DS-076%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 20 de març de 2013.
Comença la sessió a les 10 hores i 32 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 46.
Primera reunió.

El senyor president:

S'obri la sessió.

Recordar a les seues senyories l'acord de la Junta de Síndics, quant que el segon punt de l'ordre del dia es tracte demà dijous 21 de març, després de la compareixença del molt honorable president de La Generalitat.

Proposició de llei de proposició de llei de reforma de la Llei orgànica 5/1985, del règim electoral, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 36.
596 i 37.
488, BOC número 111 i 115.
Criteri del Consell (BOC número 119)

El senyor president:

Primer punt de l'ordre del dia: proposició de llei de reforma de la Llei orgànica 5/1985, del règim electoral, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

Té la paraula el secretari primer per a la lectura del criteri del Consell.

El senyor secretari primer:

Muchas gracias, señor presidente.

«José Ciscar Bolufer, conseller de Presidencia, vicepresidente y secretario del Consell, certifico que el Consell en la reunión del día 23 de noviembre de 2012 adoptó el siguiente acuerdo:

»El artículo 125.
2 del Reglamento de Les Corts establece que, ejercida la iniciativa de presentación de una proposición de ley, la Mesa de Les Corts ordenará su publicación y su remisión al Consell para que manifieste su criterio respecto a la toma en consideración de la misma por Les Corts, así como su conformidad o no a la tramitación si implica aumento de los créditos o disminución de los ingresos presupuestarios.

»El Grupo Parlamentario Compromís, en virtud de lo establecido en el artículo 22.
f) del Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana, y en los artículos 125 y 170 del Reglamento de Les Cortes, presentó la proposición de ley de reforma de la Ley orgánica 5/1985, ley electoral, por entender que resulta necesario para garantizar la limpieza y la transparencia del proceso electoral, concretar los supuestos de delito electoral previstos en la Ley electoral general 5/1985 y dotar la tipificación de la necesaria seguridad jurídica y taxatividad.
Así, la proposición plantea modificar la mencionada ley orgánica en los siguientes términos:

»1.
Añadir un artículo 139.
bis a la Ley orgánica 5/1985 con el siguiente tenor literal: “serán castigados con la pena de prisión de seis meses a dos años y multa de seis a veinticuatro meses los empleados públicos, autoridades o particulares que participen en la alteración del padrón municipal anotando falsedades u obviando datos necesarios que tengan como consecuencia la alteración del censo electoral”.

»2.
Modificar el contenido del artículo 139 de la Ley orgánica 5/1985 que pasa a tener la siguiente redacción: donde dice “serán castigados con las penas de seis meses a dos años y multa de seis a veinticuatro meses los funcionarios públicos que”, debe decir “serán castigados con las penas de seis meses a dos años y multa de seis a veinticuatro meses los empleados públicos, autoridades y particulares que”.

»La proposición de reforma parte del planteamiento de que las medidas adoptadas hasta la fecha en los supuestos en que se ha cometido fraude electoral, a través de los empadronamientos masivos con la finalidad de alterar el resultado electoral, han resultado insuficientes al no permitir una correcta punición respecto de aquellos que han participado en dicho delito.

»Reconoce, igualmente, que el padrón municipal es tan solo una parte, aunque importante, de la formación del posterior censo electoral en la que, además de funcionarios públicos, pueden intervenir autoridades y particulares, por lo que propone su inclusión en la redacción.

»Respecto del padrón municipal cabe recordar que, tal y como lo define la Ley 7/1985, de 2 de abril, reguladora de las bases del régimen local en su artículo 16, es el registro administrativo donde constan los vecinos de un municipio, sus datos constituyen prueba de la residencia en el municipio y del domicilio habitual en el mismo, las certificaciones que de dichos datos se expidan tendrán carácter de documento público y fehaciente para todos los efectos administrativos.

«Los datos obtenidos a través del padrón, más los apartados por el registro civil y los consulados, sirven para la formación del censo electoral, que es el documento donde el régimen sancionador de la Ley orgánica del régimen electoral general, LOREG, encuentra su lugar, y no en los procedimientos administrativos previos generados por las diferentes administraciones en general.
Y esto es así porque la LOREG se centra única y exclusivamente en los delitos e infracciones propiamente electorales, capítulo VIII del título I, delitos e infracciones electorales que, en este caso, se manifiestan a través del censo electoral, que es la herramienta electoral que la propia ley debe proteger y no las diferentes fases administrativas anteriores como sucede con multitud de procedimientos administrativos que rodean el entorno electoral, aunque con posterioridad estos puedan tener consecuencia en el propio proceso remitiéndose la propia LOREG al Código penal para punir todos aquellos delitos no explícitamente indicados en ella, artículo 138, máxime teniendo en cuenta que, aunque -como se ha dicho antes- el padrón es una pieza fundamental para la elaboración del censo electoral.
No es ésta su única finalidad, sus datos constituyen prueba de la residencia en el municipio del.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Señores diputados, por favor.

El senyor secretari primer:

.
.
.
en el municipio del domicilio habitual en el mismo, con las diferentes consecuencias administrativas que con ello conlleva.

»A mayor abundamiento, hay que resaltar que en la pasada reforma de la LOREG, en enero de 2011, se introdujeron propuestas tanto de la Junta Electoral Central como del consejo de estado en el sentido de reforzar los controles de la administración electoral sobre la formación del censo electoral.

»Así, el nuevo artículo 30.
c atribuye a la oficina del censo electoral la obligación de comunicar a la Junta Electoral Central los resultados de los informes, inspecciones y, en su caso, expedientes que pudieran haber incoado referidos a modificaciones en el censo de las circunscripciones que hayan determinado una alteración del número de residentes significativa y no justificada.

»En concordancia, en el artículo 38.
2 se introdujo la posibilidad de que los representantes de las candidaturas o de los partidos puedan impugnar el censo de las circunscripciones que hubieran registrado un incremento de residentes significativo y no justificado que haya dado lugar a la comunicación a que se refiere el artículo 30.
c, dentro del plazo de cinco días siguientes al momento en que tuviera conocimiento de la referida comunicación.

»También, les confiere la potestad en período electoral de impugnar el censo de las circunscripciones que en los seis meses anteriores hayan registrado un incremento de residentes significativo y no justificado que haya dado a la comunicación, a lo que se refiere el artículo 30.
c.

»Así, la totalidad del articulado de la LOREG regula lo concerniente estrictamente al censo electoral y no al padrón municipal.

»Por tanto, se considera más conveniente la remisión al derecho penal vigente en materia de falsificación de documentación pública los posibles delitos que pudieran cometerse en el momento de la confección de los correspondientes padrones municipales.

»En otro orden de cosas, la referida proposición de modificación excluye en su texto la necesidad de que la supuesta infracción sea cometida dolosamente, es decir, intencionadamente, que parece ser el tipo de actitud que pretende corregir con la proposición.

»A la vista, pues, de la argumentación que antecede, no se considera que existan razones fundadas y objetivas para reformar la Ley orgánica 5/1985, ley electoral.

»Por ello, y a propuesta del conseller de gobernación, el Consell acuerda manifestar a Les Corts su criterio desfavorable a la toma en consideración de la Proposición de ley de reforma de la Ley orgánica 5/1985, ley electoral, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

»Y para que conste y surta sus efectos, expido la presente certificación en Valencia, a 23 de noviembre de 2012.
»

El senyor president:

Muchas gracias.

Per a torn a favor, en representació del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada senyora Mònica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Bon dia, senyories.

Presentem a la seua consideració una proposició de llei perquè, a la seua vegada, siga proposat el canvi de la llei electoral per a introduir el retret social necessari a aquells que fraudulentament alteren el padró amb intenció d'alterar el cens electoral, amb intenció, òbviament, d'alternar un resultat electoral.

Jo no acabe d'entendre, sincerament, senyories, el criteri del Consell que s'acaba de llegir perquè els arguments que dóna perquè siga desfavorable el seu criteri realment els qualificaria d'inversemblants, per no dir una cosa pitjor, perquè se m'escapa el perquè el Consell i, per tant, previsiblement, les seues senyories, no estan d'acord que se castigue aquells que alteren un procés electoral.

Ací estem parlant d'una qüestió bàsica, de la base democràtica de la nostra societat, que és la transparència, l'objectivitat del procés electoral, que està en la llei electoral, però que les alteracions del padró en molts municipis xicotets porta a un frau en les eleccions, a un xicotet colp d'estat, a una xicoteta malversació de la voluntat popular.
I això, encara que siga en municipis xicotets, és molt important, perquè és subvertir, és furtar-li la decisió al poble, als ciutadans que viuen en eixe municipi.

La modificació de la llei es proposa perquè, malgrat les modificacions que estan en el criteri del Consell, sobretot les de l'any 2011 que introduïxen en la llei electoral la possibilitat d'impugnar un cens que haja patit alteracions.
.
.
-estan les seues senyories hui nerviosetes-, alteracions significatives en els sis mesos anteriors a un procés electoral, se queda ahí, en la mera impugnació, o el fet que l'INE tinga la facultat d'inspeccionar també és una eina molt limitada i, a més, se deixa de costat, precisament, el que ha de ser el retret social.
Les persones que falsifiquen el padró ¿han de ser castigades o no han de ser castigades?
Esta és la pregunta.

I nosaltres diem que sí, que sí que han de ser castigades, i, per això, introduïm un nou article 139.
bis en el qual es diu que, efectivament, «aquells que alteren el padró perquè s'altere el cens electoral han de ser castigats».
I, a més, ho ampliem, tant el 139.
bis com el 139, a empleats públics, autoritats i particulars, perquè moltes vegades en l'alteració del cens no només participen funcionaris, també participa l'autoritat, a vegades l'alcalde és el més interessat que s'altere el cens.

Per tant, n'hi ha autoritats, n'hi ha funcionaris, que poden ser funcionaris o empleats públics i, per això, l'empleat públic és una convenció que ve de la Unió Europea i que té a funcionaris de carrera, interins, empleats, laborals, etcètera, que conté a totes estes persones, i particulars, els particulars que formen part d'este frau, ¿no?

Nosaltres, vostés, coneguem tots casos concrets i sagnants de municipis menuts on s'ha falsejat l'empadronament amb veïns d'altres municipis, a vegades, fins i tot, d'altres comunitats autònomes, en període previ a tancar el cens electoral, és a dir, en els dos mesos abans de tancar el cens.
I això, amb un grapat d'altres irregularitats, ha pogut canviar alcaldies, regidors que van d'un partit a un altre, i, fins i tot, diputats provincials, se poden alterar alterant estos censos electorals.
I estem parlant en la pràctica de municipis que tots coneguem, per exemple a les comarques de Castelló, on encara hui n'hi ha processos oberts d'investigació de l'any 2007, de les eleccions de l'any 2007.

Òbviament, n'hi ha mecanismes de control però, al nostre entendre, són insuficients perquè continuen havent-hi manipulacions en el padró amb la intenció d'alterar el cens i provocar, de fet -com dia abans-, menuts colps d'estat on la gent de sobte veu votar allí a persones que ni són veïns, ni són del poble, ni viuen allí, ni treballen, ni tenen ningun lligam amb eixe poble, però sí que van a votar, imposen un alcalde -este sí que és del poble-, però no és el que la majoria del poble vol.

Que açò se faça en una ciutat com València, que un regidor empadrone en sa casa vint persones, òbviament, no altera el resultat electoral, però quan això se fa en municipis d'unes desenes d'habitants sí que altera el resultat electoral.
I no entenc per què això no ha de tindre una contestació contundent també per la via penal, perquè això és una manera de furtar-li la democràcia a la gent.
I per això és un delicte electoral i no el que diu el Consell que ha de ser subsumit en la figura delictiva de la falsedat documental, perquè ací s'està delinquint per alterar el resultat electoral, i, per tant, això és un delicte electoral i ha d'estar en la LOREG, que és on estan els delictes electorals; altra cosa és que les seues senyories plantegen que tots els delictes haurien d'estar en el Codi penal, també els electorals, jo podria estar d'acord amb això, però el fet és que, hui, en el nostre ordenament jurídic els delictes electorals estan en la LOREG, no estan en el Codi penal.

I, per tant, si açò és un delicte electoral, ha d'estar en la LOREG, no en el Codi penal.
Si vostés diuen, «no, passem-ho tot al Codi penal», molt bé, a mi me pareixeria millor, jo crec que tota la legislació penal hauria d'estar en un cos legal, però este no és el cas.

I, per tant, ¿se tracta o no se tracta d'un delicte electoral quan algú altera el padró amb intenció d'alterar el cens electoral, amb intenció d'alterar un resultat electoral?
Esta és la qüestió.
I, òbviament, el criteri desfavorable del Consell se veu que té les seues escletxes perquè no saben com dir que no a açò sense paréixer que estan vostés protegint els que fan estes coses, perquè en el fons jo no sé si el que n'hi ha darrere és protegir precisament aquells que han alterat el padró per a alterar les eleccions, vullc pensar que no, vullc pensar que no.
Però, sens dubte, el criteri del Consell no aclarix este dubte que tinc, ¿eh?

En molts casos s'han denunciat irregularitats o manipulacions, però l'INE soluciona este tema demanant-li un informe a l'alcalde, alcalde que ha eixit després d'haver alterat el cens electoral.
¿Què va a dir l'alcalde?
Això és com dir-li: «escolte, el gat ha de posar-se ell el cascavell».
¿Vostés pensen que ho farà?
Doncs, ¡no!
, perquè ha sigut el major beneficiat de l'alteració del cens electoral; de fet, l'ha alterat per a guanyar les eleccions.
Aleshores, si l'INE li demana un informe, l'alcalde diu: «Todo correcto, ¡oiga!
, estupendo, ningún problema.
» ¡I ja està!
¿Volem evitar açò o no volem evitar-ho?

Nosaltres entenem que s'ha creat un clima d'impunitat on, com s'ha vist, com no està penat, com no està penat per estes coses, doncs se seguixen fent.
Com les investigacions, com dic, encara n'hi han pericials obertes des de l'any 2007, processos d'investigació en els jutjats des de l'any 2007, doncs la gent s'ha pensat que açò se pot fer amb relativa impunitat.
I ho ha pensat, perquè és que és aixina.

No hi ha mecanismes per a corroborar la falsedat dels empadronaments.
Es pot empadronar en el lloc que se vullga, encara que siguen vivendes que tot el món sap que no tenen sostres i allí viuen vint famílies.
I tu passes per allí i dius: «És impossible, ací no viu ningú, açò està caiguent, està en ruïna.
»

Bé, doncs això ha passat, senyories.
Volem ficar-li fre a açò, volem que açò no passe.
Perquè, clar, una vegada cau d'un costat, però també pot caure de l'altre.
I jo crec que tots ací, precisament ací, on rau la sobirania popular, hauríem d'intentar evitar que ningú altere la voluntat d'un poble.
I amb estos tipus de frau el que se fa és alterar la voluntat d'un poble.

Miren, jo els demanaria que vostés reflexionaren sobre el criteri del Consell, però també sobre el que nosaltres hem proposat i el que estem exposant ací.
Nosaltres entenem que estes situacions.
.
.
, té igual que siga un municipi menut o un municipi gran.
Veritat que si fóra en el nostre municipis no ens agradaria que ens imposaren un alcalde que la gent no és el que vol?
Doncs als municipis menuts tampoc.

Probablement no hi haja ací molta gent de municipis menuts, però ells també tenen dret a decidir qui és l'alcalde o l'alcaldessa del seu poble.
Tenen dret que no se'ls impose un alcalde o alcaldessa que no volen algú que ha manipulat el cens per a eixir d'alcalde, perquè sap que el seu poble no el vol.
A vostés els agradaria això?
Els agradaria que algú els imposara a vostés un alcalde que vostés no volen, sabent que la majoria del poble no el vol?
Doncs a la gent que viu en pobles menuts tampoc els agrada.

I, per tant, nosaltres estem proposant una cosa molt simple, i és que aquells que falsegen, que furten la democràcia, siguen castigats.
Si vostés això no ho compartixen, doncs serà una de les altres coses que ens separa.
Però a mi em sembla que haurien de reflexionar, perquè esta és la clau de bóveda de la democràcia, és la medul·la espinal d'un sistema lliure, i un sistema democràtic i d'un estat de dret.
Jo crec que mereix la pena que ho reflexionen, senyories.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a torn en contra, en representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Antonio Peral.

El senyor Peral Villar:

Presidente.

Señorías.

El Grupo Parlamentario Popular no puede más que estar de acuerdo con el Consell en su -no, con usted, no-.
.
.
, pero no porque.
.
.
Si usted tuviera la más mínima voluntad de llegar a algún acuerdo sobre este particular, lo primero que habría hecho es reunirse con el Grupo Parlamentario Popular, cosa que ni por asomo se le ha ocurrido.

Traen ustedes aquí una proposición de ley de les Corts Valencianes para reformar la proposición de ley de una norma del estado, que en ningún.
.
.
, bueno, traen ustedes aquí.
Y, evidentemente, aprovechan la facultad que el reglamento les concede para traer algo que compete al Congreso de los Diputados, para que aquí se debata sobre un tema.
Y al final, lo que pretende es decir: «No, es que el Partido Popular no quiere perseguir al defraudador, no quiere perseguir a aquel que manipula un censo electoral.
» Pues sabe usted que es todo lo contrario.
Precisamente el Partido Popular está absolutamente de acuerdo con que se persiga hasta las últimas consecuencias a aquel que pueda falsear un padrón municipal, que es al final lo que incorpora usted en esta supuesta reforma de.
.
.
, supuesta, (veus) sí.

Bueno, en cualquier caso, señoría, ya le anticipo que el Grupo Parlamentario Popular va a votar en contra de esta proposición de ley de la proposición de ley que está usted trayendo hoy aquí.

Coincidimos plenamente, le decía, con, con.
.
.
, creo que son clarísimos los argumentos del Consell sobre por qué hay que rechazar esta propuesta que trae usted aquí hoy.

En primer lugar, parte usted de la base de que las medidas que se han adaptado hasta la fecha, en los supuestos en los que se ha cometido fraude electoral, han resultado insuficientes porque no han permitido el adecuado castigo a aquellos que han participado en este delito.
Y en esa misma línea, reconoce que el padrón municipal es tan solo una parte, aunque importante, de la formación de ese censo, de ese posterior censo electoral, en la que además de funcionarios públicos, pueden intervenir autoridades y particulares.
Y de esa forma, usted propone la inclusión en la redacción del artículo de estas personas.

Respecto al padrón municipal, el Consell lo menciona en su criterio, pero cabe recordar que el artículo 16 de la Ley de bases de régimen local, ya define que el registro administrativo donde constan los vecinos de un municipio.
.
.
sus datos constituyen prueba de la residencia en el municipio y del domicilio habitual en el mismo.
Por lo tanto, estamos fuera de ese proceso electoral al que ustedes quieren traer esta figura que ocupa muchos más cometidos.

Los datos obtenidos a través del padrón, más los aportados por el Registro Civil y los consulados, sirven para la formación de ese censo electoral, que es el documento donde el régimen sancionador de la Ley orgánica del régimen electoral general encuentra su lugar y no en los procedimientos administrativos previos generados por las diferentes administraciones.

Y esto es así porque la LOREG se centra única y exclusivamente en los delitos e infracciones propiamente electorales, que en este caso se manifiestan a través del censo electoral, que es la herramienta que la propia ley debe proteger y no las diferentes fases administrativas anteriores, como sucede con multitud de procedimientos administrativos que rodean el entorno electoral, aunque con posterioridad estos pueden tener consecuencias en el propio proceso, remitiéndose la propia ley orgánica del régimen electoral al Código penal para castigar todos aquellos delitos no explícitamente indicados en ella -artículo 138-.
Máxime, en cualquier caso, si tenemos en cuenta que.
.
.
, aunque se ha dicho antes que el padrón es una pieza fundamental para la elaboración del censo electoral, no es esta su única finalidad y sus datos constituyen prueba de la residencia en el municipio y del domicilio habitual en el mismo, con las diferentes consecuencias administrativas que ello conlleva.

Cabría resaltar especialmente sobre este particular que la pasada reforma de la ley orgánica, que es de enero de 2011, señoría, ya introdujo propuestas tanto de la Junta Electoral Central como del Consejo de Estado, en el sentido de reforzar esos controles que usted pretende hoy traer aquí con esta propuesta de proposición de ley de la proposición de ley que, como ya le ha explicado el Consell en su informe, en su criterio, recogen puntos muy importantes, que ya le digo que en enero de 2011 fueron incorporados precisamente para perseguir este fraude electoral.

Pero yo se los voy a recordar.
El nuevo artículo 30 c, atribuye a la oficina del censo electoral la obligación de comunicar a la Junta Electoral Central los resultados de los informes, inspecciones y, en su caso, expedientes que pudiera haber incoado referidos a modificaciones en el censo de las circunscripciones que hayan determinado una alteración del número de residentes significativa y no justificada.
Para eso están estos organismos, esta junta electoral, que debe actuar inmediatamente cuando detecta que ha habido una manipulación del padrón de forma clara y meridiana.

En concordancia con lo anterior, el artículo 38.
2 introduce la posibilidad de que los representantes de las candidaturas o de los partidos puedan impugnar el censo de las circunscripciones que hubieren registrado un incremento de residentes significativo y no justificado que haya dado lugar a la comunicación a que refiere el artículo 30 c, dentro del plazo de cinco días siguientes desde el momento en el que tuvieron conocimiento del mismo.
También incorpora esta reforma de enero de 2011, señoría.

En el artículo 39.
4, confiere la potestad en período electoral de impugnar el censo de las circunscripciones que en los seis meses anteriores hayan registrado un incremento de residentes significativo y no justificado que haya dado lugar a la comunicación a que se refiere el artículo 30 c.

Así, vemos que en la totalidad del articulado de la LOREG se regula lo concerniente estrictamente al censo y no al padrón.

Por tanto, señorías, consideramos más conveniente la remisión, como ya ha explicado el Consell en su informe, al derecho penal en materia de falsificación de documento público, los posibles delitos que pudieran cometerse en el momento de la confección de los correspondientes padrones municipales.

También se observa que esta reforma.
.
.
, y eso se escapa al deseo de perseguir adecuadamente al que intenta de forma intencionada manipular un censo electoral para que ese alcalde del pequeño municipio salga elegido con un fraude en el padrón municipal.
Y es que ese delito fuera cometido con intención.
O sea, les ha faltado a ustedes colocar en esa proposición, para que todo esto tuviera visos de ser cierto, pues incorporar que el dolo fuera penalizado de forma especial, porque eso indicaría que hay una intención de cometer fraude.
Se puede engordar un padrón municipal o puede incrementarse y no haber intención de cometer fraude electoral.
Pero, en cualquier caso, digamos que es un elemento que deja bastante coja también su propuesta.

Por todo ello, señorías, y teniendo en cuenta el criterio desfavorable del Consell, con el que coincidimos plenamente, a la toma en consideración de su proposición de ley de la proposición de ley de la ley orgánica de régimen electoral, ya les comunico, como les he dicho al principio, que el Grupo Popular, en el mismo sentido, y por los motivos expuestos, va a rechazar la toma en consideración de esta proposición de ley.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Peral.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor Peral, s'ho podia haver treballat vosté un poquet millor!
Perquè, en fi, és clar, jo no vaig a demanar-los permís a vostés per a presentar coses ni al meu grup, òbviament.
Si vosté està enfadat perquè no li hem demanat permís, escolte, això no és reglamentari.
Quan vosté ve ací en to burlesc a parlar de la proposició de llei de la proposició de llei de Les Corts, li recorde que açò està en el reglament, article 124 en relació amb el 170, i és una possibilitat reglamentària (veus) de la qual nosaltres fem ús.
Sí, efectivament, ho ha dit, ho ha dit amb to molt, molt.
.
.
, jo entenc que molt burlesc.
És la meua interpretació, senyor Maluenda.
Vosté faça la seua.

Jo li pregunte.
.
.
I la pregunta que vosté no ha contestat, a banda de llegir-nos una altra vegada el criteri del Consell, que ja ho havia fet el senyor Clemente, però ha vingut bé, perquè com abans no havien atés, a vosté sí que l'han atés.
.
.
.
A banda de llegir-nos el criteri desfavorable, podia haver argumentat vosté alguna cosa més, sent jurista com és.

Perquè vosté no m'ha contestat a la pregunta clau de esta proposició, que és per què no s'ha de castigar al qui altera el padró amb la finalitat d'alterar el cens electoral.
Eixa és la qüestió: per què no s'ha de castigar.
Perquè vosté la remissió que fa al procés administratiu, òbviament no és un procés sancionador.
És una procés administratiu on se vorà si hi ha hagut irregularitats o no per tal de vore si l'elecció és legal o s'ha d'anul·lar.

Però, què passa amb aquells que han alterat el padró?
Què passa.
.
.
?
No.
Vosté ho remet a la falsedat documental.
Però mire, en dret penal, i vosté ho sap perquè és jurista, la seguretat jurídica exigix la taxativitat.
Exigix a més el dret penal, la consumpció.
I el principi de consumpció diu que si açò és un delicte electoral ha d'estar on estan els delictes electorals.
Açò no és que jo falsifique una lletra de canvi perquè vosté cobre alguna cosa que no té dret a cobrar.
Açò és que s'està subvertint la democràcia, senyor Peral.
I aleshores, és un delicte electoral.
Explique'm això.
Això no està en el criteri del Consell, eh?
, que eixe l'han llegit tots.
Explique'm això.

Quan vosté diu: «I el criteri del Consell diu, oiga, és que el padró, no és el cens.
» Però anem a vore.
Òbviament, pel principi de taxativitat, senyor Peral -van a donar-li lletreta-.
.
.
Bé, senyories, pel principi de taxativitat, el padró.
.
.
, si l'alteració no s'ha produït en el cens, sinó que s'ha produït en el padró, s'escapa al 139 de la LOREG.
Però és que a més si eixa falsedat l'ha feta l'alcalde i no l'ha feta un funcionari, subjectivament també s'escapa.
Perquè com ha de ser taxativa la llei, si la llei parla de funcionari, i l'alcalde no és funcionari, doncs no va a ser castigat.

I tornem al mateix.
«És que més modificacions de la LOREG de 2011.
.
.
.
» Les modificacions de la LOREG de 2011, el que provoquen és que un vaja en línia i se dirigisca a l'alcalde -major beneficiat, insistisc, perquè ha guanyat les eleccions gràcies a alterar el cens- i li diga: «Senyor alcalde, certifique'm vosté que açò està tot correcte.
» I l'alcalde diu: «Sí, tot correcte.
Jo sóc alcalde i ja a partir d'ahí, tot correcte.
» I aleshores, se genera una indefensió en els ciutadans d'eixe municipi que han vist alterada la seua voluntat, que s'ha passat per damunt de la seua voluntat, i que hi han hagut ahí uns que fraudulentament els han furtat la cartera, en este cas la cartera electoral.

Vosté a més sabrà que la jurisprudència del Tribunal Constitucional diu, per exemple, que no se pot presentar contenciós electoral en estos casos més enllà dels particulars als que se'ls ha alterat el padró, amb la qual cosa una altra porta tancada, perquè una agrupació d'electors, un partit, qui siga que s'haja presentat allí a les eleccions, no pot presentar un contenciós electoral, perquè segons la jurisprudència del Tribunal Constitucional diu que això està, en este cas, quan n'hi ha una alteració del padró per alterar el cens electoral, han de fer-ho els particulars que han estat en eixa trama, probablement algun sense saber-ho.

En dol.
A banda de llegir-se el criteri del Consell, ve bé llegir la proposta, eh?
, perquè si vosté llig atentament la proposta dirà: «seran castigats amb les penes de presó de sis mesos a dos anys i multa de 6 a 24, per analogia amb el 139, els empleats públics, autoritats o particulars que participen en l'alteració del padró municipal, anotant falsedats.
.
.
» Açò és un acte.
.
.
No, no, quan un anota una falsedat això, evidentment, implica una intencionalitat, a no ser que estiga hipnotitzat, senyor Peral.
Si està hipnotitzat, doncs, en fi, però això ja no decidix el jutge.
«O obviant dades necessàries.
» Quan un obvia dades és que les té i les està obviant, perquè si no no les pot obviar, perquè no les té.
Aleshores, les paraules.
.
.
Sí, senyor Peral, és que s'ha de llegir, però s'ha de fer una lectura comprensiva, s'ha de fer una lectura comprensiva.

Aleshores, si no té un argument millor a mi me du a pensar que vostés estan protegint algú.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
-a acabe, senyor president, gràcies-, estan protegint algú que furta, en este cas, que furta les carteres electorals.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Señor Peral.

El senyor Peral Villar:

Señoría, yo creo que usted ha equivocado el tono que yo he utilizado.
Es que estoy convencido porque están ustedes utilizando la figura de la proposición de ley como una herramienta mediática, porque están aprovechando, están…, vamos, creo que tienen todavía otras cuatro proposiciones de ley más con las que tomar aquí un protagonismo que no sé si les corresponde o no les corresponde, pero que no depende de este grupo parlamentario el que ustedes asuman ese protagonismo mediático a través de proposiciones de ley.

Y ésta concretamente es la más autoexplicativa.
Porque ustedes están trayendo aquí una proposición de ley que corresponde a un lugar en el que sí pueden, en otra legislatura quizá no, pero ahora sí pueden presentarla ustedes donde corresponde.
Y además, el tono burlesco es el suyo, porque está usted aquí haciendo un rigor que no se corresponde a ninguna comunicación que usted ha traído con este grupo parlamentario para llegar a algún acuerdo sobre esta proposición de ley.

Si usted tuviera la más mínima intención de que nosotros llegáramos a algún acuerdo sobre esta proposición de ley, lo mínimo que habría hecho es comunicársela a este grupo parlamentario y haber llegado a algún acuerdo.
(Aplaudiments) No lo ha hecho.

Entonces, no hable usted en tono burlesco, porque estaba usted aquí poniendo el piloto automático y trasladándonos a todos su visión sobre el censo y el padrón municipal, que eso afecta a muchos municipios en los que ustedes ni por asomo tienen todavía representación para poder ser afectados por la norma.
Y nos trae aquí la modificación de la proposición, (veus) nos trae aquí una modificación, señoría, nos trae usted la modificación de una proposición de ley que, por mucho que usted pretenda buscar, es incompleta, porque está usted intentando buscar que sí que manifiestan que es intencionada la modificación del padrón, y el padrón puede ser modificado, como usted conoce perfectamente, porque también es jurista, por innumerables circunstancias, se puede intentar incorporar residentes para pasar de 10 a 10.
000 habitantes o cualquier circunstancia que pueda interesar al municipio, que no tenga que ver con el fraude electoral.
Podría ocurrir que a un municipio le interesara incorporar residentes en su municipio y lo potenciara de alguna forma para que ese municipio pasara a tener unas circunstancias mejores desde el punto de vista administrativo.
No todo es fraude electoral.
¿Entiende?
Por eso no se puede considerar una modificación del padrón municipal de forma sustanciosa siempre como una modificación que pretende, que persigue un fraude electoral.

Eso es lo que entendemos nosotros de esa…, porque nos parece, si me he circunscrito en mi explicación a los argumentos que ha dado el Consell es porque el Grupo Parlamentario Popular está totalmente de acuerdo.
Igual que usted ha manifestado que no está de acuerdo, yo no tengo por qué traer aquí ningún argumento más si entiendo que son suficientes los argumentos que da el Consell.

Y además se los explico.
Porque como usted no los ha entendido, pues yo vengo aquí y se los explico.
Y le digo, señoría, el Consell tiene toda la razón en explicarle que ha habido una reforma en este mismo sentido en enero de 2011, y que se han incorporado los mecanismos en enero de 2011, que en este sentido protegen que ese censo electoral no sea fraudulentamente manipulado.
Y si lo es, hay unos mecanismos para denunciarlo, hay una oficina del censo general, hay innumerables instrumentos.
El último instrumento que usted sabe que cuenta con el, digamos…, con el que cuenta el ciudadano para denunciar es el Código penal.
Sí señoría, es que es el Código penal en el que residen las facultades para denunciar este tipo de fraude, si es que lo comete un ciudadano, o lo comete una autoridad o lo comete cualquier persona que no sean esos funcionarios, que son los responsables de estar en contacto con el padrón municipal.

Por lo tanto, señoría, simplemente aclararle estos términos que usted ha utilizado en su réplica, y reiterarle que el Grupo Parlamentario Popular no va a participar de este circo mediático que ustedes tienen organizado, que lo único que pretende es que nosotros parezcamos como que estamos en contra del control absoluto del padrón municipal.
Por supuesto que estamos a favor, y además impulsamos que sea denunciada cualquier modificación con esa intención, con intención de cometer un fraude electoral.
Lo impulsamos, y lo vamos a defender y lo vamos a denunciar allí donde se produzca, porque los primeros perjudicados probablemente van a ser nuestros alcaldes.
¿Entiende?
Precisamente, por todo eso, pues reiterarle que vamos a votar en contra de su proposición de ley.

Nada más.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Peral.

Per a fixació de posició, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, el senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, president.

Bé, nosaltres anem a votar a favor de la proposició no de llei que presenta el Grup Compromís perquè estem d'acord amb esta, perquè entenem que és absolutament necessari reformar la legislació electoral en molts altres assumptes també, començant per la Llei electoral valenciana, que des del principi va ser una llei que va limitar la representació democràtica del poble valencià, que se suposava que havia obert un procés de negociació, o així ho va dir Serafín Castellano, conseller de Governació, fa vora any i mig, i no hem sabut res més.

Encara més necessari és modificar la LOREG, perquè encara vulnera més el principi democràtic, el principi que la Constitució recull quan parla de sufragi igual, a banda de lliure, universal, directe i secret, no?

La falta de proporcionalitat de la legislació el que fa és blindar el bipartidisme i que tinga diferent valor el vot d'una persona o d'una altra en funció de l'opció que trie i també en funció de la circumscripció en què emeta eixe vot.

Un altre dels fenòmens que estan veient els valencianes i les valencianes com altera el principi democràtic és el que es planteja i s'aborda en esta proposició de llei, que és la neteja del procés començant per qui vota i on vota.
Quan el cens no correspon amb els habitants reals d'un municipi, com s'ha dit ací, s'està falsejant la democràcia, se li està llevant la possibilitat a les persones que trien el seu ajuntament.
I això, evidentment, passa en municipis xicotets.
Però passa en totes les províncies, no sols en Castelló.
En Castelló, segurament, per molts motius, per una banda per la configuració demogràfica i, per altra banda, per la configuració política d'eixe caciquisme del senyor Fabra, del senyor ric, perquè ve des del segle XIX, no?
Tal vegada eixe fenomen s'ha produït més.
Però jo he fet una cerca per Internet, Orihuela: «CLR acusa a Lorente de maniobrar para impedir votar a comunitarios.
» Granja de Rocamora: «El alcalde declara como imputado para explicar las irregularidades en el censo.
» Castelló, les Coves de Vinromà: «El PP en les Coves ratificará el próximo jueves su querella por supuesta manipulación del censo.
» També denuncien alguna vegada!
Casi totes les denúncies són contra alcaldes del PP.
Però també hi ha alguna que és del PP contra altres alcaldes o altres grups de persones.

Cabanes, crec que és dels casos més flagrants: «Una vecina de la Vall confirma al juez que fue empadronada en Cabanes sin su permiso.
» O també en la província de València, El Puig: «El juez imputa al alcalde del Puig por prevaricación y delito electoral en el 2011.
Manipuló el censo para hacerse con la victoria electoral.
»

Són empadronaments massius de veïns i veïnes d'altres municipis, segurament de les grans ciutats, dels pobles importants als més menuts, importants per número, no per qualitat de la democràcia, que hauria de ser la mateixa.
I això són trampes, trampes.
Això és un falsejament de la democràcia del qual haurien de ser molt sensibles tots i totes, més els qui representem la ciutadania, en la màxima institució democràtica, que hauria de ser Les Corts.

Jo crec que ací cal una resposta.
I cal una resposta en un doble vessant, com en el transfugisme.
En primer lloc, amb una actuació decidida dels partits.
Els partits haurien d'investigar internament els casos quan se denuncien, haurien de repudiar les persones que els protagonitzen, haurien de posar-los absolutament fora de circulació perquè estan falsejant la democràcia.
I després, per si de cas els partits no fan la seua tasca, òbviament caldria tipificar com a delicte electoral aquests tipus d'actuacions.

Nosaltres tampoc entenem el criteri desfavorable del Consell, que entenem que planteja les qüestions, a vegades pareix de los Hermanos Marx, no?
, de «la parte contratante de la primera parte».
Perquè eixa diferència entre el cens i el padró és clara.
Perquè quan el cens està basat en el padró, quan se manipula el padró, se manipula també el cens.
I, per tant, hauria d'escometre's esta reforma per a penalitzar com cal les persones que, com dic, estan falsejant la democràcia.

Després, la rèplica del senyor Peral dient que no hi ha dol quan se manipula un cens per a pujar el nombre de regidors m'ha deixat absolutament, no sé, bocabadat.
(Remors) No, vosté diu que si se manipula és per a pujar el nombre de regidors i això està bé, perquè beneficia el poble.
Com que està bé?
Anem a vore.
Han de votar els que han de votar.
I la llei s'ha d'aplicar igual per a tots.
Evidentment, encara és més greu, perquè altera el resultat de l'elecció quan s'està incloent persones que no haurien de tindre dret a vot.
Però totes les manipulacions se suposa que tenen alguna intenció.
I si vostés el que diuen és que hi ha una deficiència tècnica en la proposició i que caldria ficar que cal el dol, podien haver fet una esmena, podia perfectament esmenar eixa suposada errada tècnica.

Per tant, vostés no tenen cap tipus de voluntat i sempre recorren al mateix, que si el circ mediàtic.
.
.
El circ mediàtic que són?
Totes les proposicions de llei de l'oposició durant tota la legislatura?
Perquè totes les han votat en contra.
O que si nosaltres volem fer vore i vostés no volen.
Però si és que ho fan vostés!
És evident.
No fan res contra eixos alcaldes!

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

En definitiva, acabem amb el caciquisme.
Recorde un lema del Partit Comunista a principis de la democràcia, molt bonic, que era «lleva un cacic, posa un alcalde».
Vostés estan impedint que això siga realitat en alguns pobles del País Valencià.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Víctor Sahuquillo.

El senyor Sahuquillo Martínez:

Señor presidente.

Señorías, el Grupo Socialista comparte la motivación de la proposición de ley que presenta el Grupo Compromís.
Los fraudes electorales a través de los empadronamientos masivos son hechos indignos.
Y quienes los promueven, quienes ponen en práctica estos subterfugios para condicionar la voluntad soberana de la ciudadanía deben recibir el rechazo de todos los demócratas y, por tanto, su consideración como delito electoral y su consiguiente sanción penal.

En las pasadas elecciones municipales de 2011 la oficina del censo electoral publicó un listado de municipios en los que se habían detectado incrementos sospechosos del censo electoral que podrían influir fraudulentamente en el resultado de las elecciones municipales del 22 de mayo de 2011.
En ese listado figuraban 19 municipios de nuestra comunidad.
Según los datos de la oficina del censo electoral a fecha 1 de febrero, de esos 19 municipios, en 18 el censo actual ha descendido significativamente.
Es decir, una vez finalizadas las elecciones municipales ese crecimiento no sólo no se consolida, sino que disminuye considerablemente el número de electores en la actualidad.

Si nos remontamos a las elecciones de 2007, todavía se encuentran pendientes de resolución judicial denuncias sobre supuestos delitos electorales por empadronamientos fraudulentos en diversos municipios de la provincia de Castellón, municipios en cuyos partidos judiciales la elección del único diputados provincial garantizaba la mayoría del presidente con mayor suerte en los sorteos de la lotería de la historia de este país.
(Aplaudiments)

Señorías, el fraude censal no deja de ser un fenómeno menor en nuestros procesos electorales, pero no por ello exento de la mayor gravedad y, desgraciadamente, todavía no erradicada su práctica.
Ante cada convocatoria electoral, fundamentalmente en las elecciones municipales y en municipios pequeños en los que un mínimo puñado de votos puede decidir una alcaldía y un posterior diputado o diputada provincial, surgen casos de empadronamientos irregulares que ponen en tela de juicio la limpieza de la conformación de la voluntad popular a través del ejercicio del voto.
Así, pues, (veus) intentar manipular los empadronamientos para falsear el censo electoral para intentar conseguir un resultado electoral que pueda beneficiar a determinadas candidaturas, son prácticas no solo delictivas, son hechos que atacan directamente a la esencia de la democracia representativa.
Estas prácticas irregulares contribuyen a que los ciudadanos se sientan cada día más desamparados y alejados de sus instituciones, la de los ciudadanos, no la de quienes por voluntad popular las dirigen temporalmente.

Unas elecciones solo son democráticas si el cuerpo electoral está perfectamente definido y proporciona la imprescindible seguridad jurídica a todo el proceso electoral.
Bien es cierto que el censo electoral no es tan solo el padrón municipal, pero no es menos cierto que los empadronamientos masivos buscan el efecto de alterar los resultados electorales en beneficio de determinadas candidaturas.
Es, por tanto, un delito electoral que debe quedar perfectamente definido en la regulación legal del régimen electoral y sus autores, castigados.

Señorías, los ciudadanos deben tener la certeza de que su voluntad, expresada a través de las elecciones, recae libremente en quienes ellos consideran en cada momento los mejores para dirigir el barco.
Quienes intenten manipular la expresión libre de los ciudadanos deben, por tanto, saber que contarán siempre con el rechazo del conjunto de los demócratas y, por supuesto, del Grupo Socialista.
Los ciudadanos exigen mayor trasparencia en las decisiones políticas y nuestra obligación es mejorar los mecanismos para que así sea.
La democracia, para que sea plena, exige de la máxima limpieza y seguridad.
La defensa de la democracia requiere de más democracia y de la condena de todas aquellas prácticas que vayan en perjuicio de la libre expresión de la voluntad del pueblo soberano.

En esa lucha por mayores cotas de trasparencia y limpieza del proceso democrático, ha estado y estará siempre el Partido Socialista.
Por todo ello, nuestro voto será favorable a la proposición de ley.

El senyor president:

Muchas gracias, señor (inintel·ligible) .
.
.

Acabat el debat del primer punt de l'ordre del dia, anem a passar a la seua votació.
Comença la votació: 43 vots, sí; 48 vots, no.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la defensa del sector agrari valencià davant la reforma de la política agrària comuna (PAC) i de la política pesquera comuna (PPC), presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 47.
032, BOC número 139)

El senyor president:

Tercer punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la defensa del sector agrari valencià davant la reforma de la política agrària comuna (PAC) i de la política pesquera comuna, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la presentació i defensa, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat senyor Fernando Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, com és ben conegut per tots vostés, en estos moments la Unió Europea està impulsant la reforma de dos polítiques comunitàries fonamentals que resulten vitals per al futur del sector agroalimentari valencià.
Per una part, la política agrària comuna, la PAC, i, per altra banda, la política peixquera comuna, coneguda com a PPC.
La política agrària comuna, la PAC, resulta essencial, és imprescindible per al sosteniment hui per hui de l'agricultura valenciana.
Per això, senyories, crec que esta proposició que defenc en nom del Grup Parlamentari Popular deuria unir voluntats i, en conseqüència, comptar amb el vot favorable de tots els grups parlamentaris, és a dir, comptar amb la unanimitat dels vots en estes Corts Valencianes.

Cada any, més de cent mil llauradors valencians estan beneficiant-se.
.
.
, es beneficien de les ajudes del règim de pagament únic i ajudes directes, així com de les ajudes específiques de millora de la competitivitat, de modernització de caràcter mediambiental i altres ajudes finançades pel fons europeu agrícola de garantia, pel Feaga, i també pel fons europeu agrícola de desenrotllament rural, el Feader.

Senyories, no es pot girar l'esquena a un sector tan sensible i de tant de pes per a l'economia valenciana.
Tots tenim la responsabilitat de defensar el nostre sector agroalimentari i fer-ho sense fissures, sense deixar-se arrossegar d'estratègies polítiques miops, d'interessos partidistes de mires ben curtes i sense pensar en poder lluitar junts en la defensa del camp valencià.
I no tan sols parlem de l'agricultura, parlem també de la peixca.
La PPC, o la política peixquera comuna, la política que afecta directament el sector peixquer de la Comunitat Valenciana, permet que amb càrrec al fons europeu de la peixca més de la tercera part de les ajudes públiques destinades a l'adaptació de la flota peixquera, a la transformació i comercialització de productes peixquers, permeten també inversions en ports i altres línies contemplades, com vostés coneixen, en el pla operatiu 2007-2013.

Com ses senyories saben, la Comissió Europea va presentar al llarg de l'any 2011 les propostes de reglaments que han d'ordenar la futura PAC i la nova, també, política peixquera comuna per al període 2004-2020, propostes que en estos moments estan en distintes fases de tramitació.
Des del Consell cal reconéixer, perquè és de veres, que s'han fet especials esforços per poder actuar de comú acord amb els sectors afectats per mitjà dels seus principals representants, organitzacions de productors agràries, confraries de peixcadors, cooperatives, etcètera.
D'esta forma, senyories, el Consell ha pogut traslladar els seus criteris i propostes tant al Govern d'Espanya com a les mateixes institucions comunitàries i als membres del Parlament Europeu.
Recorde's la participació del president Fabra en el Comité de les Regions de la Unió Europea l'any passat defenent un paquet d'esmenes per a la seua incorporació al dictamen del comité sobre la PAC.

En estos moments, el Consell de La Generalitat està treballant conjuntament amb el Govern d'Espanya per a aconseguir que les normes de la nova PAC i de la nova política peixquera comuna, que finalment siguen aprovades per la Unió Europea per al període 2014-2020, contemplen, la major part possible, els interessos dels productors valencians plasmats en eixe acord, ben definits, ben arreplegats en els documents defensats pel Consell.
Recorde's també en este sentit, les reunions del 2012 i 2013 de la conselleria d'agricultura amb membres de la Comissió Europea i eurodiputats per tal d'explicar quines eren les nostres propostes com a comunitat autònoma i també, és clar, per a poder obtindre el major nombre de suports possibles.

Per tant, senyories, la proposta concreta planteja que estes Corts manifesten el seu suport als esforços que està realitzant el Consell de La Generalitat per a poder assegurar que les reformes de la PAC i de la PPC que actualment està impulsant la Unió Europea tinguen en compte les característiques i les necessitats de l'agricultura, la ramaderia i la peixca en la Comunitat Valenciana.
Al mateix temps, que les Corts insten el Consell a continuar treballant conjuntament amb el Govern d'Espanya per a aconseguir que els nous reglaments europeus i el nou marc financer per al període 2014-2020 siguen adequats per a protegir i promoure els interessos de l'agricultura, la ramaderia i la peixca valenciana.

El meu grup parlamentari considera, senyories, que la posició espanyola en el procés de negociació de la PAC i de la PPC està ben orientada al basar-se en dos eixos com són l'enfortiment del sector productor i la vertebració del sistema agroalimentari de la Comunitat Valenciana.
Però cal persistir en eixa línia de treball i cal fer-ho per a aconseguir que el sistema agroalimentari valencià siga.
.
.
, es convertixca cada vegada més en un referent dins i fora d'Europa, un referent generador de riquesa i integrat en el medi ambient.

