Pol%C3%ADtica%20Social%809225.10.07%20macro.html





Comissió de Política Social, Ocupació i Polítiques d'Igualtat realitzada el dia 7 d'octubre de 2015.
Comença la reunió a les 16 hores i 30 minuts.
Presideix el diputat senyor César Jiménez Doménech.
Reunió número 2.

El senyor president:

Bé, ja és l'hora.

Obrim la sessió.

Torne a dir, com vaig dir en la sessió de constitució, que és un honor per a mi presidir esta comissió.
I abans de donar la paraula a la secretària, volia que férem una reflexió sobre el biaix de gènere que hi ha relacionat amb esta comissió, que no correspon a la composició de l'hemicicle total.

Bé, done la paraula a la secretària perquè determine el quòrum.

La senyora secretària:

La mesa està completa.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Hi ha quòrum.

El senyor president:

Bé, abans de començar amb el desenvolupament de l'ordre del dia, han arribat incidències, una relacionada amb el punt 5, en un escrit de la vicepresidenta Mònica Oltra, disculpant la seua absència.
I també han arribat escrits demanant sol·licitud per estar ací.
Diré alguns noms, però segurament me'n deixaré uns altres.
Benvingut Jesús Martí Nadal.
Benvinguda Mercè Martínez i Llopis.
Benvinguda Bárbara María Peris Gil.
Benvinguts Jesús Martí Nadal, ja ho he dit.
.
.
Elena Ferrando Calatayud i Pascual Gustavo Zaragozá o Gustavo Zaragozá Pascual, no ho sé, perquè no queda clar.
Gràcies per vindre.

I passaríem ja al que és el desenvolupament de l'ordre del dia, amb la lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Per assentiment?
Hi ha alguna objecció?
No?
Doncs, queda aprovada.
(Remors)

En este punt, pel Grup Parlamentari Compromís defensarà la posició Maria Josep Ortega.

Compareixença del secretari autonòmic d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat, senyor Alberto Ibáñez Mezquita, per a informar sobre el pla d'actuació i treball al davant de la secretaria autonòmica, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 687)

El senyor president:

I anem a passar, sí, al segon punt de l'ordre del dia, que és la compareixença del secretari autonòmic d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat, per a informar sobre el pla d'actuació i treball al davant de la secretaria autonòmica, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular, amb registre d'entrada número 687.

Té la paraula, per temps il·limitat.

El senyor secretari autonòmic d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats, en primer lloc, agrair al Grup Parlamentari Popular l'oportunitat d'explicar ací avui per a totes i tots les línies estratègiques de la nostra secretaria autonòmica.

Com saben, la secretaria autonòmica d'inclusió i igualtat és l'espai estratègic per a impulsar mecanismes i polítiques públiques més adients per capgirar un sistema mercantilista, fins i tot en els drets socials de la ciutadania, i una visió treballcentrista de la realitat cap un sistema inclusiu, sempre amb perspectiva de gènere, defensa i promoció de la diversitat i una aliança intergeneracional.
I em permetran que, com tinc una segona compareixença després, les al·lusions a la qüestió intergeneracional i de polítiques de joventut les explique més tard.

Unes línies estratègiques basades en la transversalitat, la coresponsabilitat i un paper proactiu de l'administració.
Unes línies basades en l'Acord del Botànic que, com vostés saben, sustenten el govern al qual represente.

Ja la mateixa distribució de competències, a través d'una nova estructura competencial, però també conceptual, marca la diferència, un nou canvi de paradigma.
I em permetran que, en primer lloc, destaque haver desvinculat les polítiques de gènere, les polítiques de dones del fet de les polítiques de família i maternitat.

Nosaltres entenem que així deconstruïm una imposició ideològica històrica, com és l'ús de la maternitat com una complementarietat del ser dona.
Doncs, ser mare ni et fa més ni menys dona.
No obstant això, també ens agradaria destacar, com va fer Emma Goldman, que perquè arribe la seua vertadera emancipació ha de deixar de costat el ridícul pensament que ser estimada, estar compromesa i ser mare és sinònim d'estar esclavitzada o subordinada.
Entenem que el dogmatisme i els estereotips han de deixar-se banda per tots els costats.
També ens agradaria destacar que la discriminació cap a les dones és l'única que sofrix un col·lectiu minoritzat que és majoritari.
I això entenem que necessitem donar-li un nou espai, i d'ahí la importància que les polítiques de gènere i d'igualtat estiguen en la vicepresidència del govern valencià, sempre amb una visió integral i transversal, sense oblidar la interseccionalitat.

Entendran i estaran vostés d'acord que el fet de ser dona, si damunt vosté és una persona immigrant o vosté té una diversitat funcional, li augmenta exponencialment els fets i discriminacions als quals ha de fer front.
Una visió transversal que el govern valencià pot fer front gràcies a la recent creació de les unitats d'igualtat.
Açò és un canvi de paradigma important.
Fins ara, ja fóra l'anterior secretària autonòmica en dona i família o actualment de la nova secretària autonòmica, el ben vist era que hi havia una persona o un departament encarregat de les polítiques de gènere.
I normalment portat per dones i per a dones.
Nosaltres entenem que la perspectiva de gènere ha de ser transversal a tots els àmbits de l'administració autonòmica: contractació pública, educació, sanitat, justícia, medi ambient, món rural, etcètera.
I per això és especialment important la creació d'estes unitats d'igualtat.
Unes unitats d'igualtat que es coordinaran en un consell d'unitats d'igualtat directament per part de la consellera d'igualtat, la senyora Oltra.

També m'agradaria destacar la creació d'una direcció general pionera a l'estat espanyol, com és la Direcció d'Igualtat en la Diversitat, perquè treballa per visualitzar els drets de les persones amb independència a qui estimen, a qui resen, en el cas de fer-ho, o a quina ètnia pertanyen.
A més del prisma de gènere i la diversitat, entenem vital una aliança intergeneracional, i en els nous temps sembla que per estar en política cal ser jove.
I en absolut.
El que cal evidentment és tenir un esperit jove i noves idees, o aprofitar les que hi havia si són vàlides.
Per tant, crec que és important que una persona jove com jo trenque eixe tabú que hem de capgirar.
I necessitem una aliança intergeneracional entre persones grans, joves, i persones d'edat mitjana.

I, per últim, també m'agradaria destacar el canvi de paradigma des d'un sistema basat en la caritat, l'existencialisme i fins i tot un punt familiarista, cap a un sistema basat en la justícia social i en la redistribució de la riquesa.
L'Acord del Botànic prioritza les polítiques alternatives de devaluació econòmica i democràtica, perquè són la mateixa cara d'una moneda.
La devaluació democràtica ha permés l'empobriment econòmic i social, i ha estat qui ha ocasionat la corrupció.
Parlar de desigualtats i discriminacions, siguen ètniques, de gènere, culturals, socials, lingüístiques, és parlar d'injustícia social i econòmica.
L'actual Constitució, malgrat que per a molts estiga en una fase d'esgotament polític i totes les seues mancances, determina en el seu article 9.
2 que els pertoca als poders públics promoure i remoure els obstacles existents per reconéixer la funció social de l'estat, basada en la igualtat d'oportunitats, de tracte i la llibertat.
Vostés entendran que aquesta és la prioritat i l'objectiu de la secretaria autonòmica d'igualtat i d'inclusió.
Les desigualtats deslegitimen la democràcia i engendren corrupció, mentre que la igualtat i les polítiques inclusives la legitimen i fan un estat social i de dret més fort.

Les noves formes de fer política inclouen sempre la perspectiva de gènere, i per això vull destacar el primer govern paritari de la història valenciana, almenys en el seu primer escaló.
Entenem que cal continuar avançant, especialment en el segon i tercer escaló, i també en els funcionaris d'alt rang de l'administració valenciana.
Les noves formes de fer política també han de substituir la visió masculinitzada i jeràrquica de la política per una visió més horitzontal, transversal i feminitzada com a bon govern.
I em permetran que diga i matise que, quan parlem de feminització del poder, busquem dir comportaments i qualitats alternatives als defectes socials imputats als homes masculinitzats.
No existeix la dona ni el home, sinó les dones i els homes.
I, per tant, enteníem que tampoc era just excloure aquelles dones o homes que no tingueren els comportaments socialment acceptats com a feminitzats.
Una visió transversal basada, com déiem, en les unitats administratives d'igualtat, que tindran totes les conselleries i presidència, que ens permetran implementar la perspectiva de gènere, i el més important: avaluar-les.

Entenem que en el nou model de governar també està avaluar les polítiques que fem, deixar de banda aquelles que no funcionen i continuar invertint en les que sí ho fan.
Però entendran que el treball horitzontal no pot ser només intern, en clau de l'administració.
I per això volem apostar per un triangle format per La Generalitat, els municipis i la universitat.
Ens hem reunit ja amb les universitats valencianes per fixar les línies de treball en diferents camps, com ara, per exemple, crear una genealogia de dones valencianes.
Entenem que cal acabar amb la mutilació de la memòria col·lectiva de les dones al nostre país.
L'exempció de les taxes universitàries per a les víctimes de violència de gènere i els seus filles i fills, de la mà de la Direcció General d'Universitats.
Polítiques que ens permeten la feminització de carreres fins ara masculinitzades, com les enginyeries, o carreres més cientificotècniques, com alguns grups ja ens han plantejat.
També treballar per un pla de mobilitat per a les víctimes de violència masclista i buscar la reciprocitat amb altres comunitats autònomes.
L'administració ha de ser, i és, un aliat fonamental per al nou govern.

També, al llarg dels primers cent dies ens hem reunit amb les plataformes i entitats més representatives del tercer sector del feminisme, de l'activisme LGTBI, entitats gitanes i (inintel·ligible) .
.
.
gitanes, gent del món de la joventut, la infància, la pobresa, voluntariat.
Les noves formes de fer política també passen per no governar per a sinó governar amb.
Després de vint anys ens vam reunir amb les entitats feministes i associacions de socialització de dones més representatives del nostre país.
Allí vam compartir les línies del botànic i en vam dissenyar d'altres, basades en la coresponsabilitat i nous espais de codecisió.

Tanmateix, és cert que no hem reunit el Consell Valencià de la Dona, per tres raons.
Primer, per una qüestió de tempos.
L'administració, com vostés saben, va més lenta que la mateixa societat, i enteníem que després de tants anys no podíem esperar aquell temps que en reclamava la burocràcia i que era important atendre-les.
Després, per una qüestió també de representativitat.
Enteníem que en eixe Consell Valencià de la Dona hi havia entitats fonamentals que no estaven representades, i que en la primera reunió amb la vicepresidenta havien d'estar.

I per últim, també, per una qüestió d'encoratjament.
I he tingut l'oportunitat de fullejar les últimes actes del Consell Valencià de la Dona i allò era complir un expedient.
Reunir-lo una vegada a l'any, fer com s'escoltava, i després allí no en passava res.
No obstant això, som conscients que aquestes reunions han de tindre una (inintel·ligible) .
.
.
No pot ser que el govern arbitràriament quan ens reunim amb les entitats i quan no.
Els nous mecanismes de participació han de ser bidireccionals, i per tant és important trobar estos espais de codecisió, més àgils, dinàmics, però que no siga el govern qui convoca quan li ven en gana, sinó que siga una qüestió conformada per tots.
Aquesta és una realitat que no només ens ocorre en el Consell Valencià de la Dona, o de les dones, sinó amb altres plataformes, com persones amb diversitat, el moviment d'LGTB, el poble gitano, molts observatoris, plataformes, consells que hi havia fins ara, per això li hem encarregat al conseller de transparència i participació un nou mecanisme, una nova metodologia, més fresca, dinàmica, però al mateix temps garantista, perquè no volem ni anem a fer que aquest govern arbitràriament decidixca com i qui participa.

El mateix ocorre amb la casa Nàquera, i volem dir que tenim el compromís de reobrir-la, i ho anem a fer.
Però, entendran que ens cal un projecte dissenyat i consensuat amb les entitats, que supere el vell concepte d'associacions, d'hotel d'associacions, cap a un espai obert, dinàmic, participatiu, on les entitats i associacions puguen tindre el seu espai, però també les dones i homes que vullguen lluitar per la igualtat de gènere.
Una casa gran dels feminismes, en plural, per al debat, per al diàleg, per a la formació, la sensibilització de la lluita per la igualtat real entre totes i tots.
Estem en converses amb la gent i les associacions de la Casa Amarilla, de Burjassot, i altres entitats i, per part de la Direcció General d'Igualtat i l'Institut Valencià de les Dones s'està dissenyant un projecte per a la casa Nàquera que en el seu moment consensuarem amb totes i tots.

Però les noves formes de fer política també són sinònim d'empatia i humanització política.
Les paraules condicionen els fets.
Fins aleshores, l'administració autonòmica denegava les ajudes a les víctimes de violència de gènere quan no estaven al corrent de pagament de les seues obligacions tributàries.
Entendran que nosaltres no estarem d'acord, i vostés deien que era així perquè havia de ser així.

Doncs, bé, en els primers cent dies hem modificat un concepte que feia de l'article 27 de la llei de mesures de protecció integral contra la violència de gènere, que cal destacar que només cobren aquelles dones que tenen uns ingressos del 75% del salari mínim interprofessional, i vostés volien fer-les elegir entre si havien de pagar impostos o havien d'omplir la nevera per als seus fills.
Doncs, miren, ho hem canviat.
I saben com?
Senzillament, amb voluntat política i entenent que nosaltres no féiem caritat; que no eren subvencions basades en la caritat, sinó era un dret subjectiu, inherent a la seua condició humana.

Entendran que l'expressió més brutal de la desigualtat entre dones i homes té com a conseqüència la violència masclista.
I aquesta setmana hem tingut quatre dones assassinades, quatre feminicidis en un mateix dia.
Avui mateix, a la Plaça de l'Ajuntament, com tantes altres vegades, es reuniran centenars i desenes de dones i homes dient que n'hi ha prou.

Però mentre açò continue apareixent en els fulls dels periòdics com un succés, i no en les primeres planes, com una qüestió política d'una violència estructural cap a les dones per la raó de ser dones, no ho podrem superar.

La igualtat integral contra la violència de gènere és una prioritat recollida en l'Acord del Botànic, i entenem que consensuada en tot l'arc parlamentari.

Senyories, tenim un bon marc legal per a lluitar contra la violència masclista.
És cert, cal fer modificacions; per exemple, cal incloure modificacions en l'àmbit de les noves tecnologies, de les xarxes socials, especialment en les relacions de dominació en la parella, en el control, en eixe llegir el whatsap, en eixe controlar en qui has quedat, què li has dit.
.
.
Però entenem que, en general, són bones lleis.
No obstant això, cal dotar-les pressupostàriament i cal fer-les complir.
I entenem que això passa per la formació millor dels treballadors i treballadores públiques, en tots els seus àmbits, especialment la sanitat, en l'assistència sanitària primera, en la justícia, en l'educació, en els cossos de seguretat.

Ens hem reunit amb la Guàrdia Civil, amb la policia nacional.
I em sorprén, em sorprenc perquè ens fan còmplices d'una realitat que no pot continuar, i és la descoordinació, una descoordinació entre els cossos i administracions, que només es preocupen pel titular, per veure qui fa més per la violència de gènere.

Per això, la vicepresidenta es va reunir amb el delegat del govern.
Ens hem reunit també amb les diputacions.
Ens hem reunit amb els ajuntaments més grans de la Comunitat Valenciana.
I anem a posar en marxa, tant com recull un acord que molts grups parlamentaris vam subscriure a Alacant, una mesa de coordinació de totes les administracions per lluitar i per combatre contra la violència de gènere.

També posarem en marxa, al llarg del primer trimestre de 2016, una taula de treball entre l'empresariat, els sindicats, la inspecció de treball i el govern, per a analitzar, avaluar i posar mecanismes, els més adients, per a combatre l'escletxa salarial entre dones i homes.
L'escletxa ha augmentat els últims anys, i es situa ja en un 24% de mitjana.
Això vol dir que una dona, per a tindre la mateix pensió que un home, ha de treballar 11,5 anys més o que ha de treballar 79 dies a l'any més.
De fet, al País Valencià, de mitjana, una dona cobra 6.
419 euros menys que un home.

Hem de redefinir les conseqüències dels plans d'igualtat, (inintel·ligible) .
.
.
a les empreses de menys de dos-cents cinquanta treballadors i treballadores, que són dels quals tenim competència a la nostra comunitat autònoma, perquè, malauradament, la immensa majoria de les empreses que fan un pla d'igualtat no en fan un segon.
No n'hi ha un control i una avaluació d'estos.
I hem de posar un nou sistema d'incentius, bonificacions; al capdavall, clàusules socials, com va explicar la vicepresidenta en la seua primera compareixença.

D'altra banda, des de la direcció general d'inclusió, hem de redefinir el que és pobresa.
El Consell Europeu -i entendran que ningú pot tatxar el Consell Europeu d'extrema esquerra radical- defineix el ser pobres a aquelles persones, famílies o grups els recursos dels quals, siguen materials, culturals o socials, són tan limitats que els fa quedar exclosos de la manera mínima acceptable de viure en l'estat membre al qual habiten.
Aquesta definició és important, perquè condiciona la pobresa en relació al seu context i les seues circumstàncies, i no és una realitat immutable.
És a dir, no és el mateix la pobresa en Burkina Faso que la pobresa al nostre territori.

Cal destacar el seu caràcter multidimensional.
No és només una qüestió material, d'ingressos, sinó també una manca de llaços socials.
Hem de donar-li una òptica estructural a l'origen del fenomen i una responsabilitat col·lectiva.

Sota aquest nou prisma, hem de canviar també els indicadors amb els quals les administracions mesurem les desigualtats.

L'indicador del risc de pobresa o exclusió social, conegut com AROPE, dins de l'Estratègia Europa 2020, en l'Eurostat -novament, poc sospitós de ser extrema esquerra radical-, situa que les llars sofreixen privació de material quan no poden permetre's a l'any almenys tres dels següents conceptes: no tenir retards en els pagaments relacionats en l'habitatge principal, mantenir una temperatura adequada a la llar, afrontar despeses imprevistes, menjar carn o peix cada dos dies, anar de vacances almenys una setmana, disposar de televisió, automòbil i una rentadora.

Aquest canvi d'indicador, i La Generalitat i la resta d'administracions hem de començar a assumir-lo, és important.
Perquè, fins aleshores, hi havia una disparitat, una dicotomia entre la pobresa que percebia el carrer i la pobresa que reconeixia l'administració.
Al capdavall, n'hi havia una pobresa invisible.

Cal cercar noves fórmules d'ocupació activa, com està fent-se des del Servof i la conselleria d'economia, per combatre les actuals xifres d'atur.
I modificar la política fiscal per fer-la més progressiva, perquè pague més qui més té, com va anunciar la secretària autonòmica d'Hisenda.
Un sistema on l'1% dels més rics acumulen el 27% de la riquesa i el 30% més vulnerable només posseïx el 2,3% entendran que no és un sistema viable.

Però la construcció d'una societat més cohesionada ha de basar-se també en el desenvolupament d'un model de protecció social, més inclusiu, que aculla mesures econòmiques i polítiques dirigides a reduir els nivells de desigualtat social.
I, per això, la vicepresidenta va anunciar crear una llei de serveis socials universals, que ens dote de les eines i finançament per poder aconseguir-ho.

Mentrestant, des de La Generalitat estem desenvolupant la gestió del programa operatiu europeu, amb la previsió de 30 milions d'euros fins 2020, destinat a rescatar persones, a un pla de xoc contra la pobresa, contra l'empobriment, per al desenvolupament dels projectes destinats a la inserció sociolaboral de persones en situació especial de vulnerabilitat i d'itineraris específics.

El primer epígraf del botànic és el rescat de les persones.
I és açò el que estem fent, almenys el que hem pogut fer en els primers cent dies.
Malauradament, la mala gestió de l'anterior govern -i no m'agrada parlar de passat- ens ha impedit que llancem immediatament un pla estratègic que lluite contra l'empobriment i l'exclusió social perquè no tenim una diagnosi global, acurada, ni un mapa de recursos públics, ja que l'anterior pla d'inclusió és un paper mullat, sense cap dotació ni desenvolupament.
Una tasca, la de la mapificació, que està fent-se per part de la Direcció General de Planificació, Ordenació, Avaluació i Qualitat, en col·laboració en la resta de direccions generals.

No obstant això, és una prioritat del govern, com marca l'Acord del Botànic, l'elaboració d'un pla d'inclusió social, desenvolupat en diferents taules de treball, espais de codecisió amb els agents implicats, donant-los especial rellevància als nostres municipis.

Un pla d'inclusió de polítiques proactives i una visió integral, que tinga en compte tot tipus d'empobriment i vulnerabilitat.

Un pla d'inclusió que, entre les seues prioritats, marca, entre altres: combatre la pobresa infantil, coordinant -com ja hem fet amb les diputacions i la federació valenciana, a les quals vull agrair-, com va anunciar la vicepresidenta, línies d'empobriment energètic, amb una línia d'ajuts, col·laboració amb la conselleria d'economia, sectors productius, mitjançant les entitats municipals.

Un programa que conjugarà la protecció social en l'ús eficient i la conscienciació ecològica de l'energia per als mesos d'hivern i d'estiu.

Però noves línies, especialment la lluita contra la bretxa digital.
Una nova variable d'empobriment i exclusió social adreçada, especialment, a dones de mitjana edat, persones majors, zones rurals i persones amb diversitat funcional.

Un programa, en col·laboració amb la subdirecció d'envelliment d'actiu de serveis socials, per a combatre també la soledat no escollida, que estos dies véiem a premsa un drama important, especialment per a les persones majors.
I això s'inclourà vinculat al nou pla valencià de nous usos de temps i conciliació, com ens va preguntar el Grup Parlamentari Ciudadanos.

També, destacar l'elaboració de l'estratègia valenciana d'inclusió per a les persones (inintel·ligible) .
.
.
llar.
I som un govern que ens agrada consensuar.
El govern de l'estat ha fet un bon pla estratègic per a persones sense llar, i ens anem a adherir.
I anem a desenvolupar la nostra estratègia valenciana ficant noves peces d'innovació social, com, per exemple, el housing first, de caire universal, que inclou persones amb malaltia mental, persones dependentment, que siguen o no drogodependents, persones amb diversitat funcional.

S'està treballant ja amb entitats per portar endavant aquest pla i per poder aconseguir albergs de baixa intensitat per als mesos de fred, en col·laboració amb les grans ciutats, com, per exemple, València.

El llenguatge també construïx el món.
Ja no parlem d'immigrants, sinó de persones migrants.
Actualment, s'està elaborant una mapificació dels recursos de l'agencia AMICS, i una avaluació del seu impacte en cada municipi.
Una nova xarxa d'oficina d'atenció a persones migrades, amb una dotació d'1,2 milions d'euros, basada en la contractació d'agents d'interculturalitat que puguen treballar polítiques d'inclusió, d'inserció sociolaboral, de gestió de la interculturalitat, des del laïcisme i el respecte a la diversitat.

Evidentment, saben vostés que una de les primeres mesures, malgrat que no és de la nostra conselleria, és de la consellera de sanitat, és haver recuperat la sanitat universal.
Avui veiem com el govern de l'estat intenta posar traves, intenta atemptar contra la inconstitucionalitat d'una cosa tan senzilla com reconéixer que totes i tots, independentment del color de la nostra pell, tenim dret a l'accés de la sanitat universal.

També aquest mes hi haurà una nova ordre de temporers agraris per evitar l'explotació a persones migrades que, darrerament, venien exercint moltes ETT i alguns magatzems de taronja, especialment.

El voluntariat és una peça clau de l'engranatge social, i el volem tractar amb respecte, igualtat d'oportunitats i coresponsabilitat.
Per això, senyores i senyors diputats, hem decidit acabar amb els convenis particulars a dit -aquells que, moltes vegades, buscaven la creació de clientelisme per part del partit al poder-, i obrir-nos cap a una nova governança, garantint així la transparència i la igualtat d'oportunitats, mitjançant concursos públics oberts que beneficien les bones pràctiques per damunt del clientelisme i la innovació social, enfront del continuisme.

Sabem que és complex, que és difícil, que és un repte d'aquest govern.
I el que estem fent és rebutjar aquest boli, un boli que quan signaves bidireccionalment un acord et feia tindre poder perquè després te'l tornaren.
Nosaltres no volem el boli, volem igualtat d'oportunitats.

Entre altres, també, volem destacar la crisi humanitària a Síria que, sens dubte, la Comunitat Autònoma Valenciana, els valencians i valencianes, hem estat a l'altura, per diferents raons, per legalitat internacional, però, sobretot, per defensar els drets humans.

El nou govern ha posat en marxa l'operació Â«Esperança MediterràniaÂ», que no és altra cosa que obrir la mar Mediterrània com un corredor humanitari.
No volem que la Mediterrània continue sent una fossa comuna; volem que siga un pont entre cultures, entre civilitzacions, entre persones.
Un pla que porta també, mitjançant la col·laboració -i a les quals vull agrair el seu esforç- de les tres diputacions, la federació valenciana i les entitats, en un pla ratificat per unanimitat, que defensa que no només les persones han d'arribar, sinó que han de tindre garantida una vida digna.
I, per això, treballem transversalment amb educació, sanitat, treball, justícia.
.
.
, tantíssimes altres, no?

La perspectiva de gènere.
És importantíssim que quan aquestes persones arriben tinguen unes polítiques de gènere, de diversitat, de multilingüisme.
Perquè entenem que la seua cultura és diferent a aquella que nosaltres ens hem establit com a pròpia.
Però també hem de fugir d'una visió etnocèntrica.
No som ni millors ni pitjors, diferents.
Només hi ha una línia roja: la igualtat entre homes i dones; i la defensa pels drets humans.

De moment, el govern de Rajoy continua mostrant apatia i rebutjant aquest pla, dient que és una qüestió de temps.

I, miren, nosaltres ens adherirem al pla que considere oportú l'estat.
Però entendran que, mentres dia a dia continuen caient bombes, nosaltres no podem tindre els braços creuats.

Altres iniciatives, com la xarxa de municipis i ciutats acollidores.
Altres, com puguen la borsa d'habitatge solidari, amb la qual la direcció general d'inclusió està fent una primera ronda de contacte amb les principals entitats bancàries.

També vull agrair a l'arquebisbe de València, amb el qual ens hem reunit i ha posat a la disposició diferents cases, mitjançant Cáritas.

Un pla que tindrà en compte, sobretot, les zones de l'interior.
Perquè, miren, hem de començar a fer pedagogia.
I entenem que aquest és un tema complex i que comportarà connats de racisme, i els hem d'evitar.
Per això és important la solidaritat i la cooperació entre nosaltres, per unanimitat.
I pot ser una oportunitat perquè poblacions de l'interior, que estan cada vegada més envellides i que les seues escoles estan en risc, el que puguen arribar famílies síries en xiquets i xiquetes salve les escoles on els pares i els iaios van poder estudiar, i els seus fills no anaven a fer-ho i ho podran fer.

Per últim, la direcció general d'igualtat de la diversitat, com deia pionera a l'estat, buscant que totes puguem viure en llibertat la nostra identitat de gènere, identitat sexual, ètnica, religiosa o cultura.
La promoció de la diversitat és una prioritat del nou govern valencià i hem d'entendre que la diversitat és una qüestió que ens enriqueix.

La nova creació posa en marxa dos nous serveis: el servei de promoció a la diversitat, programes de famílies i polítiques de temps.
Avui veiem la dificultat de conciliar la vida laboral i familiar i enteníem que no li pertoca a la dona, que ella no té la coresponsabilitat d'haver de conciliar.
La dona sortí de casa; l'home ha d'entrar a casa, i és una qüestió de totes i tots.
Per això enteníem que no havia d'estar en la direcció general de gènere.
I, després, un Servei d'Igualtat de Tracte contra la Discriminació i els Delictes d'Odi.

