es un problema en una sociedad avanzada como la nuestra.
En nuestra comunidad no ha habido actuaciones prácticamente hasta ahora.
Nosotros estamos trabajando en distintos aspectos.
Hay, por ejemplo, una iniciativa: se va a autorizar, yo creo que en el próximo mes, o probablemente antes, la primera planta de tratamiento de neumáticos, que va a ser en Castellón.
Y estamos trabajando con las alternativas técnicas.
.
.
con iniciativas privadas que plantean alternativas técnicas viables ambientalmente.
Una puede ser la criogenización, otra puede ser su aportación en cementeras y otras técnicas, que es el triturado, o que está en el triturado, que es en concreto la de Castellón.
Realmente tiene una cierta complejidad en cuanto a la viabilidad económica, porque la estructura económica a veces no acepta suficientemente estos productos.

Hay que tener en cuenta que a partir del año 2005 no podrán ir a vertederos.
Por lo tanto, es un tema prioritario.
Yo creo, tal como están los estudios técnicos y las alternativas que se están proponiendo, yo soy razonablemente optimista que en el plazo de un año puede ya haber iniciativas importantes, de forma que este problema que se produce, que es el tema de los neumáticos, se empiece a solucionar para que en el 2005 ya haya las plantas necesarias para que.
.
.
Porque recordemos que hasta el 2005 pueden ir a vertederos, o sea, se tienen que tratar, pero para que el 2005, cuando ya no puedan ir, tener en nuestra comunidad las alternativas técnicas que permitan que ese problema esté solucionado.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, en primer lloc, d'alguna manera li demanem que continue eixes informacions que ens diu que ha obert la conselleria des de setembre, perquè efectivament, com vosté ha dit, allí estan sembla que abandonats.
Sembla que es va produir un procés de recollida de pneumàtics i en un moment determinat apareixien en un lloc determinat sense cap control.
I, per tant, li agraïm que a partir de la nostra iniciativa, haja obert eixa línia de treball.

A nosaltres ens agradaria, per les respostes que està fent, que feren molta incidència tant en el criopicat com en la trituració, que ens sembla mediambientalment més.
.
.
són menys problemàtiques que el tema de les cementeres, que efectivament és una de les alternatives, però que té d'alguna manera més complicacions en el sentit de la contaminació atmosfèrica.
I, efectivament, si això s'inicia a la província de Castelló, és de veres que és una de les zones on les mateixes associacions d'empresaris del sector han reconegut que hi ha un volum impressionant de pneumàtics i que no sabien per on acabar, perquè només fa dos anys es parlava d'anualment recollir unes 2.
000 tones de pneumàtics usats-any, que en són moltíssimes.
És a dir, són dos milions de quilos de pneumàtics usats, que efectivament necessiten un tractament i, per tant, una inversió i una dedicació des dels organismes.

També és cert que la llei de residus planteja, i les directives europees, planteja que el sector ha d'entrar en eixa gestió, és a dir, són responsables els que posen en el mercat un producte que acaba desgastant-se, d'assumir una part del cost d'eixe tractament.
I, per tant, també efectivament haurà la conselleria d'establir convenis o promoure convenis en eixe sentit.
I nosaltres estarem ahí.

I també esperem que en el moment que eixes propostes ja siguen una realitat, que vosté vinga ací a les Corts i ens explique quina és la concreció de totes eixes polítiques que ens anuncia, que nosaltres esperem, les demanem, les exigeix el sector perquè no saben què fer.
Perquè no és un residu que arrepleguen els ajuntaments per la nit, no és un residu que en aquest moment té on tractar-se i és un residu molt voluminós.
I com vosté ha dit, molt prompte, molt prompte no es podrà.
.
.
­molt prompte perquè els tres o quatre anys no són anys­ molt prompte no es podrà portar a abocadors controlats i, per tant, no se sabrà què fer amb els residus, quan sí que hi ha moltes alternatives i hui la tecnologia permet un tractament perfecte i recuperable de les matèries que estan en les rodes usades.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Efectivamente, señor Peris, insistirle un poco en el criterio de actuación.
En el tema de los neumáticos tenemos un tiempo para cumplir las directivas, pero no creo que tengamos tanto tiempo en cuanto al problema real de los neumáticos que se están produciendo.
Están esas directivas europeas, están las directivas europeas que plantean la recuperación también de un número importante de elementos de los vehículos, además de las ruedas, que también se está implantando y se están viendo con distintas organizaciones.

Y, en ese sentido, lo que quiero decir es que en el tema de los neumáticos ­tal y como estaba previsto en la Ley de residuos y ya estaba previsto antes en la legislación­ sí que se prevé que las empresas valencianas propongan alternativas.
Y, realmente, yo creo que en este momento hay iniciativa, hay voluntad empresarial de acometer esas actuaciones.
Yo creo que lo que es importante y lo que estamos analizando de ahora, olvidándonos un poco de prejuicios de cuál es la tecnología, realmente ver aquellas tecnologías que tienen una viabilidad técnica y una viabilidad ambiental, que eso es fundamental para que la tengan.
.
.
, y estableciendo las condiciones.

Estamos viendo propuestas que tenemos en la conselleria en ese sentido.
También hemos estado con alguna empresa que lo que hace es reutilización y se está planteando también ­cosa que sería positiva porque es un mercado importante y reduciría el número producto final de residuos-.
En esas líneas estamos trabajando y yo espero que a lo largo de este año se vayan concretando ya alguna de esas actuaciones que nos permitan ir adelantando.

Gracias, señor presidente.

 

***Preguntes números 2.
944/00 i 2.
945/00 al conseller de Medi Ambient, senyor Fernando Modrego Caballero, sobre subvencions per a finançar activitats per al manteniment i control de la vegetació en àrees de tallafocs mitjançant la ramaderia i per a finançar activitats de voluntariat en prevenció, que formula el diputat Joan Francesc Peris i García del GP Socialista­Progressistes (BOCV número 48).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Passem a la pregunta 2.
944, del senyor Francesc Peris.

Té la paraula, senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Aquestes dues preguntes són relatives a dues subvencions, de les quals la conselleria de Medi Ambient presenta en la Direcció General de Gestió Forestal i, d'alguna manera, les faríem conjuntament.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Va a fer-les conjuntament?

 

**El senyor Peris i García:**

 

Sí, sí, senyor president.

Les farem conjuntament perquè són.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Continue.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Sí, perquè són de la mateixa problemàtica i són ­diguérem­ dues subvencions que hem agafat tipus per a portar ací a la cambra una problemàtica que existeix i que hem detectat fent seguiment dels pressupostos, de vore com d'un any a un altre es passen una sèrie de pròrrogues i de compromisos anteriors i, al final, anualment, hi ha un retall de les subvencions que arriben a les reforestacions, a les polítiques de la Direcció General Forestal.

I, per tant, des d'eixa preocupació, vam proposar eixes dues preguntes com, per exemple, les actuacions en les àrees de tallafocs o les mesures de finançament de voluntariat ambiental, però podríem haver preguntat d'altres línies de subvenció i, per tant, sí que les fem conjuntament i així esperem la resposta del conseller.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Bien, yo creo que la respuesta es muy sencilla y desde el punto administrativo fácilmente comprensible porque, realmente, es difícil que se produzca de otra manera.
En nuestros presupuestos anuales consignamos ­en concreto para estas dos órdenes­ en una, una cuantía de 110 millones de pesetas y, en otra, una cuantía de 25 millones de pesetas.
Esas obras tienen por finalidad fomentar que por parte de los particulares se realicen determinadas actuaciones; en un caso de voluntariado y, en otro caso, pues, de pastoreo o como puede haber de tratamientos silvícolas, de reforestaciones, de repoblaciones por parte de los particulares.
Entonces, lo que se hace es incentivar una parte de la inversión que tiene que hacer un particular con una parte de dinero público.

Evidentemente, una vez producida la orden se producen las solicitudes y se produce la adjudicación a los particulares por parte de la conselleria.
Hasta ahí yo creo que la actuación es impecable y desde el primer año se adjudica la cantidad total que está en presupuestos.
¿Qué es lo que suele pasar por la propia característica de lo que es una subvención?
Pues, bueno, que el responsable de ejecutar esas actividades son los particulares que han pedido la subvención.
Y, suele pasar, por ejemplo, uno de los motivos que a veces han justificado algunos de los solicitantes con subvención concedida, por ejemplo es: "Oiga, no he podido, estamos a fecha de noviembre, no he podido terminar las obras porque no he encontrado mano de obra, porque no ha llovido lo suficiente para que yo haga la repoblación.
¿Me da usted una prórroga de tres, de cuatro meses?
" Evidentemente, en la conselleria analizamos los motivos por los que se solicitan las prórrogas y, si son justificados, se prorrogan.
¿Qué quiere decir?
Que de esos 100 millones hay 30 millones que no se pueden gastar porque no los hemos podido dar porque el adjudicatario no ha realizado la obra.
Esos 30 millones de pesetas no quiere decir que no se destinen al monte.
Son los primeros millones que se entienden adjudicados ya del período anterior, de la legislación anterior.