Senyores diputades, senyors diputats, és importantíssim mantindre els pressuposts de la PAC, d'ahí que el recolzament al Consell i al Govern d'Espanya per a aconseguir l'objectiu es fa imprescindible.
Els dies 7 i 8 de febrer de 2013 la reunió del Consell d'Europa va aconseguir en termes de preus corrents mantindre els pressuposts destinats a Espanya, que seguirà sent el segon perceptor, junt amb Alemanya i després de França, entre 27, el segon perceptor dels fons de la PAC dins d'eixa Unió Europea dels 27, en comparació amb l'última PAC de 2007-2013.

Per tant, per part del Consell s'està fent i es farà en el futur, no mos en cap ningun dubte en el meu grup parlamentari, tot allò necessari per a que el repartiment dels fons entre les comunitats autònomes siga el més beneficiós possible per als llauradors, ramaders i peixcadors de la nostra comunitat.
I és per eixe motiu pel que a l'inici de la meua intervenció es fea una referència a la necessitat d'aconseguir un acord unànime, de recolzar, de donar suport a esta proposta que planteja el meu grup parlamentari, perquè ací mos juguem molt, mos juguem el hui i el futur de la nostra agricultura, una agricultura que és un eix fonamental, que és un pilar fonamental de l'economia valenciana, i jo crec que hui cada u de mosatros té la responsabilitat davant dels ciutadans i ciutadanes valencians de donar eixe exemple d'unitat en la defensa dels interessos que, per ser d'un sector tan important.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
(inoïble) .
.
.
un de mosatros.

Ja he acabat, senyor president.
Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies.

Per a defensar l'esmena i correcció d'errors presentada pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

En el que acabem de vore avui al llarg del temps que portem de plenari se divisa una gran divisió en el Partit Popular.
O és divisió o és falta de coherència.
Perquè jo després que el senyor Peral ens indique que havien de presentar la primera proposta nostra, la de Compromís, en el Congrés dels Diputats perquè allí ja teníem representació i ara resulta que vostés se'n van al Parlament Europeu on se veu que el Partit Popular no té representació.
O és que els ha de recordar les obligacions que tenen a aquells eurodiputats i eurodiputades que representen el País Valencià o que havien d'estar defenent els interessos al País Valencià i vostés han de recordar-los-ho?

No sé si és divisió, si no és divisió, sense dubte és una elemental falta de coherència, una elemental falta de coherència.
.
.
(Remors) No se preocupe, que ja sé que té un segon torn i ell m'ho dirà, no cal que vosté m'ho recorde.
(Remors) No fa falta que vosté m'ho recorde, no fa falta, senyor.
.
.
El senyor amo de Les Corts podia fer el favor de callar i jo podria expressar-me lliurement.
(Remors)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.
(Remors)

Senyoria.

Pot continuar.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Mire, ho tenen molt fàcil.
Vostés han fet una exposició de motius amb la qual coincidim.
Però vostés, com sempre, no volen consens, no volen una unió.
Vostés el que volen és que els donem el recolzament a l'autobombo.
Vosté vol que els fem la ola.
I, mire, Compromís no els va a fer la ola, ni participarà en l'autobombo ni en l'autocomplaença que se desprén del text dels acords a prendre.
Més que això faria falta una visió més real de la situació del camp valencià.
Vegen.
Què mos demanen?
Que manifestem el recolzament als esforços que està realitzant el Consell?
Sí senyor, de veres, sobretot l'esforç pressupostari que vostés han fet este any.
Deixar el pressupost en l'1,88, el rècord per baix de falta de pressupost.

Per cert, podien dedicar el seu esforç a pagar el 1.
200.
000 euros que tenen pendent de pagament amb ajudes al camp valencià, sobretot tenint en compte els efectes que té este deute amb tots els productors, un creixent endeutament, damunt, això, dels marges comercials que vostés són conscients que tenen en este moment els productors valencians.
Podien dedicar vostés un esforç a millorar l'agricultura i deixar d'afonar-la, que és el que estan fent, any darrere d'any.

Vostés podien haver ajudat els agricultors i en lloc d'ajudar-los ni tan sols saben defendre'ls quan ho demanen pel que significa les últimes actuacions de la Guàrdia Civil arribant als camps valencians i denunciant la gent.
Vostés me van dir l'altre dia, me van dir l'altre dia: «És que han de complir la llei.
» I jo els conteste: i els evasors fiscals també, ¿o no?
O vostés trien qui ha de complir la llei i qui no?
I els cobradors de sobres també, ¿o no haurien de complir la llei també els cobradors dels sobres?
Només els agricultors que estan mantenint el seu camp en producció conforme poden.

Miren, tenim un ministre que està satisfet, avui està satisfet el ministre, diu que prudent, però… (Remors) Sí, sí, tenim un ministre que avui ens diu que està satisfet, perquè ja té un acord que replega la majoria de les reivindicacions i evita els elements més perjudicials.
Voldria que diguera de totes les manifestacions que hem tret a què afecta els productes valencians, ¿a què afecta els productes valenciansÂ ?

Està parlant que la possibilitat de limitar la taxa plana, que això asseguraria el mateix nivell d'ajuda, que és el que se pretén, que assegure a tots el mateix nivell d'ajuda.
Però el que no mos diu és que el comissari està en contra, malgrat tot el que s'ha dit, ho critica i que ja vorem què passarà.
Què passarà amb la possible pròrroga als sistemes de quotes de producció?
Ahí parle del sucre.
Què passarà de les ajudes acoblades, parle que s'eleven del 10% al 12%.
És suficient això?
Eixa és la satisfacció del ministre, que les ajudes acoblades en este moment estiguen en el 12%.
Però, alerta!
, compte amb això, perquè no és una decisió.
Tenim en contra el Regne Unit, tenim en contra Suècia, tenim en contra Alemanya.
El pagament verd, ¿afectarà els cultius llenyosos, que és el que interessa ací als valencians?
No diu absolutament res avui d'això.

Mire, i un aspecte possiblement el més important: ni hem parlat, ni hem parlat de la intervenció en els mecanismes de mercat, ni hem parlat d'això.
No hem parlat de fer les variacions necessàries per a garantir que precisament en la posada del producte en el mercat este no estiga patint unes accions contràries als interessos dels valencians.
De tot això no tenim res.
I vosté mos demana un recolzament a la política del Consell, damunt, al Consell que és responsables de la màxima disminució pressupostària que ha tingut en agricultura, al Consell que està limitant el que és la investigació i llevant el personal que està dedicant-se a la investigació agrària.
És que mos diu això.
Home, escolte, ho sent, senyor Giner, no a l'autobombo, sí a la realitat.

Vostés tenen una proposta hui, una proposta hui per a defendre unitàriament, com vosté demanava.
Instem el govern de l'estat a dur a terme una política de defensa clara i decidida de l'agricultura valenciana en la PAC orientada, mantenint un nivell d'ajudes similars que han tingut anterior, que en alguna part se pot aconseguir, apostar també… I he posat dos exemples, dos exemples, no és exhaustiva, però dos exemples, un en el que són el sistema de quotes làcties per al manteniment com a instrument de control de la producció, i també que contemple de forma específica el sector ramader, a l'efecte de ser assignataris de dret d'ajuda i mitjançant el règim de pagament bàsic.
O també referent a les ajudes de la pesca.

I els demane perdó per una errata que té, que he vist després, que posava PPC, política pesquera, hauria de posar millor dit, i pose PCC que és una errada i supose que… Però també ho volia aclarir, perquè sí que hem llegit el d'això.

Volem instar el Consell a programar i dur endavant una política de defensa clara i rotunda de l'agricultura valenciana garantint, mitjançant les modificacions pressupostàries oportunes, que el pressupost d'agricultura, pesca i alimentació siga almenys el 3% del pressupost.
I que aquest percentatge puga augmentar fins al 5%, com un dels sectors productius més important que tenim al nostre país i que cal en este moment potenciar.

Demanen el pagament immediat de les ajudes pendents a tot el sector i fer constar en les distintes convocatòries la data de pagament, perquè així, si s'incompleix, hauria de respondre amb interessos i no ser els mateixos productors qui estan patint els impagaments del sector.
I per tant, acabaríem, perquè això és necessari, pareix ser, instar els diputats i diputades del Parlament Europeu -i ha vingut la correcció d'errors que havíem fet que és els qui estan en representació del territori valencià, i això ho hem afegit en la correcció d'errors, lògicament- a tots aquells valencians, ja sabem que la circumscripció és única, però hi han alguns que són valencians i haurien de respondre com a mínim ells als interessos dels valencians, per tal que actuen per a la finalitat d'acabar amb la marginació permanent de la Unió Europea en el camp valencià.

Senyories, és veritat que la PAC ha estat un atemptat contra nosaltres, que la política europea ho és sempre, que les Corts Valencianes a través del plenari i a través de les seues comissions d'agricultura s'han manifestat diverses vegades en contra d'estes mesures que s'estan fent.
Però és que no és prou, no és prou, perquè abans sí que hi havia una culpa.
El Partit Popular ací, vostés, els tiraven la culpa al PSOE que governava en Madrid i que tal.
No és prou, no és el moment de promeses, no és el moment ja d'instar a ningú.
És el moment de fer les realitats.

I la realitat no s'està fent, la realitat no s'està fent, no, senyor Giner, la realitat no s'està fent.
La realitat són les disminucions econòmiques que estan portant tant a nivell d'inversions com a nivell de funcionament, com a nivell de transferències, que van dedicades al camp valencià.
I que, en este moment, el que vostés estan fent és un engany a tota la gent.
Perquè portar esta proposta per a dir que donem recolzament i dir després que no volen recolzar la política no és el que toca, no és el que toca.
A vostés els toca en este moment portar un recolzament del camp valencià directe per les responsabilitats que vostés tenen i no només començar a instar, a fer la ola al Consell, el Consell que menys ha fet, el Consell que ha deixat venut el camp valencià, el Consell que li retira les ajudes, el Consell que els gira l'esquena als productors del camp valencià.

Senyories, eixa és la nostra visió, eixa és la visió de Compromís.
Quan vostés vullguen l'acord de Compromís, sap que ho han aconseguit altres vegades, que a nosaltres no mos falta voluntat, però sentem-nos i no demanen l'autobombo.
Demanem una visió real, una anàlisi real i solucions factibles per al nostre camp.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a l'acceptació o no de l'esmena, té la paraula l'il·lustre diputat Fernando Giner.

El senyor Giner Giner:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Pañella, s'ha permés vosté el luxe de dir ací.
.
.
i com es deixen guiar per eixa demagògia constant en què vostés estan instal·lats, ve ací i diu: «la divisió del seu grup».
En el meu grup no n'hi ha cap divisió; en el seu són dos soldats i no arriben ni al caporal, dos soldats, no en tenen més que dos.
Ahí és difícil que hi haja divisió.

I vull matisar-li la primera part de la seua intervenció, perquè, home, ve vosté ací i la primera que solta és que no n'hi ha coherència, una volta més amb eixa dinàmica que utilitzen vostés, en el Grup Parlamentari Popular, perquè el senyor Peral havia de fer una posició i ara… No, és que vosté… On no n'hi ha coherència, on no n'hi ha visió de la realitat és en el seu grup, perquè la incoherència absoluta l'ha patentitzat vosté ací en la seua primera part de la intervenció.

Mire, perquè ho tinga clar.
Vostés amb la proposició anterior del senyor Peral fa falta per aconseguir una reforma d'una llei orgànica una majoria qualificada, com vosté deu saber.
I jo entenc que vostés no tenen eixa majoria.
Per tant, allò coherent haguera sigut que buscaren recolzaments per aconseguir eixa majoria.

En este cas que ens ocupa ara estem parlant d'una proposició no de llei, que el meu grup té la majoria suficient per a traure-la endavant.
A pesar de tot allò, en la primera part de la meua intervenció, jo m'he dirigit a tots els grups parlamentaris amb consciència, perquè estic convençut que és el que cal si férem un exercici de responsabilitat ací i no mos dedicàrem a fer filibusterisme, com fan alguns grups polítics.
Si foren responsables, hui votarien vostés a favor.
(Aplaudiments) I vosté ve ací a parlar, a buscar en els llocs recorreguts de sempre, amb les argumentacions de sempre, a dir una cosa que mos té ja farts d'escoltar i és que es repetixen més que l'allioli.
Vostés sempre diuen el mateix.

Però, mire vosté, senyor Pañella, vostés és fals que busquen consens.
És que jo estic fart de viure-ho ací dia a diu.
Vostés no busquen consens.
Vostés s'omplin la boca de parlar del consens, de l'acord, però mai estan disposats a arribar a un consens i a un acord quan la proposta ve del Partit Popular.
Per a vostés, l'única cosa que és consens és quan s'aconseguix algun acord entorn al que vostés plantegen.
Eixe és el concepte que tenen vostés de consens.
Però, vostés, recolzar, no; si és que vostés ho consideren això un pecat.
Són incapaços d'arribar a un acord.
Vostés són incapaços d'arribar a un consens, incapaços.
Ara, quan són vostés els qui ho plantegen, sí que ho fan.

I és que en realitat, senyor Pañella, com vosté ha evidenciat una vegada més ací, no saben fer altra política que la de terra cremada, la crítica furibunda, l'insult, l'atac a l'home, l'atac directe.
I sols, insistisc, aconseguixen consens quan és al voltant del que vostés plantegen o entorn a les seues propostes.
Mosatros no tenim ninguna dificultat d'arribar, i vosté ho sap, a acords amb vostés plantejats per vostés, busquem fórmules transaccionals i en comissió i en ple i on faça falta arribem a acords.
Vostés això no ho saben fer.

I una volta més, amb eixes reiteracions a les quals mos tenen acostumats, se'n puja vosté ací a esta trona i mos torna a parlar de la Guàrdia Civil que va al camp.
Escolte, per moltes voltes que es repetisca ací, és que no hi ha ningú que es crega eixa història, és que és mentida, és que vostés ho plantegen i dibuixen…, i dibuixen una pel·lícula inexistent, inexistent, i d'una qüestió anecdòtica -que ni tan sols és com vostés conten-, la generalitzen i la matxuquen i, a força de matxucar, intenten encunyar que una mentira es convertisca en una realitat.

Ja està bé, senyor Pañella.
Un poc més de serietat.

Ací estem parlant, hui de matí, d'una cosa molt important, d'un sector agroalimentari transcendental com a pilar econòmic en la Comunitat Valenciana.
I vénen vostés i tornen a fer, d'una cosa tan seriosa, la ridiculesa del plantejament de la política eixa populatxera que no té ningun sentit i que va en contra, realment, dels interessos valencians.

I bé ací vosté i ironitza, que si el ministre.
.
.
Mire vosté, és un gran ministre.
A vosté pareix que li fastiguege.
Però és un gran ministre, perquè és un gran coneixedor de la política europea.
És un gran coneixedor de l'agricultura, la ramaderia i de la peixca i dels problemes que això comporta.
És un gran ambaixador en Europa.
I, a més, ha evidenciat una cosa -que a vosté tampoc li fa ninguna gràcia acceptar-, ha evidenciat que és un bon negociador, que sap aconseguir coses bones per a Espanya i, per tant, per a la Comunitat Valenciana; i això és el que s'ha evidenciat, tan llarg com fa unes dies.

Vostés no parlen absolutament res dels acords que es van tancar en el Consell Europeu recentment.
Això tampoc els interessa, perquè vostés seguien instal·lats en el convenciment de que ací no anàvem a tocar bola i que Espanya passava de ser un perceptor net a ser un pagador.
Se'ls ha desfet la paradeta i, aleshores, ja no tenen arguments i recorren al que no deurien recórrer, en coherència i honestament -i dic «en coherència» perquè vosté és ara molt incoherent.

Parla -com ho ha fet ara ací- de tot, menys de la seua proposició no de llei.
Perquè mos situem.
.
.
No, no, no, no.
Ací mosatros hem presentat una proposició no de llei i l'hem defensat, i hem fet referència concreta a què és el que plantegem.
I vosté ha eixit ací, ha parlat de tot i, al final, ha pegat dos pinzelladetes a dos coses que, no és que siguen incoherents, senyor Pañella, és que són més que anecdòtiques.
Fixen-se, senyories, ve el senyor Pañella a esta trona i mos parla de les quotes làcties, ni que.
.
.
Ací estem en la Comunitat Valenciana, Galícia està a mil.
.
.
Vull dir, les quotes làcties, ja m'explicarà vosté la importància.
.
.
, que tindrà la seua relativa importància, i per què planteja, i per què fa vosté el plantejament de les quotes làcties que fa, si ho sap; o és que li han passat el paperet, vosté l'ha copiat i bé ací i no sap això ni de què va, ni la repercussió que té ni les circumstàncies que es donen en eixe cas concret en la Comunitat Valenciana.
Còpia, apega, «solte el rotllo i em quede com estic».
Això no és seriós, senyor Pañella.

I diu: «No, ja se n'hauran adonat vostés -dirigint-se al meu grup- que mosatros hem modificat el.
.
.
, hem presentat una esmena per a modificar l'error de la PPC.
» Vostés no han presentat una esmena.
No, no.
Doncs, jo li diré una cosa, a la millor és que han tingut vostés un lapsus linguae, perquè, clar, vostés han escrit PCC, PCC.
O els faltava una p, que és el que els va a vostés, PPCC, que és els països catalans; o els faltava la p o els sobrava una c.
Per això vosté ha volgut explicar això.
Però és evident, acostumats al PPCC, vénen ací i solten PPCC i, quan se n'adonen.
.
.
Però això no ho ha esmenat vostés.
Això ho ha al·ludit vosté de passada ací en la trona, i poc més que de passada, poc més que de passada.

I diu: «No és el moment de promeses.
» Escolte!
, mosatros no hem vingut ací a fer ninguna promesa.
Hem vingut a plantejar una proposta seriosa davant d'una gestió seriosa que ha fet el Govern d'Espanya, que ha fet el ministre d'agricultura, seriosa, per molt que li dolga a vosté.
Això sí que és serietat.
El que és poc seriós és fer una intervenció, un plantejament com el que vosté, en nom del seu grup.
.
.
I jo espere que tinga capacitat de reflexió i repare el seu error i, al final, aconseguim la unanimitat que jo crec que és el mos exigixen els ciutadans, des de la serietat i des de la responsabilitat.

I la seua esmena, evidentment, no li la podem acceptar perquè vosté ve a dir: «mantenir el nivell d'ajudes similars als hi haguts fins a 2012».
Escolte!
, ¿que vosté no ha llegit l'acord que s'ha produït recentment?
¿Que vosté no s'ha enterat que no sols s'ha aconseguit mantindre les ajudes, sinó que inclús s'han incrementat?
Si m'ho està admetent, per què m'ho plasma això ahí?
¿Com li vaig a recolzar jo una cosa que és evident, que ja està aconseguit, més que aconseguit?
Què vol dir això?

A això de les quotes làcties ja no li fem més mencions.

I el que sí que vull dir-li -que queda ja molt poquet de temps- és això dels pagaments immediats.
Home!
, està clar que hi han impagaments i que estem lluitant perquè desapareguen i que es pague el més prompte possible.
Però parlar d'impagaments en la PAC?
Home!
, però si això es reben hui els diners i demà es paguen.
És a dir, sent consellera d'agricultura -i no em deixarà mentir- la senyora Maritina, fins a eixe moment es cobrava en juny, quan ella va entrar; i, des d'aleshores, ininterrompudament, en desembre, abans, es van avançar les ajudes.
Per tant, això es paga puntualment.

I vull dir-li -i acabe, senyor president, amb el seu permís, acabe de seguida, que ja el veia enfilat a pegar-me l'escopetada, acabe de seguida-, sols vull dir-li que, quant a la circumscripció electoral a les eleccions, que vostés sí que ahí sí que fan una modificació perquè siguen els diputats del Parlament Europeu elegits en representació del nostre territori, mire vosté,.
.
.

El senyor president:

Doncs, vaja acabant.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
en les eleccions europees el territori.
.
.
, la circumscripció és nacional i no s'elegix a ningú per este territori.
Això és una altra incoherència.
.
.

El senyor president:

Vaja acabant.

Moltes gràcies.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
Miren-s'ho.
I, per favor, recolzen la nostra proposta.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
que és el que demana el poble valencià.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per al torn en rèplica, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, doncs, la incoherència se veu que està present per tots els costats.
Perquè, clar, parlar per una part de la incoherència del meu grup i després dir que sempre diu el mateix, dic és una.
.
.
Mos haurà d'explicar un altre concepte de què és la incoherència.
Com a mínim, me dirà: «està equivocat», però seré coherent si sempre dic el mateix, perquè així ens ho ha dit vosté.

Mire, senyor Giner, han de ser més seriosos.
Hem d'escoltar més quan un diputat està parlant i hem d'escoltar menys, a la millor, als qui toca pel costat, perquè vosté ni s'ha enterat de que jo he llegit, paraula per paraula, íntegrament la meua esmena.
Ni s'ha assabentat d'això.
No, home, no; no se n'ha assabentat.

Vindre ací a dir que vostés són els grans defensors de l'agricultura valenciana és una fal·làcia tan gran.
.
.
És a dir, escolte!
, ací el que diu la gent: «Escolte!
, caragols, caragols damunt la taula, eh?
Caragols.
» (Remors) I ací no n'hi han.
N'hi han pocs perquè els reduïxen vostés, els han reduït de manera continuada, fins arribar al ridícul 1,88 del pressupost, que ho he dit moltes vegades i ho diré tantes vegades com faça falta, perquè és la base de la importància del que vostés donen a l'agricultura valencià, és l'1,88 del pressupost.
L'1,88% de la importància global que tenen totes les actuacions és el que li donen vostés al sector primari -quan parlem d'agricultura, ja ho he dit moltes vegades, estem parlant de tot el sector.

Per tant.
.
.
Ja ho he dit.
Vosté se pensa que estem ací dient.
.
.
Però vosté, en relació al que ha acabat dient.
.
.
, que el pensava una persona més seriosa, la veritat, el pensava més seriós.
Quan me diu això de la circumscripció única, això ja ho sabem.
Però, ¿hi han diputats i diputades valencianes, o no?
A la millor vosté diu: «No, són tots espanyols.
» Bé, doncs bé, seran tots espanyols.
Però, ¿n'hi han diputats i diputades valencianes que han tingut el vot, sobretot, encara que siga una llista única, perquè defensen els interessos dels valencians?
Vosté m'ha dit que no.
Vosté m'ha dit que no.
De la seua expressió se deduïx que ací els diputats valencians i valencianes al Parlament Europeu no tenen res a vore, no tenen per què defendre els interessos dels valencians.
Doncs, bé, eixa és.
.
.
(Remors) Sí, eixe és el significat de les paraules.
El problema no són les paraules, sinó que les paraules tenen significat.
I això ho ha dit vosté.

Mire, ja li he dit, li oferisc, encara en este moment, la possibilitat d'arribar a un consens.
Retire el recolzament a les actuacions realitzades en este moment pel Consell, perquè no són del nostre gust, han rebut la nostra crítica i no seria coherent en este moment donar-los recolzament; i, en la resta, li he dit que podem arribar a acords.
Retire-ho, si vol.
Clar, vostés volen el consens a allò que vostés proposen.
No, senyor.

Vostés no han sabut defendre el camp valencià.
Vostés tenen ahí un deute immens, per molt que el negue, amb els llauradors, a través de totes les subvencions que estan impagades i que les deuen encara en este moment.
I tot això no pot ací pujar i negar-ho lliurement.

Senyors, ací jo sí que els demane responsabilitat, la responsabilitat que els dóna eixe govern, eixe govern al qual vostés estan recolzant i que no està fent absolutament res en recolzament del camp valencià.

No és ridícul ni és anecdòtic el que hem dit ací damunt.
Hem ficat damunt d'ací xifres.
Vosté me parla de les quotes làcties, sí, sí; però el que no diu és que és una reclamació de les organitzacions professionals agràries valencianes, en funció d'eixes encara incipients.
.
.
, són quaranta les explotacions que tenim al país, però molt modernitzades i que sí que van a estar afectades.
I és una petició que feren quan començaren les negociacions.
Potser vosté ni tan sols se n'ha assabentat.

Però, bé, me diu això.
Però tampoc parlen de citricultura, tampoc sabem res, no sabem absolutament res.
I una part més important és el que li he dit, el greening afectarà també els plantament llenyosos?
No m'ha dit absolutament res d'això vosté.
No m'ha dit absolutament res i, per això.
.
.
És una de les coses més importants que tenim nosaltres en este moment ací i que esperem solucions des del parlament.
Esperem que eixe ministre tan gran negociador -que jo no vaig a posar en dubtes en este moment, potser d'ací uns dies, d'ací unes setmanes podem discutir si és tan gran negociador com vosté ha dit- però si eixe ministre siga capaç de respondre no només als interessos d'Espanya, sinó també als interessos del valencians, que ho hem trobat massa vegades en falta.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

Gràcies, president.

Moltíssimes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Pañella, en primer lloc, això d'assabentar-se és per a vostés que són molt sabuts, que són els posseïdors en exclusivitat de la veritat.
Eixa és una cosa per a vostés.

Jo l'únic que puc dir-li és que sí que m'he enterat del que vosté ha dit.
I en la meua intervenció m'he cenyit, fonamentalment, al que vosté ha manifestat en esta trona, després de, com era evident i normal, defensar la proposta del meu grup parlamentari en defensa del recolzament a la PAC i també a la política peixquera europea.
I, en eixe sentit, sí que m'agradaria, com a qüestió prèvia, senyor Pañella, que no faça vosté interpretacions del que jo dic ací.
El que jo dic està ahí dit, constarà en acta, amb literalitat; i no vaja vosté traient, a més, infantiloides interpretacions del que jo he manifestat, fora de la realitat i, damunt, evidenciant la pròpia incapacitat personal per a contrarestar argumentalment això, que deuria ser el nucli d'este debat.

Perquè, senyories, senyor Pañella, li recorde de què estem parlant ací, perquè vosté se'n va per les branques i planteja una proposta i, al final, en la seua última intervenció evidencia una cosa que jo li he dit.
És dir, vosté ve ací i no és molt conscient i diu: «Estic disposat a arribar a consens.
Estic disposat a arribar a acords.
.
.
», sí, sí, a partir de la seua proposta; «a partir d'ahí, si accepten, arribarem a.
.
.
».
No, no, escolte!
, ací n'hi ha una proposta que és del Grup Parlamentari Popular, que és la primera que s'ha presentat.
Jo li he dit quines eren les qüestions que, fonamentalment, ens impossibilitaven al meu grup per a poder acceptar la seua esmena a la proposició del meu grup.

I, per tant, jo torne a insistir-li en el que és substancial.
Jo no vaig a perdre'm en més històries.
Ací hui, damunt de la taula, tenim una responsabilitat.
Vostés tenen també la seua d'acceptar, votar a favor o en contra; eixa és la seua responsabilitat, i l'hauran d'exercitar d'ací uns minuts i davant de tota la Comunitat Valenciana vostés hauran d'explicar per què prenen una decisió o altra, com tindrem d'explicar-ho tots i cada un dels diputats i diputades dels distints grups parlamentaris.

Ací estem parlant d'una cosa molt important -i li ho he dit anteriorment, i li reitere ara-, i no mos puguem perdre en històries polítiques de poble, perquè això està molt per damunt d'eixes qüestions, està molt per damunt.
Tan per damunt, tan per damunt que estem parlant que ja s'ha assegurat.
.
.
, cal consolidar que Espanya ha liderat la defensa d'eixe pressupost de la PAC que va ser aprovat.

Que ja -no que aconseguirem, no-, ja s'ha permés que el nostre país seguisca rebent més fons dels que aporta.
I ve ací vosté.
.
.
, i escoltant-lo a vosté, obri el dubte.
.
.
Perquè això «ja vorem.
.
.
» Quan a vostés alguna cosa no els agrada.
.
.
, quan alguna cosa és, al seu criteri, un èxit, vostés sempre obrin eixe capítol del dubte: «ja vorem, perquè a la millor.
.
.
, això no passarà».
No, no, no.
Això està consolidat i anem a millorar-ho.

Espanya va a comptar amb 35.
705 milions d'euros per a ajudes directes, un 0,8%, i amb 8.
291 milions per a mesures de desenrotllament real, que és un increment del 3%.
I això ho ha aconseguit el Govern d'Espanya, i té molt a vore el ministre d'Agricultura.
Escolte!
, les coses, quan objectivament són com són, cal reconéixer-les.

I esperem mantindre les ajudes en peixca.
I estem ahí treballant.
.
.
, i això és el que plantejava la proposició del Grup Parlamentari Popular.
I davant d'això, d'una cosa que ve a evidenciar el treball que vosté nega que s'ha fet, un treball importantíssim, que per primera volta Espanya millorarà els recursos propis, perquè rebrà dels pressupostos europeus més del que aporta.
D'això és del que cal parlar també, de consolidar això, d'unir esforços.

Perquè el nostre país rebrà 1.
000 milions d'euros del fons europeu d'ocupació juvenil, un fons nou; que Espanya tindrà una assignació de 1.
824 milions per a cohesió, en definitiva, d'una sèrie de qüestions que ja s'han aconseguit.
Però el meu grup vol incidir en consolidar eixe fet i en assentar les bases d'eixe futur que ens garantisca la millor PAC per a la Comunitat Valenciana.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

La responsabilitat és de vosté i del seu grup si vota en contra.
Vosté és el que ho tindrà d'explicar als valencians i valencianes.

Moltes gràcies, senyor president.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula la il·lustre diputada senyora Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Señorías del PP, ¿de verdad piensan que esta proposición no de ley puede ser votada a favor por mi grupo o incluso tomada en serio?
Una PNL que simplemente pide que se aplauda al gobierno autonómico y central por unas políticas que ni sabemos dónde están, ni siquiera ustedes concretan cuáles son.
Esta PNL es la muestra de que no saben qué inventarse para seguir con su inacción y su irresponsabilidad manifiesta de gobierno.

Pero, ¿qué defensa están haciendo ustedes de nuestra agricultura y del mundo rural valenciano si para el 2013 han estado a punto de suprimir las ayudas a la zona de alta montaña, conocidas como indemnizaciones compensatorias, y que se concedían para paliar las dificultades de producción y que si no hubiera sido por la resistencias que han opuesto los productores, no la habrían cambiado?
O, ¿qué están haciendo ustedes con el dinero procedente de la PAC 1, que no están pagando todavía a sus legítimos beneficiarios, que se deben alrededor de 120 millones d'euros?

¿Qué vamos a aplaudir si 370.
000 millones de euros que constituyen los fondos de la continuista PAC, los eurodiputados han dejado pasar la oportunidad de votar por el cambio radical en la orientación de concesión de estas ayudas?
Los intereses de la agricultura familiar, de las pequeñas producciones locales, es decir, los intereses comunes del sector de la mayoría ciudadana europea, no han sido escuchados en Bruselas.
¿Qué vamos a aplaudir y votar a favor?

Señorías, la creciente volatilidad de los precios de las materias primas, la globalización y liberalización del comercio agrario, las nuevas relaciones comerciales de gran escala y de especulación alimentaria, ¿no les parecen problemas suficientes como para verdaderamente apostar por herramientas de intervención y de regulación de los mercados?
Porque el actual sistema de intervención pública y almacenamiento privado, que se ha manifestado reiteradamente como ineficaz, se mantiene prácticamente igual.

Miren, no se han logrado cambios radicales en el incremento del apoyo a la agroecología, los mercados locales y a la pequeña agricultura; no se ha avanzado en medidas que permitan precios justos para el productor y el consumidor que frenen la absorción de rentas agrarias por la gran distribución; no se ha avanzado en la prohibición de la especulación agroalimentaria, como lo que suponen las exportaciones europeas por debajo de los costes de producción para no provocar el hambre en los pueblos del sur.
Se profundiza en la mercantilización de la agricultura y, como única solución a la volatilidad de los precios, plantean la contratación de seguros privados.

Señorías del PP, no, no hemos oído al ministro defender la profundización en la lógica de acoplar las ayudas a la producción frente al pago por superficie que ha generado tantos absurdos e injusticias en el pasado y en el presente, como las que permiten que el 70% de las ayudas caiga en un 25% en manos de latifundistas como la duquesa de Alba, marginando a las pequeñas explotaciones.

Tampoco hemos oído al ministro incluir como aspectos centrales criterios socioeconómicos, como la cantidad y calidad del empleo generado, y mucho menos la de profundizar en la sostenibilidad y el cuidado medioambiental, y si, en cambio, burlarse de ello.
No les hemos oído defender allí un fondo público, y no un seguro privado, para proteger a los agricultores y asalariados de catástrofes naturales.

Sin embargo, eso sí que lo ha defendido la Izquierda Unida europea en el Parlamento Europeo, pero el Partido Popular europeo no ha abierto la boca.
Pero si es grave la actitud del gobierno central, no lo es menos la de la Generalitat valenciana, que no solo calla sino que aplaude y nos pide a nosotros que aplaudamos esta PNL de autobombo que no sirve para nada.

Porque no hemos oído ni una palabra de su responsable sobre esta propuesta de la reforma de la PAC, y menos aún crítica.
Otras comunidades autónomas se reúnen con las organizaciones agrarias de su ámbito para consensuar una postura común, con un tema tan importante como es el del futuro de la política agraria comunitaria.
Aquí no, en el País Valenciano parece ser que tienen otras preocupaciones.

Miren, la PAC tiene, o debería tener, su sentido y legitimidad en ser el instrumento de la unión para el objetivo estratégico de la construcción de la soberanía y seguridad alimentaria europea, algo a lo que también es ajeno el ministro Cañete.
Como lo es que a los fondos de desarrollo rural se desarrollen todas sus necesidades y potencialidades.
Y es un chiste de mal gusto que se hable de plantear eso aquí, en un contexto como el nuestro, en el que se pierden ayudas de la Unión Europea por no pagar.

Por tanto, señorías, las ayudas europeas continuarán siendo desacopladas e insuficientes para apoyar nuevas pequeñas explotaciones, para fortalecer las existentes que pasan por muy graves dificultades.
Y, por supuesto, los asalariados agrícolas continuarán en condiciones laborables y sociales a la baja, porque la participación de la renta de los productores en los precios de los productos agrarios continuará descendiendo al no enfrentarse a la fijación de precios y frenar la especulación.

Miren, lo que debería, y acabo ya, hacer el ministerio, y no hace, es exigir una reforma de la PAC que apoye a los agricultores, a las personas que contribuyen a mantener un medio rural vivo, produciendo alimentos saludables.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo.

La senyora López Barceló:

Lo que queremos y necesitamos -y acabo- es una reforma real y duradera de la PAC.
Y eso no se consigue con PNL vacuas y de autobombo obsceno como estas.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada senyora Vicenta Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyors del Partit Popular, jo hui venia ací amb ànim de donar suport a la seua PNL sobre la defensa del sector agrari valencià davant la reforma de la PAC, perquè estem ara en intenses negociacions, efectivament, senyor Giner, en Brussel·les, on els ministres i els europarlamentaris dels vint-i-set països membres de la unió estan intentant aprovar un nou marc financer 2014-2020 i també una nova PAC.
I crec que això demana un esforç per part de tots els grups polítics per anar de la mà a defensar l'agricultura, pesca i ramaderia valencianes en la nova PAC i en la política pesquera comuna.

Però, clar, m'adone del que vostés pretenen: no és exigir al govern central que defense les característiques i interessos de l'agricultura mediterrània.
Per cert, amb tot el respecte del món, enhorabona, senyor pirotècnic, vaja mascletada d'elogis al PP que acaba de disparar!
(Aplaudiments) Però les Falles acabaren ahir.

Vostés, senyors del Partit Popular, el que fan és un brindis al sol al senyor Fabra, un brindis al Consell per l'esforç especial que pareix ser està fent, però s'obliden d'apostar per una PAC més justa, que tinga en compte la diversitat del camp valencià.

Miren, senyories, si algú es mereix de forma especial un reconeixement pel treball realitzat en defensa dels interessos espanyols i, per tant, valencians són els europarlamentaris socialistes espanyols, que des del primer dia vénen votant en contra del que serà el pressupost de la nova PAC, del que serà el nou fons europeu marítim de pesca, perquè no està dotat d'acord amb el pes específic que té Espanya, que té la Comunitat Valenciana com a potència pesquera i agrària, que ho és.

Diga'm, senyor Giner, quants eurodiputats del PP espanyols i valencians s'han preocupat en abstindre's o votar no?
(Aplaudiments) Sabem clarament que als valencians la nova PAC i el fons marítim de pesca, ajudes que arriben a esta comunitat, no se'ls pot retallar ni un cèntim d'euro.
I que jo sàpiga, l'agricultura i la pesca valencianes ha eixit maltractades en tots els acords que hi ha hagut fins ahir.
Una retallada del 13,1%, amb el vot a favor dels eurodiputats del PP valencià.
On estava el senyor Fabra, on estava el senyor Arias Cañete per a dir: no voteu, perquè eixa retallada suposa un autèntic perill per a la continuïtat del nostre sector agrari, de la nostra flota?

Miren, senyors del Partit Popular, el Grup Socialista sempre ha defensat mani qui mani una PAC i una política pesquera fortes que contribuïsquen als objectius d'Europa 2020 i estiga assentada en els seus tres instruments bàsics: suport a la rendes, gestió de mercats i desenvolupament rural.
Sí, senyors del Partit Popular, desenvolupament rural, perquè en estos moments hi ha 8.
500 milions d'euros menys en el sobre per al desenvolupament rural.

Ara seria el moment perquè el senyor Fabra viatjara a Brussel·les, o almenys a Madrid, però a parlar amb el senyor Rajoy, perquè entengueren que la reducció al desenvolupament rural a les regions, entre les quals es troba la Comunitat Valenciana, no la podem permetre, perquè les xifres que té la Unió Europea per al càlcul de l'assignació són les del boom immobiliari de la Comunitat Valenciana i ara som una comunitat on més atur hi ha i on la renda per càpita ha abaixat considerablement.
Però això el senyor Fabra no ho farà.

Perquè tots sabem de la nefasta gestió del Fevader, de la pèssima gestió de la conselleria, que ve tornant diners dels fons europeus, diners que ens regalen, senyories, i que ara, per ser tan torpes, perillen en la nova PAC.
Unes assignacions que són ajudes essencials per al sosteniment de l'agricultura, pesca i ramaderia valencianes.

Però tenim clar els valencians que no aniran a cap lloc, ho diuen en la seua proposició no de llei: «En la medida de lo posible, que tengan en cuenta las características y las necesidades de la agricultura, la ganadería y la pesca de la Comunidad Valenciana.
» Una PNL descafeïnada, senyories, com tot el que demanen a Madrid quan governen.
(Aplaudiments) Així ens anirà als agricultors, ramaders i pescadors, que anem a tindre una PAC que atempta contra la diversitat productiva del nostre territori.
I vostés aplaudint la inèrcia del Consell, que no és capaç de tindre una posició ferma de rebuig absolut davant la reducció del pressupost agrícola de la nova PAC en 13.
200 milions d'euros.

Miren, senyors del Partit Popular, ací venim a donar solucions a un sector que agonitza.
I, per tant, el que toca és exigir al Govern d'Espanya que en les seus negociacions mantinga, com a mínim, les assignacions actuals, tant en termes absoluts com sectorials.
El que toca és traure pit i que voten «no» a les quatre propostes legislatives que integren la reforma de la PAC.
Arribem a hora.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Acabe, senyor president.

Corregisquen, per favor, i defensen l'agricultura mediterrània, senya de la nostra identitat.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Després d'acabar el debat, anem a passar a la seua votació.
Comença la votació.
47 vots, sí; 42 vots, no.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la revocació immediata de l'indult del conductor homicida que va causar la mort al senyor José Alfredo Dolz, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 45.
038, BOC número 137)

El senyor president:

Quart punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la revocació immediata de l'indult del conductor homicida que va causar la mort del senyor José Alfredo Dolz, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a presentació i defensa, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Francesc Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyories, este polèmic indult no l'ha entés ningú, ni els familiars, ni els amics, ni els coneguts, però tampoc el president del Tribunal Suprem que ha dit que no li agrada, ni el president del Consell General del Poder Judicial, ni el Consell Valencià de Col·legis d'Advocats, ni la Unió Progressista de Fiscals que ha dit que és incomprensible, ni les associacions de víctimes d'accidents de tràfic que han dit que és un frau a la independència judicial i un gran frau a la dignitat.

Tampoc ho han entés molts ajuntaments valencians on governa o està present el Partit Popular i estic segur, senyors diputats del Partit Popular, que molts de vostés tampoc l'han entés.
I si els donaren llibertat de vot, si els deixaren votar segons la seua consciència, recolzarien esta proposició no de llei.

Evidentment m'estic referint a l'indult concedit pel Consell de Ministres al conductor kamikaze que l'1 de desembre de 2003 va produir, circulant en direcció contrària per l'AP-7, la mort de veí d'Alzira José Alfredo Dolz, de 25 anys.
Un indult que va ser atorgat amb els informes en contra de l'audiència i de la fiscalia.

Senyories, malgrat la lentitud de procés judicial, més de huit anys, davant el qual els familiars de la víctima sabien que l'encausat estava al carrer, finalment el conductor causant va ser condemnat a 13 anys de presó.
Una condemna que si bé mai podria mitigar l'immens dolor de la família i la indignació de la societat, es va considerar justa i exemplar, principalment perquè el jutge va tindre en compte el que ell anomenà menyspreu a la vida del conductor homicida, que va posar en perill la vida de tantes famílies.
Haguérem pogut ser qualsevol de nosaltres els que havérem mort, tantes famílies que circulaven a eixa hora per una via de màxima concurrència.

El conductor ingressà en presó el 2 de febrer de 2012 i deu mesos després va ser indultat i va eixir al carrer tot i pagant una multa de 4.
200 euros.

La família de la víctima està desolada.
La societat està desolada perquè, a més, ha estat un indult que torna a rememorar una situació terrible que ja passaren fa uns quants anys.
Lògicament no apel·laré a esta situació anímica ni de la família ni de la societat.

Tal com diu la proposició, calien explicacions públiques que el ministre de Justícia va donar en seu parlamentària, unes explicacions públiques que foren les mateixes que havia utilitzat la defensa del kamikaze i que l'Audiència Provincial de València i el Tribunal Suprem varen descartar.

De moment, ja s'han presentat 45.
000 firmes demanant la revocació de l'indult davant la delegació de València i del Ministeri de Justícia.
Senyories, no som una sala judicial, sinó que som la representació del poble valencià.
No voldria, per tant, entrar més a fons en qüestions d'este tipus.

Senyories, si no volem que la ciutadania seguisca allunyant-se cada dia més de la política, cada dia més dels polítics i de les institucions, els hem de representar, i no els càpia dubte que si avui no demanem la revocació de l'indult, ens estarem allunyant un poc més d'allò que els ciutadans valencians de qualsevol ideologia considera injust.

El passat 27 de febrer, en la comissió de coordinació, vostés, senyors del Partit Popular, es negaren que compareguera la delegada del govern per a ser interpel·lada, en tant que presidenta de la comissió de tràfic i seguretat vial de la Comunitat Valenciana, en un nou despreci del Partit Popular a la transparència d'esta cambra.

Senyors del Partit Popular, no repetisquen l'error.
No repetisquen l'error.
En la justícia no cap demora i el que dilata el seu compliment, la torna contra si mateix.
La societat vol un altre tipus d'explicacions a les que va donar el ministre Gallardón.
El carrer vol que siguem útils i apliquem la justícia amb neutralitat.
En definitiva, senyories, la societat no entén l'indult i exigix la seua «revocació».
(Aplaudiments) I això és el que nosaltres demanem, la revocació de l'indult, i és el que demanem a la resta de grups, una conjunció en esta demanda.

També, l'Associació Stop Accidents en la Comunitat Valenciana ha entés este indult.
Són tantes les entitats vinculades a la seguretat vial les que no han entés este indult que seria rar que només el Partit Popular l'entenguera.
.
.
, no seria rar, disculpen.

El tribunal va descartar totalment l'epilèpsia com a causa i els metges forenses certificaren que no la patia.
El tribunal estimà que és impossible, impossible que una persona amb atacs d'epilèpsia puga fer un gir perfecte de 180 graus en la calçada d'una autopista i conduir després cinc quilòmetres a 200 quilòmetres per hora.
L'actitud del kamikaze fou conscient i deliberada segons la decisió judicial.

L'homicida va estar deu mesos en presó, però només quan portava dos mesos, només dos mesos en presó, ja tenia l'informe favorable, sense temps material, per a fer els cursos de seguretat vial que va dir el ministre en la seua compareixença en el Congrés dels Diputats.

Argumentar que no tenia antecedents penals és perillosíssim, perquè seria com dir que qualsevol homicida sense antecedents quedaria indultat i estaria en sa casa com si no haguera matat a ningú.

Senyories, el que no pot fer el ministre és mirar pels beneficis dels delinqüents i no de les víctimes.

I, per finalitzar, senyories, no voldria pensar que tot açò té alguna relació que en el despatx de la defensa treballen familiars, com s'ha conegut, directes del senyor Gallardón i altres importants familiars d'altres importants dirigents del Partit Popular.
No voldria pensar en esta qüestió, qüestió esta sobre la qual també hauria d'investigar-se ja que en este cas s'amaguen les ombres del tràfic d'influències.

Sabíem el model, senyories, de justícia que estava preparant el senyor Gallardón.
Ho sabíem amb la nova llei de taxes judicials en la qual no tots anem a ser iguals respecte a les possibilitats d'actuar en la justícia.
Però, senyories, ara també sabem que la via per solucionar els indults és tindre diners i anar a un despatx d'advocats influent.
Ara acabem d'enterar-mos d'esta qüestió.
Per tant, senyories, exigim la revocació de l'indult de forma immediata.

La família està treballant a fons en este tema, ja ha recollit 45.
000 firmes que ha entregat en el lloc corresponent.

També, senyories, jo voldria apel·lar a la seua incongruència, a la seua diferència d'actuar en cada institució.
Vull recordar-los que la Federació Valenciana de Municipis i Províncies va acordar per unanimitat, també amb els vots del Partit Popular, demanar la revocació de l'indult.

Vull recordar-los que ajuntaments, molts, moltíssims, com el de Benidorm, precisament el de Benidorm, una moció presentada pel Partit Popular demana la revocació de l'indult.

Vull recordar-los que en Alzira el Partit Popular votà a favor de la revocació de l'indult.
Vull recordar-los que en Alzira, d'on era veí José Alfredo, participà tot el Partit Popular, inclosa l'alcaldessa, en la concentració que es va fer demanant la revocació de l'indult.

Per tant, els demane coherència política, els demane coherència a l'hora de definir els seus posicionaments.
I, per tant, eixa coherència és una coherència que només, només pot dur-los el dia de hui a votar a favor de la revocació i no clavar-se en altres tortuositats judicials que només són una excusa per a eixir d'esta proposició no de llei per no retractar-se davant de la societat valenciana, per no retractar-se davant de la societat valenciana que no entén la qüestió que estem debatent i que no entén la qüestió que acabe de contar.

No entendria per què anaren a votar en contra.
Tots vostés segurament tenen fills i filles d'edats paregudes a José Alfredo.
Tots vostés segurament.
.
.
, i els ho demane que es posen en eixa posició, que es posen en eixes circumstàncies i que voten amb consciència, que es posen la mà en el cor i que deixen en este moment la política i les tortuositats judicials aparcats a un costat i voten en termes polítics, que per a açò és per al que estem ací en esta cambra.

