Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text12 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text10 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Política Lingüística realitzada el dia 22 d'abril de 2010.
Comença la reunió a les 16 hores i 7 minuts.
Presideix el diputat senyor Juan Mariano Castejón Chaler.
Reunió número 5.

Memòria d'activitats de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, corresponent a l'exercici 2008, presentada per la seua presidenta, senyora Ascensió Figueres Górriz (RE número 49.
482)

El senyor president:

Molt bona tarda.

Anem a iniciar la Comissió de Política Lingüística corresponent a aquest mes d'abril.

Com és preceptiu, li preguem a la senyora secretària que comprove si tenim el quòrum suficient.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora secretària:

Hi ha quòrum, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Bé.
Una vegada comprovat el quòrum, anem a encetar la comissió.

Com sempre, a les seues carpetes tenen l'acta de la reunió anterior, que si no hi ha cap inconvenient, la donarem per aprovada, com sol
ser habitual.
(Pausa) Per tant, la donem per aprovada.

El senyor president:

I passem ja al segon punt de l'ordre del dia, que és la memòria d'activitats corresponent a l'exercici 2008, presentada per la presidenta de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, registre número 49.
482.

En este segon punt de l'ordre del dia en què figura l'informe sobre la memòria d'activitats de l'acadèmia, com en anys anteriors, la memòria ja es va remetre en el moment que va ser rebuda aquí a Les Corts als diferents grups polítics, a les seues senyories.

Per tant, és la memòria que, com tot lo món sap, com és preceptiu, va estar elaborada por la junta de govern de la mateixa acadèmia.
I de la mateixa manera que en anys anteriors, quan va ser remesa a Les
Corts, com dia abans, es va lliurar una còpia als diputats representants de tots els grups parlamentaris.
Això ja fa uns quants mesos.

Simplement recordar que la Llei 7/1998, de creació de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, disposa en el seu article 19, que «correspon al president de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, concretament a la presidenta -llijo textualment-, elevar anualment a les Corts Valencianes i al president de la Generalitat
valenciana una memòria de les activitats de la institució, ja que en l'article 7, punt f, es diu clarament que serà competència de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua elaborar i elevar al Consell de La Generalitat i a
les Corts Valencianes una memòria anual en què a més d'exposar les seus activitats durant l'exercici, s'arrepleguen les observacions i consells pertinents per a l'ús normal del valencià en qualsevol de les seues manifestacions.
»

La memòria, que la tenen tots al seu abast, arreplega de forma molt exhaustiva les
activitats realitzades des de la seua junta de govern, amb tots els acords del
ple, fins a la darrera de les seues comissions, passant per cadascuna de les
seccions: gramàtica, lexicografia, onomàstica, foment de l'ús del valencià, assessorament lingüístic, publicacions, aplicacions, convenis, fins i tot una memòria econòmica.

Avui donem compte, per tant, de la memòria de l'any 2008.
I com vam fer l'altra vegada, i en ocasions anteriors en què se presentava aquesta memòria, aprofito també per a dir que l'any 2008 començava -arreplegant un resum del que és la memòria-, començava, tal com arreplegava la presentació del mateix document per part de la presidenta de l'entitat, la senyora Ascensió Figueres, amb el balanç de l'exposició commemorativa del 75 aniversari de la firma de les normes ortogràfiques de Castelló, les normes de l'any 1932, que va ser qualificat este esdeveniment de molt positiu.

Com sabran tots vostés, l'església de Sant Miquel va acollir l'exposició commemorativa de les normes de Castelló, que van coordinar com a comissaris els acadèmics Josep Palomero i Lluís Meseguer.
L'exposició, en una versió molt més reduïda, va recórrer durant el 2008 nombroses localitats i centres educatius de tota la
Comunitat Valenciana.

Es tancava l'any amb una commemoració, però s'iniciaven amb unes altres, concretament el 25 aniversari de la Llei d'ús i ensenyament del valencià i el 800 aniversari del naixement del rei Jaume I.

A mi m'agradaria destacar que en ambdós casos, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua va tindre un paper molt destacat organitzant actes
que s'arrepleguen en esta memòria, i ho fea com a vehicle d'expressió dels estudis elaborats en relació amb estes dos fites a què feia referència, que són -supose que totes les senyories concidiran amb mi- d'una importància transcendental per a la història i la llengua del nostre poble.

L'any 2008 va continuar amb la projecció a tots els nivells de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, en exposicions, campanyes de promoció de la lectura, conferències, cursos, seminaris, jornades.
.
.
en definitiva, amb activitats que sol fer
any rere any.
Entre les quals cal destacar en l'any 2008 la jornada de l'audiovisual valencià i també el simposi sobre plurilingüisme, amb una gran repercussió per la nombrosa assistència de destacats i reconeguts especialistes.

Com saben, en anys anteriors també vam donar compte de l'aprovació de la Gramàtica normativa valenciana i del seu Diccionari ortogràfic valencià, i també de l'elaboració del diccionari normatiu valencià.

En l'any 2008, recordem que va ser, en este cas, l'any del futbol, en què la secció espanyola va guanyar el campionat d'Europa, i l'acadèmia no va voler deixar passar aquest esdeveniment, no va deixar passar l'oportunitat i va dictar en valencià el vocabulari de futbol i les regles de joc de la FIFA.

Sens dubte, el principal acord adoptat en l'any 2008 va ser l'aprovació del Corpus toponímic valencià, inventari de la toponímia valenciana, format al voltant.
.
.
per més de 50.
000 topònims.
També la celebració de l'escriptor de l'any és una de les activitats que fa any rere any l'acadèmia.
L'any 2008 es va dedicar, com dia al principi, a la figura de Jaume I en
commemoració del naixement del rei el 2 de febrer de l'any 1208.

L'Acadèmia Valenciana de la Llengua també va portar a terme este any una aposta pel llibre en valencià, col·laborant amb la difusió d'autors i obres a través de les campanyes realitzades per editorials i mitjans de comunicació.
I en este temps, l'acadèmia ha realitzat un esforç per oferir un bon servici a la societat i convertir-se en una institució de La Generalitat coneguda i molt valorada.

En este moment en què donem compte de l'informe memòria de l'any 2008, s'arreplega de forma detallada la seua activitat amb el treball constant de totes
les seccions que conformen aquesta institució normativa.
I durant este any es va treballar -estem parlant de l'any 2008- amb l'edició de nous vocabularis, com el que feia referència abans del futbol, també el vocabulari d'odontologia, vocabulari d'audiovisual i d'altres.
I també d'un atles interactiu, concretament de l'entonació del valencià, amb convenis, com també es va fer en anys anteriors, amb les universitats de València, Alacant i l'autònoma de Barcelona.

L'Acadèmia Valenciana de la Llengua va continuar en l'any 2008, com ho fa en l'actualitat, amb la tasca de ser una institució no sols normativa, sinó també activa des de la vessant social perquè el valencià cada volta més siga una llengua més integrada en la vida de tots els ciutadans de la nostra comunitat.

I fins aquí he donat compte de la memòria d'activitat, el punt número 2.