Y ese es un problema que yo creo que pasará en todos los países, en todas nuestras comunidades, siempre que estemos hablando de subvenciones y siempre que la responsabilidad corresponda a los privados.
No obstante, vamos a variar las órdenes, vamos a intentar sacarlas antes en tiempo y vamos a intentar primar a aquellos solicitantes que por algún medio den mayor garantía de cumplimiento, bien sea por la calidad del proyecto, o, en fin, ya buscaremos el método para intentar que ese porcentaje de cumplimiento, pues, evidentemente, nosotros los 110 millones los gastamos igual, pero en la orden ya sólo pueden salir 82, porque esa diferencia son gastos que ya tenemos para otros solicitantes.
Pues, bueno, que en vez de 110 millones, que tengamos que sacar la orden por 72, que sea por 95, querrá decir que si tenemos un cumplimiento del setenta y tantos por ciento, que yo creo que es importante, en obras realizadas por particulares, pues tenemos que hacer un esfuerzo también, concienciar a los particulares que como tienen una subvención ­por decirlo así­ tienen la obligación de cumplir al cien por cien porque si no es un dinero que por la dinámica presupuestaria, pues, se pierde.

Nada más, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señor conseller.

Senyor Peris, té vosté la paraula.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

Jo li agraïsc la resposta en el sentit de les darreres paraules perquè, realment, al final és una preocupació que de les subvencions que es destinen en eixa línia de promoció, no solament de particulars, de particulars, institucions locals, ajuntaments, etcètera, quan hi ha ajuntaments que, per exemple, no arriben o ja s'ha repartit tot o, possiblement, siga algunes vegades perquè no han presentat un paper correctament, etcètera, o que els projectes tècnics, fins i tot en algunes ordres els tècnics diuen que no s'adapta exactament el projecte a allò que demanava l'ordre, es queden sense eixa ajuda, quan ve eixe romanent d'un any damunt de l'altre i, globalment ­no en estes dues ordres, sinó en una informació que vosté em va facilitar perquè la vaig demanar a la conselleria­ globalment de totes les subvencions de la Direcció General Forestal acaba més del 33% no podent-se traure adjudicació perquè venen compromisos de l'any anterior, doncs, efectivament, caldrà vore quins mecanismes de millora d'eixes ordres i de subvencions per a, efectivament, que el 33% de la voluntat pressupostària inicial que arribe a actuacions importantíssimes en la muntanya, de reforestació, de voluntariat mediambiental, de vigilància, etcètera, etcètera, arribe, no passe que, efectivament, es retalla i ja l'ordre ix retallada i, per tant, no té el cent per cent de la necessitat d'arribar.

I, per tant, efectivament, la pregunta anava en eixe sentit, de veure quines possibilitats estableix la conselleria perquè no passe, per anar millorant eixe sistema de subvencions per a fer que, almenys, els 110 milions de pessetes, o els 25 milions de pessetes, o el 55 milions de pessetes, és a dir, en cadascun dels epígrafs d'eixes ajudes realment arriben perquè hi ha entitats, organismes o ajuntaments que sí que voldrien, però va i resulta que com s'han quedat i, després, no es gasten els diners, és una llàstima que eixes actuacions no arriben a les nostres muntanyes.

I, per tant, eixe era el motiu de la pregunta.
I, efectivament, si vosté agafa eixa línia de variar el sistema d'adjudicació o de control o primant els que realment compleixen, que podia fer-se, efectivament, una borsa de primar a aquells ajuntaments com passa amb altres tipus de subvenció que, per exemple, en l'Inem hi ha ajuntaments que a finals de l'estiu rebren més diners perquè han fet totes les obres, per exemple podia ser un dels sistemes.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Medi Ambient:**

 

Señor presidente.

Señor Peris, efectivamente esa es la línea en la que estamos.
Existe una cierta complicación, por ejemplo, con los planes de obras y servicios.
Otras administraciones lo que hacen es un excedente a final de año, pero la propia tipología de la obra forestal hace que eso muchas veces sea muy difícil porque las obras hay que realizarlas muchas veces en la primera época del año o en la parte final del año, con lo que son meses inhábiles cuatro, cinco o seis meses del período estival y eso hace que sea más complicado.
*(Remors)* Eso, presupuestariamente, el tema de bianualidad es bastante complicado, mejor no meternos.

Pero, efectivamente, podríamos buscar, potenciar esas medidas de control.
Y, efectivamente, señalar que la intención de la conselleria y del gobierno es que se gasten los 100 millones que tenemos.
¡Ojalá se cumplan!
Porque, realmente, desde el punto de vista de la Conselleria de Medio Ambiente conseguimos los objetivos de cumplimiento presupuestario y, fundamentalmente, conseguimos hacer unas actuaciones en el monte imprescindibles para el monte.
Y, realmente, si no se hacen es porque no tenemos la iniciativa, la capacidad nuestra de actuar.
Vamos a mejorar los mecanismos.
Yo sé que es difícil ir superando esos porcentajes por la experiencia en casi todas las órdenes, pero seguro que por lo menos en algún grado porcentual podremos ir mejorándolo.

Gracias, señor presidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Finalitzat el torn de preguntes, esta presidència considera oportú donar cinc minuts de descans.

 

*(Se suspén la sessió a les 18 hores i 33 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 18 hores i 45 minuts)*

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyories, reanudem la sessió amb la interpel·lació al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports sobre la política general de la conselleria en matèria de ports esportius, formulada pel diputat Daniel Gozalbo Bellés, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Té la paraula l'il·lustre diputat.

 

***Interpel·lació al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre política general de la conselleria en matèria de ports esportius, que formula el diputat Daniel Gozalbo Bellés del GP Socialista­Progressistes (RE número 10.
827, BOCV número 41).***

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

*(Inoïble per raons tècniques)* Senyor president, amb la seua venia.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies i perdone les deficiències tècniques.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

Bé, senyor conseller.

Senyores i senyors diputats, com ja els deia, encara que siga una hora intempestiva, jo crec que el tema és molt important.
Estic convençut, a més a més, que el conseller comparteix amb mi, amb el meu grup i amb el seu grup, la importància d'este tema.

Sobre el tema dels ports esportius m'havien preguntat alguns companys: "¡Que no les unificarem les dues interpel·lacions!
" Però jo crec que són dos temes radicalment diferents que, a més a més, m'agradarà sentir la seua opinió perquè crec que ­és normal­ és una opinió molt autoritzada, marque línia d'actuació en els propers anys.

En el tema dels ports esportius, senyor conseller, i senyores i senyors diputats, és un tema bifronte en el llenguatge clàssic dels déus antics nostres també.
Està indissolublement unit al potencial turístic que té la nostra comunitat; per tant, assumeixen els ports esportius fins i tot un paper d'infrastructura de l'esport, de l'oci, del turisme, de coneixement i de fluir de la mar, etcètera.
Un tema magnífic.
Però, per l'altra part, i jo crec que no s'oculta a ningú, els ports esportius són ­en paraules del propi conseller­ potencials generadors de greus impactes ambientals al litoral.

Clar, la planificació aleshores de les instal·lacions de ports esportius, instal·lacions esportives en la nostra costa, deurà tindre en compte no sols els beneficis econòmics ­que els hi ha­ i els beneficis socials, importantíssims a la nostra comunitat, sinó que també el medi en el qual actual és un medi molt fràgil, molt fràgil, és una infrastructura agressiva, potencialment agressora, no sols agressiva, sinó agressora, i que les escales de les instal·lacions normalment no se solen considerar i produeixen un impacte molt gran en tot el nostre territori.

És evident, conseller, que a la nostra comunitat és un tema important perquè tenim ­si no recorde malament­ 450 quilòmetres de costa, dels quals en la part nord, doncs, un port esportiu normalment ens afecta d'una manera decisiva a la zona de platja, són unes costes molt planetes, i, en el sud, moltes vegades la profunditat en la qual cal actuar, etcètera, ens provoca problemes també molt importants en el medi ambient.

Per tant, vaja des del primer moment la nostra afirmació, que jo estic convençut que vosté la comparteix, conseller, que no podem edificar una política de construcció de ports esportius sobre la destrucció del medi.
No.
Perquè, precisament el medi ­i ho ha dit també vosté en les seues compareixences­ és el que proporciona l'atractiu, un dels grans atractius que tenim a la nostra costa.

Ha anunciat reiteradament, conseller, la seua voluntat de portar a esta cambra un nou pla de ports.
Jo estic convençut.
.
.
i vull que ho sàpiga ja des del començament que volem un nou pla de ports, conseller.
No ens enfrontarem a ell d'una forma radical.
No, no.
Volem ­i ara em podré explicar jo, confie, en uns minuts­ que vosté ens porte ací un nou pla de ports en el qual faça compatibles eixes dues grans coses, eixos dos grans pilars que jo li estic dient a vosté.

Però, mire vosté, des que vosté va anunciar això en la seua compareixença del principi, inclús a la política de ports li ha faltat un poc d'entusiasme, paraules textuals de vosté també, ja fa cinc anys que el conseller anterior a vosté també ho deia: "ha llegado ya el momento de presentar un nuevo plan de puertos y lo vamos a empezar y tal y tal".
Cinc anys, conseller, per a demostrar la voluntat política són masa anys.
Vosté ja ha passat un any.
Per això li vam fer esta interpel·lació el grup parlamentari, perquè considerem que no pot viure només de promeses.
I lamentablement, en qüestions d'obres públiques i d'urbanisme, vosté, conseller, ve amb un producte moltes vegades, amb bona voluntat, ens ofren un producte moltes vegades, quan comença, quan té idea de fer-lo, quan va la primera vegada, etcètera, en carreteres, etcètera, Llei d'ordenació del territori, fins i tot en política de ports.