Les noves formes de fer política també es rebre a col·lectius que, fins ara, havien estat invisibilitzats per visions de la política que només compartien els que pensaven com ells; escoltar-los i donar-los el seu espai.

En la reunió, vam acordar -i el director general de diversitat ha parlat amb els grups parlamentaris- que, malgrat que la fulla de ruta del govern, que és l'Acord del Botànic, que, com bé saben, està blanc sobre negre i qualsevol pot consultar, ens demanaven que, primer, férem una llei de transsexualitat abans que l'altra llei.
Entre altres coses, perquè les persones transsexuals són un dels col·lectius més vulnerables de la nostra societat.
Patixen una exclusió social en pràcticament tots els àmbits de la seua vida, però, fins i tot, en l'àmbit personal, en el familiar, i l'administració valenciana els ha de donar resposta.

Una vegada aprovada a Les Corts, es constituirà un nou grup de treball per consensuar, abans de l'estiu del 2017, la llei integral per a la igualtat efectiva entre persones LGTBI, contra la discriminació per orientació sexual i identitat de gènere, com establix el pacte del botànic.

Com veuen, són grans lleis que ens fan avançar com a societat, i per això volem fer-la amb els grups parlamentaris i amb les entitats.
Volem, perquè ho hem dit sempre, que Les Corts siga el centre de la política i de la paraula.

També, modificar lleis com ja va anunciar la consellera de sanitat, per incloure les dones sense parella home i als homes transsexuals en la prestació de la reproducció assistida en la sanitat pública valenciana.

Malgrat els passos que hem fet com a societat en el camí per la igualtat, la població de lesbianes, gais, transsexuals, bisexuals i intersexuals continua vivint situacions difícils, i l'administració valenciana els ha de donar resposta.

Per això, en 2016, posarem en marxa el servei d'atenció a la població LGTBI, que donarà informació, assessorament i acompanyament a les persones que ho necessiten en el seu procés.
.
.
, en el procés d'acceptació propi i del seu entorn.
Que siga també un recurs per als diferents agents socials i professionals i que ens ajude amb la seua proximitat a les situacions de discriminació en el disseny i la proposta de les polítiques d'igualtat des del govern.
Anem a posar-ho en marxa.
Per a encetar-lo, hem demanat la col·laboració ja dels ajuntaments i de diputacions, perquè som conscients que un servei d'aquestes característiques no pot romandre només a les grans ciutats, ha de tindre un paper rellevant especialment en les zones de l'interior i zones més rurals.

També d'aquesta direcció general dependrà la política de famílies en plural, diversitat familiar.
Nosaltres entenem que la família és un conjunt de persones que tenen un projecte comú, la resta no ens importa: famílies monoparentals, nombroses, nuclears, homoparentals, reconstruïdes.
.
.
siguen com siguen.

També, els dic, en este sentit, la nostra línia serà centrada en donar suport especialment a les més vulnerables: les monoparentals o, per què no, monomarentals, ja que en el 82% són dones amb fills sense parella.

Segons l'informe Â«Més soles que maiÂ» de Save the Children, el risc de pobresa i exclusió infantil en aquestes famílies és del 53,3%, mentre que la resta, en famílies d'àmbit general, estan en el 35,8%.
Per això, el govern té un objectiu: dedicar a aquestes monomarentals, equiparant a les famílies nombroses.

En la nova llei d'acompanyament als pressupostos de taxes anem a equiparar a les famílies nombroses amb les famílies monomarentals.
Entenem que és una qüestió de justícia i de voluntat.

Anem a treballar amb una visió diferent de la política i usos del temps, amb l'objectiu que qualsevol persona tinga l'oportunitat de conciliar la seua vida personal, familiar i laboral.
Per això anem a encetar el primer pla valencià de conciliació i polítiques de temps, per facilitar la vida a les persones, tant en l'àmbit familiar, com en l'àmbit laboral.
Implicarem, evidentment, als empresaris, als sindicats, però també a altres àmbits de la vida.

Intentem que (inintel·ligible) .
.
.
important, que n'hi hasquen incentius i bonificacions per a les empreses per a generar nous estils de vida molt més saludables, on totes les persones puguen gaudir, perquè igual d'importants són tots els àmbits de la nostra vida.

Dins d'aquesta direcció general, hem generat la primera Subdirecció General d'Infància, una reivindicació històrica de les entitats de lluita per la infància.

Els xiquets i xiquetes representen un alt nivell de la nostra població i, en canvi, no pensem amb ells, molt probablement perquè no ens voten.
I per això pensàvem que era molt important diferenciar entre les polítiques de menors dedicades a aquelles persones amb vulnerabilitat, exclusió, mesures judicials, en una política universal d'infància en el seu estricte sentit més polític, per dotar-los de participació en l'àmbit, per exemple, de l'urbanisme, de la planificació del territori, de l'educació, de la sanitat; al capdavall, donar plena sobirania als xiquets i xiquetes.

En aquest marc, entendrem també un tercer pla de famílies i infància, ja que el segon pla va a caducar en 2010; reprendrem l'Observatori de Famílies i Infància, que l'última reunió la van tindre en maig de 2011, i tots dos estan reconeguts en la Llei 12/2008, de protecció integral de la infància i l'adolescència, i altres mesures.

Quant a la diversitat ètnica, la població principal a la qual ens hem adreçat és al poble gitano.
Després de reunir-nos amb gran part de les entitats gitanes que treballen en pro del poble gitano i reconéixer que fins ara hi havia, de forma aïllada, diferents estratègies -vam parlar amb el conseller d'educació, el senyor Marzà; hem parlat amb la secretària autonòmica de sanitat-, hem entés que cal una estratègia integral valenciana per a la igualtat de la inclusió del poble gitano; coordinar i capgirar les polítiques públiques basades en la inclusió d'aquest sector de la població, sempre des del respecte a la seua cultura pròpia, i tornar a dir que les úniques línies roges són la igualtat de gènere i els drets humans.

Quant a la diversitat ètnica, entenem que vivim en un estat.
.
.
, -perdó- la diversitat religiosa, entenem que vivim en un estat aconfessional i que, per tant, cap religió té un caràcter estatal.
I, en eixe sentit, el govern treballarà amb totes les religions.

Ens hem reunit ja amb l'arquebisbe de València, hem demanat reunió amb altres líders de diferents esglésies que cohabiten al nostre territori i només anem a defensar la llibertat i la plena igualtat de drets entre totes i tots.
Per això, ens hem reincorporat el comité assessor de la Fundació Pluralisme i Convivència per establir un diàleg i polítiques entre les diferents confessions.

El valor de la diversitat ens enriquix a tots, i des de ben xicotets i xicotetes.
Per això, ens hem reunit amb la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport per crear un grup de persones expertes que treballen en buscar fórmules perquè el nostre sistema educatiu incloga el valor com a propi, assegurant-nos així una millor convivència entre les generacions futures dins i fora de les aules, a part d'elements per defensar la coeducació a les nostres aules.

Per a la nostra societat existix discriminació i violència cap a moltes persones pel fet d'estimar a persones del seu mateix sexe, per sentir-se d'un gènere diferent al qual la societat l'ha assignat, per tindre la pell més fosca del que algunes persones consideren normal, per tenir una procedència d'un altre país, per practicar cultures o religions minoritàries, per tenir procedència d'un altre país o per tindre una diversitat funcional.
Parlem de racisme, xenofòbia, homofòbia, transfòbia, bifòbia, antigitanisme, aporofòbia, disfòbia, entre altres formes d'intolerància.

I l'Acord del Botànic establix que hem de treballar en un pla contra totes les discriminacions.
Per això, des del Servei d'Igualtat de Tracte contra Discriminació i Delictes d'Odi, anem a tindre aquest objectiu.

Hem començat a treballar ja amb les entitats per a establir línies de comunicació i col·laboració amb la conselleria de justícia, les fiscalies i l'administració estatal, i sumarem, en breu, a la policia i altres administracions per coordinar aquest sistema.
L'objectiu, a l'igual que per lluitar contra la violència masclista, és donar una resposta coordinada a la lluita contra les discriminacions i els delictes d'odi.

Al capdavall, volem trencar amb el concepte i les polítiques que en desprén d'integració que li atorga la responsabilitat a l'individu enfront de la visió inclusiva, social i horitzontal i feminitzada.
L'administració no generalitza, ni obliga a integrar-se als col·lectius minoritaris i minoritzats, sinó acull la diversitat.

Enfront d'un model de societat on cadascú té reservat el seu lloc, nosaltres entenem que cal treballar perquè tots els llocs siguen per a tot el món: una societat inclusiva, amb perspectiva de gènere, promoció a la diversitat i aliança intergeneracional de la qual parlaré en la segon compareixença.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor secretari.

En el torn de rèplica, té el torn el grup parlamentari sol·licitant, que és el Grup Popular.
Un segonet i establim el temps.
Disculpe.
(Algú diu: Â«¿Ya?
Â») Ja.

La senyora Garrigues Francés:

Muchas gracias.

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, señor secretario, me gustaría, en nombre de mi grupo y en el mío propio, darle la enhorabuena por su nombramiento como secretario autonómico de Inclusión y de la Agencia Valenciana de la Igualdad, y desearle mucho éxito en la tarea que ha emprendido, ya que si lo obtiene, eso redundará seguro en beneficio de los valencianos, de todos los valencianos y, en especial, de las mujeres valencianas.

También quiero darle las gracias por estar hoy aquí explicándonos su programa de actuación y agradecer -que creo que es el primero que yo escucho- que lo hace en clave de futuro, de gestión, y no de pasado, como creemos que debe ser.

He estado siguiendo su intervención muy atentamente, pero al escucharle, me asaltan algunas dudas que estoy segura que en su segunda intervención me las va a poder resolver.

También he estado siguiendo su trabajo, el de su conselleria, a través de los medios, de las órdenes que han publicado y demás, y la verdad que ahí es donde me he quedado peor, porque he encontrado fotos, ideas, visitas, pero resultados y hechos, todavía no.

Es verdad, voy a concederle el beneficio de la duda y los cien días de cortesía, que aún no los lleva, y que creo que se le debe conceder a cualquier persona.
Aunque le quedan ya pocos, pero bueno.
También es cierto que no se lo están poniendo fácil, ya que este gobierno, en materia de igualdad, lo que se dice empezar con buen pie, no lo ha hecho.

Fíjese que yo a usted le presupongo la buena voluntad y, además, me la creo, porque lo he estado con usted y me parece que tiene ganas.
Pero no hace falta irnos muy lejos para demostrarle la importancia que le dan ustedes a igualdad entre hombres y mujeres, ya que aquí en las Cortes los tres grupos que sustentan al gobierno, en su primera actuación, en la constitución de la Mesa de las Cortes, ¿sabe qué es lo que ocurrió?
Pues que únicamente estaba formada por hombres, y eso yo creo que no gustó a ningún grupo finalmente.

Si quiere, puedo seguir dando el ejemplo de la importancia que dan sus compañeros de gobierno a este tema.
¿Le suena a usted el Decreto 103/2015, de 7 de julio, del Consell -decreto por el que se estable la estructura orgánica básica de la presidencia y de las consellerias de La Generalitat?

No sé si a usted le suena, imagino que sí, pero a alguno de sus compañeros no les debe sonar muy bien, o falta comunicación en la pareja.
Y se lo digo porque me consta que usted, como le decía antes, tiene buena voluntad, tiene ganas de trabajar por la igualdad y se lo cree.

Pero, fíjese, cuando mi grupo parlamentario solicitó, en fecha 15 de julio de 2015, al presidente de les Corts Valencianes el informe sobre impacto de género del Decreto 103/2015, ¿sabe usted lo que se nos contestó?
Que no había habido tiempo.
Pero, ¿tan poca importancia dan sus socios de gobierno?
¿Tan poco se lo creen?
¿O es que en veinte años de oposición no han tenido tiempo para prepararlo?

Y le leo textualmente: Â«María José Catalá solicita al Consell la siguiente documentación: informe sobre el impacto de género del Decreto 103/2015, de 7 de julio, del Consell, por el que se establece la estructura orgánica básica de la presidencia y de las consellerias.
Â» Y la contestación: Â«Dada la premura requerida para su aprobación, el decreto por el que se interesa su señoría no lleva aparejados los informes y memorias solicitadas.
Â» Creo que esto no es empezar con buen pie.

Siguiendo también con los ejemplos, me gustaría preguntarle otra cosa que a mí realmente me preocupa.
La señora vicepresidenta dijo en su intervención el día del pleno, y cito textualmente: Â«D'aquell acord va sorgir l'actual Consell, paritari en el fons i en la forma.
Â» Pero fíjese que yo no estoy tan de acuerdo con que eso se haya conseguido, y le pregunto a usted: ¿cree que hay paridad en el nombramiento de altos cargos?
Ya ha reconocido que en el segundo escalón hay que trabajar, porque yo, sinceramente, no la he visto.
Y no la he visto, porque sí que la hay en el nombramiento de consellers, es verdad, se lo reconozco y eso queda bien para la foto y demás, pero no la hay en el resto de altos cargos.

Y le voy a pedir un compromiso hoy, señor secretario, creo que lo va a hacer.
Le voy a pedir que se elabore un informe detallado sobre el cumplimiento de la paridad en el nombramiento de altos cargos y, sobre todo, como usted ha dicho en su intervención, porque es verdad que podemos errar, pero luego hay que corregir, ¿qué índices correctores van ustedes a aplicar cuando tengan los resultados de ese informe?

Yo…, me gustaría darle hoy algunos datos, por eso de facilitarle.
¿Sabe usted cuántos secretarios autonómicos son hombres?
Trece.
Y, ¿cuántos son mujeres?
Siete.
Yo creo, señor secretario, que eso no es paridad y estaremos de acuerdo usted y yo.

Si seguimos, podemos hablar de los directores generales, 28 hombres y 22 mujeres; de la federación valenciana de municipios… Pero es que, además, esto no lo digo yo solo, no lo dice el Grupo Parlamentario Popular, y le leo textualmente: Â«El predominio masculino en los cargos de máxima representación no ha pasado desapercibido por el movimiento feminista.
Fuentes de la federación de mujeres progresistas confirmaron a este diario su profundo malestar por este último nombramiento.
Â» No lo dice solo el Partido Popular, creo que vemos todos y que la federación de mujeres ya ha mostrado su malestar.
Y, por tanto, creo que ahí usted tiene una gran labor y tiene que ponerse las pilas.

También le pediría que hablara con su compañero, que ya ha referido alguna ocasión que ha hablado con él, con el conseller de educación y cultura, porque, ¿sabe cómo cumple el señor conseller con la paridad?
Se lo voy a decir: conseller, un hombre; secretarios autonómicos, todos hombres; subsecretario autonómico, hombre, y directores generales, de siete, cinco son hombres.

Creo que la conselleria de educación es una de las más importantes y, en lo que usted y yo hemos hablado, pensamos que la educación es el pilar básico para llegar a esa igualdad efectiva.
Creo que ahí estaremos todos de acuerdo.
Mal ejemplo damos si la conselleria de educación ya no cumple en su fondo y en su forma con la paridad.

En otro orden de cosas, señor secretario, hoy ha venido usted aquí, nos ha contado muchas ideas.
Nos falta concretarlas.
Es verdad, pero lleva usted noventa y cuatro días, como le decía, y estoy segura que tendremos muchas veces su visita aquí para concretarlas.
Pero yo sí que me he quedado un poco floja en esas concreciones.

Le adelanto ya una cosa.
En muchas de las medidas que usted ha planteado nos va a encontrar.
Vamos a estar de acuerdo, estoy segura, la mayoría de grupos.
De hecho, muchas son medidas que el anterior gobierno ya venía realizando.
Le pongo algún ejemplo.

Habla usted de una especial protección de las familias monomarentales.
Estamos de acuerdo, completamente.
De hecho, ya en el año 2013 se aprobó por Decreto 179/2013, de 22 de noviembre, el reconocimiento de la condición de familia monoparental, que era algo que estas familias reclamaban.
De hecho, si entra en la página de Afamo se puede ver que este decreto es el resultado de las conversaciones mantenidas con esta asociación.
Pero si usted habla de seguir trabajando por estas familias allí estaremos, se lo aseguro.
Habla de equipararlas con las familias numerosas, con las ventajas o beneficios que puedan tener.
También estaremos, porque pensamos que cualquier familia que necesite una especial protección ahí debe estar el Consell y ahí deben estar todos los grupos parlamentarios.

También habla usted de las oficinas de atención a inmigrantes, que al final es un cambio de nombre, porque ustedes con lo de los nombres la verdad que lo hacen bien.
La oficina AMICS anteriormente y con un nuevo nombre.

Pero el que llama la atención es que ha dicho que a partir de ahora que se deben ocupar de la atención integral de inmigrantes, de todo eso.
Señor secretario, eso es lo que se venía haciendo hasta ahora en casi todos los ayuntamientos, pero le pido por favor que se lo comunique a los ayuntamientos gobernados por Compromís, donde muchos de ellos están haciendo ahora todo lo contrario.
Es decir, cuando han llegado han incorporado a la gente de AMICS a los servicios base del ayuntamiento y, por tanto, han desmantelado la atención a inmigrantes.
Yo creo que es que porque ellos no saben la línea que va a llevar el Consell, pero le aconsejo por favor que se lo pida.

Bueno, yo ya, para cerrar mi intervención, solo quiero manifestarle que el Grupo Parlamentario Popular quiere ofrecerle su total colaboración para trabajar en aras de conseguir una sociedad más justa, más igualitaria y que proteja sobre todo aquellos más desfavorecidos o en riesgo de exclusión social.
Pero eso sí, que no sea solo por el nombre, que se lo crean y que se trabaje para conseguirlo.

Muchas gracias.

El senyor president:

Señora Cabedo.

La senyora Cabedo Laborda:

Bona vesprada i benvingut, senyor Ibáñez.

En quatre minuts no podré entrar a aprofundir en moltes coses, així que donaré algunes (veus) … Ah!
Val, no m'havia ni adonat, eh?
(Algú parla amb el micròfon desconnectat) (Rialles) Així sí que m'haguera donat temps a aprofundir, veus?
Aixina que passaré a donar algunes pautes sobre els trets eixos o raons que vosté mateixa ha donat sobre per què existix la seua secretària o per què naix.
Perspectiva de gènere ha parlat, diversitat i aliança intergeneracional, tot i que aliança intergeneracional ho tractaré en el pròxim punt, no?

Els noms sí que són molt importants i per això nosaltres rebem positivament que vosté haja fet una desvinculació tan significativa de la família.
Bé, en primer lloc vosté parla de famílies en plural, també ho rebem positivament, i no ho vincula a les polítiques d'igualtat de gènere, sinó que entra dins de les polítiques de diversitat.

També acabem d'escoltar que, per exemple, s'ha parlat que ací sempre s'ha tingut en compte les famílies d'especial protecció.
Tanmateix nosaltres creiem que hi ha hagut una discriminació d'altres famílies, com l'homosexual, monoparental i monomarental.
Nosaltres incidim molt que tinga en compte que les monomarentals no tenen la mateixa situació que les monoparentals.

Per tant, totes aquestes polítiques quant a sensibilització d'aquesta diversitat les rebem, com he dit, positivament, tot i que també li volíem emfatitzar que ens explicara si també van a implantar ferramentes de denúncia en aquells casos on hi ha discriminacions en diversitat.
Per exemple, des de la seua secretaria es contempla un observatori de denúncia de violències LGTBIfòbiques o algun altres tipus de ferramentes de denúncies per a aquestos casos?

Desvincular açò té un impacte també positiu en les polítiques d'igualtat de gènere, perquè també vosté està manifestant un compromís quant al principi de coresponsabilitat, que també celebrem.

Tanmateix també li volem recordar, sempre ho farem, que en el col·lectiu de les dones diguem que la situació és diferent als altres col·lectius; és l'únic on les dones, no sent un col·lectiu minoritari, tanmateix es tracta de forma sistemàtica com un col·lectiu minoritzat.

Per això nosaltres incidim que volem un òrgan més enllà de la direcció general de l'institut de les dones i per la igualtat de gènere.
I volem que eixe òrgan siga autònom.

Vosté ha manifestat que estan buscant altres fórmules.
També ens ho ha dit per privat perquè nosaltres insistim molt en aquest tema.
Ja li diem des d'ací que donem un vot de confiança a la seua secretària per a buscar eixa nova fórmula; és més estenem la mà per a buscar-la de forma constructiva conjuntament.
Però insistim en la necessitat d'aquest òrgan autònom.

També rebem positivament que vostés construïsquen o implementen unitats d'igualtat en totes les conselleries.
Ara bé, creguem que no és suficient per dos motius.

Un, perquè per molt que hi hagen unitats d'igualtat si no se'ns assegura que les persones que treballen allí tenen efectivament integrada la perspectiva de gènere poc faran eixes unitats d'igualtat.
Aleshores volem saber, volem que ens indique quin pla de formació tindran eixes persones.

I, en segon lloc, perquè necessàriament ha d'haver un compromís i una sensibilització per les persones responsables de cada una d'eixes conselleries de fer cas al que diuen les unitats d'igualtat.
Per això també rep positivament que vosté ha parlat d'avaluació.
Volem avaluacions per part d'eixes unitats d'igualtat.

Rep positivament també que paral·lelament a les polítiques en violència masclista vosté estiga fent totes aquestes sobre violència de gènere, perquè una ha d'estar conjuntament amb l'altra.

Quant a violència masclista, nosaltres hem presentat una PNL, que ja debatrem, sobre mesures a implementar de forma immediata per a combatre els assassinats.

I com se m'acaba el temps, com he dit abans, quant a aliança intergeneracional i polítiques d'aquest tipus, ho tractarem després.

El senyor president:

Per a establir el seu torn de rèplica, té la paraula el Grup Parlamentari Ciudadanos per un temps de (inoïble) .
.
.

El senyor García Salvador:

Bona vesprada, senyor Ibáñez.

Mire, és cert que nosaltres tenim un repte enorme, no?
, sobretot en temes d'integració sociolaboral, necessitem millorar la qualitat de vida de la gent, necessitem arribar que aquesta gent puga tindre una autonomia personal.
En definitiva, poder que la gent tinga una vida independent.
Això servix no només per a la gent que té eixa diversitat funcional, sinó també a les dones, no?
Les dones no tenen per què estar sempre al dictat o al capritx de l'home, s'ha de fomentar la seua independència.
I és més, una cosa que també mos interessa molt és que s'ha de regular que les dones puguen accedir als alts càrrecs en les empreses.
És una cosa que si se deixa passar el temps i no se regula ni se fa -entre cometes- certa obligatorietat, això se va retardant en el temps, i no és normal per capacitat i perquè són moltes i estan molt preparades.

En això el que volem és que vostés tinguen espenta i decidisquen això, fer-ho anar tot el més ràpid possible.

I hi ha uns altres aspectes d'igualtat que se tracten poques voltes, i me centraré més no tant en temes de gènere, que me semblen molt importants, el tema de multiculturalitat o el tema dels refugiats, tot això me sembla bé.
Però n'hi ha una qüestió que ha de vore més amb la gent amb diversitat funcional.

Per exemple, temes de reproducció assistida.
Per què no se parla d'estos temes amb la gent amb discapacitat o diversitat funcional?
Per què no s'exposen els programes?
Esta gent té dret també a tindre eixa aspiració.
O el tema, per exemple, de la sexualitat.
No se parla de la sexualitat de la gent amb diversitat disfuncional, no?
N'hi haurà pressupostos?
S'ha d'escoltar, s'atendre la labor dels sexòlegs, per exemple, no?
Fer una sèrie de valoracions.
Moltes vegades són els mateixos pares, és cert, els que posen les primeres traves, no?
Però la sexualitat també els correspon a esta gent poder disfrutar.
Això fomenta l'autoestima, no?
, fomenta l'autonomia personal.

Una altra qüestió és el tema de la pobresa infantil.
Vosté parla dels xiquets.
És cert que moltes vegades diu que són invisibles perquè no voten, possiblement siga aixina.
Perquè és que la pobresa infantil a la Comunitat Valenciana.
.
.
les dades són demolidores.
Si és el 32,6% en Espanya, ací és el 36%.
Estem parlant de 330.
000 xiquets i xiquetes; que no només és la pobresa, que és la violència que sofrixen, perquè la crisi porta eixos problemes intrafamiliars, no?
, canvien els rolls en les famílies, estan acostumats que el pare se'n va a treballar, i ara el pare ja no se'n va a treballar, se queda en casa, i el xiquet això tampoc no ho acaba de vore clar.
El xiquet després no té opcions a poder disfrutar de qüestions extraescolars, els llibres, audífons, ulleres.
És que és molt el que sofrixen els xiquets.

I sobretot vosté diu si les famílies monoparentals (inintel·ligible) .
.
.
un 47%.
Les famílies estrangeres, un 47% més.
Això se va aguditzant.

A banda d'això, jo no sé si el tema este dels refugiats s'ha prioritzat ara o no, però m'ha agradat molt el que diu vosté del tema dels pobles d'interior.
Sí que és cert, que ha eixit en premsa, que a la comarca on jo visc hi ha pobles petits que tenen una esperança de poder reconduir la població, inclús que els col·legis no se tanquen, com passa en moltes zones d'interior.
Això és cert, i jo estic convençut que esta gent si ve a les nostres comarques seran ben rebuts i seran ben atesos, ahí seran feliços, segur.
Però bé, n'hi han moltes coses a fer, perquè fan falta recursos, no?
, després d'acollida, de suport a la integració autònoma, allotjament, manutenció, assistència jurídica, assistència psicològica, atenció social, seguretat, acompanyament als centres, aprenentatge de l'idioma, habilitats socials bàsiques, assistència per als tràmits administratius, inserció i orientació laboral, ajuda als primers gastos.
.
.
Tot això vostés ja ho tenen acotat, saben com van a fer això?

Mire, mosatros ja vaig comentar en el primer ple que vam estar parlant amb la consellera Oltra, i el mateix que li vaig dir aleshores li ho dic ara.

Nosaltres anem a treballar de forma decidida perquè vostés tinguen èxit en tot açò.
És molta la gent que té expectatives, és molta la gent que té expectatives i molt pocs els recursos.
Perquè ja li comentava que hui mateixa el Ministeri de Sanitat acaba de pegar un altre hachazo al tema que ha de vore amb açò, en el tema de la gent de diversitat funcional, amb problemes, quan ja va traient.
.
.
o el catàleg ortoprotèsic ja s'han deixat només una sèrie de coses que el que vullga uns elements de més qualitat o que s'acoblen més al que ells necessiten s'ho han de pagar de la butxaca.
Vull dir que al final de camí voluntat (remor) .
.
.
Perdó?

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
el seu torn.

El senyor García Salvador

Bé.
Que al final del camí, dic jo, aprecie la seua voluntat, però el problema és que vindrà tot molt condicionat per la manca de recursos.

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
torn de rèplica té la paraula el Grup Parlamentari Compromís per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Ortega Requena:

Moltes gràcies, senyor secretari autonòmic, Albert Ibáñez, per vindre a exposar-nos les seues línies de treball i, com no podia ser d'una altra manera, desitjar-li tota la sort del món.
La feina que l'espera no és poca, ho acabem de vore, vosté ja té moltíssimes idees.
Però la situació de dificultat en què es trobem moltíssimes persones també és molta.
L'exclusió i la desigualtat són les que porten a la dificultat de l'accés efectiu als drets socials més elementals, com és l'educació, com és l'habitatge i com és la salut.
Són drets humans, drets constitucionals i que afecten la dignitat de les persones.

Jo crec que és important recordar que la pobresa i l'exclusió social no només és cosa de la crisi, com ens han volgut fer creure durant molt de temps.
Les mesures que s'han emprat per abordar-la són també molt importants i han aprofundit encara molt més eixes situacions i molt més al País Valencià.