Pregunta 299 al conseller d'Educació, que contesta la secretària autonòmica d'Educació, senyora Concha Gómez Ocaña, sobre el títol de Filologia Catalana, que formula la diputada senyora M.
ª Vicenta Crespo Domínguez (GP Socialista) (RE número 51.
065, BOC número 206)

El senyor president:

I per al punt número 3, donat que és una pregunta oral, compten amb representació de la Conselleria d'Educació, amb la seua secretària autonòmica, la senyora Concha Gómez Ocaña, que, com en altres ocasions, en principi, donar-li la benvinguda.

I, bé, pregunta oral en comissió número 299, concretament diu al conseller d'Educació sobre el títol de Filologia Catalana, presentada per la diputada Vicenta Crespo Domínguez del Grup Parlamentari Socialista, referència 51.
065.

Per tant, la senyora Crespo.
.
.
(pausa) té la paraula.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyora secretària, quines raons pedagògiques té la conselleria per a no incloure el títol de Filologia Catalana en les proves convocatòries a oposicions docents?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyora secretària autonòmica, té la paraula.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, voldria fer constar que la Comunitat Valenciana està constituïda per la societat, que en tot moment ha de fer conviure la tradició, la cultura i la llengua.

Respecte al contingut de la formulació de la pregunta, senyora diputada, jo dedueixo un cert desconeixement, amb tot
el meu respecte, de la normativa vigent a la Comunitat Valenciana.

L'oficialitat del valencià s'expressa de manera clara en l'article 6.
1 de l'Estatut d'autonomia, que estableix que la llengua pròpia de la Comunitat Valenciana és el valencià, i la llengua pròpia i oficial que exigeix el màxim respecte i consideració per part dels governs i de les institucions.

Així doncs, la Conselleria d'Educació de manera responsable continuarà treballant i coordinant els esforços perquè la nostra llengua continue estant present a cada un dels sectors de la nostra
societat, a través del foment i el desenrotllament de totes aquelles accions de divulgació i de formació en benefici de l'ensenyament a l'ús de la llengua valenciana.

Dit tot això, he de posar de manifest que tota la normativa que se desenrotlla en la
conselleria complix de manera rigorosa amb el que disposa la norma
institucional bàsica de la nostra Comunitat Valenciana, que és l'Estatut d'autonomia.

Igualment, puc assegurar que la conselleria, de la mateixa manera que respecta
l'Estatut, respecta i aplica exemplarment la legislació vigent en totes les seues actuacions.

En este sentit, té el propòsit de fer factible el dret de tots els ciutadans a conéixer i usar el valencià i assumeix el compromís de garantir la protecció, la recuperació, la promoció de la nostra llengua valenciana, que constituïx la nostre més important senya d'identitat, havent complint amb tot moment la legalitat vigent, fonamentada i
emparada en l'article 3 de la Constitució i el nostre Estatut d'autonomia.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària autonòmica.

Per a repreguntar o fer alguna matisació en torn de rèplica.
.
.
Té la paraula.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyora secretària autonòmica, benvinguda a esta comissió de nou.

Mire, li assegure que els valencians no estem per a bromes de mal gust ni per a
suportar formes totalitàries, com comença a ser la norma habitual en la Conselleria d'Educació.

Raons pedagògiques, no ha estat capaç de donar-ne cap, perquè no n'hi ha ninguna.
I cal tindre poca vergonya per a explicar les coses d'una manera tan curiosa com ho ha fet, faltant a la veritat.

Perquè no s'enganye, senyora secretària, vosté és govern i el govern valencià està fent un boicot exprés, directe i vullgut al títol de Filologia Catalana.
I per a mostra un botó: la seua insubmissió, però sobretot la del senyor conseller, a la legislació vigent i al rosari de sentències dels tribunals.

Senyors del Partit Popular, el que vostés fan en estos moments és una falta total de responsabilitat, i no em servirà com a justificació la majoria absoluta que tant els agrada traure a relluir.
Pensen que tal vegada
a eixa butlla li queda poca vigència, tal com els van les coses.

Vostés no poden continuar instal·lats en la insubmissió i en el boicot a tot el que sona a català, perquè les 27 sentències que té la Conselleria d'Educació condemnatòries del Tribunal Superior de Justícia i del Constitucional són clares.
No existeix cap raó jurídica que permeta demostrar que el títol de Filologia Catalana no siga una titulació suficient per a eximir la realització de les proves de coneixement de la llengua oficial de la Comunitat Valenciana
perquè eixa llicenciatura avala sobradament la capacitació en valencià, que també el món acadèmic diu «català».

Així que diga ben alt a tots els valencians que les coses que passen són així perquè és decisió única i exclusiva del senyor conseller, que fa les coses a gust i paladar seu, i
perquè pareguen dins de la normalitat s'empara en el Decret 62/2002, de 25 d'abril, que -sí que és veritat- el faculta a dictar les disposicions necessàries que regulen els procediments per acreditar els coneixements del valencià.

Senyora secretària, tinga un poquet de valentia i relate el que està passant.
Diga que de nou el passat 24 de març, el Tribunal Suprem va fallar en contra del recurs de cassació interposat per la Generalitat valenciana contra una sentència del Tribunal Superior de Justícia, de 3 de novembre de 2006, que condemna la Conselleria d'Educació per no reconéixer la titulació Filologia Catalana en la convocatòria per accedir a la docència.
I el més dolent és que la decisió obliga la conselleria a pagar els costos.

Això vol dir que la seua insubmissió, la del senyor conseller, la del president de La Generalitat, el senyor Camps,
boicotejant de forma intencionada una sentència del Tribunal Suprem, ens fa caure en un delicte de desobediència castigat pel Codi penal, i seria una pena que per complir amb les
directrius desafortunades i equivocades del senyor Camps, pagarà pobre por pecador, senyora secretària.
Perquè eixos pecats són, valga la redundància, peccata minuta al costat d'altres que sí que arrosseguen el nom d'esta comunitat al costat de persones poc recomanables, per estar tots assentats
en el banquillo, que no en els bancs d'escola.

Senyors del PP, acaben amb el qüestionament, la falta de respecte a les decisions judicials, perquè estan al cap d'una entitat pública, la Conselleria d'Educació, que, com administració dels valencians, si vostés incorren en una temeritat, això ens perjudica a tots els valencians que no s'adonen.

Per tant, mostren disposició, primer, per acatar les sentències condemnatòries que tenen, però també acceptar el títol de Filologia Catalana com a vàlid en les proves a la docència.
Seria una mostra per a tots els valencians que tenen ganes i voluntat,
sobretot voluntat perquè les coses retornen a l'estat de dret d'on havien d'haver eixit.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Crespo.

Ja el torn final.
Per a rèplica té la paraula, per temps de tres minuts, la senyora secretària autonòmica.

La senyora secretària autonòmica d'Educació:

Senyora diputada, jo sóc govern, i estic molt orgullosa de ser govern.
I, miri, no sóc totalitària.
I vosté sempre fa servir l'insult, amb la qual cosa jo no li vull dir que sigui maleducada, però podria expressar-se d'una altra manera perquè no és bonic ni ser totalitari ni ser maleducat.

