Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 21 d'octubre de 1999.
Comença la sessió a les 10 hores i 12 minuts.
Presidix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 10.
Segona i darrera reunió.**

 

 

***Compareixença del conseller de Cultura, Educació i Ciència, senyor Manuel Tarancón Fandos, per tal d'explicar la política d'aquesta conselleria en matèria de concerts educatius, sol·licitada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 794) i pel GP Socialista­Progressistes (RE número 853).***

 

**La senyora presidenta:**

 

El punt vuit de l'ordre del dia és la compareixença del conseller de Cultura, Educació i Ciència per tal d'explicar la política d'esta conselleria en matèria de concerts educatius, sol·licitada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida i Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Senyors diputats.

Senyories.

Comparec per a parlar de la política de concerts educatius amb centres d'ensenyament en la Comunitat Valenciana que formen part de l'oferta educativa del nostre sistema, d'acord amb els principis constitucionals de llibertat i pluralitat que regixen i informen la nostra societat.

La Constitució de 1978 advoca per un sistema educatiu lliure i plural quan en el seu article 27 diu que tots tenen dret a l'educació i a la llibertat d'ensenyament, i afegix que l'ensenyament bàsic és obligatori i gratuït i els poders públics garantixen el dret de tots a l'educació mitjançant una programació general de l'ensenyament amb participació efectiva de tots els sectors afectats i la creació de centres docents.

Per tal de desplegar este mandat constitucional de pluralisme educatiu i equitat, la Llei orgànica reguladora del dret a l'educació, la Lode, de juliol de 1985, arreplega la llibertat d'ensenyament en la seua més alta manifestació, en permetre, per un costat, la llibertat de crear centres docents i dotar-los d'un projecte educatiu propi, i per un altre, el dret dels pares a elegir per als seus fills centres docents distints dels creats pels poders públics.

Esta normativa permet que l'ensenyament bàsic obligatori es faça efectiu a través de distints centres docents.
Permet que l'oferta educativa actual estiga formada per centres públics i centres concertats, a través dels quals es materialitza la gratuïtat de l'ensenyament bàsic de totes les xiquetes i xiquets en edat d'escolarització obligatòria, i es possibilita l'exercici del dret de lliure elecció de centres que tenen les ciutadanes i els ciutadans espanyols.

El Govern Valencià del Partit Popular, majoritàriament votat en les passades eleccions, defensa una política educativa que aposta principalment per un ensenyament públic de qualitat, pel compliment constitucional de la diversitat del sistema educatiu i pel respecte al dret dels pares i mares a elegir per als seus fills un centre distint dels creats pels poders públics.

D'acord amb estos criteris, la política educativa de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència està orientada a obtindre i defendre un ensenyament lliure, plural i de qualitat, destinant els recursos econòmics principalment als centres públics.
Prova d'això és l'esforç pressupostari que estem realitzant.
L'any 1998 es van destinar als centres públics més de 180.
000 milions de pessetes.
Este any 99 ­encara no s'ha liquidat el pressupost­ es destinaran aproximadament més de 192.
000 milions de pessetes.

De la mateixa manera, cal destinar recursos als centres concertats, que permeten cobrir necessitats d'escolarització no satisfetes pels centres públics i fer possible alhora el dret a la lliure elecció de centre.
A este respecte, l'any 1998 es va liquidar amb una despesa en estos centres d'aproximadament 36.
000 milions de pessetes.

La política del Govern Valencià en matèria de centres concertats s'ajusta a la normativa vigent, la Constitució Espanyola, la Lode i l'Ordre de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència de 23 de desembre de 1996, així com a allò que s'ha disposat en l'article 54 del Reial decret de 14 de juny de 1991, pel qual s'aprova el calendari de la nova ordenació del sistema educatiu, que en el seu article 54 establix que els centres privats concertats d'educació primària, autoritzats a partir del curs 1996/97 per a impartir els dos cicles d'educació secundària obligatòria, subscriuran concert en les condicions previstes en la legislació vigent per a les unitats corresponents als cicles citats, a fi de garantir que els alumnes puguen cursar tot l'ensenyament obligatori en el mateix centre.

La nostra política de concerts s'ajusta, com els dic, a la legalitat vigent i obeïx a atendre les necessitats d'escolarització que es produïxen en la nostra comunitat i a facilitar l'accés a l'ensenyament obligatori dels ciutadans i ciutadanes que tenen dificultats per a escolaritzar-se en centres sostinguts amb fons públics pròxims al seu domicili.

La Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, per a la concertació dels centres docents, seguix les següents actuacions.

Es presenta la sol·licitud de concert pel centre interessat a la direcció territorial corresponent, que demana informe de la inspecció educativa respecte de cada centre.

Es constituïxen les comissions territorials de concerts, formades per representants de l'administració educativa, professors, pares o mares, ajuntaments, titulars de centres i cooperatives, amb l'objecte que formulen les propostes que consideren oportunes.

Una vegada celebrada la comissió de concerts, cada direcció territorial envia l'expedient a la Direcció General de Centres Docents de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència.

La direcció general, una vegada rebuts els expedients, emet un informe, i en esta fase de procediment, de conformitat amb allò que s'ha establert en l'apartat 5 del document sobre la implantació de la reforma educativa als centres concertats de la Comunitat Valenciana, subscrit entre l'administració i les organitzacions empresarials i sindicals més representatives del sector de l'ensenyament privat, procedix a remetre a estes organitzacions el llistat de modificacions de concerts per tal que tinguen informació per a les reunions que celebren amb l'Administració.

Simultàniament a esta actuació, els informes de la direcció general es comuniquen als interessats per tal que en un termini de deu dies realitzen, en el seu cas, les al·legacions que estimen pertinents.

Una vegada perfilat el volum que suposa l'increment o disminució d'unitats concertades dels centres que ja ho estaven, s'avalua la disponibilitat pressupostària que possibilite la incorporació al règim de concerts, controlant no només l'aspecte pressupostari sinó el respecte a l'equilibri públic concertat.

Posteriorment es comunica als centres que han sol·licitat la incorporació als concerts perquè en el termini de deu dies puguen presentar al·legacions.

Posteriorment s'elabora el projecte d'ordre amb la proposta definitiva del conjunt de centres concertats, que després de l'informe dels servicis jurídics és aprovat pel conseller i publicat en el *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana*.

Senyories, quina és en essència la política del Govern Valencià en matèria de concerts educatius?
Complir amb el programa educatiu del Partit Popular, majoritàriament recolzat per les valencianes i valencians en les eleccions passades, i que aposta i defensa una educació lliure, plural i de qualitat, que respecte el dret dels pares i mares d'elegir per als seus fills i filles qualsevol dels centres que formen part del nostre sistema educatiu i de respecte a la Constitució Espanyola i normes que la despleguen.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Cardona en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència.

Ha sigut la seua exposició ben breu, i ens ha dit els requisits legals que calen per a arribar a concedir un concert.
Ha parlat molt de la llibertat de creació de centres, de la llibertat dels pares per a triar centre.
El tema de la llibertat de creació de centres no anem a discutir-lo aquí, està en les normes legals, així figura, però la llibertat dels pares de triar centre ens sembla una salva a l'aire, diríem, perquè la llibertat sempre està limitada per molts condicionaments i no simplement la qüestió de concedir el concert a alguns centres dóna a tots els pares la llibertat de triar qualsevol centre.

Però ací veníem a parlar concretament de la política de concerts, si la conselleria actua d'una manera correcta, d'una manera legal, d'una manera políticament encertada també, en compliment de les seues responsabilitats a l'hora de concedir diners públics, a l'hora de concedir ajudes a determinats centres.
I en este sentit, l'Orde del 26 de juliol, que va ser publicada el 27 d'agost, a nosaltres ens va sorprendre d'una manera molt desagradable.
No és que només aquesta ordre o les decisions d'aquesta ordre tinguen problemes, les anteriors concessions també caldria revisar-les i tindre-les en compte.
Però em vaig a centrar més que res en aquesta ordre precisament pel rebombori que ha provocat.

La qüestió està si els centres sostinguts amb fons públics han de complir determinats requisits, determinades característiques, o no.
És a dir, si qualsevol centre pel fet de demanar-lo i pel fet que hi ha pares que el demanen, quan és privat, quan és absolutament privat, i té tot el dret a existir, no anem a ficar-nos en això, la qüestió és si qualsevol centre d'eixes característiques immediatament, pel fet de ser un centre educatiu, pot entrar als concerts o ha de tindre algun requisit.

En principi, tots els centres sostinguts amb fons públics, els públics i els concertats, tenen legalment l'obligació de prestar el servei públic d'educació.
És a dir, ahí, en eixa paraula, "servei públic", és on marca unes grans responsabilitats per a la conselleria.
I per tant, si mirem la qüestió dels requisits de la Lode, veem que en principi la Lode exigix que els centres donen l'ensenyament de manera gratuïta.
Jo li preguntaria a vosté, quant a tots estos requisits, com han fet la comprovació?
De quina manera han mirat que realment açò es complisca?
Perquè resulta que nosaltres tenim informacions no fàcils d'aconseguir, la veritat, perquè estos centres són molt opacs, però per exemple en un centre concret l'escolarització, simplement en el llistat de preus que diuen als pares, ix per un mínim de 500.
000 pessetes a l'any, sense comptar llibres, sense comptar uniformes.
Això és gratuït?
De quina manera la conselleria ha anat a estos centres i els ha exigit: "a vore, demostreu-me com feu la gratuïtat"?
De quina manera posteriorment, quan ja se sap que no són gratuïts, es diu: "escolta, no estàs complint els requisits del concert"?

Es diu també en la Lode, entre els requisits que es demanen, que no tinga caràcter lucratiu ni l'ensenyament ni les activitats complementàries ni els serveis que es presten.
De quina manera ho comprova?
Ara ens trobem que hi ha algun centre que necessita recaptar diners per a pagar els seus deutes amb la Seguretat Social.
D'on els traurà?
És a dir, totes eixes qüestions no les ha comprovat la conselleria de cap de les maneres.
Ni les ha comprovat abans ni les comprova després.
I per tant, es permet qualsevol transgressió als requisits demanats per la Lode.

S'ha autoritzat per les autoritats competents el cobrament per les activitats complementàries o serveis?
Com s'ha autoritzat?
Quines quantitats es cobren?
Les activitats complementàries o serveis, s'ha comprovat que siguen voluntàries, que la gent no les faça obligatòriament?
Moltes voltes ens trobem que en un centre l'activitat és voluntària, el cent per cent dels alumnes la fa, sempre, sistemàticament.
És això voluntarietat?
S'ha comprovat que es respecta la llibertat de consciència?
S'ha comprovat que les pràctiques confessionals siguen voluntàries?
Tot açò tot són requisits que demana la Lode, de manera que un centre concertat deuria complir-les.

S'ha comprovat que l'admissió d'alumnes s'ajuste a les normes de la Lode?
Evidentment, no.
És a dir, en estos centres, l'ordre esta es va publicar el 27 d'agost, ja estava fet tot el procés de matriculació, per tant, no s'han ajustat a les normatives que demana la Lode.
Estos centres atenen a la diversitat de l'alumnat que hi ha en la població?
Atenen alumnes de necessitats educatives especials?
Quin tipus de distribució de població tenen estos centres?
S'ajusta més o menys aproximadament a la que es pot donar en una població normal?
La veritat és que tots sabem que no.

Per tant, això indica que hi ha alguns mecanismes subtils o descarats de classificació i de segregació, de selecció.
Perquè, si no, s'ajustarien més o menys a una població normal.
¿S'ha comprovat el tema de la separació de xiquets i xiquetes, que jo ho considere al final una anècdota entre tot este procés?
¿S'ha comprovat que estos centres respecten la Constitució amb el que diu l'article 16 de la llibertat religiosa, no sols dels professors, no sols dels propietaris, sinó també dels alumnes?
¿S'ha comprovat que respecten la llibertat de càtedra, com diu l'article 20 de la Constitució?
I, a més, resulta que els poders públics tenen determinades obligacions.
En principi, cobreixen necessitats de la població.
Cobreixen necessitats de la seua zona?
Té també la obligació de complir unes determinades normes a l'hora de controlar, de concedir diners públics.
Qualsevol xicoteta associació, a la qual se li done una subvenció de 25.
000 pessetes, ha de presentar factures, ha de presentar el seu registre, ha de presentar un munt de justificacions.
Com es pot concedir un concert educatiu a un centre que a hores d'ara estarà deutant 100 milions?
A un tresor públic?
A la Seguretat Social?

Això, la conselleria té l'obligació de vigilar-lo i de controlar-lo.
Té, a més a més, l'obligació de vigilar els incompliments del concert.

Una pregunta, senyor conseller: ¿ha obert mai la conselleria algun expedient sobre aquest aspecte, sobre compliment de concerts?
¿En pensa obrir algun després dels fets que s'han donat en estos últims mesos?
L'incompliment.
.
.
Ho diu també la Lode: "sense ànim de lucre".
Si es fa amb intencionalitat.
¿Vosté pensa que algun centre d'estos que li han col.
lat un gol ho ha fent sense intencionalitat?
Per tant, en eixe cas, nosaltres li demanem que òbriga els expedients que corresponen.

La conselleria, el conseller, perquè es la seua darrera responsabilitat, ha admés els concerts a centres que contravenen molts d'estos principis.
Ha actuat, ens sembla a nosaltres, en greu abandonament de les seues responsabilitats i dels límits que l'imposa la pròpia llei.
Els motius, probablement, mai els explicarà ací.
Hi ha, probablement, algun aspecte d'identificació ideològica.
Hi ha algun aspecte d'expressions de relacions que corresponen de vegades al poder, això vosté s'ho sabrà; però resulta que nosaltres sí que hem tingut accés a l'acta de la comissió territorial, on no es va convocar, per exemple, a UGT, que podria ser una força que es podria haver oposat.
I aquí es demostra un desconeixement de la realitat total.
La gent diu que no sap allí mateix, els mateixos que acudeixen a la comissió, no saben si es coneixen xiquets i xiquetes per separat.
I no hi ha ningú que ho sàpiga.
Apareix en una frase literal.
Ningú d'ells pot donar informació, quan n'hi ha gent allí que és dirigent d'eixos centres.
Ixen arguments com que són acreedors al concert sense referir-se a cap d'estos requisits que li he dit, simplement són acreedors perquè sí.

Tenim dret perquè hi ha diners a reapareixer.
I açò a nosaltres ens sembla tot, tot, al final dels resultats, la concessió d'estos concerts, ens sembla.
.
.
, vosté ho va resumir molt clarament en una frase seua pròpia, una política sense complexos, que no sabem si volia eixir en una marquesina anunciant alguna marca de whisky o volia dir que no tenen cap problema en prendre qualsevol decisió.
Nosaltres pensem que açò afecta a una grandíssima part de la població del País Valencià.

Vosté parla de pluralitat.
L'escola pública és plural.
Però vosté vol la pluralitat diferenciant centres homogenis, que cadascú es base a un sector.
No, això no és igualtat, això va contra la igualtat.
I, per tant, no acceptem els arguments que puga traure el senyor Zaplana de què la igualtat d'oportunitats és açò.
Si fóra així, en el pla d'igualtat d'oportunitats de les dones també haurien d'entrar els hòmens.
La igualtat d'oportunitats es dirigeix als sectors afectats en pitjor situació, no en millor.

L'atac a l'escola pública ens sembla clar, per la manca d'infrastructures.
.
.
, no vaig a repetir-li el que vosté ja sap pels diaris i que li hem repetit sense que vosté faça res ni ens escolte.
Per tant, nosaltres pensem que ha donat ajudes no justificades a qui no les necessita.

Jo no tinc més remei que acabar açò amb dues peticions, o dues exigències, podríem dir.
Una, que es faça una auditoria als centres concertats, una auditoria que comprenga els aspectes econòmics i que comprenga els aspectes pedagògics, que estudie bé si estos requisits, tots, es donen o no, i que actue en conseqüència.
Per tant, no sols una auditoria econòmica, sinó també una auditoria dels requisits i les característiques.

I, per últim, jo pense que açò ho hauria de fer una altra persona perquè jo pense que després d'este guirigall, d'este escàndol, d'esta provocació, vosté hauria de dimitir.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Cardona.

En representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes, té la paraula el senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

Senyora presidenta.

Senyores diputades i senyors diputats.

Senyor conseller.

Jo pense que, a estes altures del curs, dir que l'inici de curs ha sigut un desastre no és dir cap novetat; dir que la provocació que vosté va fer en el tema de la concentració d'alguns centres privats tampoc és cap novetat.
Però, com que s'han dit algunes coses a la premsa, jo voldria començar fent una afirmació.

Els socialistes vàrem desenvolupar l'article 27 de la Constitució amb tres lleis orgàniques fonamentals: la Llei 11/83, de 25 d'agost, Llei de reforma universitària; la Llei 8/85, de 13 de juliol, Llei orgànica de l'educació, Lode; i la Llei 1, del 90, del 3 d'octubre, Llei d'ordenació general del sistema educatiu, Logse.
Lleis que vosté, sense dubte, ni han modificat ni s'han dedicat a desenvolupar perquè vostés en el tema educatiu poques lleis i molt d'aplicació d'una manera estranya.