Però jo vull que vosté assumisca hui un compromís de portar-nos definitivament eixe Pla de ports.
I què volem d'eixe Pla de ports, conseller?
Mire, jo m'he pres la molèstia de mirar al llarg d'estos darrers mesos un llistat de tots els problemes que han anat sorgint en els mitjans de comunicació en el tema ports esportius i li assegure a vosté que cap, que cap en eixes ampliacions, eixes demandes, que com vosté sap hi ha molt ports que creuen que a l'hora de fer el port esportiu es fa la zona d'oci, es fa la zona hotelera, es generen unes plusvalies molt importants.
Mire, nosaltres volem claríssimament, i jo crec que vosté també compartirà eixa idea, que un Pla de ports no pot ser només anem a donar autoritzacions per ampliar, anem a fer-ne.
.
.
No, ha de ser un instrument d'ordenació del litoral, dins els marcs de les directrius que les pròpia consellera està establint i que ja ha presentat, per cert, unes bases per al consens que li agraisc i jo crec que és un bon treball fet.
Però això només és el principi, conseller.
Ha d'establir tots els criteris per a la utilització portuària adequada i racional, això ho diu la llei no ho diu una altra cosa; ha de tindre una atenció preferent en la conservació del litoral i la gestió correcta del medi ambient; per tant ha de ser un pla territorial sectorial de conformitat amb la llei i amb tota la normativa que nosaltres estem presentant.
Això és el primer que li demanem, que eixe pla que vosté anuncia siga un pla realment en eixe sentit ample, generós, integral, que és la paraula que vosté va gastar també en la pròpia compareixença.

Jo, si el president m'ho permet, li diré tres punts bàsics que des del nostre punt de vista són indissolubles en el tema de la política de ports.
Eixe pla que vosté ens porta ací, que jo vull escoltar quan ens ho portarà, ha de tindre una mirada sostenible.
Ja sé que és una paraula així estranya, però ha de tindre un objectiu de ser sostenible en el futur.
No podem créixer ara, no podem tindre "pa per avui i fam per a demà", conseller.
En eixe sentit eixe pla ha de tindre vàries columnes, una interrelació territorial; ha de planificar millor els accessos, fins ara es feia un port, però el tema d'accessos no s'estudiava mai; ha d'estudiar-se com es conexiona amb les xarxes ferroviàries i les xarxes de transports; ha d'intentar solucionar totes les desavenències que entre el port i el municipi s'estan produint.
És lamentable vore com un port, que al principi és una instal·lació que tot el món vol, passen uns anys i acaba sent un focus que la pròpia societat el rebutge perquè és una barrera infranquejable, etcètera, etcètera.
Així que eixe tema l'ha vosté de mirar molt.

Ha de mirar també ser respectuós amb el medi ambient.
No li oculte al conseller que és enginyer, ni molt menys, que totes les estructures artificials són unes trampes perquè la sorra es quede allí.
Lamentablement, conseller.
Hem vist créixer l'arenal de Borriana, per posar un exemple, o el port nord de Castelló, centenars i centenars de metres.
Des de principi de segle a enguany, conseller, s'han fet ja dos donacions a la ciutat de Castelló per part de Patrimoni de l'Estat, perquè allò va creixent i creixent i cada vegada a la platja era més costós aplegar.
Una trampa per a la sorra, una trampa total.

Clar, si hi ha trampa pel nord, conseller, això és que hi ha àrees d'erosió pel sud, evidentment.
I, clar, vosté coneix millor que cap que les platges de la Comunitat Valenciana són les que més perill d'erosió tenen.
Més encara, entre Sagunt i Castelló, vosté ho coneix, la regressió és de quatre metres en estos moments ja.
Per tant, hem d'evitar això, conseller.
No pot ser que fem una cosa sense pensar i que després ens toque estar fent contínuament nous espigons, submarins o no, per a intentar donar-li solució.
No podem gastar-nos després 3.
000 milions posant sorra com estem fent a Peníscola, senyor conseller, açò no podem fer-ho.
S'ha d'acabar eixa etapa, i vosté jo crec que és més conscient que cap.
Ha de ser, per tant, respectuós amb el medi ambient, amb el tema de l'erosió i amb el tema de la brutícia que genere.
I ha d'intentar tindre un recolzament social.
Això sí, conseller.
No pot portar un Pla de ports ací, jo crec que no s'atrevira vosté a portar-lo, sense que prèviament no ho haja sondejat la societat o haja sondejat a les institucions, perquè vosté sap que si en estos moments si una cosa no té recolzament social vosté sap que és difícilment portar-la a la pràctica o executar-la amb posterioritat.

Ha de donar-le un caràcter profundament de servei públic, i això crec que vosté, lamentablement des d'esta posició de la Cambra, no té la mateixa visió que tenim nosaltres.
Perquè, mire, per a nosaltres els ports esportius, per més que disposen de concessió privada, juguen un paper de servei públic.
I vosté és conscient d'això també.
Ha de donar-li una tutela efectiva, cosa que ara no està fent.
Algunes concessions encara ara no tenen recursos suficients per a solucionar els problemes que estan plantejant al sud.
Algunes estan desvirtuant les motivacions de la concessió inicial, estan incomplint clàusules de la concessió.
Ha d'haver una homologació d'explotació i de tarifes, han de deixar disponibles determinades places no només per als socis.
I sobre tot la tipologia, conseller.
Estem fent uns ports esportius per a rics.
Jo ja sé que els ports normalment són per als qui tenen vaixell i els que tenen vaixells tenen determinades condicions econòmiques.
Però ha d'intentar ­ja ho dèiem fa deu anys en el pla antic de 1989, ja ho dèiem­ buscar unes tipologies que siguen una miqueta més diverses socialment.
El lucre no pot ser el motor, no pot donar vosté un port esportiu a Xàbia, Benicarló, Torrevieja, Santa Pola, Calpe, etcètera, tots els projectes que hi ha hagut sempre anaven associats a una zona lúdica, etcètera.
Vosté sap que no pot ser eixa motivació per a donar ampliacions.
*(So per interferències d'un mòbil)*

 

La tercera característica, i acabe, ha d'aprofitar al màxim les possibilitats existents.
Vosté és conscient.
El que tenim ara, això ho hem d'utilitzar tot el que puguem i encara ens queda a munt de lloc, en el nord, per exemple, encara ens queda lloc.
I cal aprofitar-lo tot el que puguem, a Benicarló per posar un exemple.

La localització, quan decidisca fer un a un, perquè ara vosté amb el decret que ha fet ha donat possibilitat per a ampliar, però supose que després obrirà una miqueta més la mà i les possibilitats, ha d'estudiar molt bé la localització, però molt bé.
Ha de buscar eixa sincronització que jo li estava comentat abans, perquè sense eixa sincronització en altres àrees de la societat està perdut.

Mire vosté, el tema que abans hem estat parlant de les praderies de posidònia té influència en el tema.
Així que vosté ha de parlar amb la Conselleria d'Agricultura, com amb Medi Ambient ha de parlar, com ha de parlar en costes, com ha de parlar amb els ajuntaments.
No pot fer una llei en contra dels ajuntaments, conseller.

S'ha de guardar per a vosté l'autoritat de decidir on van els ports esportius, l'ha de guardar, no al revés, no anem a posterior.
No.
Vosté marque on poden anar i després que vagen.
I ha de tindre un consens parlamentari important, és un tema de futur.
I com jo estic convençut que tant vostés com nosaltres intentarem construir futur per als nostres fills, jo li demande que este tema es discutisca profundament en les Corts i puguem aplegar a un consens per a tots.

I lamente no poder tindre més temps, però ja he abusat del president i supose que en la contestació acabaré de dir-li els meus raonaments.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor diputat per la seua amabilitat.

Senyor conseller d'Obres Públiques i Urbanisme, té la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Gozalbo, sí és cert, jo crec que les dos interpel·lacions que anem a tractar esta vesprada d'alguna manera estan molt relacionades, i bó, a la millor ens repetim un poc en els arguments que anem a donar, però anem a seguir l'ordre que hi ha.
També és cert que primer anem a parlar de ports esportius i després, d'una forma més general, de ports en general.
A la millor, tal volta, havíem d'haver-lo abordat, primer allò més general i després allò més particular, perquè pot ser que utilitzem algun argument ara que després es complete d'una forma més concreta.

Però contestant-li a la seua interpel·lació, jo vull comentar que l'objectiu bàsic de la política dels ports esportius, com en qualsevol altre aspecte de la política de ports, és simple, és senzill.
En definitiva, hem de proporcionar infrastructures i servicis adequats a una demanda d'usuaris ­si no hi ha usuaris no fa falta port­, i per a d'això l'aspecte més important de l'actuació de la conselleria durant esta legislatura va ser el de complir el compromís del govern, que vam arreplegar en el programa electoral del partit, elaborant un nou pla de ports i instal·lacions nàutiques esportives que ara vorem com estem i què estem fent en eixa direcció.

Per què diem un nou Pla de ports esportius?
Ho diem perquè l'estat vigent durant esta última dècada, aprovat com saben el que està vigent ara en l'any 1989, com molt bé deia vosté, s'ha quedat desfasat en qüestions essencials, o siga desfasat perquè fa quasi onze anys que eixe pla està aprovat i en algunes circumstàncies el pla ara vorem que ha quedat desfasat.