I després tenen vostés la mania de dir sempre les veritats a mitges.
Perquè vosté em treu el Decret 62/2002, i vosté no diu que aquest decret arranca del Reial Decret 276/2007, sobre el reglament
d'ingrés «de acceso a la adquisición de nuevas especialidades de los cuerpos docentes -ho dic en castellà perquè és del Gobierno de España- a que se refiere la Ley orgánica 2/2006, del 3 de mayo, de Educación».
Y dice, en el artículo 16, en el punto 2: «En las convocatorias que incluyan plazas situadas en las comunidades autónomas cuya lengua propia tenga carácter cooficial, cuando el conocimiento de esta lengua constituya un requisito
para el ingreso y el acceso a dichas plazas, podrán establecerse los procedimientos adecuados para acreditar su conocimiento.
»

I en el decret que vosté ha citat, en l'article 1 diu: «Conocimiento de los idiomas oficiales.
El personal docente de los centros de
enseñanza no universitaria y de los servicios y unidades de apoyo escolar educativo
dependientes de la Conselleria de Educación deberán tener conocimiento adecuado tanto a nivel oral como escrito de los dos idiomas
oficiales de la Comunidad Valenciana, supuesto que tendrá que acreditarse en la acreditación del conocimiento adecuado a que se refiere el artículo anterior, se regirá por los procedimientos selectivos de ingreso y acceso a los cuerpos docentes
que se convoque.
»

Y en las adicionales dice: «Se faculta al conseller de Educación para dictar las disposiciones que sean necesarias para el desarrollo y
aplicación del presente decreto.
»

Senyora diputada, el nostre Estatut d'autonomia diu que la llengua de la Comunitat Valenciana és el valencià.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora secretària autonòmica.

Contestada la pregunta corresponent al punt número 3, un breu moment simplement per a despedir la secretària autonòmica i continuarem amb les dos proposicions no de llei que continuen en aquesta
convocatòria.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Proposició no de llei sobre l'elaboració i difusió, a través de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, dels textos litúrgics en valencià de les diferents confessions religioses que cohabiten a la Comunitat
Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 49.
761, BOC número 211)

La senyora presidenta:

Bé, hem despedit la secretària autonòmica, si els sembla bé, reprenem la comissió.

La reprenem amb el punt número quatre de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'elaboració i difusió, a través de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, dels textos litúrgics en valencià de les diferents confessions religioses que cohabiten a la Comunitat
Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per tant, té la paraula, per temps de deu minuts, la senyora diputada portaveu de política lingüística, senyora Crespo.
Quan vullga.

La senyora Crespo Domínguez:

Sí, senyor president, gràcies.

Senyories.

Crec que després de vint-i-sis anys d'aprovació de la Llei 4/1983, d'ús i ensenyament del valencià, continua havent un àmbit on existeix una discriminació constant a la nostra llengua, i és l'eclesiàstic.

Malgrat que l'any 1998 el Consell Valencià de Cultura fera una recomanació, que fou una crida al món eclesiàstic per tal que es sumara a l'impuls de la valencianització, a hores d'ara no s'ha avançat pràcticament res en la qüestió.
L'església catòlica continua tenint un deute amb el valencià.

He de reconéixer que l'actual arquebisbe, monsenyor Carlos Osoro, manifestà una sensibilitat major que el seu predecessor en el càrrec, monsenyor García Gasco, i prova del que dic és la cerimònia de presa de possessió com a arquebisbe de València, on va donar un protagonisme especial a la llengua valenciana, pronunciant
més del 20% de la seua homilia en llengua autòctona.

És d'agrair eixa sensibilitat per la seua part, eixe intent d'aproximar-se a unes senyes d'identitat de molts valencianoparlants i, com no?
, eixa mostra de compromís amb la normalització del valencià, llengua cooficial en esta comunitat.

Però la veritat és que un primer pas n'ha de portar altres.
I si volem i ens creguem la normalització lingüística hem d'avançar pel camí encetat.

Quina és la realitat en estos moments després de vint-i-sis anys d'una llei d'ús i ensenyament en el món eclesiàstic?
Doncs el valencià té un caràcter purament residual en la litúrgia.
Podem dir que poc més del 5% de les misses se celebren en llengua valenciana, perquè fins hui des de l'arquebisbat no s'ha disposat de ninguna regulació complementària a la Llei d'ús i ensenyament, i encara menys ha existit una preocupació per elaborar texts litúrgics en llengua pròpia amb el conseqüent buit a l'hora de disposar de material per part dels retors que sí que tenen una voluntat clara molts d'ells de fer ús del valencià en les seues celebracions religioses.

També puc entendre que fer ús del valencià, sobretot en zones determinades, ja ha sigut un poc conflictiu i, com no?
,
pensant en la pau lingüística, que no en altra cosa, el senyor García Gasco aparcara, per no dir rebutjara, gran part dels texts litúrgics en valencià.

Però arribat el 2010, el valencià no pot continuar sent una simple anècdota en les 651 parròquies d'esta comunitat, a més quan existeix una institució oficial, anomenada Acadèmia Valenciana de la Llengua, que des de fa molts anys mostra el seu interés en ajudar a l'arquebisbat en el que fa a l'elaboració de texts litúrgics en llengua valenciana.
La prova és el missal en valencià, primer i més important document elaborat per l'Acadèmia en 2001, entregat en 2002 a l'arquebisbe García Gasco i per fi presentat a les tres diòcesis del territori valencià en 2004.

És de lamentar que ni García Gasco, ni Juan Antonio Reig Pla ni Victorio Oliver, valencians, no prestaren
el mínim interés al que és la primera ferramenta de treball per a un eclesiàstic, no acceptant l'ortografia ni la gramàtica que proposava l'acadèmia, posant en dubte una institució que vetlla per unes normes escrites i oficials de la llengua valenciana, i que
contribueix a la promoció del valencià i, en definitiva, al reconeixement ple d'esta llengua com a cooficial.
Així ho marca el nostre estatut.

He de dir que les coses estan canviant amb l'arquebisbe Carlos Osoro, i de segur que moltes de les iniciatives que no
obtingueren el vistiplau de l'anterior jerarquia eclesiàstica, pel que fa a l'església catòlica valenciana, poden ser escoltades en estos moments.
D'ahí la meua proposició no de llei, on demane una comissió de treball supervisada per l'Acadèmia Valenciana de la Llengua amb la finalitat d'elaborar i difondre texts litúrgics en llengua valenciana de les diferents confessions religioses que
cohabiten en la Comunitat Valenciana, malgrat que per ser majoritària, insistisc, en l'església catòlica, sense oblidar les altres confessions no catòliques, que també són comunitats on es congreguen una part de la societat valenciana i representen l'església evangèlica, ortodoxa, anglicana, romanesa, russa, búlgara o les comunitats islàmiques, pakistanesa o senegaleses.