Jo crec que no ens hem d'oblidar que totes les persones són i devem ser iguals.
No m'agrada parlar del passat, a mi tampoc, però també s'ha de tindre en compte que només un mal govern, en una situació tan difícil com la que estan, estem arrossegant, durant huit anys pot aplicar-mos mesures que generen més pobresa a les famílies, més dificultats per a donar de menjar els seus fills, i per tant, en definitiva, més dolor.
Mentres altres, a les persones, estaven embutxacant-se els diners i omplint-se les butxaques, com ara alguns d'ells amb responsabilitat de govern en la Generalitat valenciana.
Com podem recordar l'exconseller senyor Blasco, per exemple.
O altres persones nomenades per salvar el sistema bancari, com ara el senyor Rodrigo Rato, que per vergonya de totes les persones continuem atònites de vore com pot existir algú amb tan poca vergonya.

Si bé està clar que la crisi ha estat a nivells que van més enllà, al nostre territori és indiscutible que s'ha produït un increment de la desigualtat.
I les dades estan ahí, sobretot quan ens trobem un 8,6 de la mitjana de l'estat espanyol, enfront del nostre 10,1% de desigualtat.
La nostra societat, la valenciana, està als límits de desigualtat més elevats dels països desenvolupats.

El Tractat de Lisboa deia en el seu article 3.
3 que un dels seus objectius bàsics era lluitar contra l'exclusió, solidaritat social, territorial respecte a la diversitat.
Doncs bé, el Tractat de Lisboa no havia arribat encara a les terres valencianes.
Les dades de desigualtat social, que he esmentat abans, ens fan quedar en la cua d'Europa, sobretot en la bretxa salarial.
Ací tenim les xifres de la bretxa salarial o l'escletxa salarial que d'una mitjana de 24.
289 euros que cobra un home està en els 17.
870 euros que cobra una dona.
Compromís hem presentat una proposició no de llei per a tractar este tema com a inacceptable i indiscutible, que s'estava donant l'esquena durant molts anys a este tema.
Em consta que la conselleria també s'ho ha marcat com un repte, la qual cosa les dones i la gent de bé li ho agraïm, senyor Ibáñez i estem amb vosté.

Tampoc sembla que haja estat una prioritat el tema de la pobresa infantil, sobretot en les xifres que ens avergonyixen, xifres com que mentre a l'estat espanyol la mitjana espanyola és del 9,3 de pobresa infantil ací ens situem en l'11,6.
Ací més famílies tenen dificultats per calfar les seues cases, per pagar el rebut de llum o per pagar les hipoteques.
Per això ens alegrem de la creació de la subdirecció general de la infància, una gran notícia per a milers de famílies.

I després no puc acabar sense referir-me a les dones víctimes de violència masclista i en els últims dies més que mai, fruit d'una situació que està allargant-se ja moltíssim i sobretot perquè li demane que se busque i s'aconseguixca que estes dones tinguen formació i eixides laborals.

Per tant, demanar-li que es creen espais de formació per a estes dones, també amb risc d'exclusió i també mesures per incentivar a les empreses la inclusió social necessària i que es dediquen a propiciar una vida millor per a estes dones.

I acabe.
Li desitge a vosté i a la seua conselleria bon vent, molt encerts i moltíssima sort.

Gràcies.

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
Grup Socialista per un màxim.
.
.
no, de quatre minuts.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, senyor president.

Bona vesprada, senyor secretari autonòmic.

En primer lloc, enhorabona pel seu nomenament i perquè estic convençuda que amb vosté, junt a la resta del Consell, encetem una nova etapa ben fructífera per a la igualtat entre totes les persones.

És necessari recuperar, com vosté ha dit i pense que és el seu objectiu, el principi d'igualtat com a principi rector en l'administració i en la societat.
Hem viscut vint anys d'atac directe a la igualtat entre homes i dones.
Celebre l'anunci que ja es va fer de l'obertura de la casa de Nàquera, de la casa de les dones, tot un símbol que des del Grup Socialista esperem que torne a ser allò que mai devia haver deixat de ser.

Per cert, la senyora diputada del PP ha anomenat la federació de dones progressistes, igual no se'n recorda que les van tirar d'allí, del càrrec de Nàquera.
I és que les dones hem sigut per als governs del PP un simple accessori, com vosté ha dit, relegades en una direcció general junt a família.
Eixa relegació, a més, ha anat acompanyada de brutals retallades que han arribat inclús a la cara més cruel de la prevenció, a la cara més cruel no de la prevenció, a la prevenció de la cara més cruel de la desigualtat, perdó, que són les violències cap a les dones.

I és que les polítiques del PP han estat un conjunt de normes contra les dones.
No cal més que recordar, per exemple, eixa llei seua de suposat suport a la maternitat que es va convertir en un recolzament nul, però que sí que va a servir per a desviar recursos públics al finançament d'eixa ideologia ultra seua antielecció.

Jo citaria també la llei valenciana d'igualtat, que van aprovar a 2003, incomplida any rere any.
Vull dir, una llei que per exemple al seu article 20 parla dels plans d'igualtat, de l'obligació que tenen les empreses amb capital públic, amb participació de capital públic de fer plans d'igualtat.
I després ens trobem amb una administració en la que els plans d'igualtat són escassos.
És que han incomplit inclús les seues lleis.
No entraré ja a parlar de la insubmissió contra les lleis que s'han fet des del Govern d'Espanya i que ampliaven drets i llibertats.
És que es podia esperar d'un govern que era un mal exemple en si mateix.

Però és que no sols han incomplit el principi d'igualtat entre homes i dones, sense cap pudor, sinó que ha tingut com actitud central despreciar la diversitat en totes les seues formes.
Han tractat durant vint anys d'imposar-nos el seu model, el seu model de família, el seu model religiós, sexual, sense tindre en compte totes les diversitats, que jo diria que els destorbaven, totes aquelles que no tenien cabuda en eixe model seu de mujer, mujer, se'n recorden?
Però desafortunadament, també, de hombre, hombre.

Per això celebre les línies d'actuació que ha anunciat en relació a este tema.
I especialment la futura redacció d'eixes dos lleis tan necessàries, la de trans i LGTBI.
I també una nova sensibilitat amb el problema de la pobresa, ja que vosté s'ha trobat amb uns índex d'exclusió social i de pobresa infantil que haurien d'avergonyir la gent que ha governat tants anys esta comunitat.

Gràcies, també, per posar damunt de la taula el problema de refugiats i refugiades, jo també forme part d'un poble de refugiats.
I gràcies pels esforços malgrat el bloqueig de govern central i les actituds insolidàries.

Jo només faria una puntualització al seu discurs i a una cosa que ha dit també la diputada de Podemos.
I és que les dones no som un col·lectiu, som la meitat de la població, un 51%, inclús un poquet més.

En definitiva, des del Grup Socialista, donem la benvinguda a les seus propostes, a un nou temps, a un temps divers per aconseguir la plena ciutadania de totes les persones.

El senyor president:

Gràcies, senyora diputada.

Per a contestar a les rèpliques té la paraula el senyor secretari autonòmic per un temps il·limitat.

El senyor secretari autonòmic d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat:

Moltes gràcies, senyor president.

Intentaré no abusar del temps i me disculpen si en la primera intervenció me n'he anat un poc.

Senyora Garrigues, en primer lloc, agrair-li el to de la seua intervenció.
Vam parlar abans i crec que aquest govern ha de mirar al futur per a poder salvar un present complex.
I, per tant, evidentment, el passat marca i té unes limitacions i unes mancances, però sí que puc entendre això.

La seua intervenció una de les primeres qüestions jo li he de dir que sou vostés, els diputats i diputades, els qui marqueu la Mesa de Les Corts i, per tant, ahí el govern no entra.
Vostés van presentar, crec, al senyor Font de Mora, que a pesar que és del meu poble, és un home, la resta de grups també, qüestió que m'avergonyís com a feminista i que crec que cal esmenar.

Però això dibuixa una cosa que jo crec que durant molt de temps s'ha construït una imposició ideològica i és la voluntat de les dones.
Arribaran.
I hem demostrat que allà on no estava per llei arribar les dones no han arribat.
I, per tant, jo crec que això el que fa és reforçar ideològicament la postura que pensava i, com apuntava el diputat de Ciudadanos, que cal posar mecanismes perquè arribaran, porten massa anys arribant.
I que, per tant, i de fet crec que les mateixes Corts han aprovat una modificació del reglament per a evitar-lo, crec que per unanimitat, i això me congratula i els ho agraïsc.

L'informe d'impacte de gènere la resposta que a vosté li han donat no m'agrada, no la compartisc i pense que les qüestions de gènere no són qüestions complementàries si dóna temps o no.
A l'igual que ningú entendria que un informe no tinguera o que qualsevol llei o decret no tinguera un informe preceptiu de l'advocacia de La Generalitat o de la intervenció econòmica, no pot ser que no tinga l'informe de gènere.

I nosaltres entenem que això és una qüestió que no pot tornar a passar i li pregue disculpes en nom del Consell.
No ho coneixia, però sí que prenc el compromís amb vosté i amb la resta de diputats i diputades que farem l'informe de l'impacte de gènere del decret de competències del Consell.

En la mateixa línia, bé, parlàvem del tema dels òrgans paritaris, també farem un estudi de com s'està complint.
Ja li havia anunciat en la meua primera intervenció que no estava content amb el nivell de paritat, sí en el primer escaló del govern, fluix un poc més en el segon, se recupera un poc més en el tercer.
Però és cert que en alguns nivells passa.
El mateix també, crec que és important que arribem a eixos acords.

Vostés parlaven de la protecció de les famílies monomarentals; és cert que vostés van donar un primer pas, que altres comunitats autònomes encara no han donat i això és d'agrair.
De fet, tenim en el calaix una llei que no va arribar a aprovar-se i que anem a recuperar i anem a rescatar en matèria de diversitat familiar.
Però també és cert que ni en eixe concepte de famílies monoparentals entraven totes les que eren, ni totes les que estaven.
I també nosaltres entenem que si tenien la voluntat podien haver-les equiparat durant els anys de govern.

No s'entén com hi ha excepcions per a ser patró de iot o per anar a caçar de famílies nombroses i en les famílies monomarentals, que tots els estudis ens diuen que si la pobresa té un rostre concret és d'una mare jove soltera, no tinguérem eixa equiparació en les polítiques de La Generalitat.

I, per últim, jo crec que els noms són importants, construeixen el món.
Però li puc assegurar que el canvi de denominació d'AMICS va molt més enllà d'un canvi de nom.
M'estranya que hi hagen companys del partit Compromís que no estiguen fent aquest full de ruta, perquè la directora general va fer, a una d'elles la vaig poder acompanyar, una reunió en València, que es va fer en la conselleria, una altra en Alacant i una altra en Castelló, on se va explicar el full de ruta del que anaven a ser les oficines d'atenció a persones migrades, se va a treballar també per buscar consensos en matèria del drama, el pitjor drama que tenim des de la II Guerra Mundial, com és el tema dels siris, entre altres coses perquè és un tema complex i del qual vull agrair a tots els grups la sensibilitat que han mostrat.

I és que la solidaritat, moltes vegades, des de l'administració és difícil de gestionar.
I d'Alacant ha eixit un comboi de cotxe que s'han anat a Síria.
I nosaltres, junt a l'ajuntament, hem dit, junt a Creu Roja o Acnur, que no era el model.
És a dir, cal buscar vies per a canalitzar la solidaritat.
I, evidentment, si el senyor Rajoy continua de braços creuats això començara a augmentar.
Però sí que entenem que cal continuar treballant en aquesta línia.

I li agraïsc moltíssim el to de la seua intervenció, li ho torne a repetir.
Crec que treballarem conjuntament en la composició de les noves lleis.
En qualsevol cas, té el meu telèfon i anem a treballar conjuntament.
Moltes gràcies.

Després, tinc l'ordre canviat, la senyora Cabedo del Grup Parlamentari Podemos, també agrair-li el to de la seua intervenció.
Hem parlat moltes vegades d'aquesta importància.
Preguntes concretes, el tema de l'observatori per a la discriminació LGTBI, dir-li que en el mateix decret, al qual feia menció el Partit Popular, que no tenia l'impacte de gènere, li dic que m'avergonyix i que ho canviarem.

La creació d'un servei d'igualtat de tracte contra discriminació de delictes d'odi, que serà l'encarregat d'aquest tipus de discriminació, no només per a població LGTB sinó també per a temes d'aporofòbia, és a dir, aquella violència que se té per a les persones sense llar, o temes de disfòbia i altres fòbies i intoleràncies que hi ha al carrer ara mateixa.

En el tema de la tasca pendent, efectivament, hi haurà aviat, perquè faltava alguna conselleria per nomenar les persones encarregades de la unitat administrativa de les unitats d'igualtat, un primer consell d'unitats d'igualtat.
I allí s'explicarà un pla de formació per a les unitats d'igualtat, en col·laboració amb l'Ivace, amb l'institut que forma els funcionaris públics.
I, evidentment, qualsevol proposta que s'arribe serà ben rebuda i crec que és important.

El tema de la figura jurídica que li puguem donar a l'institut de les dones, ja vam estar parlant en un moment determinat que nosaltres no ens agradava el model autònom de despenjar-lo del govern directament, que havíem estat estudiant diferents opcions, que havíem tingut converses amb l'Institut Emakunde del País Basc, que teníem converses amb l'Institut de les Dones a Catalunya i altres entitats, havíem estudiat també el model que hi havia a Andalusia i a Canàries.
I que anàvem a intentar buscar una fórmula mixta que, evidentment, donara autonomia a eixe Institut Valencià de les Dones, però que al mateix temps no se despenjara del govern i que tinguera, evidentment, la coresponsabilitat i l'alçada que li pertoca, més tenint en compte que la conselleria d'igualtat depén directament de la vicepresidència.

La PNL la llegirem i, evidentment, tot allò que siga lluitar contra la violència de les dones, una violència masclista que, repetisc, en vint-i-quatre hores ha assassinat quatre dones, ahí hi haurà consens, no només amb Les Corts i els grups parlamentaris sinó, me consta, amb la delegació del govern, amb les diputacions i amb els municipis.

Després, senyor García, li agraïsc també el seu to.
I li agraïsc la valentia, perquè he de dir que en la compareixença de la vicepresidenta me va a sorprendre vosté posant damunt la taula un tema que en aquell moment no era mediàtic i, per tant, vol dir que vosté ho feia des del cor, com era el tema d'una mort digna.
I crec que això diu molt de vosté.
I justament crec que el Consell ha reaccionat, posarem els mecanismes perquè no té sentit que en el segle XXI continuem imposant algú que vulga viure en contra de la seua voluntat.

Vosté parlava de trencar el sostre de cristall i venia un poc en la línia que la diputada del Partit Popular dibuixava que aquells llocs on l'obligació no estava no se complia.
I això, per tant, m'alegra, perquè vol dir que tant els partits que donen suport al govern del botànic, com el Partit Popular i Ciudadanos, estem d'acord en què per a garantir la igualtat de representativitat entre homes i dones cal posar fórmules d'obligació.
Buscarem treball.
I, per tant, nosaltres en un principi anàvem a ser un poc menys ambiciosos, perquè a mi m'agrada molt treballar per consens i preferisc anar més poquet a poquet assolint que anar molt més ràpid, però veiem que hi ha unanimitat en este tema i avançarem i treballarem.

En un principi, nosaltres teníem pensat bonificar, mitjançant clàusules socials, el tema d'aquelles empreses que en els seus consells de direcció puguen tindre òrgans paritaris i altres fórmules.
Però jo els encoratge i els repte com a parlamentaris a que si podeu fer una llei valenciana que obligue per llei a la paritat dels òrgans amb les empreses valencianes ho assumirem amb molta estima i molta consideració.
I, això, agraïsc la unanimitat que hui heu manifestat directa o indirectament.

El tema que li deia de la valentia no només ho va demostrar l'altre dia parlant del tema de la mort digna sinó avui parlant d'un tema tan complex i tabú, com és el tema de la sexualitat en persones amb diversitat funcional.
I, evidentment, dins del servei de diversitat que nosaltres tenim, entenem que tot el món té dret a una sexualitat plena i també les persones amb diversitat funcional.

I, per tant, si Ciudadanos posa damunt la taula aquesta política, i li reconec que no estava en el meu discurs, no estava en el meu guió, l'assumim i estudiarem conjuntament fórmules per a poder fer-ho.
Crec que hi ha països avançats, especialment els nòrdics, que han sabut trencar la sacralització que s'ha fet durant anys d'una majoria de dretes i d'una part de la jerarquia catòlica sobre la sexualitat, i que han sabut desdibuixar-ho perquè la gent puga viure amb major qualitat de vida i dignitat.
I me sume a aquesta proposta seva, no?

També vosté parlava i citava el tema de la violència filioparental.
I jo crec que és un tema.
.
.
I ho portava escrit per a la intervenció d'aliança intergeneracional, però aprofite per a dir-ho ací, que són les condicions que s'estan vivint en moltes cases on n'hi han tres generacions que estan vivint en la mateixa casa, no?
I, per tant, moltes vegades, la iaia o el iaio li diu al pare o a la mare que no està fent bé en el seu fill o en la filla; la filla o el fill li està dient a sa mare que la iaia o el iaio s'estan ficant massa en el model de vida que han de portar.
.
.
Són gent que cohabiten en un mateix lloc, amb visions molt diferents de la vida.
N'hi ha gent que ja és nativa digital, n'hi ha altra gent que no.
I, per tant, és un element que ens ha canviat.
És a dir, l'espai temps l'hem trencat amb les noves tecnologies.
Això ocasiona una tensió molt clara, no?
I, efectivament, estava en un repunt.
.
.
Que s'ha mediatitzat molt per programes com el d'Hermano Mayor, però que és real, que és la síndrome de l'emperador, eixa violència que exercixen fills i filles cap als seus pares, no?

I, per tant, posar eixe tipus de mecanismes i em consta que -està ací també la directora general de serveis socials, que porta el tema del menor- treballarem unes línies per a abordar aquest nou tipus de violències, no?
Violències que eren molt relatives fa uns anys, però que ara estan damunt la taula, no?

Vosté parlava del tema del finançament de l'operació esperança.
Ahí, evidentment, La Generalitat haurà de posar una part.
Però la Unió Europea, el consell d'estat, ja ha anunciat que posarà unes partides pressupostàries per a poder sufragar aquestes despeses, no?
No vull dir-li la xifra ara mateix, per si.
.
.
, tal, però rondava sobre els quatre mil, cinc mil euros -ho consultem; ja li dic, no ho agafe com una xifra exacta- per persona que vindria, no?

No obstant això, també li dic que les persones no poden dependre d'una predisposició pressupostària.
(Remors)

Li dic que la comissió.
.
.
, (remors) en la comissió del tema de Síria està el director general d'educació per garantir l'escolaritat.
.
.
N'hi han diferents direccions generals que estan contemplant.
.
.
, no?
Si la pregunta era: ¿n'hi ha ara mateixa quantificada cada acció?
, li he de contestar que no.

I, després, vosté parlava, al final, no?
, que n'hi han molt bones voluntats, que compartim pràcticament crec que tota la cambra, però que n'hi ha un problema de finançament, no?
Jo crec que Les Corts, ahir, encertadament, de manera unànime i per consens, van reconéixer que n'hi havia un infrafinançament històric al País Valencià i que, per tant, necessitem per portar endavant les polítiques socials.

No obstant això, li he de dir que, mentre aconseguim el finançament, no ho podem supeditar, perquè la gent no pot esperar a la predisposició econòmica, no?
I conforme hem fet, per exemple, en l'article 24 de la llei, i que ja no és una subvenció caritativa, sinó un dret reconegut, que les dones víctimes de violència de gènere poden cobrar, crec que ho hem de fer i ho hem de garantir.
Perquè els dependents, les víctimes de violència de gènere, les persones amb renda garantida, en l'atur, no poden dependre de si el govern de l'estat ens finança bé o no ens finança.

Senyora Ortega, felicitats i per molts anys.
I, efectivament, compartisc amb vosté que no només és una qüestió d'una crisi difícil i que hem de ser valents.
Sobretot, vosté parlava del tema de l'atur.
N'hi ha un vessant de l'atur que ni el partido de más extrema derecha ni el partido de más extrema izquierda va a generar, i és que hem de treballar menys hores perquè no n'hi ha treball i l'hem de compartir.
I crec que hem de ser valents i no hem d'enganyar ningú, i açò és important.

Els nivells de vida que se portaven abans, en unes hores concretes, no són sostenibles en el sistema actual.
Per tant, hem de desconstruir el capitalisme que coneixíem per buscar altres fórmules.
No va a haver-hi treball per a tots si no comencem a compartir-lo.
I crec que és important que fem aquest discurs i no enganyem.
Ningú va a generar tres millones de empleo, siga de la derecha o de la izquierda o del centro.
Hem de començar a dibuixar un altre escenari, amb dignitat i, per tant, decreixent en l'àmbit també socioeconòmic.

No obstant això, sí que és cert que aquest discurs està molt bé.
Però obviem una realitat, i és que existeixen classes.
I que, per tant, la crisi s'ha, evidentment, posat sobre els muscles d'unes classes per damunt d'unes altres, no?
És a dir, una persana que té una Sicav no ha sofrit massa una crisi.
De fet, el qui era amo de l'Fnac el va vendre perquè, per què havia de voler l'Fnac si resulta que en les bosses de luxe se guanyaven més diners.
Vull dir, això vol dir que, per primera vegada, la crisi que tenim no és una crisi econòmica d'escassesa, almenys en els països del nord, sinó de distribució.
I, per tant, totes les polítiques, com hem apuntat abans, d'una política fiscal diferent, ajudaran a minvar estes coses.

Després, vosté feia èmfasi en l'escletxa salarial.
I evidentment, no?
És a dir, la pitjor conseqüència de la violència estructural és la violència de gènere.
Però, pel mig, n'hi ha un matís de colors que moltes vegades s'obvia, que també són discriminacions.
I crec que hem de posar l'èmfasi en les causes per a evitar les conseqüències; i entre elles està que no té sentit que una dona, per a tindre la mateixa pensió que un home, treballant el mateix, haja de treballar onze anys més.

Esta comissió que posarem en marxa, entre empresaris i empresàries, sindicats i inspecció del treball.
.
.
Perquè crec que és important també augmentar la pressió en el tema de la inspecció al treball.
És a dir, de vegades les lleis és que estan molt bé, però és que no se complixen.
I, per tant, ahí continuarem treballant.

En el tema de la inserció sociolaboral, li puc anunciar que en les clàusules socials se contemplarà l'obligació de contractar un 5%, per exemple, de dones víctimes de violència de gènere, quan vullguen optar a la contractació pública, no?
O, per exemple, que me consta que la directora general, la senyora Briones, està treballant en.
.
.
Perquè parlàvem de transversalitat, no?
I, per tant, no li pertoca directament a esta secretaria autonòmica fer polítiques d'ocupació, li pertoca a altres.
Però me consta, perquè m'he reunit amb ella diverses vegades, que té una sensibilitat especial per la perspectiva de gènere i que farà projectes i programes d'inserció sociolaboral destinats a dones, especialment dones de col·lectius vulnerables, no?

I, per últim, la senyora Mustafa em parlava de la casa Nàquera.
Evidentment.
Li he dit que anem a obrir-la.
Me consta que la directora general d'igualtat de gènere i de l'institut valencià de les dones està treballant sense descans per a poder tirar endavant aquest projecte.
Que, només el tinga acabat de redactar, tindrem una reunió amb les entitats implicades i dibuixarem eixe nou espai de participació, que no serà un hotel d'associacions, però que, evidentment, comptarà amb les associacions, com no pot ser d'una altra manera, no?

Vosté parlava de l'article 20 de la llei d'igualtat, no?
I, efectivament, no?
, quan se fan les lleis s'han de complir.
I vivim en un món hiperlegislat, i moltes vegades això ens comporta que la llei vaja per un costat, l'administració per un altre i la realitat per un altre.

Li he de dir que estudiarem totes les empreses públiques que tinguen plans d'igualtat.
I, aquelles que no els tinguen, doncs, evidentment, haurem de començar a fer-los.
Per això, entre altres coses, no?
, les unitat d'igualtat; perquè podran, entre altres coses, agafar la llei d'igualtat, agafar la legislació actual, tant de l'àmbit de l'estat com de l'àmbit autonòmic, i analitzar allà on, en primer lloc, la seua mateixa conselleria no està complint les lleis.
Jo crec que això és important.

I per això que no és un col·lectiu el de les dones.
.
.
, parlava de la paraula col·lectiu minoritzat.
És a dir, aquell col·lectiu que, malgrat ser majoritari, el considerem minoritari, no?
Això és una realitat que crec que està al carrer, no?
Moltes vegades se tracta les dones com un col·lectiu minoritari quan no ho és, és minoritzat.
I jo crec que això és molt important.

I crec que no me queda res sense contestar.
Però, no obstant això, crec que encara n'hi ha un altre torn per a contestar, si n'hi ha alguna pregunta concreta.

El senyor president:

Sí, gràcies, senyor secretari.
(El secretari autonòmic, amb el micròfon desconnectat, diu: Â«A vosté.
Â»)

Tot i que el reglament ho preveu per a casos excepcionals, donada la disciplina demostrada per les diputades i els diputats i el to, anem a donar un torn excepcional per als grups parlamentaris que ho demanen, si no hi ha alguna cosa.
.
.

(Veus) El temps seria de quatre minuts, però no cal exhaurir-lo necessàriament.

El torn és el mateix.
.
.
(Veus) No, no.
És el mateix ordre que.
.
.
És el Grup Popular.
.
.
(Veus) Proponente, sí.

La senyora Garrigues Francés:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor secretario, creo que no me he explicado bien.
Porque yo no hablo de que se haya de establecer, legalmente, un sistema de cuotas.
(Se sent una veu que diu: Â«Ah!
Â»)

En nuestro grupo no hay una obligatoriedad de ningún cargo, y los dos principales cargos son mujeres en nuestro partido.
Y en nuestro grupo, de hecho, de tres portavoces, dos son mujeres.

O sea, yo… La obligatoriedad, sí que es verdad, y estoy con usted en que se necesita un marco de protección y un marco… Ahí sí que es verdad que estamos de acuerdo.
(Veus)

Señor secretario, de verdad que quiero confiar en usted y creo que tiene ganas de trabajar, de que las cosas funcionen bien.
Pero también creo que debe usted hablar con sus socios de gobierno e impulsar todas esas medidas que hoy son ideas.

Hoy esperaba, señor secretario, que usted me concretara algunas cosas, y creo que me las irá haciendo a lo largo de la legislatura.
Por ejemplo, ¿qué medidas van ustedes a aplicar para llegar a la conciliación familiar?
, porque, como no puede ser de otra forma, estamos más que de acuerdo.
Pero, ¿cómo, cómo lo van a conseguir?

Ha hablado usted de un plan valenciano de conciliación con incentivos para empresas.
Pero, ¿qué presupuesto va a destinar a ello?

También esperaba, señor secretario, que usted nos contara qué proponen ustedes para… ¿Qué programas van ustedes a aplicar a la prevención de violencia de género?
¿Cómo van a realizar la atención a las víctimas?
¿Qué va a pasar con las oficinas de atención a las víctimas?
¿Qué presupuesto va a destinar a estas políticas?

Señor secretario, se lo he dicho muchas veces, para que las cosas salgan no hay que decirlas, hay que creérselas, hay que trabajar, hay que gestionar.
Y de verdad que creo que usted lo va a intentar.
Pero, por favor, tome usted las riendas de los asuntos que están dentro de sus competencias.
Marque usted las directrices a las otras consellerias y demás órganos para que no vuelva a pasar lo que está pasando en materia de igualdad, que dicen una cosa, que usted intenta hacer un trabajo, y sus socios de gobierno hacen el contrario.

Los nombres son importantes, pero la igualdad sabemos todos que no es solo poner un nombre a la conselleria, es muchísimo más.