En estos moments la Comunitat Valenciana compta amb 40 ports, 5 d'eixos, Castelló, Sagunt, València, Gandia i Alacant, són ports de l'Estat i els 35 restants són de la Generalitat.
Tots eixos ports compten amb instal·lacions i servicis normalment per a la navegació esportiva; 18 de forma exclusiva i la resta tenen a més activitats pesqueres i comercials.

Fa deu anys, quan va entrar en vigor l'actual Pla de ports i instal·lacions nàutiques esportives, estes infrastructures albergaven aproximadament 9.
000 amarres d'este tipus d'embarcacions de recreo.
En l'actualitat tenim en la Comunitat Valenciana al voltant de 17.
000 amarres, quasi el doble que fa deu anys ­o siga, que açò fa que d'alguna manera existisca una problemàtica distinta­ en un nivell mixt d'ocupació del 80%, que és a més el nivell d'ocupació més alt de totes les regions mediterrànies espanyoles.
Per tant, en la nostra comunitat hi ha una demanda important d'amarres esportius i de servicis que van associats a eixos amarres.

Este espectacular creixement de l'oferta s'ha produït tenint en vigor este Pla de ports i instal·lacions nàutiques esportives de l'any 1989, que com saben tenia com a estratègia fonamental anar cobrint la demanda a través d'un ús intensiu de l'espai disponible en els ports ja existents.
Esta estratègia del Pla de 1989, que hui encara està vigent i estem aplicant-la, es corresponia amb la situació de partida en la que es trobava la Generalitat en eixe moment: la Comunitat Valenciana havia heretat de l'Estat una gran quantitat d'infrastructures portuàries que estaven infrautilitzades, que donaven la possibilitat d'augmentar d'una forma molt considerable l'oferta esportiva, mitjançant l'ampliació i ordenació de les instal·lacions dins els propis ports, evitant, per tant, l'impacte d'instal·lacions de nous ports o la seua ampliació.

Encara, d'eixa manera, cal recordar que, dins el Pla de ports que hui està vigent, es classificava un 7% del litoral com apte per a la implantació de noves infrastructures; o siga, que hi havia possibilitat de fer noves implantacions.
I és una quantitat relativament important en quilòmetres eixe 7%.
Esta estratègia de posar davant l'aprofitament dels ports existents a la construcció dels nous a nosaltres ens pareix perfectament adequada, mentre la situació de partida siga la que era en eixe moment; o siga, que teníen uns usuaris determinats i unes possibilitats d'informació.
Ara bé, quan eixa situació canvia, com ha canviat ara: quan ja no queden pràcticament espais lliures en els ports, quan les infrastructures se saturen i ja no es possible seguir augmentant l'oferta dins d'elles, què podem fer?

El primer que vull dir és que el primer que podem fer és acabar de completar-les.
Com molt bé deia, hi ha ports en els que encara hi ha possibilitats i sobre tot en els nous ports de Vinaròs, nous en el sentit de nosaltres, eren ports de l'Estat que ara han vingut a dependre de la Generalitat Valenciana, Vinaròs i Torrevella, són dos ports que tenen possibilitats importants d'augmentar les instal·lacions esportives i els amarres dins eixos ports.

Però no sempre la demanda està en el punt on està situat el port, encara que nosaltres estem intentant sempre canalitzar-la per a evitar fer infraestructures si no és totalment necessari.
Però a pesar d'això, la situació a què estem aplegant és que en molts punts i sobretot a la millor en la zona on més conflicte hi ha d'amarratges, on més demanda n'hi ha, el tema està pràcticament saturat.
Llavors, lògicament, els problemes més greus de saturació s'estan donant on més demanda n'hi ha, sobretot en el nord de la província d'Alacant, jo diria que entre el Campello i Dénia, aproximadament.
En el port de Xàbia estem fent algun *arreglo* entre el club nàutic i confraria de pescadors entre tots per a ordenar millor i poder ficar algun amarratge més, però està totalment congestionat.
El de Moraira, el de Calp, el d'Altea, el de la Vila.

Hi ha altres ports en què encara hi ha una certa capacitat residual per a crear més amarratges sense necessitat d'ampliar els ports, fonamentalment estaríem parlant dels ports de Vinaròs i Torrevella, encara que a Benicarló i Burriana també existixen possibilitats.

Però a part d'estos casos molt concrets, el principal problema a què ens estem enfrontant en els ports en general és, com dic, eixa saturació a què s'ha aplegat o s'està aplegant.
Per tant, és impossible mantindre l'estratègia del pla de 1989, basada en ampliar l'oferta només a través de l'aprofitament de la capacitat dels ports, que en eixe moment encara era possible d'explotar.

Llavors, front a eixa situació d'esgotament de la capacitat dels ports existents, ens trobem amb una àmplia, com dia, demanda no coberta per les instal·lacions actuals, i a més, una demanda que creix, que va creixent; una demanda que dóna lloc a iniciatives i pressions que hem d'intentar canalitzar de la forma més adequada entre tots.
Per això, la Comunitat Valenciana necessita este nou pla que permeta ordenar i orientar eixes demandes i eixes iniciatives, o impedir-les si és el cas, però sempre a partir de criteris clars, que siguen objectius, que estiguen assumits per la societat i en funció d'una situació molt distinta a la de fa deus anys.

A més, quan parlem de ports esportius, jo crec que devem tindre present una premissa fonamental i bàsica, que és la importància que el turisme té en l'economia de la nostra comunitat.
I dins d'eixa oferta turística actual, la presència d'unes infraestructures portuàries apropiades per a la navegació esportiva és una opció jo crec que cada volta o cada vegada més valorada.

Si ens limitem a posar-nos d'esquena, a donar-li l'esquena a eixa demanda, jo crec que l'únic que aconseguim és que el nombre creixent de persones que d'alguna forma intenten o desitgen practicar la navegació *de recreo*, els esports nàutics, busquen també en eixe cas altres destinacions turístiques, que se'n vagen a un altre lloc.
De tal manera que nosaltres creem que hem de vore entre tots una política portuària no només com una qüestió de servici que es presta a una quantitat més o menys àmplia d'usuaris, sinó com una qüestió important per a qualificar també l'oferta turística, i per tant, com una qüestió important per al funcionament del sistema productiu.

Dit això, al mateix temps la construcció o ampliació d'infraestructures portuàries és un tema que desperta una gran sensibilitat social.
I així deu ser, perquè estem parlant d'equipaments que ocupen una zona, un espai, jo crec que molt fràgil, de gran valor, en competència, en molts casos, amb altres expectatives de l'ús de l'espai, i que si estan mal plantejades poden tindre efectes jo crec que molt nocius per a la dinàmica del litoral i sobre el medi ambient, com vosté també dia anteriorment.

Per això jo crec que la política de ports esportius de la Generalitat deu basar-se sobretot en la necessitat de fer compatibles eixos criteris: la satisfacció d'una demanda important per al desenrotllament de la nostra economia turística però amb totes les precaucions i mesures necessàries per a garantir el respecte al medi ambient, la protecció del litoral i la millor defensa dels drets i dels interessos de tots els ciutadans.

La planificació dels ports esportius, l'elaboració d'un pla en què s'analitzen amb rigor i de la forma més objectiva possible les demandes i les possibilitats reals; en què es plantegen estratègies de resposta, fixant-nos límits i condicions; en què es puguen valorar tots els *pros* i tots els *contres*; en què es pot avaluar la implicació territorial i ambiental, i en què tots, ajuntaments i altres institucions públiques, forces polítiques, agents econòmics i socials, usuaris i ciutadans, tot el món.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor conseller, vaja vosté acabant, per favor.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

­Moltes gràcies.
Acabe en seguida.
­ .
.
.
puguen participar i aportar criteris, que ens pot permetre assolir el pacte social que jo crec que exigix el futur dels ports valencians.

O siga, que, resumint allò que faltava per comentar, actualment nosaltres estem treballant d'una forma jo crec que important en documents per al Pla de ports esportius, per al Pla de ports en general, però fonamentalment per allò que és l'ordenació de tot el litoral, eixa ordenació, eixes directrius del litoral que no siguen mai incompatibles amb eixa política de ports que nosaltres volem dur a cap.

Per això, eixa qüestió ens ha obligat a invertir un poquet l'ordre que nosaltres havíem iniciat.
O siga, estem fent el Pla de ports, però al mateix temps estem fent un llibre blanc de la costa, estem treballant en les directrius d'allò que ha de ser l'ordenació en la costa per a evitar problemes d'instal·lació de ports que puguen afectar altres qüestions importants.

De totes formes, continuarem, jo crec, en la segona interpel·lació parlant de forma més general del tema de ports, i podré crec que allargar-me un poquet més en açò que els acabe.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Acabe, senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

L'il·lustre diputat senyor Daniel Gozalbo, del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula per a rèplica.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Conseller.

M'haguera agradat que haguera concretat més a esta Cambra diversos temes que li he plantejat.

Primera, no m'ha donat un horitzó temporal, malgrat que portem cinc anys amb eixa promesa, conseller.
És evident que s'ha hagut de quedar a la meitat vosté de la seua elocució, perquè no ha tingut temps tampoc, però m'agradaria que em donara un horitzó temporal.
Més encara, m'ha deixat preocupat perquè si vosté m'anuncia un llibre blanc sobre el tema de ports, vosté ja sap, conseller, que quan s'anuncia un llibre blanc d'alguna manera és perquè primer es fa un llibre blanc, que és donar una miqueta constància fefaent, testimoni, de la realitat existent.
Per tant, és molt difícil un llibre blanc i alhora un Pla de ports, és molt.
.
.
jo ho entenc, almenys difícil.
Per tant, si és així, almenys jo pensaria dos anys, una cosa així, un any o dos com a mínim, i llavors jo crec que seria un incompliment, des del meu punt de vista, excessiu.