Una de les característiques a l'àmbit de les confessions religioses no catòliques és que es parla molt poc el valencià o en valencià.
Doncs, el que convé fer és fomentar-lo.
I seria un gest per part d'aquesta comissió de treball, primer, que mostràrem interés per conéixer els tresors espirituals de les diferents confessions religioses i després elaborar i difondre les escriptures sagrades en llengua valenciana.
Seria
crear fonts de comunicació en valencià entre les diferents cultures religioses.
Clar que tot açò ha d'estar supervisat per una institució com l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, com a garantia que es fera complir la normativa
vigent i que els texts elaborats podran ser utilitzats sense cap temor i també com a ferramenta per a desenvolupar en valencià una vida espiritual i religiosa.

Per estes raons, i sempre respectant les llengües sagrades religioses, crec que les diferents comunitats religioses si disposen
de text en valencià podrien arrelar-se, sentir-se més identificades amb la Comunitat Valenciana on residixen, cosa que de segur
facilitaria la convivència.

Des d'ací faig una crida a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua perquè mostre la seua disponibilitat també, una vegada més, en treballar amb cadascuna de les diferents comunitats religioses assentades
a la Comunitat Valenciana i facilitar-los l'elaboració en valencià de les obres necessàries per a la pràctica de les diferents religions, perquè sols amb eixa ajuda es podrà aconseguir un canvi d'actitud dels feligresos perquè tinguen més sensibilitat amb la llengua valenciana i facen ús d'ella en totes les seues manifestacions religioses.

Per acabar, desitjar que vostés, senyors diputats, tots, se sumen a esta iniciativa perquè els exemples de manifestacions religioses en llengua autòctona no ens falten als catòlics valencians, i molts cristians participen en la Setmana Santa marinera dels
poblats marítims.
És un exemple perfecte de cristians valencians que amb tota naturalitat expressen
la seua devoció en valencià.
Ahí es poden veure magnífiques representacions de la passió a partir dels texts clàssics valencians, el més conegut el
Vita Christi de sor Isabel de Villena.
Els feligresos dignifiquen la llengua amb actes com
este, i de segur que ho fan amb una gran sensibilitat i devoció.

També és digne de vore, i per què no participar en la ruta de sant Vicent Màrtir, peregrinatge ecumènic pels llocs vicentins de la ciutat de València, on es llig la passió del sant i es prenen oracions de diferents esglésies cristianes.

I la missa del Puig pel darrer diumenge d'octubre, que des de l'any 2006 recupera la dimensió cristiana del cèlebre aplec valencianista.

Sols són una mostra perquè amb tota llibertat, però sense oblidar-se de la responsabilitat, demanem a l'Acadèmia Valenciana que, juntament amb la jerarquia eclesiàstica, però també juntament amb les diferents confessions religioses d'esta Comunitat Valenciana, es posen a treballar perquè tots els feligresos disposen de text oficial en valencià, perquè sols així la llengua valenciana podrà recuperar en l'àmbit religiós el lloc que no té en estos moments.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Crespo.

Per a fixar posició a favor o en contra, té la paraula el portaveu senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

I en primer lloc volia demanar disculpes a la mesa i a tota la comissió pel retard per un fet inesperat que m'ha motivat arribar més tard del que era la comissió.

Però bé, poca cosa cal afegir, ha fet una gran dissertació la senyora Crespo raonant el perquè.
Jo simplement afegiré que, efectivament, la mateixa Acadèmia Valenciana de la Llengua en els seus estudis, principalment en el Llibre
blanc, ha denotat i ha deixat ben clar la reducció de l'ús social que tenim en este moment, és dir, des de fa anys en l'ús.
.
.
la reducció que hi ha en l'ús social de la nostra llengua.
En els seus estudis no entrava l'apartat de la comunitat religiosa, sinó parlava de la llengua, de l'ús social en el carrer, de l'ús social en el comerç, de l'ús en altres.
I encara que allí no estava, doncs, lògicament, un dels punts flacs que tenim en el nostre país, a través de l'ús de la llengua, és per què en els actes religiosos s'utilitza molt poc, molt poc en la nostra llengua, en valencià.

Per tant, enfront d'esta situació, pensem convenient que aquells que poden fer-ho, que és qui ha fet diversos treballs al llarg d'este any en tota la seua existència, que és l'acadèmia valenciana, puguen elaborar els texts litúrgics, lògicament estudiant-los a partir de les propostes que el mateix bisbat té per a fer les traduccions oportunes i que puguen estendre's a tota la comunitat per a l'ús en els actes religiosos.

Simplement, manifestem el nostre acord i la nostra coincidència en els plantejaments que vosté ha mostrat.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Ara, també, per a fixar posició.
Per part del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada María Rosa Roca.

Quan vullga.

La senyora Roca Castelló:

Moltíssimes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Crespo.

Recordem que la Llei 7/1998, de 16 de setembre, de la Generalitat valenciana, és la que fa i la que descriu la creació de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.

En forma de preàmbul, recordem que l'article 3 de la Constitució espanyola de 1978, a més de proclamar el castellà com la llengua espanyola oficial de l'estat, establix que «la resta de llengües espanyoles seran també oficials en les comunitats autònomes d'acord amb el contingut dels respectius estatuts d'autonomia».

Igualment, en l'apartat primer de l'article 148.
16 del text constitucional, es disposa que «les comunitats autònomes puguen assumir, si és procedent, competències en el foment de l'ensenyament de la llengua de la comunitat autònoma».

A més, la Llei orgànica 5/1982, d'1 de juliol, d'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana, establix, en el seu article 7, que «els dos idiomes oficials de la nostra comunitat autònoma són el valencià i el castellà».
I afirma que «la Generalitat valenciana garantirà l'ús normal i oficial de els dues llengües, i adoptarà les mesures necessàries per tal d'assegurar-se el coneixement d'esta llengua»

Podríem continuar d'esta manera, però per a no fer-ho massa llarg, podem desenrotllar unes altres mesures que vostés, senyores i senyors, ja coneixen.

L'Acadèmia Valenciana de la Llengua és una institució estatutària de caràcter públic, creada per la Generalitat valenciana i adscrita a la Presidència.
Té per objecte determinar i elaborar la normativa lingüística del valencià, però no perquè la nostra llengua no tinga tal normativa; ben al contrari, el seu procés de normalització va cristal·litzar-se i ja fa set dècades, per mitjà de l'acord ortogràfic denominat «normes de Castelló», que a l'any 2007 va commemorar el seu 75 aniversari.

Els acadèmics nomenats per les Corts valencianes, per un període de quinze anys, realitzen el seu treball a través de les seues seccions, comissions i grups de treball, que s'ocupen de la gramàtica, la lexicografia, l'onomàstica, el foment de l'ús de la llengua, la documentació lingüística i literària, l'assessorament lingüístic i les publicacions.

En estos cinc primers anys, s'han presentat el Diccionari ortogràfic i de pronunciació del valencià, la Gramàtica normativa valenciana, el Llibre blanc de l'ús del valencià, la primera part, el Vocabulari jurídic, el Vocabulari dels noms de persona, els Quaderns de toponímia i l'Arxiu audiovisual.
En el futur, el treball de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua oferirà un conjunt de realitats que esperem que la societat valenciana sabrà valorar en la mesura justa, com ara el Diccionari normatiu de valencià, la Gramàtica bàsica valenciana, l'Atles lingüístic, l'Atles toponímic, el Corpus antroponímic valencià, i la segona part del Llibre blanc de l'ús del valencià, la segona part també de la proposta dels texts litúrgics, el Corpus lingüístic informatitzat del valencià i l'Anuari de l'acadèmia.