Quiero reiterarle nuestro compromiso y ofrecerle nuestra colaboración.
Y, de verdad, esperar que usted tenga mucho éxito en su trabajo, porque de verdad que eso será muy bueno para el conjunto de la sociedad valenciana y no podremos más que felicitarlo y congratularnos de ello.

Usted lleva muchas tareas importantes: política social, familia, inclusión social.
Lo que no me gustaría es que ocurriera el dicho de que el que mucho abarca poco aprieta.
Espero que así no sea, y confío en usted.

Esperamos poder colaborar a lo largo de esta legislatura y que salga fruto de ello.

Gracias.
Muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyora diputada.

El grup que havia demanat el torn, (inoïble) .
.
.

El senyor García Salvador:

No, no, acabo.
.
.

No res.
Jo.
.
.
no me preocupa en absolut la qüestió econòmica, el que és portar esta gent ací perquè puguen prosperar.
No cal més que recordar que nosaltres, els espanyols, a finals del segle XIX, començament del segle XX, vam haver d'anar a buscar el progrés i la (inintel·ligible) .
.
.
a altres països, no?
Després ve una guerra civil i mos obligà a anar-nos-en.

Vull dir, que jo ho tinc clar.
El que vull és que esta gent puga prosperar, com he dit, i tinguen felicitat.
Simplement que, quan vinguen ací, que estiga ja tot.
.
.
; o siga, que no vinguen ací i que.
.
.
Una persona, quan ve ací, després d'una guerra, ve destrossat psicològicament.
L'altre dia vaig estar al CAR, al centre d'ajuda al refugiat, en Mislata, perquè volia saber com funcionava.
Ara, el 80-90% són gent d'Ucraïna, no?
Però me van regalar un conte -que llàstima no portar-lo hui- de totes les vivències que anaven redactant els xiquets, no?
I allò és estremidor.
Vull dir, que.
.
.

L'únic que vull no és qüestió de diners, això seria una barbaritat.
El que vull és que quan vinguen ací que tinguen tot allò que necessiten i que siguen ben rebuts, com a sers humans.
Només això, no volia res més.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Haguera donat temps a contar-nos (inoïble) .
.
.
(Rialles)

Per a tancar el punt, té un temps.
.
.
, sempre m'equivoque de número, un temps màxim de cinc minuts.

El senyor secretari autonòmic d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat:

Bé, moltes gràcies.

Seré breu.
Jo crec que ho hem parlat tot.

Senyor García, no havia interpretat bé el.
.
.
això.
I li assegure que s'està treballant en el Consell a contrarellotge per a garantir això, no?
, per garantir una vida digna de les persones que arriben, en diferents àmbits, des de política de la gestió del multilingüisme, des d'escolaritat, assistència sanitària, s'està treballant des de l'Ivaj posant (inintel·ligible) .
.
.
la xarxa d'albergs.
S'està treballant moltíssim en eixe àmbit.
I, concretament, el meu millor amic va vindre ací quan tenia un any, refugiat de la guerra de Bòsnia; i, per tant, li puc assegurar que tinc una especial sensibilitat en aquest tema, no?

Després, la senyora Garrigues plantejava diferents qüestions.
Lamente que no tinguem unanimitat en el sistema.
Jo m'havia emocionat molt, no?
, perquè dic: (rialles) anem a anar més enllà.
Jo li he de dir que, si no estem d'acord ahí i n'hi han fórmules intermèdies que garantitzen el suport del Partit Popular, anirem poquet a poquet, perquè estic segur que anirem demostrant que, efectivament, no?
.
.
.

Vosté parla que al Partit Popular, les seues dos principals figures, són dones, no?
Però és cert que vostés van acomodar o van buscar el senyor Font de Mora per a la mesa.
I podien haver tingut el gest de posar una dona, no?
, però no ho van fer.
I tampoc ho va fer Compromís, i me va doldre.
I no ho va fer en el seu moment el Partit Socialista, després ho va corregir.
I no ho va fer Podemos, no?
(Veus)

I, per tant, jo sí que entenc, jo sí que entenc, evidentment, que és un problema real, no?
I que les dones partixen en una situació que no és equiparable del lloc on partim els homes, com tampoc la gent jove partim del mateix lloc on partix una persona adulta, o com una persona major ja no està en el mateix punt de partida que un jove, no?
I, per tant, a cada cual, según sus circunstancias, no?
, que deia aquell.
Jo entenc que és important, no?

No obstant això, anirem encontrant posicions mixtes per a poder continuar en el tema d'ajuts.

Vosté parlava de Favide, de les oficines d'atenció a les víctimes, si no recorde malament.
(Se sent una veu que diu: Â«Que com ho van a fer.
.
.
Â») Val.
La consellera ha anunciat que té un pla de reestructuració de com està funcionant.
L'altre dia, per exemple, vaig visitar Gandia i no té sentit que en la regidoria de la dona n'hi haja la regidoria, el punt Infodona i Favide, i que no tinguen cap interlocució, no?
I més en un lloc on no tenim recursos, vull dir.
.
.
Perquè, si tinguérem recursos, estaria mal; però, si no tenim recursos, està pitjor, no?

En el tema de la violència de gènere, evidentment, s'ha parlat amb la delegació del govern.
El primer tema és coordinar eixes polítiques.
El segon és formar des de molt xicotets, els plans de coeducació són vitals.
Cal desconstruir els rols.
Cal desconstruir la violència que ens imposen des de molt xicotets, no?
Des de molt xicotets ens diuen com ha de viure una xiqueta i com ha viure un xiquet; i si eres xiquet i plores, doncs, malament, i si eres xiqueta i jugues a pilota, pitjor.
Vull dir, estes coses jo crec que és important el plànol educatiu.

El plànol sanitari, no?
La Guàrdia Civil ens comentava que quan les dones van a denunciar no tenen com portar-les després als centres 24 Hores.
Vull dir.
.
.
I moltes vegades han de portar-les en el cotxe de policia.
I que ell me dia, jo visc en una zona de l'interior i moltes vegades el cotxe no està en les millors condicions, que no té cadireta per al xiquet.
Al final, més recursos, més formació i més coordinació per un costat.
I després, entendre que la violència de gènere és la conseqüència d'una estructura patriarcal i capitalista que genera unes desigualtats des de l'inici.
Jo crec que això és fonamental.

I crec que el temps ja pràcticament… No el veig des d'ací.
M'has afegit un minut.
Però, si no me correspon ja, crec que moltes gràcies, he estat molt a gust, i agraïxc l'amabilitat de totes i tots.

El senyor president:

Hem acabat el segon punt de bloc de l'ordre del dia.

Compareixença del secretari autonòmic d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat, senyor Alberto Ibáñez Mezquita, per a explicar les línies d'actuació del nou Consell en matèria de l'Institut Valencià de la Joventut-Generalitat Jove, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 1.
425)

El senyor president:

Per al punt 3, la persona convocada és la mateixa.
Per tant (rialles), benvingut de nou.
Compareixença del secretari autonòmic d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat, per a explicar les principals línies d'actuació del nou Consell en matèria de l'Institut Valencià de la Joventut-Generalitat Jove, sol·licitada esta vegada pel Grup Parlamentari Compromís.

Té el torn de paraula el senyor secretari autonòmic per un temps (inintel·ligible) .
.
.

El senyor secretari autonòmic d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, senyories, senyors diputats, senyores diputades, gràcies una altra vegada.
(Rialles) Espere no fer-me pesat.

I bé, si la primera intervenció.
.
.
(Veus) Bé, si en la primera intervenció citava la senyora Garrigues que no parlava de passat, i crec que és important, sí que em permetran que faja una introducció al passat, però que després em centre en les polítiques de futur d'aquest Consell.
I és una intervenció de passat molt general, que no té res que vore en concret amb l'Ivaj, i sí té a vore, és una.
.
.

Doncs, jo, per a preparar-me esta compareixença, he mirat el discurs que vaig escriure en març del 2010, quan amb només díhuit anys vaig decidir presentar-me a les eleccions municipals del meu poble.
I allà la veritat és que he trobat pràcticament totes les raons per les quals defense amb passió que els joves i les joves participem activament de la política.

En primer lloc, perquè els joves podrem ser el futur, i molt segurament la majoria arribem a ser el futur.
Però som el present, i per tant hem d'agarrar les regnes del nostre present.
Un present que és difícil, però que també està ple d'oportunitats.

I senyories, en cinc anys la qüestió ha empitjorat moltíssim.
En aquell discurs, entre altres raons jo no entenia per què la meua germana feia moltes hores, més de les que posaven en el contracte la majoria de vegades, i difícilment arribava a ser mileurista.
2010.
Clar, vos imagineu ara als i les joves defensar ser mileuristes?
A mi em costa, eh?
Clar, al final, la crisi econòmica, com apuntaven en diferents intervencions alguns diputats i diputades, també ha servit per mutilar la memòria i la il·lusió d'una generació.

I ens acusen, com a generació, de frivolitat, quan defensem l'opció d'emancipar-nos, perquè a molts dels nostres avis els estan desnonant.
Ens acusen de frivolitat com a generació, quan defensem poder tindre un treball digne, perquè a molts dels nostres pares els han tirat del treball, i els reiteren diàriament que amb l'edat que tenen mai més van a poder treballar.
Ens acusen de frivolitat quan denunciem que milers d'amics i amigues marxen forçosament a l'exterior.
I ens diuen que quina sort que poden marxar, perquè els majors tenen hipoteques i fills i no poden fer-ho.

Però ens vam cansar.
En el seu moment, va nàixer el 15-M i vam donar un primer pas com a generació, que ens va fer despertar i veure que havíem de participar en política.
I no només des d'un posicionament ideològic d'un costat, sinó en general.
Els joves, i el 15-M va ser això, va ser un despertar polític.
El 24-M molts vam decidir entrar amb força a les institucions.
Però això no és suficient per a canviar-ho.
No obstant això, no ens podem conformar, senyors diputats i diputades.
La situació de vulnerabilitat dels nostres joves, si no volen furtar el present i el futur a una generació, ha d'ocupar un lloc prioritari, no només en l'agenda del Consell, sinó en l'agenda política valenciana.
Hem d'animar els nostres joves que perden la por a reivindicar-se com a generació.

I efectivament, n'hi ha molts problemes.
N'hi ha gent de quaranta-cinc, cinquanta anys, amb unes greus dificultats econòmiques.
La inserció sociolaboral.
I efectivament, n'hi han famílies a les quals continuen desnonant.
Però nosaltres no podem renunciar a ser present, perquè si no, no tindrem futur.
I si els joves no tenim futur, el futur sí que no podrà existir.

En el cas de l'estat espanyol, com ocorre en la majoria d'Europa, i per això deia que no era un passat individual, sinó crec que és col·lectiu i crec que hem de fer esta reflexió, ens dóna una lectura intergeneracional de l'impacte de la crisi que permet observar la major incidència en les llars més joves, per diferents raons: per la destrucció i la precarització de l'ocupació, però també originat pel fort cost en l'accés a l'habitatge en el seu moment.
Com a resultat, un increment de vulnerabilitat i exclusió infantil i juvenil sense precedents.

Per primera vegada, els i les joves som un col·lectiu més vulnerable que els pensionistes.
La desocupació juvenil al nostre estat es situa en el 56,7%, i una de les màximes ocupacions i preocupacions del nou Consell, sens dubte, ha de ser lluitar contra l'atur.
Les causes ja s'han escrit i pràcticament s'ha dit tot: un sistema de construcció caníbal, que animava als i les joves a sortir ràpid al món laboral, que animava a sobreendeutar-se i trencava els seus lligams i estructures d'organització, per no poder defensar-se sota un miratge econòmic, on ja no existien les classes.
Al pare del miratge econòmic, el senyor Rato, apuntava abans el senyor Ortega, miren ara com li va.

Una situació que posa en risc, com ve a demostrar l'informe del Consell de la Joventut de l'estat, i que hem presentat i que defensem des del Consell, com a propi, és l'informe Â«Juventud necesariaÂ», posa especial èmfasi, crec que açò és important per a poder nodrir una aliança intergeneracional, que la situació actual dels nostres joves posa en risc l'estimat sistema de pensions, i que per tant, el problema dels i les joves no és un problema de futur ni un problema només de la gent que tinga menys de trenta-un o trenta-cinc anys, sinó és un problema de totes i tots.
I com deia, reduir la desocupació juvenil ha de ser una prioritat política consensuada entre totes i tots.
I miren, sé que no hem de parlar de passat, i no és una tònica que m'acompanye.
.
.
Però, de la gestió.
No parlar del passat de gestió.
Però ací sí que hi ha una dada que crec que és important, que cal destacar.
Vostés no entendrien que una família que passa fam li pose cadenat a la nevera, veritat?
Açò no s'entendria.
Doncs el senyor Fabra els va posar cadenat a les neveres dels valencians i valencianes, dels nostres joves, tenint cent milions d'euros de garantia juvenil sense planificar, dissenyar ni executar.
Cent milions que han corregut el perill de perdre's, perquè eren fons estructurals de la Unió Europea, i els temps vostés saben que en matèria europea van com van.

Això demostrava dos coses: o una mala gestió, cosa que ens preocupa.
O una manca d'interés brutal cap a la realitat que vivien els nostres joves.
Però bé, com deia, no és el moment de mirar enrere, i junts hem de construir un nou present, que puga garantir un futur més digne de totes i tots.
Per això, anem a reconstruir l'Institut Valencià de la Joventut, amb il·lusió, esperança i molt de treball.
Un treball per complir l'objectiu per al qual es va crear: l'execució i coordinació de la política de joventut de la Comunitat Valenciana, en la Llei 4/1989.
La transversalitat i la coresponsabilitat, dos principis rectors de l'Acord del Botànic, com parlàvem abans de la creació de les unitats d'igualtat, serà fonamental.
L'Ivaj haurà de tindre un paper proactiu, de dinamització i de coordinació.
Nosaltres no anem a fer polítiques directes d'ocupació, d'emancipació, de planificació o familiar, de salut, etcètera.
No anem a duplicar estructures, i entenem que els pertoca a les conselleries delegades de cada matèria.
I pensem que, quan les coses són de tots i de ningú, acaben sense fer-se.
No obstant això, sí tenim el compromís de coordinar les polítiques transversals de joventut.

Per això, m'agradaria destacar, fruit de la reunió que vam tindre en el Consell de la Joventut de l'estat i de la Comunitat Valenciana, on ens van presentar aquest informe, la creació d'una mesa de treball entre la direcció general d'ocupació, la direcció de treball i benestar laboral, la Direcció General d'Habitatge, l'Ivaj i el Consell Valencià de la Joventut, interlocutor dels nostres joves.
Un espai de codecisió i disseny de les noves polítiques públiques.
Perquè, què millor que els joves i les joves per decidir quina és la millor política per als joves i les joves?
També destacar la coordinació amb la direcció general de fons europeus per a avaluar les polítiques existents, evitar la seua mala praxi o l'endarreriment, com hem citat anteriorment, i definir noves polítiques que permeten major eficiència i eficàcia de la intervenció en els joves.
També la direcció general de parcs naturals, hem ampliat el voluntariat mediambiental entre la joventut, la direcció general d'igualtat de gènere.
Estem coordinant una campanya per la conscienciació i la sensibilització de les víctimes de violència de gènere per al pròxim 25-N, i altres qüestions que entre totes i tots hem de treballar.

La reunió amb la direcció general de diversitat, especialment parlant d'integració, de polítiques LGTBI i del poble gitano en les pròpies estructures de l'Ivaj.
També una reunió amb el conseller d'educació, amb el qual parlarem després de la creació o articulació d'un sistema públic d'educació no formal.
També la reunió amb la Direcció General de Transparència i Participació, per parlar de nous mecanismes de participació i d'una realitat com és la dels joves a l'exterior.
Però, la coordinació òbviament va molt més enllà del mateix Consell.
I destacar que ens hem reunit, a banda de l'administració nostra, amb les diputacions, amb l'Injuve.
Vaig anar a Madrid a parlar amb l'Injuve i intentar evidentment posicionar la pròxima reunió que tindrà a final d'any la interterritorial de joventut, el posicionament que ens havien transmés des del Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana.
Amb les diputacions, amb les quals anem a col·laborar de la mà del Consell de la Joventut també els dies 26, 27 i 28, on s'explicara en una trobada en totes les regidores i regidors, i els tècnics de joventut, el nou full de ruta de l'Ivaj.

Després, al llarg del mes hi haurà trobades també en les comarques per recollir noves idees, dubtes, propostes, necessitats.
Llevar allò que no ens parega bé.
Tindre un debat saludable entre totes i tots del que ha de ser el nou Ivaj que, tot plegat, culminarà el 26 i el 27 de novembre en l'Infòrum, la trobada de professionals de joventut que feia set anys que no es convocava.
I el més important: la coordinació i el treball de la mà de les entitats i associacions juvenils, com ara els vicerectorats d'estudiants i representants d'alumnes de les universitats, moviments de temps lliure educatiu, federació de cases, Grup Promotor d'Aprenentatge Servei, Associació Valenciana d'Empreses Culturals i Oci Educatiu, la Marea Granate, que representa els joves a l'exterior, al Consell de la Joventut d'Espanya, UNICEF, Save the Children.
I m'agradaria destacar especialment el Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, amb qui volem colze a colze per consensuar i dissenyar el nou full de ruta de les polítiques d'infància, adolescència i joventut.

Un full de ruta que partirà des del consens i la participació.
Per això, hem anunciat i ho hem comunicat als grups parlamentaris, la creació d'una nova llei de joventut, mitjançant la Comissió d'Infància, Adolescència i Joventut formada per l'Ivaj, els experts i tècnics, el Consell Valencià de la Joventut, i també dels grups parlamentari.
Igual que volem treballar amb els grups parlamentaris la llei de transsexualitat, la llei d'LGTBfòbia.
Entenem que també la llei de joventut ha de nàixer cohesionada i coordinada amb tots els grups parlamentaris.
Una llei que definixca les competències i responsabilitats de cada administració.
Perquè, encara que l'administració autonòmica és la responsable en matèria de política de joventut, després solen haver-hi qüestions confrontants que pensem que és interessant poder dibuixar.
Especialment dels ajuntaments, com les administracions més properes.
Una llei de joventut que destaque l'autonomia del Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, fonamental cedir l'autonomia i respectar-la.

Però també que establixca ponts de participació, com ara enfortir el Consell Rector de l'Ivaj com el màxim òrgan polític que puga haver a l'Ivaj, com un espai de codecisió, on el govern -i crec que açò és important en eixa nova llei- no s'assegure el 51% del Consell Rector.
Pensem que és important que al final el govern, siga de manera directa o amb complicitat en altres administracions, no tinga el 51%, que vol dir que té la paella pel mànec i condiciona els consensos al seu saber.
Una llei que reconega el dret a la igualtat d'oportunitats dels nostres joves i que lluite també en l'escletxa salarial.
Si abans parlàvem d'un 24% d'escletxa salarial entre dones i homes, actualment hi ha un 40% d'escletxa salarial entre una persona jove i una persona de mitjana edat en el mateix lloc, la mateixa responsabilitat, en les mateixes hores.
I això pensem que és important que les lleis també ho posen per escrit.
També una llei de joventut que fomente l'educació no formal com una font d'habilitats socials que milloren l'ocupabilitat i construïxquen una ciutadania lliure i crítica.

Una llei de joventut que desenvolupe i garantixca eixe sistema públic d'educació no formal.
Una llei de joventut que tinga l'obligació de desenvolupar un pla estratègic d'infància, adolescència i joventut cada cinc anys, amb un pressupost propi tancat i consensuat amb el Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, un sistema públic d'avaluació i control dels mateixos plans estratègics i que la llei desenvolupe que no només l'hagen de fer, evidentment, La Generalitat, sinó també les diputacions i els municipis.

El nou Ivaj es traslladarà físicament a Colom, 80; en un espai cèntric que unificarà les seus actuals al carrer Hospital i al carrer Guàrdia Civil, un espai dinàmic no només pel lloc cèntric i tampoc pel lloc a l'administració sinó també per als i les joves, amb un espai determinat per a la creació, la innovació social, la cultura, la llengua, especialment en col·laboració amb l'Ajuntament de València el qual podrà tindre els pisos superiors per a poder destinar-los directament als nostres joves.

Però, el nou Ivaj no és un espai físic sinó que és una filosofia, un Ivaj amb un paper proactiu que arribe a tots els municipis mitjançant la xarxa Jove.
La xarxa transformarà l'actual xarxa de centres juvenils, que compta amb dotze oficines per tot el territori, en dos-cents cinquanta espais de col·laboració amb els municipis amb la intenció de treballar cap a la finestra única i una visió integral i transversal de les polítiques juvenils que possibilite que tots els serveis i programes de l'actual Ivaj en formació, adscripció de carnets, ajuda en el registre de garantia juvenil, inscripció a activitats, reserva d'albergs, també servisca per a compartir els serveis i programes generats pels mateixos municipis i per les entitats i associacions juvenils de la comarca.

Això ens permetrà tindre una xarxa intranet per a tindre un gran sistema d'activitats juvenils.
La xarxa comptarà, a més, amb un funcionament i coordinació comarcalitzada i el treball en xarxa amb altres serveis territorialitzats, com ara l'Oficina d'Atenció a Persones Migrades o l'agència AMICS anteriorment, Infodona, Servof, Planificació Familiar, la UPCCA, el SEAFI, etcètera.
(Soroll de papers)

La xarxa Jove prestarà especial atenció a les zones rurals i a les comarques de l'interior, com no pot ser d'altra manera.
I en aquest disseny integral de les polítiques hem d'abordar -i ja hem tingut algunes reunions amb l'alcalde de Morella, l'alcaldessa de Vistabella-; abordar una realitat que és el despoblament de població jove d'aquestes comarques.
I ahí haurem de fer un pla estratègic concret, especialitzat i que estic segur que no només des de la nostra conselleria, des de la vicepresidència, sinó també d'altres com la conselleria de medi ambient i en matèria política del món rural se desenvoluparà.

En la mateixa línia, en eixa aposta pel municipalisme i la comarcalització, hem creat l'assessoria d'ajuntaments.
Col·laborarà en l'elaboració dels plans joves locals recollits en la nova llei i en un pla de formació continua per als tècnics i regidors de joventut, un espai no només físic descentralitzat sinó també un nou espai virtual, una web pròpia per a l'Ivaj, més dinàmica, oberta, participativa, bidireccional, on no només participe l'Ivaj sinó també puguen participar els joves.

Sens dubte, una de les apostes més ambicioses i importants del nou Ivaj serà l'articulació d'un sistema públic d'oci educatiu que complementarà el sistema públic d'educació formal, un sistema que naix amb la col·laboració de la Conselleria d'Educació, Cultura, Investigació i Esport perquè pensem que és important perquè funcione que no nasca donant-li l'esquena a l'educació tradicional, un espai de socialització en valors, hem de recordar que per a educar xiquet o una xiqueta cal tota la tribu (soroll de papers); un espai on articular i coordinar l'oferta de cultura, d'esports, activitats extraescolars, de temps lliure educatiu, de les associacions i dels ajuntaments, que han creat des de fa molt de temps i que, ara, posant l'Ivaj el servei d'aquesta oferta complementant-la i reforçant-la, especialment la seua xarxa de professionals i equipaments.

Un punt fonamental serà la formació en una programació específica d'intervenció comunitària educativa en infància i joventut, amb un vessant preventiu que incidirà en les problemàtiques que estan significant-se; la violència de gènere que, evidentment, sabem que cal combatre i lluitar en les edats més primerenques però, sobretot, també en eixa edat tan complexa com és l'adolescència; també amb l'assetjament escolar i per això parlàvem amb el conseller de la importància de tindre protocols per a combatre, per a previndre l'assetjament escolar per moltes raons, ¿no?

I, miren, ahí n'hi ha una qüestió que el conseller canvia i que és molt fàcil, ¿no?
Les fitxes del Previ, que són les que han d'omplir els professors quan n'hi ha un cas d'assetjament escolar, ometre una qüestió bàsica: el perquè s'havia assetjat eixe xiquet.
L'administració no pot emmascarar la realitat.
Quan se li pega a una xiqueta se li està pegant per una qüestió de gènere; quan se li pega a un xiquet homosexual s'està pegant per una qüestió d'homofòbia; quan se li pega a un xiquet negre se li està pegant per una qüestió de racisme; quan se li pega a una persona amb diversitat funcional, etcètera, ¿no?

I això cal dir-ho, i això cal visualitzar-ho perquè, si no, no tenim les eines per a poder actuar i poder solucionar-ho.

Un model territorialitzat amb recursos, equipaments i personal adient.
Volem un centre d'educació amb valors a cada barri amb coresponsabilitat, sostenibilitat i continuïtat en el temps.
Per això, el primer pas és -i és un compromís que estem elaborant- un mapa d'espais d'oci educatiu a la comunitat.
Allí tindrem els centres Scouts, Juniors, els Esplais, les cases de cultura, les cases de la joventut, les escoles municipals esportives, els centres juvenils, poder dotar-nos d'un mapa concret de quina és la realitat socioeducativa, d'educació no formal que n'hi ha al nostre territori.

Línies estratègiques del sistema públic d'educació no formal que es dibuixaran i, per tant, no puc concretar-los més, en el primer congrés d'oci educatiu on entre totes i tots els protagonistes podrem dibuixar quin és eixe sistema que busquem.
Un congrés que serà al mes d'abril del 2016.

Al capdavall, un nou Ivaj que supere el vessant turístic i camine cap a un espai dinàmic, obert, per a totes i per a tots els joves, des d'on coordinarem les polítiques públiques de joventut, entenent que tenim unes circumstàncies determinades per senzillament pertànyer a una generació concreta.

I per això, evitant eixa visió adultcentrista del món on la gent jove hem d'esperar i on la gent major destorba, entenem que cal una aliança intergeneracional basada en la igualtat i en la inclusió, per a poder reconéixer la plena ciutadania entre totes i tots.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyor secretari autonòmic.

Disculpes al tècnic, que hem pogut conéixer gràcies a la meua inexperticia.

I, ara, tindrà torn el Grup Parlamentari Compromís com a proposant de la compareixença, per un temps màxim de huit minuts.

La senyora Campello Moreno:

Molt bé.

Moltes gràcies, senyor secretari, per vindre hui aquí a la compareixença.

Gràcies, senyor president, per donar-me el torn de paraula.

I jo vullc donar l'enhorabona perquè aquí s'ha donat l'enhorabona pel seu nomenament i jo, a part de pel seu nomenament, els donaré l'enhorabona a les entitats juvenils perquè gràcies a les seues polítiques, les polítiques que està posant en marxa el nou govern, n'hi ha una reivindicació històrica que està prenent forma, que és, bé, la transversalitat de les polítiques de joventut.
Ja sabem que ara joventut depén de la vicepresidència i això farà que puguen tindre eixe caràcter rellevant i transversal de les polítiques de joventut.

Perquè pareix que, a vegades, se'ns oblida però els joves són joves a tots els àmbits de la nostra vida; som joves quan anem al metge; som joves quan volem accedir a la vivenda; som joves quan volen anar a estudiar, a treballar i, aleshores, les nostres polítiques han de ser transversals.

I en segon lloc, també, crec n'hi ha una cosa en què hem d'estar d'enhorabona les entitats juvenils que és pel tema de la participació, perquè en la seua intervenció hem pogut vore com la participació és molt important en les polítiques que anem a tindre a partir d'ara.
I la participació és molt important en tots els àmbits però en joventut -crec- que és especialment important, sobretot per dues coses.

La primera és perquè durant la joventut s'està en un procés vital de formació i participar és aprendre, participar és aprendre a ser una ciutadania conscient, a ser una ciutadania preocupada, a ser una ciutadania responsable, i és una cosa imprescindible si volem una democràcia desenvolupada i real.

I, en segon lloc, crec que és molt important el tema de la participació en joventut perquè quan es fan polítiques per a un sector determinat, com és en este cas, i no es compta amb eixe sector determinat, difícilment tindrem unes mesures justes, vàlides i aplicables si no comptem amb ells.

