Untitled Web Page



**Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca realitzada el dia 2 de maig de 2006.
Comença la reunió a les 11 hores i 6 minuts.
Presideix la il·lustre diputada senyora Dolors Pérez i Martí.
Reunió número 9/I.**

 

***Compareixença del representant de l'organització agrària AVA, senyor Cristóbal Aguado Laza, per a explicar les conseqüències de les gelades de 2005, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 26.
047).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Inici de la comissió de hui, realitzada per a la compareixença de les organitzacions agràries més representatives del País Valencià, conforme són l'organització agrària AVA, i li donem la benvinguda a don Cristóbal Aguado.
Moltes gràcies per haver atés la petició d'aquesta comissió, per a parlar arran de tota la política agrària en referència o a partir de les gelades que es varen produir al País Valencià en el mes de gener, febrer i març de l'any 2005.
Així com també la compareixença de La Unió de Llauradors i Ramaders, l'altra organització agrària que intervindrà posteriorment al senyor Cristóbal Aguado.

Bé, per iniciar la comissió de hui, primer el senyor secretari, si vosté té a bé comprovar si hi ha quòrum.

 

*(El senyor secretari passa llista per tal de comprovar l'existència de quòrum)*

 

D'acord, senyor Lozano.
Ara es prendrà nota el senyor secretari així com el senyor lletrat de la substitució de la senyora Jeannette Segarra.

 

**La senyora Marcos Puig:**

 

Senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Sí.

 

**La senyora Marcos Puig:**

 

El señor secretario no me ha nombrado, y ha nombrado mi segundo apellido con el segundo del señor Lozano, por lo tanto que conste en acta que también Verónica Marcos Puig está presente.

Gracias.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Marcos, moltes gràcies per l'aclariment.

Està clar, senyor secretari?

 

**El senyor secretari:**

 

Está clarísimo.
Perdón a la señora Marcos.

 

**La senyora presidenta:**

 

Bé, senyores diputades, senyors diputats.
El primer punt de l'ordre del dia, lectura i aprovació, si escau, de l'acta de l'última Comissió d'Agricultura.
Supose que vostés ja estaran assabentats d'este primer punt, hauran comprovat l'acta.
I si els pareix bé,.
.
.
si per assentiment ho consideren passarem a la seua aprovació.
D'acord?
D'acord, queda aprovada l'acta de la comissió última.

Com abans li deia i quan vosté vullga, té el temps que crega oportú per a exposar la problemàtica agrària arran de les gelades.

**El senyor Aguado Laza, representant d'AVA:**

 

Moltes gràcies.

Bon dia, i en primer lloc felicitar els distints grups parlamentaris de les Corts Valencianes, per la seua preocupació pel sector agrari valencià, i en particular que m'hagen invitat a comparéixer per a analitzar les conseqüències de les gelades que tingué el sector agrari nostre.

Unes gelades que en realitat va ser un conjunt de catàstrofes climàtiques reiterades, consistent tant en gelades com en granissades, que tingueren lloc en els mesos de gener i febrer i març de 2005.
I que pels danys ocasionats podem afirmar, sense por d'equivocar-se, que és una de les pitjors catàstrofes climàtiques que hem sofrit en el sector agrari valencià.

Unes gelades que es donaren en un moment molt concret de la campanya citrícola, passant de la primera part a la segon.
En un moment en què la campanya primera va ser la pitjor dels últims trenta anys.
Que n'hi havia una desmoralització total en el sector citrícola valencià, que confiava en eixa segona part precisament que va rematar la gelada.
I que per tant, va allargar l'agonia i va fer que tinguérem la pitjor campanya citrícola, com dic, dels últims trenta anys.
*(So d'un mòbil)*

 

En el seu moment férem una valoració dels danys, que des d'AVA déiem que superaria els mil milions d'euros.
I el temps mos va donar la raó, ja que a posteriori es va demostrar i comprovar que la quantia era molt superior a la valorada inicialment.

Estes gelades i granissades afectaren greument a cultius tan importants en la nostra comunitat com els cítrics, les hortalisses, els fruiters, els fruits secs i les ornamentals.
Les comarques més afectades a la província de València foren la Ribera Alta, concretament en cítrics, melocotó i ornamentals; en l'Horta, cítrics, carxofa, creïlla i ornamentals; a la Ribera Baixa, cítrics, tomates, creïlles i ornamentals; al Camp del Túria, cítrics i fruits secs; en Camp de Morvedre, cítrics, nispros, carxofa, creïlla i fruits secs; a la Costera, els cítrics i els fruits secs; a l'Hoya de Buñol, cítrics, melocotó i fruits secs, i a la Safor, cítrics.

També a la província de Castelló, a la Plana especialment, afectaren els cítrics; al Baix Maestrat, cítrics i hortalisses, i a l'Alt Palància, els cítrics i els fruits secs.
Pel que respecta a la província d'Alacant, la Marina Alta tingué l'afecció sobre cítrics i fruits secs; la Marina Baixa, nispros i fruits secs; al Vinalopó Mitjà, fruits secs i hortalisses; al Camp d'Elx, hortalisses i ornamentals.

Com veuen, en totes les comarques els productes típics que hi havia foren els afectats.
La superfície era molt important.
Parlar que de cítrics n'hi haurien un mínim de 44.
000 hectàrees; en fruit de fruiters 3.
100 hectàrees; en nispro, 130 hectàrees; en hortícoles 8.
300 hectàrees; en fruits secs 1.
200, i en ornamentals al voltant de 60 hectàrees.

Una volta produïda la catàstrofe esta, totes les administracions, tant l'autonòmica com la central, desenrotllaren l'oportuna legislació a fi de pal·liar d'alguna manera els danys ocasionats.
A mi m'agradaria remarcar la sensibilitat que per part de les administracions n'hi hagué reacció immediata.
El dany va ser tan fort, que naturalment va moure la sensibilitat de les administracions, i l'expressió de voluntats de prendre mesures per a ajudar davant d'eixa situació.