És a partir de la Lode quan es produeix realment el pacte escolar d'este país, l'únic pacte escolar que ha hagut en este país, un pacte escolar que va permetre, d'alguna manera, que la dicotomia escola pública­escola privada s'acabara en este país i que començara a funcionar un nou concepte que vosté ha esmentat però que no l'utilitza bé, que és el servei públic de l'educació.
Per cert, jo li vaig proposar l'altre dia un pacte escolar al si de la nostra comunitat, amb unes condicions molt clares, en el qual participaren tots els estaments, encara que algun mitjà de comunicació li ha donat a vosté el tema de que havia sigut vosté; jo li cobraré drets d'autor perquè no em preocupa en absolut qui és qui té la paternitat de l'oferta, però sí pense que seria convenient que començàrem a aclarir-nos, perquè l'educació no pot ser objecte de debats, sinó que el que hauria de ser és un element d'estat i, per tant, que tothom participara, tots els sectors implicats, en un ensenyament de qualitat.

Però, tornant a la idea central, he de dir-li que nosaltres vàrem continuar caminant per la senda del servei públic d'educació, amb més o menys fortuna, però amb uns plantejaments polítics molt clars: aconseguir un sistema educatiu homologable a Europa, modern, participatiu, eficaç, i de qualitat.
Què han fet vostés en tot això que el seu honorable president ha esmentat com anècdota de la concertació de col·legis d'elit?
Doncs, anar en contra del servei públic de l'educació, trencar el pacte escolar, incomplir la legislació de normes vigents, malgastar els escassos diners públics que hi ha per a l'educació i violentar el principi constitucional d'igualtat de sexe.
I, tot això, per què ho han fet vostés?
Perquè això és una cosa molt greu.
Alguna missió tindrà fer totes estes barbaritats.
Doncs, aconseguir els dos objectius que vostés tenen com a partit i que no volen manifestar perquè la majoria de gent rebutjaria, que són molt clars: caminar cap a la privatització de l'ensenyament potenciant l'escola privada en detriment de l'escola pública, i governar per a interessos particulars en contra dels interessos generals.
Eixos són els dos objectius fonamentals que vostés persegueixen a nivell d'escola.
I tractaré de demostrar-ho, encara que tinga molt poc de temps.

La Lode diu, en el seu article quart, en l'article 48.
3, literalment el següent: "tindran preferència per tal d'acollir-se al règim de concerts aquells centres que satisfacen necessitats d'escolarització ­una­, que atenguen poblacions escolars de condicions socioeconòmiques desfavorides ­dos­, o que complint alguns dels requisits anteriors realitzen experiències d'interés pedagògics per al sistema educatiu".
Anem a analitzar-les breument.

Necessitat d'escolarització.
¿Em vol dir el senyor conseller quina necessitat d'escolarització tenen eixos col·legis d'elit?
, que són els xiquets transportats amb transport escolar, que estan situats en els afores dels centres i, per tant, no tenen cap zona de.
.
.
, que no tenen cap xiquet en necessitats educatives especials, ni integrat, i, si no, em diu vosté quins són els xiquets integrats i quines són les deficiències que tenen o aquelles.
.
.
I ja em dirà quina escolarització de poblacions desfavorides, com ara l'element del poble gitano, són escolaritzats en eixe tipus de centres.
O, el que diu l'article 19 del Reial Decret 2377, de 1985, que és el que reglamenta, el reglament bàsic de les normes sobre concerts educatius en tot l'estat espanyol, que estableix el següent: "es considera que un centre no satisfà les necessitats d'escolarització o no atén a poblacions desfavorides quan la seua ubicació impedeix l'accés al mateix de l'alumnat que no té recursos econòmics per fer front als costos del servei de transports de menjador".
¿Em vol vosté dir que eixos centres que ha fet vosté tenen.
.
.
, els pares que vulguen poden portar allí als seus xiquets pagant el transport del menjador?
Per tant, el primer element no el compleix.

El segon element.
Població escolar en condicions socioeconòmiques desfavorides.
Ja m'agradaria a mi i a molts de nosaltres que estem ací en esta cambra tindre la renda per càpita que tenen els pares i mares dels xiquets i les xiquetes que els porten a eixos col·legis.
Per tant, el segon element també és mentida.

El tercer element.
Experiències d'interés pedagògic per al sistema educatiu.
Ací ja tinc un dubte.
A no ser que vostés consideren que una experiència pedagògica positiva és separar als xiquets i les xiquetes, per allò de la promiscuïtat, no siga cosa que estiguen tots junts i s'arme algun embolic, no sé quina experiència positiva des del punt de vista pedagògic poden tindre eixos col·legis, perquè és l'únic que realment estan fent.

Però, a més a més del compliment legislatiu, perquè estem referint-nos a la Lode, també hi ha incompliment de les resolucions concretes dels concerts.
La resolució dels nous concerts s'ha de publicar abans del dia 15.
I això no ho dic jo, això ho diu l'article 24 del Reial Decret 2777, que deia abans, que és norma bàsica dels concerts.
I sap vosté per què?
Perquè s'entén que abans del dia 15 els pares han de saber quin és el col·legi que està concertat, perquè això sí que interessa per a la llibertat dels pares, perquè el pare que no té diners ha de saber si està concertat o no, perquè si està concertat no li ha de costar cap duro.
Però, vosté no ho ha fet això.
Per què s'ha publicat en agost?
Precisament per a complir eixe precepte i l'altre concepte, que era el tema de l'admissió d'alumnes, que és l'altre element que vostés han canviat, precisament també en relació a la privatització.

Però, és més, l'article 51 de la Lode diu: "el règim de concerts estableix.
.
.
el present títol implica per part dels titulars del centre l'obligació d'impartir gratuïtament els ensenyaments objecte dels mateixos".
Això ho diu la Lode.
Doncs, bé, vol que li diga una cosa?
Sap el senyor conseller que han pagat matrícules en eixos col·legis de més de 150.
000 pessetes a alguns pares i mares que estan afectats per eixos concerts?
Sap el senyor conseller el que li han dit a algun pare que, assabentat pels mitjans de comunicació que el col·legi era concertat, quan ha anat allí i ha dit que li tornaren els diners de la matrícula, sap el que li ha contestat el col·legi?
Segurament per allò que eren religiosos, eren de l'Opus, li han dit: "mira, Santa Rita, Santa Rita, lo que se da no se quita".
I s'han quedat els diners tan tanquil.
lament i ací no ha passat absolutament res.

La disposició tercera de la Lopegcd, de la Llei orgànica de la participació, evaluació i govern dels centres docents, que modifica la Lode i regula les activitats extraescolars i els serveis complementaris, de manera que han de ser voluntaris.
.
.
, sap vosté quan paguen allí en eixos col·legis de serveis complementaris?
Però en el col·legi Maria de Itziar, senyor conseller, no s'ha pagat ni la seguretat social.
I, fins i tot, s'ha dit en algun d'això que això era normativa socialista.
I això és faltar a la veritat, per no dir que és contar mentides.
L'ordre del 23 de novembre del 96, publicada en el Dogv el 13 de l'1 del 97, que ja no governaven els socialistes per desgràcia, que és una norma del govern del PP, no recolleix el que diu el text refós de la Llei d'hisenda pública valenciana, que exigeix estar al corrent de pagament de les quotes de seguretat social a totes les entitats que sol·liciten convenis, subvencions o concertacions.
Això vostés no ho han posat.
I per això els ha passat el que és ha passat, que ara han de pagar la seguretat social que no havien pagat.

Però, no vull dir-li només que una cosa.
Tot el tram que està subvencionat el segon cicle d'educació infantil, que no és d'ensenyament obligatori, als centres privats i als centres concertats, ens consta més de mil milions de pessetes, que junt a estos mil milions de pessetes que estos col·legis d'elit que no necessiten per a res.
.
.
, i després resulta que en el tema de llibres de text em diuen que volen estar recolzant a la gent desfavorida.
S'ha de tindre barra per a dir estes coses públicament.
Però arribats a esta situació em pregunte: Què fer amb un conseller que no compleix ninguna norma legal?
Què fer amb un conseller que camina cap a la privatització de l'ensenyament?
Què fer amb un conseller que destrossa els fonaments del servei públic d'educació?
Què fer amb un conseller que governa per a beneficiar uns pocs i en contra de l'interés general?
Jo hauria de demanar la seua dimissió, però tinc dos dubtes.
El primer dubte es refereix a per què el demane.
No crec que siga per raons ètiques, perquè l'ètica en tot este procés no té res a vore amb el que estem parlant, però per raons estètiques possiblement sí, perquè si no, com em presente jo davant dels agents socials i dir-los que estic ací i no he demanat la dimissió del conseller?
El segon element és el tema de l'oportunitat.
Tot el món sap que quan des de l'oposició es demana la dimissió d'un conseller aprofita només per a reforçar-lo en el lloc, perquè el govern no pot de ninguna manera fer-li cas a un pobre diputat de l'oposició.
I a més tenint a un president de la Generalitat com el que tenim, que va sobrat de vots, que considera que el patiment de tants milers i milers de famílies valencianes en el desastre del començament de curs es reduïx a una simple anècdota.
Com és possible que li demane la dimissió a este conseller?

Doncs, mire, a pesar de tot ho vaig a fer, i ho vaig a fer per una raó, perquè jo crec que li demane la seua dimissió amb la convicció que vosté continuarà com a conseller, però també que amb la seua desastrosa gestió contribuirà que els ciutadans i ciutadanes valencians l'hagen de llevar del lloc en les pròximes eleccions autonòmiques votant un altre tipus d'element més progressista i més socialista.

Moltes gràcies.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vives.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, la diputada senyora Barrieras.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

 

Senyories.

Senyor conseller.

El Grup Parlamentari Popular, en primer lloc, com no?
, volem agrair-li la seua compareixença per a explicar la política en matèria de concerts educatius que està portant endavant la seua conselleria.

Pareix ser, senyor conseller, que la política en matèria de concerts que manté la seua conselleria, i que hem de dir que és la mateixa que es va iniciar en l'any 86, que per desgràcia sí que governava el Partit Socialista en la comunitat, pareix que a l'oposició no els agrada massa, encara que com vosté ha dit, s'ajusta perfectament a la legalitat vigent.
No els pareix la més adequada.

Abans d'escoltar les intervencions, les notícies aparegudes en la premsa la veritat és que ens havien deixat un poc descol·locats, i m'explicaré.
En primer lloc, s'acusava a este govern de propiciar un desequilibri entre l'ensenyament públic i l'ensenyament privat, a favor de l'ensenyament privat, evidentment.
Adduïen que eixe equilibri, l'equilibri perfecte, estaria al voltant del 70% en la pública i del 30% en la privada.
Bé, si estos percentatges són els recomanats i són els que recolza tot el món, bo és saber que, d'un total de 1.
849 centres, 386, o siga, el 20,88%, són els centres concertats, i 1.
463, el 79,12%, són centres públics; per tant, la balança crec que s'inclina a favor de l'ensenyament públic.
Per tant, jo li diria, senyor conseller, que és demagògia afirmar el contrari, i també li diria que és molta barra demanar la seua dimissió per recolzar l'ensenyament privat, quan és completament fals el que s'ha dit.

També teníem entés que este curs havien augmentat, segons la premsa, almenys en vint els centres concertats, cosa que no creem que siga certa, pensem que en són uns deu o dotze.
Però encara que fora així, ens hem de recordar també que 5.
139 unitats concertades van ser en el curs 95/96, govern del Partit Socialista, torne a repetir, per desgràcia, mentre que en l'any 99/2000 s'ha passat a 4.
916.
per tant, ja no vull dir que s'han baixat, almenys no s'ha pujat.
No sé quin recolzament torna a haver a la privada.
Per tant, jo crec que tampoc ho han encertat, tampoc ho han encertat això.

Són uns centres a més els que s'han concertat que permetran als pares poder exercir el seu dret a la lliure elecció de centre, perquè com s'ha dit en l'article 27 de la Constitució Espanyola, que a vegades ens referim a ell per unes coses però no ens interessa a la millor per a unes altres, diu perfectament que s'ha de tindre dret per part dels pares a elegir el centre educatiu, i la concertació obri eixes possibilitats d'elecció, perquè hem de tindre en compte que l'oferta educativa està formada tant pels centres privats com pels centres concertats com pels centres públics, sense excloure cap opció educativa.
Pensem que les religioses també són opcions educatives, encara que pareix que hi ha qui no ho entén això.
Ens hem de recordar també que l'any passat crec que va ser es va fer un concert amb un col·legi adventista de Sagunt.

I també de passada volia comentar, quant a allò de si hi ha col·legis a la millor que no tenen l'alumnat que han de tindre, li comentaré que les carmelites d'Alcoi, que així hi ha representants que ho poden asseverar, tenen xiquets d'ètnia gitana.
Per tant, jo pense que es comenten coses a vegades sense tindre també moltes nocions d'allò que es diu.

Ha explicat en la seua intervenció les dades dels concerts, que també hem de dir que eixes actuacions per a la concertació de centres docents són molt paregudes a les dels anys anteriors, a tots els anys de la concertació.
Des de l'any 86 les dades han sigut més o menys paregudes.
Pot ser que este any hi haja hagut quinze dies o vint dies de retard, que és un problema que a la millor és pot solucionar.
Poquet a poquet s'aniran solucionant els xicotets problemes que es puguen trobar.

Quant a la polèmica dels col·legis que s'han concertat, el Grup Parlamentari Popular, que recolza sense cap dubte oferir als pares, i ho torne a repetir, la llibertat d'elegir els centres, no el sectarisme d'alguns altres, i que recolza la política de diàleg i de consens escoltant a tots, senyor conseller, com fa vosté, i donant participació als sectors implicats en la política educativa, no té res més a dir sobre estos centres que allò que ja han dit les comissions territorials de concerts educatius, que per a això estan, que encara que no tenen caràcter vinculant sinó tan sols consultiu, no ens hem d'oblidar que estan formats per representants del professorat, representants dels pares d'alumnes, representants de l'administració, dels ajuntaments, de les cooperatives, etcètera.
Per tant, si estos sectors implicats han dit "sí a eixos concerts" basant-se en els informes de la inspecció educativa per necessitats de la zona, qui és el que vol anar *contra viento y marea*?

No serà el Grup Parlamentari Popular, grup al qual represente i en el seu nom he de felicitar-lo, senyor conseller, i demanar-li que es quede en el govern, que està fent una bona tasca, sincerament, senyor conseller.
I si en la complexitat que té la seua conselleria, amb la quantitat de competències que abasta, els únics problemes que han omplerts pàgines i pàgines de tinta de tots els periòdics han sigut problemes puntuals sobre alguna obra en concret, els concerts educatius, els concerts educatius i els concerts educatius.
.
.
, que per cert, vaig a dir-li-ho: inaugurar el nou curs tant en un col·legi públic com en un col·legi concertat ens pareix de veritat un encert, perquè pensem que tots els alumnes de la Comunitat Valenciana han de tindre el mateix respecte, no n'hi haurà de primera ni n'hi haurà de segon.
Per tant, ens pareix un encert allò que.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Barrieras.
.
.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

.
.
.
vosté va fer.
És conseller de tota la xarxa.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Barrieras, acabe.

 

**La senyora Barrieras Mombrú:**

 

Acabe, senyora presidenta.

És conseller de tota la xarxa educativa.
Per tant, jo pense que tots els xiquets tenen el mateix dret, els pares tenen el dret d'elecció i, sent conscients d'allò que costa aplicar una llei com la Logse, si eixos són els únics problemes que té la conselleria, només volem dir que ens està demostrant que la política educativa de la seua conselleria és la més encertada.
I així ho diem el Grup Parlamentari Popular i la majoria de la societat valenciana.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, presidenta.

Senyories.

Les intervencions del senyor Cardona i el senyor Vives han vingut a incidir bàsicament sobre qüestions de legalitat, sobre qüestions de legalitat de la política de concerts.
A mi m'haguera agradat sentir de què estàvem parlant.
Un poc el senyor Vives pareix que haja dit o haja concretat, però m'agradaria saber de què estem parlant, perquè este conseller s'ha referit a les 6.
021 unitats concertades del curs 99/2000.
Lògicament, l'Orde de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència es referix a tots els concerts educatius.
Vostés imagine que estan parlant d'algun tipus de concreció quan seguixen insistint en eixa *maxacona* idea de col·legis d'elit, que a mi m'agradaria que vostés d'alguna manera concretaren.

Perquè clar, què passa respecte a tot el procés de nous concerts?
Que tot el procés de nous concerts s'ha seguit absolutament fent ús de la normativa legal, complint estrictament les normes legals i seguint l'itinerari normatiu que la legislació ens marca i, sobretot, demanant els informes corresponents i previs a la inspecció educativa.
Després em referiré a la inspecció educativa en algunes qüestions en què ha incidit més el senyor Cardona.