Segon, li he fet un oferiment important de consens, conseller, consens parlamentari.
Perquè jo sé que este és un tema en el qual devem estar d'acord en la Comunitat Valenciana, en el país, perquè té una transcendència ­els dos ho hem estat comentant­ de tipus social, econòmic, de transcendència de lleure, de promoció.
Per cert, que la promoció darrerament en la conselleria, la promoció dels ports esportius, no sé qui la deu fer, però la conselleria, no.
Des de l'últim llibre que es va publicar de ports esportius i de promoció dels ports fora de la comunitat, la veritat és que no ha aparegut res nou en eixe sentit.
Vosté em pot dir: si hem incrementat de 10.
000 a 17.
000, amb una miqueta de promoció ens haguérem pogut vore desbordats, no?
Però la veritat és que el tema de promoció també és un tema interessant que jo crec que la conselleria deu tindre'l.

No m'ha contestat tampoc a alguna garantia que jo li sol·licitava, que el Pla de ports assegure, el Pla de ports esportius, que malgrat el tema de la concessió, que no entrem en eixe tema i assumim les diferents concessions factibles i possibles, però jo li he demanat garanties que fóra un servei públic, que tinguera vosté en la seua mà el control de les ubicacions d'una manera decisiva, clara; que tinguera el tema de sancions; que tinguera el tema de control i d'inspecció; per tant, que tinguera el tema de l'acompliment de les concessions, etcètera.
Tampoc m'ha donat garanties, conseller.

Per tant, lamentablement, he de dir-li que no m'ha donat satisfacció la seua contestació a la interpel·lació.
I m'esperava més, perquè, ja dic, vosté en la seua primera compareixença que va fer en estes Corts pràcticament va assegurar que el tema del Pla de ports venia en qüestió de setmanes o de mesos.
Però jo de nou li tornaré a concretar d'una manera esquemàtica el nostre pensament.

Mire.
Estem, com sap vosté, a favor dels ports esportius, per les múltiples raons que vosté ha donat.
La nostra voluntat és eixa, i la història també demostra que hem actuat en eixa direcció d'una manera decidida.
Però volem que el creixement que es puga produir.
.
.
, perquè és necessària la pràctica esportiva, el mar nostre és un mar.
.
.
440 quilòmetres de costa banyen molt *(rient-se)*, i es produïsca no sols en l'ensenyament.
Mire, conseller, l'única normativa a nivell legal que vosté ha desenrotllat en els darrers anys va en la via de l'ensenyament i de les titulacions.
Ens agradaria que avançara una miqueta més d'ahí.
I entenem que les infraestructures són importants com a infraestructures globals del país.
Ho entenem així, i per tant, estem pel creixement d'eixe sector.

Però, fins i tot, ja li ho hem dit i li ho torne a repetir, acceptem la concordança del sector privat amb els interessos generals.
Sabem nosaltres que som els defensors, la Generalitat Valenciana, defensora dels interessos generals.
En canvi, hi ha eixa racionalitat de donar satisfacció a la demanda però evitar també concentracions gegantines.
Vosté també és n'és conscient, que vosté sap que n'hi ha molta demanda en algun lloc però no pot concentrar ahí d'una forma gegantina tota la solució.
I créixer després amb un respecte mediambiental és necessari, totalment necessari.
No és factible en estos moments anar a uns creixements que no respecten d'una forma decisiva les possibilitats de futur que tenim.
Perquè és que, a més, és lamentable vore com la nostra costa, de ser una costa pràcticament curvilínia i perfecta, ha anat canviant a base de construccions, com és normal, artificials, i posteriorment hem hagut d'anar introduint sempre barreres per a evitar desequilibris, i ara en qualsevol lloc del país que anem, en qualsevol lloc, sempre ens veem espigons, submergits o no, per a protegir allò que prèviament hem destruït.
Això em recorda que hem destruït algunes marjals i anem a gastar-nos després 15.
000 milions de pessetes, amb la seua aquiescència, "para reproducir el ambiente de los marjales del sudeste asiático" en una obra important.
I els hem destruït voluntàriament.

Entenem que deu créixer per la planificació, senyor conseller, no *a salto de mata*, com vulgarment es diu, entre cometes.
Entenem que no pot anar vosté a donar satisfacció exclusivament econòmica, ha de donar satisfacció també social.
I donar satisfacció social vol dir, conseller, defensar els interessos generals per damunt dels possibles interessos de lucre que en alguns llocs, per les ofertes que es fan, es puguen realitzar.

I res més, conseller.

Moltes gràcies, president.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Gozalbo.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats.

Concretant un poc les qüestions que comentava.
Quant a temps que nosaltres podem tardar a presentar el Pla de ports esportius, el Pla de ports i el Pla de ports esportius, més o menys en uns cinc mesos nosaltres tindrem un pla director, i en cinc mesos més aproximadament el pla estarà preparat.

Al mateix temps que estem fent eixa actuació, com dia, estem treballant, i vostés ho saben molt bé, en elaborar una llei d'ordenació del territori i en fer unes directrius del litoral, perquè el litoral és dels trams de territori que tenen una fragilitat més important i sobre els que hi ha normalment unes pressions més importants al llarg de tota la comunitat.
I la comunitat de nosaltres és una comunitat que, com molt bé dia, té eixos 400 *i pico* quilòmetres de costa, en fi, que és una comunitat amb una costa important, amb una cosa rica, que cal tindre una certa atenció.

I és de veres que eixes instal·lacions de ports sempre poden provocar algun tipus d'impacte, algun tipus de regressió en un punt determinat, però també cal tindre en compte ­i ara no estic defenent ninguna política de nosaltres sinó a la millor molt anterior­ que eixos ports que estan ahí, exceptuant un o dos naturals que hi ha en tota la comunitat.
.
.
la comunitat té una costa totalment lineal, que està al voltant del mar i que no hi ha cap protecció per a eixe medi de transport o per a eixe medi de protecció d'una navegació o de poder utilitzar eixe espai, doncs, en eixos moments es van fer eixes polítiques i en l'any 89 vostés la van completar en el pla de ports que hi havia, deixant que en un 7% de la costa es poguera actuar.
O siga que, d'alguna manera, el que es feren eixos ports en un moment determinat responien també que teníem una costa determinada, hi havia unes necessitats i calia abrigar eixes necessitats per a millor.

Aleshores, diem que, alerta!
Naturalment, no hem de fer una política de ports desmesurada, expansiva, ni molt menys!
Ha de ser totalment respectuosa amb el medi ambient i ha de ser respectuosa amb el servici públic i amb els interessos general, però tampoc s'ha de matar totalment la possibilitat dels ports perquè també creen riquesa i també cobreixen unes necessitats que hi ha.
Aleshores, compaginant eixes actuacions.
.
.
, no és que estiga totalment paralitzat, ni molt menys, el tema del pla de ports, estem treballant en això, però volem que siga i que estiga involucrat i simultàniament elaborat a eixes directrius del litoral i a eixa Llei d'ordenació del territori que molt prompte coneixeran vostés també.

Per això, jo crec que les garanties de créixer d'una forma planificada, eixes les tenen, estan totalment, hui no es pot créixer només que seguint el pla de ports que hi ha, està planificat, encara que és un pla ­que ara després parlarem­ que a la millor no era tan pla, sinó més una suma d'obres, una suma de qüestions determinades i que qualsevol actuació ha d'estar dins d'eixe pla o dins del pla que fem.
Jo crec que les garanties són totals.

Moltes gràcies.

 

***Interpel·lació al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre política general de la conselleria en matèria de ports de titularitat de la Generalitat Valenciana, que formula el diputat Daniel Gozalbo Bellés del GP Socialista­Progressistes (RE número 10.
828, BOCV número 41).
Pàgina 42.***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Acabada la intervenció del conseller, passem a la interpel·lació al mateix conseller sobre la política general de la conselleria en matèria de ports de titularitat de la Generalitat Valenciana, que formula el diputat Daniel Gozalbo.

Per a la seua intervenció, té 10 minuts.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor conseller.

Malauradament, conseller, malauradament ­li dic­ no puc estar, no puc mantenir el mateix to de satisfacció o d'insatisfacció en el tema de ports de titularitat de la Generalitat Valenciana que en el tema de ports esportius, conseller.
No puc perquè jo crec que tal vegada no ha trobat encara la conselleria la fórmula adequada.
És possible.
Més encara, vosté ho anunciava a esta Cambra en la seua primera intervenció, anunciava nous models, fins i tot, de possibles, de gestió.

Però, conseller, entendrà vosté, i jo crec que tots els companys i companyes diputats, entendrà vosté que no podem estar parlant d'un tema tan important en el qual tenim en l'any últim ­que ja és un any d'inversió importantíssim­ tenim 1.
330 milions de pessetes per a ports.
El conseller ha dit que hi ha 40 ports.
Tenim, per tant, uns 25 milions de pessetes, 30 milions de pessetes per cada port.
He de recordar que hi ha algun que s'emporta 900 milions, perquè, clar, una inversió en augmentar qualsevol coseta són 900 milions.
1.
330 milions de pessetes per a ports i 360 milions de pessetes per a costa és el que tenim.
A menys d'un milió de pessetes per quilòmetre!
Pinedo soles, rehabilitar Pinedo ha significat centenars de milions de pessetes.