I això que pareix molt bàsic -crec- cal recordar-ho perquè, encara que no els agrada que parlem del passat estem aquí per unes conseqüències, també, i aleshores jo crec que és molt important que mirem al passat per no repetir errors, cal recordar-lo perquè venim d'un govern que no ho tingué present, el tema de la participació, i al 2010 aprovà una llei de joventut que ens dugué a un sentiment de frustració; i ens dugué a un sentiment de frustració perquè el que es va fer amb aquella llei de joventut va ser estafar i menysprear els interlocutors vàlids de la joventut en el govern que -com tots sabeu, bé, o la majoria de gent que estem ací m'imagine que sabem- són el Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana.

I d'eixe sentiment de frustració passàrem a contemplar la deixadesa que es tenia en l'àmbit de les polítiques de joventut durant eixos anys perquè passaren anys, passaren ¡anys!
sense convocar el consell rector, un òrgan que entre les seues funcions té establir les polítiques integrals de joventut de La Generalitat, fixar i aprovar els criteris d'actuació de l'Institut Valencià de la Joventut, aprovar l'encàrrec d'informes relatius a les polítiques de joventut sobre la realitat a la Comunitat Valenciana i efectuar el seguiment i avaluació dels programes d'actuació de l'Institut Valencià de la Joventut, Generalitat Jove.

Tot això ho deixaren passar el govern anterior, o no el convoquen a eixe òrgan que s'encarregava de totes eixes coses, mentre milers i milers de joves marxaven obligats per sobreviure i damunt tingueren la gosadia de dir-mos que havíem de tindre espíritu aventurero.
¡Poca vergonya tingueren aquells quan van dir allò!
Poca vergonya i poca gràcia els féu als joves que hagueren de marxar en eixes condicions i a les seues famílies.

La llei, a més del Consell Rector de Joventut que no el convocava, preveia la creació de l'Observatori de la Joventut, altra cosa que deixaven passar, anaven passant els anys i anaven deixant-ho passar, i també deixaven passar el pla Jove.
Però, ¡ay!
, amigos, van passar els anys i aplegà el 2014, i quan aplegà el 2014 les eleccions ja estaven a la volta del cantó perquè en el 2015 teníem eleccions.
¿I què es féu en 2014 per part del govern que teníem?
Un simulacre de participació.
Això va ser el que es va fer, un simulacre de participació.
I, ¿per què dic un simulacre de participació?
Perquè una vegada es treballà el pla de joventut, el passaren per fi al Consell Rector de la Joventut que es va convocar en aquell moment, els representants dels sectors juvenils, els interlocutors vàlids van votar en contra i al govern li tingué igual, continuà i el tirà endavant.

Per cert, cal recordar que fou un pla de joventut que unflava els pressupostos perquè, per exemple, podrem trobar, el Consell de la Joventut féu un informe i podem trobar com es destinaren 6 milions d'euros dins d'eixe pla per a pimes i grans empreses en projectes d'estalvi d'eficiència energètica i energies renovables.
Jo no sé molt bé què ha de veure astò amb polítiques de joventut.

Sí que agraïsc tot el que mos ha comentat i vosté pareix que sí que té clar què són les polítiques de joventut i els anteriors governants no les tenien.

Bé, passant un poquet de tot açò, una altra cosa de la que estem molt contents des del Grup Compromís és pel nomenament de Jesús Martí, el nou secretari general de l'Ivaj.
Per fi, per fi tenim al capdavant de l'Ivaj un professional de la joventut i de l'educació no formal.
I com a educadora de carrera i educadora formal estic molt contenta de saber què per fi tindrem una xarxa d'educació no formal al País Valencià.

Bé, i estic molt content i, a més, dic que per fi tenim al capdavant un perfil professional en l'Ivaj perquè fins ara eixe càrrec per al que servia era per a alliberar a càrrecs de Nuevas Generaciones, que feien la seua tasca partidista en les seues hores de faena.
I, ara, bé, com dic, per fi, tenim un càrrec professional.

I, per últim, m'agradaria destacar de la seua intervenció el tema de la territorialitat.
És molt important apostar les polítiques de joventut als joves a les comarques.
Imagine que gràcies al caràcter municipalista del secretari autonòmic, que sabem que ve d'un ajuntament, del caràcter municipalista del secretari general de l'Ivaj, sé que això no ho deixaran a banda i, a més, em pareix molt interessant la finestreta única vinculada als ajuntaments, la figura del coordinador comarcal, i, naturalment, em pareix molt bé no malgastar els recursos obrint oficines joves per a enxufar, entre altres coses, a membres de Nuevas Generaciones, com teníem en l'anterior legislatura perquè podíem passar-mos aquí llegint, doncs, no sé, perquè és molta casualitat que tingam allí treballant a candidats del PP a Vilaplana, a regidors del PP a Ademús, advocats de Ciutat Vella, advocats suplents d'exposició, bé, no sé, tenim una sèrie de persones que tots sabem que es denuncien en la legislatura anterior, que més del 50% de les persones contractades en eixes oficines eren vinculades al partit que estava governant.

Dient això ja, ara el que crec que ens cal és tindre un Ivaj fort, amb professionals, i que destine cada euro de les seues polítiques de joventut a mirar fermament al futur perquè -com vosté bé ha dit- som present i haurem de ser futur en un moment donat i que, naturalment, donem molt d'èmfasi en el tema de l'emancipació dels joves i la seua formació.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora, senyora diputada.

Per al seu torn de rèplica, té la paraula el Grup Parlamentari Podemos-Podem, per un temps màxim de quatre minuts.

La senyora Cabedo Laborda:

Bona vesprada, de nou, senyor Ibáñez.

La situació dels joves és una situació dramàtica, ens han obligat a exiliar-nos.
Les xifres parlen de 22.
000 joves, valencians i valencianes, avui en dia, a l'exili.

Però és que, després, des d'un punt de vista estrictament econòmic per a aquelles persones inhumanes que fan polítiques sense empatia, inclús des d'eixe punt de vista econòmic, està hi havent un desaprofitament de les capacitats d'aquestes persones joves.
Les estem formant i, damunt, després, les enviem fora i no estem aprofitant aquestes capacitats.

Per tant, tant des d'un punt de vista de justícia social, d'empatia, com des d'un punt de vista econòmic, entenem les polítiques que tracten la joventut com a fonamentals.
Per això nosaltres li demanem polítiques a llarg termini, que no en pense en estos quatre anys, que segurament després s'allargaran, però que pense en polítiques a llarg termini, i donem l'enhorabona, també, que ho faja des d'un punt de vista transversal.
Per això, creiem fonamental també fer un anàlisi minuciós de les particularitats, de les dificultats que té la joventut, perquè sense això, difícilment podrem fer aquestes polítiques a llarg termini.

Mire, ahir -crec que va ser ahir- se va presentar l'informe Foessa, parla que -del 2015- la pobresa ha augmentat, en els joves de setze a vint-i-cinc anys, d'un 20% en el 2008 a un 23% en el 2014.
Després, diu que un de cada tres joves en la Comunitat Valenciana viu baix el llindar de la pobresa.

L'informe que vosté mateixa ha parlat sobre Â«juventud necesariaÂ» de l'estat diu que n'hi ha un 37% dels joves valencians i valencianes que estan en risc d'exclusió social.
Clar, diu: Â«Un cada tres joves viu baix el llindar de pobresa.
Â» M'agradaria saber dels altres que no viuen.
.
.
, segurament viuran en casa dels seus pares, i és que les polítiques que ha fet l'anterior govern no només han augmentat la desigualtat entre aquells que tenen diners i els que no tenen diners, sinó que és que, a més, ha augmentat la dependència familiar.
Per tant, n'hi ha un impacte negatiu en la pròpia economia.

Nosaltres, des del nostre Grup Parlamentari de Podem, li demanem una cosa molt senzilla, volem polítiques on els joves siguen objecte de polítiques de qualitat.
Volem un oci de qualitat.
Volem una inclusió laboral de qualitat.
Volem oportunitats d'igualtat en l'educació, polítiques sexuals des de la diversitat, que tot això siga de qualitat; entre altres coses, perquè en l'Acord del Botànic fiquem en primer lloc el rescat ciutadà com a una cosa prioritària, i la joventut està òbviament dins d'eixe rescat ciutadà.
Com vosté ha dit, estem en un lloc molt precari.

Però, després, també li demanem que la joventut es construïsca com un subjecte actiu.
És a dir, volem.
.
.
volem la participació, òbviament, també, política de les persones joves, però també volem que estimule vosté l'associacionisme -que és una paraula molt llarga-, destinant recursos públics quant a creació de mitjans, quant a creació d'espais, quant a dotació de recursos.
Volem, per exemple, no només prevenció de la violència sexual, sinó prevenció i actuació en violència sexual, però des de la construcció de subjecte actiu, és a dir, que les mateixes xiques siguen qui diguen, Â«açò no anem a tolerar-hoÂ», perquè siguen elles el subjecte actiu.

Incidisc novament en el tema de la participació política.
Volem un consell de la joventut real i efectiu.

Acabe dient-li que les places del 25-M estaven repletes de joves que van donar en la diana dels problemes i que van dir que la democràcia no els representava.
Volem continuar aquesta política.
.
.
, volem continuar tenint aquesta joventut activa i fer-ho des del foment de polítiques actives.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per al seu torn de rèplica, té la paraula el Grup Ciudadanos per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor García Salvador:

Mire, jo vaig a plantejar el tema este des d'un altre punt de vista.
Jo ja.
.
.
, jo no ho plantejo des de jove, perquè no ho sóc.
Ho plantejo des de pare que té fills jóvens.
Vull dir que, al final, Â«el diablo sabe más por viejo que por diabloÂ», doncs a la millor se podia aplicar un poc això.

Està clar, tot el que diuen els meus companys és obvi.
¿Qui no vol el millor per als seus fills?
¿Qui no vol un futur?
¿Qui desitja que el seu fill se n'haja d'anar fora?
Això tot el món volem, que estiguen els més protegits.

Però n'hi ha dos qüestions que se parla poc.
Exigim recursos, que és cert, fan falta, però que, a part de ser pare, vinc del món de l'empresa privada, cal.
.
.
, moltes vegades se parla poc, ¿no?
Les empreses també donen llocs de treball, i d'això se parla poc, també.
I també volen jóvens, i jóvens preparats.
De veritat, ¿quin problema n'hi ha?
L'únic problema és que l'administració moltes vegades posa unes traves enormes perquè se cree ocupació.
Això és aixina de cert.
Se posa traves enormes.

I avui mateixa he estat parlant amb un dels responsables de cooperativisme ací a la Comunitat Valenciana i m'ho dia.
Doncs a la millor dos mesos de papers per a crear una cooperativa; una cooperativa que dóna lloc a jóvens, a no tan jóvens i a gent amb diversitat funcional.
O siga que, al final, la gent, quan té un projecte vital, quan vol prosperar, quan va a l'administració amb una cosa il·lusionant baix del braç, se'n va allí, arriba i se'n va frustrat, perquè és l'administració moltes vegades la que posa totes les pegues.

I, moltes vegades, els jóvens, no sempre és aixina, però els jóvens no troben treball perquè l'administració, conscient o inconscientment, no ho sé, és un llast.
Com és un llast per exemple i com és frustració, que això sí que és frustració, que una persona jove per a estudiar a este país és caríssim, és caríssim.
Escolte, matrícules, les taxes.
.
.
, caríssimes.

Els màsters.
Home, és que vosté està parlant d'un màster de 3.
000 euros com aquell que parla de no sé què.
Doncs no tot el món té 3.
000 euros per a pagar un màster a un xiquet o un fill.
I això.
.
.
, ¿què fem amb tot això?
Els llibres.
.
.
Això també està en mans de l'administració.
Però el problema que tenim és que per a repartir riquesa, que s'ha de repartir, primer s'ha de crear.

Escolte, i l'administració pot contractar més gent, pot tindre més funcionaris i consumiran més, però no deixem de costat l'àmbit d'allò privat.

Mire, n'hi ha un llibre d'un economista que és Xavier Sala i Martín, nacionalista.
.
.
fort, val, però és igual, també ho dia Adam Smith, que tampoc n'és nacionalista, però dia que moltes vegades.
.
.
(rialles) bé, vull dir jo que moltes vegades hem de tindre en compte que l'home, que som egoistes i, a vegades, amb ànim de guanyar diners, escolte, fa coses que donen riquesa i benestar.

Una persona, un empresari, quan agarra.
.
.
, i vol crear una cadira rodes que va amb motoret, no ho està fent a la millor per pensar que a aquella persona li anirà millor, (inintel·ligible) .
.
.
per guanyar diners, i això és ocupació també, ocupació fonamental.
Ja, deixem de posar traves i la gent que té il·lusió, la gent que té un projecte, escolte, no fa falta ni que l'ajuden, que el deixen tranquil i que li ho faciliten.

I, després, la gent ha d'estudiar.
És frustrant que un vullga estudiar i no puga.
És frustrant que un tinga recursos i va on li dóna la gana, pot fer màsters, se'n pot anar a Estats Units, se'n pot anar on vullga, se'n pot anar a aprendre anglés, i el que no, s'ha de quedar a casa.
I té els pares fent hores extres i el xaval ha d'estar treballant.
.
.
, o la xiqueta ha d'estar tot l'estiu per a poder treballar.
Això no és normal.
Aleshores, eixe és el tema.

Mire, la realitat és esta.
Els joves de Castelló perden 390 euros de sou mig en set anys.
Estem parlant de la universitat de Castelló, que vosté sap igual que jo que és el paradigma del pleno empleo -la ceràmica.
.
.
-, que la gent ja no volia estudiar, perquè guanyava 3.
000 euros fent de guixaire -error, gran error- i que al que estudia se li reien, ¿no?
, Â«però, ¿què fa este estudiant?
Â» Doncs, ara, ací estem.
Eixe és el gran problema.
I ahí ve que no se pot emancipar, que tens la renda.
.
.
, tot el que tu vullgues.

Però a mi me sembla bé que hi hagen canvis en l'Ivaj, me sembla bé que no hi hagen temes de corrupció, me sembla bé que no siga un colocódromo, me sembla bé, i que funcione, i me felicito inclús que vostés pensen en el tema de l'interior.
Però en el tema de l'interior han de córrer, ¿eh?
, perquè si arriben tard, no hi hauran jóvens.
Això li ho dic jo.

El senyor president:

Senyor diputat.
.
.

El senyor García Salvador:

Aleshores, com sempre, jo li desitjo el millor, però tinguen en compte que per a repartir riquesa, primer l'han de crear.
Això és aixina.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

En el seu torn de rèplica té la paraula el Grup Parlamentari PSPV -sí- per un torn màxim de quatre minuts.

La senyora Mustafá Ávila:

Senyories, jo tampoc no sóc tan jove, però crec que parlar de joventut és parlar d'il·lusió, d'esperança i de futur, però, com bé ha dit el secretari autonòmic, també de present.

I el present.
.
.
, podríem parlar de l'informe, que també ha parlat la companya de Podemos, de Foessa, que crec que dóna un resultat terrible respecte a la pobresa dels jóvens i crec que la seua obligació, però també la nostra, com a representants del poble, és canviar eixe panorama terrible que han deixat els governs del PP.

Mire, el 55% d'atur juvenil és la xifra de la vergonya i jo estic convençuda, i vull creure, que la seua acció front a la secretaria, junt al Servof, estarà encaminada a reduir-la, que totes eixes polítiques que acaba d'anunciar seran la clau per a atendre les necessitats de la població més jove.

I la primera necessitat és garantir-los un present ací, en la seua terra, perquè els nostres jóvens han hagut de fugir davant l'abandó de vint anys de governs del PP.
I tinc la sensació, com ha dit vosté, que els importava poc, perquè si no, no m'explique, com bé ha dit vosté també, com han deixat perdre quasi cent milions d'euros, que només han executat un 0,18%, 180.
000 euros.
És que és vergonyós.
¿És que no van tindre temps d'elaborar cap programa?
¿És que no se'ls va ocórrer en què gastar eixos diners mentres els valencians i les valencianes més jóvens havien de buscar-se la vida fora del nostre país?

És que, a més de l'espectacle de la corrupció, ens van donar l'espectacle de la mala gestió.
Però bé, ells estaven tranquils.
Jo pense que estaven tranquils perquè ja saben que els seus, els joves del PP, no tenien tant de problema, que tindre un carnet de noves generacions era garantia d'entrada i no d'eixida; d'entrada a l'Ivaj, per exemple, que es va reconvertir en una agència de col·locació, per dir-ho d'alguna manera.

Per això, ens alegrem de saber que les coses ja estan fent-se d'una altra manera.
Que celebrem que -com no- eixes oficines jóvens territorials, que també s'havien convertit en xiringuitos, siguen substituïdes per una autèntica xarxa jove en tots els ajuntaments, perquè això sí que garantix l'autèntica igualtat d'accés als serveis.

Mire, i celebrem també el que ha dit, que vosté treballe junt amb les conselleries de vivenda i sanitat per a aplicar polítiques orientades cap a l'emancipació juvenil, així com a garantir el dret a la sanitat dels jóvens que tornen a casa.
Perquè, ¿saben vostés què significa el cost -que trobe que ha comentat alguna cosa vosté també- de l'exili juvenil?
Doncs estaríem parlant de.
.
.
, un informe calcula que, per al període 2015-2029, serien 8.
200 milions d'euros.
És que no ens podem permetre això, és que no.

I, per últim, perquè crec que me queda poquet temps, enhorabona també per l'anunci d'eixa nova llei de joventut, consensuada amb representació dels i les jóvens, amb els grups polítics, amb la gent que sap.
En definitiva, una mostra més que hi ha una altra manera de governar, i no fer la llei, tal com la va fer el govern del PP, a soletes.

En fi, poc més que dir.
Compte vosté, senyor secretari autonòmic, amb el tot el suport del Grup Socialista per a portar endavant eixes polítiques dirigides a tota la població jove; esta vegada, sí, sense cap distinció.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té el torn de paraula el Grup Parlamentari Popular per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Ibáñez.

Quiero, en primer lugar, felicitarle por su nombramiento y desearle un éxito al frente de esta nueva andadura en la Secretaría Autonómica de Inclusión Social y de la Agencia Valenciana de la Igualdad, porque de su éxito depende el bienestar y las oportunidades de muchas familias; también, en especial, la de los jóvenes.

Para el Grupo Popular la política juvenil es una prioridad, y lo hemos dicho todos, la juventud es una prioridad.
Porque sin juventud no hay progreso, y solo con una juventud fuerte, libre, preparada y soñadora podremos garantizar el futuro de esta tierra, que yo quiero creer que para ustedes también es una prioridad la juventud, pero voy a ponerle una serie de ejemplos por lo cual no llego a estar convencido.

Porque, bien, ustedes dicen son nuevos tiempos, pero en la frontera…, en esas nuevas fronteras no se ven unas nuevas soluciones para la preocupación o para las preocupaciones de los jóvenes, que siguen siendo, y que ven con más preocupación, si cabe, la búsqueda del empleo, la emancipación y, también, de la búsqueda de una autonomía personal.

En primer lugar, me preocupa, señor Ibáñez, no saber si me dirijo a usted como secretario autonómico o como director general del Ivaj.
Me preocupa porque es la primera vez que no tenemos un director general dedicado, única y exclusivamente, al trabajo de todos los jóvenes valencianos.

Y lo hemos hablado, tal y como…, las necesidades o lo que necesitan los jóvenes, necesitan de la especial dedicación…, de la plena dedicación, siendo, como son, un colectivo especialmente vulnerable y que tanto han sufrido los efectos de la crisis.

Pero entiendo que era complicado este reparto de poderes, pero que, entre tanto mestizaje y cambio de cromos, al final lo que ha ocurrido es que se ha quedado huérfana la política… la política juvenil.

Pero no le estoy echando a usted la culpa.
No me cabe duda de sus mejores intenciones, de sus buenas intenciones que tiene para mejorar la situación de los jóvenes, pero lo que le quiero decir es que usted solo no va a poder emprender este camino de servicio y dedicación que necesitan los jóvenes valencianos.
Pese a todo ello, quiero seguir creyendo en que es una prioridad para ustedes la política juvenil.

Pero permítame, en segundo lugar, que comente ciertas preocupaciones que tengo al proceder de estos primeros días de gobierno.

Me preocupa que en el nuevo Ivaj, este de que hablan, todavía no se haya realizado una sola actividad dirigida a los jóvenes que no hubiera estado promovida o programada por el equipo anterior.

Y me preocupa también que en un comunicado del Ivaj sea noticia una reunión entre su secretario general y los técnicos de la casa.
Yo presupongo, no, que tienen reuniones internas de trabajo.
Vale que quieran ustedes llenar agenda, vale que quieran también sacar muchas noticias, pero dejen de vender y vamos a hacer cosas.
Porque si de esto sacamos una noticia, eso quiere decir que no tenemos cosas mejores, o mejores intenciones o mejores actuaciones que decirles a los jóvenes.
Pero, de verdad, quiero creer.

Y en tercer lugar lo que me preocupa es que quieran vendernos una moto antigua con chapas nuevas.
Y es que han anunciado que van a pasar de esas doce oficinas del Ivaj, esas doce oficinas comarcales de atención personalizada, que han atendido este último año 2014 a 56.
386 jóvenes por una nueva red de 250 oficinas, que no es otra cosa tan novedosa que los centros de información juvenil que llevan existiendo hace más de treinta años y que desde luego tenían esa coordinación.

Por eso nos quieren hacer creer que van a cambiar algo que realmente ya estamos haciendo hace mucho tiempo.

Yo creo que más bien lo que no quieren son responsabilidades, lo que no quieren es gestionar, lo que no quieren son preocupaciones, y por eso le pasan la competencia a otros.

Quiero pensar que para los jóvenes, para ustedes los jóvenes son una prioridad, pero parece que ni tienen tiempo ni ideas, y medios los tienen, pero parece que se van a (inintel·ligible) .
.
.
hacer de ellos.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Demane a la resta de diputats que mantinguen el silenci en les intervencions dels diputats d'altres grups.

I si m'aclarisc, li donarem la paraula al secretari autonòmic per un temps de cinc minuts.

El senyor secretari autonòmic d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Campello, moltes gràcies per la seua intervenció.
I vosté ha pivotat el seu discurs en tres eixos que són els que també compartim, no?
, i que no és casualitat que també els compartisca el Consell de la Joventut de la Comunitat Valenciana, perquè, com vosté ve ha dit, no ha fet cap llei ni ha anem a fer cap política en contra dels nostres joves perquè no tindria cap sentit.

Una nova política que se basarà en la participació.
I crec que açò és fonamental.
I ens acusaven de fer notes de premsa reunint-nos, tampoc ha dit de què ens reuníem i de què parlàvem, com si fóra igual parlar d'una cosa com canviar una bombeta d'un despatx, és el mateix.

Però vosté.
.
.
anunciava, no?
, que eixe participació dels joves real que tindrem en una nova llei consensuada amb els grups parlamentaris, on evidentment el Partit Popular també tindrà eixe espai i on també tindrà sobretot eixe pes el Consell de la Joventut perquè, repetisc, no anem a anar en contra dels nostres joves perquè vinguen unes eleccions i s'haja de fer fotos, eixes que vostés critiquen.

Vosté parlava de la importància de l'educació formal, de l'educació no formal i de la formació d'oci alternatiu.
Pensem que és important per una senzilla raó.
Hem posat molt d'èmfasi, després li contestaré al portaveu de Ciudadanos, no?
, en la importància de la inserció laboral en l'àmbit econòmic, però se'ns oblida moltes vegades que sense àmbit social no pot haver àmbit econòmic.
I l'administració té eixe paper que li reconeix la Constitució, eixa que tant els agrada, la sacrosanta Constitució, l'article 9.
3, de la funció social de les administracions.
I hem de crear ciutadans lliures i ciutadans crítics.

Perquè, mire, haver atacat i haver ridiculitzat durant tant temps i haver mercantilitzat l'educació no formal i l'oci alternatiu no era una altra cosa que haver acabat amb la ciutadania, que haver acabat amb l'opció política de la gent.
Perquè quan un ciutadà no és lliure, i no és crític i no té temps per a pensar, no té temps per divertir-se, no té temps per a jugar, no té temps tampoc per a mirar els seus governants i fer-los abaixar la cara.

Només tenint un sistema públic d'educació, en col·laboració amb un sistema públic d'educació no formal fort podrem enfortir treballant en xarxa, i crec que això és fonamental, senyores i senyors.

Hem viscut en esta terra i li dia que no tenia jo previst parlar de passat, no?
Crec que una devaluació democràtica, sense precedents, on tenim imputats i tancats a la presó significats membres del Partit Popular, justament per això, per dues raons, perquè són la mateixa cara de la mateixa moneda.
Quan un ciutadà no és crític i no és lliure és molt fàcil que se n'aprofiten d'ell.
Per això és vital i per això pense que la pitjor política que s'ha fet ha sigut atacar a construir una societat crítica i lliure.

Vosté parlava del tema municipal.
I confie plenament en el municipalisme i en l'àmbit comarcal.
Jo he vist en l'anterior legislatura com el meu company de govern, el senyor Ochando, construïa des d'eixe nou espai jove un centre on poder dinamitzar.
Fins ara sabeu què s'havia fet?
Inaugurar l'espai jove després d'anys d'endarreriment.
És important que tots els municipis, que els barris si podem arribar, recuperar els barris, perquè només amb els barris podem fer ciutats.

Després la senyora Cabedo me parlava de la importància de treballar amb informes, estadístiques i eixa formació.
I li puc dir només tres o quatre coses, perquè com diuen que no fem res, els Lab Joves, no?
, eixos espais de formació i intercanvi d'experiències, de temes rellevants en la intervenció amb joves.
El 26 de novembre, per exemple, hi ha programat, conjuntament amb al Direcció General de la Dona, sobre prevenció de violència de gènere i assetjament escolar.
I estem preparant-ne altres sobre temes com puguen ser drogodependències o altres violències.
El projecte Â«Ser jove, ara i acíÂ» amb el centre cultural La Nau, de la Universitat de València, el Consell de la Joventut i l'associació de professionals de joventut.
Un espai de reflexió per presentar els últims estudis i experiències significatives sobre infància i joventut.
La setmana passada, per exemple, ja vam col·laborar amb la xarxa d'estudis de joventut i societat en les seues jornades d'investigació, Â«Pasado, presente y futuro de los estudios de juventud, treinta años en los estudios de la juventud de EspañaÂ».
O eixe centre de documentació de l'institut.
I vindrà a dir-me el PP que ja existia.
Sí, existia tancat en caixes, deconstruït.
I per tant anem a recuperar-lo, perquè entenem que només en eines com és la informació empírica i contrastada podem treballar.

Vam tindre una reunió amb el director general, el senyor Álvarez, d'economia, on, per cert, l'estadística acabà sent una subdirecció irrellevant per al Partit Popular, i que hem de recuperar eixe institut d'estadística, perquè només fent una radiografia actual de l'estructura social del nostre país i fent importància de la situació dels nostres joves podrem fer polítiques que puguen evidentment tindre sentit.

Després parlava vosté, senyor García, de Ciudadanos, de diferents coses, no?
El primer, evidentment, igual que la lluita per a la igualtat de gènere l'han de liderar les dones, per això la vicepresidenta és la consellera d'Igualtat, els hòmens hem d'acompanyar, i jo tinc eixes funcions també, la lluita dels joves ha d'estar liderada pels joves, però acompanyada per totes i tots.
I jo crec que és important fer aquesta reflexió.
Perquè s'ha acabat allò que los jóvenes nos apañamos con los jóvenes, las mujeres con las mujeres y al resto ja ens va bé.
És l'hora que també assumim responsabilitats en eixe tema.
I, per tant, crec que vosté parlava encertadament.