I a més a mi em xoquen algunes afirmacions del senyor Vives, que no sé com té valor de dir-les ací en esta trona, perquè s'ha de tindre, de veritat, l'expressió no m'agrada, però s'ha de tindre molt de *morro* per a dir algunes coses que diu el senyor Vives.
El senyor Vives ens està parlant que és el govern socialista el que desenrotlla.
.
.
millor dir, ell ha parlat de "desenvolupa", desenvolupar o desenrotllar la Logse.
Home!
Senyor Vives, que vosté parle de desenrotllar la Logse.
.
.
, que s'aprova, com molt bé ens ha fet memòria, l'any 90, i este govern, el govern del Partit Popular, en l'any 95 quan entra en el govern de la Generalitat es troba sense mapa escolar, sense instrument de programació, havent abandonat absolutament, en conseqüència, l'ensenyament públic, això que votés diuen que és tan important i que nosaltres estem abandonant i que nosaltres estem detraent recursos de l'ensenyament públic perquè estem passant-los a la privada.
Vosté precisament que tenia la responsabilitat o un govern del seu partit que tenia la responsabilitat des de l'any 90 i l'any 95 de desenrotllar la Logse, en conseqüència de posar en disposició de tota la societat valenciana tota la reforma educativa, i que no fan absolutament res, absolutament res.

Això sí, i deu ser perquè vostés, és una estranya incoherència que algun dia hauran d'explicar públicament, porten moltíssims dels seus fills a l'ensenyament privat o concertat, privat o concertat, estic parlant de les dos coses de forma diferent.
Segurament per això van mantindre i inclús en alguns cursos escolars durant el govern socialista van augmentar la quantitat de concerts, això que ens critiquen a nosaltres.
Això que estem fent nosaltres per a fer possible el compliment de la Constitució, per a fer possible la lliure elecció de centre, és precisament allò que vostés van fer segurament més que nosaltres.
Perquè si llevem les unitats concertades del segon cicle d'ESO, que és un increment de dos anys en l'escolarització i en conseqüència obliga per llei que augmente el nivell d'escolarització concertada, si ens cenyim únicament a les unitats concertades en els nivells obligatoris que existien quan governaven vostés i els nivells obligatoris que existixen quan governem nosaltres, el govern del Partit Popular té menys unitats concertades, si ens cenyim als nivells obligatoris.
Ja dic que, lògicament, en incrementar-se en dos anys l'escolarització en el segon cicle d'ESO hi ha un augment que és conseqüència d'eixos dos anys més d'escolarització.

M'agradaria, per tant, que centràrem el debat en els seus térmens adequats i que concretàrem de què estem parlant.
Estem parlant d'una ordre que concerta 6.
021 unitats i que veu 272 expedients.
Sobre els quals, i ací també hi ha hagut molta polèmica, polèmica amb molta demagògia i a més utilitzant a voltes veritats a mitges, quin és el paper de la Comissió de Concerts?
El paper de la Comissió de Concerts queda claríssimament arreplegat en les normatives que es referixen al fet que únicament passen per la Comissió de Concerts aquells centres que s'incorporen a la xarxa de centres concertats, no els centres que tenen modificacions, perquè hi ha igual de modificacions en el sentit negatiu, hi ha per acords escolars supressions i hi ha per acords escolars una volta feta la matrícula incorporacions, i en conseqüència hi ha modificacions que no tenen per què passar i que no passen de fet per la Comissió de Concerts.
La Comissió de Concerts està feta i està organitzada únicament per a les noves incorporacions.

Per cert, senyor Vives, se li ha oblidat a vosté dir, en eixa voluntat de transparència que sempre demana dels interessos públics el Partit Socialista, en eixa cosa a què ens té acostumats, a fer sempre allò contrari d'allò que diu o allò que deuria dir, se li ha oblidat a vosté recordar que eixa Comissió de Concerts, que és la que dóna transparència al possible seguiment per part de tota la comunitat educativa, siguen sindicats, siguen ajuntaments afectats, siguen representants dels pares i de les patronals mateixes, la van suprimir vostés.

La Comissió de Concerts la van passar a la història.
La Comissió de Concerts renaix en el govern del Partit Popular.
Perquè, clar, el nostre govern sí que és un govern que vol la màxima transparència, la més absoluta transparència en tot el que fa referència no sols a educació, sinó a qualsevol àmbit de la política que està portant.
I vostés se la carreguen en l'any 92.
No volen que s'assabente ningú què estan fent ací.
Nosaltres volem que se sàpia el que s'està, i que ho sapien tots.

I que ho sapien tots vol dir, senyor Cardona ­a vore si millora vosté les seues fonts i algun mitjà informatiu també les millora­ que ho sapien tots vol dir que es convoca a tots, a la UGT també; a la UGT que està dient públicament que no se la convoca a la Comissió de Concerts, carta certificada en justificant de recepció.
També haurà d'explicar què està passant ací, i qui intenta modificar les coses, i per què se'ls convoca i no acudixen, i per què insistixen en què no se'ls ha convocat.

Màxima participació, màxima claredat, màxima transparència, absolutament sempre.
I en eixa línia de màxima transparència la indicació als servicis d'inspecció de la conselleria, la circular que s'ha remés a les direccions territorials, dient que deuen assegurar-se que les direccions dels centres informen de tota la conseqüències dels concerts, i en claredat, pares, mares o tutors de l'alumnat, i retornen tota aquella possible quantitat que haja sigut cobrada en qualitat de reserva de plaça, matrícula, dipòsit o similar per al curs 99­2000 en els nivells concertats.

Em preguntaven els dos què havíem fet, doncs està molt clar el que hem fet.
Fer possible que la normativa s'acomplisca.
Fer possible, per tant, que en el règim de concerts s'ajusten al que el règim.
.
.
*(inintel·ligible)* eixa gratuïtat a què es referia el senyor Cardona i que s'ha referit també vosté en distintes ocasions.

I ací al final es vol arribar a una conclusió política, que tota la qüestió està en què des del Partit Popular està matxucant-se l'ensenyament públic a favor del privat.
Jo torne a dir, ho ha dit la senyora Barrieras en la seua intervenció, que en este moment jo havia fet referència a unes xifres en la meua intervenció.
Estem en uns nivells d'equilibri ­desequilibrat quant a números, però molt a favor de l'ensenyament públic­ del 83% contra 17%.
I és un equilibri que es manté, i és un equilibri que es manté perquè els concerts que permeten completar el sistema educatiu, però permeten sobretot a més de completar el sistema educatiu, fer possible la lliure elecció de centre, es manté en eixe nivell del 17% més o menys estable al llarg dels últims anys.
I per tant, vol dir també, al llarg de quatre anys, perquè no hem arribat ahir, vam arribar al govern en l'any 95, al llarg dels últims anys del govern popular.

I estem parlant també en algun cas, jo no sé si quan es referien a la política de concerts m'haurà d'aclarir el senyor Cardona a quins concrets es referixen, perquè torne a dir que l'ordre aprova tots els concerts, les sis mil i escaig d'unitats.
A quina es refereixen, a les noves d'enguany?
A 80, és a dir, no falsifiquen tampoc els números, a molt menys de l'1% del conjunt del sistema educatiu.

Però és que eixe menys de l'1% del sistema educatiu té el dret constitucional, tenen els pares el dret constitucional a rebre, com diu la Constitució; i vostés ací no la poden interpretar, tenen el dret a rebre l'educació moral i religiosa que vulguen per als seus fills.
I ho diu l'article 27 de la Constitució, i ho diu en una claredat tan manifesta, tan manifesta, senyor Cardona i senyor Vives, que no hi ha afegitó.

Perquè a vostés els haguera agradat, jo estic segur que sí, els haguera agradat que la Constitució diguera "los padres tienen derecho a elegir la educación religiosa y moral que quieran para sus hijos, si esa educación religiosa y moral está de acuerdo con nuestra ideología" *(Remors)* Perquè vostés són així de sectaris, i entenen, sí, entenen així la Constitució.
L'entenen quan els convé.
Els haguera agradat eixa coma, eixe afegit que diguera "si estan de acuerdo con nuestra ideología".

I quan la Constitució diu, senyor Cardona i senyor Vives, quan la Constitució diu que "el estado tiene que ayudar", i ho diu clarament, "tiene que ayudar a los centros educativos que cumplan los requisitos que marca la ley", "tiene que ayudar", ho diu la Constitució clarament; tampoc hi ha una coma darrere que diu "si esos centros me gustan a mí".
No.
És indiferent, no té res a vore, no té absolutament res a vore.
Poden estar d'acord en la seua manera de pensar, el seu projecte educatiu, o pot estar en desacord.
I pot estar d'acord en nosaltres o no.

Però nosaltres hem obert l'espectre, i hem obert l'espectre per a què tots els pares, de veritat, puguen elegir l'educació que vulguen per als seus fills, i que es faça a més des de la legalitat.
Des de la legalitat controlada per la inspecció educativa, i des de la transparència d'una Comissió de Concerts, que vostés varen suprimir, i on les centrals sindicals, els pares, els representants dels ajuntaments i els representants de les empreses poden acudir si volen, perquè a voltes reben el justificant de recepció i no volen acudir o no acudixen, ells sabran per què.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyors i senyores diputades.

Senyor conseller, vosté no m'ha contestat a moltes de les preguntes que li he fet.
És a dir, s'ha limitat a dir, per damunt damunt, que n'hi ha algunes coses que exigiran, que demanen, que la inspecció mirarà.
Però si ho mira exactament igual com ho ha mirat a l'hora de fer els concerts, de poques coses ens assabentarem.

De totes formes, com tinc molt poc de temps jo he d'anar molt directe al gra.
Primer, per exemple, el tema de la convocatòria, jo em faig eco del que diuen les persones que l'havien de rebre i diuen que no l'han rebuda, etcètera, etcètera.
Jo no he vist el justificant de recepció, i si vosté el té ací no vaig a posar en dubte la qüestió que l'han enviat i l'han rebut.
És a dir, no es tracta de posar en dubte el que és evident.

Però a l'hora de fer les valoracions, em pareix que haurien de diferenciar una miqueta quan es referien a vosté a l'oposició, em pareix que haurien de diferenciar una miqueta el que és el Partit Socialista, molt respectable, i del que és Esquerra Unida, perquè n'hi ha postures diferents i declaracions diferents.
Per exemple, la senyora Barrieras mai haurà sentit quin tipus d'equilibri vol Esquerra Unida respecte a eixe assumpte; és a dir, mai este diputat ha dit quin equilibri ha de tindre la pública i la privada.
La privada, que facen els centres que vulguen.
Ja ho he dit.
Tenen eixa llibertat i la tenen d'una manera clara.
Ara, la pública, sí que la posició d'Esquerra Unida és molt clara, la concertada és subsidiària de la que és de titularitat pública, la que és d'iniciativa pública.
Per tant, eixa és la postura d'Esquerra Unida.
La privada, la que vulguen, i la concertada, que siga subsidiària, i que només actue allí on la pública no arribe, allí on la pública no tinga possibilitat de cobrir el servei públic de l'educació.

I després, respecte a la legalitat, senyor conseller, jo no m'he referit mai a què no s'hagen seguit els tràmits, sinó que eixos tràmits que s'han fet no han tingut els controls necessaris per a comprovar que realment eixos centres complien els requisits que la Lode exigeix.
És a dir, és molt fàcil complir un tràmit burocràtic, però el que és difícil és comprovar que el requisit real es done, i això no ho han fet.

I després, també m'agradaria que diferenciaren, de cap manera aquest diputat s'ha referit mai a centres d'élite.
Sobretot perquè no considere que siguen centres d'élite, considere que són centres segregadors, no integradors, seleccionadors, però de cap manera d'élite.
Respecte a eixos centres, als que sí que ens referim, senyor conseller, quan li fem esta compareixença, quan li la demanem, però no ens referim només a estos, és a dir, probablement açò ha sigut una gota que ha desbordat un got.
És a dir, sabem que n'hi ha altres centres que no compleixen els requisits.
Per això al final, és a dir, quan la cosa ja s'exagera tant, quan eixa llibertat que vosté diu sempre, que jo considere que és una llibertat molt mal entesa, i una igualtat just al contrari, és a dir, fomentar la desigualtat, seguir mantenint les diferències.
Aleshores nosaltres pensem que hi ha molts altres centres, i per això l'auditoria li la demanem a tots els centres concertats, no només a estos de l'última fornada.

I finalment, m'agradaria comentar un tema bastant sagnant per a nosaltres, i és el tema de la llibertat religiosa o de la llibertat d'ideologia.
En cap moment haurà vist que jo faça una proclama, que un centre religiós no ha d'estar en els concerts.
En cap moment m'he queixat d'això, sinó que hi ha centres, siguen de l'ideologia que siguen i siguen de la religió que siguen, que a voltes no compleixen eixos requisits.

La senyora Barrieras ha anomenat que hi ha un centre adventista que està en els concerts, i tant de bo que hi haguera també un centre islàmic.
Eixe no és el problema.
El problema és si el centre adventista, el centre catòlic, el centre islàmic, té unes maneres de concebir la religió que la imposa, és a dir, que és d'una manera fonamentalista o intenta que tots pensen com ell.
Jo, i voldria que diferenciara molt clarament, ni el meu grup, ens hem posat mai en el tema de la llibertat religiosa, i de cap manera posem darrere la afegitó "que m'agraden a mi".
Jo diria que el que ha fet la conselleria en este cas és haver donat els concerts a estos centres perquè tenen una opció religiosa o ideològica que sí que els agrada a vostés.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

En representació i per a rèplica del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula.
senyor Vives.
Té la paraula el senyor Vives.

 

**El senyor Vives i Moncho:**

 

Senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller, jo voldria dir-li una cosa per a iniciar, per allò de què ens puguem aclarir una miqueta.
Aquella gent que crida per telèfon a les tres del matí i diu, escolte, és el 89 34 67 38?
I aquell diu, mire, no n'ha encertat ni una.
Doncs això ens passa ací.
És a dir, jo no sé exactament què és el que ha dit vosté, però no ha contestat absolutament a res del que li hem plantejat.
Absolutament a res.

La primera intervenció, i en allò de què la cortesia parlamentària obliga, he dit que ha sigut una intervenció molt defraudant, fins i tot avorrida.
Perquè ens ha llegit ací una sèrie de preceptes legals que tots sabíem, i tots sabíem perquè, en el meu cas concret, era precisament els governs socialistes de l'estat i d'ací els qui l'havien desenvolupat.
Per cert, només recordar-li, per allò de què.
.
.
perquè el tema de la història està molt bé recordar-la, sobretot per a quan estem parlant del tema del control del govern.
Perquè vostés han governat ja quatre anys, no és que han governat només dos dies, ja han governat quatre anys.
Però és bo recordar que els inicis del Partit Popular, Aliança Popular, es va abstenir en el tema de la Constitució, que a mi em pareix molt bé que ara es defense això.
Però el que són els socialistes sí que van votar a favor.
I que la Logse.
.
.
també es varen abstenir vostés com a PP, i nosaltres la vam recolzar.

Aleshores des d'eixe punt de vista, només això per al tema de parlar de la història una miqueta, dir que ací no està en qüestió el tema dels concerts, el tema dels concerts ja he dit jo que els va *(inintel·ligible)* la Lode.
Això no hi ha cap problema.
La llibertat.
Però clar, si la llibertat està perfectament recollida en la Constitució, i nosaltres l'hem defensada, i hem fet el pacte escolar.
Si jo li ho he recordat al principi per a què no hi haguera cap tipus de dubte.
Una altra cosa és que es vulga acusar, per allò de tirar balons fora, i dir, ací a la major, anem a dir alguna cosa que no tinga res a veure en el debat i aleshores a veure si ens desviem.
Eixe no és el problema, el problema és que ací no s'ha complit la legalitat, i jo li he explicat alguns aspectes de per què no s'ha complit la legalitat.

És més, senyor conseller, vosté sap que alguns sindicats de l'ensenyament això ho han portat als tribunals.
Ja diran els tribunals el que hi ha.
Però això és el punt de vista jurídic, jo no he entrat en el punt de vista jurídic, jo he fet ací un anàlisi polític de per quina raó vostés estan fent possible, que a través de la concertació d'alguns tipus de centres, no és que estan vostés dient.
.
.
el que estan fent és un atac al tema del servei públic d'educació, perquè estan donant diners a gent que no ho necessita en detriment de gent que sí que ho necessita.
I això, que és una cosa que és evident ací, en altres element, com en el tema dels llibres, fan el plantejament contrari.
Per quina raó?
Evidentment perquè vostés el que volen és un objectiu: és predicar i no donar blat.
És el de sempre.
I damunt, cada vegada es predica pitjor, perquè s'utilitzen unes mecanismes i uns arguments que no convencen a ningú.

Ací li hem dit nosaltres: no estem en contra del tema de l'elecció de centres, no estem en contra dels concerts escolars; estem en contra del que vostés han fet en uns quants col·legis que jo no vaig a anomenar, però que tot el món els sap.
I no vaig a anomenar-los per raons obvies, perquè fins i tot allí hi ha treballadors de l'ensenyament, hi ha alumnes que no tenen perquè eixir tots els dies en els papers, perquè la seua intimitat també és important.
I nosaltres estem per això: per a respectar el tema dels treballadors.

Una altra cosa és que es faça una política des del PP que només aprofite per augmentar els beneficis industrials dels propietaris dels centres.
No és per un problema que minve gens el tema de l'ensenyament.
Perquè el tema, per exemple, de les subvencions al que són les unitats d'infantil, ací no han minvat el que han de pagar els pares.
I què els passa amb això?
Doncs ahí es fa això d'una manera molt clara.
Vostés han canviat un precepte, que és el tema del decret d'admissió d'alumnes.
Sap en què ha variat?
Que abans els xiquets quan arribaven a primària, xiquets i xiquetes, havien de fer la matriculació segons el que diu el decret d'alumnes, i cal entrar en una sèrie de qüestions.
Ara ja no, perquè ara ja es fa la matriculació en infantil.
En infantil qui pot acostar-se a un col·legi?
Aquell que paga i aquell que pot pagar el que val l'ensenyament.
Per tant, és una discriminació econòmica claríssima i una manera de seleccionar els xiquets i xiquetes que van a un centre en detriment d'uns altres.
I eixos diners aprofiten per a la discriminació i no per la igualtat, no per a la llibertat, perquè la llibertat només és per a aquell que té igualtat.