O siga, estem en un pressupost, conseller, terriblement deficitari.
I això és responsabilitat seua.
No pot dedicar vosté tants poquets diners per a un tema que, com vosté ha dit, és transcendental per la longitud, 440 quilòmetres, per les infrastructures que representa.

Per tant, en primer lloc, senyor conseller, he de demostrar la meua més profunda insatisfacció i la del Grup Socialista­Progressistes en què vosté no dedique suficients recursos.
Però, és que encara se m'ha oblidat dir a les seues senyories una coseta.
Perquè esta àrea és de les poquetes que la Generalitat té inversió, té ingressos.
Perquè, clar, hi ha taxes, hi ha utilitzacions.
Doncs, bé, enguany en el 2000, vam tindre 977 milions de pessetes d'ingressos.
O siga, ens gastarem 1.
600 milions de pessetes, dels quals prèviament han rebut 977.
Conseller, no és de rebut.
Home!
, si ho tinguera vosté estupend, doncs, diríem: xe!
, no necessita diners per a gastar-se.
Però, jo crec que ara li podré demostrar que no ho té vosté tan bé.
Els ports comercials no els té tan bé.

En primer lloc, per tant, no ha fet un programa d'inversions en ports, ha continuat amb una tònica de política ­que vosté l'ha dita abans­ que "bé, m'ha caigut este mort damunt, doncs, he de gestionar-lo", però vosté no ha tingut gens d'il·lusió per gestionar la política de ports, gens d'il·lusió.

Mire, necessitem reestructurar i modernitzar totalment els ports de la Generalitat, totalment.
Que conste que tenim ports d'una importància fonamental, són infrastructures que són molt importants en aspecte comercial, en aspecte de tràfec de persones perquè van a altres llocs ­com vostés coneixen­, en aspecte turístic i en aspecte esportiu.
Tenim una infrastructura molt important.
Doncs, bé, vosté no ha fet un programa d'inversions suficientment important.
L'any anterior eren menys diners encara, 1.
500, que, per cert, tampoc se'ls va gastar tots, que això també és curiós, tenien tan poquets que encara així només va fer el 72% d'execució pressupostària en l'exercici del 99.

En segon lloc, vosté no ha fet ­va prometre ja fa cinc anys fer-ho, el seu conseller anterior, per tant, el primer conseller del Partit Popular­ però vosté també ­i parle moltes vegades d'ell­ vol comunicar els nostres ports perquè vosté sap que la situació és terriblement espantosa.
Hi ha alguns que per accedir a la bocana del port costa d'entrar.
.
.
, el de Benicarló per posar un exemple, costa d'entrar.

No ha fet cap pla que siga de comunicacions dels ports en les seues xarxes de transport.
Ja no per a fer intermodalitat ­que, per cert, en el seu discurs va dir que volia fer intermodalitat d'intercanvi i tal­, no per a això, sinó per accedir d'una manera digna.
La Nacional 340 i en la Nacional 332, que són les que ens comuniquen de dalt a baix, estan desconnectades amb els ports.
I ja no li parle de l'interés general, que és un tema de l'Estat, i que ens provoquen uns problemes de falta de competitivitat en l'economia valenciana terrible.
El port de València està sofrint moltíssim per no estar ben comunicat; el de Castelló, moltíssim.
Fins i tot, hi ha notícies, com vosté sap, que determinats productes de determinada comunitat autònoma d'ací del costat, que ara per l'aigua estan molt.
.
.
, doncs, no ens venen ací perquè el port de València no pot comunicar-se bé ­vosté ho sap­ ni amb l'autopista ni amb tantes coses.

Molt bé.
Tampoc ha fet un programa de comunicacions i intermodalitat.
Però, encara això, com eren diners, jo entenc que vosté tinguera dificultats perquè té moltes prioritats en la seua conselleria i molts problemes i ha de traure carreteres de dins, que haurà de traure més encara, per a això estem ací, perquè traga carreteres de dins de les poblacions i que millore molt tot.
No, hi ha coses que no costaven tant de fer, conseller.

Mire, l'altre dia estava llegint per gust una publicació del dret autonòmic valencià en el qual es deia que la modificació de la Llei de ports, que es va introduir en els pactes de Convergència i Unió i el Partit Popular quan no tenia majoria absoluta el Partit Popular ­vosté sap que va necessitar de Convergència i Unió­ i Convergència i Unió farà totes les bogeries que vulga fer, no ho sé, però, sens dubte, va fer una molt positiva per a tots, per a nosaltres també, que era obligar que el famós caràcter d'interés general dels ports desapareguera.
Per cert que, gràcies a desaparèixer això, vosté ha pogut citar ací que el port de Vinaròs és de la titularitat de la Generalitat Valenciana i que Torrevella és de titularitat de la Generalitat Valenciana, perquè el famós caràcter d'interés general s'ha perdut.

Bé, venia un estudi d'un lletrat en el qual deia quantes coses es podien aprofitar d'eixa desregularització que havia fet l'Estat en la llei, que havia canviat la Llei de ports.
Doncs, bé, vosté no ha fet malauradament res.
Perdó, sí que ha fet una coseta: les autoritats portuàries; va traure un decret vosté nomenant-les d'acord, perquè això ja sap que és una competència que vam agafar gràcies a eixa gestió de Convergència i Unió i pacte en minoria del Partit Popular.
Bé, però de tota la resta no ha fet res.

Mire, li podria citar la situació d'angoixa de l'Institut Social de la Marina, que l'han passat tot, i resulta que les escoles que tenim les han passades al sistema públic i paguen sis vegades més que pagaven abans, un xiquet.
Sis vegades més!
Els metges en molts llocs els han llevat de cop, amb la qual cosa han patit.
.
.
Bé, les competències de l'Institut Social de la Marina que han recollit en tots els ports, edificis i tot.
.
.
Que en Vinaròs molt bé que volem l'edifici eixe gran!
O en Castelló!
O en València!
No ha fet vosté això.

Però, no sols això.
Sobretot, no ha fet el que altres comunitats sí que han fet, conseller, que és regular globalment, integralment ­com vosté va dir que faria­ el tema.
I han fet, les comunitats que tenen interés, una llei de ports.
Que vosté ha de fer-la.
I, si no, li portarem ja on siga una moció perquè la faça.
Perquè la dispersió que té i les competències assumides noves han sobrepassat el que ens permetia l'anterior llei.
Ara vosté ha de fer una llei de ports en la qual ­i estic d'acord amb un incís que vosté ha fet abans­ contemple d'una forma sectorial els problemes dels ports esportius, però ja tindrà una visió integral per al port comercial, etcètera.
I això no li costa diners de fer.
Vosté no ha aprofitat el pacte de Convergència i Unió i el Partit Popular per a guanyar competències per a la Generalitat Valenciana.
Vosté ha fet mala gestió per al país.
Molt mala gestió.
Des del nostre punt de vista, clar.

Tercera qüestió.
No ha assumit eixes responsabilitats en absolut.
Però, passem revista ràpida al sector pesquer, que jo m'he molestat una miqueta, i vosté segur que també, en anar a vore-ho.
Mire, les condicions en què estan la majoria dels ports pesquers, conseller, són deplorables.
Perquè, a més a més, la consellera que tenim de pesca no s'ha assabentat que abans es donaven subvencions per a moltes coses i ara no donen res.
I vosté, per cert, abans també va donar algunes vegades línies de subvencions, que han abandonat també, la línia d'ajudes a determinats ports esportius i tal.
.
.
, que vosté va fer una convocatòria i que, després, ja no tornà a fer mai més.

Però, mire, li compte si vol, i vosté em dirà que això és un caos, però, mire, en el de Benicarló, per posar un exemple ­que ací tenim persones que ho coneixen molt bé­ deixalles d'embarcacions dins de l'aigua, allí afondades, xarxes i aparells pel mig, abandonades des de fa mesos, obres en semiruïnes.
.
.
¿Vosté sap que la de Benicarló porta un any o dos adjudicada i totes les finestres en terra i no es gasten ni una pesseta?
Clar que es gasten!
Llogant una nau prefabricada dos anys ja porta conseller!
Pintures obsoletes, casetes.
.
.
No, no, no, no és cap panorama.
Són els ports pesquers que estem tenint.

Es queixen ­i jo ací porte un dossier de premsa­, tots els ports pesquers de la Generalitat es queixen que no tenen, que les llotges estan malament.
Clar, vosté amb eixos diners que té, en quants llotges ha pogut actuar?
En la de Benicarló fa dos anys que no gasta.
.
.
, que està allí abandonada.
En tres llotges!
I vosté mateix m'ha dit que de ports comercials té 17 o no sé quants, Benicarló, Borriana, Cullera, Penyíscola, Dénia, Xàbia, Moraira, Calp i Altea.
Té centenars de ports que tenen problemes de pesca importants.
Els ports pesquers malament.