Senyories, no deixem abandonats els familiars, amics, coneguts, la societat que recolza esta injustícia.
No deixem abandonats els familiars de José Alfredo.
No ho comprendrien.
La societat no ho comprendria.
La societat diria: «Què està fent-se en les Corts Valencianes?
Què és el que està fent-se en eixe parlament que està actuant.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
i votant d'espatles al que pensem tots els valencians i valencianes?
»

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Signes.

A esta proposició no de llei, hi ha una esmena presentada pel Grup Parlamentari Popular i dos esmenes del Grup Parlamentari Compromís que seran defeses successivament.

En primer lloc, per part del Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat Alfredo Castelló, té la paraula.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

En primer lugar, nuestro grupo quiere manifestar la solidaridad con todas las personas que sufren y, en este caso, con una familia, efectivamente, desolada, que es la de José Alfredo Dolz, a los que les queremos hacer llegar nuestro abrazo y nuestra comprensión.
(Aplaudiments)

Quería decir también que la PNL que presenta el Grupo Socialista parece oportuna, habida cuenta de que ha habido esta moción preparada por la Federación Valenciana de Municipios y Provincias en la que se establecía una serie de cuestiones respecto al tema que nos ocupa y el indulto realizado por el gobierno.

Nosotros estamos de acuerdo también en que se realizara esa segunda lectura por parte del gobierno de la nación, y esa es la justificación que tiene el hecho de que nosotros hayamos presentado una enmienda, porque pensábamos que era oportuno, que era necesario que hubiera una revisión de este tema.
Lo es lógicamente también importante bajo el punto de vista de que no se ha salido del guión marcado por la Federación Valenciana de Municipios y Provincias y la transcribe prácticamente de forma literal, no así otras enmiendas que se han traído por otros grupos políticos.

Nosotros, como está claro, no desvirtuábamos el objeto de la PNL que ha traído el Grupo Socialista, más que en actualizarla.
Cuando planteábamos la eliminación del punto segundo, ya que se pedían explicaciones al ministro, que ha dado en el Congreso de los Diputados, hay que tener en cuenta que la elaboración de la moción por parte de la federación es anterior a las explicaciones que dio el ministro, y por tanto es comprensible, por eso eliminábamos.
.
.
, y, por otro lado, porque planteábamos que era un error, bajo nuestro punto de vista, hablar de revocación inmediata bajo un punto de vista técnico en este asunto.

En ese sentido, hemos planteado, como decía, una enmienda que pensamos que, salvo que fuera por una cuestión de intransigencia política, era perfectamente aceptable.

Bien, ahora se dirá que es que también ha habido enmiendas de Compromís, que entonces no se puede barajar todo esto.

Pero lo cierto es que nuestra postura se basa en la ley, se basa en la ley sobre el indulto de 1870, en la modificación que tuvo en el 88 y en el actual Código penal modificado en 1995.

El artículo 18 dice: «La concesión del indulto es por su naturaliza irrevocable.
» Y aquí estamos pidiendo en estas Cortes que se revoque.
Miren, yo creo que al calor y con la conciencia de que las federaciones valencianas y los ayuntamientos que lo votaron tenían que plantear esta cuestión, me parece normal que se utilice el lenguaje común para hablar de estas cosas.
Pero estamos en una cámara legislativa, y hablar de que se revoque una resolución que por su naturaleza es irrevocable, según la propia ley, nos parece que no procede, nos parece que no procede.

Por otro lado, el artículo 105 de la Ley 30/1992 habla de que las administraciones públicas podrán revocar en cualquier momento sus actos de gravamen o desfavorables.
La concesión del indulto, lógicamente, que tiene una relación directa con el indultado, no es un acto de gravamen o desfavorable, sino todo lo contrario.
Y, por lo tanto, también se estaría vulnerando esa ley.
Por eso hablamos de revisión y no de revocación.

Ciertamente creo que habría que centrar el asunto.
Hablar de cuestiones particulares, de asuntos concretos, en una cámara como esta es complicado si no vemos cuál es el contexto.
Y el contexto es que hay unas cinco mil peticiones al año de indulto al gobierno de la nación y que, de ellas, hay que resolver en todos y cada uno de los casos.
Hay que hablar que la media de resoluciones positivas para los indultos es inferior al 10%.

El máximo de indultos que se ha dado ha sido en el año 2007, cuando hubo 4.
600 peticiones y se concedieron 521 indultos, es decir, el 11,26%.
Y en el año 2009, cuando hubo 5.
391 peticiones y se concedieron 423 indultos, es decir, el 7,85%.
En el año 2012, el gobierno de la nación ha tenido 1.
200 peticiones de delitos contra la seguridad vial y se han concedido 6, es decir, el 0,5%.

Y quería hacerles una reflexión como abogado no ejerciente, pero que lo fui en su día.
Es cierto que el indulto no es una última instancia judicial, pero sí que es el último recurso, el último cartucho, por decirlo así, que tienen unas cinco mil personas todos los años que han sido condenadas en procedimientos penales y que, por cambio en sus circunstancias personales, puede establecerse esa medida de gracia que resuelva también situaciones desgarradoras, situaciones desesperadas, que, entre otras cosas, pueden devenir simplemente por el hecho de que pasa una década desde que se han cometido unos hechos en una situación personal, hasta que se tiene una sentencia condenatoria.
He de decirles que no me gustaría verme en el caso de tener que decidir sobre peticiones de 5.
000 indultos, sobre todos y cada uno de ellos, porque debe ser algo absolutamente complicado no solo en lo jurídico y en lo técnico, sino también en lo personal y en lo anímico.

Mire, señor Signes, si al presidente del Tribunal Supremo no le gusta el expediente de indulto, lo tiene muy fácil: puede resolver el recurso de la familia y aceptarlo.
Lo tiene así de fácil.
Que me digan a estas alturas que asociaciones judiciales de abogados, etcétera, y jurídicas, entienden que esto es un fraude a la independencia judicial, han tenido desde el año 1870 para plantearse si el indulto era algo que debería seguir figurando en nuestro ordenamiento jurídico.
Se lo pudieron plantear nuestros constituyentes en 1978, se lo plantearon y decidieron mantenerlo.

Pero, en cualquier caso, lo que yo no he querido hacer aquí es hablar de un caso concreto, de una situación concreta, que, como he dicho al principio, es desgarradora para una familia.
Porque me parece que es una argumentación simplemente muy baja, de poco nivel.
Hay bastante más justificación que acudir a esta zafiedad, incluso ha hablado de si en el despacho que defiende al indultado trabaja un familiar de Gallardón.
Un despacho, por cierto, que tiene más de quinientos abogados.
Dudo que ninguno de nosotros tengamos a alguien trabajando en ese despacho, cuando es un despacho de más de quinientos abogados.

De verdad, creo que ustedes en este tema no buscan la unanimidad y que la intransigencia.
.
.
, les ha venido de perlas el hecho de que Compromís haya presentado enmiendas.
Yo le digo que no vamos a valorar la cuestión de este caso.
Le digo que lo hemos hecho en nuestra enmienda claramente, pediéndole al gobierno que se revise el asunto.
Esa es nuestra declaración de principios.
El resto son especulaciones de otro nivel.

En asuntos que afectan a personas tan personalmente, tan íntimamente, no todo vale.
Yo podía haber hablado de casos similares del gobierno de Zapatero, mucho más graves, mucho más graves, y no lo he hecho.
Yo podía haber hablado de indultos a consejeros delegados de entidades bancarias, de los que están tirando a la gente de sus viviendas, desalojándolas, y que después esas entidades bancarias fueron las que condonaron préstamos precisamente a algún partido.
Podía haber hablado de que el récord de indultos lo tiene Zapatero, podía haber hablado de que se han indultado en este país a secretarios de estado de su partido porque habían secuestrado a personas o que hay indultos a personas que resultaron condenadas por financiación ilegal también de su partido.

Pero creo que eso no es lo que toca aquí.
Hoy hemos hecho un esfuerzo para que hubiera unanimidad y ustedes no lo han querido hacer.
Pero cuando quieran que hablemos de casuística, de temas concretos, lo podemos hacer y verán como este no es un asunto en el que en estas Cortes se venga a ganar políticamente.
Estas Cortes deben dar un mensaje de tranquilidad a la sociedad y que se está por encima de muchas cuestiones y que en política no todo vale.

Reitero nuestro apoyo a la familia y reitero, en este sentido, que nuestro grupo con su enmienda ha dejado muy clara cuál es su postura política en este asunto, pero de política aséptica, sin entrar en ningún caso a zafiedades, como he visto en otros grupos políticos, y que lamento que se den en esta cámara.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Castelló.

Senyor Ferri, per la defensa de les esmenes del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Des de Compromís compartim plenament la indignació de la família de José Alfredo Dolz i de tota la societat.

Com tots saben, a José Alfredo, de 25 anys, li va llevar la vida un malvat que va posar en risc la seguretat de tots els que transitaven per l'AP-7 la vesprada de l'1 de desembre de 2003.
L'indult que el govern de Rajoy ha atorgat al conductor homicidi és una falta de respecte cap a la família, cap a la societat i cap a les víctimes d'accidents de tràfic i és un pas enrere en la lluita per la seguretat vial.

Des de Compromís, a més, compartim l'escàndol que provoca l'indult pel seu context, pel seu context.
L'escàndol que provoca que s'haja utilitzat l'argumentació de la defensa ja rebutjada en el juí pel fiscal i pel jutge per a defensar l'indult; l'escàndol que provoca que s'hagen ignorat les opinions de jutges i fiscalia contraris a l'indult i l'escàndol que provoca la relació del mateix ministre de Justícia amb el despatx d'advocats que va portar el cas de l'indultat.

I després d'anys de sentències, recursos i noves sentències, amb aquest indult el conductor només ha complit deu mesos de presó, deu mesos de presó d'una condemna de tretze anys.

Des de Compromís presentem dos esmenes al text del Grup Socialista.
I ho fem amb l'ànim de millorar la proposta, d'anar més enllà, perquè no es tracta només d'este indult, es tracta de molt més.
Demanem una investigació interna en el govern per si ha existit algun tipus de favoritisme cap a l'indultat per causa de la relació del ministre de Justícia amb el seu despatx d'advocats.

Si creiem que esta relació és sospitosa, el mínim que es pot demanar és que s'investigue, i així ho proposem en les nostres esmenes.

Com els deia, compartim la indignació i compartim l'escàndol que provoca i suposa esta mesura, però esta indignació i escàndol no és única en este cas.
Són ja molts els casos d'indults en els quals sentim que estan poc justificats, que no són suficientment transparents o que atempten contra els drets de terceres persones o fins i tot contra l'interés general de tota la societat.

Per això plantegem una altra esmena adreçada a l'arrel del problema.
Proposem una reforma en profunditat dels indults.
Ja ho vam fer en estes Corts Valencianes i ací el partit majoritari va votar en contra.
Ho hem presentat al parlament espanyol i estem també en procés de presentar més mesures en aquest sentit.
Però hui també volem que es vote en aquesta PNL.

Estem parlant d'una llei de 1870, com bé ha recordat el senyor Castelló, que necessita actualitzar-se per a garantir que els indults s'utilitzen de forma puntual, justificada i transparent.
Una llei que únicament es va modificar en l'any 1988 per fer els indults més opacs, llevant requisits de motivar l'indult en el decret, és a dir, es poden donar indults sense motivar el seu.
.
.
, es poden fer indults sense motivar la seua causa.
Per tant, una passa enrere.
De 1870 a 1988, en lloc d'anar avant, van fer una passa enrere.

Segurament algú dirà que els indults ja s'estan dictant de manera puntual, justificada i transparent.
Senyories, des de 1996 els diferents governs han dictat una mitjana de 600 indults per any.
Això són dos indults al dia.
En alguns moments, els indults han sigut utilitzats de forma constant i massiva.
Destaquen els 1.
582 indults de l'any 1988 i els 1.
744 de l'any 2000.
Això és un ús puntual?
El govern està actuant com a una última instància del poder judicial, i això no ha de ser així.

Totes aquestes dades que els acabe de donar provenen de l'Indultómetro, un projecte ciutadà impulsat per la Fundació Civio i que arreplega i analitza les dades de tots i cadascun dels indults des de 1996, una tasca ingent amb un objectiu de guanyar transparència, de facilitar el rendiment dels comptes dels governants i de comptar amb dades fiables i accessibles.
Malgrat l'obscurantisme de molts dels nostres governants, una vegada més la societat civil dóna exemples de bon govern a uns mals governants.

Dins d'este projecte trobem un recull de casos destacats.
I és molt interessant, de veres que ho són, eh?
Trobem, per exemple, el cas d'un empresari condemnat per defraudar a hisenda, que va ser indultat en 1997 i que finalment va haver de tornar més de mil milions de pessetes, després d'haver dit en el juí que era insolvent.
Destaquen també els indults d'Aznar a Vera i Barrionuevo, exministres del Partit Socialista condemnats per segrestar Segundo Marey.
En desembre de 2000, es van promulgar més de mil indults amb motiu del nou mil·lenni entre els condemnats pels casos Sogecable i Filesa.
També trobem indults com els que vam donar a un empresari que no va posar les mesures de seguretat adequades per a evitar la mort d'un jove de 16 anys.

I els últims casos que són realment escandalosos.
Per exemple, l'indult del govern del Partit Socialista, quan ja en funcions.
.
.
, al conseller delegat del Banco Santander, Alfredo Sáenz.
O l'indult del PP als condemnats per la falsificació dels cadàvers en el Yak-42.
Estos casos són destacats perquè entre ells sempre trobem la sospita de la relació entre l'indultat i el poder, i això no és acceptable en una democràcia com la nostra.

Per exemple, en el cas d'Alfredo Sáenz, Zapatero va justificar-ho amb un «se entendió que era razonable y punto».
Això no és ningun motiu per a indultar a ningú.
Tan raonable que era un indult il·legal que ha sigut anul·lat pel Tribunal Suprem.

L'indignant indult al conductor kamikaze condemnat per la mort de José Alfredo Dolz és una conseqüència de l'abús dels indults per part de tots els governs que han passat per la Moncloa.
Ens sumen a la indignació compartida per tots els valencians i valencianes perquè una persona així estiga en el carrer havent complit tan sols deu mesos, deu mesos, recorde, de tretze anys.

Creiem que este indult ha prosperat perquè existix una cultura de l'abús instaurada en el govern central.
El que hem de fer, per tant, és atacar l'arrel del problema, l'arrel del problema, que és una normativa de 1870 que permet que passen estes coses.
Per això, proposem que es revoque i s'investigue este indult a fons, que es revoque i s'investigue, no que es revise, sinó que es revoque i s'investigue, perquè el considerem injust i injustificat.
I, també, proposem que es fagen reformes per a que totes estes coses no tornen a passar, que qualsevol indult tinga de ser motivat i que tinga de ser.
.
.
, que tinga la seua motivació i la seua argumentació darrere, no com les argumentacions que ens han donat alguns dels governants que hem tingut fins ara.
Per això esperem que tant el Partit Socialista accepte les nostres esmenes com que el Partit Popular acabe votant favorablement aquesta proposició no de llei.

(Inintel·ligible) .
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Per al torn d'acceptació o no de les esmenes que s'han defensat en esta trona, té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Miren, senyors del Partit Popular, si no donen suport a aquesta proposició no de llei, no esperen ni de la família, per descomptat, ni de la societat valenciana, ni comprensió ni indult al que van a fer, no ho esperen.
No ho esperen perquè no van a tindre-ho.
La percepció que en este moment la societat valenciana té respecte a l'indult de José Alfredo és la percepció que una persona només pot ser indultada si té suficients diners com per a anar a un gran bufet d'advocats.
.
.
I, si no, no.
Eixa és la percepció que subjau per baix d'esta qüestió que estem debatent en este moment, és la percepció de la societat valenciana.
No es molesten, però.
.
.
, pel que estic diguent, és que és la veritat, és la percepció que n'hi ha, és la percepció del ric contra el pobre.
Jo he estat en les concentracions, he estat en les concentracions dels familiars, amics i gent que recolza el tema este, i la percepció que n'hi ha és eixa, és eixa, no és altra, és eixa, i, per tant, si voten en contra d'este tema, el que la societat d'alguna manera percebrà serà el que estic diguent-los.

Mire, senyor Castelló, l'indult és irrevocable.
.
.
ha llegit vosté per ahí.
La llei diu que l'indult no podrà ser revocat, efectivament, però vosté s'ha parat ahí i no ha seguit: no podrà ser revocat per la seua pròpia naturalesa, d'acord amb les clàusules amb què s'haguera concedit.
Però, senyor Castelló, en este cas desconeixem estes clàusules i el que no sabem.
.
.
, repetixc, desconeguem estes clàusules, i el que no sabem és baix quin concepte de justícia, equitat i utilitat pública fou concedit este indult.
Això no ho sabem, senyor Castelló, això no ho sabem, i, per tant, això cal saber-ho i, efectivament, la família anirà al suprem, el suprem decidirà.
.
.
, el suprem decidirà el que tinga de decidir, però això no té res a vore per a que la representació de la societat valenciana demane eixa revocació com està demanant tota la societat valenciana, i vostés ho saben perfectament.

Respecte a les dos esmenes que ha presentat Compromís, dir que anem a acceptar-les les dos, anem a acceptar les dos esmenes, efectivament.
Però també voldria recordar una qüestió, efectivament, l'article 2 de la llei de l'indult preveu una sèrie de supòsits en què no cap l'indult, com per exemple els reincidents, i el que proposa Compromís és ampliar els supòsits per a incloure els condemnats per delictes contra la hisenda pública, la seguretat social i delictes contra l'administració pública.
Per tant, és assumible.

Però vull recordar a Compromís que els exemples que ha posat en esta trona.
.
.
, que el nostre grup en el Congrés dels Diputats, per a evitar els exemples que vosté ha posat en esta trona, ja va demanar en el seu moment la reforma de la llei de l'indult, que, efectivament, és de 1870, la va demanar i se va rebutjar.
O siga, que.
.
.
, per a que ho sàpia, per a que ho sàpia el senyor Ferri, ¿no?

I.
.
.
, bé, repetixc, la primera esmena és una esmena molt clara.
És a dir, estic.
.
.
, estic.
.
.
, l'he explicat en la meua primera intervenció, és a dir, què hi ha darrere de l'indult, hi han relacions familiars, hi han relacions polítiques.
.
.
, cal esbrinar-ho, això, cal.
.
.
, cal d'alguna manera vore si ahí, d'alguna manera, eixe tema ha influït en la concessió de l'indult per part del govern i, per tant, estem d'acord amb la primera de les esmenes.
La segona, també, evidentment.

Però.
.
.
, i acabe ja fent-los una apel·lació a la seua consciència, (veus) una apel·lació a la consciència dels diputats del Partit Popular.
Ací s'ha vullgut, digam, judicialitzar este debat, però este debat no és un debat que puga ser judicialitzat, por ser-ho, però que és un debat que està en el carrer en altres termes.
I pose's la mà en el cor, mire la seua consciència, no facen cas a les directrius del grup parlamentari, fagen com nosaltres hem fet en alguna ocasió en este grup, que és donar.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
llibertat de vot, i a vore què ix en esta proposició no de llei.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Signes, no, no.
.
.
Un moment, un moment.
.
.
Moltes gràcies.

A efectes que conste en el Diari de Sessions i de poder clarificar (inoïble) .
.
.

El senyor Signes Núñez:

Sí, no acceptem l'esmena del Partit Popular i acceptem les dos esmenes de Compromís.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Per a rèplica, senyor Castelló, té la paraula.

El senyor Castelló Sáez:

Gracias, presidente.

Bueno, debe ser una nueva muestra de intransigencia tripartita la que tenemos hoy aquí, porque nuestra enmienda claramente se hace eco en la voluntad de mejorar el texto que ha planteado el Grupo Socialista, con una modificación mínima que he explicado i espero no tener que volver a explicar, porque si, efectivamente, la ley, señor Signes, dice: «La concesión de indulto es, por su propia naturaleza, irrevocable con arreglo a las cláusulas con que hubiera sido otorgada».
.
.
¡«Irrevocable»!
Y, luego, las (inintel·ligible) .
.
.
públicas podrán revocar en cualquier momento los actos de gravamen o desfavorables, y este, lógicamente, un indulto, no es un acto de gravamen ni desfavorable, están haciendo un brindis al sol.
Y hacer aquí un brindis al sol es ser demagógico.
Y aceptar dos enmiendas de Compromís, que van mucho más allá del tema, que no tienen nada que ver con lo formulado por la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, es una forma de demostrarnos que ustedes usan el guante de hierro, cuando pueden, con el Grupo Popular a la hora de aceptar enmiendas, y usan el guante de seda con Compromís para aceptar todo lo que venga de sus filas, por desmadrado que sea, conforme se está comentando por usted aquí.

No tiene sentido decir que hay una percepción de que solo se puede ser indultado si se tiene dinero para ir a un gran bufete de abogados, eso es una barbaridad, y usted lo sabe, hay cientos de pequeños despachos de abogados que, cuando acaba un asunto penal, piden el indulto para sus clientes, y unos pocos los consiguen, aproximadamente, el 10%, como les he dicho antes.
No tiene nada que ver con la entidad del despacho de abogados, tiene que ver con el caso en concreto.

Pero usted parece que no solo tiene la función de percepcionista, sino también de alentador de que nuestra sociedad se piense que si aquí no se tiene dinero, no se es nadie, y eso es mentira, porque la justicia funciona igual con un abogado de oficio, a los que hay que reconocerles su enorme trabajo, que a un gran abogado del mayor bufete de Nueva York o de Madrid.
(Veus) Igual, exactamente igual.
Y me parece.
.
.
, decir que los abogados de oficio son gente de segunda, que no consigue en ningún caso (veus) indultos porque solo toca a los poderosos.

El senyor vicepresident primer:

Señorías.
.
.

El senyor Castelló Sáez:

Me parece un mensaje penoso, señor Signes, un mensaje penoso.

Nosotros queremos votar a favor, pero no nos deja, aceptando las enmiendas de Compromís, que, de verdad, creo que no tienen ningún sentido en este caso, y lo hacemos por su intransigencia.
Cuando le hablo de que el presidente del Tribunal Supremo tiene la oportunidad de aceptar el recurso, es que es cierto, es que si sin conocer el asunto en lo administrativo ha sido capaz de hacer esa declaración, espero y tengo la confianza de que al final acepte el recurso de la familia, porque esto, desde luego, sería importante.

Por otro lado, he oído apreciaciones respecto a eliminación de indulto.
Yo, sinceramente, no creo que sea algo que haya que eliminar.
Le voy a decir más, en el pasado pleno del Ayuntamiento de Sagunto, si me permiten, pedimos un indulto.
.
.
para una persona que se saltó un control de la Guardia Civil, que condujo de forma temeraria por la autopista y que en su entrada en Valencia fue paralizado por diversos automóviles de cuerpos y fuerzas de seguridad del estado, incluso hubo algún disparo.
.
.
Decíamos que, en esas circunstancias entendemos que la ejecución de la pena impuesta deja de ser útil socialmente y no responde a la idea de un derecho justo, por resultar inadecuada e innecesaria, primero, porque carece de la debida proporcionalidad; y, segundo, porque ni desde la prevención general ni especial se justifica.
(Veus) Y muchas otras cuestiones.

Se lo digo, porque cada caso concreto es cada caso concreto, y en este caso, nosotros entendíamos que no hablar, en el sentido que ustedes lo dicen, de la revocación, porque no procede legalmente, lo dice textualmente la ley, sino que hablar de revisión, era algo que se debía hacer.
Pero por si faltaba poco, por si esa valla no éramos capaces de saltarla, nos ponen, además, la de las dos enmiendas de Compromís, que llevan al traste a nuestra voluntad de aclarar este asunto y votarlo de una forma clara y contundente a favor.
(Veus)

Gracias por este aislamiento que hacen al grupo, usted que tiene el derecho de aceptar o retirar las enmiendas, y decir nuevamente, como he dicho al principio, que nosotros estamos con la solidaridad a la familia que lo está pasando mal en estos momentos, sin demagogias.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Castelló.

Per a tancar el torn de rèplica, senyor Signes, té la paraula des de l'escó.

Si vol polsar, senyor Signes.
.
.
D'acord.

El senyor Signes Núñez:

Mire, senyor Castelló, nosaltres sí que creguem en els advocats d'ofici, els que no hi creuen són vostés, que no els paguen.
(Aplaudiments) ¡Vostés, que no els paguen!
, són els que no creuen en ells.
(Veus) Evidentment que creguem en ells, evidentment, perquè molts d'esta bancada i molts dels que recolzen als d'esta bancada, no tenen diners només que per a anar a advocats d'ofici.
.
.
I eixos advocats requerixen que vostés els paguen els deutes que tenen amb ells.
Per tant, ha segut una mala.
.
.
, una mala indicació la que vosté ha fet en la trona.

Repetixc, volem la revocació, volem la revocació.
Vostés plantegen una revisió, una revisió, ¿una revisió per a què, senyor Castelló?
Si ja li ho he explicat, és a dir, la revisió és només quan n'hi han conceptes de justícia, equitat i utilitat pública que no s'han tengut en compte.
És a dir, nosaltres creguem que no s'han tengut en compte, però que està tot perfectament definit pel consell de ministres i, per tant, se volia revocar, se volia revocar la sentència, i eixe tema és eixe.

Mire, vostés estan parlant del tripartit.
.
.
No, no és que el tripartit en este tema anem junts, el problema és que vostés estan quedant-se en este tema en la més absoluta soledat.
Però, mire, senyor Castelló, no la més absoluta soledat pel tema que estem tractant, no la més absoluta soledat dins d'este hemicicle: vostés, ara quan voten, s'estaran quedant en la més absoluta soledat dins de la percepció que d'este tema té la Comunitat Valenciana, en la més absoluta soledat.
La societat valenciana, valencians i valencianes que no entendran com vostés, després de tot el que se sap d'este tema, se neguen a demanar la revocació de la sentència.
.
.
No ho entendran, senyor Castelló, i, per tant, estan quedant-se cada dia que passa a soles, cada dia que passa els ciutadans i ciutadans els entenen menys, cada dia que passa estan més solitaris.
I, per tant, nosaltres seguim en les mateixes posicions, rebutgem la seua esmena i acceptem les esmenes de Compromís.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Signes.

És ara el torn dels grups que no han presentat esmenes.
Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, senyora Sanz té la paraula.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente.

Señorías.

Señor Signes, nosotros apoyaremos la proposición no de ley que han presentado con las enmiendas que han incorporado, y lo hacemos sin ningún tipo de demagogia, lo hacemos también en solidaridad con la familia, con el pesar del pueblo de Alcira, de la ciudad de Alcira.
Pero sobre todo desde un sentido, que es lo que la ciudadanía está reclamando y siente en su propia piel, y es si la justicia es igual para todos, si la justicia es igual para el conjunto de los ciudadanos o la justicia tiene ese tamiz de que quien más tiene se puede salvar de la quema y quien no, no.

Y además en este caso, que ya se planteó en la comisión de coordinación, en este caso que también el Partido Popular votó en la comisión de coordinación en contra de esta propuesta o una por el estilo, una muy parecida, y que nosotros apoyamos, en este caso, detrás de todo este caso, hay más sombras que luces, hay muchas más sombras que luces.
Que es por eso por lo que la ciudadanía, el sentir público, la opinión pública, se pregunta si todos contamos y pesamos lo mismo ante la justicia.

Y ya hay bastante rechazo hacia cómo funciona la política en muchos de sus aspectos para que ahora eso se extienda a lo que debería ser un elemento de equidad y de tratamiento como iguales ante temas que son realmente de justicia evidente.
Porque, miren, causó un auténtico escándalo en la opinión pública que una condena de esta gravedad, con una pena de trece años, sin apenas haberse cumplido diez meses de la misma, el conducto kamikaze quedara en la calle a cambio de 6 euros al día, es decir, trece años cambiados por 4.
200 euros.
Claro, con una víctima por medio, con un herido por medio.

Causó estupor conocer que el hijo del ministro de Justicia trabajaba en el despacho Uría Menéndez que defendió al homicida indultado.
También que su abogado defensor, Esteban Astarloa, fuera hermano del entonces subsecretario de justicia.
Lo que puede hacer sospechar que hubiera podido darse un delito de tráfico de influencia y de prevaricación.

Sorprendió cuando el Ministerio de Interior llegó a decir que en el ejecutivo no se conceden indultos a personas condenadas por delitos de violencia de género o contra la seguridad vial y que este era un caso excepcional y en otras ocasiones estaremos más atentos a estas cuestiones, palabras textuales.

Pero hay muchas preguntas que siguen estando en el aire.
Y es lo que hace que la ciudadanía no se conforme con que esto quede al albur sin que intervengamos en política, que quede solamente aquello que la familia puede recurrir y que ha iniciado y que muchos de nosotros estamos apoyando.

¿En el momento en el que el gobierno concedió el indulto era conocedor el ministro de Justicia del hecho de que su hijo trabajara en el despacho que defendió al conductor kamikaze, del hecho del que el abogado defensor del conductor era hermano del ex secretario de justicia?
¿Se produjo realmente alguna relación verbal entre el ministro y estas dos personas para modificar el sentido de la pena?
¿Por qué razones el ministro de Justicia no se abstuvo en esta decisión, dado que su hijo trabajaba en el bufete que defendió al condenado?
¿Por qué el gobierno acordó el indulto, pese al informe desfavorable del tribunal que sentenció, de la fiscalía y de los familiares de la víctima?
¿Por qué el ministro Gallardón justificó el indulto, en base a que el conductor padecía epilepsia, cuando el tribunal había descartado totalmente la epilepsia como causa y los médicos forenses certificaron que no la padecía?

¿Por qué este es un caso excepcional, como dijo el ministro?
¿Por qué es un caso excepcional?
Esa es la pregunta.
¿Por qué es un caso excepcional?
Y mientras eso no se conteste, mientras eso no se sepa, la sombra de la duda sobre lo injusto o la justeza de esta medida es evidente que estará en la opinión pública.
Y es evidente que si nosotros, y muchas personas lo han dicho, muchas entidades lo han dicho ya, es una burla contra la justicia lo que este consejo de ministros hizo con el indulto.

Por eso, por esa razón, les damos el apoyo a la proposición no de ley que ha presentado el Grupo Socialista, que está perfectamente contextualizado en la legalidad, tal y como el señor Signes ha venido explicando.
Y con este voto queremos apostar por una sociedad de iguales para todos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabat el debat anem a passar a la votació de la proposició del Grup Parlamentari Socialista 45.
038 amb la incorporació de les esmenes de Compromís 59.
234 i 51.
235.
Comença la votació.
42 vots sí, 45 vots no.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre l'impuls de la reforma de la normativa electoral perquè es consideren inelegibles per a l'exercici de càrrec públic els qui objectivament han defraudat les arques públiques i s'han acollit a la declaració tributària especial coneguda com «amnistia fiscal», presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 50.
082, reformulada amb RE número 50.
873, BOC número 142)

El senyor president:

Quint punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre l'impuls d'una reforma de la normativa electoral, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, amb el registre d'entrada número 50.
882 i formulada amb el registre número 50.
873.

Per a la presentació i defensa, té la paraula l'il·lustre diputada Mònica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

La disposició addicional primera del Reial decret llei 12/2012, de 30 de març, regula la declaració tributària especial, nom formal atorgat a la coneguda «amnistia fiscal».
La regularització d'esta exempció de responsabilitat introduïda pel govern del Partit Popular ha generat una gran alarma social i indignació lògica de la ciutadania, atés que aquells que sostenim l'estat amb les nostres impostos observem com es dóna un tracte de privilegi als defraudadors, permetent-los, el mateix estat i a preu de ganga, el blanqueig de capitals fins avui delicte.

Així s'ha fet públic que distints delinqüents, inclús, fins i tot imputats en causes de corrupció, com és el cas Gürtel, on s'està jutjant el presumpte finançament il·legal del partit que ha promogut esta amnistia fiscal a través del govern, dificulten la investigació judicial en marxa fent ús d'esta amnistia fiscal, segons han denunciat els mateixos inspectors.

Este despropòsit normatiu, creat pel govern del Partit Popular, afavorint els defraudadors i inclús els grans delinqüents de delictes de sang, com màfies organitzades, els ha permés el blanqueig dels seus diners d'activitats il·legals.
Agreuja el fet que molts d'estos delictes ixen a la llum a voltes arran de la investigació sobre delicte fiscal, que en acabant destapa altres conductes il·lícites.
Dit d'una altra manera, la investigació sobre possibles delictes fiscals i blanqueig de capital és el fil d'on s'estira a voltes per a trobar els delictes matriu que han generat eixos diners bruts, narcotràfic, tràfic de dones per a explotació sexual, etcètera.

Aquells que s'acullen a l'amnistia fiscal són aquells que han tingut diners bruts i els han blanquejat, evitant aixina una investigació i processament per delicte fiscal.
Malgrat l'amnistia fiscal, la lluita contra la corrupció i per la transparència, exigix que els qui un dia van ser defraudadors acumulant diners bruts acaben sent representants de la ciutadania gestionant els diners públics, dictant normes o arbitrant conflictes per a la ciutadania que respecta les normes i contribuïx a l'estat.

És per això que considerem necessària la presentació d'aquesta proposició de resolució, proposta de resolució.

Este és el text, senyories, que ha estat censurat, que jo he vullgut llegir perquè el coneguen, i que hem hagut de llevar perquè se'ns tramitara en esta cambra esta proposta, que jo entenc que a alguna gent li resulte incòmoda.
Però, en tot cas, ara ja quedarà en el Diari de Sessions i, per tant, una vegada més, hem pogut d'alguna manera véncer la censura que se'ns imposa en esta casa.

Miren, en 2010, les paraules de Rajoy sobre l'amnistia fiscal van ser: «no la recolzarem perquè els qui paguen pagaran més i als qui no paguen se'ls perdonarà el que no han pagat».
2010.
En 2010, també la senyora Cospedal deia.
.
.
, era probablement més intel·ligible que ara, abans se l'entenia millor, deia sobre l'amnistia fiscal que Zapatero havia encarregat a Elena Salgado: «no és acceptable que als qui paguen se'ls pugen els impostos i als qui defrauden se'ls perdonen».
Això ho va dir la senyora Cospedal.
«És impresentable que l'eixida del deute siga amnistiar els qui defrauden» -senyora Cospedal-.
«És tan injust, tan antisocial, tal barbaritat que estem en contra».
Clar, es veu que després d'estes paraules, alguns finiquitats diferidament li van fer una escolteta a la senyora Cospedal i sobretot als ministres Montoro i De Guindos per a dir-los que l'amnistia fiscal clar que s'havia de fer.

I ahí estem, perquè la justícia per descomptat no és igual per a tots, però els impostos tampoc.
I nosaltres el que volem proposar és que, molt bé, l'amnistia fiscal vostés l'han aprovat, l'han duta a terme, alguns defraudadors han pogut blanquejar els seus diners, alguns delinqüents hauran blanquejat els seus diners i no sabrem ara com tirar del fil per a agarrar-los amb els delictes molt més greus que hi ha darrere.
Recorden-se, senyories, que a Al Capone no el van pillar per mafiós, ni per assassí, ni per tot això; el van pillar per delicte fiscal, els ho recorde.

I aquí està la gran fellonia de l'amnistia fiscal.
L'amnistia fiscal, senyories, no està feta per a recaptar, mentida, perquè si no algun ministre hauria d'haver dimitit quan s'ha recaptat la mitat del que s'havia pressupostat.
L'amnistia fiscal està feta precisament per a indultar, però en compte d'indultar després s'indulta abans.

L'amnistia fiscal és una manera, és una manera d'evitar que se puguen investigar determinats delictes i arribar a determinada gent poderosa que maneja tants fils que ha aconseguit imposar esta amnistia fiscal.
És un indult a priori, és a dir, aixina no tindran després d'indultar-los quan estiguen condemnats pels tribunals.
Perquè el problema, senyories, és que si Hisenda no pot fer una liquidació, no n'hi ha manera d'investigar un delicte fiscal.
Perquè per a investigar un delicte fiscal i condemnar una persona per un delicte fiscal, cal que n'hi haja una liquidació de l'agència tributària.
Ja ho han fet vosté bé, ja.
Ja ho han fet vosté bé.
I ja voran vostés, senyories, com d'ací uns anys haurem de lamentar que alguns presumptes delinqüents hui, no podran ser condemnats precisament per esta amnistia fiscal.

Nosaltres, aleshores, anem a proposar, a banda de denunciar açò, aquesta fellonia, volem proposar que cap persona que s'haja acollit a l'amnistia fiscal puga presentar-se a les eleccions, que siga causa d'inelegibilitat el fet d'haver tingut diners bruts, perquè una persona que s'ha acollit a l'amnistia fiscal és una persona que tenia diners negres, diners bruts.
I, per tant, eixa persona, al nostre entendre, no ha d'estar habilitada per a gestionar el bé comú, ni per a gestionar els diners de tots, perquè no són de fiar.
I, a més, eixa persona no puga ser càrrec de designació, ni electe ni de designació de govern, secretaris autonòmics, etcètera.

I, a més, proposem que cap persona que s'haja acollit a esta amnistia puga assessorar en òrgans que siguen consultius per a un govern determinat.
És un retret social que se fa a persones que han tingut estos diners negres i, per tant, no havien complit amb el bé comú de tots.
I a més que els agents, les persones que formen part dels agents econòmics i socials i que vagen a formar part de taules de concertació, no hagen pogut acollir-se a l'amnistia fiscal.
Ací supose que tindran més problemes la patronal, per descomptat, que els sindicats.

Volem que s'impulse la modificació de la normativa perquè també Hisenda facilite estos certificats.
Volem que tots els càrrecs públics en l'actualitat facen públics certificats de no haver-se acollit a l'amnistia fiscal.
Miren, la pantomima del senyor Rajoy ensenyant la seua declaració de la renda, quan tots sabem que els sobres, els sobres no estan en les declaracions de la renda, la poden vostés fer bona amb esta proposta.
Que tots facen pública una certificació d'hisenda com que no s'han acollit a l'amnistia fiscal, com que ningú d'ací ha tingut diners negres guardats en un calaix.
I, a més, plantegem el mateix per als òrgans òbviament de l'estat com per als òrgans autonòmics.
Aquesta limitació que perdure deu anys, des de l'aprovació de la norma -és a dir, tampoc anem a castigar una persona tota la vida-, que perdure deu anys, com a retret social de no haver complit, de no haver sigut un ciutadà exemplar.

Nosaltres entenem que esta proposta sí que és una proposta que posa a prova eixos cants de transparència de què parla el senyor Fabra i de què parla el senyor Rajoy i de què parlen tants dirigents d'un partit tant en sospita com el Partit Popular.
Volen transparència?
Aproven esta norma.

¿Creuen vostés que un defraudador ha de poder presentar-se a les eleccions i gestionar diners públics?
¿Creuen que un defraudador ha de tindre càrrecs de govern o càrrecs de confiança?
Si creuen això, que els defraudadors han de poder ser càrrecs públics i gestionar els nostres diners, òbviament votaran en contra.
Però si vostés creuen que els defraudadors no han de gestionar el bé comú, doncs, aleshores, hauran de votar a favor.

Nosaltres, naturalment, anem a seguir denunciant esta amnistia fiscal a mida, el fracàs que suposa i la mentida que ha suposat que siga per raons recaptatòries, quan la majoria d'empreses han blanquejat els seus diners bruts al 3% en mitjana, ni tan sols s'ha aplegat al 10% de què es parlava, quan els mateixos inspectors confirmen que l'amnistia fiscal ha servit per a blanquejar diners il·lícits.
.
.
Quan tot açò ha estat en la premsa lliure del nostre país, quan, a més, destacats implicats en el cas Gürtel han reconegut que han blanquejat diners a través de l'amnistia fiscal, jo crec que vostés tenen l'obligació política i moral de votar hui ací a favor d'esta proposta perquè, si no, se'ls vorà el plumero.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Esquerra Unida, la il·lustre diputada senyora Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Vamos a apoyar esta iniciativa, como no podía ser de otra forma, porque es de lógica y ética democrática que quien ha cometido un delito con la sociedad en su conjunto no se puede tolerar que llegue a las instituciones; porque quienes deciden primar su enriquecimiento personal al desarrollo común de nuestra sociedad, en base a la aportación económica que le corresponde, no tiene legitimidad ni para decidir, asesora y, mucho menos, gestionar el bien común.

Porque ya lo dije en esta cámara, y no me cansaré de repetirlo hasta que le demos la vuelta a este régimen injusto, porque no lo duden que lo haremos, le daremos la vuelta… ¿Saben lo que significa amnistía fiscal?
Pues, se lo vuelvo a repetir, señorías, significa estafa, estafar a los ciudadanos.
Porque es una vergüenza que, con la que está cayendo, ustedes quieran premiar y seguir premiando a los que no han pagado lo que debían, a los ricos, mientras a la mayoría de los ciudadanos les recortan los derechos.
Y es una vergüenza, aún mayor si cabe, que estas personas puedan -y de hecho, alguna pueda estar siéndolo ahora mismo- ser representantes de la ciudadanía.
Porque, por mucho que su ministro Montoro quiera que a los que nos roban a los ciudadanos se les llame activos ocultos, no dejan de ser por ello delincuentes, lo llamen como lo llamen.
Porque, por mucho que quieran imponernos su neolengua, aunque prohíban el término desahucio, no por ello acabará uno de los mayores casos de abusos legales, como ha puesto de manifiesto el tribunal de la justicia de la Unión Europea.
Y con esto pasa lo mismo, no dejan de ser delincuentes.

Sin embargo, por eso, por mucho que Montoro lo quiera maquillar, en los presupuestos generales del estado lo dejaron muy clarito: la amnistía fiscal se trata de un programa extraordinario para incentivar que los contribuyentes del IRPF regularicen su situación tributaria, declarando aquellos bienes o derechos ocultos a la hacienda pública.
Y, ¿qué quiere decir esto?
Pues, que las personas que hayan evadido impuestos tendrán un plazo que les permitirá presentar una declaración tributaria especial en la que se grave a un tipo impositivo del 10%.
Y esto se llama amnistía fiscal -y, en mi pueblo, perdonar a los ladrones.

Desde Esquerra Unida decimos «no» a esta amnistía fiscal, decimos «no» a que sigan estafando política y económicamente a la mayoría de la población y perdonando y gratificando, de facto, a quienes no han tributado lo que debían.
En un estado en el que proporcionalmente las cargas impositivas recaen sobre las rentas del trabajo, es un insulto, un despropósito y una barbaridad económica y política esta amnistía fiscal.

Su política se podría calificar de Robin Hood, pero al revés.
Toman el dinero de los pobres para dárselo a los ricos, y no es retórica, porque tienen ustedes el dudoso privilegio de hacer que las rentas del capital superen a las rentas del trabajo en la renta nacional.
Es decir, nos quitan el dinero de forma indirecta: educación, sanidad, dependencia; pero también de forma directa, pues los impuestos que perdonan a los ricos es el dinero que debería sufragar el gasto social.
Nos están metiendo la mano en la cartera del gasto social para hacer más ricos a los ricos y más pobres a los pobres.
Porque esto es una herramienta para recaudar de forma fácil, inmediata e inmoral.
Así han sido las amnistías fiscales del PSOE, en 1991, y del PP ahora, en 2012.
En estos casos, se diseña un plan para que los defraudadores reconozcan parte o totalidad de lo que han evadido y paguen un impuesto especial por ello, porque se les perdonan las multas asociadas y las posibles sanciones penales, mientras que el impuesto a pagar es claramente inferior a lo que correspondería en el caso de que no hubieran evadido.

Esta amnistía fiscal, repito, es una ayuda directa a los delincuentes.
No olvidemos que los defraudadores son delincuentes y de los más peligrosos porque su acción afecta, de forma directa, a la calidad de vida de los ciudadanos y de las ciudadanas.

Pero son muchos los ejemplos de falta de valores éticos que hemos vivido y que seguimos sufriendo en esta cámara.

¿Qué se puede esperar de un partido en el gobierno que mantiene imputados en sus escaños, que superan incluso en número a grupos de la oposición, como el nuestro?

¿Qué se puede esperar de un partido que se niega a comisiones de investigación que directamente les salpica, como el del caso Nóos u Over Marketing?

¿Qué se puede esperar de un partido político que ha tenido que cesar a un conseller porque pudo haber cometido un delito en plena cámara parlamentaria, durante sesión plenaria?

¿Qué se puede esperar de un partido que cesa al conseller de hacienda por pasarle un informe, presuntamente confidencial, al señor Blasco, mientras mantiene, sin ningún tipo de vergüenza, al mismísimo señor Blasco en su escaño?

Pues, evidentemente, no esperamos nada.
Pero espero que se retraten de nuevo, negándose esta iniciativa; o que, por fin, tomen una iniciativa para hacer algo de transparencia en esta cámara, porque sería una gran sorpresa que, dando un giro a sus prácticas, estuviese a favor de esta petición de transparencia y honradez, y nosotros nos alegraríamos.

Porque ustedes se las dan de patriotas, y se les llena la boca cada vez que hablan de la unidad de la patria.
Pero su tesorero es el paradigma de su concepto de patria.
Su patria está allí donde está la cartera…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora López.

La senyora López Barceló:

…Es decir, el negocio lo hago aquí, pero las cuentas las tengo en Suiza.

Por tanto, señorías, se lo ponemos fácil.
Para que lo tengan fácil y no tengan tantos imputados…

El senyor president:

Muchas gracias, señora López.

La senyora López Barceló:

…en la siguiente legislatura, aprueben esta iniciativa.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la senyora Verónica López.

La senyora López Ramón:

Señor presidente.

Señorías.

Desde el Grupo Parlamentario Socialista votaremos a favor de esta propuesta de resolución encaminada a acabar con los beneficios de los que el señor Montoro ha investido a los mayores defraudadores de este país, a los que les resulta ya mucho menos gravoso delinquir que cumplir la ley.

Señorías, la amnistía fiscal del señor Montoro no sólo ha sido un tremendo fracaso que no ha llegado ni al 10% de lo que decían se iba a recaudar, sino que, además, ha supuesto una caída de los ingresos ordinarios por otros tributos.

El sindicato de técnicos del ministerio de hacienda alertó del fracaso que iba a suponer esta medida, así como de la vulneración del principio constitucional de igualdad tributaria.
Y afirmó que se debería perseguir el fraude de las grandes multinacionales y grandes compañías, en lugar de concentrar esfuerzos y recursos en investigar a autónomos, microempresas, pymes y asalariados.

Y, ante esta afirmación del sindicato, Montoro, alumno aventajado en el absurdo, en los dogmas de la derecha y, eso sí, muy, muy amigo de sus amigos, en lugar de perseguir a los grandes defraudadores de este país -que los hay, y algunos no muy lejos-, dedica el dinero de todos y de todas a enviar inspectores de hacienda a las fallas de Valencia, con las fallas ya en la calle.
Vergüenza, señorías, vergüenza me daría a mí que este señor fuera de mi partido.