Per això es fa al tema de dir: vostés facen primer la concertació i facen la concertació en temps i forma.
Per a què?
Perquè el pare sàpiga si eixe centre està concertat.
Si està concertat i vol, podrà anar.
Això és llibertat.
No és llibertat si ha de pagar 150.
000 pessetes, perquè tot el món no té 150.
000 pessetes, tot el món no té 500.
000 pessetes d'activitats complementàries.
I això és una discriminació per raons socials o econòmiques.
Això és el que nosaltres estem en contra, perquè nosaltres estem per un servei públic d'educació per a tot el món.
I com és per a tot el món, no és possible que només siga per a uns quants en detriment de la majoria de la població que vol un servei públic de qualitat, i no que es vagen escatimant les despeses de funcionament i no que es vagen escatimant el tema de les construccions, etcètera, etcètera.

Eixe és el nostre plantejament.
Anar-se'n d'ací i plantejar-se altres tipus de qüestions no és.
I, per tant, jo li demanaria que contestara al que se li ha demanat.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vives.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Cardona, senyor Vives.

Mire, vosté i algun mitjà de comunicació, senyor Cardona, haurà sigut víctima de la seua bona fe.
Això passa en la vida alguna volta.
Com açò *(mostrant-la)* és una fotocòpia en color.
.
.
bé, com els expedients no es poden traure ­en la conselleria es poden fer fotocòpies en color­ no ha ixit de la conselleria, jo sé que els expedients no poden eixir dels llocs administratius, però li deixaré la còpia on vosté podrà vore ­ja no haurà de fiar-se de la meua paraula, ho tindrà a les seues mans­ el rebut de l'UGT, en termini més que suficient, per a acudir a la comissió de concerts.
I algun dia ens explicaran perquè no varen acudir.
I és perquè potser que estiguen a favor d'eixa política de concerts i no volgueren votar-la.

Perquè la veritat és que en la comissió de concerts.
.
.
vosté ha llegit tota l'acta menys el final.
Crec que ha sigut vosté el que ha llegit l'acta de la comissió de concerts, la llei sencera menys el final, quan diu: "conciértese todo".
I allí estaven els sindicats, els que varen acudir, els que no van perdre la notificació.
"Conciértese todo", diu l'acta de la comissió de concerts.
I, per tant, *conciértese todo* vol dir que hi ha una manifesta voluntat d'eixa comissió de concerts a favor de concertar, la de València i la d'Alacant, on hi ha vots en contra.

Perquè no hi ha comissió de concerts a Castelló.
També s'ha criticat que no es convocara la comissió de concerts a Castelló, quan s'ha incorporat algun centre, que, a més, és del poble del conseller ­diuen­.
No s'ha afegit cap centre ­no és veritat tampoc això­, una unitat de tercer d'Eso d'un centre ja concertat, perquè dóna la casualitat que de segon les xiquetes i els xiquets passen a tercer.
Mira què coses!
I com de segon passen a tercer, lògicament els pares, que els acull el dret constitucional de poder elegir el centre, diuen: "Volem seguir en el mateix centre".
I això ho diuen després.
.
.
ho sabem després que s'ha acabat el procés de matriculació.
I es va a això que es diu acoblaments, que són les unitats que per urgent necessitat d'escolarització es posen en marxa, que han sigut més d'un centenar en la pública i dotzena, més o menys, en la privada.
I en la privada, a més, en centres que ja estaven concertats.
Per això no han passat per la comissió de concerts, perquè no tenien perquè passar per eixa comissió, perquè era ampliació de concert i no concert nou.

I vosté, senyor Cardona, a mi em preocupa, em preocupa de veritat la seua intervenció, quan diu.
.
.
bé, diu dues coses.
Primer, que converteix.
.
.
Vosté pot llegir la Constitució quan vulga, a la millor no li agrada.
A mi sí.
Encara que per edat era jove, vaig tindre a més l'ocasió de participar en la campanya del sí en el referèndum constitucional des d'Unió de Centre Democràtic.
Tenia molts pocs anys, però ja corria per eixa geografia de la província de Castelló.
I jo me la sé prou bé, me la vaig haver d'estudiar molt a fons.
Sóc un convençut de la seua bondat i la llig com està escrita.
I com està escrita, senyor Cardona, és que l'educació privada no és subsidiària, és complementària.
I la subsidiarietat i la complementarietat són conceptes radicalment diferents.
Si vosté vol llegir la Constitució d'una altra manera, bé.
Hi ha mecanismes per a modificar-la, no crec que a la societat espanyola li convinga cap tipus de mecanismes.
Estem molt bé amb esta Constitució, ha sigut molt sòlida i ens ha donat un període d'estabilitat com mai havia hagut en la història d'Espanya.

I a més d'això, em preocupa el primer, i em preocupa una altra cosa.
Vosté vol fer una auditoria universal, com si el sistema educatiu estiguera enfonsant-se, una auditoria universal.
Per això estan les inspeccions educatives, que quan un centre no compleix els requisits del concert, es fan expedients i es resolen els concerts.
I si vol vosté, l'enviaré la informació concreta de tots els expedients oberts i tancats pel govern del Partit Popular, oberts perquè no es complien i perquè el servici d'inspecció, que per això estan, els servicis d'inspecció educativa per això estan, diuen que no es compleix i la conseqüent resolució d'eixe concert.
Per tant, d'auditoria universal.
.
.
tinguem un poquet més de calma en les coses i no vulguem fer.
.
.
per algun centre que puga no complir, que ja ens ho dirà la inspecció, que té a més ordre expressa de fer-ho en els nous concerts, si no ho compleix.
I ben lluny de la meua intenció, com vosté vol, determinar els pares quin tipus d'educació volen per al seus fills.
Això ho hauran de determinar els pares, no el que ens agrade a vosté a mi.
Hauran de determinar-ho els pares.
I, per tant, deixem eixa llibertat per a ells.

I, senyor Vives, home, jo mentre vinga a esta trona procuraré.
.
.
si he de triar entre el rigor i el *chiste*, em quedarè amb el rigor.
Diu vosté que li ha avorrit la primera intervenció.
Mire, li he explicat la política de concerts.
Jo senc molt que no tinga capacitat de comicitat.
Què li anem a fer?
Però entre el rigor i que vosté es divertisca, procuraré sempre triar el rigor.

I diu vosté que estem atacant el servici públic i ha dit unes coses.
.
.
Que li torne a dir el d'abans, i és que no m'explique com s'atreveix, després de tants anys de responsabilitat educativa del seu partit, que ara està per a bé de la societat en l'oposició, i haurem de deixar que diga com vol que seguisquen les coses d'ací uns anys, que vosté parle del servici públic.
.
.
que no hem treballat en eixe servici i que no hem treballat en el servici públic de qualitat.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Cultura, Educació i Ciència:**

 

Acaba ja, senyora presidenta.

Precisament vosté, que ha deixat.
.
.
que van deixar congelada la Logse, que ens han deixat sense mapa escolar, sense inversions, que van dur un ritme de compliment de la Logse de 3.
000 milions­any d'inversió, front als 15.
000 de mitjana dels anys de govern del Partit Popular.
.
.
.
Per l'amor de Déu, senyor Vives, siguem seriosos!

I si vol que parlem d'infantil, parlarem un altre dia.
I no m'he referit en detall al tema de Maria d'Iciar perquè hi ha una compareixença prevista i, per tant, podrem entrar en detall.
Però el que puc dir-li és això: respecte absolut a la legalitat, compliment a través del servici d'inspecció educativa que eixa legalitat es complisca i, sobretot, el gran debat que estem tenint hui ací, que no és el debat de superfície que han volgut fer.
El debat que tenim ací és ben distint.
És: una educació plural i en llibertat o vostés que em dóna la impressió que volen eixir-se'n de la Constitució.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

El Ple se suspén per quinze minuts.

 

(*Se suspén la sessió a les 11 hores i 20 minuts)*

***Compareixença del vicepresident segon del Consell, senyor José Joaquín Ripoll Serrano, per tal d'explicar les raons que justifiquen la recent remodelació del Consell i de les instàncies subsegüents ­secretaries, direccions generals, etc.
­, així com el cost econòmic previsible, sol·licitada pel GP Esquerra Unida del País Valencià (RE número 623).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Continua la sessió.

Següent punt de l'ordre del dia: compareixença d'un membre del Consell per a explicar les raons que justifiquen la recent remodelació del Consell i de les instàncies subsegüents ­secretaries, direccions generals, etcètera­, així com el cost econòmic previsible, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Té la paraula el vicepresident segon del Consell.

 

**El senyor vicepresident segon del Consell:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Se ha solicitado por parte del representante del Grupo Parlamentario Esquerra Unida la comparecencia de un miembro del Consell para informar y explicar las razones que han motivado la reciente remodelación del mismo.

En primer lugar, quisiera informar a sus señorías, y lógicamente al que solicita la comparecencia, que aquí no se ha producido ninguna remodelación del Consell, tal como expone la comparecencia requerida.

Quisiera recordar ­porque parece que de las intervenciones registradas esta mañana y en algunas otras.
.
.
­ que el pasado 13 de junio ­no hace mucho­ se celebraron elecciones a las Cortes Valencianas y que los ciudadanos escogieron con sus votos la opción encabezada por el presidente Eduardo Zaplana.
De vez en cuando es bueno recordarlo, porque parece que hayan pasado muchos años de aquello.

Por tanto, no hay ninguna remodelación de un nuevo Consell, porque usted sabe que cuando se convocan las elecciones, el Consell cesa de sus cargos y siguen permaneciendo en funciones hasta que se nombra el nuevo gobierno de la Generalitat.

Por tanto, no hay ninguna remodelación sino un nuevo Consell, fruto de la voluntad popular.
Y es el Estatuto de Autonomía que nos hemos dado en esta comunidad, nuestra norma institucional básica, el que establece los mecanismos para convertir esa voluntad popular en órganos de gobierno que atienden a los ciudadanos.

No es que quiera seguir ilustrando a sus señorías con conceptos jurídicos que a buen seguro conocen, pero yo creo que necesito reafirmarme en algunos de ellos.

El Estatuto de Autonomía regula, en su capítulo IV, la materia relativa al gobierno valenciano, remitiendo a su regulación por ley de las Cortes Valencianas la determinación de sus funciones, composición y forma de nombramiento y cese de sus miembros.
Para dar cumplimiento a ese mandato estatutario, se aprobó ­creo recordar que por unanimidad­ la Ley 5/83, del gobierno valenciano, en la que se establece la competencia del presidente de la Generalitat para nombrar a los miembros del gobierno valenciano, así como la potestad del Consell de nombrar a los altos cargos de las distintas consellerias, a propuesta del conseller respectivo.

No es mi intención aburrirles con referencias legales, sino que lo que pretendo con ello es dejar constancia de que es nuestra norma institucional básica la que confiere al gobierno valenciano capacidad plena para diseñar la estructura y el funcionamiento de los órganos que lo integran, con el objetivo fundamental de conseguir una administración eficaz y eficiente en sus actuaciones.

La actual estructura del Consell de la Generalitat obedece al nuevo impulso que el presidente Zaplana ha querido dar a la acción política de su gobierno, con el fin de liderar la expansión política y económica de nuestra comunidad ­que imagino que sus señorías no pondrán en duda­ sobre la base de una administración sólida que acompañe con eficacia este proyecto, que es un proyecto de todos los valencianos.

Expansión política, porque es voluntad del gobierno valenciano estar en la vanguardia de España, vocación europea y de desarrollo del arco mediterráneo, instrumentos necesarios de esa vocación de presencia y de liderazgo.
La Comunidad Valenciana tiene que estar cada vez más presente tanto en el discurso nacional, que ya lo está, como también en el internacional.
Somos una comunidad con cuatro millones de habitantes, más de cuatro millones de habitantes, que realiza una contribución altísima al desarrollo económico y social del Estado.
Una comunidad, en definitiva, que afronta el próximo milenio con grandes expectativas de futuro y que quiere situarse en un puesto preferencial en el espacio nacional y en el espacio europeo.

Expansión económica porque hay que liderar el impulso de la recuperación económica a partir de las ideas, de los proyectos, de los empresarios, de la mano de obra cualificada y de las nuevas iniciativas con las que cuenta nuestra comunidad.
Con este objetivo el presidente Eduardo Zaplana ha diseñado una estructura de gobierno basada en la coherencia y el consenso, un gobierno coordinado en el que no caben personalismos y en el que todos sus miembros trabajan en pro de un objetivo común: el servicio a los ciudadanos.
En este sentido, la creación de diez consellerias y dos vicepresidencias obedecen al deseo del presidente Eduardo Zaplana de que la administración de la Generalitat tenga un funcionamiento coordinado, en aras de conseguir la mayor eficiencia y una mejor racionalidad en el uso de los efectivos, tanto materiales como personales, dependientes de la Generalitat.

Se intenta conseguir con ello una optimización en el funcionamiento de todos los servicios de esta administración, tanto en cuanto actúan como órganos de apoyo al presidente de la Generalitat y al resto de las consellerias, como son el vértice o la vertiente relativa al fomento de la información y el acercamiento de los ciudadanos a los órganos de poder autonómico.

En la configuración del nuevo gobierno no hemos podido dejar de lado la existencia, además, de una serie de competencias que hemos ido recibiendo paulatinamente a lo largo de la IV legislatura y que vamos a seguir recibiendo en esta legislatura.
Como todos ustedes saben, tengo encomendada la tarea de negociar y coordinar la función de nuevas competencias que van a permitir aumentar nuestras cotas de autogobierno.
En estos últimos cuatro años se han producido un notable aumento de las competencias transferidas por el Estado a la Comunidad Valenciana, incremento que se ha visto reflejado tanto en el número de funciones reales, hasta 21 nuevos decretos de traspasos, como en cuanto al personal transferido a la Generalitat.

No podemos olvidar que esta asunción de competencias por parte de la Generalitat va mucho más allá del mero compromiso teórico o formal, pues conlleva la integración en la estructura autonómica de un considerable número de medios personales y materiales que deben garantizar la efectiva prestación de los servicios asumidos, condición inexcusable para que la transferencia competencial sea posible.
De hecho, las 21 competencias transferidas a la Generalitat Valenciana a lo largo de la pasada legislatura han supuesto un montante económico cifrado anualmente en 14.
544 millones de pesetas y unos efectivos humanos, por tanto, nuevos empleados públicos de la Generalitat, de más de 4.
400 personas.

Para poder afrontar con garantías la ejecución y desarrollo de estas materias, de las que ya hemos asumido y de las que vamos a asumir en breve, necesitamos una estructura orgánica adecuada que garantice a los ciudadanos que la prestación de los servicios derivados de las mismas se va a realizar bajo los parámetros de calidad y eficiencia.
Estos principios han sido esenciales para el diseño del nuevo gobierno.
Sin embargo, no hemos gozado de plena libertad para ello.

Como sus señorías saben, el Estatuto de Autonomía limita el número de consellerias a 10.
Esta limitación establecida en el momento de la promulgación del Estatuto, cuando la Comunidad Valenciana apenas había asumido competencias, carece de sentido en la actualidad.
Pues bien, este límite que, cuanto menos, podemos calificar de absurdo, ha sido decisivo en la configuración del nuevo gobierno.
Entre las competencias que nos han sido transferidas durante estos cuatro años, encontramos aspectos tan importantes como la justicia, toda la administración de justicia, y las políticas activas de empleo, importante no sólo por el volumen material y económico, sino también, y fundamentalmente, por la enorme transcendencia social de dichas competencias.

Por ello, nuestra intención era la de disponer de un tratamiento individualizado a cada una de ellas, deseo que no ha sido posible realizar completamente, aunque una parte, en el caso de la justicia, pero sí hemos hecho posible en el caso de la conselleria de Empleo.

No creo que ninguno de los señores diputados y diputadas discuta la oportunidad de esta medida, medida que ha sido valorada de forma especialmente positiva, y así lo han expresado públicamente los principales representantes de los distintos sectores sociales valencianos.
Ha quedado pendiente la posibilidad de crear consellerias específicas para otras materias, como podría haber sido el caso de cultura o, incluso, del turismo.
No obstante, no renunciamos a esta pretensión y, de hecho, la posibilidad de eliminar esta limitación es una de las cuestiones principales que debemos afrontar cuando tratemos en estas mismas Cortes, o cuando sus señorías traten en estas mismas Cortes, la reforma del Estatuto de Autonomía, cuestión hacia la que por cierto se habían mostrado favorables la mayoría de los grupos parlamentarios que conformaban la ponencia de la pasada legislatura.

No es este, por tanto, el momento de entrar a debatir la conveniencia o no de esta medida, que ya será objeto ­imagino­ de un análisis específico cuando se debata la reforma del Estatuto dentro de la comisión creada al efecto.