I després vosté parlava del tema de crear riquesa, i jo no li diré que crear riquesa està mal, està bé.
Però tots els informes dibuixen que el problema no és generar més riquesa, sinó distribuir-la millor.
Per tant, no, no, no.
.
.
, està, la riquesa està, el problema és que està mal distribuïda, el problema és que l'1% de la població més rica té una quantitat tan elevada que fa que el 30% de la població més pobra tinga el 2,3% de la riquesa.
El problema és que vivim en un sistema injust.
I jo li compre el discurs que hay que generar lugares de trabajo.
I tant que sí que s'ha de generar llocs de treball.
El problema és que aquells que anaven de defensors del sistema de libre mercado y la generación de empleo van substituir el sistema del treball pel sistema financer, van substituir generar riquesa generant llocs de treball i benestar per generar més fortunes jugant a la ruleta russa, a la borsa, a estes coses, no?
, a les Sicav, a estes coses que jugaven sense aportar res.
Eixe ha estat un dels principals problemes.
Però li dic, efectivament, cal generar ocupació i noves oportunitats.
I me consta que des de la conselleria d'economia s'està treballant per això.

I, després, vosté parlava del tema de la llibertat de l'economia i moltes vegades l'administració és un llast per a l'economia.
Malauradament els últims anys el que hem vist ha sigut que ha estat l'economia qui ha dirigit la política i la societat i que per tant això també cal capgirar-ho.

I, per últim, la senyora Mustafá també apuntava la importància d'eixe municipalisme, d'eixa llei consensuada entre totes i totes, i com li explicava també a la senyora Campello.
No se pot treballar en contra dels joves.
I, efectivament, jo no sé què me preocupa més, si és que fóra un govern inepte o que no tenia voluntat d'ajudar els nostres joves.
Supose que ara després ho aclariran i diran com era.
Però van aplicar el 0,18%.
De cent milions d'euros se'n gasten 180.
000, i segurament en publicitat, que era el que més els agradava.

I després, per últim, senyor Caballero, vosté no sap si referir-se a mi si com a secretari autonòmic o director general; jo li dic que com preferisca.
I crec que és la primera vegada del món que un senyor del PP critica que s'estalvie en altos cargos.
Mira, jo cobre el mateix com a secretari autonòmic i, damunt, director general.
I sap vosté per què?
Perquè les lleis eixes que vostés fan per a col·locar van crear una dicotomia entre el director general i el secretari general.
Nosaltres hem entés que era important que la direcció política li pertocara a un polític i que la direcció tècnica de l'Ivaj ho portara un professional avalat per tot el sector.
Vosté, això sembla que li preocupa.

Però, mire, jo no entraré, i a més puc entendre que personalment vosté intente salvar la importància que tenia del lloc de treball que li van generar a vosté.
Jo no havia entrat ahí, en la intervenció inicial, perquè crec que és de mal gust i que no tindria, no?
(Remors)

Després vostés parlaven.
.
.
Secretari general, eixe és el problema, que van crear un lloc de secretari general que no sé quines funcions tècniques tenia més enllà de les polítiques.
I si no eren polítiques, per a què hi havia un director general?

Però bé, no obstant això parlaven també, parlaven també de la manca de recursos i que anem a anar a uns models del passat, sense recursos, que anem a fer coses que ja existien i tal.
Saben vostés d'on anem a traure els diners?
Doncs Emprenjove, 490.
000 euros, i oficines comarcals, 533.
398 euros.
Un milió d'euros buscats sota el prisma neoliberal, fent creure la gent que emprendre era buscar-se autoocupació precària, i oficines comarcals, on com apuntaven els diputats i diputades, era el lloc on tindre un amanecer allí de certes elits de noves generacions del seu partit.

Per tant, amb el que tenim anem a poder fer més.
Però espere, i s'està ara mateixa elaborant el projecte de pressupostos, que tinguem un pressupost millor que puga fer que hi hagen unes polítiques joves reals.
Però el que li dic és que el que tindrem ho farem consensuadament amb les entitats juvenils, i sobretot espere també amb els grups parlamentaris.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor secretari.

Com en el punt anterior, obrirem un segon torn d'exposició o de rèplica per als grups parlamentaris que així ho demanen, en el mateix ordre que en la intervenció anterior.

Per tant, té la paraula el Grup Parlamentari Ciudadanos, per un temps màxim una altra vegada de quatre minuts.

El senyor García Salvador:

(Inoïble) .
.
.
mos pot dir Ciutadans.
(Inintel·ligible) .
.
.

El senyor secretari autonòmic d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat:

M'alegra molt això.
(Rialles)

El senyor García Salvador:

(Inoïble) .
.
.
és que a mi això de Ciudadanos, no.
.
.
Ciutadans, perfecte.

No, no, cap problema.
En el tema de la.
.
.
És que hi ha una llei que.
.
.
un 1% té el (inintel·ligible) .
.
.
Sí, això ho tinc clar, això està clar, però no mos confonguem, eh?
, la majoria d'empresaris d'este país no tenen Sicav, eh?
, no són Florentino Pérez, eh?
Estem parlant de gent que a la millor no té ni treballadors a càrrec, estem parlant de petits empresaris, que és el que se juga.
.
.
A eixos no els passa allò del Castor, que si perden 1.
400 milions d'euros el govern els ho paga, eh?
, els del PSOE i els dels PP, el dos.
Això és un altre tipus d'empresari.
I eixe tinga'l en compte, tinga'l en compte, però no mos confonguem perquè a vegades hi ha uns premis quan diuen.
.
.
, no, no, no.
Esta gent estan per crear ocupació, i una gent que té empresa el que més satisfacció li produïx, a part de guanyar beneficis, que si no ja no és empresa, és poder tindre treballadors.

I la gent.
.
.
I després el tema de l'estudi, la gent per a ser lliure, per a ser lliure pensadors.
.
.
ja no se pot, la gent.
.
.
Ja sé que al poder li interessa tindre gent que no estiga molt cultivada per a manejar-la, no?
No, això s'ha d'acabar, la gent ha d'estar formada.
I això també és tasca en bona part de l'administració.
Eixa és l'aclaració.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Tindrà el torn per a la contrarèplica, el Grup Parlamentari Popular per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor Caballero Montañés:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Ibáñez, hablaba de ahorro de altos cargos.
Sí, tres direcciones generales más y una conselleria más que el ejecutivo anterior.
Se ha ahorrado, sí, en juventud.
Eso téngalo claro.

De todos modos, voy a continuar.
El Ivaj está para analizar el problema de los jóvenes, para analizar sus preocupaciones, sus problemas y poder darle soluciones.
Y le puedo asegurar que con una…, como han hablado ya de datos de paro juvenil, con más del 50% de paro juvenil, aquí le puedo asegurar que la principal preocupación de los jóvenes es el empleo.

Y me pregunto qué les va a decir el director general de Juventud a todos estos jóvenes que acudan al Ivaj buscando esas soluciones.
Es decir, ésta no es mi competencia, el empleo ya no es una prioridad para el Ivaj, váyanse ustedes a otra ventanilla.

Señor Ibáñez, reflexione porque si cumple con sus anuncios van a dejar sin ayuda a jóvenes que quieren poner en marcha su propio negocio.
Ese programa de Emprenjove que hablaba que creaba con el que se podía crear empresas de forma gratuita del Ivaj y así fomentar el empleo y que otros jóvenes pudiesen contratar a nuevos jóvenes.

Van a dejar ese servicio que solo en el 2014 crearon cerca de quinientas empresas en la Comunidad Valenciana solo en las oficinas del Ivaj.
La iniciativa privada y el emprendimiento juvenil es un problema para el nuevo equipo, los nuevos responsables del Ivaj.
Van a dejar de ofrecer esos cursos de formación en gestión empresarial que el último año 2014 han formado a más de tres mil ochocientos treinta y nueve jóvenes.
¿De verdad creen que no es importante la formación para los jóvenes?

Van a renunciar, porque hablan de los programas europeos y le quiero recordar que para que nos concedan esos programas europeos tiene que haber un proyecto, alguien los ha tenido que pelear.
Y desde luego ustedes ahora están en disposición de poder hacerlos.

Pero le pregunto ¿van a renunciar a los dos proyectos del Ivaj que tiene aprobado dentro del programa operativo 2020?
Se lo recuerdo, por si no le han informado o no lo sabe, hay una convocatoria, bueno, para ayudas destinadas a organizaciones sin ánimo de lucro para ayudar a la empleabilidad y al emprendimiento joven, para jóvenes con riesgo de exclusión social.
El otro proyecto son becas para la realización de cursos de idiomas en el extranjero.
¿Qué van a hacer con estos fondos?
¿Van a renunciar a ellos?

Pero qué van a hacer también con el plan de juventud, que participaron tantos colectivos, asociaciones, profesionales, técnicos, concejales de juventud y que tuvieron una especial incidencia, también las universidades, los centros educativos, institutos, centros de formación profesional y también el Consejo de la Juventud.
¿Les va a decir que todas esas aportaciones, más de seis mil aportaciones que hubieron y que se plasmaron dentro del Pla Jove, son papel mojado, que todos aquellos jóvenes que están beneficiándose de esas actuaciones ya no van a poder beneficiarse?

Acabo, señor Ibáñez, como vengo diciéndole, no tengo ninguna duda de que usted se va a centrar también en dar soluciones a esos jóvenes y por eso le pregunto lo siguiente: ¿Por qué no anunciáis todo lo que lleváis en el programa electoral que lo vais a poner en marcha?
¿Por qué no anuncian que van a ampliar el presupuesto para políticas de juventud para el año que viene, como tanto han exigido a los anteriores equipos?
¿Por qué no anuncian más apoyo a los jóvenes para que puedan emanciparse, tanto que les importaba cuando estaban en la oposición?
¿Por qué no anuncian que desautorizan al conseller Marzà y desde el Ivaj se impulsa la bajada de tasas universitarias, como se comprometieron y prometieron a los estudiantes, familias, a la comunidad educativa antes de las elecciones?
¿Por qué no anuncian más apoyo para que los jóvenes puedan encontrar un puesto de trabajo o crear su propia empresa?
¿Por qué no anuncian que van a poner en marcha la garantía juvenil?

Sean útiles a la juventud.
No quiero pensar que vacían el Ivaj de competencia, porque no creen en él.
Quiero pensar que es por falta de tiempo, porque no quieren preocupaciones, porque no les gusta gestionar.
Pero si siguen por ese camino de desviar las competencias le garantizo que estará firmando el acta de defunción del Ivaj.

Señor Ibáñez, lleva casi cien días de gobierno, noventa y cuatro, con mucho anuncio pero poco hecho.
Noventa y cuatro días perdidos en materia juvenil.
Aún está a tiempo de centrarse y empezar a buscar soluciones que le mejoren la vida a los ciudadanos, a los jóvenes de la Comunidad Valenciana.

Y para eso, de verdad, para trabajar nos va a tener siempre a vuestro lado, siempre, y le atenderemos para mejorar la situación de los jóvenes y que puedan vivir con mayor dignidad y tendrán el apoyo del grupo mayoritario de esta cámara.
Pero hágalo ya, porque queremos seguir confiando en que para el Consell los jóvenes son prioritarios.
No espere más, porque si no empezaremos a pensar que los jóvenes no están en su prioridad.

Muchas gracias.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a concloure este punt té la paraula el senyor secretari autonòmic per un temps màxim de quatre minuts.

El senyor secretari autonòmic d'Inclusió i de l'Agència Valenciana de la Igualtat:

Moltes gràcies, senyor president.

Contestar-li al senyor diputat de Ciudadanos, de Ciutadans (remors) -ho faré difícil- entenc perfectament i diferencie entre persones assalariades, que tinguen una empresa, siguen autònoms o siguen treballadors, és a dir, aquelles persones que sense el seu salari no podrien viure, i aquelles persones que viuen del capital.
I, per tant, faig eixa discriminació i té vosté raó que cal recolzar (inintel·ligible) .
.
.

Senyor Caballero, anem a vore perquè tinc poc de temps.
He estat dos hores i mitja parlant i jo ja no sé si no m'he explicat bé, vosté no ha volgut sentir-me o no ha entés res.
Algú podria pensar que la creació de les unitats d'igualtat vol dir que el Consell no farà cap política d'ocupació pensant en les dones?
No.
Algú pot pensar que treballar transversal…

Jo m'imagine que, com l'anterior govern no se solia parlar entre els consellers, no puguen imaginar que ara siga la conselleria d'ocupació qui faça les polítiques d'ocupació.
No obstant això, hi ha una perspectiva jove que li donarà a l'Ivaj.
Per tant, no se preocupe que com ara sí que ens comuniquem, quan vinguen els joves a l'Ivaj els assessorarem, els registrarem en la garantia juvenil i els enviarem al lloc on se fan les polítiques d'ocupació, efectivament.

Després, lamente profundament el seu to i que no el tinga com el de la senyora Garrigues, perquè el senyor Camps va començar així.
I vosté ací hui ha vingut com si no pasara nada, tirando en pólvora de rey i s'oblida que vosté ha sigut qui ha gestionat l'Ivaj.

I, clar, vindre ací a dir que tenim un 56,5% de desocupació jove, usted creó 500 empresas en la Comunidad Valenciana, jo crec que és la prova suficient de… (Remors) Jo crec que és adonar-se que les seues polítiques no funcionaven.
Perquè jo li dic, mire, si vosté en eixe Pla jove, que no tenia a ningú col·locat i no coneixia a ningú, resulta que l'atur juvenil estava al 2%, li'l compre i li fique més diners.

Però és que resulta que eixe magnífic pla d'ocupació, resulta que té un 56,7% de desocupació jove.
Sinónimos: esto no funciona.
Houston tenemos un problema.
I això és el que estem fent, canviant el problema que vostés han generat.

I, per tant, les polítiques que vostés aplicaven no funcionaven, per molt que vostés van formar a 3.
845 i van crear 500 empreses, jo crec que més que en la Unió Europea sencera, en l'Ivaj de València gràcies a vosté.

Al final jo crec que hem de ser seriosos i rigorosos.
I el que hem fet ha sigut recuperar l'Ivaj per al destí que se va crear, com marca la llei, que és coordinar les polítiques de joventut i agafar i dir-li al conseller d'educació que, per cert, cal destacar una cosa.
Ell tenia dos opcions: baixar un poquet les taxes, molt poquet, i que no ho notara pràcticament ningú, però vostés ho hagueren fet i s'hagueren penjat la medalla, o augmentar les beques per aquelles persones que tenien més difícil l'accés a l'educació.
I este és el segon model que ha optat el senyor Marzà, per molt que vostés això els moleste.

Però, no obstant això, quan el govern de l'estat els garantisca eixe gran sistema de finançament que heu pactat entre totes i tots estic segur que baixarà les taxes universitàries, perquè continuem pensant que cal baixar-les.

Al capdavall, el que hui ací fem és anunciar una nova llei de joventut.
I vosté diu: y van a tirar a la basura todo lo que han hecho.
Home, no, el que estiga bé ho mantindre'm.
Però el que sí que li puc dir és que per vindre ací i dir que tinc una nova llei de joventut sense consensuar amb ningú no comptarà amb mi, cosa que vosté sí va fer.

I, per tant, el que anem a fer és consensuar una llei de joventut amb el Consell de Joventut de la Comunitat Valenciana, amb les entitats, amb les universitats, eixes que vosté diu que sí.
I saps què?
Que la primera reunió que va tindre este secretari autonòmic i este director general amb estes entitats i amb el Consell de la Joventut me van dir, Â«eixe pla i eixa llei no compta amb el suport del Consell de la JoventutÂ».
I vosté entendrà que no se pot anar en contra de la gent amb la qual vosté ha de treballar i ha de protegir.

Moltes gràcies, senyor president.

(S'interromp la gravació)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora Maria Josep Ortega Requena)

Compareixença de la secretària autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal, senyora Sandra Casas Molina, per a informar sobre el pla d'actuació i treball al davant de la secretaria autonòmica, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 712)

La senyora vicepresidenta:

(Inoïble) .
.
.
la comissió en el punt número 4.

I donem la paraula.
.
.
És la compareixença de la secretària autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal.
Li donem la paraula per a informar sobre el pla d'actuació i treball al davant de la secretaria autonòmica, sol·licitada pel Grup Parlamentari Popular.

Benvinguda, Sandra Casas.

Té la paraula.

La senyora secretària autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal:

Gracias.

Bueno, señoras y señores diputados, voy a intentar ser breve porque… Es complicado ser breve porque, bajo mi secretaria autonómica, pues, las competencias son muchas y mucho trabajo el que tenemos todavía por hacer.

Bueno, una de las primeras medidas que se han tenido que tomar, con carácter de urgencia, como saben, es el tema de la ley de racionalización y sostenibilidad de las entidades locales, que declaraba como competencias impropias los servicios sociales para las entidades locales.
Ya salió el decreto el 4 de septiembre.
Eso ha generado una gran incertidumbre en los ayuntamientos, porque quedaba desbancada totalmente la competencia de los servicios sociales y hubiera creado un efecto devastador en la ciudadanía, que hubiera quedado desatendida, ¿no?

Nos encontramos con que lo primero que… Una de las prioridades que tenemos y que es una necesidad inmediata para poder empezar a llevar políticas y aplicar medidas, ¿vale?
, es la falta de mapificación de los recursos que tiene la conselleria.
Hay que reordenar el sector.
No sabemos ahora mismo…, no hay datos en la antigua Conselleria de Bienestar Social, Conselleria de Igualdad y Políticas Inclusivas.
Necesitamos hacer una mapificación de las necesidades que realmente tiene la sociedad valenciana.
Hay una dispersión de residencias de tercera edad privadas, públicas, de atención a la diversidad funcional.
Entonces, una de las prioridades es mapificar los recursos actuales y las necesidades reales para poder reordenar ese sector, reordenar el sector de mayores y de diversidad funcional, ¿no?
, que ampara también un poco el sistema de atención a la dependencia.

No queremos… Desde la conselleria, no queremos crear ni trabajar a golpe de órdenes ni decretos.
Queremos consensuar con el sector el nuevo modelo de atención.

Actualmente, hay una privatización en el sector de mayores.
Y en el sector de diversidad funcional estamos ante una orden de subvenciones que encubre contratos, y que la abogacía de La Generalitat ya ha declarado que no es viable mantener un sistema de atención a la diversidad funcional con subvenciones que, realmente, están enmascarando una falta de contratos.
Hay que crear un sistema sostenible.
Las entidades de atención a la diversidad funcional no pueden depender de si se les concede más o se les concede menos subvención, que es el modelo que tenemos actualmente, el que viene funcionando desde hace veinte años.

Voy a explicar un poco más, en principio… Voy a explicar el tema de servicios sociales; y, luego, entraré a profundizar un poco en el tema de diversidad funcional y del sistema de atención a la dependencia, que actualmente es caótico y hay mucho trabajo por hacer.

La ley de servicios sociales actualmente es del año 1997.
Han pasado veinte años.
Tenemos que pasar de una ley asistencial a una ley universal.
Esa ley tiene que ser consensuada con la sociedad civil, que vamos a crear mesas técnicas sectoriales para desarrollar, entre otras cosas, esta ley de servicios sociales.
Queremos potenciar y favorecer el municipalismo, mediante la implementación de los equipos sociales base, los SEAFI, los servicios de atención a las familias, y los programas de atención a la dependencia.

Los equipos base de los servicios sociales municipales han sido aislados, ¿no?
O sea, es… Realmente, el potencial de los servicios sociales es la primera línea de contacto con la ciudadanía.
Y lo que se ha fomentado, desde hace mucho tiempo, es que permanezcan incomunicados y no hay una coordinación entre diputaciones, conselleria y los equipos base.
Entonces, los equipos base…, cada ayuntamiento, como buenamente puede, va funcionando.
Y las trabajadoras sociales tienen una ardua labor de poder enterarse de qué ayuda ha salido, qué programa hay, ¿no?
Entonces, esto no puede ser.
No es viable que la primera línea de atención al ciudadano no tenga esa información para poder trasladársela.

Entonces, una de las prioridades también es crear ese mecanismo de coordinación entre consellerias, equipos base y diputaciones para que haya un flujo de trabajo, un flujo de información y crear una aplicación informática, a tiempo real, que nos permita a todos conocer cuál es la situación de este ciudadano en concreto, cuál es su problemática y qué necesidades tiene, ¿no?
, y trabajar en red.

Ahora mismo no hay ningún tipo de coordinación, como comentaba.
Y hay una falta de información tremenda, ¿no?
, que repercute, al final, en el ciudadano.

Hay que introducir nuevas tecnologías, como he comentado, en estos equipos base.

Otra de las líneas que vamos a seguir es el tema de la renta garantizada de ciudadanía.
Ahí tenemos un gran problema, que la ley ya ha perdido un poco su función real porque es una renta de emergencia, una renta para personas que realmente lo están pasando mal en su día a día, que no tienen ningún tipo de ingreso.
Y, claro, tiene que ser una renta que ha de ser resuelta en un tiempo…, y cumplir los plazos de resolución.
Entonces, claro, actualmente, realmente esa función no se está cumpliendo porque nos encontramos con catorce mil expedientes encima de la mesa.
Nos hemos encontrado con catorce mil expedientes encima de la mesa, catorce mil familias que están pasando hambre, que solicitaron la renta en febrero de 2014.
Entonces, se están resolviendo expedientes de febrero de 2014, cuando, a lo mejor, pues, muchas de esas familias…, no es la misma situación la de febrero de 2014 que la de ahora, ¿no?

Entonces, lo que pretendemos trabajar y lo que vamos a trabajar es que esa ley se modifique.
Ahora mismo hemos abierto un debate en qué tipo de renta queremos, si una renta universal, una renta básica o una renta de inserción.
Actualmente, tenemos una renta de inserción y entendemos que tenemos que tener una renta de inserción porque los presupuestos son los que son y hay que trabajar en el tema de inserción.

De todas maneras, se ha abierto el debate.
Y pretendemos, igualmente, con esas mesas técnicas sectoriales, trabajar qué tipo de renta queremos, cómo normalizarla, cómo regularla, porque la ley tiene muchas deficiencias.

Hay que dotar de medios personales y económicos.
Y vamos a dotar de medios personales y económicos para poder acabar con esos catorce mil expedientes estancados de febrero de 2014.
Ya se han destinado dos millones, que han cubierto ochocientas familias.

De otro lado, tenemos las PEI de acogimiento familiar, que van a ser declaradas como un derecho subjetivo.
Se va a modificar su naturaleza jurídica.
Y, al mismo tiempo, las vamos a declarar inembargables.
No es posible que una prestación de acogimiento familiar pueda ser embargada.
¡Vamos!
, no… Pero, realmente, pues, es lo que ocurre, ¿no?
Y es bastante importante que, pues bueno, a esto se ponga fin.

Por otro lado, en cuanto al tema de la infancia, en tema de menores, hay que hacer una adaptación normativa, como saben, el tema de la ley que ha sido publicada este año.
Tenemos que impulsar -superimportante- los programas de prevención de menores desde el ámbito municipal.
Porque estamos en un momento en el que se han incrementado las tutelas que asume La Generalitat exponencialmente, no solo las de menores -pero, bueno, luego comentaré el tema de las personas con diversidad funcional y mayores, que también crece exponencialmente la…, asumir las tutelas, por parte de La Generalitat.
Porque, ante la falta de recursos para las familias, optan por incapacitar y renunciar a la tutela de sus familias para que La Generalitat tenga un recurso para ellos.

Otra de las cosas importantes que han de desarrollarse es que, ahora mismo, pues, el acogimiento familiar en familia extensa y en familia educadora, hay un desequilibrio en el pago que se produce a estas familias.
Y hay que equilibrar el dinero que se percibe como familia extensa y como familia educadora y hay que apostar por fomentar en las familias acogedoras como mejor recurso para evitar la institucionalización de los menores.
Desmercantilizar el tema de menores, los centros de menores.
Y fomentar que sean las familias educadoras, para evitar este tipo de institucionalización, que es la peor atención que puede recibir un menor.

En cuanto a los procedimientos de adopción, hay que rehacer el procedimiento, a la hora de regular ese procedimiento.
Hay una falta de transparencia que el propio sector, las entidades están reclamando.
Y vamos a retornar el servicio de idoneidad al servicio público, que actualmente está externalizado, como tantas otras cosas que están externalizadas en esta conselleria que deberían de formar parte del servicio público.

Entre las principales prioridades de la política del Consell se encuentra la eliminación del copago en los servicios de atención a la discapacidad y atención a los mayores.
A tal efecto, se está tramitando, por parte de esta conselleria, la inclusión en la ley de medidas fiscales derogar en el texto refundido de la ley de tasas…, porque el tema del copago es bastante complejo porque el anterior gobierno ha intentado regularlo de varias maneras y, actualmente, lo tenemos en las órdenes de procedimiento de dependencia y en el texto refundido de la ley de tasas.

En esta ley de acompañamiento, lo que se elimina es de la ley…, se elimina completamente el copago o la aportación económica del usuario, como lo queramos llamar, tanto en la ley de tasas como en la normativa de dependencia.

¿Por qué se elimina esta participación económica del usuario?
A ver, esta participación económica del usuario, en primer lugar, ya hay sentencias del Tribunal Superior de Justicia, de la Audiencia Nacional y del Tribunal Supremo, que ya vinieron a ratificar que la competencia… Como todos sabemos, la ley de dependencia es estatal, se basa en el principio de igualdad en el territorio a que todos los españoles, en situación de dependencia, tengamos el derecho al acceso a las prestaciones o servicios del catálogo de la ley, en igualdad de condiciones y en los mismos términos, ¿no?
Entonces, si alguien debe regular la aportación económica del usuario, ha de ser el estado.

El estado, habría que preguntarle por qué no lo ha regulado.
Pero cierto es que no ha sido regulado por el estado aportación económica del usuario.
Con lo cual, las comunidades autónomas no tienen competencia para establecerla.

Ya La Generalitat fue condenada a la devolución de estas aportaciones económicas.
Con lo cual, no solo por imperativo judicial, sino por deseo y voluntad y moral se va a retirar esta normativa.
No es comprensible que una persona en situación de gran dependencia, cuya cuantía máxima establece el estado que son 380 euros para un cuidador, se le paguen 20 euros.
Entonces, se van a eliminar todo este tipo de medidas que fueron tomadas por el anterior gobierno y que han creado un efecto devastador en la atención a la dependencia, tanto diversidad funcional como mayores.

En la citada medida de derogación, en el sector de mayores, afecta a 10.
200 usuarios de residencia, a 1.
300 usuarios de centros de día.
Y supone un coste económico de setenta y seis millones de euros la eliminación en el sector de mayores.
Y en el sector de personas con discapacidad, supone un coste estimado de diecinueve, veinte millones de euros.

Con esta medida, se espera poder rescatar a las personas que han debido abandonar los centros.
O sea… Y otra de las políticas que se van a llevar, a partir de la derogación, es rescatar a esas personas que han debido abandonar los centros por no poder asumir ese copago.
Que las cifras, a groso modo, son, en 2014 se produjeron 220 renuncias en centros de día de mayores, 180 en servicios de residencia de mayores; en 2015, a fecha de septiembre, 160 renuncias en centros de día y 120 en centro residencial, de mayores.
Y en diversidad funcional, aproximadamente, seiscientas personas se han dado de baja en los distintos servicios, tipología de servicios.

En esta línea, en esta materia de copago, ya se ha cumplido uno de los primero objetivos inmediatos, que ha consistido en retirar el recurso de casación que interpuso el anterior gobierno contra la sentencia del Tribunal Superior de Justicia que declaraba nulo el decreto que introducía el precio público en la discapacidad y en el sector de mayores.