Y cuando a este traje de la amnistía fiscal -permítanme la expresión- le faltaba la percha legal, el PP, con el apoyo de UPYN y el voto en contra de PSOE y de Izquierda Plural, aprueba la percha legal que le faltaba, aprueba una reforma del Código penal, orquestada por los dos grandes tenores del gobierno de Rajoy, Gallardón y Montoro.
Como para echarse a temblar y para echarse al suelo fue la reforma que aprobaron que, por un lado, sirvió para dar cobertura legal a la amnistía fiscal y, por otro, para, por primera vez en la historia, criminalizar a trabajadores, desempleados y pensionistas; mientras que los mayores defraudadores, esos que normalmente obtienen sus importes, sus ingresos en hechos, desde luego, como mínimo ilícitos, los conocidos como delincuentes de cuello blanco, saltan del Código penal, otorgándoles el señor Montoro patente de corso para poder delinquir libremente, hasta el punto de que, si cuando ya los han pillado pagan lo defraudado, dejan de ser considerados delincuentes.
Una reforma perfectamente diseñada para hacer pagar a los más débiles de esta sociedad las fechorías de los más ricos.

Señorías, siguiendo la hoja de ruta de cuándo y cómo se fraguó la amnistía fiscal y la reforma del Código penal, que indulta por la vía de derecho a los delincuentes más peligrosos de este país, todo parece tener un profundo tufillo al perfume del señor Bárcenas, que, tal y como denuncian algunos medios de comunicación, parece que se benefició de ella, a través de algunas de sus empresas.

Y, miren, señorías, ni está bien legislar para los amigos ni tampoco está bien legislar para aquellos a los que se les teme.
Pero, ¿saben qué es lo que me parece más grave, si cabe, de las fechorías legislativas del ministro Gallardón?
Se hablaba aquí, hace un par de puntos, de cuál era la raíz del problema, de dónde estaba el problema a atacar.
Miren, señorías, la raíz del problema, el problema que hay que atacar y que hay que atajar y que demuestra que todos no somos iguales es el terrible modelo de justicia -en mayúsculas- que está exponiendo e imponiendo a la sociedad el señor Gallardón.
Lo veíamos cuando se indultaba a un señor que conducía cinco kilómetros en sentido contrario, a sabiendas perfectamente de lo que estaba haciendo.
Lo veíamos cuando se demostraba que si una persona tiene el dinero suficiente para pagar un abogado de un despacho prestigioso, como en el que trabaja el hijo del ministro Gallardón, queda exonerado de su responsabilidad y ya no es un delincuente.
Si, por el contrario, un delincuente obtiene ingresos millonarios, obtenidos de manera ilícita, sin preguntarle siquiera por qué título del Código penal los ha obtenido, gracias al último artificio del señor Gallardón salta del Código penal y se convierte en un ciudadano ejemplar.
Un tasazo judicial que impide acceder a la justicia a quienes menos recursos tienen para poderse defender.

¿Se dan cuenta de hacia dónde nos están llevando las reformas ultraconservadoras, injustas y, probablemente, inconstitucionales del mal llamado ministro de justicia?
Ésta es la raíz del problema.
Nos llevan hacia un modelo darwinista, en el que no se trata igual a quienes tiene dinero y a quienes no lo tienen; un modelo en el que se crean privilegios para los ricos, mientras se persigue la mayoría social de este país de forma desproporcionada, injusta y abusiva.

¡Qué peligro tiene este gobierno, señorías!

Por eso, nos unimos a esta petición, para que, lo que en cualquier democracia o quien en cualquier democracia sería considerado como un delincuente, en este país no podemos permitir que sea considerado como un ciudadano ejemplar, con acceso a listas y cargos y sueldos públicos.

Miren, señorías, si Rajoy y su ejecutivo consideran a los delincuentes ciudadanos ejemplares, no pretendan…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora López.

La senyora López Ramón:

…-termino, señor presidente-, no pretendan que esto se haga con el compromiso y con la complicidad de la bancada socialista, porque no nos encontrarán, señorías.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada senyora María Fernanda Vidal.

La senyora Vidal Causanillas:

Gracias, señor presidente.

Buenos días.

Mire, señoría, yo me voy a ajustar a lo que usted pide en la proposición no de ley.
Solicitan que se inste desde el Consell al Gobierno de España para que toda persona que cometa irregularidades tributarias o se beneficie de una amnistía fiscal sea inhabilitada para cargo público.
Ése es el resumen de su demanda.

Pero, para llegar a ese punto, aprovechan que el Pisuerga pasa por Valladolid y se van por los cerros de Úbeda.
O sea, lo utilizan de excusa para hablar de lo que realmente les interesa políticamente, y es hacer juicios de valor en sede parlamentaria, confundiendo y liando las cosas.

Quieren hablar de incompatibilidades, quieren hablar de amnistía fiscal, pues hablemos.

Mire, las incompatibilidades están tipificadas en nuestro ordenamiento jurídico.
El artículo 103.
3 de la Constitución española estable que «la ley regulará el sistema de incompatibilidades y las garantías para la imparcialidad en el ejercicio de sus funciones por los funcionarios públicos».
Los artículos 149.
1 y 18 de la Constitución española lo complementan.
En el Código penal se recogen las modalidades de inhabilitación, inhabilitación especial para el derecho de sufragio pasivo, que está recogido en el artículo 44 del Código penal, donde se priva al penado del derecho a ser elegido para cargos públicos.
Hay ejemplos recientes: el Tribunal Supremo español condenó al juez Baltasar Garzón a once años de inhabilitación.

Esta inhabilitación especial para empleo o cargo publico, tipificado en el artículo 41 y 42 del Código penal, produce «la privación definitiva del empleo o cargo sobre el que recayere, de los honores que tuviere el penado, aunque fuere electivo y, además, tipifica incapacidad para obtener aquellos o cualesquiera otros y la de ser elegido para cargos públicos durante el tiempo de la conden».

No obstante, los artículos 527, 528 y 604 del Código penal contienen una especificación o modalidad de esta pena en el ámbito de la mal llamada «insumisión».
Así, esta particular especie de inhabilitación absoluta incluye incapacidad para desempeñar cualquier empleo o cargo público al servicio de las administraciones, entidades, empresas públicas, organismos autónomos, así como para obtener subvenciones, becas o ayudas públicas de cualquier tipo.

Por tanto, no ha lugar a esta proposición no de ley, ya que -como he mencionado anteriormente- ya viene recogido por las normas anteriormente mencionadas.

En cuanto a la amnistía fiscal, he de decirle que no es la primera vez que se hace.
En 1984 fue la primera, cuando Miguel Boyer estaba al frente de la cartera de economía; en aquel momento se puso en marcha una amnistía a cambio de la inversión del dinero en pagarés del tesoro sin penalización fiscal y salvaguardando el anonimato de sus suscriptores.

Más tarde, en 1991, con el gobierno de Felipe González -del cual formaba parte Rubalcaba-, el entonces ministro Carlos Solchaga planteó una nueva amnistía para evasores mediante el canje de pagarés del tesoro por un producto de deuda pública especial con un tipo de interés inferior al del mercado.
El éxito de esta operación fue parcial, se regularizó una cantidad de dinero negro menor de la prevista.

En 2010, Zapatero planteó otra amnistía fiscal pero no la llevó a cabo.

Ahora, con las medidas impulsadas por el gobierno del Partido Popular se pretende una regularización fiscal como medida extraordinaria, ilimitada en el tiempo, para responder a un déficit insostenible.
Esta medida surge de la necesidad de corregir un agujero del 3% del producto interior bruto que el gobierno del Partido Popular se encontró a su llegada.

En sesión parlamentaria de las Cortes Generales, el ministro de Hacienda, el señor Montoro, anunció que la amnistía fiscal ha permitido aflorar, al menos, 40.
000 millones de euros y recaudar con ello 1.
192 millones.
El resultado es positivo porque a partir de ahora tendrán que tributar todos los años y contribuir a la financiación de los servicios públicos y a la reducción del déficit.
Es una regularización transparente, no hay opacidad en este procedimiento, a diferencia de los realizados por otros gobiernos.

El gobierno del Partido Popular estudia fórmulas legales para hacer públicas las listas de los mayores defraudadores con medidas disuasorias.
La legislación tributaria establece que los datos fiscales de las personas que se acogen a la regularización fiscal son de carácter reservado; sin embargo, esto no impide que estos datos se utilicen para el cumplimiento de los fines de inspección y para la colaboración de los procesos judiciales.

Por tanto, no es una medida aislada, ya que va acompañada de una intensificación de la lucha contra el fraude.
Por tanto, que les quede claro: la regularización no encubre el delito cometido.

En este sentido, cabe destacar que, junto a este proceso, se han aprobado leyes muy importantes, como la ley antifraude, la más exigente que hemos tenido en España, y la modificación del Código penal, precisamente para castigar con especial dureza las infracciones habidas en las declaraciones tributarias.

Como ya anunció la vicepresidenta del gobierno,.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Vidal.

La senyora Vidal Causanilles:

.
.
.
el gobierno va a poner en marcha todos los mecanismos necesarios para intensificar la lucha contra el fraude con la medida clave para equilibrar las cuentas y garantizar el pago de los servicios.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Vidal.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies.

Senyora Vidal, cada dia estic més preocupada amb vostés, cada dia me preocupen més, veig que té vosté un problema de confusió terminològica però greu, molt greu per a estar seguda ací en un òrgan legislatiu.

Mire, n'hi ha tres conceptes que vosté ha utilitzat com si foren el mateix i són distints, ¿eh?
Una cosa és «inhabilitar», altra «ser inelegible», i, altra, «la incompatibilitat.
» I vosté ha barrejat els tres com si foren el mateix, supose que ho haurà fet com un recurs retòric, no per desconeixement.
Però, ¡vaja!
, li vaig a explicar la diferència.

Mire, «inhabilitar».
No estem proposant que inhabilite ningú, perquè això ho fan els jutges, ¿val?
Com vosté molt bé ha posat l'exemple, el senyor Garzón el van inhabilitar.
Jo li posaré un altre, inhabilitar és el que el fiscal demana onze anys per a la senyora Such.
Això és inhabilitar.
Molt bé.

I «ser inelegible» no té res a vore amb «inhabilitar»; «ser inelegible» significa que vosté no se pot presentar a les eleccions per qualsevol raó, per exemple, i això està en l'article 6, de la Llei orgànica del règim electoral general, i, aleshores, diu: «doncs, no es poden presentar els magistrats del Tribunal Constitucional, no se poden presentar els presidents de comunitats autònomes, no se podran presentar pam pam pam», i fa una relació.
I nosaltres el que diguem és, ¡oiga!
, «i no se poden presentar els que s'hagen acollit a l'amnistia fiscal en els deus anys posteriors a haver-se acollit a eixa amnistia com a causa d'in-e-le-gi-bi-li-tat».

La «incompatibilitat» és una altra cosa; la incompatibilitat significa -segons cada legislació- que quan u incorre en causes d'incompatibilitat o acaba amb eixa causa d'incompatibilitat o no pot prendre possessió del càrrec.

Aleshores, vosté, si s'aclarix esta confusió mental que té dos conceptes, pot ser entenga millor la nostra proposta.
Ací no estem inhabilitant a ningú, però el que estem diguent és: ¡oiga!
, els defraudadors, que s'han acollit a l'amnistia fiscal perquè tenien diners bruts, no són persones idònies per a gestionar el bé comú ni per a gestionar els diners públics, ni per a estar en un jurat popular perquè no poden jutjar a altres, perquè no són persones exemplars, o no poden estar en meses de concertació perquè no poden estar gestionant l'interés d'una mesa de concertació quan no són persones exemplars.

Ací estem parlant si vostés el que volen és que gestionen els diners públics persones que han defraudat.
¡Clar que si me pose a pensar el que tenen vostés ahí!
No és que volen que ho facen, és que segurament ja ho han fet, és que segurament ja ho han fet.
Aleshores, este és el tema.

I no me vinguen amb quantes amnisties fiscals n'hi ha hagut, jo no vaig a entrar a debatre amb vostés les diferències de totes les amnisties fiscals però, en qualsevol cas, no estic d'acord, me té igual que ho haja fet Solchaga o Montoro, els dos igual: ¡mal!
, ¡mal!
¿Per què?
Perquè penalitzen els que paguen impostos i premien els que no paguen impostos, a l'inrevés del que s'hauria de fet.

I que esta amnistia ha sigut un fracàs, no un èxit parcial -com la que diu vosté, la de Solchaga-, ¡no!
, és que esta és un fracàs.
¡Ho diuen els tècnics d'hisenda!
¡És que no s'ha recaptat!
, el que me porta a pensar que no s'ha fet per a recaptar.
El que és menys important en esta amnistia fiscal era la recaptació.
Açò s'ha fet per a exonerar dels delictes fiscales les persones molt properes a vostés que mouen els fils dels que prenen les decisions al seu partit.

Que a vostés els hagen esclatat els onze milions de Bárcenas a la cara, perdone però no és responsabilitat dels que estem proposant açò.
¿O què se pensaven, que els anaven a fer una amnistia a mida i, després, això no anava a esclatar-los a vostés en els mitjans de comunicació?
¡Clar que sí!
Doncs, ara, si vostés realment no tenien estos interessos espuris, que és intentar que no se pille els defraudadors per delicte fiscal, exonerar-los d'un delicte, ¡vostés estan canviant el Codi penal sense canviar-lo!

¡Tinguen el que han de tindre, vagen al Congrés i lleven el delicte fiscal del Codi penal!
¡Ah!
, però això és que seria fer-ho obertament.
Però vostés ho han fet amagadament, vostés en esta amnistia fiscal han canviat el Codi penal perquè no se podrà perseguir determinats delinqüents, no només delinqüents que hagen evadit diners, sinó delinqüents que hagen.
.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
en el delicte matriu hagen fet narcotràfic -i acabe, senyor president- o qualsevol delicte que genere molts diners negres.

No només ser tresorer del PP genera diners negres, senyora Vidal, i vostés.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
haurien de tindre una amplitud de mires més gran.

El senyor president:

Senyora Vidal.

La senyora Vidal Causanilles:

Gracias, señor presidente.

Mire, señora diputada, a ustedes este tema no les interesa lo más mínimo, lo han presentado para hablar de lo que realmente les interesa: el lío y la alarma social.
Lo que no ganan en las urnas democráticamente lo quieren ganar alterando la calle o de forma violenta -como las declaraciones del otro día del militante de Alfafar.

Ustedes son los que se llenan la boca de democracia, de libertad, esa libertad que termina cuando termina la suya, y eso se reflejan en los planteamientos y exposición de motivos que ustedes plantean diciendo expresiones como: «així s'ha fet públic que distints delinqüents, inclús imputats».
Ustedes no vienen a hacer política, ustedes vienen a juzgar, a condenar, y, por lo que veo hoy, a dar clases magistrales.

Pero en sus planteamientos he visto que el tema de incompatibilidades y de amnistía fiscal lo han focalizado solo en un colectivo, y, sin embargo, han dejado de mencionar en su propuesta a deportistas de elite que representan a España, que llevan nuestra bandera y no tributan en España, o tampoco han nombrado a reconocidos actores y actrices y cantantes que tampoco tributan en España (veus), incluso alguno de ellos, llegada la campaña electoral, flirtean con la izquierda y forman parte de sus campañas electorales.
Les aviso porque, ya que están preparando el tripartito, e, incluso, ya tal y como se sientan en el hemiciclo, no se distingue quién es quién y parecen un tótum revolútum.
(Rialles) No, es para que tomen nota.

Mire, alguno de esos presuntos defraudadores -como ustedes les denominan-, incluso formaron parte de una campaña publicitaria que puso en marcha el Ministerio de Asuntos Exteriores del gobierno de Zapatero para promocionar España sin tributar en España.
¿Ve, señoría, cómo ese lapsus mental se debe a que solo quieren hablar de lo que quieren hablar, de generar lío y de desconcierto?

Pero, volviendo al tema.
.
.
(Una diputada, amb el micròfon desconnectat, diu: «Sabe leer.
») Sí, sé leer, señoría.
¿Sabe por qué se leer?
Porque prefiero llevarlo escrito porque, si no, me saldría del tiesto y le diría lo que opino.
¿Sabe?
(Veus i aplaudiments) Y opino que ustedes siempre vienen aquí a hacer circo, a hacer circo, a hacer circo, no vienen a plantear temas serios, tienen lapsus mentales continuamente.
Sí, sí, claro que sigo, por eso, porque estoy en el derecho de la palabra, por eso sigo, ¿eh?
Pero voy a volver al tema, voy a volver al tema.
(Veus)

Las normas en este país son claras y para todos igual.
España es un país con instituciones y normas, esto no es ni Venezuela ni Cuba.
(Veus) Las instituciones en España funcionan y, por tanto, la autoridad judicial, la justicia, la fiscalía, la Agencia Tributaria trabajan en este país para depurar responsabilidades y aquél que hace las cosas mal las paga, aquél que comete cualquier delito está sometido a la norma jurídica.
Y, señoría, yo creo en las instituciones, en la legislación.

Y, por tanto, no ha lugar a esta proposición de ley, ya que podemos estar tranquilos que ninguna persona que esté condenada -según la ley electoral- podrá ser elegida cargo público, y aquel empleado público que comete irregularidades -según el estatuto de personal público- no desempeñará su función.

Me parece que ustedes solo pretenden generar alarma social donde no la hay.
¿Qué inventarán mañana?
Al verles me viene a la memoria una novela ejemplar de Miguel de Cervantes -no sé si la recuerdan-, a los pícaros Rinconete y Cortadillo, personajes que se desenvuelven muy bien en una sociedad de decadencia moral y económica, unida al espíritu contrarreformista que produce una sociedad falsa, ficticia, preocupada por la reforma exterior.
Esa es la similitud que veo con ustedes.
Se preocupan por estar en la picaresca de las nuevas tecnologías -en ocasiones con pseudónimos-, intentando manipular y crear un mundo ajeno al real.

La política bien entendida requiere de un ejercicio de responsabilidad, de coherencia, y en momentos difíciles es donde se demuestra el talante de los políticos.
Pero ustedes se limitan a oír, no a escuchar.
Les voy a explicar la diferencia.
Oír, se (inintel·ligible) .
.
.
el zumbido de las moscas, pero escuchar requiere de intelecto, y eso me parece que es pedir mucho para ustedes.
(Protestes i aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabat este punto de l'ordre del dia, anem a passar a la seua votació.
Comença la votació.
39 vots, sí; 45 vots, no.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la destitució del senyor Carlos Fabra Carreras com a president d'Aerocas i de qualsevol responsabilitat que puga tenir en entitats públiques, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 45.
189, BOC número 137)

El senyor president:

Sext punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la destitució del senyor Carlos Fabra com a president d'Aerocas, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Té la paraula la il·lustre diputada senyora Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

«Del aeropuerto de Castellón solo puedo hablar yo y solo yo», va dir Carlos Fabra després de fer callar públicament a la senyora Johnson quan era consellera.

«El único que está autorizado para hablar del aeropuerto de Castellón soy yo», va tornar a dir la setmana passada després que l'agosarat conseller Buch compareguera ací en Les Corts.

I els consellers callen o parlen sense dir res perquè el totpoderós Carlos Fabra no s'enfade.
Resulta humiliant la genuflexió absoluta d'aquest Consell davant el gran capo de Castelló.

L'aeroport va ser des del primer moment una obsessió particular de Carlos Fabra, aleshores president de la Diputació de Castelló.
Un capritxet consentit pel ministeri i per La Generalitat, però, això sí, pagat amb diners de tots i de totes.
200 milions d'euros suma el compte total: més de cent trenta-cinc milions de la infraestructura, els més de cinc milions en publicitat i propaganda, el sou del director general, el manteniment, la seguretat i potser tota una llista de despeses ocultes.

La inauguració de l'aeroport semblava més una festa d'aniversari de l'abuelo Fabra que un acte institucional.
Una inauguració amb tota la pompa; això si, una inauguració d'un aeroport peatonal.
En paraules del protagonista de la festa: «Hay quien dice que estamos locos por inaugurar un aeropuerto sin aviones.
No han entendido nada.
Es un aeropuerto para las personas.
» I així continua l'aeroport sense avions, dos anys després de la seua inauguració.
Buit, completament buit.
Clar, per a Carlos Fabra l'explicació és ben senzilla: «Está vacío como el Louvre por las noches.
»

Han convertit Castelló en la rialla de tot l'estat i part de l'estranger.
Televisions de tot el món s'han passejat per l'aeroport per a ensenyar al món la megalomania i el malbaratament del Partit Popular.
I sembla que així seguirà molt de temps, perquè a hores d'ara res se sap, ni de la gestió, ni de la venda, ni de les companyies operadores, res de res.

I perquè no quede ningun dubte, això sí, de qui és l'amo de l'aeroport, una enorme estàtua, amb la cara de Fabra -Carlos-, presideix l'entrada de la infraestructura, una estàtua encomanada al seu amic i artista oficial, Juan Ripollés, que ens ha costat 300.
000 euros i la veritat ja se la podria haver pagat de la seua butxaca l'inspirador de l'obra, la musa de Ripollés.

Carlos Fabra fa i desfà a l'aeroport com si del seu cortijo particular es tractara.
Ho fa al marge de la ciutadania i ho fa al marge del Consell, malgrat que l'aeroport de Castelló és propietat de la Generalitat valenciana en un 99%.
El propietari majoritari, quasi únic, de l'aeroport és, com dic, la Generalitat valenciana.
Però el Consell no pinta absolutament res.
És Carlos Fabra qui pren les decisions i qui, a més, mana callar els consellers i, si fa falta, el president.

El llistat de despropòsits econòmics i de desaires al Consell és innombrable.
Va ser ell qui va signar en el seu moment un contracte amb l'empresa Concesiones Aeroportuarias, un contracte que suposava tal sagnia per a les arques públiques que s'ha hagut de rescindir i pel qual ara l'empresa ha demandat La Generalitat i la broma de Carlos Fabra ens pot costar 100 milions d'euros.

De l'oferta de compra del fons hispanolibi, el Consell es va assabentar per la premsa -com jo- i sembla que aquesta ha tornat a ser una enganyifa del senyor Carlos Fabra, perquè l'aval ni està ni se l'espera.

El que hi ha darrere d'aquest fons hispanolibi és una gran incògnita.
S'ha tret el senyor Buch, ara, dos ofertes de la mànega, però, pobre, no s'atrevix a contar absolutament res, no vaja ser que el tornen a fer callar.
I més, després de l'embolic que va armar ací l'altre dia, quan parlava de gestió privatitzada, de venda directa, de traure-la a concurs públic, com si tot fóra el mateix o com si des del Consell no tingueren ni idea de què volem fer amb l'aeroport.

Van a consentir-li a Carlos Fabra que es desfaça de l'aeroport de Castelló a preu de saldo?
Van a consentir-li que venga una infraestructura que ens ha costat 200 milions d'euros i que la venga per 80?
Van a permetre-li que el projecte estrela del Partit Popular a Castelló durant molts anys siga regalat a una empresa privada?

Han passat d'anunciar l'aeroport cada any a Fitur i a les samarretes del Club de Futbol del Vila-real a voler desfer-se d'ell.
Però el projecte és tan summament ruïnós que ni amb les rebaixes li'l volen comprar.

També, el Consell es va enterar mirant la tele que l'aeroport de Castelló estava servint de pista per a carreres de cotxes.
El ridícul del conseller Buch eixe dia no té preu.
Quatre dies va tardar en reaccionar el conseller, quatre dies!
, perquè no tenia ni idea de què passava.

D'aeroport per a les persones a aeroport per a carreres de cotxe dels amics de Fabra.
És aquest el futur que li espera a l'aeroport de Castelló?
Ens hem gastat 200 milions d'euros perquè vagen cotxes a fer carreres?

Bé, però també el conseller Ciscar ha sigut víctima del senyor Carlos Fabra.
El passat divendres 15 de febrer, en l'habitual roda de premsa que ens dóna després de la reunió del Consell, quan va ser preguntat sobre la possible realització dels vols de prova, el conseller Ciscar va dir, i llig textualment: «El gobierno valenciano no tiene constancia de que vaya a celebrarse ningún vuelo de prueba en ese recinto.
Ninguna constancia.
», va reiterar.
Tres dies després, aterrava el vol de prova a l'aeroport de Castelló.
Sembla que Carlos Fabra gaudeix ridiculitzant els nostres consellers.

La pregunta és: per què Carlos Fabra continua presidint Aerocas?
Carlos Fabra ja no és president de la Diputació de Castelló, que era l'excusa que es va posar al principi.
Quina és la raó per la qual no aparten ja aquest personatge que té un dels currículums més negres de la política valenciana?

Carlos Fabra, el més antic dels seus imputats.
Nou anys porta imputat per corrupció, per suborn, per frau fiscal.
Nou anys rient-se de la justícia.
Carlos Fabra, que té tanta sort en els jutjats com en la loteria.
Carlos Fabra, maleducat i autoritari on els hi haja, col·lecciona tota una sèrie d'insults i amenaces a periodistes i diputats i diputades de l'oposició.

Sempre hem sabut que Carlos Fabra controla Castelló, que ha teixit tota una xarxa de clientelisme a través de la diputació.
Sempre hem sabut que era el cacic de les comarques del nord del País Valencià.
Que tenia vots captius, ell mateixa ho va dir.
Se'n recorden vostés?
«Porque el que gana las elecciones coloca a un sinfín de gente y toda esa gente es un voto cautivo, es un voto cautivo, supone mucho poder en un ayuntamiento, en una diputación.
Yo no sé la cantidad de gente que habré colocado en doce años, no lo sé, pero entre Penyeta, el hospital, el Instituto de Promoción Cerámica, la escuela taurina, la diputación, el puerto.
.
.
ni lo sé.
» La confirmació d'un secreto a voces.

Sabíem, sabem que era l'amo de Castelló.
Ara bé, el que no sabíem és que controlava també tot un Consell.
Múltiples imputacions, incapacitat manifesta per a gestionar Aerocas, clientelisme.
.
.
els semblen mèrits com per a presidir una empresa pública, senyories del Partit Popular?
És eixe un bon currículum per a ser president de l'aeroport de Castelló?

Senyories, per què Carlos Fabra és intocable?
Li tenen por?
Jo ja sé que el Partit Popular és com una gran família, i matar el pare -políticament parlant- o el padrí no és fàcil.

Jo sé que molts de vostés, potser fins i tot el president, estan asseguts en eixe escó gràcies a ell.
Sé que el futur polític de moltes de les seues senyories depén de Carlos Fabra.
Per això els demane que es desfacen del jou que els oprimix.
Els demane un acte de valentia política.
Els demane que voten aquesta proposició no de llei perquè el Consell destituïsca Carlos Fabra com a president de l'aeroport de Castelló, perquè aquest personatge no pot continuar marcant el destí de les comarques de Castelló.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a defendre l'esmena presentada pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada senyora María José Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

L'aeroport de Castelló és un tema fonamental per al desenvolupament turístic i econòmic de la província de Castelló, especialment en esta conjuntura econòmica.
Requerix més que mai de credibilitat i, sobretot, que s'assumisca la responsabilitat per part del Consell, que per cert per a parlar d'un tema tan transcendent com este, la bancada blava, buida, com cada dia.

El relat de l'aeroport és un relat més d'ombres que de llums.
Fa deu anys que va començar el seu recorregut.
Fa dos anys que va ser inaugurat; de fet, el proper 25 de març farà dos anys d'aquella inauguració amb bombo i platerets que encara no sabem ni el que va costar.

Dos anys després de la inauguració, encara no sabem què volen fer en l'aeroport de Castelló, i el que és més greu, si agafem com a data de referència fa deu anys quan va començar la peculiar singladura d'esta infraestructura o el seu camí erràtic.

Han sigut estos anys plens d'ocurrències, de situacions esperpèntiques.
.
.
, la primera, precisament, la d'Álvarez Cascos, en aquell moment ministre de Foment, que va dir que no anava a ser un aeroport públic, que no anava a formar part d'AENA, ni del sistema d'aeroports públics del Ministeri de Foment.
Van ser vostés -els del Partit Popular- que no van voler que fóra un aeroport públic.

Ara, vostés l'han situat en el centre de l'escarni nacional i internacional.
Ho diu la premsa internacional especialitzada.
Ho diu el ministre d'Afers Exteriors, que és la primera veu d'Espanya al món que el va posar d'exemple del balafiament.
Ho diu la mateixa ministra Ana Pastor, ministra de Foment del Partit Popular.

Vostés han fet que en l'àmbit nacional i internacional l'aeroport siga paradigma de les males pràctiques i de la mala gestió.
Vostés, només vostés, han situat l'aeroport en una espiral de descrèdit.
No busquen la responsabilitat en aquella bancada.
Miren-la en la seua bancada i en altres que es troben -i ara parlarem- a la província de Castelló i que han estat en algunes institucions en la província de Castelló.

Perquè, senyories, cal dir prou.
La província de Castelló som gent honesta, treballadora.
No ens mereixem ser notícia de la infàmia que vostés han gestat, un relat que ens ha situat en el mapa del descrèdit a tot arreu.
Cal recuperar la reputació de la província de Castelló.

L'aeroport va ser dissenyat en el seu moment pel sector turístic perquè estava pensat en l'àmbit d'un model.
.
.
, díhuit anys després, díhuit anys de govern del Partit Popular, que estava pensat en fer setze camps de golf i també m'agradaria recordar en estos moments que també anava a albergar el green més gran del món.
Turisme residencial, públic europeu que vindria, Mundo Ilusión, 400 milions d'euros que encara no han arribat i que també vostés van comprometre.
I en tota eixa composició hi havia un aeroport, un aeroport que seria la infraestructura, l'instrument, l'engranatge de tot aquest sistema.
És l'únic que hi ha: l'aeroport, i d'aquella manera tenim aeroport.

Coincidiran que ens trobem que el model ha caigut com un castell de naips, que el model ha caigut abans de nàixer i que cal reescriure el guió.
Ens trobem en un moment clau per a la possible venda de l'aeroport.
Què van a fer?
Quedar-se'l i gestionar-lo, externalitzar-lo, vendre'l al millor postor?
Tot este procés, això sí, entre ultimàtum dels Fabra, entre ells mateixa, entre Alberto i Carlos, la qual cosa no contribuïx, senyories, precisament al rigor i a la bona imatge de l'aeroport.

Saben el que volen?
Quin model de gestió volen per a l'aeroport de Castelló?
Preguntem pel model de gestió perquè, clar, el fons hispanolibi parlava de mercaderies, d'un centre logístic, d'un oleoducte.
I, clar, això replanteja totalment la raó per la qual es va crear l'aeroport de Castelló.
Hi ha una opacitat absoluta.
I, per tant, cal transparència, perquè no tenim respostes.

El senyor Buch, en comissió, el dia 28 de febrer, deia que «nos encontramos en un momento fundamental para culminar con éxito, pedimos prudencia y rigor».
Doncs en estes paraules coincidim amb el senyor Buch que és moment fonamental i que cal prudència i rigor.

Però, clar, la falta de prudència i rigor ve de les seues files principalment, vénen de Carlos Fabra, que a dia d'avui el mantenen al front d'Aerocas, l'empresa pública que gestiona l'aeroport.

A dia d'avui, després de dos pròrrogues i un ultimàtum, encara no sabem què van a fer en l'aeroport, si hi ha més pròrroga, si arriba l'aval fora de temps l'acceptaran, que hay más posibles compradores.
No tenim ninguna informació.
Fabra, Carlos, és la cara de l'aeroport, la veu única de l'aeroport segons ell, la imatge de l'aeroport.
I ja ens diran vostés quina imatge.

«El aeropuerto del abuelito», «del aeropuerto solo hablo yo», «vale lo que yo digo», esmenant la plana al mateix conseller d'economia i vicepresident d'Aerocas el dia següent de comparéixer en la comissió d'indústria i anunciar una hipotètica data d'entrada en funcionament de l'aeroport.

Proves de cotxes sense coneixement del Consell, que se van enterar per la premsa, com nosaltres.
Vols de calibració que tampoc coneixien.
Situacions tenses que s'han fet públiques i que han acabat evidenciant les contradiccions entre el president d'Aerocas i el Consell sobre esta infraestructura.

Arribat ací, no és possible parlar de credibilitat ni de rigor sobre aquesta infraestructura i mantindre la cúpula d'Aerocas, en concret el seu president Carlos Fabra, que a més fa les reunions d'Aerocas a la cambra de comerç i ningú li diu res.

Cal un nou full de ruta per a l'aeroport, i això passa per cessar Carlos Fabra com president d'Aerocas, per la seua insolvència, la seua ineficàcia i el desprestigi internacional en cada acció que provoca, cada decisió que provoquen les paraules i les decisions i els pronunciaments de Carlos Fabra.

La recuperació de la credibilitat de l'aeroport passa, per tant, pel cessament de Carlos Fabra.
Però la recuperació del rigor, molt necessària en estos moments, després que hagen rebut diversos compradors russos, xinesos, brasilers, l'últim el fons hispanolibi, que sapigam, s'han tornat a evidenciar les contradiccions del president del Consell i del president d'Aerocas.

En definitiva, quina ironia el fet que Carlos Fabra, acusat de tràfic d'influències, frau fiscal i suborn, i prompte s'assentarà en la banqueta dels acusats, al temps que l'altre Alberto Fabra pretén erigir-se en l'avantguarda de la regeneració política mantenint Carlos Fabra com a president d'Aerocas!
Quina ironia, senyories del Partit Popular!

Però el futur de l'aeroport no es construïx només cessant Carlos Fabra, i per això demanem que es cree una comissió d'assessorament, una estructura lleugera per tal d'ordenar i repensar el futur de l'aeroport i escriure el nou full de ruta.
El mateix conseller Buch ho va reconèixer: «Nosotros no sabemos de aeropuertos.
» Doncs molt bé, com vostés no saben d'aeroports, doncs ara cal refundar les premisses de l'aeroport en persones que sí que sàpiguen.
I per això demanem la creació d'un grup format per professionals, per les administracions implicades, professionals independents -sector turístic, universitats- per dissenyar les noves estratègies del futur de l'aeroport de Castelló.

Refundar les bases reals de l'aeroport de Castelló en la realitat que sempre ha tingut i no s'ha volgut vore.
Sabem que hi ha un comité assessor que es va crear l'any 2005, que té l'aeroport de Castelló, que el té el de València, que el té el d'Alacant.
Per cert, que sapigam, el de Castelló no s'ha reunit mai des de l'any 2005, però tampoc la seva composició seria idònia per al que cal ara fer en l'aeroport de Castelló, perquè no és equiparable a la resta d'aeroports de la Comunitat Valenciana.

Es tracta de crear un grup urgent i necessari per a donar resposta a una situació conjuntural com és l'actual, que requerix de veus expertes, que ajuden a l'entrada en funcionament de l'aeroport.
El mateix conseller Buch va dir, com he dit abans, «no sabemos de aeropuertos»; doncs és perfecte, senyor Buch, doncs creen esta comissió per a la immediata posada en funcionament de l'aeroport, que els ajuden especialistes i experts en la matèria, substituïsquen la veu de Carlos Fabra per la veu de la societat civil especialitzada que ens puga orientar i dirigir en aquesta infraestructura.

I acabe.
Com ja va a fer dos anys de la inauguració de l'aeroport, recorde unes paraules de Carlos Fabra aquell dia: «Ha llegado la hora de Castellón, el día que el sector turístico despegó para siempre.
» O allò de: «Al igual que en Casablanca, siempre nos quedará Castellón.
» Esperem que sí, que quede Castelló, que realment acabe tenint un aeroport on aterren avions i baixen passatgers; i quan eixos passatgers tornen a pujar a l'avió, per a tornar a sa casa, hagen pogut gaudir d'una immillorable oferta turística de costa i d'interior que té la província de Castelló.

Hi ha molta riquesa en la nostra província.
Posen-la en valor.
Per això s'ha de guiar per un grup d'experts i ha de ser sense Carlos Fabra.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Salvador.

Per acceptació o no de l'esmena, té la paraula il·lustre diputada senyora Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

La veritat és que la nostra proposició no de llei era únicament destituir Carlos Fabra com a president d'Aerocas, perquè pensem que és una indignitat que aquesta persona continue presidint l'aeroport de Castelló, continue presidint una empresa pública.

De totes formes, pensem que podem acceptar l'esmena que ens proposa el Grup Socialista, entenent que no estem parlant de fer-ho públicament, cosa que suposaria una ruïna per a les arques públiques, sinó que simplement estem parlant d'una comissió per a vore quina eixida se li dóna a l'aeroport de Castelló.

Per tant, l'acceptem.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Té la paraula, pel Grup Parlamentari Compromís, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, president.

Senyories.

Senyora Albiol, vaja per endavant el nostre recolzament a la proposta que vosté ha presentat, amb l'esmena inclosa pel Partit Socialista.

Bàsicament a mi m'ha donat.
.
.
ja hem exposat moltíssimes raons, però se'n poden afegir, perquè ací hi ha una font inacabable de raons per a demanar la dimissió o que se lleve ja Carlos Fabra al front d'Aerocas.

I ho dic perquè.
.
.
sobretot perquè fa un moment se'ns ha posat en dubte la capacitat intel·lectual que té l'oposició per a poder estar i raonar.
Bé, anem a valorar si la capacitat intel·lectual és donar recolzament a esta persona.
Perquè, qui és Carlos Fabra?

Mireu, Carlos Fabra és una persona que segurament de xiquet corria en un tricicle pels despatxos i per dins de la diputació.
Els seus primers passos eren allí.
(Inintel·ligible) .
.
.
aixina que això li va condonar una difícil diferenciació entre què és públic i què és privat.
Precisament eixa capacitat d'estar en una nissaga familiar instal·lada sempre en el poder ha fet que se considere que tot és d'ell.
I ell decidix, ha decidit contínuament.
Carlos Fabra ha decidit quins productes s'havien d'autoritzar o no s'havien d'autoritzar per a utilitzar en l'agricultura.
Carlos Fabra ha decidit què s'ha de posar en la declaració de renda i què no s'ha de posar en la declaració de renda.
Carlos Fabra ha decidit fins i tot el número de la loteria que havia d'eixir premiat.
Carlos Fabra ha decidit que alguna de les persones que estan donant-li un recolzament total estiguen assentades ací, on estan.
Carlos Fabra ha decidit sobretot el futur dels diners de molts valencians i valencianes.
Carlos Fabra, entre d'altres coses, decidix un dia fer un aeroport, sense encomanar-se a ningú.
Carlos Fabra decidix que s'ha de canviar fins i tot la legislació estatal perquè eixe aeroport puga funcionar com ell vol.
Carlos Fabra és tot això, i és molt més.
Carlos Fabra és la persona que té en este moment més imputacions i és la persona que seguix tenint les adhesions inquebrantables d'aquells que tenen una talla intel·lectual enorme, enorme, i una talla moral molt més menuda que la seua talla intel·lectual, pel que hem sentit ací.

Crec que són raons suficients per a dir que Carlos Fabra se n'ha d'anar.
Sobretot perquè ho està pagant fins i tot la imatge del mateix Consell.
Carlos Fabra està per damunt de l'altre Fabra, d'Alberto, per damunt d'ell, dient el que s'ha de fer en l'aeroport i rectificant el que diu.
L'altre dia rectificà el que va dir el mateix conseller, senyor Buch, quan ell diu la data en què se podria, se podria, a partir d'ella inaugurar, i se li contesta claríssimament, com ja s'ha dit ací, que l'únic que té autorització per a parlar és ell, que se la dóna a si mateixa l'autorització per a parlar.

És aquell que ha enterrat tots els milions dels valencians i de les valencianes en eixe aeroport.
És aquell que paga més de mig milió perquè les fures puguen controlar, les fures i els falcons, puguen controlar els conills que hi ha a l'aeroport.
Tot això és ell.
I és aquell que posa a dit un director que cobra més diners que el president de La Generalitat.
Totes estes coses és Carlos Fabra.

Abans.
.
.
sempre se'ns parla a nosaltres de responsabilitat, senyories.
De responsabilitat hem de parlar també en este moment, de seguir (inintel·ligible) .
.
.
una persona, de seguir aguantant una persona ahí davant que no té un càrrec polític, que l'han posat pel caprici, l'han posat perquè molts dels que estan assentats inclús en el banc blau depenen de la seua voluntat, perquè està encara marcant des de la seua voluntat, des del seu despatx, que no és un despatx polític, està marcant allò que fa.
Perquè eixa falta de diferenciació entre el que és el polític i el privat fa que reunisca a Aerocas des del lloc on està ell treballant, en un treball que no és polític.

Tot això és Carlos Fabra.
I podíem dir-ne moltes més de coses de Carlos Fabra.

Senyories, no tinc cap dubte que l'agraïment, que la subjugació del poder legislatiu, de moltes persones que representen el poder legislatiu valencià a esta persona, faran que voten en contra.
Estic segur.
És d'estómacs agraïts en estos moments preservar la persona de Carlos Fabra.
Però res del que hem dit ací és mentida.
Tot el que hem dit ací està demostrat.
No hem parlat més enllà de les imputacions, no hem volgut anar més enllà per allò de donar la total credibilitat a les paraules que hem posat ací.

Senyories.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
-gràcies, president-, simplement, en pro d'eixa consciència que abans se dia, voten, i voten amb consciència.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ricardo Martínez.

El senyor Martínez Rodríguez:

Señoras y señores diputados.

Señor presidente.

Señorías, muy buenos días.

Bien, agradezco la oportunidad que me brinda mi Grupo Parlamentario Popular, como portavoz del área de turismo, para fijar posición respecto a la proposición no de ley que nos ocupa.

Realmente para nosotros lo importante, lo que nos preocupa, es que el aeropuerto de Castellón comience a operar lo antes posible.
Esa es nuestra gran preocupación, señorías, más allá de cualquier otra consideración.

El conseller Buch ya dio detalles sobre la puesta en marcha del aeropuerto en su comparecencia en la comisión correspondiente, con fecha 28 de febrero, en la que los diputados miembros de la misma pudimos estar atentos a todas las explicaciones que dio el conseller.

Han sido 58 iniciativas parlamentarias, a las que el Consell ha dado respuesta, referidas al aeropuerto de Castellón.
Hoy, por el hecho de haber alquilado la pista del aeropuerto a una escudería automovilística, piden ustedes la destitución del presidente de Aerocas, como si el hecho en cuestión fuese un delito.

Ustedes pueden pedir la dimisión del ciudadano Fabra, del hoy ya ciudadano Fabra, pero comprenderán ustedes también, señorías, que nosotros estamos en disposición de no aceptarla.
Ustedes deberán comprender que, frente al criterio de la minoría, se impone también el criterio de la mayoría, que no el rodillo.
Es una cuestión democrática.
Yo sé que a veces esto cuesta de entender a determinada parte de la cámara, pero, bueno, haremos pedagogía, que es importante.

Permítanme decirles, señorías, que, en nuestra opinión, si el puerto de Castellón fue la infraestructura principal y prioritaria para desarrollar la provincia en el siglo XX, el aeropuerto es la infraestructura fundamental para poder desarrollar la provincia de Castellón en el siglo XXI a nivel turístico.
Y, además, ha sido la infraestructura que ha posibilitado que una autovía, la CV-10, vertebre nuestra provincia por el interior prácticamente cruzándola de un lado a otro.
El coste del aeropuerto de Castellón, según explicó el señor Buch en comparecencia en comisión ha sido de 111 millones de euros.
El coste del aeropuerto de Ciudad Real ha sido de 1.
100 millones de euros, además, con una mejora por parte del tribunal de justiprecio de 220 millones de euros, que habrán de sumarse a los 1.
100 millones de euros anteriores.
El coste de la terminal de pasajeros del aeropuerto de Castellón ha sido de 10,7 millones de euros; el de Huesca, Zaragoza, de 16,8 millones de euros.
El aeropuerto de Murcia ha tenido un coste de 260 millones de euros; el aeropuerto de Teruel, señorías, está sin inaugurar, construido por un gobierno de corte socialdemócrata o de izquierdas.
Esta es la realidad que quiero poner hoy de manifiesto.

Le diré igualmente, señoría, que he de manifestar mi disconformidad por los términos en los que usted se ha referido a una persona que no está en la sala y que, sin duda, no se puede defender a la hora de las acusaciones que se le ponen de manifiesto, pero, bueno, desde luego, cada cual también marca el estilo.

Y, luego, yo le haría algunas preguntas, para que usted me las pueda contestar: ¿qué modelo económico tienen ustedes para Castellón?
¿Son partidarios ustedes de una infraestructura como el aeropuerto de Castellón?
¿Están de acuerdo con la puesta en marcha del aeropuerto?
¿Sí o no?
¿Cuál es, también, señorías, su criterio sobre cuestiones tan importantes como la presunción de inocencia o el respeto que unas personas merecen por otras personas, señoría?
Yo creo que después tendrá usted tiempo, en sus cinco minutos, para poder darme respuesta.

Tengo, además, una inquietud intelectual, ya que antes hablaban ustedes del intelecto, y es: ¿podrían decirnos qué enmienda de adición unos han formulado y otros han aprobado cuando dicen.
.
.
?
El PSOE hace referencia a que «la comissió la compondrien experts i professionals independents representants del sector turístic provincial.
La representació de les administracions públiques, Ministeri de Foment, Consell de La Generalitat, Diputació de Castelló, ajuntaments de Benlloch i Vilanova i la Universitat Jaume I».

I acaba concloent l'esmena (inintel·ligible) .
.
.
.
I diu: «Corts Valencianes, 14 de març de l'any 2013.
» Senyories, segur que també després mos poden explicar amb qui, siga cosa que demanen que el senyor Fabra els assessore.
(Veus i aplaudiments)

Bé, senyories, no anem a donar suport a la seua iniciativa.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé, la veritat és que el senyor Martínez no ha entrat al fons de la nostra proposició no de llei.
(Veus) Jo pensava.
.
.
, jo pensava que el senyor Martínez anava a explicar per què Carlos Fabra ha de continuar al front de l'aeroport de Castelló, anava a explicar quins són els mèrits de Carlos Fabra per a continuar presidint Aerocas.
(Veus) Potser té alguns mèrits, potser és perquè és líder en imputacions, pot ser; pot ser que tinga de presidir l'aeroport de Castelló perquè és líder en insults a l'oposició, potser per això vostés volen que Carlos Fabra presidixca l'aeroport de Castelló.

El senyor Martínez demana respecte i educació, respecte i educació que no té el senyor Carlos Fabra quan diu, per exemple coses com «me sacaré la pirula y me mearé en la sede de Izquierda Unida».
(Aplaudiments) Eixe és el respecte de Carlos Fabra i del Partit Popular.
(Remors) És obvi, és obvi, que Carlos Fabra els molesta; és obvi que els molesta que Carlos Fabra estiga fent un pols continu al Consell, però li ho permeten.
¿Per què li ho permeten?
Carlos Fabra els avergonyix, Carlos Fabra els ridiculitza, però li ho permeten.
¿Per què li ho permeten?

La veritat és que ara que ja s'ha desvelat la incògnita del papa, només queda eixa incògnita: ¿per què Carlos Fabra continua sent president de l'aeroport de Castelló?
(Aplaudiments) ¿Per què li ho permeten.
.
.
?
, ¿per què li ho permeten?
¿Què sap?
¿Què té Carlos Fabra que els fa tanta por?
¿Què els impedix plantar-li cara al senyor Carlos Fabra?
(Remors)

L'altre dia, ací, en Les Corts, es va dir que la culpa que l'aeroport de Castelló no funcionara la teníem l'oposició, però la veritat és que no, que a vostés, per a desprestigiar-se no els fa falta l'oposició, amb Carlos Fabra en tenen suficient.
Perquè la veritat és que no som nosaltres els que ens vam encapritxar amb un aeroport per a un Mundo Ilusión fantasma, no; no som nosaltres els que vàrem insistir en tindre un aeroport per a desenes de camps de golf, hotels, adossats i pistes d'esquí artificial, no som nosaltres; no som nosaltres els que vam inaugurar un aeroport sense avions, no som nosaltres els imputats per corrupció, no som nosaltres els que enganyem i prenen el pèl als consellers.
.
.
No som nosaltres, tot això ho fa Carlos Fabra, no Marina Albiol ni Esquerra Unida, tot això és Carlos Fabra.