I el sector comercial?
Ha donat vosté alguna política comercial als ports de la Generalitat?
Vosté ha renunciat a tindre política comercial en els ports de la Generalitat.
En la única cosa que es creu que fan política comercial és en els ports d'interés general.
I això és fals.
Està renunciant a una de les eines més importants que té la Generalitat, perquè nosaltres en eixa costa que tenim i amb eixes possibilitats.
.
.
vosté sap que hi ha vegades que en eixos megaports no hi ha ni qualitat humana, ni contacte humà, prefereixen molts exportadors de fruites i importadors tindre-ho assegurat, no tindre problemes d'estibadors, etcètera, etcètera.

Però, clar, com pot fer vosté política comercial de la Generalitat ­i acabe ja, senyor president­ si en total dedicats a este tema vosté té 40 persones en tot el país?
Per a 40 ports, vosté té 40 persones!
Com pot fer vosté inspecció?
Com pot fer política comercial?
Com pot assegurar-se que hi haja una autoritat mínimament en cadascun dels ports?

Conseller, ací vosté ha fet aigua, malauradament, aigua.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Señoras y señores diputados.

Senyor Gozalbo, després de sentir-lo no sé si començar a plorar i anar-me'n corrent a casa.
Sembla que el món està acabant-se i que ací no s'ha fet absolutament res.

Jo coneixent-lo ja, perquè portem molt de temps, almenys un any i escaig, en este tipus d'intervencions, doncs, ja no m'alarme.
O siga, la primera vegada que el sentia.
.
.
, però, pel que es veu és així.
Li agrada pintar de negre el que a la millor, sent blanc, té algun aspecte negatiu, perquè és impossible fer-ho tot.
Però jo crec que la situació dels ports en la Comunitat Valenciana no és tan deficient com vosté està representant.
Ha posat un o dos exemples en què realment ahí hi ha problemes.
En un d'ells, a Benicarló, concretament, després d'adjudicar una obra hem tingut la mala sort que empresa, projecte, confraria de pescadors, no hi ha hagut acord, l'empresa al final ha rescindit el contracte i estem traent el projecte una altra volta a licitació perquè l'obra es puga fer.

Però bé, a més d'això, jo estava veent, eixint-me'n un poquet de la contestació més o menys preparada que teníem, estava veent que, a pesar del poquet pressupost, les actuacions que s'han fet en tots els ports de la Generalitat, d'acord amb el pla aprovat per vostés en l'any 1989 i continuant amb una inversió pressupostària d'eixe ordre o un poc més, o siga, augmentant un poc la inversió pressupostària que estaven fent, resulta que si vas a vore "diques y otras obras de abrigo", estan totes fetes excepte una millora en l'obra d'"abrigo" de Santa Pola que es va desestimar.
Les altres estan totes acabades.
I són actuacions importants, amb un cost aproximat de 1.
263 milions de pessetes.

Que si vas a vore dragats i actuacions que s'han fet, d'acord amb les previsions que hi havia, llevat de Xàbia, que hi ha un problema determinat en el port i en la dàrsena pesquera, les altres actuacions estan totes fetes amb un pressupost d'uns 875 milions de pessetes, i això s'ha fet amb eixa quantitat de diners.

Quant a molls, hi ha una quantitat d'actuacions fetes que, exceptuant Altea i Dénia, que estan en obres, les altres actuacions estan en marxa, i la de Dénia és una obra al voltant de 1.
000 *i pico* milions de pessetes, i estem fent el moll comercial més important dels ports de la comunitat, sense ningun dubte de ninguna classe.

Que vas a vore instal·lacions pesqueres i, bé, la de Benicarló és la primera que tinc, "en tramitación" pel problema que va haver.
Però a Penyíscola, vosté ho sap, això està acabat.
A Burriana, està tramitada la "mejora de instalación pesquera".
La "urbanización de la zona pesquera" es va fer a Dénia, instal·lacions pesqueres fetes.
A Xàbia, "mejora de instalaciones pesqueras" acabades.
A Calp, també; a Altea, també; a la Vila, també; a Santa Pola, també; al Campello, també.

O siga, hi ha hagut moltes instal·lacions.
A més, no fa massa, la gent que col·labora amb mi en el tema de ports que treballa en la Conselleria d'Obres Públiques i que preparen intervencions en organismes, en congressos importants, jo puc dir d'una forma molt orgullosa que, sense ningun dubte de ninguna classe, a pesar de tots els inconvenients que posa, les instal·lacions portuàries de la Comunitat Valenciana, de la Generalitat, de la Generalitat, el funcionament, la gestió i l'estat són les millors de tot el Mediterrani, de tot el Mediterrani espanyol.
No estic parlant de Castella­La Manxa ni de Navarra, no.
Són els de Catalunya, els de Múrcia, els d'Andalusia i els de Balears.
I això vosté ho podrà comprovar en qualsevol moment.
Llavors, si això és així, tan malament no estarem, tan malament no estarem.
Perquè l'important per a tot açò és no sols vore si un té tots els diners del món o pot fer totes les inversions del món; és, comparant-nos relativament amb els altres, com estem.

I quan parla que no hem fet política d'accessos als ports, política de tal, bé, jo crec que no és de veres.
Nosaltres hem tingut molt en compte, a partir que els ports d'interés general de l'Estat, que continuen sent ports d'interés general de l'Estat, València, Castelló, Sagunt i Alacant, continuen sent-ho, el que passa és que ahí nosaltres tenim unes competències ara que no teníem abans, fins la possibilitat de nomenar una part molt important del consell d'administració i del president.
Bé, vam aplegar a acords i vam firmar convenis amb el port de Castelló, amb el port de València, amb el port d'Alacant, per a fer algunes instal·lacions, ja no tant en este cas portuàries, perquè eixos ports d'interés general tenen uns ingressos importants, alguns fins beneficis, i l'Estat també aporta inversions, eixes instal·lacions portuàries s'han de fer amb eixos ingressos i amb eixa inversió de l'Estat, i ahí nosaltres també hem de dirigir la gestió perquè això es faça.
Però sí que en els ports en alguns casos, com València i com Castelló, hi havia una demanda social que el port s'integrara en la ciutat, que d'alguna manera també el ciutadà que no rep directament eixe trànsit portuari, que no té un benefici directe per eixa instal·lació, que poguera tindre-la d'una altra manera.

I vam fer en un lloc i en un altre, en un en companyia del ministeri i de l'ajuntament i de l'autoritat portuària, uns convenis per a anar incorporant a València el Balcón al Mar, que ja estan fent una obra important, està fent-la la Generalitat, amb diners de la Conselleria d'Obres Públiques, 2.
000 *i pico* milions de pessetes per a comunicar les dos dàrsenes.
Per a què?
Per a alliberar el trànsit de fora, per a poder fer que eixe trànsit de vehicles pesants no passe entre allò que és el port i la ciutat sinó que passe per l'interior del port, i que la gent puga viure eixa dàrsena, que es puga utilitzar tot això.

Vosté sap que a Castelló un conveni paregut vam fer amb l'autoritat portuària de Castelló, i s'han fet unes actuacions determinades, que no fa molt vam inaugurar.
.
.
que, per cert, ahir vaig agarrar un constipat tremend.
L'accés al port de Castelló, les obres estan a punt d'adjudicar-se, i és una actuació també d'este govern, en companyia de la conselleria.

I per un altre lloc, estem, en allò que és el *by pass* de València, fent el tercer carril, està fent-lo el ministeri, com una gestió de nosaltres també, perquè també servix per a millorar el trànsit del port i el trànsit de circumval·lació.
I estem estudiant, en companyia del ministeri i de l'ajuntament, l'accés nord.

Llavors, quan es diu: "és que no s'ha treballat", "és que no s'ha fet gestió", i tal, no.
No estem parlant del mateix país.
Jo crec que no estem en el mateix lloc.
I ho lamente, perquè l'esforç que faig en intentar explicar-ho és gran.
El que passa és que o no se m'entén o no es vol entendre.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica?

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

Senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Conseller.

No li he plantejat, no és la meua intenció plantejar-li un panorama desolador.
Un panorama real li he plantejat.

Mire, n'hi haurà prou amb que li llija les cinc úniques obres que fa vosté en ports enguany, cinc; cada any fa cinc obres en ports.
Enguany fa, a Penyíscola, un passeig marítim, 24 milions de pessetes; la llotja del Pescado, al famós Benicarló ­per cert, ja ve de l'anterior.
.
.
No, no.
Ve de 1996, que ja estava pressupostada, val?
1996­, 179 milions, que no se'ls gastarà.
Benidorm, 120 milions.
Per cert, conseller, vosté sap que l'any passat, de cada tres pessetes, dos se les va gastar a Benidorm?
l'any passat, 1999, en ports, en ports.
Catarroja, importantíssima, 159 milions com a port.
I Dénia, sí, Dénia són 716 milions de pessetes.
Ja no fa més obres.
Per tant, si ho avaluem així, en cinc anys no pot fer massa coses, siguem realistes, totalment realistes.

Però més encara, no anem a entrar si vol en eixe tema, que podríem entrar perquè tinc totes les demandes de tots els ports, sé què li costa al port de Burriana dragar-li la bocana, i estem mesos, mesos i mesos sense dragar la bocana, etcètera.
No.
Mire, m'agradaria centrar-me esta segona vegada no en el sector pesquer, que té molts problemes, però no es preocupe que estic convençut que els meus companys d'escó i de grup i d'amistat i d'afecte li portaran iniciatives ací sobre això, estic convençut que eixirà, en algunes jornades que estan preparant precisament.
No.
Vaig a parlar-li només del sector comercial en els tres minuts que m'ha donat el president.