La definició que emmarca i enquadra l'Acadèmia Valenciana de la Llengua el que vol transmetre a la societat valenciana, és un missatge de tolerància, de tranquil·litat i d'optimisme.
Es tracta de dur a terme el treball amb prudència i responsabilitat, facilitant que les valencians es reconeguen en la seua
llengua, la parlen i l'estimen.

Quant a la proposició no de llei que demana el seu grup, senyora Crespo, diu que «a través de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua es cree una comissió de treball amb la finalitat d'elaborar i difondre texts litúrgics en llengua valenciana».
Sí que li puc dir que si vosté desenrotlla en la seua pàgina web de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua la part de l'organigrama, n'hi ha en un apartat, que està cap a la dreta, de les comissions que són les adequades per a tractar açò, n'hi ha una sèrie de comissions, una d'ella és la comissió d'estudi dels textos religiosos i litúrgics.

Per tant, esta comissió ja està creada, no procedix i no recolzarem esta proposició no de llei perquè la comissió -com ja li ha dit- està creada.

Recentment -però tant lluny como el dia 13 d'este mateix mes-, el bisbe de Segorbe, (Castelló, Casimiro López, va rebre la presidenta de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, Ascensió Figueres, en el palau episcopal de la capital de la Plana, on ha mantingut una
reunió en què s'ha explicat els treballs que la institució normativa ha realitzat fins ara en matèria religiosa i que ja coneixen, tant l'arquebisbe de València com el bisbe d'Alacant i Tortosa.
La presidenta de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, que ha acudit a esta visita acompanyada per
membres de la junta de govern i per la comissió de textos religiosos, ha expressat el seu desig que la traducció al valencià dels textos litúrgics elaborats per la institució siguen aprovats per l'església en un futur pròxim.
Per la seua part, el bisbe de Castelló s'ha compromés a estudiar la proposta presentada per l'acadèmia, junt a la resta de bisbes de València, que ara, en estos moments -segons les últimes paraules que he pogut jo recollir de la mateixa presidenta de la llengua- es troben en la formació d'eixa comissió de bisbes, d'ací de València, per a fer l'estudi d'este text litúrgic.

I pel moment, és el que li vull dir, el raonament de per què ara no podem crear una comissió que ja està creada.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Encetem, ara, els torns de rèplica.
Per cinc minuts, té la paraula la senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Agrair el senyor Pañella la seua sensibilitat i el seu recolzament a esta PNL que jo presente.

I als senyors del PP, miren, doncs, jo pràcticament ja sabia que vostés havien de continuar entrebancant la recuperació de la llengua valenciana allí on es plantege l'ús; hui, es en l'àmbit eclesiàstic, i això és ben cert.
Per moltes discrepàncies que hi haja, doncs, la flama de la llengua no s'apagarà.
I açò és com la goteta que no para de caure, hui, demà, despús-demà, un altre.
.
.
Un grup de feligresos, doncs, continuarà, continuarem, celebrant la litúrgia en valencià dignificant també en l'àmbit religiós la llengua que parlem.

Potser, algun dia, la jerarquia eclesiàstica catòlica done el vistiplau que en estos moments no està donant i accepte moltes de les coses que estan vetant.
Perquè, no negaran vostés que és un despropòsit estudiar en valencià, a l'escola, i arribar un xiquet amb sis anys a la catequesis -que és quan comença tot el procés de lectoescriptura- i que no dispose de material en llengua valenciana.
Això és roín per al procés que ha encetat d'aprenentatge.
I seria molt recomanable que, tant a l'escola, com a la catequesis, com allí on tinga una activitat, disposara d'estos textos que en estos moments difícilment es troben a l'abast.

Estar parlant en valencià i anar a missa, i no poder escoltar-la en la llengua que u parla tots els dies,
doncs, no s'entén massa, no s'entén massa que n'hi haja un trencament del que és en les diferents situacions d'una persona al llarg de les seues activitats, malgrat que som respectuosos -i vosté ho ha recalcat i molt- també amb l'altra llengua cooficial, però que jo no pretenc anar en contra de l'altra llengua cooficial, sinó simplement demanar que es cobrisca eixe buit de falta de llibres traduïts al valencià, de falta de texts litúrgics traduïts al valencià, i que es puga, simplement, escoltar la paraula de Déu en valencià i que siga d'una manera totalment normal i normalitzada.
Perquè -vosté ha parlat del castellà- el valencià és també una de les llengües oficial d'esta comunitat.

Jo estic convençuda que els acadèmics estarien disposats, -de fet, ho fan- però topen amb esta jerarquia eclesiàstica que no mostra massa disponibilitats en estos moments en acceptar les
propostes que de bona fe els acadèmics li presenten, tant en la traducció com en l'elaboració de textos litúrgics religiosos, i també amplia eixa tasca a les altres confessions religioses que existixen ací en esta comunitat.

No m'agradaria ni pensar que la pressió castellanitzadora que es patix en estos moments portara un menfotisme per part
d'alguns que no disposant, per exemple, de les corresponents publicacions en
valencià, doncs, tampoc tinguérem massa interés en demostrar -com diria jo- un ús progressiu del que és esta formació religiosa, que comencen -li ho dic- des de molts xicotets.

Per tant, sols es tracta que la llengua en si, la llengua que és vehicle d'altres manifestacions, en este cas, hui hem parlat de la religiosa, doncs, es
trobe al mateix nivell que altres.
En este cas, parle de la llengua valenciana.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Crespo, per tancar el debat.

Torn de rèplica, la senyora María Rosa Roca.

La senyora Roca Castelló:

Gràcies, senyor president.

Molt breu, per no allargar més perquè pense que el que havia de dir al respecte està dit.
Jo li he donat resposta a la proposta que presentada en esta comissió esta vesprada.
És a dir, demanar una comissió per a l'estudi dels textos litúrgics.
I la resposta que se dóna des de l'acadèmia -i li he dit que mirara l'organigrama-, és que eixa comissió ja està creada.

Per tant, la nostra resposta de dir «no» a eixa proposta que vostés fan és per este motiu, perquè no anem a crear una altra comissió que ja està.

La forma de treballar de l'acadèmia és sense pausa.
Tots els acadèmics estan elegits -de la manera que ja he dit- i dóna la casualitat que coexistixen -i vosté ho sap també, com ho sé jo- diverses sensibilitats en l'ús i el tractament de la llengua i tracten sempre d'arribar a un consens.
A mi me pareix que el treball que està fent l'acadèmia en estos moments és lloable.

I, efectivament, n'hi ha una sensibilitat religiosa des de l'església catòlica ara, en estos moments, per obrir-se a esta dualitat de llengües que tenim a la Comunitat Valenciana.