No ha sido posible la creación de más consellerias y, además, no vamos a lamentarnos por ello.
Pues, a pesar de esta circunstancia, hemos conseguido configurar una estructura eficaz y coherente, con un reparto competencial lógico y claro que nos permitirá desarrollar nuestra labor de gobierno de manera coordinada en aras de un mejor servicio al ciudadano.
Este gobierno es un gobierno orgulloso de la tarea que está realizando porque actúa buscando el interés general de todos, con actuaciones claras y transparentes, que bajo la premisa de vertebración y equilibrio territorial, dos directrices presentes en cualquiera de nuestras iniciativas, han procurado un desarrollo conveniente y adecuado de todo el territorio de la Comunidad Valenciana.

 

Somos conscientes, sin embargo, de que todavía queda mucho camino por recorrer, y sabemos que la sociedad valenciana todavía tiene grandes preocupaciones: el paro, la protección a los más desfavorecidos.
.
.
, y muchas otras.
Es nuestro objetivo seguir trabajando para paliar estos problemas en la medida en que nos sea posible.
Afrontamos el nuevo milenio con una coyuntura francamente favorable, y hemos de aprovecharnos de ello para conseguir una sociedad valenciana más próspera, más justa y más solidaria.
Esta es la tarea que nos encomendaron más de un millón de valencianos por segunda vez en las pasadas elecciones, y en pro de este proyecto, que entendemos debe ser el motor de cualquier actuación de gobierno, tenemos la intención de seguir trabajando por la comunidad.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

En representació del grup parlamentari sol·licitant, té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Bon dia, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

En primer lloc, agrair al senyor conseller la seua presència, la seua explicació, certament breu, i amb la qual, la veritat, ens sentim un tant defraudats.
Creem que no ha respost a les expectatives que nosaltres esperàvem de la seua compareixença.

En primer lloc, la remodelació del Consell ha entrat en una qüestió semàntica, possiblement n'hi havia un Consell abans de les eleccions del 13 de juny, i n'hi havia eixe mateix consell en funcions després del 13 de juny, i eixe mateix Consell que estava en funcions ha sigut remodelat, ampliat i modificat substancialment.
I que això ha de vore amb el resultat electoral és evident, a l'igual que és evident que tampoc ens hem oblidat d'eixe resultat electoral i de què el senyor Zaplana guanyara les eleccions.
És que, a més a més, en esta cambra és impossible oblidar-se d'això, perquè cada cinc minuts algú de vosté té l'obligació de recordar-ho, i pobre del que no ho recorde!
Per tant, no ens havíem oblidat d'això.
També sabem que en cap moment dubtem de la legalitat d'eixa remodelació o com vulga vosté cridar-la.
Això faltava!
O siga, no entrem en eixa qüestió perquè suposem que és absolutament legal.
No és eixe el tema.
Igual que suposem que vosté entendrà també el dret que té Esquerra Unida a preguntar els motius d'eixa modificació, remodelació, etcètera.
Supose que això no ho posarà en dubte.

I és cert que ha hagut una expansió.
En això estem d'acord.
Ha hagut una expansió tant de nombre d'alts càrrecs, no sé si l'expansió que vosté deia, *(inintel·ligible)* jo crec que no, però nosaltres en això sí estem d'acord.
Ha hagut una expansió en alts càrrecs i geogràficament també, perquè ja tenim ­crec­ ambaixadors, a banda de Madrid, Brussel·les, etcètera, etcètera.
O siga, en eixe aspecte també.
Bé, l'augment de competències.
.
.
, per a qualsevol cosa sempre hi ha una bona excusa.

Vosté sap que la sol·licitud de compareixença la demanàrem a principis d'agost, a principis d'agost, quan ja el nou Consell començava a estar nomenat i ja en eixos moments hi havia al voltant d'un centenar d'alts càrrecs i amb un cost econòmic previsible per a l'erari públic valencià d'uns 700 milions de pessetes.
Ara, en aquestos moments, ja no sabem els alts càrrecs que hi ha.
Tampoc vosté ho ha comentat, després ho preguntaré més directament.
Sabem que hi ha molts més que n'hi havia aleshores, iInclús algú recentment s'ha nomenat, perquè han fet una diferenciació aquí.
.
.
, bé, tota una banda en l'escalafó, fins i tot, últimament es van inventar una figura que era una cosa així com responsable de grans projectes, segurament havien esgotat el nomenament de càrrecs de mitjans projectes, este és de grans projectes, a més a més semblava que estava destinat a una persona en concret que, al final, no ha sigut; no sabem si tindrà alguna altra qüestió a resoldre i crearan una altra figura, inclús per damunt d'aquesta, però certament ha hagut un augment important i jo crec que això està prou clar.

Diuen que l'Estatut fa una limitació quant a nombre de conselleries.
Sí, no sé ja si dir si menys mal o no.
Perquè, clar, vostés el que han fet ha sigut, en primer lloc, durant la precampanya i la campanya anar prometent per on anaven que crearien conselleries del que fóra; conselleria pròpia de la dona, conselleria de Turisme, conselleria del que fóra.
Després s'han adonat que no hi havia nombre suficient de conselleries per a donar satisfacció a tal.
.
.
Bo, què han fet?
Doncs, en primer lloc, han creat figures, com la de vicepresidències, que de vegades si era una al final eren dos.
No sabem si hagueren tingut més compromisos, moltes més vicepresidències podrien haver anat criant, i, després, tota una sèrie de subsecretaries, direccions generals, etcètera, etcètera, un munt de gent que la veritat és que no sabem exactament a què es dedica i si fa falta tota eixa gent o amb menys gent possiblement les coses igual funcionarien millor.
O siga, no trobem ni ans ni ara justificada eixa quantitat tan important de gent.

A més, això incompleix una promesa electoral.
Tant com diuen que en el resultat electoral la gent votà el programa electoral seu, home!
, el programa electoral seu precisament el que deia era que calia reduït tota una sèrie de coses, calia modernitzar, calia racionalitzar la despesa pública, etcètera, etcètera, i han creat molt més dels que n'hi havia, fins i tot han superat, que ja és difícil, al govern socialista que hi havia aleshores, que també estava ple de gent, que de vegades no sé sabia molt bé què feia eixa gent o a què es dedicava, algun d'ells per cert el tenen vostés mateix en les seues files.

Per tant, eixa qüestió hauria d'intentar aclarir-se.
I el que és més greu per a nosaltres, o siga, en concret estem parlant de diners públics.
Tot això està pagant-se amb diners públics, i això ens preocupa moltíssim.

Pensem que està donant-se una utilització de l'Administració per part de vostés amb un caràcter absolutament partidista, de col·locar als amics o de col·locar els compromisos del partit o, pitjor encara, els compromisos del propi president; fins i tot, de vegades el tema del partit tampoc és un tema massa important.

Quin és el nombre exacte dels alts càrrecs que té la Generalitat Valenciana en estos moments i en les empreses públiques?
Quin cost econòmic suposa això i quina diferència sobre la situació anterior?
Això està en la sol·licitud de compareixença, senyor conseller.
I no ens ha contestat.

L'ampliació no es justifica perquè és injustificable.
Es tracta de col·locar fidels, de guanyar voluntats.
Com s'explica eixa situació quan al mateix temps tenim congelades, per dir-ho suaument, els temes de plantilla, per exemple, en la sanitat, en l'educació, etcètera?
Vosté sap el que costa substituir un mestre en qualsevol col·legi de la nostra comunitat?
Costa una barbaritat.
Davant la facilitat que han tingut vostés quan s'han trobat algú que s'ha quedat descol·locat o que s'ha queixat perquè no tenia col·locació de crear una plaça perquè esta persona no continuara protestant i es complicara la vida.
I això, a més a més, coincideix també en altra situació que també és prou greu, i és la situació en la qual la Generalitat Valenciana es troba, econòmicament parlant, en una situació catastròfica.

No sé si algun dia sabrem quina és la situació econòmica que tenim ací, perquè no hi ha manera d'esbrinar-ho, perquè per moltes preguntes, moltes compareixences que demanem, la veritat és que acaben les reunions sense tenir una certesa absoluta de quines són les xifres.

Ja sé que la gent o els sous d'aquesta gent, possiblement en comparació amb el pressupost total de la Generalitat, és el chocolate de loro, però no per això deixa de ser indicatiu; perquè quan s'està en eixa situació de problemàtica econòmica greu, que no se sap si tindrem diners, bé, no se sap, no, se sap que no hi ha diners per a poder pagar determinades inversions que estaven en els pressupostos i que ha hagut de congelar-les.
I això se sap.
Això és evident.
I que, entre altres coses, en despeses en temes importants, com és la sanitat, benestar social, educació, van molt malament i està fent-se patir a qualsevol col·legi, qualsevol ajuntament, en eixe aspecte.

Com es pot actuar amb eixa alegria a l'hora de nomenar gent que moltes voltes no se sap què han de fer?
Ens agradaria que vosté entrara un poquet més en eixe detall.
Molts són els alts càrrec que tenim en estos moments?
Què ens costa?
Crec que és una obligació que tenen vostés d'informar a l'opinió pública valenciana de què suposa això i per què han canviat de la campanya electoral a ara la seua proposta, en el sentit que anaven a reduir i a utilitzar millor els diners públics i estan fent en este aspecte exactament la cosa contrària.

Jo crec que vostés han donat un mal exemple als ciutadans d'allò que suposen les famoses promeses electorals.
Jo crec que els ciutadans poden sentir-se absolutament justificats en la idea que han estat enganyats, i això és molt preocupant, molt preocupant i es pot traduir en això que a tots ha de preocupar-nos, i és un augment de l'abstenció el dia de demà.
Jo crec que no es pot enganyar així a la ciutadania, i més en qüestions de tan poca justificació com de la que estem parlant en aquestos moments.

Jo crec que és important que vostés justifiquen, si poden, aquesta situació, que intenten racionalitzar eixes despeses i que pensen de veritat que els diners que estan pagant-se a aquestos senyors, a tota esta inflació d'alts càrrecs, no són diners del Partit Popular, que són diners de tots els valencians i valencianes.
I per eixa raó vostés haurien de saber utilitzar-los molt millor i d'una manera més imparcial.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

En representació del Grup Parlamentari Socialista té la paraula la senyora Moreno.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor vicepresidente.

La verdad es que, utilizando la frase que esta mañana ha sido varias veces utilizada, *quina barra té*!
, *quina barra té de vindre ací a dir això que ha dit*!
Una comparecencia prevista para hablar del coste económico, remuneración o no, pero coste económico del actual gobierno y de todos los altos cargos, que usted aprovecha para, entre otras cosas, decir aquello que seguramente tendría preparado ya para responder a la comparecencia de política general que mi grupo había solicitado en su día y que, como esta cámara sabe, retiró porque, entre otras cosas, cuando el señor presidente Zaplana nombró al gobierno se hizo la petición de comparecencia de todos los miembros del gobierno, incluidos los vicepresidentes.
Y después, cuando hemos visto las competencias que se le han asignado, evidentemente nos hemos dado cuenta y hemos sido conscientes de que, mientras que el vicepresidente primero aún se salva con aquello de la política de turismo, ayer vimos que en todo el resto tuvo que limitarse a leer decretos porque no tiene más política general, en su caso, señor vicepresidente, sus funciones son las mismas que eran anteriormente: venir a estas Cortes, la Junta de Síndics, etcétera, y por tanto era difícil hablar de política general.
Y hoy usted, parece ser, nos ha leído algo de las competencias y tal, pero evidentemente no ha venido a contestar la pregunta, el título de la comparecencia, que era: ¿cuál es el coste económico?

Coste económico que será legal, el señor presidente cuando salió habló de que tenía que bordear la ley para nombrar los altos cargos, en estas Cortes hemos visto que ha habido que hacer obras para poner un sillón más porque no estaba previsto; que será legal y que ya hemos visto además que usted mismo nos ha dicho que si llega a haber más, más consellers hubieran puesto.
Evidentemente.
Lo que no ha dicho y debería empezar a decir ya es cuánto cuesta, cuánto les cuestan a los valencianos y a las valencianas esos altos cargos.
Porque lo que no ha dicho, señor vicepresidente, es que ustedes han ganado las elecciones el 13 de junio, pero tanto el 13 de junio como hace cuatro años ustedes ganaron las elecciones diciendo cosas que luego no han hecho.

Ustedes nos acusaron al gobierno anterior, al gobierno socialista, de dilapidar.
Ustedes acusaban y decían que estábamos poniendo los amigos.
¿Se acuerdan?
¿Sacamos hemeroteca?
No es posible porque yo no tengo tiempo, pero ustedes la tienen.
¿Y por qué no dicen ustedes que ahora mismo sólo en Presidencia, sólo en Presidencia, además del presidente tienen dos vicepresidentes, siete subsecretarios, nueve direcciones generales y tres delegados territoriales?
Tienen tanta gente, señor vicepresidente, que parece ser que alguno está buscando un palacete en la calle Náquera que ha sido espacio común de las mujeres y que parece ser que a alguno le ha gustado, porque no caben en vicepresidencia.
Además de los dineros que nos cuesta, no cabe.

Pero además cada uno de esos altos cargos tiene sus secretarias, tiene sus coches oficiales, unos deportivos, otros blindados, otros cuantos coches, choferes, tiene jefes de prensa.
¿Cuánto les cuesta esto a los valencianos y a las valencianas, señor Ripoll?
¿Cuánto les cuesta?
Dígalo aquí.
Déjese de decir lo de la mayor eficiencia.
¿Cómo?
¿Que mayores cargos públicos son más eficientes?
¿Ahora?
¿En el 95 no?
En el 95 eran amigos, ahora usted literalmente dice: "una estructura de gobierno que hace mayor coherencia y consenso".
Consenso ¿de quién?
¿del Partido Popular para el congreso que hicieron ustedes?
¿Eso es el consenso?
¿Ahora sí que son dineros bien eficaces y bien razonables?
Dice usted y ha dicho expresamente que estos altos cargos son para liderar la expansión de la comunidad y la expansión política.
La expansión política ¿de quién, señor vicepresidente?
¿de quién?
Esto nos cuesta dinero.
Díganos cuántos.

Díganos por qué se nombró rápidamente esas vicepresidencias sin competencias y por qué hoy es el día donde una dirección general como la del Impiva, una dirección general que supone, además de ganar el sueldo, también trabajar, esa dirección general no está cubierta.
Hace tres días, hace muy pocas fechas, cubrieron la Dirección General de Economía, otra dirección general importante.
Esas son las direcciones generales y los altos cargos donde además del sueldo al mes hay que trabajar.
Hay otra serie de altos cargos, insisto, y poniendo como ejemplo a los de Presidencia, que nos sabemos muy bien qué hacen pero que sí que cobran al mes.
Cobran al mes ustedes y no cobran al mes, por ejemplo, 1.
200 profesores que han estado trabajando desde el mes de septiembre y que hoy es la fecha, hoy es la fecha de octubre que no han cobrado su sueldo.
¿Es que no hay dinero para los 1.
200 trabajadores que están en las escuelas dando clases y sí que lo hay, no sabemos cuánto porque usted no lo ha dicho, para los altos cargos?
¿Es así como vamos a liderar la expansión de la comunidad, pagando a nuestros altos cargos y no pagando a los profesores?
No va a haber dinero para ese fondo social de los trabajadores de la Generalitat, pero sí desde luego se pagarán todas las dietas, se pagarán los gastos de las casas para aquellos altos cargos que vengan, que no sabemos cuántos son y que no sabemos cuánto nos cuesta.

Señor vicepresidente.
Esto es despilfarro de fondos y además es ocultación de cuánto se despilfarra.
Y evidentemente, usted pretenderá hacerlo, pero por lo menos, insisto, *quina barra té* de pretender además vendernos el discurso que ya tenía preparado.
Hombre, intente hacer otro, intente hacer otro y díganos algo.
Díganos cuánto cuesta, que era simplemente, si no he entendido yo mal el orden del día, la solicitud de la comparecencia que le había hecho el Grupo Parlamentario d'Esquerra Unida.

Repito, sólo en vicepresidencia tienen ustedes siete subsecretarios donde antes no los había.
Pero además le recuerdo que usted ha hablado de nuevas competencias, y sigo con el ejemplo de Presidencia.
Ni una sola nueva, señor vicepresidente, ni una sola nueva competencia, y sí una nueva estructura que supone no sabemos cuánto dinero.
Competencias nuevas que hayan venido de la anterior legislatura a esta, competencias nuevas importantes, señor vicepresidente, el Inem, no más, ni una mas, y encima con esa no saben todavía qué hacer, están todavía sabiendo qué hacer.
Ni una competencia más importante, porque justicia ya la tenían.
*(Remors)* ¡Ah, bueno!
Perdone.
Si ustedes no recibieron justicia, si usted dice que no recibieron las transferencias de justicia en la anterior legislatura, entonces desde luego es que las leyes están mal hechas, etcétera.
Bueno, pero entonces ahora no salga aquí a contestarme lo de justicia, por favor, salga usted a contestar cuánto cuesta, esa era la comparecencia.
No, el motivo de la comparecencia de hoy era el coste económico del alto cargo, la remodelación o la nueva.
La cuestión, los sillones que tenemos aquí, los coches oficiales, insisto, los *jacuzzi*, los hidromasajes, todo aquello que los altos cargos cuando llegan ven que les falta el sillón de pie, la mesa, repito, *jacuzzis*, hidromasajes.
¿Cuánto nos cuestan, señor vicepresidente?

Muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gracias, señora Moreno.

Pel Grup Parlamentari Popular té la paraula el senyor Antonio Clemente.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

Desde nuestro grupo le agradecemos su explicación y su presencia en esta cámara.
Y creemos que realmente hay que recordar algo en esta tribuna que posiblemente muchas de sus señorías han olvidado, algo que posiblemente creemos que es muy importante, que es un acontecimiento que ha ocurrido en la Comunidad Valenciana, y es que el 13 de junio el Partido Popular ganó las elecciones en esta comunidad.
*(Remors)* Y además las ganó de forma rotunda.
El presidente Eduardo Zaplana obtuvo.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señorías.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

.
.
.
el mejor resultado, el mayor número de votos que se había obtenido en la historia democrática de la Comunidad Valenciana.
Y esto pensamos realmente que es importante, y a lo mejor, como alguno de sus señorías dice que se ha recordado en la tribuna, pienso que realmente era el momento de decirlo.

¿Y por qué ha sido así?
nosotros pensamos que los valencianos son unas personas que piensan y que son inteligentes y que han valorado positivamente una gestión de cuatro años.
Y con eso mismo que han considerado que había un programa, que había un compromiso y que ese compromiso se ha cumplido, han considerado que había que seguir avalando a ese partido y que pudiera continuar desarrollando una política que está llevando a nuestra comunidad a una situación que dista mucho de la que existía en años anteriores.

El compromiso electoral se ha cumplido.
Los resultados son los que son.
Desde luego son buenos resultados.
Pero no quisiera que pareciera este discurso el discurso de la satisfacción y del autobombo, al contrario.
Nosotros pensamos que hay que seguir trabajando, que hay que seguir trabajando y, evidentemente, el presidente Eduardo Zaplana ha realizado algo que creo que tiene que quedar muy claro, no una remodelación, porque se produce una nueva fecha electoral con un nuevo gobierno y por lo tanto el resultado posibilita, lógicamente, al presidente a nombrar otro Consell, con unas personas que están, otras personas nuevas, y evidentemente nuestra comunidad ha asumido un techo competencial que en este momento no tenía, el máximo techo competencial, con lo que lleva de asumir de medios técnicos y de medios humanos.

Era necesario, porque para este gobierno es fundamental el desafío que seguimos teniendo de la creación de empleo, el crear una conselleria de empleo, y así se ha hecho.
Por fin una conselleria únicamente para encargarse de los temas de empleo, porque además, como ya ha dicho el conseller, hemos asumido las políticas activas de empleo, y era necesario dotar a este gobierno de un instrumento eficaz para continuar creando empleo y continuar creando empleo en la Comunidad Valenciana, y un empleo que sea un empleo estable y un empleo de calidad.

Desde luego, señor conseller, compartimos con usted la preocupación que tiene este gobierno para seguir resolviendo los problemas que tienen los valencianos: evidentemente, como ya les he dicho, señorías, la creación de empleo, mejorar el medio ambiente, mejorar la sanidad, mejorar nuestros servicios sociales, mejorar la educación, mejorar las condiciones de vida de los valencianos y de las valencianas.
Para nosotros, colaborando con el gobierno, ir avanzando hacia una sociedad de bienestar, pensamos que es el desafío que tenemos en esta legislatura.
Desde luego, nosotros vamos a seguir trabajando y vamos a seguir luchando con el gobierno, y nuestro grupo una vez más tiende la mano a las señorías de otros grupos porque pensamos que podemos seguir trabajando y podemos seguir haciendo bien las cosas para nuestra comunidad.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor Clemente.

Per a donar resposta conjunta, té la paraula el vicepresident senyor Ripoll.

 

**El senyor vicepresident segon del Consell:**

 

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Intentaré contestar, porque parece ser que mis explicaciones no han sido contestaciones a las cuestiones que planteaban sus señorías.
Me planteaban una cuestión que parece ser que estaba introducida dentro del contexto, y que parece que es la fundamental, ¿que cuánto cuestan los altos cargos?
Cuestan todo lo que ustedes fijan en estas Cortes, señorías.
Los sueldos de los altos cargos de la Generalitat se fijan en la Ley de presupuestos, y por tanto cuestan lo que ustedes consideran conveniente que cuesten a todos los valencianos.

Y el número de altos cargos de la Generalitat se ha dado exhaustivamente después de que el presidente y el gobierno conformaran ese gobierno.
Pero yo no tengo ningún inconveniente en repetírselo, cargo por cargo, para que ustedes hagan las sumas y restas correspondientes.
También podía hacer lo mismo el señor Oltra, que también se ha referido a los gobiernos anteriores, decirle número por número los altos cargos que había anteriormente, y hacen ustedes las sumas, las divisiones y las operaciones aritméticas que ustedes quieren, y saben ustedes lo que cuesta.
*Jacuzzis* y coches deportivos, que parece ser que dice alguno la señora Moreno, aparte, *jacuzzis* y coches deportivos.
*(Remors)*

El gobierno.
.
.
*(pausa)* Después vendrá, después vendrá, ahora voy a contestar un poco al señor Oltra y después contestaré a la señora Moreno.
El gobierno se ha creado de nuevo, y evidentemente es una cosa que tampoco hace usted demasiado referencia, pero es un nuevo gobierno.
Y las promesas electorales, los programas electorales, se configuran para cada una de las elecciones a las que se presenta cada partido.
Imagino que su partido también cambiará de vez en cuando su programa electoral.
De vez en cuando, si no seguirá teniendo los resultados que va obteniendo cada vez.
Y usted no podrá decir que el Partido Popular no cumplió su programa electoral las anteriores elecciones.
Y le puedo garantizar que después de cuatro años de legislatura, que hemos empezado recientemente, no podrá decir tampoco que el Partido Popular no cumple su programa electoral.
Porque el programa electoral de la pasada legislatura se cumplió prácticamente en torno del 90% de las promesas electorales recogidas, *(remors)* en importante número de documentos que este año hemos visto que faltaba en esos mítines de otros partidos cuando se presentaban a las elecciones.

Lógicamente que tiene usted derecho a preguntar y a pedir las comparecencias que quiera, para eso estamos.
Para eso estamos, y aquí estamos compareciendo para responderles a sus preguntas.
Y si el presidente es benevolente yo voy a hacer un repaso de todos los altos cargos que hay en la Generalitat, para que usted haga las cuentas correspondientes.
Repaso que es innecesario si usted hubiera visto los periódicos de esta comunidad, donde salieron todos esos altos cargos con sus organigramas, con sus nombres y con sus adscripciones.
Pero no obstante, yo no tengo ningún inconveniente en repetirle los altos cargos de la Generalitat.
Todos.
Porque antes se ocultaban con subterfugios algunos altos cargos que existían.
*(Remors)*

Molesta, molesta, *(rient-se)* molesta.
*(Remors) (Pausa)*

 

En la Presidencia de la Generalitat, como bien ha dicho usted, existe lógicamente la Presidencia de la Generalitat, dos vicepresidencias, el director del gabinete del presidente y una subdirectora ­un subdirector o subdirectora, no voy a cambiarle el sexo a cada uno de los cargos­ y la secretaría general.
Y las tres delegaciones territoriales que ya existían en la pasada legislatura, que dependían en aquel momento de la Conselleria de Presidencia, pasan a depender de la Presidencia de la Generalitat.

Adscritos a la Vicepresidencia Primera está la Subsecretaría de Turismo, que ya existía, y la nueva Subsecretaría de Relaciones Institucionales, que es la verdadera novedad del gobierno, que ha querido agrupar esa expansión política y económica a la que nos hemos referido *(remors)* ­hay que instruir­, y que tiene las siguientes direcciones generales: la Dirección General de Desarrollo Autonómico y Relaciones con el Estado; la Dirección General de Cooperación al Desarrollo, no sé si a ustedes les parece mal que exista una nueva Dirección General de Cooperación al Desarrollo, cuando ha sido una demanda de muchas de las ONG que han participado en los distintos concursos para adjudicar las subvenciones a las ONG; la Dirección General de Relaciones Externas, que ya existía.
Y hemos elevado al rango de dirección general, porque nos parece muy importante la política que se desarrolla, tanto en Bruselas como en Madrid, las oficinas de Bruselas y Madrid que ya existían.

Y hemos creado una nueva Dirección General ­ningún pago de favores­ de Coordinación de los Grandes Proyectos de la Generalitat; porque tenemos en marcha en esta comunidad, que usted sabrá y algunas veces se ha opuesto su grupo, grandes proyectos importantes para esta comunidad, como son el parque temático Terra Mítica, la Ciudad de las Artes y las Ciencias, el Proyecto Cultural de Castellón, y algunos otros que incorporarán, como la Ciudad de la Luz, el Circuito de Cheste.
Y algunos otros proyectos que conviene coordinar y tener el pulso día a día, para poder impulsarlos y para poder concretarlos en el menor tiempo posible.

Adscritos a la Vicepresidencia Segunda está el Secretariado del Gobierno en Relaciones con las Cortes; la Portavocía del Gobierno y Comunicación, y el Departamento de Planificación y Estudios, que tiene una Dirección General de Comunicación.
Y como otro alto cargo adscrito a la Presidencia de la Generalitat pero que es un alto cargo de carácter más orgánico, el Jefe del Gabinete Jurídico de la Generalitat, que lógicamente es el gabinete jurídico que lleva la representación de la Generalitat en los temas judiciales.

En la Conselleria de Economía y Hacienda existe el Subsecretario de Política Presupuestaria y Tesoro, que ya existía con anterioridad, y las direcciones generales de Economía, Tributos y Patrimonio.
Lógicamente todas las consellerias tienen su secretaría general, no voy a seguir diciéndoselo en cada una de ellas, pero puede usted incorporarlas a la suma.
Otros altos cargos que ya existían con anterioridad, y que también tienen un planteamiento más de carácter orgánico, son el Interventor General, que también tiene condición de alto cargo, y el director del Instituto Valenciano de Finanzas.

 

En la Conselleria de Obras Públicas, Urbanismo y Transportes, aparte de lógicamente el conseller y el secretario general, existen cuatro direcciones generales: la de Obras Públicas, la de Urbanismo y Ordenación Territorial, la de Transportes y la de Arquitectura y Vivienda; exactamente las mismas que existían con anterioridad.

En la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia, aparte del conseller y del secretario general, en esta conselleria sí se ha considerado conveniente que existiera una subsecretaría, dado el volumen de trabajo, sobre todo en el tema educativo, por lo que conlleva de administración en cuanto a gastos materiales y sobre todo en cuanto a gestión de recursos humanos.
Y existen nueve direcciones generales que son las de Régimen Económico, la de Personal, la de Centros Docentes, la de Ordenación e Innovación Educativa y Política Lingüística, la de Enseñanzas Universitarias e Investigación, la de Promoción Cultural y Patrimonio Artístico, la del Libro y Coordinación Bibliotecaria, la Dirección General del Deporte, que pasa a estar adscrita a la Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia, que estaba con anterioridad en Bienestar Social, y en la actualidad el Instituto Valenciano de la Juventud, que a través de la Ley de acompañamiento, el gobierno va a solicitar a estas Cortes que se adscriba a la Conselleria de Bienestar social.

En la Conselleria de Sanidad también existen subsecretarios, dado el volumen de trabajo y la gestión asistencial que conlleva.
Existe un conseller y dos subsecretarios, uno relacionado con los temas asistenciales y otro con los recursos de la sanidad; los recursos tanto económicos como personales.
Y existen seis direcciones generales, dos de nueva creación: una de evaluación, la Agencia de Calidad de Evaluación y Modernización de los Servicios Asistenciales, y la expresamente dedicada a la Atención al Paciente, se eleva al rango de la calidad de la atención al paciente a dirección general.
Y por lo demás, existen las direcciones generales de Prestación Asistencial, Salud Pública, Recursos Humanos y Económicos, y Prestación Farmacéutica, que ya existían.

En la Conselleria de Industria y Comercio existen dos direcciones generales: la de Industria y Energía y la de Comercio y Consumo, y al mismo tiempo existe también la dirección ­otro alto cargo­, que es la Dirección General del Impiva, que también se asimila a alto cargo.

En la Conselleria de Agricultura, Pesca y Alimentación, aparte de la consellería y la secretaría general, las direcciones generales de Innovación Agraria y Ganadera, Modernización de Estructuras Agrarias, Producción Agraria, Pesca y Comercialización Agraria y Relaciones Agrarias con la Unión Europea, por la importancia que le damos a esa consideración.

En la Conselleria de Medio Ambiente existen tres direcciones generales: la de Educación y Calidad Ambiental, la de Planificación y Gestión del Medio Natural y la de Recursos Forestales.

En la Conselleria de Justicia y Administraciones Públicas existen cinco direcciones generales: la de Justicia, la de Interior, la de Función Pública, y la de Modernización y Racionalización de la Administración Pública, creándose una nueva dirección general, la de Administración Territorial, que está sin cubrir en la actualidad.

En la Conselleria de Empleo existen cuatro direcciones generales: la de Fomento de Empleo, la de Trabajo y Seguridad Laboral, la de Formación e Inserción Profesional y la Intermediación Laboral, lógicamente creadas fundamentalmente por las transferencias del Inem.

Y en la Conselleria de Bienestar Social existen cinco direcciones generales, en concreto la de Servicios Sociales, la de Familia, que se ha querido dar mayor competencia incorporándole Menor y Adopciones, la Dirección General de la Mujer, la Dirección General de Drogodependencias, y una especial, que se ha desgajado de Servicios Sociales, y podemos considerar la importancia del tema que imagino que usted coincidirá con nosotros, de Integración Social de los Discapacitados.

Y ese es el organigrama de la Generalitat, organigrama que yo supongo que ustedes conocían.
Pero que es el organigrama que siempre el gobierno en ningún caso ha ocultado, y que puede usted hacer ahí la correspondientes sumas y restas en base a los salarios, o a las remuneraciones que aprueban estas Cortes, y usted sabrá cuál es el coste exacto de la remodelación, que usted dice, del nuevo gobierno, que digo yo.

Nosotros no hemos incumplido en ningún caso nuestra promesa de contención del gasto público.
No hemos incrementado el número de funcionarios de la Generalitat durante los últimos cuatro años, sólo hemos incrementado en la cantidad que le he dicho.
La que hemos recibido a través de transferencias del estado, los 4.
400, de los cuales 3.
000, casi 3.
500, o unos pocos más de 3.
500, son los nuevos funcionarios de justicia que se incorporaron a esta administración durante la última legislatura, señora Moreno.
Durante la legislatura, que es lo que he dicho que en esta legislatura, igual que los de empleo, se incorporaron también durante la última legislatura.
No se ha incorporado ningún nuevo empleado público transferido por el estado en esta nueva legislatura, porque como ustedes sabrán, todavía no se ha celebrado ninguna comisión de transferencias, que se celebrará en breve y que posiblemente incorpore algunos nuevos funcionarios, aunque no muy elevado número.

Hablan ustedes de un elevado número de consellerias.
No he escuchado si a usted le parecen muchas o pocas.
Tampoco he escuchado a la señora Moreno si le parecen muchas o pocas.
Pero yo creo que para saber si son muchas o pocas, hay que establecer comparaciones, primero con el volumen de gestión en recursos económicos, y sobre todo en recursos humanos que tiene la administración, tal como la encontramos cuando llegamos y tal y como la tenemos ahora; y también hacer alguna comparación en cuál es el desarrollo orgánico que otras comunidades, con similares competencias o con distintas competencias, tienen para llevar adelante los servicios públicos.

Le puedo decir que cuando Eduardo Zaplana asume las responsabilidades de gobierno en 1995 había 15.
380 funcionarios de administración general, más los funcionarios de la administración educativa y de sanidad.
Por tanto, 15.
380 funcionarios de administración general; con las transferencias a fecha de julio de 1999, había 19.
789 funcionarios, lo que supone un incremento porcentual del 28%.
El incremento de altos cargos supone exactamente un poquito menos del 18%.
Por tanto, se ha producido un importante incremento del número de funcionarios, y un incremento de altos cargos que está acorde con el incremento del número de funcionarios, y sobre todo con el incremento de las competencias transferidas.

Le puedo decir algunos datos relativos a otras comunidades, que no quieren compararse, y en ningún caso dar la razón a la estructura orgánica, porque ya le he dicho que la estructura orgánica estaba fundamentalmente condicionada por el Estatuto de Autonomía.
Y el gobierno es partidario de que en esa reforma del Estatuto de Autonomía, la limitación de las diez consellerias, limitación que se impuso fundamentalmente para las comunidades que accedieran a la autonomía a través del artículo 143, que era de diez consellerias, el gobierno es partidario de que esa limitación desaparezca para que el presidente del gobierno pueda estructurar ­presidente del gobierno cualquiera que sea­, pueda estructurar la administración para dar mejor servicio al ciudadano.

Pero le puedo decir que en Cataluña existen trece consellerias, que en Andalucía también existen trece consellerias, que en Galicia existen doce, que en la actualidad en Baleares existen doce, que en Asturias, por ejemplo, existen once porque ya suprimieron en su momento el límite de las diez consellerias, y que en el País Vasco, con un régimen foral especial en donde las diputaciones forales tienen muchas de las competencias que en el territorio de la comunidad ostenta la propia Generalitat, tienen también diez consellerias, aunque tienen veinticinco viceconsejeros.