Por otra parte, ya no solo en los servicios, sino, como comentaba, en las prestaciones, se van a eliminar esas minoraciones a 20 euros… Bueno, en cada caso…; a unos se les ha recortado más, se les ha recortado menos, pero se van a cobrar las cuantías máximas establecidas a nivel estatal.
Que realmente, por ejemplo, en el cuidador, tampoco son unas cuantías…, ya son unas cuantías bastante irrisorias, a nivel…, fijadas por real decreto.
Porque, como comentaba, 380 euros para pagar un cuidador no profesional, pues vienen a ser bastantes escasos, contando que también se ha retirado la seguridad social de las cuidadoras.
Hablo de cuidadoras porque mayormente son cuidadoras, aunque sabemos que también hay un porcentaje de hombres que se dedica a la labor de la atención.
Lo que supone que estas mujeres deberán de cuidar a sus hijos y no tendrán acceso a una pensión.
De todas maneras, no está dentro de nuestras competencias, pero sí que pelearemos en Madrid, en el consejo territorial, para que esta seguridad social sea restaurada para los cuidadores.

Y al mismo tiempo replantearemos en el consejo territorial que ha de reconfigurarse el sistema de atención a la dependencia.
Somos la única comunidad que apuesta por la universalidad de los servicios y va a retirar el copago también por esa falta de competencias.
Y reivindicaremos que el sistema ha de partir de una nueva configuración, ya que una de las cosas que siempre se ha planteado por el gobierno central es que el sistema no es sostenible, y como el sistema no es sostenible ha habido que retirar la seguridad social a los cuidadores, ha habido que recortar las prestaciones, etcétera.
Con lo cual vamos a plantear que se abra el debate y que se cree un modelo de financiación que permita que no se ataque a que no es sostenible.

En materia de dependencia, otro de los cambios sustanciales que pretendemos llevar a cabo y que ya se está trabajando es cambiar el modelo.
Si aquí el modelo de atención a la dependencia ha sido privatizado, se ha creado un sistema paralelo, como saben, antes de iniciarse, de aprobarse la ley, se acudió al notario y se creó una empresa, Avapsa, Agencia Valenciana de Prestaciones Sociales, y esta empresa es a través de la que se ha canalizado el tema de la ley de dependencia, lo cual ha generado un sistema paralelo.
No ha contado, por ejemplo, con los servicios sociales municipales, la experiencia, el valor y la red que ya existía para poder asumir la implantación del sistema.
Nosotros estamos mirando a Castilla y León.
También es una comunidad gobernada por el Partido Popular, que ha obtenido una puntuación muy alta en la aplicación de la ley de dependencia, y esta aplicación la vehiculizan a través de los servicios sociales municipales.
Hemos optado por este tipo de implantación.

Las valoraciones actualmente se están desarrollando por diecisiete valoradores para toda la Comunidad Valenciana, lo cual supone unos atascos y unos retrasos increíbles.
De la otra manera se crearía la red municipal, donde se valoraría a través de los médicos de salud y a través de los trabajadores sociales o, en su caso, rama sociosanitaria, con lo cual se va a implementar esa red municipal para poder asumir… No vamos a cargar de más trabajo a los trabajadores sociales que ya existen y que desempeñan una labor muchas veces asfixiados ante la situación actual, sino que se va a implementar económicamente y con medios personales para que esto se pueda llevar a cabo.
Se comenzará por la provincia de Alicante y posteriormente en toda la comunidad.

Para poner en práctica todo esto, es necesario crear unos programas informáticos que soporten toda esta máquina que queremos poner en funcionamiento.
Actualmente nos hemos encontrado con unos programas informáticos obsoletos, que también se había externalizado su creación.
Al venirse abajo esa contratación, el sistema informático se ha quedado por desarrollar.
Realmente no hay un sistema operativo y una base de datos que ayude a esa gestión, sino todo lo contrario: paraliza esa gestión.
O sea, nos encontramos con una cuestión muy rudimentaria a la hora de hacer frente a 44.
000 expedientes, prefiero decir personas, 44.
000 personas que hay en la lista de espera.
Que, en lugar de ser 16.
000, que eran los datos que La Generalitat había trasladado a Madrid, nos hemos encontrado debajo de la alfombra que no son 16.
000, sino que son 44.
000 personas.

Es un dato a tener en cuenta importante, de manera que en estos años es superior la lista de espera al número de atendidos.
Tenemos 44.
000 personas en lista de espera y 41.
000 personas atendidas.
Entonces, la apuesta es acabar con esa lista de espera, por eso hay que cambiar el sistema de gestión.
No puede estar externalizada la gestión de la dependencia.
Aparte de que es por una función pública y tiene que estar dentro de la conselleria, es una gestión que paraliza y ralentiza totalmente la resolución y el dar ese acceso y ese catálogo de servicios y esa atención necesaria para las personas.
Nos encontramos, por ejemplo, con 700 personas en lista de espera.
Necesitamos plazas residenciales.
Actualmente tenemos un problema importante con las plazas residenciales de mayores.

Porque -y no quiero aludir al pasado pero es inevitable tener que aludir al pasado- nos encontramos con una contratación blindada de unas residencias de accesibilidad que le llaman, que no solo son las residencias del señor Cotino, sino que también son otra serie de residencias también pertenecientes a diversas constructoras, que se hizo una contratación en la que se decía que todas esas plazas que necesitara La Generalitat de mayores deberían de adjudicarse a estas residencias.
Vamos a solucionar este tema.
Llevan dos años cobrando por enriquecimiento injusto, sin que haya un contrato, y es una de las prioridades que de aquí a final de año haya una solución para este tema.
Porque influye directamente en la atención de las personas mayores.

Vamos a mejorar el acceso a las residencias y se van a cambiar los criterios de acceso.
Porque no es que los vayamos a modificar, es que no existe ningún criterio de acceso.
Si vives en Alicante y hay una plaza en Castellón, pues te mandan a Castellón.
Y si eres de Castellón, y hay una plaza en Alicante, te mandan a… Entonces, hay que fomentar que las personas permanezcan cerca de su domicilio, para que puedan permanecer arraigadas también a esas visitas familiares tan necesarias.
Lo que sí que pretendemos es promocionar, lo que vamos a apostar es por la promoción de la autonomía, y evitar la institucionalización.
O sea, los servicios de promoción de la autonomía no han sido desarrollados en la comunidad.
Perdón, es que estoy esperando… Pensaba que… Es posible que mi hija nos interrumpa, porque quiera comer.
(Rient) Entonces, bueno, como comentaba, en general se va a dar un mayor protagonismo al ámbito local para gestionar todo este sistema de atención a la dependencia y promocionar la autonomía.

Se pretende garantizar el acceso a los servicios sociales, como un derecho de la ciudadanía, y remover todos esos obstáculos que han impedido un tratamiento digno a las personas, y se ha de crear una gestión ágil, porque si no, nos encontramos con que las personas están falleciendo y no están obteniendo ningún tipo de ayuda para atenderlas.
Estas 46.
000 personas exactamente son las que permanecen en el limbo de la dependencia.
Una de las cosas que ha sido prioridad ha sido el tema del pago de los dos meses de retraso que llevaban cobrando los cuidadores.
Se han pagado en el mes de julio, si bien es cierto, ahora otra de las prioridades es pagar del 1 al 15.
Entendemos que la nómina del cuidador no puede ser pagada a mes vencido, el 30 del mes siguiente, sino que igual que las nóminas de cualquier trabajador o las prestaciones del Servef se cobran del 1 al 10, pues todo esto tiene que regularizarse, y es prioridad que cobren del 1 al 15 a lo sumo, igual que los gastos también se pagan en esas fechas.

Nos encontramos también con una normativa en el sistema de atención a la dependencia que ha creado una inoperatividad, que ataca los derechos de las personas en situación de dependencia, y que prácticamente está haciendo que las personas actualmente nos soliciten esa ley.
De hecho, hay una desinformación brutal en la que se dice que la prestación del cuidador no existe, sí que existe, etcétera.
Se va a modificar esa normativa, es el Decreto 18/2011, la Orden 21/2012 y la Orden 34/2014, con el fin de agilizar al máximo esos procedimientos y establecer un catálogo de servicios digno y que dé cobertura y dé una atención digna a las personas en situación de dependencia, que actualmente quedan fuera de ese catálogo de atención.

Por otro lado, nos encontramos con que hay personas que han fallecido y que sus herederos no pueden cobrar, porque se les está solicitando una cantidad de documentación, con el único objetivo de no reconocerse el derecho a esos herederos.
Se va a modificar, de hecho ya se ha modificado, toda esa instrucción que se creó para que se aportara el impuesto de sucesiones, se aportara la partición de la herencia, se aportara toda una serie de documentación que realmente no es necesaria.
Únicamente tienes que acreditar que eres el heredero de la persona fallecida, que ya bastante tiene que acreditar que eres heredero para cobrar algo que realmente no quieres cobrar, porque no te pertenece, sino que le pertenecía a la persona que estaba en situación de dependencia, y que debería de haberse hecho efectiva.
Pero sí por lo menos intentar devolver la dignidad a esa familia que ha estado cuatro años en su caso, tres, o cinco, o siete, los años que haya estado esperando.
Se eliminan todos esos obstáculos con el fin de que se pueda resarcir ese valor y esa dignidad a las personas, que realmente es lo que necesitan.
Se sienten en el abandono absoluto, después de ver cómo han fallecido sus familiares y nadie les ha dado lo que por derecho les corresponde.

De otro lado, en cuanto a la diversidad funcional, también tenemos una gran apuesta al frente, como comentaba.
Tenemos un sistema de atención a la diversidad funcional, basado en subvenciones.
Este año 2016 vamos a continuar con esa orden de subvenciones.
Para el año que viene, durante este año 2016, consensuar con el sector el nuevo modelo de atención.
Una de las prioridades no es ir gobernando, ni creando red, ni creando un nuevo modelo unilateralmente con nuestra propia decisión y nuestro propio criterio, sino que el futuro hay que construirlo entre todos, y todos debemos opinar en qué modelo de atención queremos porque si no, ninguno va a ser válido.
Esta orden de ayudas este año ha de continuar, porque necesitamos ese impasse, ese tiempo para sentarnos con el sector y poder crear ese nuevo sistema de atención.
Un sistema de atención sólido, que no deje en manos de una subvención graciable si te conceden más, te conceden menos, tienes que cerrar el centro, no lo tienes que cerrar, tienes que recortar la nómina del trabajador, tienes que echar a hacer un ERE, o qué es lo que tienes que hacer en función de si te pagan más subvención o te pagan menos subvención.

Esta orden de subvenciones ha creado en el sector también una confrontación terrible entre las entidades que afortunadamente ante tanto recorte también se ha generado una unión, pero ha potenciado el individualismo en el sector.
Entonces, lo que ha creado también es que cada entidad ha luchado por tener una mayor subvención, o que se le haya pagado un concepto, o no se le haya pagado otro concepto, con lo cual lo que este año nos planteamos y lo que ya se ha empezado a trabajar es que los criterios van a ser comunes.
Se va a pagar el tema del transporte, que unas entidades recibían el transporte, y otras entidades no recibían importe para el transporte.
Se bonificará el coste plaza-día entre los centros y los servicios.
Se va a recuperar la capacidad económica perdida de los centros, porque el precio plaza se va a aumentar.
Han sufrido un recorte los centros, creo que de un 12% en estos últimos años, lo que ha supuesto, como ustedes saben, que muchos centros hayan tenido que cerrar o que se haya tenido que despedir trabajadores.
Entonces, se va a aumentar la financiación de estos centros para que recuperen la capacidad económica perdida durante estos años, que al final eso repercute en la atención directa de las personas.

Se va a adelantar el calendario de publicación de la orden de ayudas.
Es decir, venía saliendo la orden de ayudas en marzo.
Va a salir a partir de ahora en diciembre, para que dé una previsión durante el 2016 de con qué importe van a contar las entidades para poder hacer frente durante todo el año a la atención de las personas de modo que no estén en un ay a ver este año cuando llega la resolución o no llega la resolución; se adquiere el compromiso del pago del 60% de la subvención en torno al mes de marzo y el 40% de la subvención actualmente se está pagando en el mes de septiembre.
A las entidades lo que se les decía es que hasta que no justificaran todas el 60% no se podía pagar ese 40% y que, entonces, La Generalitat estaba obligada a pagar en el mes de diciembre ese 40% de la subvención.

Eso no es real, tú puedes pagar conforme se van justificando esas ayudas; de hecho, este mes, bueno, este mes pasado porque ya estamos en octubre, durante el mes de septiembre se ha empezado a pagar ya a los centros, lo cual ha permitido desahogar y poder pagar nóminas a los trabajadores y que entren en una dinámica de funcionamiento normal y no tengan que acudir a préstamos bancarios y, luego, devolver sus interés porque La Generalitat no asume sus obligaciones.

Uno de los retos es la coordinación y debería de existir, es un pilar básico que haya una coordinación con sanidad, educación y empleo.
En las mesas lo hablaremos por si surge algún otro proyecto de la sociedad que nosotros a lo mejor no hayamos tenido en cuenta pero vemos fundamental la educación, empleo y sanidad, ¿no?
(Algú tus)

No hay ninguna planificación; por ejemplo, de la conselleria de educación, nosotros necesitamos que nos den datos de alumnos de dieciocho a veintiún años susceptibles de ser atendidos en nuestros recursos para tener una previsión porque hay un desbordamiento, no hay ningún tipo de coordinación entre educación cuando tú sabes que en ese centro de educación especial terminan a los veintiún años, una cifra que te pueda…, que exista esa coordinación para poder plantear que al año que viene se van a incorporar a centros ocupacionales, o a programas, o a cualquier otro servicio que pueda elegir para establecer esa coordinación, para poder planificar cada año la inclusión de estas personas en un servicio y que no se queden en sus casas, que actualmente es lo que está pasando.

Entonces, lo que nos encontramos es que ni hay previsión de darles un centro ocupacional o darles cualquier tipo de programa ni tampoco hay prestaciones para darles porque la prestación al cuidador prácticamente no se estaba concediendo.

Establecer una coordinación entre empleo, porque necesitamos un empleo con apoyos, vamos a apostar por empleo con apoyos y una coordinación sanitaria, que también es fundamental.

Hay que modificar la regulación de los seguros sanitarios a fin de eliminar la discriminación por razón de discapacidad y crear unidades hospitalarias de referencia para personas en situación de pluridiscapacidad.

Por otro lado, la reactivación y sectorización y ampliación de las mesas técnicas -como hemos comentado-, y en la nueva ley de servicios sociales que ha de implicar una nueva regulación de la acreditación de centros, servicios y programas y ha de dotar al sector de la atención a la diversidad funcional de ser una estabilidad normativa, que es necesario eliminar la actual maraña legislativa, es bastante difícil, hay una cantidad de decretos, órdenes y un largo etcétera que hacen imposible saber cuál es el sistema que tenemos.

El tema de la acreditación de centros, la orden es del año 1990 y estamos en el año 2015, con lo cual hay que actualizar todo el sistema de acreditación de registro de centros.
Actualmente nos encontramos con centros que tenemos en el registro -ya se comentaba en la comparecencia de la vicepresidenta-, que ha llegado un inspector a un centro y ese centro está cerrado porque el registro de entidades está totalmente obsoleto, no está actualizado, tampoco está informatizado.

El sistema de inspección de centros cuenta únicamente con siete inspectores para toda la Comunidad Valenciana, con lo cual la calidad de los servicios no sabemos realmente cuál es.
Hay que implementar ese sistema de inspección, ya se está trabajando desde la dirección general, se ha apostado por crear una dirección general de planificación, evaluación e inspección para realzar esa función importante que tiene La Generalitat de controlar tanto sus centros propios como los que estén concertados, ¿no?
, y establecer un sistema de calidad.

Es prioridad apostar por la vía independiente, por la figura del asistente personal.
Actualmente hay cuatro en toda la Comunidad Valenciana.

No queremos más residencias (algú tus), queremos la desinstitucionalización, queremos la vida independiente y promocionar la autonomía.
Eso es el horizonte; es el horizonte y es la guía que tiene que marcar un poco las políticas del sistema de atención a la dependencia, ¿no?
, que únicamente se ha apostado por el tema de servicios, centros e institucionalización y no se está fomentando la parte de la promoción de la autonomía y la vida independiente.

De otro lado, se ha incrementado este año -y desde hacía siete años que no salía la orden de equipamiento y reforma de centros-, se ha incrementado el presupuesto, eran 1.
400.
000 euros y se ha incrementado en un 1.
800.
000.
Esa orden tiene que salir todos los años porque los centros tienen que mantenerse en condiciones.

En el IVAS (algú tus), en el Instituto Valenciano de Acción Social nos encontramos con centros muy deteriorados también y la apuesta de la conselleria es reformar y adaptar todos estos centros que actualmente se encuentran en ese estado, ¿no?

En el IVAS nos hemos encontrado con un maremágnum también bastante importante (soroll de papers), hay pluralidad de contrataciones, exactamente encomiendas de gestión, bueno, ahí hay un tótum revolútum, que también nos encontramos, no sé si será una especie también como en el Ivaj, familiares de altos cargos, etcétera; pretendemos unificar y dar una legalidad y una transparencia al IVAS; devolver a la dirección de servicios sociales y personas en situación de dependencia la gestión del sistema de atención a la dependencia, no puede estar gestionado por encomiendas de gestión con personal externo, vamos a devolver esa gestión a la administración pública, a la dirección general, para lo cual se tienen que crear puestos funcionariales con una oposición y como la ley establece.
(Soroll de papers)

De otro lado, otra de las medidas que se han tomado es resolver de acuerdo a derecho, que aunque parezca surrealista pero es cierto.
.
.
Resolver de acuerdo a derecho es la primera medida que hemos tenido que tomar porque estaban saliendo resoluciones que habían quedado firmadas, minoradas a 20 euros, los atrasos que se les debe a las familias fraccionados a pagar en cuatro años, eso se ha eliminado, no puedes pagarle a alguien en el 2021 lo que tenías que haber pagado en el 2011.
Entonces, así es cómo se estaba aplicando, ¿no?
, esa deuda generada por la administración se fraccionaba después a cuatro años; luego, fallece la persona dependiente, te piden el… es una maraña de obstáculos para, al final, que ese dinero no se pague a nadie.

Se ha hecho una modificación presupuestaria de 28 millones de euros y con esos 28 millones de euros se ha pagado a dos mil ochocientas personas, no solo la mensualidad en curso de ese mes de resolución sino todos los atrasos generados durante esos años de desatención.

Vamos a continuar con esta trayectoria, resolver de acuerdo a derecho, se apuesta por pagar lo que corresponde y no por obstaculizar, no se prioriza el presupuesto sino que priorizan los derechos de las personas.

Otra de las cuestiones y apuestas fuertes y gran tarea que tenemos por delante es el tema de las personas tuteladas por La Generalitat.
Al no tener servicios, por ejemplo, en enfermedad mental, no tenemos red pública, no existe una atención a la enfermedad mental crónica, a las personas con enfermedad mental crónica, lo que nos encontramos es que las familias -lo que os comentaba- han tenido que renunciar a sus tutelas, piden la incapacitación (algú tus), y está creciendo exponencialmente las tutelas que está asumiendo La Generalitat.

No hay había ningún servicio que gestionara las tutelas, se ha creado el servicio para que se dedique exclusivamente a las tutelas, y hay que crear el modelo de gestión de estas personas, ¿no?
, de gestionar su patrimonio, de gestionar sus necesidades, que actualmente muchas personas pues no están todas institucionalizadas sino que viven en sus casas y no pasa nada porque Dios no quiere, porque realmente no hay un seguimiento por parte de la administración de estas personas sobre las cuales tiene la tutela.

Se aumentan las partidas presupuestarias de las órdenes -como comentaba-, la de equipamiento y reforma, la de funcionamiento y mantenimiento de centros.

Se va a dar traslado, por fin, en la legislación autonómica de la Convención Internacional sobre Derechos de las Personas con Discapacidad, un plan específico del fomento del cooperativismo y de la economía social, que las entidades sin ánimo de lucro han de ser el eje fundamental de atención a las personas en diversidad funcional.
Y ahí estamos creando las cláusulas sociales, junto con la conselleria de transparencia, para que la atención a la diversidad funcional no sea un área de mercantilización sino que sea gestionada por entidades sin ánimo de lucro.

Se articula un servicio de inspección -como he comentado- con especial hincapié en los planes de emergencia.

Lo que comentaba antes, reconocer y solucionar las necesidades derivadas de los derechos sexuales de las personas con diversidad funcional, que es un tema que ha sido tabú y abandonado totalmente, y hay que sacar a flote esos derechos y establecer la manera y el mecanismo de su reconocimiento.

Y crear un sistema de información al mismo tiempo en el tema de la diversidad funcional, que también nos encontramos con que no hay un sistema informático, una aplicación informática real donde nos permita saber qué lista de espera hay, qué sistema de gestión de plazas, todo eso no existe.

Entonces, hay que crear esa gestión y vamos a crear ese sistema de gestión que nos permita saber la lista de espera que existe en estos momentos, las plazas reales y las necesidades reales de la ciudadanía.

Y seguramente me dejaré muchas cosas pero, bueno, he querido ser breve y citar un poco las cuestiones más importantes, los problemas más importantes con los que nos encontramos y las líneas que pretendemos llevar desde la conselleria.

Gracias.

La senyora vicepresidenta:

Bé, doncs, ara tindrà huit minuts el Partit Popular que és el proponent de la compareixença.

La senyora Bernal Talavera:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, señora Casas.

En primer lugar, quería darle la enhorabuena por su nuevo cargo y agradecerle que esté aquí, en esta comisión, compareciendo.

Bueno, yo soy nueva en esta cámara igual que usted como secretaria autonómica, y quería decirle que desde el Grupo Popular le deseamos lo mejor, porque si usted lo hace bien a los ciudadanos de la Comunidad Valenciana les irá muy bien, y eso es lo que nosotros queremos.

Desde el grupo abogamos por el consenso y la disposición a llegar a acuerdos en un tema que para nosotros es muy importante, que son los servicios sociales y la autonomía personal y todo lo que compete a su conselleria.

Es por ello que hoy, en esta comisión, me veo en la necesidad de plantear algunas cuestiones que no me quedaron claras en la comparecencia de la vicepresidenta Oltra sobre sus competencias, cuestiones que no me quedaron claras y otras que me gustaría que explicara con más detalle.
Después de su intervención aquí sí que hay alguna me ha quedado un poco más clara, pero sí que le quería preguntar en más detalle.

Durante la intervención, la vicepresidenta Oltra expuso una de sus iniciativas más destacadas, y es la derogación de la tasa por la utilización de servicios vinculados a la dependencia.
Ha dicho que la van a derogar a través de la ley de acompañamiento.

Y me gustaría saber cuándo van a derogar la ley y, si la van a derogar, si van a hacer algo para que los usuarios que tienen más riqueza pues paguen más que los que menos tienen, y cómo van a hacer sostenible el servicio público de la autonomía personal, si van a subir los impuestos -como ya anunciaron, que he estado mirando dónde van a subir los impuestos- o si nos vamos a endeudar más.
(Soroll de papers)

Respecto a los prestadores de servicios, al derogar la tasa por la utilización de servicios vinculados a la dependencia, ¿van a financiarlos?
¿Se los van a financiar o van a dejar que se ahoguen al no tener esta tasa?

La vicepresidenta Oltra dijo, y consta en el Diario de Sesiones, que Â«el Consell ha evitat les conseqüències pernicioses de la llei de racionalització i sostenibilitat de l'administració local que declarava als serveis socials competència impròpia dels ajuntamentsÂ», como usted ha dicho.

Quería saber…, bueno, ya me ha dicho que abogan por el municipalismo y quería saber qué competencias van a dar a los municipios en materia de servicios sociales -si me puede detallar un poco preciso.

Y, ¿cómo van a financiar a los ayuntamientos a tal fin?
Van a contar con las diputaciones, pero quería saber qué competencias les van a dar en servicios sociales y, ¿cómo van a desarrollar la asignación o el traspaso de las competencias a los servicios municipales?

El Partido Popular desarrolló los comedores del periodo de estiu -bueno, estival- y quería saber si me podía exponer el balance de este verano y el gasto extra, si lo ha habido, fuera de la partida presupuestaria que aprobó el anterior Consell.

También se expuso su intención que…, del sistema de Castilla-La Mancha, como usted ha dicho.
Y el Partido Popular, o el Grupo Popular, está de acuerdo con el parámetro que contiene el modelo de la Comunidad Valenciana de Castilla y León, según el cual la dependencia se vincula a través de los servicios sociales de base, pero queríamos saber qué van a hacer con los actuales valoradores.

También habló sobre las listas de espera para ser valorado.
Y queríamos saber cuántas personas quedan en la actualidad para ser valoradas.
Y, ¿se han puesto más recursos para que esa lista de espera sea más corta ahora…, actualmente?

Hay un colectivo que nos preocupa mucho, que es el de los mayores, y queríamos saber qué modelo de gestión tienen previsto en este sector, que cada año, como usted ha dicho, es más grande y si van a eliminar la tasa por la utilización de servicios a los mayores, también.
(Algú tus) No se preocupe.
(Pausa) (S'interromp la gravació)

.
.
.
O respecto a la infancia, que también lo han nombrado… (Veus) Ah, perdón.
(Pausa)

Bueno, usted ha nombrado la infancia y la vicepresidenta Oltra comentó que van a adoptar la normativa al sistema de protección de la infancia, dotándolo de más recursos humanos y económicos para atender la lista de espera con la que se han encontrado.
Entonces, queríamos saber si han notado ya con esos recursos…, y, segundo, si han disminuido ya la lista de espera…

La senyora vicepresidenta:

Per favor, guarden silenci.

La senyora Bernal Talavera:

.
.
.
de la que habló la vicepresidenta.

La vicepresidenta describió su conselleria como la primera conselleria que rescata personas.
Yo quería saber cuántas personas han rescatado en estos tres meses.
Sé que es poco tiempo, pero sí que me gustaría si me podía dar el dato.

En cuanto a la dotación de los inspectores que usted ha mencionado, también dijo que iba a aumentar el número de inspectores.
Entonces, queríamos saber cómo los va a ampliar -el número de inspectores-, si va a convocar nuevas plazas en oposición, como ha dicho en el otro caso, o si van a trasladar inspectores de otras consellerias.

Y respecto a la ley de violencia machista, sé que no es competencia suya, pero como sí que sé que tienen bastante comunicación, igual alguna competencia sí que le toca, y quería preguntarle, porque también hablaron de la modificación de la Ley 7/2012, de violencia machista, quería saber en qué aspecto la van a modificar.
Al no ser competencia, igual no me lo puede decir.
Y, bueno, si había alguna medida concreta que a usted sí que le…, sí que tenía competencias, si me podría aclarar.

Para finalizar, tenemos muchas dudas que nos gustaría que nos explicara, pero que reconozco que son tres meses, que es poco tiempo, y que nos tiene a su lado para consensuar y para llegar a acuerdos.

La senyora vicepresidenta:

¿Passaríem, per tant, a la intervenció de Ciudadanos?
(Algú diu: Â«No.
Â») No.
Podem, ¿no?
Disculpen.
A vore si em puc aclarir.

Per quatre minuts.
.
.
(veus) endavant.

El senyor Jiménez Doménech:

Gràcies, senyora vicepresidenta.

Gracias, señora Casas, por su asistencia al pleno.

La veritat és que agraïsc també el to i les intencions que demostra este nou govern i li confesse que jo inicialment havia.
.
.
, m'havia plantejat apuntar totes les mesures que vosté.
.
.
vosté ha desenvolupat ací, ha anomenat ací, però m'he quedat sense espai.

I a pesar del seu to propositiu i no voler mirar enrere, cada una de les mesures denota que hi havia un problema anterior, fruit de la falta d'interés en els serveis socials dels governs anteriors.
Una falta d'interés que se plasmava en el tant per cent del pressupost dedicat als serveis socials, un 0,76% en 2014.