Per tant, la nostra resposta no és frenar i castellanitzar -com vosté diu-, que per a mi ha estat de més -si me permet-, doncs, me pareix inclús ofensiu, ara, en estos moments i més dir-ho en esta comissió, i agarrar tot el grup del Partit Popular dient que estem fent lluita en esta
direcció, que pense que no és cert i està equivocada.

El que sí que portem és la sistemàtica de donar-li a l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, doncs, justament donar-li eixa força que té i des de la seua creació, perquè disfruta de personalitat jurídica pròpia, exercix les seus funcions amb autonomia orgànica, funcional i pressupostària per a garantir la seua objectivitat i independència.

I respecte a l'ús i el tractament d'uns altres textos, d'unes altres confessionalitats religioses que cohabiten a la nostra comunitat, fa
vint minuts que he parlat directament amb la presidenta de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, no n'hi ha cap de demanda, ni de mesura al respecte, només que dels textos litúrgics de l'església catòlica.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Maria Rosa Roca.

Tanquem el debat.
Passem aquesta proposta a votació.
Per tant, vots a favor de la proposició no de llei?
7.
Vots en contra?
8.
Per tant, queda desestimada la proposta del
Grup Parlamentari Socialista.

Proposició no de llei sobre la realització de les proves, per part de la Junta Qualificadora de Coneixements del Valencià, en poblacions a partir de cinc mil habitants, presentada pel Grup Parlamentari
Socialista (RE número 51.
066, BOC número 211)

El senyor president:

Passem, ara, al punt número 5 de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la realització de les proves per part de la Junta Qualificadora de Coneixements del Valencià en poblacions a partir de 5.
000 habitants, presentada pel Grup Parlamentari
Socialista, registre 51066.

Per a la seua exposició, té la paraula per deu minuts la seua portaveu, senyora Crespo.

Quan vullga.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

La Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià és l'organisme de La Generalitat que té la funció d'establir i efectuar les proves per a l'acreditació de coneixements de valencià.

La Junta Qualificadora ha fet possible que el valencià arribe als àmbits d'ús on havia estat rebutjat o marginat: mitjans de comunicació, l'administració i, també, a l'àmbit laboral i comercial, complint amb les directrius de la Llei 4/1983, d'ús i ensenyament del valencià, de 23 de novembre.

Ja complits vint-i-sis anys, és a dir, que portem més d'un quart de segle intentant normalitzar en el territori el valencià, hui és una realitat que milers de valencians i valencianes han passat les diferents
proves i nivells que oferix la Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià.

Tampoc podem negar que la Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià ha introduït canvis substancials en la relació administració-administrat, ja que és un fet veure com l'administració s'acosta a l'usuari.
Exemples en sobren: pàgines web amb informació de tot tipus, remesa a domicili a través de la xarxa de certificats, consultes telefòniques, serveis personalitzats amb notes i explicacions aclaridores de
situacions laborals, etcètera, etcètera, tot en la llengua oficial de la Comunitat Valenciana.
Perquè s'ha donat l'opció a triar i, també, en concret, la junta qualificadora ha donat fe de la capacitació en valencià de la gent que presta en estos moments aquests serveis a través dels seus certificats de grau elemental, mitjà i superior.

Una altra facilitat per a l'usuari que vol presentar-se a les proves de la Junta Qualificadora de
Coneixements de Valencià són els correus electrònics de recordatori i informació, referent a les proves de la junta, a aquells que faciliten el seu.

Dic açò per a demostrar la proximitat de l'administració, però també de la junta qualificadora, que no sols es limita a la Comunitat Valenciana, sinó que també arriba fins a Europa o Amèrica, i tots vostés ho saben, per exemple.
Per eixe motiu, ja que els mitjans existeixen i estan a
l'abast de tothom, per què no contemplar que en les localitats menys poblades pogueren oferir als seus
ciutadans la possibilitat de realitzar també en el lloc on residixen les proves de coneixement de valencià de nivell superior, sense la necessitat de desplaçar-se a altres localitats més grans de les tres províncies.

La falta d'alumnes en estos moments no és un motiu, ja que quasi sempre els grups són suficients per a completar la realització de proves acreditatives en la mateixa ciutat.

Per tant, jo demanaria a la Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià i, també, a la Conselleria d'Educació que es fera ressò d'esta petició que fan pobles com Llíria, Muro, etcètera on la població oscil·la entre 5.
000 i 10.
000 habitants, i habilitaren els tràmits administratius i normatius adequats per a poder realitzar en breu les
proves d'acreditació de coneixements de valencià de grau superior.

El fer possible esta petició facilitaria a moltes persones la possibilitat d'examinar-se del grau superior sense haver de desplaçar-se a una altra població; seria també una forma de garantir la capacitació dels valencians en llengua oficial, apropant encara més l'administració a l'usuari, i donant eixa possibilitat al ciutadà, valorar i atorgar una especial protecció i recuperació del valencià com marca el nostre Estatut.

Per a un grapat de ciutadans els facilitaria molt el poder examinar-se en el
mateix lloc on residixen, matricular-se en nivell superior de valencià allí on viuen.
Perquè no ens enganyem, de no ser així, continuarem veient llistes grans d'alumnes en grau elemental i mitjà, i molt poca gent en el grau superior.

Estic convençuda que l'administració té ganes de continuar promocionant i donant la rellevància a la nostra llengua i facilitar, tal com diu l'article 6.
2 del nostre Estatut que tots tenen el dret a conéixer la llengua.
Jo afegiria: quan més formació, millor.
Cosa que després la junta qualificadora s'encarrega de comprovar i acreditar amb els diferents certificats que emet una
vegada les proves realitzades.

Fem honor, doncs, a la Llei 4/1983, d'ús i ensenyament, aprovant esta proposició no de llei, perquè sincerament és demanar molt poc esforç a la Conselleria d'Educació perquè amplie l'àmbit territorial on es poden realitzar les proves oficials de la Junta
Qualificadora de Coneixements de Valencià.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyora Crespo.

Per a la presa de posició el portaveu de Compromís, senyor Josep Maria Pañella, té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Vaja per davant el meu recolzament de la proposta que ha presentat la senyora
Crespo en nom del Grup Socialista.
I afegiríem al que ella ha dit que realment cada vegada hi ha una major necessitat de la
junta qualificadora.
.
.
, que les proves siguen cada vegada més facilitades.
I m'explique.

El nombre d'estudiants de línia en valencià és un nombre afortunadament en ascens, cada vegada en tenim més perquè fa més anys i van acabant els seus estudis una bona quantitat d'estudiants en línia en valencià.

L'haver fet estos cursos en línia en valencià els acredita que tenen un coneiximent de la llengua, però no tenen un títol que se corresponga amb el coneiximent de la llengua -del valencià- que tenen.

Aleshores, sí que hi haurà convalidació per al coneiximent oral del valencià, però, per tant, el fet que pogueren fer els exàmens del curs mitjà, en el qual amb els estudis que he dit, estudis simplement mitjans que han fet
al llarg del seu període educacional.
.
.
, el seu període formatiu en Educació Primària i en tota la secundària, és una fórmula que ells tindrien ja fàcilment si se fa en les seues poblacions, indubtablement podien tindre ja el títol.