Por tanto, la estructura orgánica de la Generalitat se ajusta fundamentalmente al nivel de competencias, tiene aproximadamente los mismos altos cargos que la administración de Canarias, y unos pocos altos cargos menos, más de una quincena de altos cargos menos que la administración de Cataluña o la administración de Andalucía.
En el caso del País Vasco ya le he dicho que tiene un componente especial, porque las diputaciones forales ejecutan muchas de las competencias que tienen aquí en la Comunidad Valenciana las consellerias.

Le decía antes que no hemos aumentado el gasto público en el capítulo I, porque hemos tenido contenido el aumento de la oferta de empleo pública de empleo.
Hemos aprobado recientemente la incorporación de 1.
053 nuevos funcionarios, cuya oferta pública se aprobó recientemente, y ha sido la primera vez que el gobierno Zaplana aprueba una oferta pública de empleo.

Por tanto, hemos intentado racionalizar y utilizar todos los recursos del capítulo I para atender a las necesidades de la administración.
Y es ahora cuando hemos ampliado, por primera vez, esa administración, no en el ámbito educativo, ni el ámbito sanitario, que, como usted sabe, recientemente hemos aprobado un ajuste del capítulo VI y VII, de inversiones, para atender tanto los gastos de capítulo I del ámbito educativo y del ámbito sanitario.
Y sí se han incrementado las plazas de empleados públicos en el ámbito educativo y en el ámbito sanitario.
Por tanto, hemos hecho recortes para atender a esas parcelas, que a nosotros nos parecen fundamentales, no sólo en cantidad sino también mejorando la calidad de la asistencia sanitaria y también de la educación.

La señora Moreno dice aquí que yo he querido aprovechar una comparecencia que me había solicitado el Grupo Parlamentario Socialista, que luego retiró ya muy avanzado.
.
.
porque se ve que se dieron cuenta de un día para otro, porque tuvieron tiempo para retirarla, pero la retiraron prácticamente cuando se iba a celebrar ­no sé por qué.
Pero que no decía nada de lo que he dicho, señora Moreno, no decía nada de lo que he dicho.
Decía que le hablara de las competencias y de las tareas del gobierno asignadas al vicepresidente, y esas son las que no le he hablado.
La Secretaría del gobierno y, por tanto, la dirección de la comisión de secretarios, algo tan importante para coordinar las tareas de gobierno.
Y las relaciones con las Cortes, que a usted le parecen poco importante, pero muy importantes para este gobierno.
De hecho se ha ascendido la categoría de la persona que la dirige de dirección general a subsecretaria.
La comunicación, importante para la transmisión de la información del gobierno a la sociedad y también la promoción de la sociedad a la información.
De eso no le voy a hablar, porque no está en la comparecencia, pero le podía haber hablado, si usted no hubiera retirado su comparecencia.
Y es más, estoy pensando que a lo mejor voy a pedir, a petición propia, una comparecencia para contárselo, porque me imagino que a usted le va a interesar.

Es muy fácil.
.
.
*(Remors)* Yo vengo aquí porque me llaman, ¿eh?
*(rient-se)* Es muy fácil hablar de *jacuzzis*, de coches deportivos.
.
.
No sé dónde ha visto usted coches deportivos.
¿Algún cargo de la administración de la Generalitat utiliza en sus labores un coche deportivo?
Aquí se hincha uno la boca a decir una serie de barbaridades, que no se da cuenta eso luego tiene una transcendencia.
No existen ni *jacuzzis*, ni coches deportivos, ni nada de nada de lo que usted ha dicho en la administración de la Generalitat.
Nada de nada de nada.

No hemos hablado ni siquiera de los eventuales, cargos eventuales, que tenemos menos que tenía el gobierno socialista.
Pero como tampoco estaba en la comparecencia, tampoco voy a entrar.

Se ha producido, mal que les pese a ustedes ­a algunos, no a todos, porque yo sé que a todos no­, la expansión económica y política de esta comunidad.
Y la expansión política es necesaria también para la expansión económica.
Y la expansión política de la comunidad no está vinculada a ninguna persona ni a ninguna trayectoria política personal, está vinculada a toda la comunidad y es necesaria para esta comunidad.
Si no se hubiera producido esa expansión política, ¿usted cree que estaríamos discutiendo ahora si el trazado norte, o el trazado centro o el trazado sur del Ave?
No tendríamos ni Ave.
Estaríamos mendigando, estaríamos mendigando, estaríamos mendigando.
.
.
*(Remors)* No escuchan.
Estaríamos mendigando todavía a ver si ponían alguna nueva línea eléctrica para mejorar alguna de las líneas ferroviarias.

Y la expansión política se ha producido.
Y en esa expansión política vamos a encontrar también ­porque la próxima comisión de transferencias que le iba a decir a usted.
.
.
­ vamos a negociar la transferencia de los corredores ferroviarios Xàtiva­Alcoy, que reavivamos este gobierno en un convenio directo con Renfe, cuando Renfe lo quería cerrar ­y usted lo conocerá porque usted es de la circunscripción de Alicante.
Y por primera vez este año ha aumentado su número de pasajeros gracias a ese convenio del gobierno valenciano con Renfe, y ahora va a ser gestión directa de la Generalitat para poder seguir mejorándolo.
Y ese será uno de los dos corredores ferroviarios, incluido con el Gandía­Denia, que gestionará la Generalitat y que en dos fases, el Gandía­Oliva y el Oliva­Denia, pondremos en funcionamiento en esta legislatura.

Y además, vamos a negociar también el traspaso, el traspaso ­porque es muy importante esa comisión de transferencias, aunque a alguna persona no le parezca tan importante­, el traspaso de dos puertos que están en la actualidad bajo la gerencia de las autoridades portuarias de la entidad de puertos, que son el puerto de Vinaròs y el puerto de Torrevieja, porque nos parece que son puertos que deben ser de titularidad autonómica.
Y eso forma parte de esa expansión económica y de esa expansión política, que lógicamente hay que dar respuesta a través de las estructuras de gobierno.

Durante la pasada legislatura recibimos dos competencias importantes y fundamentales.
Una de ellas tan fundamental que hace poco, recientemente, hemos aprobado, por el método alemán ­el pago aplazado­, una inversión de más de 16.
000 millones de pesetas, con el proyecto completo 18.
000, para la Ciudad de la Justicia.
Competencias de justicia, más de 3.
500 funcionarios, pero fundamentalmente unas competencias en donde el estado no había realizado inversiones prácticamente en los últimos diez años.
Y que la Generalitat que preside Eduardo Zaplana desde el primer momento en que tuvo esas competencias en su totalidad, ha realizado inversiones a lo largo de todo el territorio de la Comunidad.
Nuevos palacios de justicia, como el de Carlet, como el Nules, como Massamagrell y como muchos y muchos que se están construyendo y se van a construir.
El palacio de justicia de Alicante, con la ampliación completa, para dotar a esa ciudad de esas competencias.
O la Ciudad de la Justicia de Valencia.
Eso requiere una administración que le dé servicio.
Igual que cuando se hacen muchos colegios hay que aumentar la plantilla de profesores para dar servicio a esos colegios.
Y lógicamente en eso es lo que hemos empleado el gasto público y en eso es en lo que lo queremos seguir empleando.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor vicepresidente, señor Ripoll.

Per a rèplica, senyor Oltra, té vosté la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor conseller, no sé si vosté i el seus companys s'han adonat d'una notícia recent, i és que el 13 de juny guanyà les eleccions Eduardo Zaplana.
*(Rialles)* Jo havia dit que és difícil que en aquesta cambra passen cinc minuts seguits sense que algú no ho anomene.
M'he quedat curt en alguna intervenció.
Es compleix el guió, efectivament.

A mi allò que si compleixen vostés o no compleixen amb el programa electoral del Partit Popular, la veritat és que no em preocupa molt.
Ho he citat perquè crec que no deixava de ser una cosa curiosa.
Ja que vostés han fet tanta referència que eixe programa electoral és el que votà la gent, crec que en este cas concret no estan complint-lo.
En tot cas, evidentment, jo em pare ací.
Crec que la gent que li ha votat a eixe programa és la que li deu exigir, i segurament li acabarà exigint, responsabilitats per eixe no compliment d'un aspecte tan important i que, a més, vostés feren un cavall de batalla tan important en la legislatura anterior.
I ací estan les hemeroteques, el *Diari de Sessions*, etcètera, etcètera.

Vosté ara en la segona intervenció, certament ja ha entrat un poquet més en matèria.
La primera pareixia ­no sé­ música celestial, no se sabia exactament de què s'estava parlant.
Li ha costat, li ha costat començar a donar dades.
No ha sigut fàcil, hem hagut de recordar-ho.
Però, clar, no deixa de cridar l'atenció com vosté baixa al detall en dir el número exacte de funcionaris que hi havia en l'any.
.
.
­tal­ i el número exacte de funcionaris que hi havia.
.
.
Quant a la pregunta o la compareixença que motiva la seua presència ací, ens deixa quasi en una nebulosa.
Ens ha llegit unes quantes xifres, no són molt fiables, perquè no sé si les llegia totes o es deixava algunes sense llegir, amb la qual cosa valia la pena no continuar sumant, perquè contràriament podíem acabar absolutament despistats.

Ens ha dit, que jo crec que això és greu, més o menys que perquè li preguntem això, si això ja s'ha dit en els periòdics.
No creu vosté que els diputats i diputades tenim dret a ser informats directament?
També per la premsa, però no sols la premsa, senyor Ripoll.

Quant al cost econòmic, evidentment d'això sí que no ens ha dit res.
Ens ha remés que si som capaços que ho trobem en la documentació.
M'imagine que estarà ahí, Serà difícil, per cert, esbrinar exactament a què correspon.

I després ha intentat embolicar-nos absolutament mesclant l'oferta d'ocupació pública amb el tema dels alts càrrecs.
Si nosaltres no li preguntàvem per això!
Això, en tot cas, se li preguntarà un altre dia.
Li preguntàvem què suposava el cost econòmic d'allò que es ve entenent com a alts càrrecs de la Generalitat i quina diferencia hi havia respecte al període anterior.
No ha volgut concretar eixes xifres i ens quedem encara amb el dubte.

Però ja que s'ha parlat d'ocupació pública, jo crec que és injustificable el que està passant amb les plantilles.
.
.
fonamentalment parlem de sanitat, educació, benestar social.
I li torne a dir el que en la primera intervenció havia comentat: els patiments que estan passant els centres de l'ensenyament públic, els hospitals públics, quant a la manca de personal.
Això és digne de vore-ho.
Nosaltres recentment, en un hospital important com el d'Elx, ho comentàvem també el tema.
La manera de patir, de haver de fer filigranes a voltes per a poder donar satisfacció a la necessitat de treballar que hi ha, a voltes fent coses que segurament públicament no es poden dir, i per allò que les coses isquen bé.

Diu també el tema de la reforma de l'Estatut, que si no hem dit.
.
.
Nosaltres, en concret, el que creem que és una barbaritat és que en un estatut d'autonomia es fixe una quantitat màxima de conselleries.
Això em pareix que és una barbaritat.
No hauria d'haver eixe límit.
Això no vol dir.
.
.
Perquè, clar, en mans de vostés no sé si podríem arribar a 30 o 40 conselleries.
Alerta!
Tampoc és un tema, pel que es veu, que siga molt determinant, perquè ja he vist que eixe problema legal vostés l'han superat fàcilment: nomenament de vicepresidències, dos de moment, perquè tant vosté com el senyor Olivas quedaven un poc descol·locats i diu: "Bé, si no podem nomenar-los consellers, nomenem­los vicepresidents".
No sabem si haguera hagut més gent així què haguera passat: vicepresident tercer, quart, quint.
.
.
I després subsecretaries.
.
.
És un problema però també hi ha manera.
.
.
de feta la llei, feta la trampa.

Però, de totes maneres, pensem, contestant-li a la seua pregunta, que tampoc creem necessari això d'eixe número de conselleries.
I, en tot cas, si és un problema el tema de la no reforma de l'Estatut, en tot cas, crec que a este grup parlamentari no se li pot atribuir.
Nosaltres vam participar de ple en eixa reforma volent que això anara endavant, i vosté sap perfectament perquè no anà endavant en l'anterior legislatura.
Crec que no va ser Esquerra Unida.
Crec que té molt a vore el seu partit, també alguna cosa el Partit socialista i que ara esperem que vaja endavant.
O siga, esperem ja que comence a treballar i que quan ans es resolga, perquè crec que és important.

Però insistisc en el motiu de fons que li hem fet vindre ací.
Creem que s'ha produït un excés d'alts càrrecs, que això té una conseqüència molt negativa, en primer lloc, a nivell econòmic quant a la mala utilització dels diners dels ciutadans valencians i valencianes.
I el que és pitjor, el mal exemple que s'està donant.
I això fet per un partit com el seu, en una campanya electoral que fins i tot va fer cavall de batalla en el seu moment que s'havia d'acabar amb això, i després que anaven a fer una administració molt més racional, molt més funcional.
Jo crec que això ha sigut simplement increïble.

Probablement estaran molt satisfets alguna gent que es beneficia d'això, però llevat d'eixa gent, que no sé si estarà en el paquet de la gent a què li han trobat col·locació en eixos 150.
000 llocs de treball nou que diuen de tant en tant, llevat d'això, crec que l'administració en molts casos no sé sap molt bé eixa gent que fa por ahí.
I a voltes fins i tot es produeixen contradiccions entre elles, que fan que a voltes no tenien prou en el que hi havia, sinó que s'han crear noves places.
Possiblement eixa figura del superresponsable dels grans projectes intenta coordinar tota una sèrie de cosetes xicotetes que hi ha per ahí, que estan produint-se cada volta més disfuncions i no sabem si dins de poc caldrà crear una figura per damunt d'aquesta també per a intentar coordinar tot això.

Jo crec que el tema, de veritat, se'ls està escapant de les mans, estan donat un mal exemple en eixe sentit.
I que eixe mal exemple, quant a funcionalitat, encara és molt greu si tenim en compte que no es basa en criteris de funcionament o d'eficàcia administrativa, sinó simplement interessos de partit, de quedar bé amb determinada gent i donar una eixida a gent que a la millor d'altra manera podria plantejar problemes.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyora Moreno.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Gracias, señor presidente.

Vamos a ver, señor vicepresidente.
La verdad es que yo creo que a pesar de que ustedes repiten mucho lo del 13 de junio, da la sensación de que a veces se les olvida que ustedes ­ese famoso 13 de junio­ también ganaran las anteriores veces.
Cuando en esta tribuna alguien habla de la anterior legislatura, no estamos hablando de los socialistas.
Es que en la anterior legislatura gobernaban ustedes.
Parece que a veces se les olvida.
Lo digo por aquello que usted dice que.
.
.
el tema de justicia en la anterior legislatura fue donde estaban gobernando ustedes, dicho sea de paso, insisto, con las mismas competencias, excepto con el Inem.

La verdad es que, repito, parece que con esto del 13 de junio su discurso se le sacaba de ahí, y cuando tienen que defender lo que hacen, más allá de meterse con el anterior gobierno de hace dos legislaturas, el anterior gobierno de hace dos, parece que ustedes están un poco planos, y no pueden, de verdad, o no tienen ­yo creo que es lo segundo­, no tienen argumentos para defender lo que realmente es bastante indefendible.
Y le voy a poner varios ejemplos.

Bienestar Social.
Ni una sola competencia nueva respecto a hace dos legislaturas, no al anterior gobierno, que lo gobernaba el Partido Popular, sino hace dos.
Ni una sola competencia nueva.
Entonces, había tres altos cargos.
Ahora: un conseller, cinco direcciones generales, un secretario general y un jefe de gabinete del conseller ­repito­ más jefe de prensa, secretarias, etcétera, etcétera.

Dirección general, Conselleria de Agricultura.
Una Dirección general de relaciones con la Unión Económica ­la han hecho ustedes­.
No hay ninguna competencia, ni una sola competencia tenemos relativa a la Unión Económica Europea.
Ustedes han creado una dirección general.
No hay competencias nuevas, no hay ninguna nueva competencia.
Ustedes han creado una dirección general de atención al paciente.
Yo creo que es una pena que no esté aquí el señor Font de Mora, debe ser relativo a aquello de la ideología.
.
.
, el epifenómeno de la ideología subyacente, aquello que decía el señor Font de Mora.
Debe ser eso, porque, ¡hombre!
, la atención al paciente es fundamental e importantísima, pero, realmente, algunos estamos muy convencidos de que la importancia de los temas no va unido a los sueldos o no debería ir unido a los sueldos, porque, si no, repito, da la sensación de que ustedes lo único que hacen es pagar favores.

Porque, señor Ripoll, usted sigue sin haber contestado el motivo de la comparecencia.
Usted se ha remitido a un montón.
.
.
, de los reglamentos y tal y cual.
Todo eso está muy bien.
Pero, aclárelo y dígalo usted en esta tribuna, y diga usted también, para que le entienda la gente ­porque aquí hay que hablar para que nos entienda la gente, no decir grandes discursos que no entiende absolutamente nadie­, y diga usted, que repito, y pongo el ejemplo de Presidencia, porque está ahí al lado, porque ­repito­, y tampoco ha hecho referencia, que se ve que están muy apretaditos cuando buscan palacetes de Náquera ­repito otra vez­, porque es importante que están eliminando espacios comunes de mujeres conseguidos.