La veritat és que jo vaig presentar aquesta proposició no de llei sabent ja que les senyories del Partit Popular anaven a votar-hi en contra, és evident, ja ho he dit abans, molts i moltes estan ahí asseguts gràcies a Carlos Fabra, i vostés voten en contra perquè són agraïts, perquè són agraïts i són agraïdes.
Agraït, especialment, el senyor Ricardo Martínez, que ha eixit ací a defensar el seu mentor.
(Remors)La veritat és que vostés hi voten en contra i hi voten en contra perquè no li volen mossegar la mà a qui els dóna de menjar, perquè tots sabem que el fet que alguns estiguen ahí asseguts i ell lloc on aniran després, depén del senyor Carlos Fabra.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies.

Señor Martínez.

El senyor Martínez Rodríguez:

Gracias, señoría.

Señora Albiol, en primer lugar, yo creo que cuando se produzca esta votación no sé muy bien qué vamos a.
.
.
, técnicamente qué estamos votando, porque me quedan dudas, pero, bueno, al margen de eso, (veus) señoría, mire, yo le voy a explicar algunas cuestiones que creo que son importantes.
a usted la han situado en ese escaño los ciudadanos de Castellón, como a mí en el mío, señoría, (algú diu: «Muy bien.
»; aplaudiments) los votos de los ciudadanos, que en democracia son quien dan y quitan motivos.

Yo, después de escucharla, señora Albiol, yo ya no sé si usted detesta más el aeropuerto o al señor Fabra, me cuesta entenderlo.
Del mismo modo le diré que también sé que usted es una persona de la izquierda militante, sin duda, está luego la izquierda acaudalada, pero yo sé que usted a esta no pertenece, pertenece a la militante, pertenece también a la izquierda estática, a la izquierda del siglo XIX, y pertenece a la izquierda estética, que es algo que a mí.
.
.
Esta mañana, al ponerme la corbata, digo, voy a ponerme a roja, a ver si la señora Albiol (veus) tiene a bien retirar la iniciativa y, de paso, generamos un clima de una mayor concertación política y social en estas Cortes, que seguramente hace falta, señoría, seguramente hace falta.

Desde luego, usted, de todas las líneas posibles ha elegido las más alta del árbol, la menos conciliadora, ¿eh?
Alguien diría incluso que la línea estalinista, yo no seré tan exagerado, porque no creo que sea ese su caso, mire.
Yo comprendo que el señor Fabra a ustedes les ha dado grandes días de gloria, grandes titulares, les ha proporcionado reconocimiento y conocimiento social, porque algunos tenían poco, les ha dado titulares fáciles.
Perder de vista un personaje así en la vida pública, para ustedes seguramente.
.
.
, no les ha venido muy rentable, pero, bueno, miren, han acusado ustedes al señor Fabra prácticamente de todo, ¿eh?
Yo creo que ustedes tienen claro eso que decía el presidente Juárez en Méjico: «Para mis amigos la justicia y la gracia, y para mis enemigos la ley a secas.
» Punto y se acabó.

Mire, el señor Fabra, en dieciséis años de ejercicio de gobierno habrá cometido errores, como todos, ¿eh?
, como todos en el ejercicio del gobierno, pero tengo que decirle una cuestión: el señor Fabra hizo algo que habitualmente no se hace en política, bueno, ahora lo ha hecho Ratzinger, que es dimitir o.
.
.
cesar en su cargo, decir.
.
.
, (veus) decir que pase otra persona y ocupe un cargo de responsabilidad.
Eso lo ha hecho el señor Fabra.
El señor Fabra llegó un momento en que dejó de gobernar un partido, en el que en unas elecciones recientes se ganaron 99 municipios de la provincia de Castellón, de los 135; dejó una diputación (veus) económicamente saneada que hoy paga a treinta días; y dejó, sin duda, una gestión consolidada y 21 elecciones ganadas de manera consecutiva.
No es mal balance.

Seguramente, señorías, ustedes, eso de renunciar al poder es que les cuesta.
Fíjese, el otro día decía Raúl Castro en la renovación de su cargo como presidente de Cuba, en la asamblea popular cubana, hace unas semanas, que él no era partidario de perpetuarse en el poder.
.
.
(Rialles) Que él, lo que iba a hacer a los ochenta y tres años es agotar en un segundo mandato por cinco años más, hasta los ochenta y siete, este gobierno, y que a partir de ahí ya el cargo iba a ser de dos legislaturas de cinco años cada una, porque eso sí que es la imagen (veus) de trasparencia que a ustedes les gusta, esa sí que es.
.
.
, (veus) esa sí que es la imagen de criterio, de sentido común y la imagen de democracia que a ustedes les gusta, señorías.
Ese, desde luego, no es nuestro modelo.
(Veus)

Sin duda, señorías, sin duda, y le reitero, en democracia, votos, señoría, en democracia, razones, en democracia, (veus) modos y formas que hacen prestigiar.
.
.
, (veus) modos y formas que hacen prestigiar.
.
.

El senyor president:

Por favor.
.
.

El senyor Martínez Rodríguez:

.
.
.
la vida pública, ¿eh?

El senyor president:

Señora diputada, señora diputada, ha tenido usted el uso de la palabra.
.
.
(Veus i rialles)

El senyor Martínez Rodríguez:

Señoría, señoría, yo le recomiendo un.
.
.
, yo le recomiendo.
.
.
(Veus) Señoría, yo le recomiendo autocrítica, le recomiendo capacidad de pensar, le recomiendo que se baje usted del dogma, porque si usted no se baja del dogma, jamás nunca en la vida va a tener la capacidad de crecer a nivel político y de aceptar planteamientos de los demás.

Desde luego, con su discurso es muy difícil llegar a ningún tipo de acuerdo.
Votaremos en contra.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Pues, señorías, (veus) vamos a ordenar la votación.
Vamos a votar la proposición no de ley del grupo de Esquerra Unida 45.
189, a la que incorpora la enmienda del Grup Parlamentari Socialista (veus) 51.
166.

Vamos a comenzar la votación.
Comienza la votación: (veus) 41 vots, sí; 44 vots, no.

Es reprén la sessió a les quatre i mitja de la vesprada.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 30 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 31 minuts)

Preguntes

El senyor president:

Pregunta número 1.
010, formulada por la diputada Verónica Marcos del Grupo Parlamentario Popular al conseller de Gobernación y Justicia sobre el Plan director de pilota valenciana.

Tiene la palabra la ilustre diputada señora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Señor Castellano, la pilota valenciana es nuestro deporte autóctono por excelencia.
Es un deporte tremendamente arraigado entre los valencianos, hasta el punto de que podemos considerarlo como una verdadera seña de identidad que nos identifica como pueblo.
El esfuerzo que han venido realizando los gobiernos del Partido Popular en la Comunidad Valenciana en este ámbito es muy grande.
Iniciativas y proyectos tan exitosos como el programa de pilota escola o la puesta en marcha de la ciudad de la pilota, ubicada en Moncada, son una buena muestra de ello.

En 2010, la conselleria de gobernación asumió las competencias en materia de pilota valenciana y se propuso dar un impulso al fomento, apoyo y potenciación de este deporte.
Uno de los primeros compromisos que anunció el conseller, usted como conseller, fue la elaboración del Plan director de pilota valenciana para impulsar este deporte.
Se trataba de una iniciativa necesaria y además muy novedosa, pues no tenía ningún precedente en nuestra comunitat.

El pasado mes de diciembre este compromiso era ya una realidad y el plan director de pilota fue presentado en un acto con la presencia de todos los colectivos implicados en el mundo de la pilota.

Desde el Grupo Parlamentario Popular apoyamos todas las iniciativas a favor de la pilota valenciana y, en particular, queremos felicitar a la conselleria de gobernación por llevar a cabo un plan tan ambicioso y comprometido con nuestro deporte autóctono.

Por todo ello, y dada la importancia de este deporte tan querido entre los valencianos, le pregunto, señor Castellano: ¿qué objetivos y actuaciones contiene el Plan director de pilota valenciana?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

Señor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gracias, señor presidente.

Señoría, efectivamente, ante su pregunta de qué objetivos tiene el Plan director de pilota valenciana, decirle que el objetivo fundamental es dar una base sólida que permita afianzar la presencia en la sociedad valenciana y afrontar el futuro con mejores garantías, al que, evidentemente, coincido con su señoría que es una seña de identidad y desde luego el deporte más arraigado de la Comunidad Valenciana de todos los valencianos.

Por eso quiero destacarle que este plan director se ha elaborado con un gran consenso y una gran colaboración de todos los sectores implicados, no solamente la federación de pilota valenciana sino también de trinqueters, de jugadores, de las empresas del sector, la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, ayuntamientos, es decir, contando con todo el mundo.

El plan se estructura -y ahí le respondo también a qué actuaciones contiene el plan- con cuatro grandes planes de acción.
El primero es el Plan de ordenación y regularización del deporte profesional de la pilota valenciana en las modalidades de escala y corda y de raspall.
El segundo es el Plan de expansión de la práctica de la pilota valenciana.
El tercero es el Plan de infraestructuras y el cuarto el Plan de promoción autonómica nacional e internacional de la pilota.

Respecto al plan de ordenación decirle que lo que pretende es dignificar la figura del jugador profesional, estableciendo un sistema de competiciones que fomente cada vez más el espectáculo y las haga más atractivas para todo el público en general y todos los aficionados.
Hay una clasificación de los jugadores, determinados según la categoría de cada uno de ellos, que va en función de sus premios y campeonatos que van ganando y partidas que van ganando.
Y, por tanto, lo que pretende este plan director es ganar en objetividad, en imparcialidad y en neutralidad respecto también a lo que son las propias competiciones.
Se regula lo que es el juez federativo y se regula también un comité técnico para que regule todas y cada una de estas cuestiones.

Respecto a la segunda acción, el plan de expansión, se trata de potenciar la formación y la práctica de la pilota.
Usted ha mencionado el tema de la pilota a l'escola, que este año vamos a actuar en más de doscientas, casi doscientos treinta centros educativos de la comunidad, y que ya afecta, lógicamente, a miles de alumnos en nuestra comunidad.
Pero aparte están los centros de tecnificación y está también el Cespiva, lo que se conoce popularmente como la universidad de la pilota, que ya está en su segunda promoción.
De hecho acabamos de sacar en estos momentos 25 nuevas becas para hacer la segunda promoción Cespiva, ya que hemos acabo los dos primeros años con la primera promoción Cespiva.

También un tercer plan de acción, era el plan de infraestructuras, que de lo que trata es de homogeneizar lo que son las características técnicas en cuanto a medidas, en cuanto a iluminación, en cuanto a características técnicas de las canchas de juego, en este caso trinquets, lo que son también calles de la pelota, etcétera, etcétera.
Esas distintas homogeneización de características técnicas harán también que cada uno de los trinquets o cada una de las canchas para poder jugar a pelota puedan estar para determinados campeonatos, que van también dentro del plan director especificados.

Y en cuanto a lo que es el plan de promoción, la cuarta última acción, se quiere poner en valor la pilota valenciana como un acervo cultural de los valencianos y fomentar la divulgación también en todos los medios de comunicación social.
Otro tipo de acciones para fomentar esa formación, talleres de empleo en la confección de pilota de 200 juegos de pelotas de las distintas modalidades.
También el impulsar la constitución de un centro de documentación y archivo histórico de la pilota valenciana y también la galería del pilotari, que son algunas de las acciones entre otras que están dentro de lo que es este plan de promoción o este plan de acción de promoción.

Y la otra vertiente es dar a conocer en el exterior lo que son las distintas modalidades de la pilota valenciana, a través de planes de promoción turística, a través también de las relaciones con federaciones europeas y mundiales y con la participación de pilotaris valencianos en competiciones internacionales.
De hecho, deben de saber sus señorías que la selección española de pilota nacional son todos al cien por cien pilotaris valencianos.
Y también estamos colaborando dentro de este plan director en el reconocimiento como derecho olímpico de alguna de las modalidades de la pilota a mano.

Por tanto, en este espíritu de consenso y de colaboración, este plan director, que era un plan director sobre todo pedido por el sector, lo que queremos es que dé las mejores condiciones para el deporte que es el futuro para la pilota valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Pregunta número 1.
026, formulada pel diputat Rafael Ferraro, del Grup Parlamentari Popular, al conseller de Governació i Justícia, sobre el Consell de Festes Tradicionals.

Si és tan amable, senyor Ferraro.
Moltes gràcies.

El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor conseller, és un fet objectiu que en els pobles i ciutats de la Comunitat Valenciana durant tot l'any se succeïxen infinitat de festes i celebracions que compten amb una gran implantació, formen part del nostre patrimoni cultural i històric i a més tenen una gran riquesa en les seues diferents manifestacions.
I que, a més de destacar la seua participació popular, és un atractiu turístic de primera magnitud amb temàtica molt diversa entre religioses, populars o històriques.

Entre més d'un miler de festes que se celebren destaquen aquelles que han sigut declarades o estan en tràmit per a la seua declaració com a patrimoni material de la humanitat, com és el cas de la festa de la Mare de Déu de la Salut d'Algemesí o les Falles de València.
I també les declarades d'interés turístic internacional i nacional per la seua espectacularitat, tradició històrica amb nombrosa participació o la seua gran repercussió en els mitjans de comunicació.

Devoció, art, foc, pólvora, música, colorit, exhibició i espectacle són els elements consubstancials organitzats des de fa segles en connivència de veïns i visitants perquè l'hospitalitat i la invitació a la participació en els actes festius es convertisca en un esdeveniment social en tots els pobles i ciutats de la nostra comunitat.

Festes de Sant Antoni en el Forcall, Canals, la Font d'En Carròs, Borriol, Benirredrà, València o Benissa.
Carnestoltes de Vinaròs.
Festes de Sant Blai en Bocairent i en altres llocs de la comunitat.
Festes de la Magdalena de Castelló.
Les Falles en València, Borriana, Sagunt, Torrent, Xàtiva, Dénia, Gandia, Alzira, Benidorm, Tavernes de la Valldigna, Sueca, Carcaixent, Benicarló i un sense número de pobles i ciutats de la Comunitat Valenciana.
Setmana Santa en Alacant, Torrent, València, Oriola, Borriana, Dénia, Aspe, Villarreal, Benetússer, Montcada, Torrevella, Callosa de Segura, Almoradí, Gandia i pràcticament en tots els pobles de la nostra comunitat.

Les festes de Sant Vicent Ferrer en València, Sant Vicent del Raspeig, Llíria, Almàssera, Riba-roja, Xirivella o la Vall d'Uixò i la Canyada en Paterna.
Les creus de maig.
Les festes de la Mare de Déu dels Desemparats.
Les fogueres de Sant Joan d'Alacant.
El Corpus de Morella i de València.
Les festes de la Mare de Déu d'agost en innumerables pobles i ciutats amb menció especial al Misteri d'Elx.
La fira d'agost de Xàtiva o el Sexenni de Morella.
Les festes de la Mare de Déu (inintel·ligible) .
.
.
el 8 de setembre.
La festa de la Mare de Déu del Sufragi de Benidorm.
La fira de Tots Sants de Cocentaina.
Els moros i cristians que se celebren per tot arreu en els nostres pobles i molt especialment en Alcoi, Ontinyent, Oriola, Mutxamiel, Monforte del Cid, Ibi (inintel·ligible) .
.
.
Almoradí, Torrent, Paterna, Elda, Novelda, Villena o la ciutat de València.
La festa del Regne de València.
La festa dels valencians de la identitat valenciana, el 9 d'Octubre.
I tantes i tantes festes de les nostres ciutats i pobles.

Una característica present en la pràctica majoria de les celebracions en tots els racons de la Comunitat Valenciana és l'ús extensiu de la pólvora, fet este consubstancial amb la forma de ser dels nostres conciutadans i que últimament patixen les dificultats en el seu ús que li imposa la legislació europea i que posa en perill l'ús habitual i pacífic de la pólvora en les festes tradicionals valencianes.
Això és una cosa que em preocupa, senyor conseller, i que espere podrà solucionar-se en un futur no molt llunyà.

Sé, senyor conseller, senyores i senyors diputats, que és una preocupació constant del Consell de La Generalitat vetlar per la protecció i defensa de la identitat i els valors i interessos dels pobles valencians i el respecte a la diversitat cultural de la Comunitat Valenciana i al seu patrimoni històric.

D'altra banda, conec que el Consell ha fet insistència en la necessitat de conjugar el dret a la festa amb el dret al descans.
I que en este sentit, des de la Conselleria de Governació i Justícia, s'ha treballat molt de temps la conciliació de diferents interessos en l'àmbit de les nostres celebracions festives tradicionals, de manera que siga efectiu i compatible eixe dret a l'oci i a la festa amb el dret al descans dels veïns.

Recentment hem tingut notícia de la constitució i posada en marxa del Consell de Festes Tradicionals de la Comunitat Valenciana, un òrgan impulsat per la Conselleria de Governació i Justícia.
Donades les importants implicacions que tenen les celebracions festives en la nostra societat, i tenint en compte el paper que pot jugar el nou òrgan en este àmbit, li formule, senyor conseller, la següent pregunta: quins objectius perseguix la creació del Consell de Festes Tradicionals de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ferraro, evidentment, com hem vist este cap de setmana en estes festes falleres 2013 o també com hem vist en la Magdalena de Castelló, tenim un potencial en la Comunitat Valenciana de tradició festiva, popular, molt important.
Moltes d'elles, vosté ho ha dit molt bé, festes d'interés nacional turístic, festes d'interés turístic internacional i inclús patrimoni de la humanitat.

I, per tant, l'objectiu que perseguix el Consell de Festes Tradicionals de la Comunitat Valenciana és per una part ser una ferramenta de treball per a potenciar, per a estudiar, per a divulgar el que són les festes a tot arreu de la Comunitat Valenciana.
I, en segon lloc, també, ser una ferramenta de treball com a mediador entre els veïns i les seus festeres en els conflictes que puguen ocasionar-se també amb motiu de la celebració o de la preparació de les festes.
No (inintel·ligible) .
.
.
sempre esta pugna que n'hi ha permanentment entre el dret al descans i el dret a l'oci en qualsevol tipus de festivitat.

Per això, en el Decret 28/2011, de 18 de març, se crearen i se regularen les condicions i tipologia de les seus festeres a la Comunitat Valenciana, per a donar una solució a una realitat jurídica que no estava regulada i que, per tant, se li donava una contestació clara a eixa qüestió.

Dins d'eixe decret, de 18 de març de 2011, se creà el Consell de Festes Tradicionals al qual s'atribuïa, entre altres moltes funcions, com ara li explicaré, actuar com a mediador entre els veïns i les seus festeres davant dels conflictes que se podien ocasionar.
Però fonamentalment creat com a òrgan consultiu i assessor en qüestions relatives al desenrotllament, a la implantació, a la defensa i a la millora de les festes tradicionals de la Comunitat Valenciana.

Té com a funcions proposar a la conselleria o conselleries competents en la matèria, l'adopció de les mesures legals i reglamentàries en el seu àmbit d'actuació.
També elaborar estudis, informes i anàlisi sobre la situació de les festes tradicionals i defensa del patrimoni cultural valencià.
També decidir en arbitratge sobre les queixes o conflictes que se plantegen, sempre que les parts aixina ho hagen acordat de manera expressa, al sotmetiment del procediment arbitral, d'acord amb allò indicat en la normativa reguladora sobre esta matèria.
O informar els ciutadans i els membres de les seus festeres dels seus drets i obligacions, normativament establerts, quan aixina ho sol·licite.
Elaborar una memòria anual respecte als treballs que faça.
.
.
Li podia citar moltes de les seus funcions.

Però, com deia, ja ha començat a treballar.
He d'informar-li a la seua senyoria que el 17 de gener d'este mateix any se féu la sessió constitutiva del Consell de Festes Tradicionals; que està treballant en diverses matèries, ara en estos moments; i que, fonamentalment, també està coneguent, mediant i, en el seu cas, resolent les queixes, reclamacions i conflictes que puguen produir-se entre els ciutadans i les entitats festeres tradicionals.
No sols estem parlant de les Falles, no sols estem parlant de la Magdalena, no sols estem parlant de les Fogueres de Sant Joan.
Estem parlant -i vosté n'ha citat algunes d'elles molt importants- dels moros i cristians, de la setmana santa.
.
.
; estem parlant de tot el cabal cultural i festiu que tenim al llarg i ample de la Comunitat Valenciana, que jo crec que és un orgull que hem de potenciar i que hem de recolzar, en este cas des de les administracions públiques i, concretament, des del govern valencià, i que aixina ho hem fet.

Són moltes, moltes vegades les molèsties que se poden generar pel soroll, per l'alteració de l'ordre públic, pel tall de carrers o, inclús, per la mera activitat desplegada en la seu, fent necessari adduccions consensuades.
I creguem que el funcionament d'este consell és perfectament adequat perquè hi haja eixa convivència pacífica, perquè hi haja mediació que moltes vegades deu existir entre qualsevol tipus d'entitat festiva o festera i associacions de veïns o associacions de propietaris de qualsevol local.

Sap vosté que se poden comptar amb els dits de la mà els pobles de la comunitat en què no existixen o agrupacions falleres o moros i cristians o germandat de setmana santa o penyes, etcètera.
I, per tant, enteníem que era una necessitat tindre un òrgan d'estes característiques, que jo crec que s'està demostrant molt efectiu, que està treballant ja en les seues funcions i que ja està començant a donar resultats positius.

Per tant, del que es tracta és de facilitar a totes les entitats festeres els mecanismes i els instruments de recolzament institucional adequats perquè puguen seguir desenrotllant la seua faena, que tan bé vénen realitzant des de fa tants anys, que és consolidar, que és promocionar les tradicions del nostre poble, facilitar-hi la participació de tota la societat valenciana, baix els principis del respecte i de la convivència, però també divulgar-la i promocionar-la no sols a nivell nacional, sinó també a nivell d'identitat.

Les festes en la Comunitat Valenciana són una senya d'identitat molt important, són un cabal cultural molt important, i creiem i creguem que este Consell de Festes Tradicionals té un paper molt important que, sense dubte, mosatros estem treballant en ell i que esperem uns resultats molt positius d'este.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Pregunta número 1.
027, formulada por el diputado don Luis Ibáñez, del Grupo Parlamentario Popular, al conseller de Gobernación y Justicia sobre los efectivos de la policía autonómica.

Tiene el uso de la palabra el señor diputado.

El senyor Ibáñez Gadea:

Gracias, presidente.

Señorías.

Buenas tardes.

Conseller, la unidad del Cuerpo Nacional de Policía adscrita a la Comunidad Valenciana, nuestra policía de La Generalitat, acaba de cumplir recientemente veinte años al servicio de nuestra comunitat.
La policía entró en funcionamiento el día 1 de febrero de 1993.
Han sido veinte años de trabajo profesional, desempeñado con la máxima eficacia y dedicación.

Como es sabido, la policía de La Generalitat depende funcionalmente del Consell y orgánicamente del Ministerio del Interior, correspondiendo al Gobierno de España dotarla de efectivos.
Y, precisamente, en los últimos años ésa ha sido una de las principales reivindicaciones del Consell al Gobierno de España, el cumplimiento del convenio vigente, a fin de poder alcanzar los 500 efectivos previstos, pues hay que recordar que el gobierno socialista lo incumplió sistemáticamente.

Por fortuna, hoy resulta satisfactorio comprobar que, gracias a la sintonía y la colaboración del Consell con el gobierno del presidente Rajoy, la situación ha dado un importante giro y existe el compromiso de cumplir lo acordado para que la policía de La Generalitat alcance los 500 efectivos.

Por todo lo expuesto, formulo al conseller de Gobernación y Justicia la siguiente pregunta: ¿cómo valora la llegada de nuevos efectivos a la policía de La Generalitat?

Gracias.
(Se sent una veu que diu: «Muy bien.
» Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor diputado.

Señor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Sí.
Gracias, presidente.

Señoría, la valoración no puede ser más que positiva porque, efectivamente, lo que hace es aumentar los efectivos para cumplir con las funciones propias de la unidad adscrita de la policía nacional aquí en la Comunidad Valenciana y, sobre todo, también para poder colaborar con el resto de cuerpos y fuerzas de seguridad del estado, fundamentalmente también con los 282 cuerpos de policía local que tenemos en la Comunidad Valenciana, de una manera mucho más eficaz.

Evidentemente, hay una nueva sensibilidad en el Gobierno de España.
Lo que en varios años no habíamos podido conseguir, que era cumplir un convenio para establecer la RTP, ahora, en estos momentos, sabe usted que en el pasado mes de septiembre vinieron 129 efectivos que se incorporaron a la policía de La Generalitat.
Poco más de medio año después, concretamente en el mes que viene, llegarán 96 nuevos efectivos.
Con lo cual, cumpliremos esa RTP que estaba prevista en el convenio, que era una reivindicación que aquí en estas Cortes…, y, además, usted por su anterior cargo sabe que se ha debatido en numerosas ocasiones.

Por tanto, la valoración es muy positiva.

Decirle que en el año 2012 la policía de La Generalitat aumentó sus actuaciones en más de un 18,8% respecto al año 2011, siendo más de 171.
600 actuaciones las que se realizaron.

Quiero destacar, sobre todo, el trabajo que se hizo en el año 2012 en el grupo de patrimonio, ya que se aumentaron en más de un 200% las actuaciones, dentro de lo que es la defensa, la vigilancia del patrimonio cultural y arqueológico de la Comunidad Valenciana; y la elaboración, como se está haciendo en estos momentos, del plan integral de seguridad del patrimonio valenciano, entre lo que es la policía de La Generalitat y la conselleria de educación y cultura.

También, diversos dispositivos, como el dispositivo de comprobar si los talleres inspeccionados cumplían o no la normativa medioambiental o ejercían de manera ilegal estas cuestiones.
Decir que se han inspeccionado, en los últimos meses, 324 talleres de vehículos en la comunidad, de los cuales 72 desempeñaban funciones fuera de la legalidad o presentaban anomalías en el tratamiento de residuos, también habiendo cinco detenidos al respecto en esta operación.

O destacarle, también, el dispositivo de seguridad rural, en el que se identificaron a 9.
046 personas, se inspeccionaron más de 23.
100 vehículos y se sometieron a control más de 1.
226.
000 kilos de productos hortofrutícolas, para ver, dentro de la (inintel·ligible)…, su procedencia y si procedían de una procedencia legal o no.

O también, destacar el dispositivo de seguridad en urbanizaciones, en el cual, pues, también se identificaron más de 5.
600 personas y se inspeccionaron más de 11.
400 vehículos también, en esa colaboración que se hacía con los cuerpos y fuerzas de seguridad del estado.

Por tanto, decirles que ahora, con este aumento, los 129 que vinieron en septiembre más los 96 que vendrán este mes que viene, evidentemente todos los grupos competenciales de la policía de La Generalitat van a verse aumentados.
Vamos a ganar, lógicamente, en eficacia y en eficiencia.
Y, además, ello nos va a permitir, también, de las tres comisarías que tenemos, pues, pasar a seis comisarías.

Sabe su señoría que se puso en funcionamiento la comisaría comarcal de Vall de Alba, que ya está en funcionamiento, que ahora verá reforzada sus efectivos con estos nuevos agentes.
Y también se puso en funcionamiento la nueva sede de comisaría de la policía en la ciudad de Alicante.
Y, en breve, se pondrán también en funcionamiento dos nuevas: una en el complejo Nueve de Octubre, de La Generalitat, en el que se establecerá una comisaría con 40 efectivos que irán ya prácticamente, en un mes, mes y medio estarán ya en funcionamiento allí; y también otra nueva comisaría en la ciudad de Elche.
Con lo cual, pasaríamos a estas seis comisarías, cosa que, evidentemente hubiera sido imposible el seguir haciendo ese despliegue territorial, en este caso de la policía, sin la llegada de estos agentes que vinieron en septiembre y que ahora, como digo, en estas próximas semanas llegarán.

Por tanto, la valoración tiene que ser positiva; y, sobre todo, pues que por parte del Gobierno de España se haya cumplido el convenio que estaba firmado y la RTP que teníamos respecto a la unidad adscrita.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Pregunta número 868, formulada por el diputado Ignacio Subías, del Grupo Parlamentario Socialista, al conseller de Sanidad sobre la construcción de los hospitales de Llíria y Gandia.

Señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Buenas tardes.

Señor conseller, ¿cuáles son las causas de los retrasos de los paralizados hospitales de Liria y Gandía; así como cuándo piensan retomarlas -las obras-, cuándo piensan finalizarlas y cuándo piensa ponerlas en funcionamiento?

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Sí, señor presidente.

Señor Subías, en primer lugar, lo que querría decirle es que, ante todo, hay que dejar claro que los pacientes pertenecientes a los departamentos, tanto el departamento Arnau de Vilanova como el departamento de Gandía, están perfectamente atendidos con los medios que actualmente tenemos en funcionamiento.

En segundo lugar, querría decirle que, evidentemente, hay unos compromisos que adquirió el Consell en unas circunstancias económicas y financieras distintas a las que hoy vivimos, a las que hoy vivimos.
Y, por tanto, por sentido común y por criterio de gobierno, debemos llevar a cabo una priorización de los recursos de los que hoy dispone el Consell.

Respecto al hospital de Gandía, le he de decir que -lo dijo el presidente Fabra en recientes declaraciones y lo digo hoy yo en esta cámara- el compromiso del Consell es ponerlo en funcionamiento lo antes posible, lo antes posible, lo antes posible.
Estamos trabajando, desde la Conselleria de Sanidad, junto con la conselleria de hacienda, para, en la medida que sea posible retomar la situación y llevar a cabo los trámites pertinentes que permitan volver a poner en funcionamiento la obra, pues, reanudar la misma y que esa estructura esté a disposición de los valencianos, de los pacientes del departamento de Gandía lo antes posible.

Respecto al hospital de Liria, la situación es diferente.
Como le he dicho, la situación en la que se proyectaron las citadas estructuras son muy distintas, como usted bien conoce, a las que hoy vivimos.
Y, por tanto, tanto por el Plan de reequilibrio financiero 2012-2014, que aprobó el Consell, como la Ley 2/2012, la de estabilidad presupuestaria y sostenibilidad financiera, debemos tomar de una forma diferente y meditar de una forma distinta y con criterios divergentes lo que es la apertura del hospital de Liria, sin que esto quiera decir que dejamos de tener en cuenta el compromiso que adquirió este Consell.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Señor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Señor presidente.

Señor conseller, mire, estamos ante dos de los incumplimientos más flagrantes y vergonzosos que debieran ser suficientes para que alguien asumiera responsabilidades.

Yo le quisiera recordar un compromiso de ustedes, de su gobierno, se llamaba «Construyendo salud».
Y dijeron ustedes que iban a construir 17 hospitales, lo dijeron ustedes, no nosotros; 17 hospitales.
Y lo dijeron a principios de los años 2000.
¿Sabe cuántos han construido?
Seis, de los cuales cuatro privados y dos públicos.
Es todo lo que han hecho de 17 que se comprometieron.
Un auténtico engaño y, señor conseller, un fraude electoral.

Mire, el hospital de Liria, como usted ha dicho, está ubicado en el departamento del Arnau.
Único hospital, Arnau, 306 camas, más de 320.
000 habitantes, un ratio inferior a una cama por mil habitantes, con problemas estructurales y funcionales importantísimos.
.
.
Le voy a recordar alguno.
Señor conseller, ¿usted se cree que es presentable que para 320.
000 habitantes tenga ese departamento seis camas de cuidados intensivos nada más, le repito, seis camas de cuidados intensivos?
¿Eso es aceptable, señor conseller?

Tiene problemas de servicios.
Tiene problemas de personal.
Como consecuencia del traslado de La Fe, de Campanar a Malilla, éste es un hospital -el Arnau- tremendamente dependiente y hacían traslados permanentes.
No tienen hemodinámica.
Sólo seis camas de intensivos.
Y, por lo tanto, pacientes con cardiopatías, pacientes con intervenciones que necesitan una unidad de cuidados intensivos y, al tener sólo seis, era imposible y los tenían que trasladar.
Problemas muy serios.

Por cierto, recordarles para su vergüenza que el hospital La Fe de Malilla tiene actualmente doce camas de intensivos, desde el principio perfectamente equipadas y cerradas.
¡Doce camas de intensivos!
, señor conseller.

Es fácil de comprender la importancia del hospital de Liria que daría cobertura a una zona de los Serranos, del Rincón de Ademuz y del Camp del Túria, con lo cual, por una parte, acercaría la prestación a los ciudadanos y, por otra parte, quitaría presión al hospital Arnau.

El hospital tenía que haber estado finalizado antes del año ¡2010!
Tras diversas vicisitudes y problemas -que no le quepa duda que un día le preguntaré-, el hospital, cuando está prácticamente acabado, lleva más de dos años paralizado, y, actualmente, tapiado.
Es una vergüenza por la que ustedes debieran de pedir disculpas y asumir responsabilidades.
(Aplaudiments)

En cuando al hospital de la Safor, señor conseller, sustituye al insuficiente actual Francesc de Borja, y lo debían de haber finalizado en los años 2009 y 2010.
Como consecuencia de los retrasos, y que no han invertido en mantenimiento en el hospital Francesc de Borja, éste está teniendo diversos problemas; el último hace unos días cuando se cayó parte del techo de la cuarta planta de medicina interna poniendo en peligro a los pacientes y a los profesionales, señor conseller.

Exigimos que se reanuden las obras de la Safor, que, por cierto, como están en estado avanzado, cuando ustedes las quieran retomar, sin duda, se van a encontrar ya con deterioro de ellas, sin duda de ningún tipo.
Así mismo, hasta que finalicen las obras, les exigimos un plan de mantenimiento urgente para el hospital Francesc de Borja.
Insisto, un plan de mantenimiento urgente para que no vuelva a suceder lo que ha pasado ya en diversas ocasiones, señor conseller.

Mire, les pedimos que se dejen de ambigüedades, de disculpas de malos pagadores, que continúen las obras de los dos hospitales de forma urgente, que los finalicen y que los pongan en marcha.

Mire, la gente está harta, la gente estamos hartos, las medidas que están tomando son de una radicalidad difícil de explicar.
Me remito a las informaciones que aparecen hoy, por ejemplo, donde «como consecuencia del déficit de nuestra comunidad, puede ser que nos encontremos con que las ayudas que se estén dando para formación de los profesionales que se dedican a los transplantes no se reciban».
¡Es una barbaridad que ustedes no pueden permitir (aplaudiments) y que espero que la solucionen!
, señor conseller.
Además, sus medidas son una mezcla tóxica, una mezcla tóxica que desprestigia a la política y que mina la confianza de los ciudadanos.

Señor conseller, tomen medidas.

Señor conseller, pongan en marcha los hospitales y finalícenlos.

Señor conseller, si no se ven ustedes capaces, dejen paso a otros.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor conseller.

El senyor conseller Sanitat:

Señor presidente.

Señor Subías.

Bien, en primer lugar, me gustaría indicarle que debiera usted, también, renovar un poquito lo que son los parámetros de la gestión asistencial.

Hablar de ratio cama/habitantes es un parámetro absolutamente obsoleto.
Existen hoy otros muchos parámetros que garantizan la calidad de la asistencia sanitaria, como puede ser la cirugía sin ingreso, como puede ser los nuevos tratamientos con menos efectos secundarios, como puede ser la cirugía menos invasiva a través de técnicas laparoscópicas, como pueden ser todos los procesos de radiología intervencionista.
Todo esto téngalo usted en cuenta a la hora de valorar la calidad de un sistema sanitario y no solamente el ratio cama que, parecer ser, es el único que a usted le interesa.
Bien, eso en primer lugar.

En segundo lugar, le he dicho -y usted también debe saber- que la inversión en una estructura sanitaria es un tema, es un gasto, es una inversión importante para lo que supone un gobierno.
Pero, debe usted también saber que el gasto corriente que genera esa estructura es tan importante como la inversión realizada anualmente.
El capítulo I, II y IV de un hospital equivale a la inversión en un año.

Con lo cual, nosotros debemos tener el criterio y la racionalidad que da ejercer el gobierno, como hacen también colegas suyos en otras comunidades cuando ejercen el gobierno y recuerdan que, efectivamente, hay que priorizar y tener en garantía lo que es el servicio que préstamos a los ciudadanos -ya llegarán tiempos de llevar a cabo otras inversiones e incrementar lo que son las mismas.

Bien, lo que le quería decir es que en esa línea, y para mantener el equilibrio presupuestario -que usted comentaba-, nosotros vamos -y le repito- a abrir lo antes posible el hospital de Gandia.
Estamos trabajando en esa línea, estamos haciendo las gestiones pertinentes y el hospital de la Safor estará abierto en breve.

Respecto al hospital de Liria -por lo que le acabo de comentar-, tendremos que esperar a que las circunstancias sean las adecuadas.
Nuestros compromisos siguen existiendo y van a ser siempre los mismos, siempre los mismos.
Ahora bien, el ciudadano -estoy convencido- entenderá que las circunstancias en las que se proyectaron son distintas.

Y, por tanto, por responsabilidad de gobierno y por seguir prestando esa garantía y esa calidad de servicio, esa sanidad pública universal, gratuita y, por supuesto, de calidad -que está realizando el Partido Popular desde el año 1995-, no podemos llevar a cabo estructuras que, en un momento, cuando se diseñaron por supuesto eran perfectamente viables y que, desde luego, en la medida de lo posible y lo antes posible se llevarán a cabo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Pregunta número 881, formulada pel diputat Francesc Signes, del Grup Parlamentari Socialista, al Consell, sobre el cabal d'aportació del Túria a l'Albufera.

Té la paraula el senyor diputat.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyor conseller, el filtre verd construït en el llit del Túria per a netejar l'aigua que arriba a l'Albufera des de la depuradora de Pinedo es troba paralitzat i abandonat un any i mig després que l'empresa pública Acuamed finalitzara la seua execució.

Les plantes sembrades al llit del riu estan completament seques i la finalitat d'este filtre verd -com sap- és recollir les aigües ja tractades de Pinedo per a reduir d'1,7 parts de fòsfor per milió que tenen actualment a tan sols 0,1.

Senyor conseller, ¿quines mesures ha pres o va a prendre el Consell davant el Govern d'Espanya per a recuperar este filtre verd del llit del Túria a fi de garantir un cabal suficient d'aigua, en qualitat i en quantitat, per a l'Albufera?

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Gràcies, senyor president.

Senyor Signes, mire, resulta molt complicat argumentar sobre una cosa que en realitat no existix, ja que mai s'ha posat en marxa i, a més, no és competència de La Generalitat.

Eixe filtre verd en el llit del Túria -al qual vosté fa referència- mai ha passat de ser un projecte pilot, un experiment fallit, fruit de les nefastes polítiques que en matèria d'aigua es varen dur a terme amb el govern socialista, el senyor Zapatero.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyor conseller, m'estranya que en la seua funció no de conseller, sinó de vicepresident, haja fet la contestació que ha fet.

Mire, durant el mandat d'un president que li deien José Luis Rodríguez Zapatero es posà en marxa el filtre verd del nou caixer del Túria amb una inversió inicial de 3,4 milions d'euros.
¿Com pot dir vosté que això no existix, que això no està?
, que això està en els papers, senyor conseller.

L'objectiu era millorar la qualitat de l'aigua que eixia de la depuradora de Pinedo i, en funció dels resultats, poder utilitzar eixos aportaments per a incrementar la qualitat i quantitat d'aigua que entra al llac.
Estarem d'acord que era un pas molt important per a la recuperació de l'Albufera però -com bé sabrà el conseller o no, no ho sé-, una vegada arribat el PP a Madrid, amb un president que pareix que li diuen Mariano Rajoy, des d'Acuamed s'ha paralitzat el treball i la inversió, vullga vosté o no vullga, senyor conseller.

Els resultats, tot i que preliminars, eren molt prometedors, i, sense cap mena de dubte, el projecte mereixia desenvolupar-se durant el període prèviament fixat de tres anys.

Els filtres verds -com n'estic segur que també sabrà- s'han confirmat com a excel·lents ferramentes per a controlar l'eutrofització de les marjals, de disminuir l'excedent de nutrients i, alhora, crear nous habitats per a l'avifauna.
El tancat de la Pipa, on es refugien molts ocells per les deplorables condicions de l'aigua que hi ha durant molts períodes de l'Albufera, n'és un bon exemple.

El que des del Partit Socialista del País Valencià no entenem és per què es paralitzà el projecte i per què vostés no han obert la boca.
I quan dic «vostés» dic vosté i dic el Consell.
¿Per què no s'ha fet res?
¿Per què s'ha deixat perdre tota la inversió?
¿Per què l'última notícia que tenim en premsa del filtre és de maig de 2012?
I ¿per què amb cada episodi de pluges continuades acaba de destrossar un poc més allò que queda al caixer del riu Túria?

Ara ja és pràcticament irrecuperable, efectivament -com vosté dia-.
No podem evitar pensar que tot açò és degut en gran part al desinterés del Consell, que vostés no tenen ni veu ni vot a Madrid, que els problemes dels valencians no importen al ministeri -com s'ha aprovat avui en la publicació del pla de conca del Tajo-, i, per això, amb un esforç econòmic assumible es pretenia salvar l'espai natural més emblemàtic dels valencians, aprofundir en el seu coneixement, donar l'oportunitat als científics per a investigar i bastir una estratègia de futur ¿Qui sap si haguérem descobert alguna forma nova per a lluitar contra l'eutrofització?
Això també és la R+D que vostés estan desmantellant, senyor conseller.

El filtre verd era, senyor conseller, la farmaciola de l'Albufera.
I ¿saben vostés com està la farmaciola ara?
Saquejada, buida, destrossada.
¿S'han parat a pensar quants filtres verds -estem parlant de 3,4 milions d'euros d'inversió inicial- podrien haver-se fet amb el forat d'EMARSA?
, senyor conseller.

En definitiva, creiem que el Consell, que no estalvia en bones intencions, pot fer molt, moltíssim més enfront del govern, que podria preocupar-se encara que fóra un poquet per fer vore que li importa el territori i la biodiversitat.

Ja sabem que estan vostés molt ocupats amb la seua biodiversitat d'imputats, que en tenen molts i de diversa espècie, però que allà fora, a uns pocs quilòmetres, n'hi ha un parc natural que vostés estan ofegant, i que, per a més inri, senyor conseller, anuncien que estan treballant perquè siga declarat «reserva de la biosfera».

Recorde, senyor Ciscar, que es tracta.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
del primer parc natural -acabe de seguida- declarat a la Comunitat Valenciana i que ho féu sota un govern socialista.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
a La Generalitat, governat per.
.
.
(El vicepresident primer desconnecta el micròfon del diputat) (Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor vicepresident, té la paraula.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Gràcies, senyor president.

Senyor Signes -insistisc-, la seua pregunta parla de «recuperar», «recuperar el filtre verd del caixer del riu Túria», però és impossible recuperar el que mai ha existit.

Per tant, senyoria, no pretenga vosté, ara, que La Generalitat assumisca responsabilitats d'una cosa en què el Consell mai ha tingut res a veure.

El que va construir Acuamed en el llit del Túria es tractava d'una planta pilot -llisc textualment-, «planta pilot de filtre verd de les aigües depurades de l'EDAR de Pinedo», un experiment que no va arribar a més i un projecte que mai es va posar en marxa, això sí, un experiment que -com vosté bé ha dit- va costar 3,6 milions d'euros.
I sort que només era una planta pilot perquè, si s'havera desenrotllat el projecte, el preu, el cost és entre quinze i vint vegades majors, a més d'ocupar una superfície de més de mig milió de metres quadrats o més.
I tot el procés de gestió d'eixa prova pilot, com en tot el que va fer Acuamed durant eixos anys, es va dur a terme a esquenes del Consell.

Mire, nosaltres des del Consell ja ho vàrem advertir, ja els ho vam dir, que era molt dubtós que l'actuació projectada per Acuamed en el nou llit del Túria fóra viable, però Acuamed va preferir tancar els ulls i tirar endavant per tal de no reconéixer que no era una bona opció.

Miren, parlem de fets i de realitats.
El que sí garantix -ja que vosté parla de l'Albufera- de manera real i efectiva que l'Albufera reba aigua de qualitat -com porta fent des de fa anys- és la depuradora de Pinedo.
L'aigua tractada a Pinedo complix àmpliament les exigències de qualitat que establix la Directiva europea 91/271, per abocament a zones sensibles, i això gràcies a la inversió realitzada pel govern valencià de quasi 60 milions d'euros a càrrec exclusivament dels pressupostos de La Generalitat, una inversió que ha permés que l'EDAR de Pinedo compte amb un sistema de tractament terciari i d'eliminació -i açò és important- de nitrogen i de fòsfor, i que existisca una conducció que permet que estiguem portant aigua de l'Albufera a través de la séquia de l'Oro, després de travessar el filtre verd -eixe sí- de l'arrossar.

Gràcies a tot això hem pogut aportar a l'Albufera, només en els dos últims anys, 114 hectòmetres cúbics d'aigua, amb una qualitat molt superior a l'exigida per la directiva europea a què m'acabe de referir.

I volem anar encara més lluny, i estem treballant perquè en el futur pla de conca de la demarcació del Xúquer es contemplen adequadament les necessitats de l'Albufera i es coordinen i planifiquen actuacions que siguen realment viables i, sobretot, perquè les solucions es consensuen entre administracions i no siguen fruit de la imposició, com ocorria en Acuamed durant els anys de govern socialista.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Pregunta número 967, formulada por la diputada Carmen Martínez, del Grupo Parlamentario Socialista, al conseller de Presidencia y Agricultura, Pesca, Alimentación y Agua sobre la subida del canon de saneamiento.

La senyora Martínez Ramírez:

Senyor conseller.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señora Martínez, un momento por favor.
Tiene la palabra.

La senyora Martínez Ramírez:

Senyor conseller, què li sembla la pujada de cànon de sanejament al 2013?

El senyor vicepresident primer:

Un moment.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Martínez, recordar-li, en primer lloc, que el cànon de sanejament no és una taxa, és un impost ambiental que va ser creat a través de la Llei de sanejament d'aigües residuals de la Comunitat Valenciana de l'any 1992.

L'increment obeïx fonamentalment a dos raons.
En primer lloc, el cànon ha estat congelat durant els anys 2009, 2010, 2011 en els quals el Consell va decidir no actualitzar les tarifes.
Però eixa situació no es pot prolongar indefinidament si el que es vol és garantir un bon funcionament de les instal·lacions i la qualitat del servici que es presta als ciutadans.

I, en segon lloc, des de la seua creació, el cànon s'ha aplicat amb tarifes diferents en funció de la grandària de la població: més altes per als ciutadans dels municipis més grans i més baixes per als habitants dels municipis xicotets.
Considerem que és més just i raonable posar fi a eixes diferències, i és per això que hem posat en marxa un procés d'aproximació progressiva de les tarifes del cànon, de manera que en uns pocs anys tots els valencians paguem el mateix amb independència del lloc on es residisca.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Senyora Martínez.