Indubtablement, el superior és un nivell més, però una vegada fets, és també indubtable que aproparia a la possible gent que haguera d'accedir a les proves.
I també l'elemental tindria una característica més important, que és la capacitat que la gent, molta gent no accedirà, però gent que ha fet cursos diversos i que estarien capacitats per a obtindre.
.
.
-recordem que la junta qualificadora el que fa és l'expedició de títols acreditatius de coneiximents, no estem parlant de formació, la formació se fa per altres àmbits- doncs els cursos diversos que se fan.
.
.
, pràcticament els centres de formació de persones adultes, que els estan fent, o també altres associacions culturals diverses que els oferixen, podrien -diguem- tindre el seu títol corresponent donat dins d'estos d'exàmens, estes avaluacions fetes en les poblacions.

Podem objectar, també ho poden fer.
.
.
, avui ho poden fer, lògicament matriculant-se i desplaçant-se al lloc, en el cas nostre a Castelló, on es fan habitualment les proves de coneiximents.
.
.
(veus) on s'estan fent les proves de la junta qualificadora.

Conveniència de tindre els títols?
La tenen, perquè són moltes les proves d'accés a treballs determinats que te demanen, no l'acreditació del coneiximent de valencià, sinó l'acreditació mitjançant títol.
I, per tant, en este cas el que se fa és apropar al poble, a la gent que té les necessitats d'estes proves.

Per tant, considerem una proposta positiva i que anem a donar-li tot el nostre
recolzament.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

També, per a prendre posició la portaveu, en este cas, del Grup Parlamentari Popular, la senyora Àngela Barceló, quan vullga té la paraula.

La senyora Barceló Martorell:

Gràcies, senyor president.

Bona vesprada.

Senyories.

A més del que s'ha dit de la junta qualificadora, també podem dir que la junta qualificadora ha fet possible que el valencià s'estenga als àmbits d'ús on havia estat marginat, com poden ser els mitjans de comunicació, l'administració i, també, a l'àmbit laboral i comercial, seguint les directrius de la Llei d'ús i ensenyament del valencià.

És significatiu en l'aspecte de la dinamització que la majoria dels municipis valencians, des de les grans ciutats fins a les
localitats més xicotetes, tant de les comarques de predomini lingüístic valencià com de les comarques de predomini lingüístic castellà, compten amb veïns matriculats en les proves.

L'objectiu de la junta qualificadora és aproximar-se encara més als usuaris.
Per això la informació i els materials s'envien a més de 2.
700 punts de difusió, com són les administracions públiques, els centres d'informació públics i privats, també a les biblioteques i a tots els centres d'informació juvenil.

En relació amb la realització de les proves per part de la Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià en poblacions a partir de més de cinc mil habitants, informar a la seua senyoria que el mencionat organisme
en l'actualitat examina en 22 localitats de la comunitat, en municipis de més de vint mil habitants i, de forma extraordinària, a Brussel·les i a diferents poblacions d'Argentina i d'Uruguai.

L'estructura actual que cobrix la totalitat de la demanda d'estes proves és fan en Alacant, en Alcoi, en Alzira, en Benidorm, en Borriana, en Bunyol, en
Castelló de la Plana, en Dénia, en Elx, en Gandia, en Elda, en la Vall d'Uixó, en Llíria, en Ontinyent, en Oriola, en Sagunt, en Segorbe, en Torrent, en València, en Villena, en Vinaròs i en Xàtiva, i és curiós que es facen les proves, tant en Oriola com en Villena, que són de predomini castellanoparlants.

No obstant això, a mesura que s'han detectat necessitats a alguna localitat per a incrementar nivells d'examen.
.
.
, obrir noves seus, s'han posat en marxa noves comissions examinadores després de l'estudi i l'anàlisi prèvia de les necessitats reals i la demanda existent.
A Paterna, per exemple, s'ha posat en marxa enguany, en el 2010, i en juny ja examinarà els alumnes.

També vullc informar-li de les atribucions i competències que té la junta qualificadora perquè pareix que no es coneixen molt en profunditat.
La Junta Qualificadora de
Coneixements de Valencià té com a objectiu establir i efectuar les proves per a l'acreditació de coneiximent de valencià.
Des que va ser creada en 1986, milers de ciutadans.
.
.
, quasi un milió de persones es matriculen en cada convocatòria en les proves que hui es realitzen en 22 ciutats valencianes.

La projecció social de la junta qualificadora ha fet possible que el valencià s'estenga als àmbits d'ús on havia estat marginat, com són els mitjans de comunicació, l'administració i, també, en l'àmbit laboral i comercial.
És un reflex, per tant, de la vertebració progressiva de la Comunitat Valenciana i del suport positiu de la societat als
processos d'extensió de l'ús del valencià.

El seu funcionament ha introduït canvis substancials en la relació administració-administrat.
És ara l'administració la que s'acosta a l'usuari, -això també ho ha dit la senyora Crespo- fent públics els compromisos de qualitat en la prestació dels nostres servicis que adquirim amb els ciutadans, com a garantia pública d'uns nivells de qualitat que en el transcurs del temps es plantejarà, no sols el repte de mantindre'ls, sinó també de superar-los a través de l'activitat de la millora continuada.

Com han dit vostés coses que jo dia, perdonen però.
.
.
, que m'ordene astò.

Per tant, de posar este mecanisme en marxa, per norma en totes les poblacions
de la Comunitat Valenciana amb més de cinc mil habitants, que són al voltant de 148 municipis, aproximadament el 27% de tots els municipis de la
Comunitat Valenciana, em pareix un despropòsit si abans no tenim en compte la demanda real de cada municipi, les
necessitats reals de la població i la capacitat del municipi de complir amb els requisits de l'activitat, (so d'un telèfon mòbil) accessibilitat, proximitat, com hem descrit anteriorment.

Jo crec que hem de ser realistes i no plantejar-nos metes inviables, simplement
perquè no hi ha la demanda per part dels municipis.
Seria d'un gènere ximple posar examinadors en municipis en els quals no hi han sol·licituds o que no n'hi ha un número suficient com per a justificar la creació de la junta.

Per la meua part considere que seria més apropiat i operatiu perseguir i implantar juntes qualificadores en les capçaleres de comarques o en la població principal de cada comarca.
.
.
, serien aproximadament 34 comarques en la
Comunitat Valenciana.
Ara mateixa les tenim en 22, i seria pujar-les a 34.
I
aixina aconseguir el 100% de la proximitat de tota la població.

Per tant, les actuals seus de les proves de la junta compten amb una distribució geogràfica adequada i pròxima als ciutadans de la comunitat.
I continuarem estudiant i avaluant les sol·licituds que es puguen anar presentant en un futur.

Per tot l'anteriorment exposat, cal desestimar esta proposta de realització de proves en localitats a partir de cinc mil habitants, sense l'estudi i l'anàlisi prèvia de les necessitats i continuat en el temps de la demanda real.
Per tant, no
procedix l'aprovació d'esta proposta de resolució.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Àngela Barceló.