Mire, vosté s'ha imbuït en el cap que els únics ports d'interés general són els que fan política comercial, i com n'hi ha tres d'interés general.
.
.
Bé, Gandia també està per ahí però no sabem molt bé quin paper juga.
Sí, juga un paper comercial importantíssim també.
Per cert, una de les meues preguntes és: què ha fet el conseller pel port de Gandia per a recobrar la Generalitat Valenciana la seua titularitat?
Segon: Té algun pla per al port de Sagunt?
Perquè no el té ni per a la ZAL ni per a l'ampliació de la fira ni per a.
.
.
Té algun pla vosté per al port de Sagunt?
, pregunte, dos preguntes.
Perquè eixos jo crec que ja no són els estratègics i d'interés general que eren abans, no?
I ens en queden tres que guanyen diners.
D'acord.
I per què tots els altres no poden guanyar diners?
Per què vosté ha de renunciar ja a fer una política comercial en els ports de la Generalitat?
Per què vosté no ha adaptat una mentalitat de competència en els ports?
Per què vosté no ha fet una estructura de la seua conselleria ni de la seua direc.
.
.
?
No, no hi ha ni direcció general de ports, eh?
No, hi ha un servei, un servei, una divisió, però no hi ha una direcció general de ports, eh?
És que, clar, estem parlant d'un tema que no té ni director general.

Bé.
Ha fet una estructura descentralitzada del tema?
No.
No ha fet una estructura descentralitzada del tema.
No se sap mai a qui dirigir-se en un determinat lloc.
Té pensat traspassar funcions de gerència?
Ho estan fent en altres comunitats autònomes.
Vosté no.
Ha fet algun esforç legislador?
Ja li he dit l'esforç legislador que ha fet vosté en estos anys.
Considera este sector com si no tinguera rendibilitat social, el considera com si fóra un sector marginal.
I no ho és, conseller, no ho és.
Però si vosté ja, el patró, en el bon sentit de la paraula, renuncia a tenir una política comercial, és evident que els altres, bé, el que pot fugir se'n va a un altre port i problema solucionat.

Quina política ha fet per a reclamar per a la competència de la Generalitat Gandia, com li he dit abans?
Quina política ha fet per a millorar la rendibilitat?
Perquè la rendibilitat, vosté sap que són costosíssims els ports.
Eixe mateix de Dénia, hui, no sé quan ho havia dit, 900 milions de pessetes, 716 milions enguany i 450 l'any que ve.
La rendibilitat d'això, com pensa vosté traure-la?
Val?

En definitiva.
Nosaltres li plantejaríem, si tot va bé, li plantejaríem almenys cinc programes diferents, cinc programes diferents.
Mire.

Ha d'intentar millorar la competitivitat dels ports, ha d'intentar millorar-la com puga, per a fer-los més rendibles.
Si no, no és un bon administrador públic.

Ha d'intentar millorar la tecnologia de la informació.
Li passa a vosté la mateixa cosa que al conseller d'Educació, que va a les classes, els xiquets porten ordinadors portàtils i ell, en tot el país, només té 130 centres amb ordinadors, 130 en tot el país.
Li guanyen els xiquets al conseller.
A vosté li guanyen els pescadors, li guanyen, tenen millors equipaments de tot que vosté té en la conselleria mateixa.
Perquè a més, per a coses tècniques dedica 10 milions de pessetes a l'any; a vore quants GPS es pot comprar vosté.
Per tant, ha de millorar la tecnologia de la informació, si no, està perdut, no podem fer res.

Ha de fer programes de qualitat.
Això que li he contat de la pesca, no és de broma.
Vosté sap que hi ha denúncies de sanitat per problemes sanitaris en el port de Benicarló?
Per problemes de *roedors*, no per una altra cosa, però també n'hi ha en altres ports, en molts altres ports.

És evident que al marc tarifari és a l'únic que vosté s'ha dedicat una miqueta.
Ha de fer-lo encara més àgil i més elàstic, amb més possibilitat.
Recorde que quan es va introduir la competitivitat en els ports d'interés general van començar a guanyar diners els ports de València, de Castelló i d'Alacant.
Abans, com el marc tarifari era igual per a tot l'Estat, ahí tot el món, com sempre, quan una economia és una economia totalment centralitzada no hi ha ningun incentiu de competitivitat per a ningú.
Vosté ha d'introduir una miqueta més d'elasticitat i d'agilitat en el marc tarifari.

Conseller, ha de fer, definitivament, un nou pla, en eixa llei que nosaltres considerem necessària, en el qual hi haja un programa d'inversions a uns anys vista, que vegem no només allò de l'any, perquè si veem allò de l'any, vosté no acabarà mai de fer els ports, d'adequar-los; un programa d'inversions per a reestructurar i per a modernitzar.

Ha de fer un programa per a les xarxes de comunicacions, que vosté m'ha parlat del port de València, la dàrsena i del port de Castelló, però no m'ha dit com em comunicarà el de Vinaròs a la nacional 340 o a l'autopista, com em comunicarà el de.
.
.
Per cert, el de Vinaròs, senyor conseller, que no cresca molt turísticament, perquè si creix l'estarà matant vosté, i ací hi ha algun alcalde de per allí.
Perquè vosté sap que al de Sant Carles de la Ràpita li han donat el títol d'interés general?
Vosté l'està matant.
I vosté sap que hi ha empresaris d'eixe port que han dit que, com no s'està millorant, no volen fer inversions ahí?
Hi ha notícies de premsa sobre això.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vaja acabant, per favor.

 

**El senyor Gozalbo Bellés:**

 

Jo sempre sóc terriblement respectuós amb les seues decisions, perquè vosté sempre és amable també amb mi.

Moltes gràcies, senyor conseller.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies per la seua generositat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Gozalbo.

*Más de lo mismo*, no?
Mire, l'obra que estem fent, parlant de comercialitzar els ports, l'obra que estem fent a Dénia és l'obra més important que s'ha fet en ports mai en la Comunitat Valenciana, des de la Generalitat, des de la Generalitat.
Ni en l'any 1989 ni en 1983 ni després de tot això.
La decisió, que a més no està ni tan sols en el Pla de ports del 89.

I Dénia jo crec que és un objectiu fonamental en el tema comercial dels ports, perquè és el port que més prop està de les Illes Balears, més prop està d'Eivissa, i que té una comunicació perfecta en aquella zona, en una rendibilitat i en un comerç important.
La decisió de fer eixa ampliació dels molls allí, de fer eixa inversió, va a suposar jo crec que una riquesa important per al port però també per al municipi de Dénia.
Bo, doncs eixa l'hem feta nosaltres, l'hem feta nosaltres.
No, no, no.
No estava planificada tan sols, i està fent-se, no estava planificada, mire-ho bé, no estava planificada.
En tota seguretat.
No estava planificada i estem fent-la.

Enguany començarem la urbanització en la zona de Santa Pola.
Santa Pola era un port, i és un port important també, dels més importants de la comunitat, una zona pesquera important, on en la part que unia el port amb la ciutat hi havia unes barraques, uns xaletets més o menys privats, xaletets; que estaven uns desocupats, quasi tots desocupats, i hi havia un procés d'expropiació, un procés d'alliberar això i convertir-ho en públic.
Doncs va donar la casualitat que hem sigut nosaltres els qui ho hem fet.
I que hem sigut nosaltres els qui hem posat la màquina, ens hem carregat els xalets, i allò s'ha convertit en un tema totalment diàfan i hem unit el port en companyia de la ciutat.
Nosaltres.
Tres-cents i escaig milions de pessetes.
I el projecte d'urbanització d'allò està fet, i la licitació de l'obra està feta de quatre-cents i escaig milions de pessetes.

I en ports, en els ports que hi ha.
.
.
perquè molts d'ells, com vosté, com m'ha comentat abans la titularitat, són concessions, al final la titularitat és pública, però és una concessió, i no som nosaltres els qui hem de fer les inversions, són altres.
La inversió, sense cap dubte que si fóra més alta, millor.
Però és una inversió que està en principi donant el servici que estem donant, que jo crec que és molt correcte, i com li deia abans això es veu comparant-ho en els altres llocs.
I és el servici més correcte de tota la costa mediterrània, de tota la costa mediterrània.
I això m'agradaria que en l'ocasió que tinguem, que vosté ho puga comprovar exactament igual que jo.

Aleshores, si tot això és així, ni serà tan roí, ni estarem fent-ho tan mal.
I jo crec que el camí.
.
.
haurem de millor tots.
I anem a fer el Pla de ports, anem a fer el pla de ports.
Estem fent-lo.
Estem en això.
Però anem a fer un Pla de ports respectuós.
Jo estic convençut que si a la millor vinguérem en grans instal·lacions esportives i en grans instal·lacions de ports, aleshores la crítica seria l'altra: "estan fent uns ports que es carreguen el medi ambient" i que si tal tal.
O siga, que aquí és "mal si andas y mal si no andas".
És difícil sempre, és la facilitat que es té des de l'oposició de criticar estes coses.
Però hui ens toca governar a nosaltres, i en principi els ciutadans han tornat a donar eixa confiança, i no devem estar fent-ho tan mal, ni tan sols en els ports, quan açò funciona conforme està funcionant.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyories, finalitzat el torn d'interpel·lacions, s'alça la sessió fins demà a les deu del matí.

 

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 55 minuts)*