La senyora Martínez Ramírez:

M'agradaria recordar-li que el cànon que es paga a través del rebut de l'aigua no va dedicat exclusivament a obtindre aigua depurada de qualitat.
El Partit Popular va decidir quan va entrar a governar la Generalitat valenciana que d'eixos diners pogueren pagar-se altres obres, com la Copa de l'America, plans parcials, sistemes de reg i, fins i tot, l'aeroport de Castelló.

També m'agradaria destacar que la distinció a l'hora d'aplicar, com vosté ha reconegut, eixa pujada, fa que vejam ciutadans de primera i de segona als valencians, perquè vostés als pobles més menudets, de menys de 3.
000 habitants, on l'atur és més greu, on n'hi han menys serveis públics, han pujat molt més el cànon que a les ciutats grans.

Comprenga vosté que a la gent del carrer en atur, que no cobren sobres, ni tenen comptes a Suïssa, no els ve bé pagar esta pujada, sobretot pels pecats que no han comés ells.
Diguem-ho clarament, vostés claven la mà a la butxaca dels valencians per a traure més diners amb els quals cobrir el forat que han generat els responsables que vostés han col·locat i continuen protegint.

Senyor conseller, hi ha qui ha confessat al jutjat i ha explicat fins i tot el tamany de les caixes de cartó on traslladaven els bitllets al principal dirigent de l'entitat que vosté presidix i a un altre treballador que encara manté vosté allí.
El gerent de l'EPSAR durant estos deu anys, senyor Morenilla, i el cap d'explotacions, senyor Bernácer, estan acusats dels delictes més greus de corrupció dins del cas EMARSA.

Si una cosa ha quedat clara en la llarguíssima tramitació judicial d'este cas és que l'EPSAR va pagar fins a tres vegades més del que es mereixia la depuradora de Pinedo, i això no m'ho podrà desmentir perquè hi ha un sumari obert que ho deixa molt clar a dia de hui.
I mentres alguns dirigents del Partit Popular s'han emportat el diners de l'EPSAR -els nostres diners- a Panamà, a Xina i a Andorra, vosté ens diu que hem de pagar més diners pel mateix servei.
Això és el que està diguent-los vosté als valencians.

Pretén que una família de valencians, que no té ni per a pagar els llibres als seus fills, perquè a més a més els han baixat vostés les beques, pague les traductores romaneses del senyor exalcalde de Benimàmet.

Pretenen que una família de dependents a la qual per la seua culpa han deixat sense medicines li pague els bolsos que el senyor Enrique Crespo li regalava a la senyora Barberá.

No sabem de deveres com s'atrevixen a pujar el cànon quan el mateix síndic de Comptes ha dit que els convenis irregulars amb els quals es basa el frau d'EMARSA s'han repetit a les depuradores de tota la comunitat i quan, a més, vostés es neguen a obrir qualsevol investigació interna i, a més, han fet una pèssima gestió a l'EPSAR, que no és cap novetat, com a totes les empreses públiques on estan vostés gestionant.
(Aplaudiments)

Segons l'auditoria de l'any 2011, hi havia un fons de maniobra negatiu de vora 250 milions d'euros, amb un deute comercial vençut de 129 i la falta de liquiditat per no tindre més avals de La Generalitat.
La situació econòmica de l'EPSAR està condicionada literalment al recolzament financer de La Generalitat i a la generació de recursos suficients per a atendre els passius existents i assegurar la continuïtat de les operacions.
Això, senyor Ciscar, és una situació de fallida, de quiebra, i no ho diu el Partit Socialista, ho diu l'auditoria Russell Bedford España Auditores y Consultores.

I, mire, si no són prou els motius estos que els he dit per a anul·lar la pujada, li he de dir que a més és il·legal, perquè vulnera l'article 17 de la llei de creació de l'EPSAR.
Per a aprovar, com vosté sabrà, una pujada del cànon és preceptiu obtindre un informe preceptiu del Consell de Participació de l'EPSAR.
I vostés van convocar el consell de participació el 14 de desembre, quan el consell d'administració ja havia aprovat eixa pujada i quan ací a Les Corts els pressupostos ja portaven un mes de tramitació.
Varen fer un altre paperot.

Es van saltar el procediment.
I quan el convocaren, no van permetre opinar ni van permetre votar, i això espere que constarà en les actes, vulnerant així el reglament de l'EPSAR.

Per això els anuncie que el nostre representant al consell de participació, l'alcalde d'Albal, Ramón Marí, ha presentat un recurs de reposició i els anuncie que presentarà un contenciós si apliquen la pujada a este trimestre, com tocaria, segons el que vostés han aprovat.
Per això li demane, senyor Ciscar, que revisen el cànon, que anul·le la pujada, perquè és injusta, és vergonyosa i, a més a més, és il·legal.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Martínez.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Martínez, jo crec que la seua intervenció conté asseveracions que són errònies, alguna fins i tot demagògica diria jo, i requerix d'algunes precisions.

Mire, en la seua pregunta, vosté s'interessa per què s'ha pujat el cànon fins a un 25%.
Però això és només així per al que és el tram més baix, el que s'aplica als habitants de poblacions de menys de 3.
000 habitants com a conseqüència d'eixa unificació a la qual abans em referia.

A pesar d'això, la tarifa aplicable en les poblacions de menys de 3.
000 habitants continua sent en 2013 un 27% més baixa que la que s'aplica en els municipis de més de cinquanta mil habitants.
Per estes raons és pel que el Consell ha autoritzat per a 2013 un increment de les tarifes del cànon, com es va autoritzar també l'any passat.

Però tenint en compte que entre 2009 i 2011 s'ha mantingut congelat, l'increment mitjà del cànon no és un 21%, és un 5,5%.
A pesar d'això, els ciutadans de la nostra comunitat continuen pagant prou menys que els d'altres comunitats autònomes en concepte de cànon, i li pose alguns exemples.

Amb les tarifes de 2013, el cost mitjà dels servicis de depuració per a un usuari de la Comunitat Valenciana és de 62 cèntims d'euro per cada mil litres, mentres que a Aragó és de més d'un d'euro; a Catalunya, 92 cèntims; en Balears, 94 cèntims, o a Cantàbria, per exemple, 70 cèntims.

Li diré més, en altres comunitats autònomes ni tan sols hi ha tarifes diferents en funció de la grandària de la població.
Tenen una tarifa única igual per a tots o tarifes dividides per trams de consum d'aigua, creixent quan major és el consum.

D'altra banda, és cert que els habitants de poblacions que no tenen depuració també estan subjectes al cànon de sanejament, però no és cert que paguen per un servici que no tenen.
Perquè el cànon de sanejament, com dia abans, no és una taxa que es paga com a contraprestació per un servici, sinó un impost que han de pagar tots els que consumixen aigua sense més excepcions que les que preveu la llei.

Actualment, el 99,88% de la població valenciana, per altra part, té sistemes de sanejament.
Actualment comptem en la Comunitat Valenciana amb 464 depuradores, mentres que en l'any 1993 n'hi havien 155, en conseqüència, eren moltíssims més els ciutadans que no tenien depuració.
I, no obstant això, la llei de l'any 1992, que és la que hui s'aplica, va ser impulsada per un consell socialista i va ser aprovada per unes corts amb majoria socialista.
.
.
, era eixa llei la que obliga a pagar el cànon.
Per tant, no són vostés els més indicats per a donar lliçons, i una vegada més han tingut una extraordinària oportunitat per a callar.

Finalment, dir-los que la pujada del cànon que vostés tant critiquen pot qualificar-se d'irrisòria si es té en compte l'increment del preu en el rebut de l'aigua que es produiria de posar-se en marxa totes aquelles dessaladores que, per a justificar la derogació d'un transvasament que estava aprovat i consensuat, van posar en marxa Narbona i Zapatero amb la complaença de tots vostés.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Passem a la pregunta número 984 que formula la diputada Mónica Oltra Jarque, del Grup Parlamentari Compromís, al conseller de Sanitat sobre el deute amb els gabinets de psicologia dedicats a xiquets i xiquetes amb trastorns de l'espectre de l'autisme.

Senyora Oltra, té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Per quina raó no ha pagat el deute, de més de dos anys, que té amb els gabinets de psicologia dedicats a la intervenció de xiquets i xiquetes amb trastorn de l'espectre autista derivats dels hospitals públics de la Conselleria de Sanitat?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Senyor conseller.
.
.
quan vosté vullga, té la paraula.

El senyor conseller de Sanitat:

Señor presidente.

Señora Oltra.

En primer lugar, si usted me puede preguntar por la deuda que hay entre la Generalitat valenciana y los gabinetes de psicología que atienden a los niños con trastornos del espectro autista es porque el gobierno valenciano entendió en su momento, en el año 2006, que la mejor forma de solucionar el problema que tenían estos niños -ha derivado a más de mil niños en estos años- era acudir a la solución externa que entendía más adecuada para cuidar a estos niños con este problema.

Esto es un ejemplo más de que al gobierno valenciano lo que le preocupa es el paciente, es el enfermo, y no el medio que necesita para cuidar al paciente, porque esto se llama colaboración público-privada y, por eso, se genera deuda.
Eso en primer lugar.

En segundo lugar, le quiero decir que en el año 2012.
.
.
, usted habla de deuda de dos.
Ya está solucionada la deuda del año 2011.
Ya se ha pagado.
.
.
, a lo largo del mes de enero se pagaron 305.
000 euros que hicieron que se pagara la deuda correspondiente al 2011.
Por lo tanto, estamos hablando de deuda de un año, y esto es porque al gobierno del presidente Fabra le preocupa extraordinariamente todas las deudas que tenemos con todos los colectivos, pero sobre todo aquellos que pertenecen a colectivos desfavorecidos.

En segundo lugar, decirle -y anuncio en esta cámara- que en ese plan de pagos a los colectivos más desfavorecidos se encuentra el pagar a estos gabinetes de psicología -estos 18 gabinetes de psicología- que trabajan externamente para la Conselleria de Sanidad a lo largo de este mes de marzo, con lo cual quedaría la deuda del 2012 solucionada.
Por lo tanto, al final de este mes no va a haber deuda con los gabinetes de psicología.

Simplemente, decirle que ese es el plan de pagos.
No existe deuda.
Existe una colaboración público-privada que se ejerce porque queremos y nos preocupa sobremanera el paciente valenciano por encima del medio que tenemos que utilizar para cuidar su salud y, en todo caso, agradecer a estos colectivos, a estas instituciones que han aguantado.
.
.
, bueno, pues lo que ahora vamos a pagar.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, a vegades un agraïx el Diari de Sessions.
Hui és un d'eixos dies, perquè vosté ha dit literalment: «Esto se llama colaboración público-privada -que nosaltres li diguem privatización- y esto genera deuda.
» Està bé, perquè aixina ja tinc la mitat de la pregunta de després.
.
.
, igual se li ha traspaperat, igual que m'ha passat a mi, perquè no sé per què s'ha posat esta primer.
Però bé, en qualsevol cas, vosté s'ha sentit a si mateixa dient que la privatització genera deute.

En qualsevol cas, mire, ara estàvem parlant del trastorn de l'espectre autista i de l'espectre del llenguatge que vostés els deuen diners des de 2011.
No és de veres que en gener hagen pagat tot el 2011.
Vosté està diguent una cosa que no és certa.

No sé si vosté és que li ho han posat ahí en el paper, però, per descomptat, a 7 de març de.
.
.
, i a dia de hui, a més ratificat òbviament amb els afectats, vostés encara deuen part del deute de 2011, a banda de les factures que han perdut vostés, algunes des del 2008 -perquè eixa és una altra, les factures se perden- i, per descomptat, deuen tot 2012.

A mi m'alegra molt que vosté diga que ho va a pagar ara a final de mes.
M'alegra també perquè està en el Diari de Sessions.
Això els ho haurà de dir a les associacions d'afectats, als gabinets de psicòlegs, que estan tractant açò no per una col·laboració publicoprivada perquè això siga el millor.
No, estan cobrint una mancança del sistema valencià de salut.
Este és el tema.

Però, en qualsevol cas, el que han de fer vostés és pagar-los, perquè estan cobrint un servei a més de quatre-cents xiquets que se poden quedar desemparats si vostés no paguen, i vosté s'acaba de comprometre a pagar este mes.
Però ja n'hi han gabinets a punt de tancar, gabinets amb deutes a la seguretat social, amb deutes amb els treballadors, perquè no poden sostindre el deute de La Generalitat.
I vostés hauran d'entendre d'una vegada per totes que les entitats, les associacions i els gabinets de psicòlegs no són bancs que han de sostindre'ls a vostés el deute.
Perquè vostés van decidir en 2012 ficar a muntó de factures en el calaix per a falsejar la realitat del dèficit, i encara aixina som la comunitat autònoma amb més dèficit de tota Espanya, i això que vostés guarden en el calaix les factures perquè no li les veja Rajoy.

Mire, l'impagament d'estos anys està posant en risc el servei, està posant en risc el servei.
A més, s'ha baixat el tractament, el que abans eren 20 hores mensuals, ara són 10 hores; el que van ser en 8 hores, ara són 4 hores.
Això és insuficient, senyor conseller.
Vosté hauria d'acostar-se a la realitat de les famílies que tenen un xiquet amb trastorn de l'espectre autista o amb trastorn de l'espectre del llenguatge.
Perquè sap quin és el problema?
Que costa molt avançar, costa molt avançar en este tipus de trastorns.
Però costa molt poquet retrocedir.

Que s'haja tallat a la mitat només per raons econòmiques i no per raons tècniques dels tractaments, suposa a molts xiquets posar-los en la deriva de, precisament, retardar tot un procés que ha costat anys d'aconseguir.
I vosté diu que això és l'ideal, perquè és lo público-privado.
No, oiga, no.
Vostés han de donar resposta i una resposta òptima a les necessitats d'estos xiquets i xiquetes.
A més, només se dóna este tipus de servei fins als set anys, quan les persones amb este tipus de trastorn necessiten el suport durant tota la vida, i vostés només ho tenen fins als set anys.

Mire, el preu màxim d'atendre un xiquet en estes característiques és de 825 euros al mes.
A mi no me sembla, comparat amb el que vostés s'han gastat per ahí, en saraus i coses absolutament innecessàries, a mi no me sembla que açò siga una cosa exagerada, a banda del caos que tenen vostés en el sector quant a l'homogeneïtzació de preus, quant que no se sap, no n'hi ha ordre, vostés no han posat cap tipus de regulació que ordene ni que done seguretat a estos gabinets.
Estos gabinets reben directament les derivacions dels hospitals sense tindre cap altre concert ni tindre cap altre conveni amb vostés.

Miren, nosaltres entenem que açò és prioritari, que els xiquets amb trastorn de l'espectre autista, que, per cert, cada vegada té una major prevalença en la nostra societat, se'ls ha d'atendre adequadament.

Tenim els coneixements, tenim els tècnics, tenim els professionals, magnífics!
, que malgrat el seu govern estan sostenint una xarxa d'atenció a estos xiquets.
Però necessitem un govern que no abandone estos xiquets a la seua sort.
Necessitem un govern responsable que pague els deutes que ell mateixa ha generat.
Necessitem un govern que pose estos xiquets per damunt d'altres tonteries en les quals vostés s'han gastat els diners.

I jo espere que vosté, que ha dit que pagarà en el mes març, complisca; perquè en el mes d'abril jo li ho recordaré.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Señor presidente.

Señora Oltra.

Si es que le he contestado ya.
La pregunta era muy clara.
Es decir, hablaba sobre la deuda que se había generado y que tenía un tiempo de dos años.
Le he dicho ya que a lo largo de este mes se pagará la deuda correspondiente al 2012.

Evidentemente, si se trabaja con entidades externas, pensando siempre en el valenciano, se genera una relación económica que si no se paga al contado, y es poco habitual ese tiempo de demora en lo que es relaciones comerciales entre empresas, pues evidentemente genera deuda.
Deuda que se va a pagar, deuda que se va a pagar.
Y, por tanto, la pregunta era simplemente ésta.
No hay facturas en ningún sitio que no estén registradas.
Y, por tanto, a 31 de marzo no va a haber deuda con estos 18 gabinetes que hacen tan excelente trabajo, y que, por cierto, el trabajo lo realizan en base a los criterios científicos y técnicos que crean adecuado para el cuidado de estos niños.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Pregunta número 847, que formula el diputat Francesc Xavier Ferri Fayos, del Grup Parlamentari Compromís, al conseller de presidència sobre estudis d'opinió pública.

Senyor Ferri, quan vullga.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller.

«El derecho de los diputados a recibir información del gobierno es un derecho fundamental.
»

Senyor vicepresident, esta frase no me l'acabe d'inventar jo.
Esta frase la diu la sentència del Tribunal Suprem que avui hem conegut, este matí hem conegut, i que obliga el Consell a facilitar a Compromís els contractes de la Gürtel que va negar en reiterades ocasions.

Com vosté sap, hem presentat diverses peticions de documentació demanant accedir als estudis demoscòpics que fa el Consell amb diners públics.
La seua resposta sempre és la mateixa.
Afirmen que estos estudis existixen, però que no ens van a facilitar la informació.

Ja hem recorregut a la justícia, però ací té vosté una nova oportunitat per a rectificar, almenys parcialment, i no vulnerant novament els drets d'aquestos diputats.

Li pregunte: quins són els resultats i principals conclusions de l'últim baròmetre d'opinió encarregat pel Consell?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Senyor conseller.
Perdón, perdón, perdón.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ferri, el Consell, igual que altres administracions, ha de disposar d'instruments i mitjans per a orientar la presa de decisions, per a dissenyar polítiques públiques ajustades a les necessitats i prioritats dels ciutadans.
Els dits instruments, i com ja hem dit moltes vegades, no aborden qüestions relacionades ni amb la intenció de vot ni amb les valoracions personals de líders polítics.

Es tracta, per tant, de documents de caràcter merament instrumental, una ferramenta de treball com a suport tècnic a la presa de decisions.

És per això que si el que la seua senyoria desitja és conéixer dades de caràcter electoral, l'invite que consulte, a través del Centre d'Investigacions Sociològiques, amb el qual col·labora regularment la comunitat i amb informació que és d'accés públic.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident:

Gràcies.

Senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Bé, senyor Ciscar, vosté, com sempre, no m'ha sorprés.

Ja sabem que hi ha estudis.
Ho sabem perquè els paguem entre tots i totes.
Des de 2010 hem pagat: realització d'enquestes telefòniques d'opinió pública, 57.
000 euros; servei de realització d'estudis sociològics específics en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, 109.
040 euros; servei de realització d'estudis trimestrals d'opinió pública de l'àmbit de la Comunitat Valenciana, 159.
152 euros, i, per últim, el més recent, de fa només uns mesos, servei de realització d'estudis trimestrals d'opinió pública en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, 338.
000 euros.
En total, 663.
000 euros en enquestes que no sabem què pregunten ni els seus resultats.

Per posar-ho en context, senyor conseller, això és el que costaria recuperar l'abonament de transport jove -que ací moltes vegades hem demanat- i augmentar en tres-centes les beques universitàries.
Les dos coses a la vegada.

I és que estes enquestes són unes enquestes cares.
Vostés novament estan contractant enquestes, sinó estan contractant enquestes de luxe, de gamma alta.

Segons el plec de condicions tècniques de l'última contractació, trobem que faran 2.
000 enquestes als ciutadans majors de 18 anys, és a dir, el qui poden votar, amb mostreig estratificat per seccions censals, és a dir, les taules electorals.
La distribució de la mostra es realitzarà per províncies, amb un mínim de 400 entrevistes per província, així tindran una mostra per cada província, també Castelló.
I, finalment, entrevistes personals.

I tot açò per a què?
Una enquesta d'estes característiques, normalment, està orientada a l'estimació de vot, assignació d'escons i valoració dels líders.
És a dir, amb ànim electoral.
Curiosament vostés neguen açò en la seua resposta.

Els demanem els informes i ens responen que existeixen i que no ens els donaran.
I, atenció, vostés tornen a dir «no tracten qüestions relacionades -m'ho ha dit vosté ací- amb intenció de vot ni amb valoracions personals ni de líders polítics».
Mai hem preguntat per això, però vosté sempre ens respon això.

Per tant, excusatio non petita, accusatio manifesta.
O dit en valencià, es posen la bena abans que la ferida.
Potser ens diuen això perquè saben que el 25 d'abril de 2012 el diari ABC publica els resultats del baròmetre del Consell, que inclou la valoració del senyor Fabra i dels seus consellers.
Ací està la notícia, que és d'on va eixir tota la informació.

Senyor Ciscar, només veig tres opcions, i espere que ens diga quina és la correcta.
O bé el periòdic ABC s'inventa la informació i ve del no-res, vosté pot afirmar ací solemnement.
El Consell li filtra la informació al periòdic, però inventant-se les preguntes i les xifres -seria greu-.
O el Consell és qui mentix ací, en estes Corts, dient-nos que no inclou cap pregunta sobre valoració de líders.
El que sabem cert és que un periòdic té informació que li nega a Les Corts este Consell i a la ciutadania en general.

Senyor Ciscar, les enquestes pagades per tota la ciutadania han de ser públiques.
No tenim per què pagar-li al Partit Popular un gabinet demoscòpic particular.
Estic segur que la resta de mitjans de comunicació de partits polítics, els departaments de sociologia, de ciències polítiques de les universitats valencianes, també tindran un gran interés en conéixer totes les dades que vosté es nega reiteradament a donar-nos en estes Corts.

Senyor conseller, pensa vosté publicar aquestes enquestes demoscòpiques a tota l'oposició, perquè em consta que no som l'únic grup que les ha demanat?

Espere que puga respondre'm aquesta pregunta.

Res més i moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Senyor conseller, senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Sí.
Moltes gràcies, senyor president.

Mire, senyor Ferri, jo insistisc.
Quan el Consell estima aconsellable la realització d'estudis d'opinió per a conéixer preocupacions dels ciutadans, per a orientar la presa de decisions, el Consell contracta, i amb absoluta transparència, i per això vosté té les dades, en un procés de licitació que és totalment obert.

I el resultat o la conseqüència d'eixos treballs instrumentals per a poder orientar millor la presa de decisions es fa públic.
Molts d'estos treballs instrumentals al que donen lloc és que el Ple del Consell prenga decisions que després es fan completament públiques.

Però veig que vosté insistix sobre les dades electorals, sobre valoracions dels polítics.
Mire, no!
Li ho dic una vegada més!
Li ho reitere novament.
Des del Consell no fem enquestes electorals, ni de valoració dels líders polítics ni d'estimació de vot.
(Veus) Res que haja de vore amb qüestions electorals, res.
I a través del CIS vosté té, com qualsevol altre ciutadà, (remors) el dret a consultar una gran quantitat d'estudis sociològics.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Moreno, (inintel·ligible) .
.
.

El senyor conseller de Presidència:

.
.
.
econòmics, educatius, poblacionals i electorals entre molts altres.

Per tant, senyor Ferri, des del Consell considerem que ja n'hi ha un organisme a nivell estatal, com és el CIS, que fa estos treballs; i que mosatros el que no volem és duplicar l'esforç que ja es fa des d'un altre organisme.

Apostem, sí, per la col·laboració amb este organisme, perquè el nostre model d'administració està basat precisament en això, (remors) en la col·laboració i no en la duplicitat d'estructures i gastos.

I és que, en definitiva, La Generalitat en matèria d'estudis sociològics es decanta obertament per treballar en comú, per unir esforços i aprofitar sinergies d'altres administracions.
En este cas, com ho fa el CIS, mosatros no ho fem.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.
(Aplaudiments)

Passem a la següent pregunta, que formula la diputada Mònica Oltra Jarque, del Grup Parlamentari Compromís, al conseller de Sanitat sobre el cost de la privatització de la sanitat pública.

Senyora Oltra, té vosté la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, compta el Consell amb estudis dels costos que va a suposar a l'erari públic la privatització de la sanitat pública?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Senyor conseller, té la paraula.

El senyor conseller de Sanitat:

Sí.
Señor presidente.

Señora Oltra, mire, no le voy a poder responder a la pregunta, y en el turno de réplica quizá usted pueda precisar algo más que le pueda responder.

El gobierno no está llevando a cabo ningún estudio, porque no está llevando a cabo ningún proceso privatizador, ni en materia económica ni en materia de ningún tipo.

Nosotros tenemos colaboraciones puntuales público-privadas que permiten mejorar la asistencia a los valencianos y tener una sanidad pública, universal, gratuita y de calidad.
Y eso es lo que nosotros buscamos.
A nosotros, lo he dicho en mi intervención anterior, nos importa el paciente, nos importa la persona y no nos importa el medio que utilizamos para tener la mejor sanidad para los valencianos.

En cualquier caso, es excepcional, no existe ningún programa por parte del gobierno del Partido Popular, del Consell actual, para privatizar la sanidad pública, ni muchísimo menos, y por tanto no le puedo traer ningún estudio ni de costes ni de ningún otro tipo.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, conseller.

Señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Sí, m'alegre que està vosté ací i el senyor Ciscar també, a vore si els dos ahí són capaços de posar-se d'acord.
Perquè el senyor Ciscar va fer un anunci en abril de l'any passat dient que s'anaven a privatitzar les àrees de salut amb un sistema de col·laboració publicoprivada, com diu vosté, perquè es veu amb el carnet del PP li donen la llibreteta de consignes, i aleshores vostés repetixen, i la d'eufemismes també, de premi, quan u porta un any.

Bé, el cas és que vosté m'està dient que el senyor Ciscar fa eixe anunci, el señor Ciscar aquí presente, fa eixe anunci sense que vostés tinguen ni un informe, ni un estudi, ni res fet sobre els costos?
Res que justifique al senyor Ciscar?
Què passa, que el senyor Ciscar parla sense saber?
Això és el que vosté està ací dient davant del senyor Ciscar?
Que ací vostés diuen coses i fan anuncis que no tenen ninguna serietat darrere?
És això?
Perquè jo en algun moment he aplegat a pensar que era aixina, que vostés van tant a la babalà que efectivament un diu una cosa, un altre diu una altra, vostés no s'enteren, se veu que els divendres no sé què fan, no sé què fan en el Consell, en la reunió del Consell, però, per descomptat, entendre's no.
Però, clar, vosté ara m'ho confirma.
I una cosa és la fantasia que una puga tindre, del desgavell que tenen vostés en el govern, i una altra cosa és que vinga ací un conseller a confirmar això.

Vosté me diu.
.
.
, senyor conseller, i diu que en la rèplica igual me contesta.
.
.
Però els té o no els té l'informe?
Perquè si no el té, no el té ni en la pregunta ni en la rèplica.
No tenen vostés res?
Perquè si no té vosté res, l'anime que tinga en compte altres costos, altres costos.

Mire, l'UGT acaba de fer públic un informe en el qual fica -que es diu «Qüestió de vida o mort», per cert-, en el qual fica negre sobre blanc els costos precisament de les sanitats més privatitzades.
Mire, la sanitat nostra, la sanitat de l'estat espanyol en general, segons el rànquing dels països de l'OCDE, és de les més eficients -té un cost de 2.
299 euros per persona i any-, comparat, per exemple, amb la sanitat més privatitzada del món probablement, que és la d'Estats Units d'Amèrica, que té un cost de 6.
194 euros per persona i any, és a dir, el triple pràcticament.

Aleshores, jo li dic, mire, l'informe de l'UGT el que precisament és que la sanitat valenciana està per sota de la mitjana de la sanitat espanyola en un índex d'eficiència.
En concret, parla d'un 20,26% inferior a la mitjana d'Espanya en eficiència i eficàcia sanitària.
Parla que dels 15.
171 valencians i valencianes que van morir a causa de patologies analitzades en este estudi, en esta secció, 3.
074 d'ells molt probablement hagueren sobreviscut.
Jo no sé si vosté pot posar-li preu a estes vides humanes.

I en concret, en l'estudi en general, parla d'una mort prematura de 2.
752 persones, en concret.
2.
752 persones que han mort abans d'hora, que no tenien de morir abans d'hora.
Parla de l'esperança de vida que al nostre territori és dos anys inferior a la mitjana estatal, amb malaltia, i sense malaltia un any inferior, quan les prevalences de les patologies analitzades és menor que en la mitjana de l'estat espanyol.
Per tant, la mortalitat també hauria de ser inferior.

L'informe ressalta que, efectivament, com li dic, l'esperança de vida és menor.
I, a més, arreplega, per exemple, que un infart, un ictus, una cirrosi, una pneumònia, una diabetis maten.
I també maten les faltes de polítiques eficaces en prevenció de salut, aixina com l'escassesa i la precarietat, la saturació de primària, les llargues demores, etcètera.

I també posa en relació l'estudi una cosa molt interessant, i és que a més privatització de la sanitat, pitjor índex d'eficàcia sanitària.
Senyor conseller, vosté que ve ací a dir-nos les meravelles de la privatització de la sanitat, i sembla que és l'únic xip que té en el cap, cantar-mos les lloes de la privatització de la sanitat.
Me pot explicar estos costos per a vosté què signifiquen?
Si el cost de les vides humanes per a vosté tenen alguna cosa d'importància?
Si el cost, per exemple, en qualitat de vida -perquè no només és l'esperança de vida, és l'esperança en qualitat de vida- té alguna importància per a vosté?
O a vosté només li importa el compte de beneficis de determinades empreses, això sí, ben pegadetes al Partit Popular?

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Señor presidente.

Señora Oltra, me está poniendo usted muy difícil la respuesta incluso en la réplica, porque si bien me ha empezado preguntando por un informe sobre una acción que el gobierno del Partido Popular no va a llevar jamás, luego basa su intervención en un informe absolutamente falso y demagógico, del cual el gobierno del Partido Popular ya anunció lo que pensaba hacer con él.
Con lo cual, responderle sobre demagogia y sobre falsedades, me parece una absoluta pérdida de tiempo para esta cámara.
(Aplaudiments) Eso en primer lugar.

En segundo lugar, le quiero decir que usted tiene ideas preestablecidas, yo creo que basadas en la demagogia.
Yo llegué a esta cámara, me senté en este escaño, no sabía ni quién era y ya me llamaba usted que era el «señor Lobo», el que iba a liquidar la sanidad valenciana, y no sabia ni quién era.
Dijo que habían privatizado hasta el conseller, y no sabía ni quién era.
Ese es el tipo de argumentos que usted utiliza, es decir, preestablecidos y demagógicos sin más.

Yo le voy a dar datos.
Usted habla de la gestión privada.
¿Usted sabe que más del 85% de la gestión de esta comunidad es gestión directa, pública?
Le voy a dar datos, datos, no manipulados ni malintencionados.
34 hospitales tenemos en la Comunidad Valenciana, 5 tienen gestión indirecta.
Los demás son gestión pública.
Tenemos 35 centros sanitarios integrados, 20 centros de especialidades, 238 centros de salud, 586 consultorios auxiliares, 3 servicios de emergencia sanitarias, 3 centros de transfusiones, 16 centros de salud pública, 3 centros de investigación.
Todo ello, el 95%, con gestión directa y pública.
¿Cómo puede usted decir que tenemos una sanidad absolutamente privatizada?
El 95% de todo lo que acabo de decir es gestión pública.
Por lo tanto, usted lo único que utiliza es la demagogia.
Y, por favor, no se base en informes falsos, falsos, falsos.

Nada más.
Simplemente decirle que a este gobierno lo único que le importa es la calidad del servicio sanitario de los valencianos, que va a utilizar cualquier medio que entienda que es el adecuado.
Y si en ello tiene que externalizar alguna prestación porque entiende que es la solución adecuada para el colectivo pertinente, lo va a hacer, como le he comentado en la pregunta anterior con los enfermos del trastorno del espectro autista.
Y lo único que le va a preocupar es seguir teniendo la calidad universal pública gratuita en nuestra asistencia sanitaria.

Muchas gracias.
(Se senten veus que diuen: «¡Muy bien!
» Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Pregunta número 973, formulada pel diputat senyor Lluís Torró, del Grup Parlamentari Esquerra Unida, al Consell sobre els contractes amb les empreses Construcciones Taroncher i Construcciones Pérez Taroncher.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé.
Les empreses Construcciones Taroncher y Asociados, SL, i Construcciones Pérez Taroncher, SL s'han fet famoses per les seues relacions amb La Generalitat, unes relacions que han sigut cada vegades més estretes, com a mínim, des de l'any 2000, i que han saltat als mitjans de comunicació, o van saltar, com a mínim també des de 2009, posant en evidència, si eixes informacions foren certes, circumstàncies que confirmarien greus irregularitats.

Durant la presidència de Camps, l'opacitat va presidir les sol·licituds d'informació que fea l'oposició, i malgrat les contínues demandes, esta informació no es va facilitar.

Però des de 2012, aprofitant l'anunci de política de transparència que va fer el president Fabra, des del nostre grup parlamentari hem demanat en diverses ocasions accedir a la documentació i aquesta se'ns ha denegat de forma sistemàtica.

Per tant, preguntem: quin és el criteri de transparència que el Consell aplica als contractes de la Generalitat valenciana amb les empreses Construcciones Taroncher y Asociados i Construcciones Pérez Taroncher?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gràcies, senyor president.

Senyor Torró, el Consell aplica en totes les seues actuacions el criteri de la més estricta legalitat, com no pot ser d'altra manera, i el criteri de màxima transparència.
De fet, sobre este particular han segut ateses més de noranta-cinc iniciatives parlamentàries de tot tipus.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Senyor conseller, no sé.
.
.
, es veu que els criteris que tenen vostés per a definir no solament l'estricta legalitat, que supose que visto lo visto, també comença un a dubtar, sinó sobretot el de la màxima transparència, tenen uns criteris molt especials per a valorar la màxima transparència.

El 17 de maig de 2012 li sol·licitàrem còpia íntegra i literal de tots els contractes menors de la Conselleria de Sanitat amb estes empreses, i li sol·licitàrem còpia íntegra i literal de determinats expedients -no vaig a citar-li'ls, però en són diversos.

El 22 de juny se'ns contestava que d'acord amb la normativa vigent, la tramitació dels contractes menors només exigia l'aprovació del gasto i la incorporació de la factura corresponent.
I que eixos contractes havien sigut sotmesos a fiscalització i control.
També se'ns contestava que la informació relativa als contractes van ser objecte de publicació.

Però nosaltres el que li sol·licitàvem no era això, sinó sol·licitàvem accés a la documentació dels contractes, que hi ha molta documentació que no està publicada i hi ha molta documentació, evidentment, que ens dóna igual si hi ha segut fiscalitzada o no.
Volem vore tota la documentació dels contractes.

El mateix el dia 27 de juny de 2012, tornàvem a preguntar, en este cas, per què no se'ns donava eixa documentació.
I vam fer una altra pregunta també amb sol·licitud de resposta oral el dia.
.
.
, el mateix dia perquè se'ns facilitaren determinades còpies d'una sèrie d'expedients.
I preguntàvem per què no es lliuraven eixos expedients.
Van decaure les iniciatives.
Vam tornar a alçar-les, van tornar a contestar-nos el mateix.
La mesa inclús va arribar a no admetre a tràmit.

I finalment, el que vam fer en novembre va ser preguntar per què no ens donaven les iniciatives.
Van tornar a decaure.
Hem tornat a preguntar i se'ns ha tornat a contestar pràcticament el mateix perquè reformu.
.
.
, en tot cas, que reformulàrem el contingut.

Li llig el que diu l'article 153.
4 del Reglament de Les Corts.
«Les preguntes que no comporten al Consell un criteri o una valoració i que se circumscriguen a sol·licitar al Consell informació o documentació, la mesa les tramitarà com a sol·licitud de documentació, a l'empar del que establix l'article 12 d'este reglament, prèvia comunicació al diputat o diputada que l'haja formulada, per tal d'esmenar el requisit de reconeixement del grup.
»

És a dir, només hem sol·licitat vore els expedients i en cap moment se'ns ha donat accés a eixos expedients.
Clar, després de tot açò, un comença a sospitar si realment tot això que diu la premsa si és de veres o no, perquè és evident que les empreses -vosté mateix ho va reconéixer en una roda de premsa el 17 de febrer de 2009, tenen una relació directa amb vosté- han tingut tota una sèrie de contractes molt especials durant les èpoques en què vosté ha estat al front de les diferents conselleries.
I no volen ensenyar-mos eixos expedients, senyor Castellano.
Què tenen d'amagar?
Per què no.
.
.
?
És molt senzill.
Agafen l'expedient i diuen: «Tal dia -ho han fet en més d'una ocasió-, a la conselleria a tal hora i allí tenen els expedients.
» Nosaltres els miren i si tot està correcte, no es preocupe que no remourem res més.
L'únic que volem saber és si eixos expedients són correctes o no.
Perquè independentment dels contractes d'adjudicació pública, hi ha tota una sèrie de contractes d'adjudicacions d'obres menors, que no sabem la quantitat que poden ser, que vosté es va comprometre també el 17 de febrer de 2009 a donar compte d'ells i des d'aleshores no sabem res d'ells.

Per tant, senyor Castellano, ací només hi han dos respostes: per què no ens els volen ensenyar.
I si no hi cap raó.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

.
.
.
simplement diga'm a quina hora podem anar a vore.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Torro Gil:

.
.
.
eixos expedients en la conselleria corresponent.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Torró, 95 iniciatives parlamentàries ateses.
Contractes menors, quan governa l'esquerra, el que fan és augmentar la seua quantia en compte de llevar-los.
Si no estan d'acord amb la llei, sol·liciten canviar-la (veus) i (inintel·ligible) .
.
.

Mire, senyor Torró, (veus) jo sé.
.
.
Jo l'he sentit amb molt de respecte i vosté segur que, com és una persona educada, me sentirà també amb respecte.
Mire, jo sé que vostés ocupen tota la seua estratègia i ocupen tot el seus temps en difamar, en injuriar, en armar soroll, perquè fora de l'embolic vostés no tenen ni res a dir ni res a aportar.
No tenen ningun tipus d'alternativa fora de l'embolic.

Per tant, en eixe sentit, jo li tinc de dir que damunt el que no volen.
.
.
, el que no vullguen vostés és que mosatros els continuem el joc.
Jo, almenys, a vosté no li ho vaig a fer.

Miren vostés, vostés són els menys legitimitats en esta cambra, els menys legitimats en esta cambra, de parlar de transparència, perquè són els més opacs de tots, de tots els que estan en este hemicicle.
(Veus) En Andalusia se dediquen a assaltar supermercats i damunt intenten justificar-ho ací, per una diputada d'estes Corts.
(Veus) En Madrid incomplixen també la llei.
.
.
Me deixa parlar, per favor?
(Veus) En Madrid incomplixen la llei no pagant.
.
.

El senyor president:

Señor Blanco, por favor.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

.
.
.
a hisenda més d'1.
200.
000 euros.
(Veus) En València.
.
.

El senyor president:

Senyors diputats, vostés han tingut l'ús de la paraula i ara la té el senyor conseller.
(Veus)

El senyor conseller de Governació i Justícia:

En València són tan transparents vostés, en València són tan transparents vostés (veus) que des de l'any 2000 al 2006, al mateix Tribunal de Comptes, no donen vostés ni els comptes.
(Veus) En l'any 2007, els donen tard.
I esta és la informació que en estos moments tenim.

I damunt mentixen en el portal de transparència que dien que estava tot fiscalitzat pel Tribunal de Comptes.
I a més, i si parlem de subvencions institucionals, li pregunten als seus socis de Compromís (veus) quan estaven en la seua coalició, quan estaven en la seua coalició, els pregunten com se repartiren eixes subvencions institucionals.
Ni comptes, ni transparència ni explicacions de ningun tipus.
I vénen ací a criticar a este govern que contesta 95 iniciatives parlamentàries (veus) i a este conseller, que el primer dia donà compte públicament -el primer dia, no el segon ni el tercer, el primer dia- d'esta qüestió per a vindre ací a criticar.

Per tant, vostés, com dia, són els menys legitimats per a fer-ho.

I li vaig a dir una altra cosa.
Mire, senyor Torró, li vull dir que jo sols tinc hipoteques amb els bancs, però no tinc ni hipoteques ni servituds ni de res ni de ningú.
I, per tant, li puc parlar amb esta llibertat, amb esta tranquil·litat i amb esta seguretat.
I no li vaig a consentir a vosté que estiga difamant permanent el meu nom.
No li ho vaig a consentir, perquè tinc la llibertat per a poder-ho dir amb eixa claredat.
(Aplaudiments)

Per tant, mire vosté, vosté seguisquen fent el teatre que vullguen, vostés seguisquen fent les seues històries com vullguen, que no n'hi ha ningun problema.
Mosatros ens anem a dedicar al que ens hem d'ocupar i al que vol la gent, que és a procurar per la gent i per esta societat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pregunta número 1.
037, formulada per la diputada Marina Albiol del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida… (Remors)

Anem a vore, senyor diputat… (Remors) Per a què demana vosté la paraula, per favor?
Diga'm per a què la demana?

El senyor Torró Gil:

Li demane empar a la presidència, perquè el senyor conseller no ha contestat en absolut…

El senyor president:

No existix.

Moltes gràcies, moltes gràcies.

És que no li correspon a vosté tindre la paraula.
L'ha tingut, ha preguntat i el senyor conseller ha contestat el que ha cregut oportú.
Moltes gràcies.
(El senyor Torró Gil parla amb el micròfon desconnectat)

Moltes gràcies.
Molt bé.
Moltes gràcies.

Anem a seguir.
Pregunta número 1.
037, formulada per la diputada senyora Marina Albiol, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, al conseller de Sanitat sobre la reducció d'horaris de les unitats SVB i de SAMU.

Té la paraula la senyora diputada.

La senyora Albiol Guzmán:

Sí.
Continuem amb el que nosaltres preguntem el que volem i vostés responen el que els dóna la gana, no?
, que no té res que vore mai amb les nostres preguntes.

Bé, senyor conseller de Sanitat, el Consell en general i la conselleria de Sanitat en concret s'han convertit en màquines de retallar, de retallar en serveis públics, de retallar en assistència, de retallar en qualitat de vida.
Les retallades en la seua conselleria afecten tots els nivells, personal, atenció primària, proves diagnòstiques, especialitats, hospitals i ara també afectaran el transport mèdic urgent.
Conseller, quina és la reducció d'horaris en les unitats de suport vital bàsic i SAMU que està aplicant la conselleria i a quins territoris afecta.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, presidente.

Señora Albiol, en primer lugar, esta pregunta ya fue hecha por el señor Subías la semana pasada y no me va a tocar más remedio que volver a repetir lo que dije la semana pasada, (remors) con lo cual pido perdón a la cámara porque me tengan que escuchar dos veces decir lo mismo en una semana.
Eso en primer lugar.

En segundo lugar decirle que usted, como ya sabrá, la semana pasada ya lo dije, lo que el transporte sanitario se fundamenta en lo que es soporte vital básico y soporte vital avanzado.
Antes de la reestructuración que se ha hecho mediante un estudio que ha tenido en cuenta la frecuentación de uso y los tiempos de respuesta, las isócronas, que en una semana no han variado y por tanto no puedo aportarles novedades, las 45 unidades de soporte vital básico que disponía la conselleria antes de este estudio siguen utilizándose.
Y, por tanto, no ha habido ninguna variación en cuanto a lo que es soporte vital avanzado.

En cuanto a lo que se refiere al soporte vital básico, teníamos 103 unidades y hemos hecho, en esta reestructuración que usted habla, hemos dejado en 100 unidades.
Hemos entendido que 3 unidades no eran necesarias para prestar el servicio que queremos, repito, para nuestros ciudadanos, es decir, el mejor de los servicios con la mayor calidad, tiempos de respuestas inferior a 20 minutos, que es lo que dije la semana pasada y lo que sigo repitiendo esta y repetiré tantas veces como ustedes me formulen esta pregunta.

De esas 100 unidades, 79 han mantenido el mismo horario que tenían y 21 se han modificado su horario de veinticuatro a doce horas.
Con lo cual lo que hemos hecho es una reestructuración, una reestructuración.
Usted me habla de reestructuración geográfica, son unidades dinámicas, llevan ruedas y se mueve, no estamos hablando de puntos de atención continuada.
Por lo tanto, lo que hacemos es garantizar que los tiempos de respuesta, en cualquier punto de nuestra comunidad, van a ser inferiores a 20 minutos ante cualquier llamada de emergencia que pudiera haber.
Pero además esto no se hace por gusto, se hace porque nosotros estamos en la obligación de aplicar el sentido común y ser absolutamente eficiente con los recursos públicos en la situación que se está viviendo.

Tienen ustedes que saber, como dije la semana pasada, que cada unidad de soporte vital avanzado está por encima de los 700.
000 euros al año su mantenimiento.
Cada unidad de soporte vital básico está por encima de los 240.
000 euros al año.
Había unidades que tenían un uso y frecuentación muy bajo, estamos hablando por debajo de 15 servicios al mes, un servicio cada dos días.
Y eso es lo que hemos hecho reestructurar siempre teniendo en cuenta las dos variables que le he dicho, frecuentación de uso y sobre todo tiempo de respuesta, porque lo que le preocupa a este gobierno es tener la mejor calidad para los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.

Esto es lo que dije la semana pasada, lo que digo esta y, mientras no cambien las circunstancias, lo que seguiré diciendo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Señora diputada.

La senyora Albiol Guzmán:

En primer lloc, no cal que demane perdó per respondre, perquè eixa és la seua obligació.
I, en segon lloc, per moltes voltes que vosté utilitze la paraula reestructuració, per moltes voltes que la utilitze, reestructuració no deixarà de ser retallada.
Perquè, conseller, el que vostés estan fent amb el transport mèdic urgent és retallar.
I retallar en urgències suposa posar en perill vides humanes.

Conseller, la vida d'una persona, i vosté ho sap, pot dependre de si l'ambulància arriba uns minuts més prompte o més tard.
I vosté amb aquesta mesura el que està fent és allargant el temps d'espera.
I, mire, conseller, el Partit Popular podrà controlar moltes coses, podrà controlar les Corts Valencianes, podrà controlar la Radiotelevisió Valenciana i moltes altres.
Però el que no podrà controlar mai és a quina hora se posen malalts els valencians i valencianes.
Han deixat més de vint municipis sense la unitat de suport vital bàsic per les nits.

Conseller, què van a fer?
Van a traure un decret prohibint-los als valencians i valencianes que els agafe un infart per la nit?
Això és el que van a fer?
Dir-li a la ciutadania que no es pose malalta per les nits, perquè econòmicament no els va bé?
Això és el que farà el Consell?
No, conseller, la salut i la malaltia no responen als seus càlculs economicistes.
Per la nit, en Buñol, en Ibi o en Crevillent, la gent continuarà necessitant transport mèdic urgent, malgrat els seus informes i els seus càlculs economicistes.

Perquè, a més, l'argument que utilitza vosté, el de «por ser un recurso con baja actividad asistencial en horario nocturno» el que fa és castigar els pobles més menuts, castiga els habitants de les zones menys poblades.
Clar que una ambulància de l'Olleria o de Castelló de Rugat o de Novelda s'utilitza menys que una de València ciutat, clar que sí, és normal, tenen menys població.
Però eixe no és argument per a llevar-les, perquè, conseller, les vides humanes han de tindre totes el mateix valor visquem on visquem, siga l'interior, siga un poble gran, siga una ciutat gran, siga un poble menut.
Totes han de tindre el mateix valor.
Per tant, no es poden llevar serveis argumentant que és que s'utilitzen poc.