Entonces, sigo poniendo ese ejemplo.
Y ahí voy a hablar de pesetas.
Y ahí voy a decir que un presidente, dos vicepresidentes, siete subsecretarios, nueve direcciones generales y tres delegados territoriales, todo eso les cuesta a los valencianos y a las valencianas casi 200 millones de pesetas.
Sólo eso, sólo eso.
Casi 200 millones de pesetas al año.
Súmele, repetiré otra vez, los jefes de prensa, jefes de gabinete, los coches, señor vicepresidente, porque yo, al menos, y yo desde luego no conozco a nadie que le llame utilitarios a los Audi 8, no conozco a nadie que le llame utilitario a un Audi 8, que, evidentemente, no sé yo si me gustaría a mí tenerlo, ¡qué quiere que le diga!
Yo sí tengo un utilitario, para aclararle, porque parecía que le había quedado alguna duda.

Repito, señor vicepresidente, yo no sé cómo usted puede decirle a los 1.
200 maestros que no han cobrado su mes de septiembre, que para usted la contención del gasto es eso, que la contención del gasto para usted es la relativa a la reducción de la oferta de administraciones públicas, de empleados de la Administración Pública.
Usted sólo ha hecho relación a lo que les cuesta a los valencianos y valencianas, ni si quiera en coste, pero los empleados públicos.
Pero, ¡esos trabajan!
¡Y si no trabajan es culpa suya!
¿Qué hacen los altos cargos de la Administración?
¿De esos no hablamos?
¿O es que solamente la importancia se basa en que haya un alto cargo?
¿Es eso nada más, señor vicepresidente?
Eso es lo que tiene que aclarar.
Y debería aclararlo ­repito­, y debería decir cuánto cuesta, y debería decir cuánto cuesta el alto cargo y todo lo que conlleva.
Y, repito, que lo conlleva son también esos no utilitarios, y parece que conlleva también para algunos gimnasios y *jacuzzis,* aunque les moleste, señor vicepresidente.
Evidentemente, las fotos no las podemos tener porque no hay sitios comunes.

Y, repito, y le he dicho antes, también, que quedan puestos vacíos, solamente en los de trabajar.
Ustedes se han inventado un montón de puestos sin nuevas competencias y no han cubierto los que sirven para trabajar, los que de verdad podrían agilizar la Administración y los que podrían ser evidentes.
Y no se trata de lo que dice la ley.
Ya nos lo explicó muy bien el señor vicepresidente del gobierno.
Nos explicó que había bordeado la ley.
¡Ya nos lo explicó!
Y, evidentemente, nadie le ha acusado de una ilegalidad.
Simplemente hemos dicho que han tenido que poner un sillón más.
¡Y menos mal ­como decía el amigo Oltra­, menos mal que se han parado en dos vicepresidencias!

Repito, el coste es lo que hay que explicar, hay que salir y decírselo a los ciudadanos.
Y asúmanlo ustedes.
Y si ustedes de verdad están convencidos que es necesario, díganlo, pero no vengan con grandes palabras y con mentiras.
Salgan ahí fuera y digan: en Presidencia, 200 millones en cargos públicos.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gracias, señora Moreno.

El señor vicepresidente del gobierno, señor Ripoll, té la paraula.

 

**El senyor vicepresident segon del Consell:**

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Oltra, yo he leído uno por uno; no he ido muy rápido, se pueden sumar los números, en fin, son tantos altos cargos.
Si no los ha sumado usted se lo digo yo, 97.
Apúntelo, 97.
95 incluyendo luego el interventor y el jefe de gabinete jurídico, 97.
Los he dicho uno por uno, todos.
No he dejado ni uno.
¡Si nosotros no ocultamos aquí nada!

Y el dinero que cobra cada uno de los altos cargos; en los presupuestos de la Generalitat.
El presidente; en un apartado aparte.
Usted no sé si se conoce los presupuestos de la Generalitat, señora Moreno, pero se pone el sueldo íntegro que cobra el presidente anualmente, y luego se divide en doce mensualidades; el del presidente, el de los consellers, y creo recordar que también el de los subsecretarios; y el de los directores generales y los secretarios generales tienen complemento específico que se suma al nivel funcionarial que tienen.
Algo absolutamente transparente y que sabe todo el mundo que tiene interés en saberlo.
Nadie oculta aquí nada.
Parece que aquí se cobre aparte no sé sabe qué.
Aquí se cobra lo que marcan los presupuestos de la Generalitat.
Igual que imagino que sus señorías cobran, por supuesto de diputado, lo que marca en los presupuestos de la Generalitat.
¿O es que los diputados no cobran?
Cobrarán igual que los altos cargos por la función que desempeñan.
¡Cada uno la suya, señoría!
Y en la Ley de presupuestos ustedes fijan sus salarios y los nuestros, a propuesta del gobierno que trae aquí el proyecto de ley de presupuestos.
Algo tan sencillo como uno de los debates más importantes de la democracia.
Nada oculto y todo absolutamente transparente, señora Moreno.

¿En qué coche quiere que vaya el presidente de la Generalitat a ser recibido por el presidente de la Junta de Andalucía?
¿En su utilitario?
(*Rialles)*.
¿O en el mío?
, que también tengo.
Tendrá que ir en un coche de representación, un coche de representación, como todas las administraciones que tienen su coche de representación.
Y la Generalitat no tiene ningún coche despampanante que no tengan otras instituciones, y tienen los mismos porque compran en los mismos mercados de coches oficiales que compran los demás, y, además, haciendo una atención especial a una firma automovilística que tiene radicada en la Comunidad Valenciana su factoría.
¿A usted le parece mal?
Pues, dígalo públicamente.
A nosotros no nos parece mal.
Hacemos esa distinción especial a una firma automovilística que tiene su factoría en esta comunidad.
Algo que es absolutamente razonable y que suelen hacer otras administraciones autonómicas cuando tienen otras firmas en sus territorios, señora Moreno.

Y otra vez con los *jacuzzis*, y la foto, claro.
.
.
¿Cómo va a traer usted una foto si no existe?
¡Traería la foto de alguna otra casa, de algún otro alto cargo, de alguna otra administración, de alguna otra época!
*(Remors)* En esta administración, en la actualidad, no existen ni *jacuzzis*, ni gimnasios; los gimnasios están en las instalaciones deportivas, que de ésas sí que hemos hecho bastantes y en los municipios de esta comunidad.
De lo otro, no existe nada.

Dice usted, señor Oltra,.
.
.
Bueno, la verdad es que antes de decir eso, como casi todos los que han intervenido aquí me han llamado conseller, pues, al final me ha tocado un poco el prurito personal; pero no me ha tocado el prurito personal porque me llamen conseller, que también lo soy ­el presidente nombra los 12 consellers, luego asigna las carteras y luego nombra a los vicepresidentes­, porque no me han nombrado al final, señor Oltra.
Al principio se conformó el gobierno con los vicepresidentes y luego ya se eligieron los consellers.
Parece que, al final, en la pedrea a algunos nos han tocado los cargos más importantes, después del presidente, en este gobierno.
Los que no ponen presidente a alguien que era muy importante al frente de sus respectivas organizaciones, no es el Partido Popular, son otros que primero es el secretario general y luego a uno le hacen presidente porque se les ha quedado descolocado, se les ha quedado descolocado.
Y aprovecho para decirle que el señor Font de Mora si no está aquí es porque está reunido con otro señor, que ocupa un alto cargo de su grupo parlamentario, para hablar de cosas importantes ­imagino­ para el otro grupo parlamentario.
No haga usted esas matizaciones, que están fuera del gusto parlamentario, y que, además, usted sabe que no está aquí porque está en otra reunión, señora Moreno.

¿Exceso de qué?
¿Exceso de qué, señor Oltra, si le he hecho una comparación con otras comunidades?
¿Cuál es el exceso y cuál es el mal ejemplo que da.
.
.
?
¿A quién le daba un mal ejemplo?
¿A quién le daba un mal ejemplo con la organización de la administración de la Generalitat?
Es una administración mesurada, una administración que tiene muchas competencias, y una administración que administra más de un billón de pesetas, bastante más de un billón de pesetas, una administración que además da muchos servicios, una administración que en el área de bienestar social ha aumentado sus políticas para mejorar esas políticas, porque si hago textualmente la transposición de lo que ha dicho la señora Morena, pues, bienestar social debería quedarse siempre como siempre.
No moverse nunca.
Esa es un área que no tendría que crecer.
Esa es un área que se tiene que quedar siempre igual, porque es un área que no afecta al bienestar social de esta comunidad.
Es un área muy importante que afecta al bienestar social de esta comunidad y a la que hay que dotar, y a la que hay que dotar de todos los mecanismos necesarios para dar una protección social adecuada.

Y, luego, hablan siempre.
.
.
, se sacan.
.
.
La pasada legislatura había un diputado del Grupo Parlamentario Socialista, que desgraciadamente no está aquí, desgraciadamente sobre todo para él, que me llamaba superconseller cada vez que sacaba aquí las estadísticas de incendios o no sé qué historia.
Yo no era un superconseller, era un conseller, en principio de Administración Pública, y, en segundo caso, de Presidencia.
Pero el director general de grandes proyectos es un director general como otro cualquiera, con las responsabilidades adecuadas a la función que tiene que realizar, y, en ese caso, coordinar los grandes proyectos.
Los grandes proyectos tienen sus estructuras de funcionamiento, sus directores de los grandes proyectos, y, al haber la interrelación necesaria entre esos grandes proyectos, se necesita una coordinación y se crea una dirección general, que no es una superdirección general, sino que es una dirección general que se estructura dentro de la Presidencia para coordinar esos grandes proyectos.
Luego, le podemos poner todos los adjetivos que se quiera, pero es una dirección general con unas competencias concretas, que tiene que ejecutar y que son importantes para lo que hablaba antes de la expansión del gobierno.

Que el 13 de junio.
.
.
, no lo voy a decir, no fue el anterior 13 de junio, fue el 28 de mayo la vez anterior.
Pero no era el mismo gobierno, no era el mismo gobierno, porque hay que ser también respetuoso con los resultados.
Y el 28 de mayo de 1995 los ciudadanos dieron la confianza al Partido Popular de manera mayoritaria, pero no suficiente para tener una mayoría.
Y hubo un gobierno de coalición, que algunos diputados o muchos diputados ­sobre todo de este lado­, muchos diputados conocen, porque estuvieron en esta legislatura ­los de este lado son bastante más recientes, casi todos­, y que sabía que estaba apoyado por el Grupo Parlamentario de Unión Valenciana, y era un gobierno presidido por la misma persona, pero distinto.
Y este es un gobierno monocolor, un gobierno apoyado no sólo por un solo grupo, sino por más de un millón de votos ciudadanos.
Porque ha hecho usted una referencia que es absolutamente inexacta, y que dicen: "hagan ustedes esto y luego la gente se abstiene", "luego la abstención en las elecciones".
¿Sabe usted, señor Oltra, y lo sabe también la señora Moreno, y si no lo sabe es porque está poco tiempo en el Partido Socialista, que el único partido, el único partido que ha tenido más votos el día 13 de junio del 99 que el 28 de mayo de 1995 es el Partido Popular?
Con esa gran abstención, aun con esa gran abstención, esos ciudadanos que usted dice que nos van a abandonar, nos votaron los mismos de antes y más, y más, imagino que muchos más porque alguno de los que nos votaría aquella vez se abstendrían.
Dudo que votaran otras opciones.
Se abstendrían.

Por tanto, las políticas del gobierno.
.
.
, y además le podría decir -lo que pasa es que no tengo el dato exacto y no me gusta hablar de memoria­, le podría decir que la aceptación de la gestión del gobierno de la Generalitat, el gobierno que preside Eduardo Zaplana, durante la anterior legislatura, era en el entorno de una buena aceptación, más del 65% de la población, y está llegando a niveles ya del 70%.
Por tanto, la valoración que usted dice que se tiene aquí del gobierno no coincide con la que se tiene de los muros afuera de esta casa.

La señora Moreno me habla de espacios comunes.
.
.
Me ha vuelto a sacar otra vez lo de los maestros y que aquí no cobran.
Todos los empleados públicos de la Generalitat cobran su salario.
Y hemos hecho un esfuerzo presupuestario y se lo vuelvo a repetir, que esta vez no quieren hablar de ese recorte, hemos hecho un esfuerzo presupuestario recortando las inversiones de capítulo VI y VII para pagar a todos los empleados públicos, fundamentalmente los empleados públicos de sanidad y los empleados públicos de educación, porque son los dos sectores donde más ha crecido la capacidad asistencial de la Generalitat.
Y luego ha dicho a la cámara que hemos cubierto todos los cargos menos los que trabajan.
Sólo hemos dejado vacíos los que trabajan.
¡Nada más que tenemos vacíos 6!
Yo he dicho que de 97 tenemos vacíos 6.
Pues, ¡vamos a tener vacaciones muy largas todos los demás!
¿No ve que eso no se sostiene?
¿No ve que esas cosas que usted afirma no se sostienen?
Cuando no se cubre un cargo es porque se está buscando la persona adecuada que pueda llevar adelante esa política.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor conseller, vaja acabant.

 

**El senyor vicepresident segon del Consell:**

 

Perdón, señor presidente.
Ya prácticamente he acabado, porque tampoco.
.
.

Lo de los utilitarios y espacios comunes.
.
.
A usted le gusta insistir, porque al final tiene que.
.
.
"insisto mucho a ver si cae, a ver si cae", el palacio, "el espacio común de las mujeres".
¿Usted cree que la política de la mujer se concibe como simplemente la instalación de un edificio?
¿Usted cree que eso es la política de la mujer de un gobierno, que haya un edificio donde encerrarlas a todas o donde hacer qué cosas?
La política de la mujer no se puede circunscribir a ningún sitio.
*(Remors)* La política de la mujer tiene que tener su plasmación en todas y cada una de las actividades, tanto administrativas como económicas como sociales, de esta comunidad.
Tiene que desarrollarse a través de líneas que favorezcan a las mujeres que tengan problemas, y tiene que favorecer fundamentalmente la plena integración de la mujer en todos los mercados, laboral, social, económico y de representación.
Y se han hecho importantes esfuerzos, y la Mesa de estas Cortes es significativa de ese esfuerzo que hemos hecho todos los partidos políticos para que la mujer tuviera su representación, que de eso no habla.
Pero la Mesa de estas Cortes, no en este momento, que no la preside, creo recordar, la presidenta pero la Mesa de estas Cortes tiene ese esfuerzo que han hecho los partidos políticos, y ahí el Partido Popular ha estado a la cabeza.
Y se han hecho políticas innovadoras como el Centro 24 Horas.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señor conseller, vaya terminando.

 

**El senyor vicepresident segon del Consell:**

 

Perdón.
Al final es que.
.
.

Se han hecho políticas innovadoras como el Centro 24 Horas, que no existía con la anterior administración, que no por comparar administraciones sino por dejar reflejo de este tipo de políticas que se están haciendo, se está trabajando para disminuir los malos tratos y se está trabajando para dar una atención inmediata judicial cuando las mujeres sufren violencia por razón del género.

Y por tanto, no le vuelvo a decir otra vez lo que pienso sobre lo que me ha dicho del espacio común, pero desde luego no es el ejemplo de lo que debe ser la política de la mujer.
La política de la mujer ni empieza ni acaba ahí, sino todo lo contrario.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor vicepresident, senyor Ripoll.

Senyories, abans d'alçar-se la sessió vull manifestar que la Junta de Síndics es reunirà a continuació, i després la Mesa.

Senyories.
.
.
*(remors)* Sí, senyora Moreno?
*(Remors)*

 

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Como persona, como diputada y según el artículo 66, me gustaría que el presidente en funciones ahora mismo, el señor vicepresidente, me diera la palabra para poder alegar.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Vamos a ver.
El artículo 66 dice: "Cuando la alusión afecte al decoro general de un grupo parlamentario el presidente podrá conceder a algún representante de aquel el uso de la palabra por el mismo tiempo, o cuando, a juicio de la presidencia, en el desarrollo del debate haya una alusión que implique un juicio de valor o inexactitudes sobre la persona o conducta de un diputado.
.
.
"

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Señor vicepresidente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Señora diputada.
Escuetamente y únicamente para la referencia que usted cree que se haya hecho a su persona y que se adecue a lo que señala el artículo 66, tiene usted el tiempo, pero sin salirse de él para reabrir ningún debate.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Muy escuetamente, y agradeciendo.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Lo cumpliré como lo cumplo con todo el mundo.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

Muy escuetamente.
.
.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

¿Cuál es esa.
.
.
?
*(inoïble)*

 

**La senyora Moreno Fernández:**

 

.
.
.
y agradeciendole la palabra, ante la inexactitud que se ha dado en esa tribuna, yo me siento muy orgullosa, y nunca lo he escondido, de estar afiliada a mi partido desde hace más de doce años.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias.
Nada más.

Senyories, com havia manifestat anteriorment, es reunirà la Junta de Síndics, a continuació la Mesa, i per tant, s'alça la sessió.

 

 

 

 

 

*(S'alça la sessió a les 13 hores i 20 minuts)*