Hem parlat de Castella i Lleó, governada pel Partit Popular.
Castella i Lleó assignava un 1,5% dels pressupostos de la seua conselleria.
.
.
, del seu govern.
Evidentment, se fan bé les coses amb el doble de diners.
I amb el doble de diners.
.
.
, este tema del finançament, de l'aposta pels serveis socials també està relacionat amb un tema que vam parlar ahir en ple, que és l'infrafinançament que patim al País Valencià.

Com dia, agraïsc la major part.
.
.
, o veiem amb satisfacció la major part de les propostes que vosté ha desplegat ací.
Per exemple, la reversió dels efectes negatius i efectes negatius de la llei de règim local, la mapificació de les necessitats, la desprivatització dels serveis per a majors.
.
.
bé, la llista, com déiem, era interminable.

Jo pensava que, finalment, en la intervenció del Grup Popular, anaven a desentendre's d'este tema acusant els informàtics.
Jo sóc enginyer informàtic i vosté en l'exposició ha dit que hi han 46.
000 persones en uns llimbs que estan demanant assistències de diferents tipus i no se resolen perquè estan en uns llimbs per qüestions informàtiques, i pensava que anaven a estar temptats.
Però no, estan.
.
.
, estes mancances tenen uns responsables.
Tenen uns responsables que són els diferents governs del Partit Popular de legislatures anteriors que no han apostat pels serveis socials.

Han provocat una inestabilitat i una improvisació que se pot visualitzar en només una dada.
(Se sent plorar un bebé) Han passat nou consellers de benestar social en les quatre legislatures anteriors, una mitjana de dos anys per conseller.
Entre ells, noms tan insignes com el del senyor Blasco, que, si volen, en un altre moment li dedicarem més temps.

Com déiem, agraïm les seues.
.
.
les seues propostes i li volíem fer una apreciació que no hem percebut en el tema que ens ha exposat, i és que en tinguen en compte a les persones depenents de l'entorn rural -i m'avance al que probablement anava a dir el company de Ciudadanos- i li vaig a contar un cas molt a prop de Morella, de Vallibona: 97 persones censades, 90 persones d'elles majors de seixanta-cinc anys.

Estes persones estan condemnades a anar-se'n del seu lloc de naixement i on han desenvolupat tota la seua vida.
Estan condemnades a anar-se'n amb les seues famílies perquè no tenen una assistència pròxima, i condemnades a anar un entorn on no estan habituats, i permeten-me que utilitze esta expressió, a morir una vegada en vida, abans de la definitiva.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Passem, per tant, ara a la intervenció de Ciutadans.
Un moment, per si me puc aclarir.
Ara ja, endavant.
¿No?
Espere.
¿Què està passant?
És que està pujant.
(Veus) Vaig a ficar-lo a zero.
Per cert, açò és complicat, cal fer un màster.
(Veus) Val, anem a provar ara.
Puja.
(Algú diu: Â«Dóna igual.
Â») Bé, val.
Exactament, ara quan arribem a huit, parem.

Ciutadans.

El senyor García Salvador:

Bona vesprada, senyora Casas.

La veritat és que a vosté la vec una.
.
.
una senyora valenta, amb molta decisió.
Me consta que vosté ha segut una activista militant en l'altra trinxera, i ara ve la trinxera més complicada i la veritat que li desitjo tota la sort del món.

Sí que me felicito, també, que la llei esta de racionalització i sostenibilitat de l'administració local no vaja endavant i als pobles menuts, com la meua comarca, mos interessa.
Mos interessa molt tindre una assistència social de base forta, perquè és el primer contacte que té la gent gran.
I nosaltres som, com bé diu César, som una comarca molt envellida, per tant, a nosaltres això mos felicita i mos congratula que siga aixina.

No obstant, sí que m'agradaria saber.
.
.
, que fera referència si eixos pobles tindrem ajuda de La Generalitat, de les diputacions.
Vosté parlava de treballar en vertical, ¿no?
, La Generalitat, diputacions, les administracions locals.
Nosaltres necessitem recursos.
Pobles com Vallibona, com Morella, com Forcall, nosaltres som pobles menuts i necessitem recursos de l'administració.

Dit això, n'hi ha unes qüestions que m'agradaria que m'aclarira.
Per exemple, tinc ací unes resolucions d'una persona que el seu fill té una discapacitat, i del 40% li l'han pujada al 70% -la discapacitat- ¿val?
Però és que al mateix moment, li baixa la dependència del Â«grado II, nivel 1Â» a Â«grado IÂ».
¿Això pot ser normal?
¿O és una anomalia?
, entenc jo.

Perquè el problema és que açò està fet per dos entitats diferents: una Direcció General de les Persones amb Discapacitat i Promoció de l'Autonomia Personal i, una altra, la direcció General de Dependència i Majors.
Això potser s'hauria d'agrupar, perquè és un poc incongruent que un tinga més discapacitat i li baixen la dependència.
Potser siga un milacre dels quals digué una vegada la senyora Oltra, que va posar un munt de caixes ací.
.
.
, ¡milagro!

Una altra cosa, en el tema de les persones amb diversitat funcional.
Equipaments ginecològics.
No n'hi han.
.
.
n'hi han pocs, ¿no?
, o no n'hi han.
Â«Equipamientos ginecológicosÂ» per a la gent amb diversitat funcional.
Una dona que va a la revisió del seu ginecòleg amb diversitat funcional, ¿què fem?
¿Eixa transferència de la cadira de rodes al lloc?
Igualment, per als dentistes, odontologia.
Això s'ha de resoldre perquè jo entenc que estan bastant desatesos.
N'hi ha gent que inclús.
.
.
, en l'ambulatori Monteolivete, fins i tot, per a accedir amb cadira de rodes és difícil.
O siga, ja no li conte, després, fer la transferència.
Això s'ha de tenir en compte.

Per un altre costat, la diversitat funcional o la discapacitat organitzada.
Totes les organitzacions estan pendents si se va a crear o no una comissió o una subcomissió que els tinguen a ells en compte.
Jo crec que esta tasca que vosté va escometre és molt difícil sense tindre a esta gent present.
Jo crec que vostés la tindran present, ¿no?
Són gent que tenen molta experiència.
Vosté ha treballat.
.
.
, millor que ningú ho sap, ha treballat amb ells i, aleshores, jo.
.
.
, ells estan esperant que puguen ser interlocutors vàlids.

El tema del copagament 2014-2015.
Els que no van recórrer, ¿podran recuperar els diners?
O, ¿cal haver recorregut judicialment?
Eixes sentències del tribunal superior de justícia, que vosté ha fet referència, que obliguen a pagar amb caràcter retroactiu interessos legals.
Però, ¿la gent que no va recórrer perquè no pot, perquè no pot pagar un advocat, perquè no té espenta, perquè no té ànim?

Açò ha segut un episodi on n'hi ha una gent amb drets -que no són privilegis, són drets- i una administració que va pegant la fugida perquè (inintel·ligible) i no haver de pagar.
És aixina de clar.
Un mal ús dels recursos públics tenen estes conseqüències.
Però, aleshores, vull que vosté me diga si la gent que no va recórrer va a cobrar o no va a cobrar.

Â«Estenotipia y bucle magnético.
Â» Ho demanen.
N'hi han molta gent que utilitza els signes, però n'hi ha altres que no, que poden anar fent amb el llenguatge oral i el que reclamen és que en actes públics o en qualsevol institut n'hi haja això, perquè això hauria de ser.
.
, s'hauria de promoure.
(Remors)

¿Ja està?
(Rialles) Ah, ¿ja està?
Doncs no res, això.
(Remors)

La senyora vicepresidenta:

Ho sent, però s'havia acabat el temps, ho lamente.

Ara he aconseguit posar-lo a zero.
A veure si ara sí funciona.
(Rialles)

Ara pot intervindre.
.
.
, intervindrà la portaveu de Compromís.

La senyora Álvaro Cerezo:

Moltes gràcies, presidenta.

Diputats, diputades.

Secretària autonòmica, Frida, bona vesprada.

En primer lloc, volia agrair, com no, l'assistència de la secretària autonòmica en aquesta comissió.
I al mateix temps doncs celebrar això, el canvi de rumb del nou Consell que ha donat a les polítiques socials situant les persones com a màxima prioritat.

Miren, resulta com a mínim curiós vore que fa quatre dies Feijóo, en Galícia, anunciava a bombo i platerets la creació de la Conselleria de Política Social.
Després de sis anys al govern de la junta, ara Feijóo se n'adona de la importància de les polítiques socials, ara.
Afortunadament a Compromís això ho teníem clar des del moment zero.

I ací, a casa nostra, si el Partit Popular ens sorprenia en 2011 amb la Conselleria de Justícia i Benestar Social, dos anys després, vostés recordaran, retiraven semejante disparate cessant el conseller i ficant les persones i les polítiques socials lluny dels jutjats.

Perquè, senyores i senyores del Partit Popular, els pobres no compren teles de plasma, els pobres ho són perquè el seu sistema ho ha permés.

El problema del Partit Popular com el del senyor Feijóo és que sempre arriben tard.
A la seua Asunción Zaplana li va tocar lidiar, com a vostés els agrada la terminologia, amb un copagament imposat, del qual ella no era partidària.
Però amb paraules de la pròpia exconsellera, no pintava fava en el Consell perquè no era membre de l'executiva del Partit Popular, ni tan sols diputada autonòmica.
Eixa era la importància que el Partit Popular donava a les persones, cap ni una, zero, res.

I del copagament vindrà a parlar-nos, perquè així s'ha demanat la compareixença per part del meu grup, la mateixa vicepresidenta.

Miren, dèsset avaluadors per a tot el País Valencià en dependència, dèsset, la qual cosa ens ha portat a blocar una llei que, tot i les seues mancances, no ha arribat mai a funcionar perquè els membres del Partit Popular així ho impediren.

D'això, l'actual secretària autonòmica en sap i molt.
Per això, sense dubte, és la persona indicada per a estar al davant de la secretaria autonòmica amb més pes del govern valencià, la de rescatar persones.
I això no ho dic jo, si m'estan escoltant, això també ve avalat per la plataforma de dependència que estava esperant un nomenament com aquest.
I ací me permetran que agraïsca públicament la senyora Sandra Casas per acceptar-la i a la plataforma de la dependència, en particular, per lluitar pels drets de milers de valencians i valencianes als que altres volien fer callar.

Tot i que el PP fa mofa constantment del rescat de les persones, de tots és conegut que ells preferien rescatar la banca.
La qüestió no és baladí.
Per a Compromís pagar la dependència, els retards, era important, era prioritari.
24.
000 persones que han cobrat, perquè altres no pagaven.

La col·lectivitat enfront dels interessos privats com, per exemple, les 2.
000 places residencials adjudicades a la família del senyor Cotino, de les quals la senyora Casas no ha parlat directament, però jo sí.

Col·lectivitat, les persones.
Recorden que la secretària els ha parlat de les PEI?
Saben vostés el que són les PEI?
Doncs miren, les PEI són les ajudes amb les que molta gent fa front a la fam tots els dies.
I saben vostés si eixes ajudes municipals eren embargables?
És a dir, si la família no estava al dia dels impostos no les cobraven?
Saben vostés el que és dir-li al seu fill menut que no pot menjar eixe dia perquè els seus pares no han pagat una plusvàlua d'una casa que ja li ha furtada el banc?
Això ara no està passant.
Ara hi ha un desenvolupament normatiu que regula la inembargabilitat de les ajudes, del pa nostre de desgraciadament massa famílies, un pa que el volien llevar per no pagar impostos.
Impostos que no pagaven no perquè no volien, sinó perquè no podien.
Això és el canvi.

I és el moment de mirar les persones a la cara, de demanar perdó i començar a arromangar-se i a treballar.
Li demanem des de Compromís eixe treball, senyora Casas, treball que no dubte, pel que he escoltat, que ja està fent.

Molta feina per davant, però afortunadament tenim les idees clares, tenim persones per a dur-los a terme i sobretot la confiança que a altres els va retirar la ciutadania.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies.

Passem ara a la intervenció de la portaveu del PSPV.

La senyora Andrés Sanchis:

Gracias, presidenta.

Muchas gracias por acudir a la secretaria autonómica a esta comparecencia.
Felicitarla por su nombramiento y además porque ha demostrado que en menos de cien días es capaz de planificar el futuro, de gestionar el presente y además de conciliar.
Eso quiere decir que las mujeres asumimos retos muy importantes, como es en este caso la gestión tan importante de esta secretaria autonómica.

Y felicitarla porque algunas de las medidas que se han adoptado ya por el Consell, que supongo que serán iniciativa suya, creo que eran necesarias porque estaban siendo reclamadas en la calle de forma insistente por las personas más vulnerables que durante estos años se han visto despreciadas en cierto modo por el gobierno que nos ha precedido.

Yo quisiera destacar especialmente eso que ha dicho de los diecisiete valoradores para toda la comunidad, es una obra baladí, era una forma de bloquear, de boicotear la ley de la dependencia.
Y prueba de ello es que estamos a la cola de todos los ránquines en lo que es la valoración, la tramitación de las peticiones y la concesión de los derechos o prestaciones que tienen las personas.
Antes nos superaba Canarias, ahora ya no, a partir del mes de junio ya somos los primeros por la cola, por detrás.

Hay muchísimas personas esperando aquello que les corresponde por derecho.
No es una cuestión graciable de un gobierno, como se entendía anteriormente, esto era una cuestión ideológica.
No querían dar esas prestaciones y por eso ponían todos los impedimentos y colocaban a esas pobres diecisiete personas a valorar lo que era imposible hacer ese trabajo en un tiempo razonable.

Aplaudo también esa voluntad de modernizar lo que son los servicios sociales municipales.
Ha llegado la hora de también exigir que existan unos mínimos de calidad, que existan unos tiempos de atención a las personas porque esto ha cambiado.
Lo que antes eran urgencias para dos meses, ahora son urgencias para dos días porque la gente no puede pagar ni el agua ni la luz.
Y hay que atender a esas personas con prontitud, hay que salvar las listas de espera.
Y sobre todo hay que reforzar esa política municipal de servicios sociales que se está haciendo desde los ayuntamientos, y atender, de la misma manera que nos ha anunciado su proyecto de sustituir esas subvenciones por planes concertados con las entidades que están prestando servicios especializados, también es el momento de que llegue ya después de diecisiete años el plan concertado de servicios sociales para dar estabilidad a los trabajadores sociales y a los educadores y para dar estabilidad a los ayuntamientos, que sepan cuáles son sus obligaciones y también cuál es la financiación que van a recibir.

Quiero felicitarle también por todas aquellas medidas que suponen recuperar aquello que era justo.
Me complace escuchar que se va a reivindicar que de nuevo se vuelva a financiar la cuota de la seguridad social de las cuidadoras familiares.
Y digo Â«cuidadorasÂ» porque prácticamente, el 99%, son mujeres.
Nadie les puede enseñar cómo mejor a sus familias o a su hijo.
Qué le vamos a contar a una madre que desde el minuto cero está atendiendo a un niño con una APC.
Nadie le puede enseñar, nadie es mejor que ella, no hay ninguna residencia que pueda cubrir el papel que está realizando esa madre.
Merecen que se le restituya ese derecho y que se le reconozca como mujeres trabajadoras, que están realizando un trabajo y una atención que es impagable.

Por otra parte, también quiero felicitarla por la medida con respecto al copago, un copago injusto, que ha presentado muchos recursos.
Sé que la plataforma luchó durante mucho tiempo porque ese copago impuesto por el Partido Popular se eliminara y por fin se va a ver, lo cual va a dar satisfacción a muchas reivindicaciones por parte de las asociaciones de personas con discapacidad.

Y muy interesante también las unidades hospitalarias de diferencias para personas con multidiscapacidades.
Solamente tenemos para síndrome de Down, y es algo que se está reivindicando de forma reiterada por las asociaciones desde hace tantos años y nadie les escucha.

Por último, yo creo, por una cuestión de tiempo, además de felicitarle y darle mucho ánimo, que sepa que puede contar con el respaldo del Grupo Socialista para aquellas iniciativas que sean buenas para las personas, como las que usted ha expuesto hoy aquí.

Creo que ha llegado el momento de demostrarle eso que el señor Rajoy no sabe cómo se hace.
Llegó a decir que la ley de la dependencia no era viable.
La ley de la dependencia es viable, genera inversión social y retornos sociales y económicos, y además mucha entrega, que es lo que se necesita también en esta comunidad.

Muchas gracias, señora secretaria autonómica.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies.

Passem ara a la intervenció de la secretaria per un temps il·limitat.
Quan vullga.

La senyora secretària autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal:

Gracias.

Contestando a la señora diputada del Partido Popular, la ley de acompañamiento entrará en vigor el 1 de enero, como viene siendo… con las leyes de acompañamiento.

En cuanto a la capacidad…, si vamos a establecer una capacidad económica y quien más tiene más paga, es lo que comentaba, es que no tenemos competencias para poder establecerlo.
O sea, no nos planteamos si es justo o no es justo.
Entramos en la cuestión de fondo de si quien más tiene más debe de aportar al sistema de atención a la dependencia.
Nos planteamos su derogación porque directamente no tenemos competencias para regular.
Entonces, ese debate es el que se tiene que plantear a nivel nacional, en su caso, que es el que hay que abrir en el consejo territorial de atención a la dependencia.
Si nos vamos a endeudar más es difícil porque ya tenemos una deuda de 40.
000 millones de euros, que es la gestión que… (pausa i rialles) (Algú diu: Â«Puede seguir.
Â») Ya, pero acostumbro a que cuando alguien habla escucha…

La senyora vicepresidenta:

Sí, per favor, intentem guardar silenci quan estiga parlant la ponent, per favor.

La senyora secretària autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal:

Estoy contestando a la compañera.
(Un diputat parla amb el micròfon desconnectat) Los hombres creo que también, ¿o no?

La senyora vicepresidenta:

Jo demane, per favor, respecte a la persona, a la compareixent, perquè està dirigint-se precisament a la diputada amb la qual vosté està parlant, és una miqueta de guardar respecte als companys, per favor.
(Remors)

La senyora secretària autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal:

Comentaba que no vamos a regular el tema de la capacidad económica porque no hay competencia, el Tribunal Superior de Justicia ya lo ha dicho, y la Audiencia Nacional, que no hay competencia.
El tema es si los que más tienen más tienen que aportar.
No nos corresponde decidirlo a nosotros, sino que tiene que abrirse el debate a nivel nacional.

La apuesta que hacemos, por el tema de que si se va a endeudar más para hacerse frente al cargo a… Simplemente creo que es redistribuir el presupuesto, ¿no?
, y si hay un Acuerdo del Botánico en el que se está diciendo que hay que rescatar personas, pues los presupuestos han de incrementarse para rescatar personas y no para infraestructuras.
Entonces, esa financiación va a ser redistribuida con la finalidad de rescatar personas.

Al mismo tiempo lo que vamos a reivindicar a nivel nacional es que se configure un sistema de financiación para la ley de dependencia.
Nosotros planteamos, por ejemplo, si bien no es el foro ahora, pero bueno, como comentaba, que se pueda aportar a través, por ejemplo, de la nómina, igual que aportas a la seguridad social para la jubilación, para el desempleo, etcétera, que haya una previsión de la aportación a la seguridad social para que vaya directa, que haya una financiación directa para la ley de dependencia.

Que en muchos otros países de la Unión Europea se hace así.
Luego hay otros países donde, por ejemplo, el impuesto del alcohol y del tabaco también se destina al sistema de atención a la dependencia, también podemos plantear eso.
Sí que por el Consell se va a establecer un sistema de impuestos progresivo, se va a recuperar el impuesto del patrimonio, que estaba olvidado.

Y en cuanto… comentaba el mundo rural, es verdad que son los que más sufren esa falta de recursos.
Y de hecho las prestaciones de cuidador únicamente se daban a las personas que estaban en un entorno rural donde no podían acceder a otro tipo de recurso.
(Pausa)

Es que me resulta difícil, me resulta difícil… seguir el hilo de lo que estoy diciendo cuando hay otras personas hablando.
Pero, bueno, voy a intentarlo.

En cuanto a las rebajas de…, minoraciones de grado milagrosas.
Evidentemente no es posible que a una persona le aumente el grado de discapacidad y se le reduzca el grado y nivel de dependencia.
A mí me ha parecido ver que la resolución estaba firmada por Pilar Albert, (veus) que es… Entonces, este tema sí que se ha peleado mucho por parte del sector, que ha habido unas curaciones milagrosas y de hecho la Unión Europea está investigando, se ha abierto una petición por entidades del sector, que investiga esas minoraciones.

Nosotros estamos estableciendo un plan para poder recuperar esas revisiones que se hicieron, sobre todo durante el año 2013.
Fueron revisiones que se hicieron de oficio.
Y se va a dar la posibilidad, porque muchas ya han vuelto a revisar, porque han pasado dos años y cuando pasan dos años la gente solicita de parte esa revisión.
Pero lo que proponemos es comunicar a las familias, enviar una carta para que puedan optar, aquellos que ya no lo hayan hecho, una revisión de esa minoración a la baja que se hizo en masa en el año 2013.

En cuanto a la accesibilidad, no lo he comentado, pero es otro de los puntos y de las líneas estratégicas que se van a llevar desde la conselleria.
De aquí a diciembre se va a hacer una mapificación de todos los puntos negros, de todas las consellerias y edificios públicos que son inaccesibles.
Y vamos a corregir esa situación y que todos los edificios públicos, tanto los edificios como el transporte público, que es muy importante, que todos vemos en la televisión, en redes sociales, gente que no puede ir a la universidad porque el tren no es accesible, etcétera, bueno, es que es una realidad que vivimos, entonces, acabar con ese obstáculo que tienen las personas.

En cuanto a la lengua de signos estuvimos ayer, sin ir más lejos, con la fundación Fesord.
Siempre hablamos de la accesibilidad de las barreras arquitectónicas, pero no de las barreras de la comunicación, de las barreras del lenguaje.

Entonces para una persona plantean… Por eso digo que, claro, nosotros podemos tener muchas líneas o entender o yo que vengo del sector sé que hay muchas deficiencias, pero hay muchas otras que hay que sentarse y crear esas mesas sectoriales para que nos den ideas y me pasa esto y esto se puede hacer así o esto se puede hacer asá.

Fesord nos contaba que ellos tienen una plataforma digital, porque a la hora de que una persona sorda vaya a empadronarse o al Servef, etcétera, no puede comunicarse con el funcionario que está allí.
Entonces, claro, poner a una persona, un intérprete es complicado.
Sí que hay un sistema de guías de intérpretes que tiene Fesord y que llaman a la persona individual y te acompañan a realizar ese trámite, pero no llega para todas las personas.

Entonces, ellos plantean, y es muy interesante, y tienen una plataforma informática, en la que el funcionario conecta en una nube con una guía intérprete para que la persona que acude a empadronarse o acude al Servef pueda tener ese soporte informático en el que en directo le hagan esa traducción.
Es una de las cosas que es muy pronto para hablar de ella, pero, bueno, lo comentaba porque ayer justamente nos proponían ese medio para poder ser accesible en el lenguaje.
Y es una de las cosas con las que también pretendemos que la ciudadanía con una discapacidad auditiva pueda acceder al resto de servicios, como el resto de los ciudadanos, en igualdad de condiciones, que a fecha de hoy, desgraciadamente, no es posible.

El panorama es bastante desolador, los servicios sociales en la Comunidad Valenciana han funcionado por inercia, no ha habido realmente una política de servicios sociales de decir cuáles son las necesidades, qué es lo que pasa, desde el punto como comentaba que no hay ni siquiera una mapificación de los recursos que tenemos, ni de las necesidades y de encontrarnos un registro obsoleto, que incluso hasta hay centros cerrados y que pensamos que hay abiertos y que van inspectores allí a inspeccionar algo que no existe.

Hay mucho trabajo por hacer, pero ese trabajo, como comentaba, se va a hacer de la mano de la ciudadanía, de la sociedad civil, de las entidades del sector, esperamos que del resto de grupos parlamentarios, como bien habéis dicho, se agradece su participación y colaboración.
Y que entre todos podamos construir ese modelo de atención que es para nosotros mismos y que todos deseamos.

La senyora vicepresidenta:

Ara, a continuació, si algun dels grups vol fer un segon torn.
Partit Popular i algun grup més?

Té la paraula per quatre minuts.

La senyora Bernal Talavera:

Le he preguntado muchas cosas, pero no me ha contestado a casi ninguna.
Y me gustaría que si en esta comisión no me puede contestar que me remita la contestación de alguna manera, porque sí que nos preocupan esos detalles de las cosas que se anunciaron en aquella comparecencia.
No me ha contestado nada de los mayores.
Y para nosotros es una prioridad también.

Y, luego, me gustaría que a ver si se compromete a esa redistribución del presupuesto que están haciendo de cara que al eliminar la tasa necesitan 120 millones para poder cubrirlo.

Luego, usted me ha dicho que la ley de acompañamiento el 1 de enero, como es normal, vuelve a haber una nueva.
Pero hoy la señora Oltra ha dicho que hasta el segundo semestre de 2016 las prestaciones por dependencia seguramente no se puedan derogar totalmente.
No sé si usted lo sabía o me puede aclarar un poco el tema.

Y, bueno, que sepa que el Grupo Popular va a estar a su lado siempre que podamos mantener acuerdos y, bueno, que cuente con nosotros también.

La senyora vicepresidenta:

Molt bé.

Tindrà ara la paraula la secretària autonòmica, Sandra Casas, per quatre minuts.

La senyora secretària autonòmica de Serveis Socials i Autonomia Personal:

No se puede cumplir la ley solo si hay dinero o no hay dinero.
O sea, el copago es ilegal y es ilegal y hay que derogarlo.
De dónde se va a sacar el dinero es lo que ya he comentado.
Si la prioridad son las personas, los presupuestos van a ir dirigidos hacia las personas.
Se van a rescatar ciertos impuestos y las prestaciones, la derogación va en la ley de acompañamiento.
Una vez estén derogadas esas normas, que el gobierno anterior de su partido instauró sin tener competencias incumplimiento las leyes, una vez se deroguen se podrán resolver y revisar de oficio todas las prestaciones y devolver las cuantías, o sea, restaurar las prestaciones a las cuantías máximas.

Yo es que creo que había contestado a la pregunta.
No sé cuál es la que me he dejado en el tintero… (Remors) (Una diputada parla sense micròfon)

Los comedores de verano, la violencia de género no es mi competencia, es la competencia del otro secretario autonómico que ya ha explicado las políticas de igualdad de género que van a llevarse a cabo desde su secretaría.
Entonces, ahí no puedo entrar y en el tema de los comedores escolares tampoco, porque también corresponde a la dirección general de inclusión.
Entonces, se han llevado a cabo ese tipo de medidas.

La otra pregunta era cuántas personas hemos rescatado.
Las puedo contar, si quiere.
No me he dedicado a contarlas.
Y es bastante complicado cuantificar esas medidas.
Pero, vamos, si es necesario pueden llegar a cuantificarse.
Evidentemente en cien días, que ni siquiera han llegado a cumplirse, pues hay una serie de exigencias que tampoco pueden cumplirse.

No sé, creo que me he explicado bien.
Y, bueno, en principio creo que se han respondido a todas las preguntas.
Y, en cualquier caso, en cualquier otro momento se las hago llegar o podemos mantener una reunión y aclarar tanto en cuanto sea necesario.

La senyora vicepresidenta:

El punt ha conclòs.
Se torna a incorporar el president al seu lloc.

(Ocupa la presidència el president, senyor César Jiménez Doménech)

El senyor president:

Anem a tancar la sessió.
Gràcies per la col·laboració i pel to de totes les intervencions.

Ara ens reunirem la mesa i vos comunicarem la data de la pròxima sessió que, com no en vam fer en setembre, probablement siga… n'hi haja dos en octubre, probablement en l'última setmana.
Ja us comunicaré.
Hi ha molts temes a tractar.

És closa la sessió.

(S'alça la reunió a les 20 hores i 44 minuts)