Té vosté totes les comarques amb peu de guerra, des del nord fins al sud, des de l'interior a la costa.
Tots en peu de guerra contra la seua decisió de reduir horaris de les unitats de suport vital bàsic.
En la zona de la Vila Joiosa, Guardamar i Crevillent, en Callosa del Segura o la Vega Baja, en l'Hoya de Buñol, en la zona de Bétera, en Ibi, en Novelda, en Sant Vicent, en Cullera, en Picassent, etcètera, etcètera, etcètera.

No ens diga que hi ha el mateix servei quan hi havien 103 unitats de suport vital bàsic, en torns de vint-i-quatre hores, que ara que n'hi ha 100 i en tenim almenys 21 en torns de dotze hores.
No és el mateix que hi haja en una zona una unitat vint-i-quatre hores que que hi haja una unitat dotze hores.
Vint-i-quatre i dotze no és el mateix, per molts càlculs i per molts informes que facen vostés en la conselleria.

I sobre el suport vital avançat, evidentment, no poden retallar unitats, faltaria més.
Ja anem prou curts com perquè damunt eliminaren unitats.
Però vostés si que han llançat amenaces de reducció d'horaris.
Per tant, li pregunte: quines reduccions té previstes en el suport vital avançat?
On van a reduir?
Quant van a reduir?

I, per acabar, conseller, li exigim des d'Esquerra Unida que rectifique, que no continue per aquest camí que no tot no val per a estalviar, que no es pot estalviar a costa de baixar la qualitat, de donar un pitjor servei, de tardar més en donar una resposta a una urgència mèdica.
Conseller, tot no val, tot no val.
Rectifique.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Señor presidente.

Señora Albiol.

Decir que pedía excusas a la cámara y a sus señorías, no a usted que es quien ha formulado la pregunta, por repetir de nuevo la explicación que di la semana anterior.
Si usted hubiera preguntado otra cosa, yo hubiera podido responder otra cosa y quizá hubiera interesado más a la cámara, porque estoy convencido de que ya sabían lo que iba a decir, puesto que es lo mismo que dije la semana pasada.
Eso en primer lugar.

En segundo lugar, de verdad le estoy diciendo que los tiempos de respuesta van a ser los que eran, inferior a veinte minutos.
La demagogia está muy bien desde la oposición, dejen ustedes de hacer demagogia y pongamos límite a determinadas cuestiones.
No se puede hablar de la vida humana como si fuera un argumento político sin más y que estuviéramos jugando con la vida de los valencianos.
Eso no lo vamos a permitir y no jugamos a eso.
Les digo que la respuesta al tiempo de emergencia va a ser el mismo.
Y por eso hemos llevado a cabo esta reestructuración.

No repito más, porque si no sería volver a decir por tercera vez lo que ya he dicho dos veces en esta cámara.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Pregunta número 972, formulada per l'il·lustre diputat Ignacio Blanco, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, al conseller de Presidència, Agricultura, Pesca i Alimentació i Aigua, sobre la personalització de la Generalitat valenciana en la causa de l'Institut Nóos.

Té la paraula el senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ciscar, m'agradaria preguntar-li què pensa vosté que la doctrina sobre transparència del seu Consell no siga complida en el cas Taroncher, però tenia registrada una altra pregunta també molt interessant sobre el cas Nóos.

El 30 de desembre de 2011, el president del Consell va assegurar que la Generalitat valenciana es personaria en el procés penal en el qual està imputat Iñaki Urdangarin si els serveis jurídics de La Generalitat consideraven que s'havien vist lesionats els interessos de la Comunitat Valenciana.
Les paraules de Fabra van ser exactament: «Si el servicio jurídico de La Generalitat entiende que ha habido necesidad de tener que presentar o comparecer para defender los intereses de la comunitat, lo haremos como lo hemos hecho también y lo hemos propuesto en otras ocasiones.
» Per la qual cosa li pregunte: quina ha estat la posició del Consell respecte a la personació de La Generalitat com a part perjudicada en la causa.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Gràcies, senyor president.

Mire, respecte a la transparència que vosté planteja, jo crec que el conseller de governació ja li ha contestat, i molt bé a més, del que són vostés exemple i no sabria fer-ho jo millor.

Quant a la pregunta que sí li correspon a vosté, jo vull dir-li, senyor Blanco, que la posició de Consell ha sigut la de personar-se en el procediment per a defendre i garantir que cada euro que il·lícita o indegudament s'haja pogut substraure de les arques de La Generalitat torne a ella.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ciscar, sobre la transparència són 95 iniciatives ateses, no sabem si ateses vol dir que se renten el cul amb les nostres iniciatives, (rialles) perquè nosaltres li demanem els contractes i vostés ens conten que estan fiscalitzats i que tot està correcte.
I ací venia a preguntar-li el criteri de transparència i vostés no responen res i ens parlen d'Andalusia, del portal de transparència, com si fóra una sessió de control a Esquerra Unida.
Esta és una sessió de control al Consell i la falta de respecte que vostés tenen contínuament cap a nosaltres quan li formulem una pregunta i no responen, també és una falta de respecte cap a la ciutadania.
No tenen vergonya vostés, no tenen vergonya.
(Remors)

I entrant en el cas.
En desembre de 2011, la consellera Lola Johnson i el president Alberto Fabra van dir que demanarien un informe jurídic per a vore si se personaven en el cas Nóos.
Van passar tretze mesos, un any i un mes, fins que en gener de 2013, arran de la interlocutòria del jutge Castro, van tornar a dir que demanarien un informe.
Doncs, bé, quan s'han personat ho han fet a mitges i amb engany.
A mitges perquè la personació ha sigut únicament civil i, amb engany, perquè van utilitzar d'excusa eixe informe jurídic que recomana precisament el contrari.
I li llig literalment: «La normal actuación es ejercitar la acción penal, acusación particular junto con la acción civil.
» L'informe de 5 de febrer de l'advocacia de La Generalitat.

Vull recordar-li també algunes paraules ben recents seues, senyor Ciscar, perquè l'hemeroteca està ahí perquè puguem utilitzar-la.
1 de febrer de 2013, diari Levante: «El portavoz del Consell ha anunciado que se ha encargado a la abogacía de La Generalitat que estudie el documento.
Cuando tengamos el informe tomaremos la decisión.
» 2 de febrer de 2013, Las Provincias: «El número dos de Alberto Fabra defendió la necesidad de ese informe técnico en que el Consell no tiene por qué tener conocimiento de procesos penales, por lo que era la mejor opción para que quien sepa aclare todas las cuestiones que afectan a La Generalitat en el caso Nóos.
»

Doncs, bé, qui sap, qui sap és l'advocacia de La Generalitat, que ha sigut molt clara en el seu informe.
Li'l torne a llegir: «La normal actuación es ejercitar la acción penal junto con la acción civil.
Ejercitar solamente acciones civiles conlleva una escasa incidencia en la calificación penal, además de no ejercer la posición procesal acusatoria.
Los precedentes condicionan la decisión, por cuanto todas las personaciones llevadas a cabo por La Generalitat en procesos penales de relevancia -caso ONG, EMARSA, casos de violencia de género- ha sido en calidad de acusación particular, es decir, se ha ejercido la acción penal.
»

Però el Consell, sense cap motiu tècnic, com va intentar justificar judicialment, ha decidit no exercitar l'acció penal i, per tant, evitar determinar contra qui va, de quins delictes acusa i quines penes demana.

Tothom entén que eixa motivació és política, no tècnica, política; que s'explica l'actuació del Consell perquè no volen perseguir penalment els responsables del saqueig de 4,5 milions d'euros -Iñaki Urdangarin, Diego Torres, els exdirectors de CACSA i, probablement també, Francisco Camps i Rita Barberá.

Fins i tot, el senyor Esteban González Pons ahir va deixar molt clar que les decisions ja estaven preses per dalt.
Per dalt d'un conseller de presidència només hi ha una persona, el president de La Generalitat que, en eixe moment era Francisco Camps.
Per això jo li demane explicacions.

Divendres passat, en la roda de premsa, va insultar la intel·ligència dels periodistes negant el que deia l'informe, que és públic, perquè s'ha distribuït i tothom pot llegir-ho.

Per això li pregunte ara, ¿per quina raó no es persona La Generalitat com a acusació particular en este cas, com sí que ha fet en el cas EMARSA o el cas Blasco?
¿És perquè volen protegir Francisco Camps o perquè tenen por a Rita Barberá, que ja es va emprenyar prou en el Consell pel cas EMARSA?
¿És que pesen més els interessos personals i partidistes que els interessos generals dels valencians?

¿Per què no han seguit les recomanacions de l'advocacia?
És més, ¿per què van demanar eixe informe per a, després, ignorar el seu contingut?

Què diferencia el cas de les ONG del cas Nóos?
Per què en un cas sí i en un altre no?
És que contra el senyor Blasco sí que volen anar i contra el senyor Camps no?
Vosté me parlarà de la correcció administrativa dels convenis; ¿és que ja han assumit que no són correctes els contractes i les subvencions del senyor Blasco?

Per favor, diga, va a personar-se el Consell alguna vegada per la via penal?
¿Va a rectificar una decisió que és incomprensible políticament i que alça un gran escàndol i sospites d'interessos foscos, de pressions inconfessables?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Blanco, vostés mos poden demanar i deuen demanar que el Consell defenga els interessos de La Generalitat, que defenga els interessos de tots els valencians, en este i en qualsevol altre assumpte.
I la forma en què hem de fer-ho, si a vostés els sembla, la decidirem nosaltres.

En el cas que vosté planteja, eixa defensa passa -li ho he dit abans- si ha eixit indegudament un euro de les arques de La Generalitat i ho diu un jutge o tribunal, no perquè ho diga vosté, ho diu un jutge o tribunal, mosatros hem de garantir que eixos diners tornen.
I encara no he escoltat ni una sola veu, ni una sola, autoritzada -i, naturalment, la de vosté no ho és-, que diga que en l'exercici de l'acció civil amb reserva d'accions penals, que és el que ha fet La Generalitat, no es garantix que.
.
.
, insistisc, si ho diu un tribunal, eixos euros tornen a La Generalitat.

Mire, no ens pot acusar vosté de no haver actuat conforme a l'informe que es va sol·licitar a l'advocacia de La Generalitat.
Vosté llig paràgrafs i tergiversa.
Vosté manipula el que diu eixe informe, i ho acaba de fer en la seua intervenció, ho acaba de fer en la seua intervenció.
L'informe establix totes les possibilitats a través de les quals es pot personar La Generalitat.
I vosté pot vore que la forma en què ho ha fet La Generalitat és una de les que diu eixe informe: exercici de l'acció civil, amb reserva de l'acció penal.
No n'hi ha, per tant, cap desviació d'eixe informe.

Pel que fa als precedents, jo l'únic que li puc dir és que els informes servixen per a orientar les decisions quan es donen els supòsits de fets iguals.
Però si en el procediment administratiu ja és lícit i legal poder apartar-se del precedent, en un procediment penal encara, si vosté vol, més.
Perquè cap procés judicial és únic, cada un té les seues particularitats i la del cas que ens ocupa, jo ja li les he dites anteriorment.

I som conscients que l'opció que hem triat -exercici de l'acció civil, amb reserva de les accions penals- no és la que a vosté li agrada.
Però li seré sincer, és una cosa que no ens preocupa en absolut.

Nosaltres anem a seguir a la nostra, que és a intentar que tot euro que, repetisc, quan un jutge o tribunal diga que ha eixit il·lícitament de les arques de La Generalitat, torne.

Mire, els ciutadans ens han elegit per a gestionar, per a prendre decisions, per a defendre els seus interessos; i defendre els seus interessos passa precisament per això, perquè si hi ha hagut una sostracció il·lícita que mosatros treballem perquè eixos diners tornen a les arques de La Generalitat.

Però els ciutadans no ens han elegit per a substituir els jutges o els fiscals, que per això estem en un estat de dret, en un estat democràtic.
Substituir la tasca de la fiscalia o dels jutges és propi de sistemes antidemocràtics, com els que vostés sembla voldrien que tinguérem ací.
(Aplaudiments) Però ahí no van a trobar-nos.

Moltes gràcies.

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, al vicepresident del Consell i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor José Ciscar Bolufer, sobre la política general de la conselleria en matèria de depuració i reutilització de les aigües residuals de la Comunitat Valenciana, que formula el diputat senyor Francesc de Borja Signes Núñez (GP Socialista) (RE número 44.
024, BOC número 130)

El senyor president:

Interpel·lació del procediment especial d'urgència al vicepresident del Consell i conseller d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua sobre la política general de la conselleria en matèria de depuració i reutilització de les aigües residuals de la Comunitat Valenciana, que formula el diputat senyor Francesc Signes, del Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula l'il·lustre diputat.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyor conseller, no vaig a entrar al cas EMARSA perquè els tribunals i altres companyes del Grup Socialista ho estan portant, i molt bé.

Vostés, senyor conseller, tenen en temes d'aigua dos problemes molt greus: en primer lloc, el compliment de la conselleria en matèria de depuració i reutilització d'aigües; i, en segon lloc, el gran problema de la qualitat de les aigües per problemes de nitrats i pesticides, que estan deixant més de tres-cents mil habitants sense aigua potable.

El seu discurs oficial ja el sé, no me'l repetisca: 460 depuradores, 475 hectòmetres cúbics d'aigües depurades i 305 hectòmetres cúbics reutilitzats, el 64%.

Però, deixant un moment este tema de la depuració, senyor conseller, i com és un tema que el president diu que.
.
.
, el senyor conseller ha contestat el que ha vullgut, jo voldria preguntar-li una qüestió, fent un parèntesi.
Voldria preguntar-li, voldria que explicara ací, en esta trona el.
.
.
Sap que hui s'ha publicat el pla del Tajo.

Jo voldria que explicara en esta trona el pacte Múrcia-Comunitat Valenciana-Castella-la Manxa; eixe pla del Tajo que deixa la reserva en el Tajo de 400 hectòmetres cúbics que hi havia a 260 en cinc anys, d'ací cinc anys la reserva serà de 260 hectòmetres cúbics, en compte de 400, en un clar perjudici per als valencians del sud, d'Alacant; i el cabal ecològic de Talavera passa de 15,9 hectòmetres cúbics, que garantien l'abastiment de boca en Alacant, a 10 hectòmetres cúbics, disminuïx en 5,9, reduint aixina el regadiu en el Segura entre un 40 i un 50%.

Vull que m'explique quin va a ser el posicionament del Consell de La Generalitat respecte a este tema del Tajo-Segura, del pla del Tajo-Segura, que hui s'ha posat en termini d'exposició pública.

Tornant al tema del compliment de depuració, allò que vostés oculten és la realitat detallada que ha fet que siguen sancionats per la Unió Europea, no eixes xifres que me les sé de memòria, perquè sempre repetixen les mateixes.

Cullera.
Una depuradora per a 24.
000 persones, quan en l'estiu n'hi han 200.
000 persones, amb un emissari submarí mal ubicat, obsolet i que vessa prop de la costa i a escassa profunditat.

Tavernes de la Valldigna.
Una depuradora que ni tan sols pot tractar l'aigua que li arriba en l'hivern i que, en agost, una part important del cabal es vessa a la séquia mare i d'allí al subsòl i a la mar, sense cap tipus de tractament.
Fa dos anys que La Generalitat prometé una nova depuradora que no s'ha executat, com totes les promeses seues.

En Oliva.
Cas semblant.

En Gandia, que rep les aigües residuals de dèsset pobles, amb un emissari que perd part del cabal abans de vessar a dos quilòmetres de la costa.

En la Marina.
15.
000 xalets del Montgó i de les Rotes seguixen tenint pous secs.
El 29 d'agost de l'any passat l'Ajuntament de Dénia va haver de prohibir el bany en la platja de les Deveses perquè la conselleria havia detectat un bacteri relacionat amb residus fecals.
Aigües als barrancs i, d'ahí, al riu Molinell.

Vostés estan incomplint des de fa, senyor conseller, dotze anys, la legislació europea de depuració d'aigües residuals en el Baix Maestrat, i encara mantenen, almenys, tres municipis sense depuradora: Benicarló, Peníscola i Alcossebre, com vosté sap molt bé.

Aquesta mancança quasi crònica ha motivat, com he dit abans, inclús que la Unió Europea sancionara en 2008 l'estat espanyol per incompliment de la seua Directiva 9/271, que estableix que el 31 de desembre de 2000, com a data límit, per a tots els pobles de més de quinze mil habitants disposaren d'una EDAR.
Això comportà una sanció.
I, a les portes d'un altre estiu, tot seguix igual, senyor conseller.

I tot això, senyor Ciscar, amb una disminució galopant, cada any que passa, dels pressupostos de l'EPSAR.
Però, això sí, amb una pujada del cànon que, com s'ha dit abans.
.
.
, del cànon de sanejament per a 2013, del 25%, que paguen tots els veïns i veïnes de la Comunitat Valenciana, fins i tot per a portar l'aigua a l'aeroport de Castelló, fins i tot per a això.
Una pujada sagnant, senyor conseller, coneguent on han anat a parar eixos 40 milions d'euros desapareguts amb el saqueig d'EMARSA.

¿Com van a abordar, senyor conseller, explique-ho també, les 83 actuacions del Pla 100x75 que presentaren en el seu moment?
I quan, senyor Ciscar?
El pla fou presentat pel senyor Morenilla -i perdonen- el 9 d'abril de 2010.
El 5 d'octubre de 2011 la consellera d'agricultura, en aquells moments, en una resposta escrita em reconeixia que: «donada l'actual conjuntura econòmica, particularment les dificultats al crèdit, s'estan reconsiderant les actuacions previstes en el Pla 100x75, pel que tant les àrees com les actuacions previstes podrien vore's modificades, tant en el seu contingut com en la seua planificació».
És aixina, senyor conseller?
Què ha passat amb el Pla 100x75?
Continua vigent?
L'han modificat?
¿Han reformulat ja este pla purament electoralista -perquè en 2010, senyor conseller, ja estàvem en crisi-, o està perdut en algun calaix de la seua conselleria?

Senyor conseller, un altre problema, i greu, que tenen és el de la contaminació d'aigües per nitrats, tant d'aigües superficials com subterrànies, que ni ha sigut ni està sent afrontat amb eficàcia per la conselleria competent en cada moment.
Eixa contaminació afecta quasi 300.
000 valencians que estan consumint aigua amb concentracions de nitrats pròximes o superiors a les que recomana l'OMS.

En aplicació de la Directiva 91/676 de la Unió Europea i de la normativa estatal que la desenvolupa, s'aprovà l'any 2000 -vostés- el codi de bones pràctiques agràries i en 2002 un programa d'actuació que a l'any següent hagué de ser modificat, a instàncies de la Unió Europea, haguent d'ampliar les zones vulnerables a 202 municipis.

Després de diverses negociacions amb la Unió Europea, senyor conseller, el problema, com vosté sap, no solament és manté, sinó que s'amplia.

Mire, en la Ribera hi ha un cas que també vull que explique com està el tema.
És el cas de.
.
.
, en tota la comarca s'està bevent aigua amb nitrats -ara hi ha un problema, de què parlarem després, que és el problema dels pesticides.

L'any 1998 vostés van tindre l'ocurrència, l'ocurrència de perforar en el massís del Caroig 30.
000 metres cúbics d'aigua per a poder mesclar-los amb l'aigua amb nitrats dels pous de la comarca de la Ribera i aixina obtindre una aigua acceptable.

Van iniciar les obres en 2004.
A la primera cullerada, mosca; quan començaren les obres, tal com els havíem advertit des de la Mancomunitat de la Ribera Alta i de moltes altres institucions, a la primera obra que feren secaren els ullals del riu Verd.

Per fi, en 2008, se n'adonaren i rectificaren, i reconegueren que no podia fer-se del massís del Caroig, punxat en la partida de la Garrofera d'Alzira.

Prometeren que en 2010 hi hauria una potabilitzadora que solucionaria el problema dels nitrats de la Ribera.

Estem en 2013.
Senyor conseller, vostés no han aplegat a acords amb regants.
Vostés no tenen la concessió de la confederació per a seguir fent eixes obres o per a acabar les obres.

El ben cert és que la potabilitzadora ha costat 12 milions, no està acabada i les obres aquelles que no servien per a res al massís del Caroig, al terme de la Garrofera, costaren 60 milions que s'han perdut, finançats part d'ells per la Unió Europea i que haurem de tornar, que s'han perdut 60 milions perquè perforaren on no tocava, senyor conseller.
Eixa és la seua manera de fer i la seua manera d'actuar.

I en este moment, senyor conseller, la potabilitzadora que havia d'estar en 2010 -i que ara anuncien que estarà en este any 2013- no va a estar perquè vostés, la conselleria, el Consell, no han executat, han executat, estan acabant la potabilitzadora, però no les connexions de la potabilitzadora amb els pous de cada poble.
Això no està ni previst ni està projectat encara, senyor conseller.

Vullc que me conteste a eixa qüestió, que és una qüestió que està patint molts anys la meua comarca i la comarca del conseller Blasco, molts anys, i que n'hi han moltíssims pobles, quasi 150.
000 habitants de la Ribera que no poden beure aigua potable per culpa de la concentració excessiva de nitrats.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Signes, vullc començar la meua intervenció afirmant una qüestió de la qual els valencians es podem sentir molt orgullosos, encara que vosté diga que ja ho hem dit moltes vegades, és igual, ho repetiré una vegada més: som un dels territoris més avançats d'Espanya i d'Europa en depuració i reutilització d'aigües residuals.
(Aplaudiments)

I per molt que vosté s'encabote en el contrari, això és així, i això és així gràcies al treball i la gestió de successius governs de La Generalitat des de l'any 1995, una gestió que té com a punt de partida la vital importància que l'aigua té per al desenrotllament social i econòmic de la nostra comunitat.
Som molt conscients de la importància que té l'aigua per a la nostra terra, per això mai hem jugat a derogar transvasaments que estaven consensuats i aprovats ni a fer plantejaments capritxosos com el ja tristament famós pla AGUA, de Narbona i Zapatero, que vostés tant van aplaudir i que tants problemes ens va crear i està creant-mos.

Mire, depuració, vosté pregunta per la política general de depuració i de reutilització.
Conscients de la rellevància que tenen les polítiques hídriques per al nostre territori, hem invertit més de mil cent milions d'euros en el període 1995-2012 en depuració i reutilització.
I gràcies a eixe enorme esforç inversor hem passat de tindre 188 depuradores a comptar, no amb 460, amb 464.
S'han construït a la Comunitat Valenciana el 60% de les depuradores existents actualment en eixe període, des de 1995 fins al 2012, i hem passat de depurar, efectivament, 285 hectòmetres cúbics/any a una mitjana anual de 500 hectòmetres cúbics, i hem passat d'eliminar 199.
000 tones de fangs de depuració a 400.
000 tones.
I és veritat que estes xifres les hem repetides moltes vegades, però hem d'insistir perquè sapiem on estem, d'on partim i on estem.
I hem passat d'obtindre rendiments del 79% en depuració a rendiments del 95% quan la directiva europea exigix un mínim del 70%.

I és veritat que en la situació de crisi econòmica totes les inversions previstes han de ralentitzar-les, algunes d'ells inclús ajornar-se fins que pugam disposar de més ingressos quan canvie la situació, però això no vol dir que estiguen oblidades.

Mire, i les depuradores a la comunitat no sols funcionen bé, sinó que ho fan de la manera més òptima i eficaç possible, i a les proves em remet.
El rendiment de les nostres depuradores està molt per damunt d'allò que s'ha exigit en les directives europees, i torne a donar dades perquè és molt important que es coneguen.

Tenim un 96% en rendiment en eliminació de sòlids en suspensió, la directiva europea d'aplicació exigix un mínim del 90%.
Estem per damunt.
Com estem per damunt en la demanda biològica d'oxigen, un 87%, quasi trenta punts per damunt del mínim que demana la directiva europea.
I estem en un 93% en demanda química d'oxigen, molt per damunt del 75% que exigix la directiva europea.

En reutilització som la comunitat que més aigua depurada reutilitza d'Espanya, al voltant de 300 hectòmetres cúbics/any, el 60% del total de l'aigua depurada.
A l'any 1995 no n'hi havia cap depuradora amb tractament terciari, ni n'hi havia ni estava prevista; a dia d'avui tenim quaranta depuradores en tractament terciari, amb una capacitat de tractament de fins 329 hectòmetres cúbics/any.

És veritat que n'hi ha coses que s'han de corregir, i és veritat que la Unió Europea està exigint eixa correcció.
Però, de totes maneres jo vullc dir que la Comunitat Valenciana en còmput global complix les exigències d'eixa directiva europea, la Directiva europea 91/271, quasi al cent per cent, concretament al 95%.
El percentatge d'incompliment és mínim, és un 1%, i està solucionant-se.

I de les depuradores que varen ser motiu de sanció per part de la Unió Europea dos ja estan solucionades: Vinaròs va ser acabada -i està en funcionament- en l'any 2008; i, també, El Perelló, acabada este mateix any.
I la resta estan en el pla d'obres de l'EPSAR, estan en execució Alcalà de Xivert i Benicarló, on van a reiniciar-se les obres, i també van a iniciar-se les de Peníscola i Teulada-Moraira, només la situació econòmica ho permeta, però són una prioritat.

I en estos moments -prova del que li dic-, només el 0,12% de la població de la Comunitat Valenciana no veu depurar les seues aigües residuals, població que pertany tota ella a municipis de menys de cinc-cents habitants.
I la falta de sistemes de depuració en estos casos no suposa un incompliment de la directiva.
I, a pesar d'això, a pesar que no suposa incompliment de la directiva, com és lògic, estem treballant amb les diputacions per a poder arribar a tots estos xicotets municipis.

Parla vosté també de la problemàtica dels abastiments de la Ribera.
És veritat, però jo també vullc dir alguna cosa: la responsabilitat per a respondre el problema de nitrats a la Ribera competix al Govern d'Espanya.
I per a fonamentar esta afirmació jo em remet a l'article 30 de la llei del pla hidrològic nacional, que determina que siga el ministeri de medi ambient -hui el Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient- que impulse la utilització de recursos hídrics de major qualitat per al seu ús en abastiments.

Lluny de complir amb eixa obligació, la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, mentre va estar dirigida pel Partit Socialista, es va dedicar a posar entrebancs al projecte que estava executant La Generalitat.

El problema de l'alta concentració de nitrats en les aigües de consum humà en els municipis de la Ribera va a solucionar-se definitivament per les obres dutes a terme pel Consell en l'abastiment de la Ribera, amb una inversió de 50 milions d'euros.

I la potabilitzadora que, efectivament, encara queden moltes obres per fer, pot posar-se en funcionament en les seues corresponents autoritzacions i connexions dins d'este any 2013 ja per a una sèrie de municipis, en concret: Alzira, Carcaixent, Corbera, Favara i Llaurí, i, en una segona fase, finals de 2014, primer semestre de 2015, estarem en condicions de poder subministrar a la resta de municipis.

S'ha referit vosté a l'EPSAR.
Doncs, sí, l'EPSAR és l'instrument fonamental per a poder executar eixa política de depuració i reutilització.
I estem parlant d'una empresa que és molt eficient.
En termes de gasto productiu sobre gasto de consum, per cada euro de retribució als seus treballadors que paga l'EPSAR es gestionen 103 euros per a construir i per a fer funcionar les depuradores a la nostra comunitat, per cada euro 103 euros.
Som entre dos i quatre vegades més eficaços que altres empreses públiques que complixen similars funcions, com l'Agència Catalana de l'Aigua o el Canal d'Isabel II de Madrid.

L'EPSAR -com vosté sap-, a més de depuradores realitza importants obres, com és el pla d'abastiment a la Ribera i com és el pla d'abastiment a Sagunt i al Camp de Morvedre, amb una inversió de més de sixanta milions euros per a estos dos plans, o realitza també modernització de regadius.
En este cas, puc citar-li la Séquia Reial del Xúquer i la sèquia d'Escalona, amb una inversió de 20 milions d'euros.
Insistisc, és veritat que la crisi econòmica no permet fer eixa inversió amb la rapidesa que mosatros voldríem, però -li ho dic- estem treballant i és una prioritat.

I en eixe sentit, l'EPSAR -que també ha de fer una labor d'ajust pressupostari important- ha tancat l'any 2012 amb un saldo positiu, 0,8 milions d'euros; els pagaments pendents a proveïdors zonals -i jo ho reconec- s'han disminuït en este any 2012 en un 12%; i en el pla que tenim previst per a l'any 2013 està previst reduir-se fins a un 55%.

Per tant i, en definitiva, senyor Signes, la política general de la conselleria en matèria de depuració i reutilització d'aigües -que és pel que vosté fa la seua interpel·lació en el dia d'avui- es pot resumir en una sola frase: administrar millor, optimitzar recursos, fomentar l'estalvi, incrementar l'eficiència i l'eficàcia dels nostres servicis de depuració i reutilització.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Senyor conseller, espere que en la resposta m'ho diga però m'he quedat amb les ganes de preguntar-li: ¿quines actuacions va a prendre el Consell respecte al pla del Tajo que hui ha eixit a informació publica?
¿Què va a dir el Consell o el president Fabra respecte a la reserva del Tajo que ha baixat de 400 hectòmetres cúbics a 260?
¿Què va a dir el Consell respecte al que eixe pla del Tajo diu -que no m'ha comentat res- que la garantia del cabal ecològic de Talavera baixa de 15,9 a 10, el que comporta que n'hi haurà una reducció de regadius en el Segura entre el 40 i el 50%?

Espere, senyor conseller, que en la seua resposta doncs me diga quina és un poc la valoració immediata, la valoració d'urgència -que segurament haurà fet el Consell, perquè és precís que l'hagen fet, i, si no, malament- i quina és eixa valoració d'urgència que fan i si pensen d'alguna manera plantar-li cara al Govern d'Espanya i dir, «no, això no», perquè nosaltres en una altra època vàrem estar reivindicant el transvasament de l'Ebro, el Tajo-Segura, no sé què, no sé quants, i, ara, nosaltres, davant eixe greuge als valencians i valencianes del Tajo-Segura no podem quedar callats.
Això és el que deuen dir-li al Govern d'Espanya, si volen demostrar que realment no són un govern del dèbil, un govern que s'agenolla davant de Rajoy i davant de qui guanya en este pla del Tajo que és Maria Dolores de Cospedal.

Dit això, senyor conseller, mire, el tema de la potabilitzadora, en 2013 no va a estar la depuradora acabada per a cap municipi, no per a uns quants i més endavant per a uns altres, no va a estar acabada.
I vosté ho sap perfectament.
I a mi m'agradaria que no fera com aquella promesa que s'acabaria en 2010, i estem en 2013 i estem com estàvem, senyor conseller, o l'anterior intent de perforar al Caroig de 1998, que no sé quants anys després estem com estàvem.

M'agradaria que fóra sincer i que diguera de veritat quines són les perspectives, els projectes, els plans que la seua conselleria té respecte a la solució del problema de, per un costat, els nitrats a la comarca de la Ribera, on viuen 300.
000 habitants, que són molts habitants, senyor conseller.

Però, també n'hi ha un altre tema que vosté sap i que ha sorgit recentment -lamente que no estiga el senyor Llombart present en este moment-, que és el tema dels pesticides, el problema de la terbumetona, que aparegué primer a Carcaixent, després aparegué a Llaurí, i, ara, ha aparegut a Alzira, i està fent que quasi durant un mes a Alzira no es puga beure aigua potable.

No puge ací dalt, senyor conseller, i me diga: «Això és competència de l'Ajuntament d'Alzira.
» Sí, jo ja sé que és competència de l'Ajuntament d'Alzira solucionar eixe problema a través dels mecanismes que siguen -i està fent-ho, i està fent-ho-, el que passa és que la terbumetona cada volta puja més, cada volta està pujant més en compte de reduir-se.

Jo li pregunte, en els termes de la seua competència, i dins de la seua competència està el tema de l'abastiment d'aigua que no tinga eixe tipus de problemes, senyor conseller, ¿què van a fer?
, ¿què van fer?
Perquè el que no poden fer és el que va fer el conseller Llombart; la setmana passada visità Alzira i, conforme està en este moment -com dic- la terbumetona, cada volta pujant en compte de baixar, dir que l'aigua és perfectament potable i que es pot beure.
Això és una irresponsabilitat i més en un conseller de Sanitat, és una gran irresponsabilitat.

Mire, jo voldria que vosté fera públiques les dades oficials que n'hi han i que siguen fiables, com és la possible existència d'efectes col·laterals nocius per a la salut per l'ús i contacte, i contacte amb eixos components químics que estan donant-se en este moment en Alzira.

Això hauria d'haver-ho fet en la seua visita a Alzira el conseller Llombart.
Va fer el contrari, és a dir, va llevar foc a l'assumpte, i això és un tema de molta gravetat, senyor Ciscar.

Però repetisc i li insistisc, dos coses, per a quan puge, respondre'm.
.
.
, tres coses: el pla del Tajo, què pensa el Consell, un tema; el tema de la potabilitzadora, dates reals d'acabament de la potabilitzadora, dates reals i verídiques, i verídiques, segon punt, i tercer punt, senyor conseller, el tema dels pesticides, pensen vostés, a part de dir.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor.
.
.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
-acabe ja, senyor president- pensen vostés, a part de dir que això és una responsabilitat dels ajuntaments, fer alguna cosa perquè els veïns d'eixos pobles.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

.
.
.
puguen beure aigua potable en condicions?

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Signes Núñez:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Mire, jo, les dades per a solucionar el problema de la qualitat de l'aigua en la Ribera, ja li les he dites abans, una altra cosa és que vosté se les vullga creure o no.
.
.
o no se les vullga creure.

Pla hidrològic del Tajo.
Mire, vosté diu que van a perdre's regadius.
I jo li dic que tinga molta prudència en el que van a dir, perquè ja diguent això, ja comença faltant a la veritat.

Jo, del Pla hidrològic del Tajo, li puc dir el que diu el PSOE de Castilla-La Mancha, que ja ha eixit hui: «El PSOE de Castilla-La Mancha alerta de que se perpetúa el trasvase», una nota que ha eixit hui.
Primera qüestió, posen-se vostés d'acord en el que han de dir amb els seus companys de Castilla-La Mancha.

Mire, i m'agradaria també fer referència a una situació històrica, perquè vostés ara comencen a fer -i ja ho ha fet vosté- unes afirmacions i, repetisc, deurien tindre en este tema molta prudència.
Vostés, vostés es van carregar.
.
.
es van carregar un transvasament, eixa és la diferència, el de l'Ebre, i nosaltres ara garantim el transvasament del Tajo-Segura.
(Aplaudiments)

I respecte del Tajo-Segura, recorde, recorde vosté que Zapatero i Barreda pretenien aprovar un estatut d'autonomia per a Castella-la Manxa amb una reserva de 4.
000 hectòmetres cúbics per a tota la regió, és veritat, i que inclús una diputada socialista valenciana en la Comissió Constitucional del Congrés va votar a favor.

Quan es va tirar enrere eixe projecte d'estatut, Zapatero i Barreda, una vegada més, per la porta de darrere, a través d'un document preparatori del que anava a ser el nou pla hidrològic, però document que va arribar a publicar-se en alguns fòrums i que vam conéixer també per Internet, volien establir la línia de reserva -la que ara es fixa en 400 hectòmetres cúbics- en 600 hectòmetres cúbics, i això equivalia, amb 200 hectòmetres cúbics més de l'actual, a deixar ferit de mort al transvasament Tajo-Segura.

Però és que, a més, en eixe document preparatori -i açò és molt important, senyor Signes- es pujaven els cabals ecològics: en Talavera, passava de deu a 16 metres per segon i Aranjuez, passava de sis a deu metres per segon.
I açò sí era la defunció total i absoluta del transvasament Tajo-Segura.

Ara, en el document, en l'esborrany que hui s'ha publicat no s'han pujat els cabals ecològics, i això permet compensar, permet compensar el que s'haja pujat la línia de reserva de 240 a 400.
Però sigam -per això dic- prudents, hem d'entendre que també en la conca excedent, en Castilla-La Mancha, en els últims anys, les necessitats.
.
.
, la demanda natural ha augmentat i que el canvi climàtic desgraciadament fa que el riu no porte els mateixos cabals que portava abans, i sabem que per llei la conca excedent té preferència, té prioritat sobre la conca receptora.
I això ho diu la llei i ho hem de respectar.

Però bé, a pesar d'això, i sent realistes i sabent que existix eixe problema, el no increment dels cabals ecològics garantix el manteniment del transvasament en el temps.
Eixe no increment dels cabals ecològics, com dia, compensa la pujada de la línia de reserva.
I, com li dia, inclús el Partit Socialista de Castilla-La Mancha està ja reconeguent la perpetuïtat del transvasament.

Però vull dir-li una cosa més, els governs del Partit Popular van a demostrar que és possible arribar a consensos en una cosa tan sensible i complex com és l'aigua.

El Partit Socialista va derogar un transvasament de l'Ebre que estava aprovat i consensuat, amb el major consens de la història d'Espanya en matèria hídrica, el 86% dels membres del Consell Nacional de l'Aigua estaven a favor, i nosaltres hem tingut reunions de treball amb el ministeri, i hem tingut reunions de treball amb les comunitats autònomes i hem tingut reunions de treball amb els nostres regants.
Anem de la mà amb els nostres regants.

I el que li puc dir és que ja n'hi ha un compromís, en primer lloc, per a donar-li.
.
.
per a donar-li al transvasament Tajo-Segura la importància econòmica i social que per a les províncies d'Alacant i Múrcia té.
Eixe compromís ja està, i això ja garantix el transvasament.

Però és que, a més, va a crear-se una comissió de treball perquè en els pròxims tres mesos en eixa comissió de treball es puga parlar i acordar sobre distintes qüestions tècniques i jurídiques fora del Pla hidrològic del Tajo, però que han de vore en el que és el transvasament i que poden millorar moltíssim eixe transvasament.
Sobre eixa comissió de treball on anem a estar totes les parts, inclús els regants, com li dic.
.
.
, en tres mesos ha de fer una sèrie de propostes que el ministeri després ha de fer seues.

Per això li dic, mosatros anem a pactar, anem a arribar a acords, anem a anar sempre de la mà dels regants.
Altres -i vostés són l'exemple, o si no vostés, el govern que sustentava el seu partit- van derogar transvasaments i van imposar dessaladores.
Mosatros anem a reconstruir eixe consens.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
que es va perdre.

Per això, -i acabe, senyor president- jo demanaria en este tema molta prudència.
Vostés s'han enganyat moltes vegades en el tema de l'aigua i jo els demanaria que per favor no s'enganyaren una vegada més.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Interpel·lació al Consell, que respon el conseller de Governació i Justícia, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre la política general en matèria de prevenció i extinció d'incendis, que formula el diputat senyor Juan Ignacio Ponce Guardiola (GP Compromís) (RE número 43.
088, BOC número 130)

El senyor president:

Interpel·lació al Consell sobre la política general en matèria de prevenció i extinció d'incendis que formula el diputat Juan Ignacio Ponce Guardiola, del Grup Parlamentari Compromís.

Té la paraula el senyor diputat.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Buenas tardes a todos.

Señorías.

Público.

Señor conseller, desde Compromís presentamos esta nueva interpelación.
Lo cierto es que pensábamos presentarla dentro de un.
.
.
, o sea, hacerla dentro de un mes, mes y pico, cuando ya tuviéramos esos informes de ese consejo de expertos que usted creó.
Pero bueno, la ausencia de diversos compañeros del Consell nos ha obligado a reestructurar nuestras interpelaciones y no deja de ser un buen momento, el invierno o principio de primavera, para evaluar cuál es la política de prevención y de extinción de incendios de la Generalitat valenciana.

Yo, bueno, por pegar un repaso a los diversos aspectos que, digamos, hay que evaluar en esta política de prevención y de extinción de incendios, haré un repaso a su última intervención, en la que comentó una serie de datos.
Yo le voy a hacer algunas preguntas que me gustaría que me contestara, porque en reiterados debates muchas veces se quedan estas preguntas por contestar.
Entonces sí que me gustaría que usted contestara a lo que se le plantea.

Usted decía que en la lucha de incendios forestales iban a apostar por la integración de lo que era prevención y extinción de incendios.
Es algo que es obvio, que.
.
.
, bueno, que después de 18 años de gobiernos del Partido Popular se planteen ahora el.
.
.
ahondar esta integración, pues bueno, nunca es tarde si la dicha es buena, pero tristemente es muy, muy tarde.

Ustedes estaban engañados seguramente por los buenos resultados que habían dado algunas campañas de prevención y extinción de incendios y eso les ha hecho confiarse.
Y creo que eso es algo que es indudable.
Ahora se están poniendo las pilas porque no hay más remedio que, bueno, reevaluar todo de arriba abajo y ver dónde están los problemas para que el desastre de 2012 no vuelva a producirse, y uno de los aspectos, esta integración de prevención y extinción de incendios.

Nosotros, desde luego, desde Compromís, siempre hemos dicho que es totalmente ilógico haber separado prevención y extinción de incendios de gestión y ordenación forestal o de gestión de espacios naturales protegidos.
No tiene ningún sentido que, bueno, una servicios que se supone que pretenden defender nuestros ecosistemas naturales, ¿eh?
, pues no estén vinculados con la gente que los gestiona, que los ordena, bueno, o que debería de hacerlo, porque tristemente hemos de empezar por lo de siempre, hace diecisiete años, digo.
.
.
, sí, hace diecisiete años que se aprobó la ley forestal.
.
.
, el reglamento de la ley forestal, perdón.
La ley ya lleva veinte años en marcha.
Ustedes llevan desde 1995 aquí, pero no tenemos plan de ordenación forestal.
El documento marco que rige los destinos de nuestros montes no existe a fecha de hoy.
Bien.
Bien, no.
Mal, mal empezamos.

Pero bueno, centrándonos en lo que es la prevención y extinción de incendios.
Hay un plan de emergencias frente a la extinción de incendios forestales que es del año 1997, y usted dijo en su última intervención que están elaborados los once planes de las demarcaciones forestales.
Sin embargo, que a mí me conste -y creo que a nadie le consta otra cosa- solamente hay aprobado uno, el de la demarcación de Denia.
Si me equivoco, me corrige.

Y lo que habría que saber es luego esos planes de demarcación qué actuaciones contemplan y cuántas de ellas se han desarrollado.
Por lo tanto, le pido por favor que me conteste cuántos de estos planes están aprobados, y cuántos tienen presupuesto y qué porcentaje de ejecución de todas las actuaciones que hay que desarrollar en esos planes de demarcación de prevención de incendios forestales, que para quien no lo sepa son como de zonas de dos, tres comarcas, agrupadas por, digamos, unidad de los ecosistemas forestales, bueno, pues qué es lo que se ha hecho o se ha dejado de hacer.

Yo le voy a dar un dato nada más, se estima que faltan del orden de 200 depósitos de extinción de incendios aptos para helicópteros, según los datos que tengo yo.
Ya lo he comentado en alguna ocasión y usted no me ha contestado al respecto, ni me lo ha desmentido.
Por tanto, sí me gustaría que si me equivoco, que me lo desmienta, pero si no, que me diga cuándo se van a construir esos 200 depósitos de extinción aptos para medios aéreos.

Dice también.
.
.
, dijo en su última intervención, hace un mes, que están elaborando una guía metodológica para la elaboración de la planificación municipal, o sea, para ayudar a los ayuntamientos a que hagan sus planes de prevención de incendios.

Todo municipio que tenga terreno forestal tiene la obligación de tener un plan de prevención de incendios.
Esto es desde hace dieciocho años, y lo sorprendente es que ahora elaboren ustedes una guía metodológica para la elaboración de esto, que, bueno, si no estaba hecha, aquí no está impulsado, pues, bueno, lo que le he dicho antes, mejor tarde que nunca, pero, vamos, no deja de ser sorprendente.

Yo le puedo decir que en mi municipio -y hoy está aquí mi alcalde- ya hace diez años elaboramos ese plan de prevención de incendios.
Un municipio pequeño, con pocos recursos, pero en el que había voluntad de llevar hacia delante unas políticas medioambientales.
Otra cuestión era por qué había esa voluntad, pero eso ya lo hablaríamos en otro momento.

A lo que voy es a que los municipios que han tenido un mínimo interés o se les ha invitado a hacer estos planes de prevención de incendios los tienen elaborados.
Ustedes, de momento, pues creo que son muy, muy poquitos los municipios que lo tienen, y sí me gustaría saber cuál va a ser la evolución de la elaboración de estos planes, qué previsiones tienen y tal.

Otro aspecto también, que están haciendo una guía para la elaboración de los planes de autoprotección de las urbanizaciones que están en contacto con el monte.

Le vuelvo a repetir lo mismo que hace un momento, en mi municipio, hace diez años, se estaban elaborando estos planes de autoprotección subvencionados por la conselleria, lo que pasa es que en su momento hubo poco impulso para que se elaboraran estos planes de autoprotección y creo que muy pocos se han elaborado.

Esto es muestra de, digamos, el abandono que han ido sufriendo las políticas de prevención de incendios porque ustedes creían que lo hacían todo muy bien, pero, insisto, es que el año pasado nos demostró que de todo muy bien, nada de nada.
Lo que estamos viendo es que todo lo que es la documentación, los planes de prevención y demás, allí llevamos siglos de retraso.
Hay muy, muy poquito elaborado.

Sí sabemos que algunos espacios naturales protegidos tienen elaborados sus planes de prevención de incendios, pero tampoco sabemos en qué medida están desarrollados.
Si tiene datos al respecto, por favor, coméntenoslo, porque, bueno, se saben cosas así a groso modo.
Este año se han invertido no sé cuántos dineros en tal parque, pero lo que es una seguida, lo que es una actuación más o menos constante en los parques naturales, pues tampoco tenemos conocimiento.

Y esto se lo comento porque hay una polémica.
Ustedes cada vez que hacen actuaciones, sobre todo cuando se habla de áreas cortafuegos, que sabe que están contestadas por movimientos sociales, por movimientos ecologistas, por científicos diversos, no solamente por gente de movimientos sociales, pues saben ustedes que tienen problemas para poder ejecutar esas actuaciones.
Y el problema es que esas actuaciones no están consensuadas.
De hecho ustedes, y es su conselleria, y es competencia exclusiva suya, utilizan las ZAU, zona de actuación urgente, una figura de la Ley forestal para lugares muy concretos y de una situación muy determinada para hacer grandes áreas, grandes redes de áreas cortafuegos; que, insisto, están contestadas, tienen impactos ambientales muy fuertes.
Y además esto se demuestra, que tienen estos grandes impactos, porque ustedes se saltan la normativa.
Utilizan esa figura, que sería una cosa excepcional, para llenar el territorio forestal valenciano de grandes áreas cortafuegos, que no tienen capacidad de mantenerlas, eh, porque luego intentan meter ganado y otras cosas, y eso es totalmente insostenible, y tienen que seguir actuando constantemente.

Por tanto, yo vuelvo a pedir aquí, una vez más, que hay muchas actuaciones, muchas actuaciones para prevención de incendios que podrían contemplarse, y ustedes se ciñen únicamente al tema de las grandes áreas cortafuegos, y ya le digo que saltándose lo que es la normativa legal y utilizando una figura que no es aplicable a estas grandes áreas cortafuegos.

Si lo hicieron a través de los planes de demarcación o de los planes de prevención de incendios de los parques naturales, ahí había una participación pública.
Y, entonces, hoy día lo que no les gusta oír.
Pero, de momento, ustedes no lo hacen.