Torn de rèplica, per cinc minuts, la portaveu del Grup Parlamentari Socialista, senyora
Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyora Barceló, mire, jo li acceptaria una esmena, ja, en estos moments, del que vosté ha dit que ara són 22 comarques, que eixa distribució fóra per a les 34 comarques existents en esta comunitat, li ho acceptaria de
seguida.
Però, no sé, tinc el dubte que això tampoc va voler portar-ho endavant, no ho sé.

Em pot contestar, senyor president?

El senyor president:

Acabe la seua intervenció i després li donarem el torn de la paraula, en torn de rèplica.

La senyora Crespo Domínguez:

I després, jo no sé si vosté estava ací o a on, perquè quan jo he fet la meua intervenció he deixat ben clar que la Junta Qualificadora de Coneixements de Valencià és l'organisme de La Generalitat que té la funció d'establir i efectuar les proves per a l'acreditació dels coneixements del valencià, i ho tinc, també, molt clar.
En cap moment té una funció de formació sinó de realitzar les proves.
Aixina ho he definit i ho repetisc.

El que jo pretenia, i era un dels objectius en esta proposició no de llei, era acostar l'administració a la ciutadania perquè pense que és una de les funcions que tenim en estes Corts, que pareix ser que quan ve un
període electoral totes les propostes són vàlides per tal d'acostar l'administració a la ciutadania, però una vegada que els han votat això ja s'oblida, i és una pena.

Jo he d'insistir que esta mesura tindria un cost mínim per al que és portar-la endavant i que estes proves es pogueren realitzar en municipis de
poblacions menors, com les que pogueren ser -ja ho he citat- Llíria -vosté ho ha dit-, Muro -també està demanant-ho-.
Sí que n'hi han poblacions que ho demanen i, ja que vosté també ho ha recalcat que de forma extraordinària es podien prendre mesures al respecte, doncs jo li demanaria que açò li ho fera arribar al conseller d'Educació i que, des de la conselleria, en el moment en què hi haja una petició d'un municipi, doncs es porte endavant i la junta qualificadora puga estar en eixe
municipi realitzant les proves de nivell superior, perquè sí que és veritat que en estos municipis, en molts d'ells, les proves de nivell elemental i de nivell mitjà ja estan fent-se.
Però que no n'hi ha tanta necessitat que les proves de nivell mitjà i superior estiguen fent-se, perquè per a una persona, un xiquet, d'esta comunitat, i això és una cosa que està reglada per llei, si cursa tota l'ensenyança obligatòria en línia valencià, en un programa d'ensenyament en valencià, doncs automàticament la Junta Qualificadora de Coneixements del Valencià li acredita, li dóna, el certificat corresponent, a eixe xiquet o xiqueta en esta comunitat.

Altra cosa és quan arribem a secundària i ahí comencen els problemes, i grossos, que és una pena, perquè si esta iniciativa continuara en el que és el nivell de secundària estic convençuda que molts d'ells acreditarien, perfectament, un nivell superior sense la necessitat de
tornar a presentar-se a les proves de la junta qualificadora per a tornar a
acreditar el que ja saben de sobra, perquè la seua formació aixina ha sigut.

Jo pense que no n'hi ha voluntat política, perquè en els pressupostos d'enguany, doncs, una volta més, tots hem vist els retalls escandalosos referents a tot el que concernix a l'idioma valencià, tant en el que és la promoció, la formació, etcètera, etcètera.
I, ja li dic, eixos cinc milions que allí -o poc més- es reflectien per a l'any 2010, doncs, jo entenc que mesures com les que jo demane amb tan pocs diners
es puguen dur a terme, i això demostra, una vegada més, que quan es parla de política lingüística, doncs es parla de la germana pobra d'educació que patix de forma greu problemes que el Partit Popular no té massa disponibilitat de resoldre en estos moments.
I li he de recordar que l'Estatut d'autonomia -cosa que a vostés els agrada molt- marca clarament que el valencià és la llengua cooficial.
Per tant, el mateix respecte demanaria jo, en esta
comunitat, que s'aplicara al valencià com a les altres llengües i, sobretot, respecte a la Llei 4/1983 d'ús i ensenyament, i no boicotejant de forma habitual totes les proposicions que
parlen de llengua valenciana, senyors del PP.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Crespo.

I abans de donar-li la paraula a la senyora Ángela Barceló, jo no he vist cap oferiment en la intervenció que ha fet la portaveu del Grup Parlamentari Popular d'una esmena transaccional.
Si no és així ja me rectificarà la mateixa portaveu i, en principi, té els cinc minuts de rèplica la senyora Barceló.

La senyora Barceló Martorell:

Bé, jo crec que arribar ara, en este moment, a plantejar una transaccional no
pertoca.
Per tant, no crec que siga el moment, això crec que és deu fer abans, i abans de l'exposició de motius de cadascú.

Jo ja li he dit, estic convençuda que la conselleria, igual que han posat a funcionar enguany en Paterna, la
junta qualificadora, perquè faja els exàmens, i en juny s'examinaran.
Estic convençuda que en aquells municipis que ho demanen, i que es faja l'estudi previ, i que s'arribe a l'acord que s'haja d'arribar per part de la conselleria, aleshores es farà com està fent-se i com ja s'ha fet.

L'únic que.
.
.
Vosté diu moltes coses, jo no vaig a entrar, jo crec que el que tenen que defensar és la nostra llengua que és el valencià i de la qual cosa jo em sent orgullosa.
A més, mire vosté -i vaig a entrar en un terme personal-, jo sóc de Benidorm, em costa prou parlar en valencià, m'esforce per parlar-lo i per cada dia ensenyar-me una miqueta més.
A mi em resulta, potser, més fàcil parlar en una persona de tu a tu, que arribar a tractar estos temes, perquè de veritat que em costa faena ja que no estic acostumada a parlar en valencià, que jo escolte ací i quan escolte parlar a vostés jo em sent molt orgullosa i em dóna molta enveja no poder-lo parlar.
Però ho faig com es fa en el meu poble, i com es parla en el carrer perquè jo no he estudiat el valencià.

Crec que l'esforç que està fent-se -no per mi, evidentment- per part de la conselleria i per part del govern valencià és important i crec que amb una miqueta de voluntat de cadascú dels valencians, podríem arribar molt lluny i no haver d'estar en una comissió parlant de l'ús i de l'ensenyament del valencià, perquè hauria d'anar en la nostra vida habitual i en el nostre ensenyament de tots els dies.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Ángela Barceló.
Ningú diria que vosté no parla valencià, però bé.

Bé, acabats els torns de debat, anem a passar a votació aquest punt cinqué de l'ordre del dia, la presa en consideració de la proposició no de llei que presentava el Grup Parlamentari Socialista.
Vots a favor?
7.
Vots en contra?
8.
Per tant, queda desestimada aquesta proposició no de llei.

I com ja hem esgotat tots els punt de l'ordre del dia, aixequem la sessió.

Moltes gràcies.

(S'alça la reunió a les 17 hores i 15 minuts)