Otro aspecto que también comentaba era el tema de la formación del personal.
Y ahí, ahí sí que hay mucho que hacer, no solamente formación de personal vinculado con la prevención y extinción de incendios, tanto los profesionales como los voluntarios.
Ustedes a los voluntarios los tienen por olvidados.
Le he preguntado varias veces si habían cobrado las ayudas de prevención de incendios los voluntarios del año 2011, no me ha contestado.
Las de 2012, tampoco me ha contestado.
Creo que no hay ni resolución de lo de 2012.
Ustedes se han olvidado del grupo de voluntarios, que era un ejército de miles de personas que voluntariamente salían al monte a vigilar.
Y ustedes los han olvidado, no sabemos muy bien por qué.
Pero la verdad es que es bastante triste.

Se me acaba el tiempo.
Le pido, por favor, que me conteste a todo lo que le he planteado, y también a alguna pregunta más concreta.

¿Cómo es posible que el personal de VAERSA, que está en prevención de incendios, esté dos meses trabajando al año y luego tres meses los manden al paro?
Sin embargo, a todos sus jefes los mantienen en plantilla.
Ahora mismo tenemos del orden de 16 picos de vigilancia activos, son todas las personas que hay vigilando montes en la Comunidad Valenciana, bueno, en la provincia de Alicante y de Valencia, y para ellos…

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

 Gràcies.

El senyor Ponce Guardiola:

…, estas 16 personas, hay 17 jefes.
Explíquenos, por favor, para qué tanto jefe y si tiene alguna justificación.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

El senyor vicepresident primer:

Per a contestar la interpel·lació, té la paraula l'honorable conseller de Governació i Justícia.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gracias, señor presidente.

Señor Ponce, respecto a su primera cuestión que ha planteado, respecto al informe del comité de expertos, sabe usted que el plazo de ese comité de expertos era de seis meses y en tiempo y forma estará acabado.
Se han reunido en diversas ocasiones, como su señoría conoce.
Están todos los estudios y los análisis realizados.
Y, por tanto, en tiempo y forma lo daremos a conocer y lo haremos público, como así en la comisión, en la creación de esa comisión se estableció.

Evidentemente, en la última remodelación del gobierno, cuando se establecieron todas las competencias de prevención y extinción de incendios, en este caso la Conselleria de Gobernación y Justicia, el objetivo es integrar en una misma estructura, bajo unos mismos parámetros y dentro de una única normativa todos los servicios de extinción y de prevención de incendios forestales.

Como ya anuncié, estamos trabajando en la unificación en una sola ley de la normativa de prevención y extinción, texto que estamos elaborando en estos momentos.
Y también, lógicamente, en lo que es la inversión de infraestructuras y medios naturales destinados a la prevención y extinción.
Hace unas pocas semanas estuve en la inauguración del parque comarcal de bomberos en Benicarló, por ejemplo.
Dentro de unas semanas inauguraremos también la base aérea en Tírig, de prevención y extinción de incendios.
En agosto de este año pasado pusimos también el parque de emergencias de Calles en funcionamiento.
Y decirle que también presentamos en breve lo que es la reforma de los vehículos, tres nuevos todoterrenos y dos nuevas autobombas, y vamos siempre el parque renovándolo, que presentaremos también antes de esta campaña de verano.

Por tanto, decirle que lo que es la integración bajo esa misma estructura es algo que entendemos fundamental, junto lo que es la planificación.
Y creo que si de algo podemos estar satisfechos en la Comunidad Valenciana es de la planificación actualizada que tenemos en estos momentos en materia de emergencia, no solamente en tema de incendios forestales, sino en cualquier otro tipo de emergencias.
Porque hemos, en estos dos últimos años, actualizado y revisado todos los planes genéricos sobre las emergencias en la Comunidad Valenciana.

Pero usted me hacía unas preguntas concretas respecto al tema del Patfor.
El Patfor, el Plan de acción territorial forestal, sabe usted que la Dirección General del Medio Natural está trabajando en estos momentos en el Patfor, que tiene ya el informe favorable del CAPMA, tiene el informe favorable del Comité Económico Social y está a falta del informe del Consell Jurídic Consultiu, previo a lo que es ya la aprobación por decreto.
Por tanto, en los próximos meses saldrá a la luz, se publicará, en este caso, por la Dirección General de Medio Natural de la Conselleria de Infraestructuras lo que es el Patfor, que era una cuestión… que no pertenece a Gobernación y Justicia, pero que también le informo, lógicamente, sobre esa cuestión.

Hacía referencia a los planes de prevención de las once demarcaciones, preguntando cómo estaba en estos momentos esa situación.
Bueno, pues decirle que todos cuentan con la redacción del plan, prácticamente finalizado o en fase muy avanzada.
En los de Chelva, Polinyà de Xúquer y Altea ya han incorporado incluso las alegaciones de la fase de alegación pública.
En Segorbe está en fase de incorporación de las alegaciones públicas.
El de Xàtiva, el de Alcoi y el de Sant Mateu ha concluido el período de información pública.
El de Crevillent, Requena y Vall d'Alba ya se han redactado todos los documentos técnicos.
Y el de Llíria que también se está acabando de redactar.
Ésta es la situación en estos momentos respecto a la pregunta concreta que usted me hacía de los once planes de demarcación de prevención forestal.

Respecto a los planes municipales, saben ustedes que los planes municipales son una competencia que tienen realizar los ayuntamientos, pero que nosotros, en colaboración, como no puede ser de otra manera, en ellos, ya desde un convenio que el Consell puso en marcha en el año 2008, ya establecimos toda una serie de ayudas, porque, sobre todo los municipios de menos de 5.
000 habitantes, porque por sus estructuras presupuestarias y por sus presupuestos tienen mucha mayor dificultad para elaborar este tipo de convenios.
Y saben ustedes que, tanto lo que son los planes territoriales municipales de emergencia como aquellos que tienen la obligación por ley o por los planes de emergencia de La Generalitat de tener planes específicos, en este caso incendios, por tener pues masas forestales o por tener parques naturales, etcétera, etcétera, tienen la colaboración de, en este caso, de la conselleria, y son ya desde el año 2008 más de doscientos, casi doscientos, los planes que hemos estado colaborando con los distintos ayuntamientos.

Una de las cuestiones que más nos ha preocupado también en el tema de la planificación era lo que son los incendios llamados urbano-forestal, porque, lógicamente, por la complejidad en cuanto a la extinción y también por su problemática en cuanto a esas cuestiones.
En ese sentido, en el plan especial que hemos revisado de incendios forestales de este año y que ya tuvimos también ocasión de estar trabajando, establecimos la necesidad de que todas aquellas urbanizaciones que estuvieran ubicadas dentro del entorno de una masa forestal, que tienen que tener un plan de autoprotección, y por tanto es algo exigible ya por el plan especial de incendios forestales de la Comunidad Valenciana.

Decirle, otra de las cuestiones que usted ha dicho, la Guía metodológica ya está realizada y se mandó a todos los ayuntamientos.
Por tanto, no es algo que estaba elaborado, sino que ya se realizó y se mandó en su día a todos los ayuntamientos.

También menciona una cuestión, una pregunta concreta respecto a los puntos de agua que teníamos en estos momentos.
Bueno, decir que, dentro de la red de infraestructuras de prevención, hablando de lo que es la red hídrica, hay 690 puntos de agua, eh, en estos momentos, dentro de esa red hídrica.
Decirle, también para su información, que dentro de la red de infraestructuras de prevención y extinción está formada por 1.
108,68 kilómetros de áreas cortafuegos, 7.
914,09 kilómetros de red viaria forestal, principalmente pistas forestales, y 600 puntos de agua.
Y que en estos momentos estamos planificando más de 4.
600 nuevos kilómetros de áreas cortafuegos, y 81,21 kilómetros más de pistas forestales y 171 nuevos puntos de agua.
Esta es la planificación que tenemos prevista en este año 2013.
Saben que tenemos un presupuesto de 7.
328.
291,50 euros para todo lo que son las infraestructuras de prevención, que no solamente son para áreas cortafuegos.
Que sí, y que son muy importantes bajo nuestro punto de vista y bajo nuestra política de prevención y extinción de incendios, sino que también están la red hídrica, está también la red viaria forestal que nos parece realmente pues muy, muy importante.

Decirle también que otra de las cuestiones que usted ha planteado era el tema de la formación.
El tema de la formación es una prioridad para este Consell, por eso añadimos la e al Ivasp, para que fuera Ivaspe, para la e de emergencias, para todos, no solamente profesionales, sino también los voluntarios tengan acceso a una formación lo más plural y lo más intensa posible.
De hecho, en este presupuesto, en el ejercicio 2013, se aumentó la partida del programa de formación del Ivaspe, del capítulo II, en 268.
000 euros, aumentó respecto al presupuesto del año anterior, en el que está previsto, debido a esa prioridad que tenemos en la formación de, no solamente profesionales, sino también voluntarios para la prevención de incendios, se contemplan 35 cursos para este mismo año, del personal de emergencias, distribuidos en 80 ediciones, para 1.
816 alumnos, con más de 2.
181 horas de formación.
Evidentemente estamos hablando de voluntarios de protección civil, de Cruz Roja, estamos hablando de bomberos, lógicamente, de brigadas de emergencia, de técnicos para emergencias, y fundamentalmente en prevención y extinción de incendios.

Por tanto, dentro de lo que es la planificación, dentro de lo que son los recursos y dentro de lo que es la formación, como decía, son una de las prioridades más importantes que tenemos, y en eso estamos trabajando.
Y respecto a una integración que entendemos que es positiva y que, lógicamente, con la nueva ley también modificará toda la normativa que en estos momentos está dispersa en diversas leyes, en una ley de prevención y extinción de incendios, pues evidentemente creo que es el camino a seguir, intensificando sobre todo lo que son esas labores de prevención y de formación a todos los profesionales que tenemos.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, conseller.

Per a rèplica, senyor Ponce, té vosté la paraula.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, gracias, señor Castellano, por las contestaciones, pero hay dos preguntas clave que no me ha contestado ni esta vez ni otras muchas anteriores.
Se las recuerdo.

¿Para cuándo van a pagar a los grupos de voluntarios de prevención de incendios las ayudas de 2011?
Por favor, apúntesela, y a ver si puede contestármela.

Y también le he comentado que todo el dispositivo de prevención de incendios, ahora mandan al paro durante tres meses a toda la gente contratada a través de VAERSA, y sin embargo quedan picos de vigilancia, creo que 16 entre las provincias de Valencia y Alicante, y para ellos hay diecisiete jefes, que esa gente no la mandan al paro esos tres meses.
Entonces, díganos, por favor, cuáles son sus funciones, para qué están ahí, porque, bueno, puestos a ahorrar, pues, nos ahorramos a todos o nos ahorramos a.
.
.
, o mantenemos el servicio en marcha, ¿eh?
, pero tener a diecisiete jefes para dieciséis puntos de vigilancia, pues, resulta, como poco, sorprendente.

Bien, decirle también que.
.
.
, bueno, y Compromís en 2010 ya presentó una ley, que ustedes votaron en contra, precisamente para aunar los servicios de prevención y de extinción de incendios.
Bien, espero que hayan recogido alguna de nuestras propuestas, si no todas, y que la lleven a buen término, y que esa ley, bueno, tenga el consenso necesario para que no esté contestada antes de empezar a estar en marcha, ¿eh?

Bien.
.
.
Bien, también lo que me ha confirmado, básicamente, es que.
.
.
, bueno, pues, lo que ya sabíamos, en el tema de los planes de prevención de incendios en municipios, pues, bueno, estamos arrancando, ¿eh?
, después de dieciocho años del reglamento de la ley forestal, ¿eh?
, y que los planes de demarcación, que emanan del plan especial frente al riesgo de incendios forestales del año 1997, ¿eh?
, dieciséis años más tarde, no tenemos nada todavía.
Sí, están los documentos, unos acabados, otros en fase de incorporación de alegaciones, otros en información pública.
.
.
Dieciséis años después de aprobación del plan, no tenemos planes de demarcación, ¿eh?
De ahí, luego, bajar a los niveles de comarca o de monte ya es pedir aquí un absurdo, ¿eh?
, pero son obligaciones del Partido Popular y es lo que dice la normativa.
Mientras no se desarrollen, pues, difícilmente vamos a solventar los problemas que tenemos ahora mismo.

Respecto a la.
.
.
Usted ha hablado a favor de las áreas cortafuegos, pero yo le insisto en que la figura de las ZAU, ¿eh?
, no es aplicable a las áreas cortafuegos.
Las áreas cortafuegos generan un impacto enorme y una dudosa efectividad, y eso debe de ser evaluado a través de los procedimientos de evaluación de impacto ambiental.
Si cualquiera tiene que pedir un permiso para hacer una mínima caseta o para hacer un trocito de camino en el medio forestal, no sé cómo ustedes se saltan a la torera la normativa, ¿eh?
, y todos los requisitos legales y de participación y de protección ambiental, ¿eh?
, para hacer sus grandes áreas cortafuegos, que ya le digo que se llevan muchísimo dinero y luego no tienen capacidad de mantener, ¿eh?

Y antes he hecho hincapié en el tema de la formación, y destacaba su importancia, porque.
.
.
, por lo que está pasando en los parques naturales, que es lo que también le comentaba antes así, un poco por encima.
En un presupuesto de un parque natural, de un plan de prevención de incendios, dos terceras partes del dinero se va en áreas cortafuegos y en mejora de pistas, y una tercera parte del dinero se va en todo lo que es infraestructura de puntos de agua, redes de hidrantes, sistemas de detección, todo lo que es conciliación de intereses con los distintos colectivos, agricultores, excursionistas, habitantes cercanos, todo esto, y.
.
.
, a lo que voy es a que en esa tercera parte del presupuesto, ¿eh?
, ahí no hay ningún tipo de contestación social, eso está.
.
.
, todo el mundo está de acuerdo en que tienen que impulsarlo.
Sin embargo, ustedes se empeñan en hacer áreas cortafuegos y mejorar caminos.
La mejora de caminos es necesaria si se hace una regulación de uso de esos caminos, porque, si no, estamos haciendo autopistas para llegar a cualquier punto del monte, y eso, a la larga, es contraproducente, puede tener un efecto positivo, pero tiene también un efecto negativo, lo mismo que los cortafuegos.

Por tanto.
.
.
, por tanto, empiecen, en los planes de prevención de incendios, en las actuaciones que están consensuadas, en los puntos de agua, en las redes de hidrantes, en todo lo que es la conciliación de interés entre los distintos colectivos, habitantes, visitantes, y de esa forma yo creo que nos irá a todos un poco mejor.

Y, por último, no hay que dejar de mencionar que prevención también es eliminar las causas.
Hay un decreto que regula lo que se puede hacer y lo que no en los terrenos incendiados, y ustedes, ¿eh?
, por primera vez en la historia, se lo han saltado a la torera y ya a dos niveles, ¿eh?
Ya sé que es competencia de la señora Bonig, pero no hay que dejar de destacarlo, tanto las primas a la biomasa, el sacar la madera quemada con dinero público y encima incentivarlo, ¿eh?
,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

(Inintel·ligible) .
.
.
finalice.

El senyor Ponce Guardiola:

.
.
.
tanto como el.
.
.
Bueno, básicamente, el tema de sacar la madera quemada.
.
.
(inintel·ligible) .
.
.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Per a tancar el torn de rèplica, té la paraula l'honorable senyor conseller de Governació i Justícia.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gracias, señor presidente.

Señor Ponce, evidentemente, tenemos un punto de vista muy diferente en lo que son políticas de prevención respecto a las áreas cortafuego.
Nosotros entendemos que las áreas cortafuego son absolutamente fundamentales, como lo cree la mayoría de expertos y, además, son una de las líneas prioritarias y más importantes de las subvenciones y de los fondos de la Unión Europea, porque está contrastada no solamente su eficacia, entendemos que en materia no solamente de prevención, sino que en materia de extinción, son absolutamente básicas, no solamente para la seguridad del personal de extinción, sino para poder parar los incendios y, además, con unos efectos muy poco negativos respecto a la configuración que se están haciendo las actuales áreas de cortafuegos.
Por eso, dentro de esos 7.
300.
000 euros que le decía que vamos a invertir en infraestructuras de prevención, una gran parte de esos mismos, más del 50%, van a ir destinados, evidentemente, a lo que son las áreas cortafuego, porque nos parecen absolutamente vitales desde ese punto de vista.

Decirle que respecto al tema de la prevención, usted sabe que tenemos 122 unidades de prevención, tenemos 69 observatorios forestales y más de doscientos puntos de vigilancia forestal, que es una red de vigilancia forestal (inintel·ligible) .
.
.
importante, y que las encomiendas, en este caso, de VAERSA, no afectan a ningún tipo de personal en cuanto a estos datos que le acabo de decir.

Me había olvidado en la primera intervención, y aprovecho ahora para decirlo, que respecto a los parques naturales, que había usted hecho referencia anteriormente, están todos, todos los planes realizados, excepto uno, porque tenía alegaciones de algunas asociaciones ecologistas como era el Peñagolosa.
El resto de parques naturales de la comunidad están todos con sus planes desarrollados y en ejecución.

Y no puedo estar tampoco de acuerdo con usted cuando está diciendo que estamos arrancando planificación.
Yo creo que esta comunidad autónoma es de las comunidades que mayor y técnica y completa planificación tiene, y no es verdad que se está arrancando planificación, hay mucha planificación, lo que pasa que (inintel·ligible) .
.
.
muchos ayuntamientos lo que están haciendo es revisar con la nueva legislación, y los nuevos planes se tienen que ir revisando permanentemente.
De hecho, lo dice la ley, la ley dice que cada seis años determinados planes tienen que ir actualizándose, además, por mandato.
.
.
, por mandato legal.
Por tanto, nosotros vamos seguir con esa política de colaboración con los ayuntamientos, sobre todo, insisto, con las poblaciones de menos de cinco mil habitantes, para poder realizar, como decía, esas cuestiones de planificación.

Respecto a la formación, ya le he insistido en mi primera intervención, en eso estamos totalmente de acuerdo: es fundamental y prioritario el tema de la información.
Por eso le he dicho que en el capítulo segundo hemos aumentado más de 268.
000 euros, por eso le he dicho que vamos a realizar formación para todo el personal, y le he dicho anteriormente los datos, tanto de los cursos, de las ediciones, como a los alumnos, más de mil ochocientos alumnos, que en este año 2013 están previstas en el Ivaspe, el que se desarrolle esa formación de calidad.

Decirle también, ya que estamos en esta interpelación del tema de incendios, aprovechar para informarles también a sus señorías y a toda la cámara, que en lo que llevamos de este año 2013 hemos tenido 63 incendios que han afectado a 187,87 hectáreas, con lo cual la eficacia por hectárea se sitúa en 2,98 hectáreas por incendio, y que el 73,02% de los incendios se califican como conatos.
Es decir, incendios de menos de una hectárea.

Y también decirle que me parece absolutamente fundamental que sigamos en una línea de trabajo, como nosotros sí que lo estamos haciendo, tanto en la prevención como en la extinción de incendios, y es porque la gran mayoría de los incendios producidos en la Comunidad Valenciana, a año cerrado, por ejemplo, en el año 2012, se produce o bien por la intencionalidad o la negligencia de la mano del hombre.
Creo que es muy importante hacer líneas pedagógicas, es muy importante trasladar a la sociedad que esto es una cuestión absolutamente de todos, de educación, también desde el punto de vista medioambiental, y en eso también estamos trabajando a través del apoyo y de la colaboración no solamente con el voluntariado, sino también fundamentalmente a través de otras acciones en los centros docentes, porque nos parece fundamental que tenemos que rebajar el que prácticamente el 80% de los incendios hayan sido causados o bien por intencionalidad o por negligencia, es decir, por la mano del hombre.
Creo que es una línea de actuación también muy importante que vamos seguir desarrollando y que, desde luego, vamos a seguir priorizando por el Consell.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Interpel·lació al conseller de Sanitat, senyor Manuel Llombart Fuertes, sobre la política general de la conselleria en matèria de salut mental, que formula la diputada senyora Marina Albiol Guzmán (GP Esquerra Unida) (RE número 43.
124, BOC número 130)

El senyor vicepresident primer:

Passem a tractar l'últim punt del dia de hui, que és la interpel·lació al conseller de Sanitat sobre política general de la conselleria en matèria de salut mental, que formula la diputada Marina Albiol del Grup Parlamentari Esquerra Unida, que té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Conseller, bona vesprada, una altra vegada.

El grau de progrés i desenvolupament d'una societat, vostés, la dreta, sempre l'han mesurat pel nombre d'autopistes, de trens d'alta velocitat, d'aeroports, etcètera, però per a l'esquerra una societat de futur és una societat justa on aquells que més ho necessiten tinguen més recolzament per part de l'administració.
El govern del Partit Popular, durant anys, va prioritzar les carreres de cotxes i vaixells a l'atenció a col·lectius com els de discapacitats, persones dependents o, el que avui ens ocupa, persones amb malaltia mental.
I ara continuen sense fer l'esforç econòmic i polític que pertoca.
En el seu moment era perquè tenien altres prioritats, perquè tenien fotos que quedaven molt més boniques, i ara l'excusa és la crisi, la crisi que és l'estafa que els serveix d'excusa per a retallar en drets socials.

Siga com siga, els malalts mentals sempre han estat els últims de la seua llista de prioritats, malgrat que les estadístiques ens diuen que una de cada quatre persones en el món tindrà un trastorn mental lleu o greu al llarg de la seua vida.
No són cap prioritat per a la seua conselleria, malgrat que entre el 2,5 i el 3% de la població pateix una malaltia mental greu.

Conseller, la falta d'un tractament continu i integral en l'atenció a la salut mental suposa una de les principals vulneracions al dret de rebre assistència sanitària i recolzament social que es produïx al País Valencià.
En aquests moments el panorama és absolutament desolador, els recursos destinats a l'atenció als malalts mentals són completament insuficients, n'hi ha comarques senceres que no tenen atenció.

Comencem per les unitats de salut mental.
Les unitats de salut mental per a adults són deficitàries en nombre i en recursos de personal.
Hi ha la mitat de psiquiatres dels que necessitem, i això és molt greu, i més greu és encara que tenim només un terç dels psicòlegs i infermeres necessaris.
Més del 50% de les unitats no tenen treballador social i la gran majoria no té tampoc terapeuta ocupacional.
Açò dificulta moltíssim l'atenció integral dels pacients, que veuen reduït en molts casos el seu tractament a una visita de deu minuts al psiquiatra cada dos mesos.
Però sobretot dificulta la continuïtat de l'atenció i l'atenció domiciliària i pròxima: estan retallant la poca atenció domiciliària que n'hi ha.

Treballant prop dels usuaris i en equip es poden previndre les evolucions més greus de la malaltia mental, però açò no es pot fer en el País Valencià.
I el mateix passa amb les unitats de salut mental infantil.
.
.
El mateix, però amb l'agreujant que estem parlant de xiquets i de xiquetes amb malalties mentals que tenen una atenció completament insuficient.
I una altra qüestió és la ubicació d'aquestes unitats de salut mental, la majoria ubicades en llocs absolutament inapropiats i en condicions que no són dignes.

En recursos hospitalaris la situació, la situació no millora, més bé empitjora.
L'objectiu que es va marcar en l'any 2001 era d'arribar a 12 llits per cada 100.
000 habitants; la realitat és que ne tenim 6 per cada 100.
000 habitants, la meitat del que es va planificar a l'any 2001.
Aquesta és la dura realitat, conseller.
Hi ha àrees de salut senceres que no tenen unitats d'especialització, hi ha diferències abismals entre unes comarques i unes altres.
Les situacions més penoses s'havien donat sempre, i se donen, a les comarques de l'interior, però recentment s'han afegit a la llista comarques com el Baix Maestrat, la Marina Alta i la Vega Baja.

Conseller, aquestes deficiències estan afectant sobretot els pacients, però també, i molt, els seus familiars.
La falta de recursos fa que el pes recaiga sobre les famílies.
I també els afecta aquesta falta de recursos als professionals, que cada vegada veuen com no poden aplicar el temps necessari.
.
.
, com no poden dedicar el temps necessari als seus pacients per culpa de la massificació.
La falta de recursos està portant a la cronificació i a les recaigudes constants.

Un altre tema que també volia abordar és que vostés, des del govern del Partit Popular, porten sense abordar díhuit anys una qüestió molt greu.
Vosté sap que la immensa majoria de persones que viuen al carrer, los sin techo, patixen algun tipus de malaltia mental, però no tenen en la conselleria absolutament ningun programa d'atenció especial.

I vullc abordar també una altra qüestió que em sembla fonamental: el perquè la rehabilitació dels malalts mentals està fora de la seua conselleria.
Per què quan un malalt es trenca un genoll sanitat es fa càrrec de la seua rehabilitació?
Però, en canvi, quan estem parlant de malalties mentals, la rehabilitació ja no forma part de sanitat, sinó que forma part de benestar social.
Al nostre entendre, és un model absolutament equivocat, i més quan la coordinació entre les dos conselleries és pràcticament inexistent.
Una denúncia que venim fent juntament amb les associacions de malats i familiars des de fa vint anys, eixa falta de coordinació entre la Conselleria de Sanitat i la Conselleria de Benestar Social.

Per tant, la nostra proposta és que una de dos: o tot passa a dependre de sanitat o caldria fer una conselleria que englobara sanitat i benestar social.
Perquè el que està clar és que la coordinació.
.
.
, tots els intents que han fet han siguts fallits des de fa vint anys, com dic, que vostés parlen d'eixa coordinació, que després en la pràctica és inexistent.

El recolzament social, la rehabilitació i la inserció sociolaboral són totalment insuficients.
Conseller, sap vosté que per a entrar en un CRIS cal esperar més d'un any?
I a més, els habitatges tutelats són escassísims.

Els centres especials de malalts mentals són la gran majoria gestionats per empreses privades, perquè el Consell ha decidit fer un regal a determinades empreses a costa de la salut i de les arques públiques.

La privatització no fa més que agreujar la ja de per si dolenta situació, perquè per a generar beneficis econòmics n'hi han empreses que estan retallant en personal i en mitjans.

Les residències on s'allotgen les persones amb malaltia mental estam massificades, conviuen amb persones majors, es troben allunyades dels seus nuclis familiars i dels nuclis urbans, amb unes condicions socials que no es diferencien gens dels antics manicomis.

Estem assistint, conseller, a un canvi de model.
I li he de dir que de tot el que li estic exposant, açò probablement és el que siga més greu.
Al principi li estava explicant com les unitats de salut mental i els recursos humans, amb equips multiprofessionals, que garantixen una atenció comunitària integral, biopsicosocial, pròxima a l'entorn, que és el tipus d'atenció que realment augment les possibilitats de recuperació, estes unitats estan estancades i fins i tot en retrocés, com en el cas de l'atenció domiciliària.

En canvi, sí que han anant augmentant ostensiblement els recursos de reclusió, els centres específics per a malalts mentals, els CEEM, dels que li parlava fa un moment.
És a dir, cada vegada anem retrocedint en les unitats de salut mental, que és realment el recurs que li pot donar eixes millors condicions als pacients i anem augmentant en recursos de reclusió, com li dic, alguns d'ells vertaders manicomis amb més de cent places i alguns d'ells situats dins de residències geriàtriques.

Tot açò el que afavorix és l'exclusió i la no recuperació de les persones, i sembla que vostés des de la conselleria estan apostant per aquest model.
Cada volta més reclusió i menys recursos per a la rehabilitació.

I altres qüestions que no vullc deixar de banda.
La seua falta de sensibilitat ha portat a terme dos mesures que realment ens situen al capdavant en el llistat de territoris més insolidaris.
Per una part, l'acceptar sense rechistar el Reial decret 16/2012, que priva d'atenció sanitària les persones immigrants en situació irregular i que també afecta la malaltia mental.
Em pot dir, conseller, què passarà ara amb aquestes persones?
No van a poder ser ni diagnosticades.
Se'ls atendrà sols en urgències quan tinguen un brot greu -i si van, perquè a la millor ni van?
I la medicació?
S'han de pagar el cent per cent d'eixa medicació.
Pensa vosté que van a medicar-se?
Jo crec que estan actuant d'una manera absolutament irracional, perquè el que estan fent és agreujar les malalties i cronificar-les.

I una altra de les seus mesures estrella -i aquesta és de la seua collita, que no ve imposada per Rajoy- és la de fer pagar els medicaments a les persones amb discapacitat reconeguda.
I açò també val per a les persones amb malaltia mental.
Vostés sap que les medicacions són molt cares.
Moltes voltes aquestes persones tenen medicació per a tota la vida.

Per tant, si a açò li sumem a més el copagament en dependència, el com estan revisant a la baixa el grau de discapacitat, el com no n'hi han plans d'habitatges per a aquestes persones, el com no n'hi han plans d'ocupació -el 90% de les persones amb malaltia mental estan a l'atur-.
.
.
Si sumem tot açò, la meua pregunta, per a acabar, és quin futur els espera, conseller, a aquestes persones amb malaltia mental?

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Para contestar a la interpelación formulada, tiene la palabra el honorable conseller de Sanitat.

El senyor conseller de Sanitat:

Señor presidente.

Señorías.

Bien.
Pues justamente, para responder a su pregunta, tengo preparada lo que es una interpelación de política general, que es lo que usted formulaba inicialmente.
Y de esa forma describiré cuál es la situación y creo que aclararé lo que este gobierno ha hecho y va a hacer por la política general de salud mental en la Conselleria de Sanidad.

El apoyo a la salud mental es un objetivo estratégico dentro de las políticas que en el ámbito de la salud pública viene impulsando el Consell.
El gobierno valenciano es consciente del impacto creciente que los trastornos mentales tienen sobre la salud y la calidad de vida de todos los valencianos.
Un impacto que se traduce en tasas de incidencia y prevalencia similares a las que presentan enfermedades como el cáncer o las cardiovasculares.

En la actualidad, en nuestro país, según cifras del Ministerio de Sanidad, el 9% de la población padece al menos un trastorno mental, y según sus estimaciones, más del 15% las padecerá a lo largo de su vida.

Según la última encuesta de salud de la Comunidad Valenciana, realizada en 2010 y que recoge datos sobre morbilidad psiquiátrica o padecimiento psicológico entre la población adulta, el 28% de la población de dieciséis o más años presentan un potencial riesgo de padecer estos problemas de salud.
Un riesgo que crece entre la población de edad más avanzada.

Estamos, por tanto, valorando una situación de enorme trascendencia social, puesto que tal y como sentencia la OMS en 1992, al instituir el 10 de octubre como día mundial de la salud mental, sin salud mental, no hay salud.

Como responsable máximo de la sanidad valenciana, me he propuesto seguir fortaleciendo la red preventiva y asistencial, mejorando la coordinación y la colaboración con otros dispositivos públicos que trabajan en este campo.
De esta forma, crearemos un marco de actuación integrado en el que el enfermo mental y sus familiares puedan encontrar una respuesta ágil y eficiente a sus necesidades y preocupaciones.

Con este fin, señoría, hace ahora siete años dimos un primer paso al alinear nuestra acción de gobierno con las recomendaciones y directrices recogidos en la estrategia nacional que en materia de salud mental había aprobado el Consejo Interterritorial el 11 de diciembre de 2006.

Desde esa fecha, la Comunidad Valenciana ha mantenida una presencia activa en el diseño y desarrollo de estas políticas al formar parte del comité técnico institucional que periódicamente evalúa la eficacia de las medidas recogidas en la citada estrategia.

No podemos olvidar que dentro de la administración pública son muchos los sectores que trabajan en este campo, y de ahí la importancia de favorecer una máxima coordinación y cooperación entre instituciones.

En este sentido, les recuerdo que dentro de La Generalitat las actuaciones desarrolladas por la Conselleria de Sanitat se complementan con las promovidas desde ámbitos como el de bienestar social, la vivienda, empleo, educación o justicia, como usted ya ha recordado en su alocución anterior.

Pues bien, tras alinearnos con la estrategia nacional, en 2010 dimos nuevos pasos a aprobar la cartera de servicios de salud mental, y al integrar la salud mental dentro del plan estratégico de la Agencia Nacional Salud y el tercer plan de salud de la Comunidad Valenciana 2010-2013.

En la nueva cartera de servicios he de destacar que el trabajo multidisciplinar desarrollado de cara a su diseño nos permitió alcanzar un gran consenso con las sociedades científicas, los profesionales del sector, el movimiento asociativo, las universidades y personalidades de reconocido prestigio en este campo.

Dicha cartera, que complementaba y ampliaba los de servicios comunes del sistema nacional de salud, nos ha permitido mejorar durante estos últimos años tanto la calidad de la atención como la continuidad del proceso asistencial entre la primaria y la especializada.

Respecto a este último aspecto, quiero destacar el creciente protagonismos que ha tenido la atención primaria en el ámbito de la salud mental.
Protagonismo que se apoya en la labor de miles de profesionales que trabajan en nuestra red de centros de salud y en las unidades de apoyo especializado que desarrollan su actividad en dicho entorno.

A la hora de atender estas patologías, el papel de la atención primaria es esencial, pues constituye la puerta de entrada al sistema y el primer eslabón de la cadena asistencial.
Para hacer frente a esta situación, la Conselleria de Sanidad dispone de una amplia red de unidades de apoyo a la atención primaria, que en número de 186 vienen atendiendo a pacientes con problemas de salud mental, tanto en régimen ambulatorio como de hospitalización.

Las 70 unidades de salud mental de adultos y las 21 que trabajan a población infantojuvenil, unidos a los hospitales de día y otros recursos ambulatorios, dan una idea exacta de la dimensión que ha adquirido la atención primaria como eslabón fundamental en la cadena de servicios desde la que se atiende la salud mental.

Estos recursos a los que aludo han sido ampliados tras la apertura de un nuevo hospital de día para personas con trastorno mental grave, puesto en marcha el departamento de salud del Hospital General de Elx.
Este centro ha permitido aumentar a diez este tipo de dispositivos ambulatorios.

Señoría, hemos creado también la figura de los coordinadores provinciales.
En estos momentos existen tres de estas coordinaciones, que se han constituido en puentes de comunicación permanente entre la red asistencial, los profesionales del sector y los servicios centrales de la conselleria.

El grupo de trabajo creado en torno a estas tres figuras está colaborando en la difusión e implementación tanto en los problemas psicoterapéuticos recogidos en la cartera de servicios de salud mental como en el diseño y puesta en marcha de nuevos programas asistenciales.

Con el fin de dar impulso a esta importante labor de coordinación institucional, también se ha elaborado un documento de consenso entre las consellerias de Sanidad y Bienestar Social; documento que renovará el firmado en noviembre del 2006 en materia sociosanitaria.

Creo oportuno resaltar que esta línea de colaboración abierta entre las administraciones públicas y el resto de agentes sociales tras la elaboración del protocolo de actuación para el ingreso involuntario en unidades hospitalarias de psiquiatría de la Comunidad Valenciana, es un documento importante, que tiene la garantía de los derechos de los pacientes y mejora la coordinación de las administraciones que pueden intervenir en este proceso.

En este contexto, estamos trabajando en el diseño de indicadores de gestión específicos para mejorar nuestra eficiencia en el campo de la gestión sanitaria y clínica.
Vamos a acometer la renovación del consejo asesor de salud mental de la Comunidad Valenciana, una medida consensuada el pasado mes de febrero por la Federación de Asociaciones de Familiares y Personas con Enfermedad Mental de la Comunidad Valenciana.

Señora Albiol, estamos trabajando en un nuevo plan de salud mental en la Comunidad Valenciana, que mantendrá su alineamiento con los objetivos de la estrategia nacional de salud mental y el plan estratégico de la Agencia Nacional de Salud.

La actual coyuntura socioeconómica por la que atravesamos aconseja que ese plan nazca de un planteamiento realista, eficiente y que cuente con el mayor consenso de los sectores implicados.

Otra línea de trabajo se dirige al fomento de medidas de promoción de la salud y prevención de este tipo de enfermedad, que se viene desarrollando en el ámbito de la salud pública.

La promoción de estilos de vida saludables y la prevención es esencial en el abordaje de estas patologías.
Un buen ejemplo del esfuerzo desarrollado por el Consell en este ámbito es el programa de detección e intervención en trastornos de la conducta alimentaria, el DITCA.

La Dirección General de Salud Pública viene impulsando desde el año 2003 este programa en estrecha colaboración con los departamentos de orientación de más de cuatrocientos centros de enseñanza secundaria de nuestra comunidad.

Por otro lado, también considero importante destacar el esfuerzo presupuestario realizado por el Consell para apoyar económicamente el movimiento asociativo que trabaja en el campo de la salud mental.

En este año 2013 hemos incluido una línea de subvenciones por un valor cercano al millón de euros, destinada a apoyar a las entidades vinculadas a este sector de la atención primaria, manteniendo el nivel del ejercicio 2012.

Dentro ya del ámbito formativo, la ERES ha creado una línea monográfica específica, que incidirá en aspectos como el de la bioética y la salud mental.

Respecto a la investigación, la Conselleria de Sanidad apoya una cultura centrada en la mejora continua, una cultura basada en la gestión del conocimiento y que apoye el cambio y aliente la innovación.

Para terminar, señorías, solo me resta indicar que la Conselleria de Sanidad cuenta con una estructura potente y flexible en el ámbito de la salud mental.
Queremos poner en valor y optimizar nuestra estructura organizativa, aprovechando la ventaja que entraña tener una red asistencial descentralizada.

En el ámbito de la salud mental siempre hay retos que aún tenemos que desarrollar, retos como el de la atención infantojuvenil, la asistencia y la patología dual, entendida como con morbilidad de drogodependencia y trastorno mental grave asociado, o el cuidado de las personas con trastorno mental grave.
Potenciando esta estructura y apoyando la labor de casi ochocientos profesionales que trabajan en el ámbito de la salud mental, estoy seguro que podremos asumirlo con éxito.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, conseller.

En el torn de rèplica, la senyora Albiol té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Conseller, jo en l'anterior exposició li he dibuixat la realitat de la salut mental al País Valencià.
Li he explicat la situació de les unitats de salut mental, la falta de personal, de les unitats d'hospitalització, de l'atenció domiciliària.
.
.
Una realitat amb xifres que vosté no em pot rebatre i, de fet, no ho ha fet perquè no pot, perquè és impossible, perquè la realitat és la que és, malauradament, i no la que el Consell vol que siga, sinó la que és.

Però vosté, enfront d'això, no ha posat damunt la taula ni una sola proposta concreta de millora, ni una sola.

Sobre les unitats de salut mental, van a fer alguna nova unitat de salut mental?
On?
Quan?
Com?
¿O, simplement anem a quedar-nos com estem, quan el dèficit en nombre és importantíssim?

Què va a passar amb l'atenció domiciliària?
Vosté sap que, en estos moments, estan retallant en atenció domiciliària.
Van a continuar retallant en atenció domiciliària, conseller?
M'agradaria que en la seua segona intervenció em contestara les preguntes.

Sobre personal, que és un dels temes més greus, mire, en el pla de salut mental 2004 la previsió era de nou psiquiatres per cada 100.
000 habitants; la realitat és que en tenim sis.
Les previsions per a 2004 eren de set psicòlegs per cada 100.
000 habitants; la realitat és que no arribem a quatre.
Parlaven de set professionals d'infermeria en 2004; la realitat és que no arribem a sis.
De treballadors socials, parlaven de tres per cada 100.
000; la realitat és que en tenim 1,3.
Per tant, com dic, estem molt per baix d'allò que es va preveure en el pla de salut mental per a l'any 2004.

I vosté diu que van a fer un nou pla de salut mental.
Bé, doncs mire, si el pla de salut mental és com el que van fer a 2004, ja el poden tirar al fem perquè el de 2004, ja li he dit, ens hem quedat en la meitat de les previsions que tenien; per tant, no ha servit per a avançar.

Sobre els professionals, com dic, que és el més greu, mire aquesta taula, aquesta taula marca el número de psiquiatres, de psicòlegs, d'infermers, d'auxiliars, de treballadors socials, de terapeutes ocupacionals.
¿Se n'adona, la mancança sobretot de terapeutes ocupacionals, de treballadors socials i d'infermers i infermeres i de psicòlegs?
Amb açò no es poden fer equips multiprofessionals.
Amb açò és impossible donar una atenció integral i contínua, impossible.
Tenim psiquiatres i pocs, i pocs.
Per tant, això és en el primer que cal incidir, en el personal.
Què van a fer, conseller?
Alguna proposta concreta, per favor, en la seua intervenció.

Què van a fer en el tema de la coordinació?
Perquè vosté me parla.
.
.
: «No, anem a fer.
.
.
N'hi ha un document.
Anem a fer un document.
.
.
».
No, senyor conseller.
Necessitem propostes concretes, perquè porten vint anys fent documents, porten vint anys intentant coordinar-se les dos conselleries i no n'hi ha manera.
Per tant, propostes concretes.
Nosaltres li n'hem fet una.
¿Per què no fusionen les conselleries de sanitat i de polítiques socials?
Per què no les fusionen?
Seria, a la millor, l'única manera.

Li he preguntat pel copagament.
¿Van a fer marxa enrere en la seua insolidària proposta que ara les persones amb discapacitat hagen de pagar els medicaments?
Van a fer marxa enrere?
Som l'únic territori de tot l'estat espanyol, som capdavanters en insolidaritat i en inhumanitat.
Van a fer marxa enrere?

Sobre els immigrants, tampoc m'ha donat ninguna resposta.
Li he preguntat.
Han tret a totes les persones migrant en situació irregular de l'atenció sanitària.
¿Què va a passar amb aquestes persones que tenen malaltia mental?
¿Quina atenció van a tindre; únicament en urgències, conseller; no van a tindre atenció primària en salut mental?
Com van a fer per a pagar-se les medicines?
Ara, en estos moments, no poden medicar-se perquè han de sufragar el cent per cent.
Què va a passar amb aquest col·lectiu, conseller?

I què va a passar enguany també amb les subvencions a les associacions?
¿Quina és la retallada que té prevista, del 10%, del 15, del 20?
Quina és la retallada?
I, sobretot, la pregunta: enguany, 2013, serà com 2012?
¿No van a pagar a les associacions en temps i forma?
No van a pagar-los a les associacions?
Volem saber què va a passar en l'any 2013.
Perquè 2012 ha sigut un any terrible, han estat en la corda fluixa la majoria d'associacions que tenen tractament per a persones amb discapacitat mental, han estat en la corda fluixa, en l'angoixa de no saber si al dia següent podrien continuar treballant o no, si podrien continuar assistint eixes persones amb malaltia mental per a rebre els seus tractaments i per a rebre la seua rehabilitació i els seus programes.
Conseller, ¿què va a passar amb les entitats, amb les associacions, en l'any 2013?

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Para cerrar el turno de réplica, el honorable conseller de Sanitat tiene la palabra.

El senyor conseller de Sanitat:

Señor presidente.

Señorías.

Bien, yo creo que sí que he contestado a gran parte de las preguntas que usted ha formulado.
No sé si las ha escuchado o no, pero yo en mi interlocución… Además, he querido llevarla perfectamente preparada para no dejar nada por contestar.
Bien.
Pero, en cualquier caso, si ha habido algo que no he sabido explicar o no ha sabido entender, pues yo ahora se lo voy a puntualizar.

Usted me dice que no hay recursos para atender la salud mental.
Yo le diría que tenemos 70 unidades de salud mental, que tenemos 21 unidades dedicadas a la infancia y al adolescente, que tenemos diez hospitales de día.
Usted dice que reducimos las unidades de hospitalización domiciliaria; hay nueve actuando de una forma muy intensa y preocupándose por el paciente con problemas en salud mental.
Y tenemos 39 unidades de conducta adictiva.
Yo creo que son cifras -le doy las más relevantes, hay muchas más- que dicen un poco cuál es la preocupación del gobierno valenciano en materia de salud mental.

Tenemos… Dice usted que no hay profesionales.
Sacar gráficas es fácil, pero hay que explicar qué dicen esas gráficas.
Yo no he visto más que columnas que no tenían apenas significado.
Tenemos 301 psiquiatras trabajando dentro de la Agencia Valenciana de Salud.
Tenemos 172 psicólogos.
Tenemos 285 enfermeras dedicadas a todo lo referente a las patologías mentales.

Señoría, a esta conselleria, a este conseller, a este gobierno le preocupa mucho la salud mental de los valencianos.

Nosotros nos reunimos con la federación que aglutina la mayoría de las asociaciones de familiares y personas con enfermedad mental el 11 de febrero.
Y estuvimos tratando, de verdad, su problemática y escuchándolos.
Y nos hablaron de que tuviéramos una política de subvenciones ligada, de verdad, a las demandas de los pacientes y sus familiares.
Y tenemos la misma política que tuvimos en el año 2012, haciendo caso a las peticiones de la federación, de las asociaciones, de la gente que de verdad sabe lo que necesita el paciente mental porque está cerca de él.

No vamos a reducir un solo céntimo en cuanto a subvenciones a las federaciones y asociaciones mentales en el año 2013.
Bien.
Y, además, por cierto, aprovecho para decirle que el año 2012 está pagado, siguiendo ese plan de pagos que he dicho antes, cuando he hablado del trastorno de espectro autista, tiene el gobierno del presidente Fabra con los colectivos más desfavorecidos.
Está pagado ya.
Bien.

Por lo tanto… Y en aquella reunión nos dijeron también lo importante que eran para ellos los hospitales de día.
Nosotros hemos creado un nuevo hospital de día en el departamento Hospital General de Elche.

Nos dijeron que funcionaba muy bien el seguimiento de los protocolos de traslado de pacientes de trastorno mental grave desestabilizados a sus hospitales de referencia.
Teníamos como ejemplo lo bien que estaba funcionando Alicante.
Estamos reforzando esos protocolos en la misma línea en Castellón y en Valencia.

Nos dijeron, como usted también ha dicho, que debiéramos potenciar la coordinación entre bienestar social y sanidad.
Estamos trabajando para potenciar el espacio sociosanitario que existe.
Tenemos un continuo entendimiento, un continuo contacto.
Y, por tanto, estamos convencidos que en aquellos espacios que son híbridos entre bienestar social y sanidad vamos a tener un entendimiento perfecto.
Bien.

Y me hablaba usted, por último, del copago.
Ya se ha dicho, por activa y por pasiva, en esta cámara.
Hay una normativa básica, que es el Real decreto 16/2012, que nosotros tenemos que aplicar.
El presidente Fabra, haciendo uso de sus facultades y de lo que es la posibilidad de solicitar a Madrid la modificación a la norma básica que nos permita tener una normativa autonómica que, como siempre se ha hecho, sea absolutamente sensible con los colectivos discapacitados, se comprometió a, en el caso de que no se pudiera modificar, estudiar caso a caso las necesidades de aquellos que se vieran afectados y, por supuesto, transmitir a Madrid -como transmitiré mañana en la comisión interterritorial- lo que entendemos pueden ser propuestas de mejora que permitan abordar la situación que teníamos en copago farmacéutico antes de la aplicación.
(Veus)

Muy bien.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor conseller.

Señorías, antes de finalizar la sesión y para su conocimiento, se ha hecho llegar a esta presidencia, por los grupos parlamentarios, la comunicación siguiente:

«De acuerdo con lo convenido por los grupos parlamentarios y las mesas respectivas, las comisiones de Educación y Cultura y de Industria, Comercio y Turismo se reunirán mañana al finalizar el pleno.
»

Se suspende la sesión hasta mañana a las diez.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 58 minuts)