En eixe motiu mos trobàrem en què, en primer lloc, va eixir el Decret 22/2005, de 4 de febrer, del Consell de la Generalitat, que establia ajudes per a pal·liar els danys produïts per les gelades dels últims dies del mes de gener.
I simultàniament el Reial Decret Llei 1/2005, de 4 de febrer, de la *Jefatura* de l'Estat, pel que s'adoptaven mesures urgents per a pal·liar els danys ocasionats en el sector agrari per les gelades ocorregudes en el mes de gener.

A continuació es va publicar l'Ordre del 10 de febrer de la conselleria, que desenrotllava parcialment el decret anterior.
Parlava ja perquè els danys nous eren en substitució de plantes de creïlla i ornamentals que s'havien afegit.
Posteriorment, també la Generalitat va publicar un altre decret, el 37/2005, del 25 de febrer, com dic, que modificava el decret anterior i introduïa tant les granissades com les noves gelades del mes de febrer.

Tornà altra vegada la conselleria a publicar una altra Ordre el 14 de març, en què desenrotllava també l'anterior decret primer fruit naturalment de totes les repeticions que n'hi havia.
Per eixe motiu també el Ministeri de Treball i Assumptes Socials publicà l'Ordre TAS/899/2005, de 5 d'abril, dictant les normes per a l'aplicació del Reial Decret Llei d'1/2005 que havia dit en primer lloc.
I es publicà el Reial Decret Llei 6/2005, de 8 d'abril, ampliant l'àmbit temporal de cobertura de les mesures inicialment previstes fins el mes de maig.

N'hi ha una sèrie de legislació, com dic, a l'efecte, per a continuació el 15 d'abril, el Consell de la Generalitat també declarà aplicable les mesures establides en el decret primer, modificat posteriorment ampliant les gelades ocorregudes en el mes de març.
Totes les ordres que estic dient, per suposat que són totes les ordres continuades, tant de la conselleria que en va fer una altra, dos més a continuació, una altra de Reial Decret Llei de 18/2005, de 20 de juny, que va establir mesures per a pal·liar els danys per sequera, i també establí mesures de caràcter laboral per pal·liar els danys per les gelades de gener, febrer i març.

Com veuen, són una sèrie de mesures puntuals que no he volgut desenrotllar completament, perquè són ni més ni menys que la climatologia anava per davant de les persones.
Créiem que ja estava passat el mal, però véiem que tornava a repetir una altra venguda de fred, una altra entrada de freds o de granissades, i necessàriament s'havia de legislar a remolc de les circumstàncies.
Una cosa que va retardar un poc, la realitat és que tota la velocitat que mosatros com a representants agraris demanàvem.

Com podem vore, es portà a cap en tres mesos una activitat legislativa que era enorme.
Però a la mesura de la magnitud dels danys ocorreguts.
Que en tot moment, he de reconéixer-ho públicament, va ser mol valorada pel sector agrari.
La celeritat legislativa és importantíssima.
I que ho feren tant l'administració autonòmica com la nacional, demostrant que havien treballat, i era de reconéixer.

He de significar, com no?
, que esbrinant després vaig vore que la Comunitat Valenciana havia treballat més que altres comunitats.
Altres comunitats són les que es retardaren.
I això va produir un retard posterior per part del govern central, que tots criticàrem en el seu moment.
Jo vull significar que recorde la conversació que tinguí en el president de l'ICO, en Aurelio Martínez, interessant-me per la necessitat de legislar i de tramitar les coses en major fluïdesa.
I me va reconéixer que estava en la faena, que estava en contacte permanent en el ministeri.
Però que, efectivament, n'hi havia, el decret a nivell nacional obligava a englobar-ho tot absolutament, i que efectivament hi havia un parell de comunitats que anaven molt endarrerides.
Això mos va perjudicar a mosatros en concret.

Quant a les ajudes establides, per resumir, podríem parlar d'ajudes directes i de préstecs bonificats.
Les ajudes directes també es podrien classificar en aquelles que venien a pal·liar les deficiències de l'assegurança agrària, reposició de plantons i arbres de cítrics i fruiters, la poda de regeneració dels arbres danyats majors de cinc anys, la reposició de plantes i hortalisses i la reposició de plantes ornamentals.
De totes formes, per a ser beneficiari de les ajudes directes el nivell de danys havia de superar el 20 o el 30% segons es tractara de zona desfavorida o no.

En el que respecta a les ajudes directes que venien a pal·liar les deficiències de l'assegurança agrària, podem dir que les inspeccions i els informes foren realitzats pels tècnics d'Enesa, i que s'han anat pagant segons Enesa ha anat realitzant les transferències de capital.
S'han detectat alguns problemes, bàsicament deguts a errors de gravació, que mos consta que estan solucionant-se, i mos preocupa que siguen encara alguns agricultors els que no tenen la resolució.
Resolució que havien de tindre, pensem que havien de tindre encara que esta fóra negativa.
Per tant, demanem i estem demanant a l'administració, que els agricultors deuen de rebre l'oportuna resolució, del número reduït que falta, a la major brevetat possible.

En este grup d'ajudes també mos preocupa el problema que va generar en aquell moment la granissada que tinguérem, ocorreguda especialment en el sud de la província de València i nord d'Alacant, que per això es va fer el Decret 37/2005, i l'Ordre de 14 de març de la conselleria, i en la que s'ocasionaren danys a varietats de cítrics que ja el període de garantia de l'assegurança agrària havia finalitzat.

Estes ajudes sí són exclusivament de la Generalitat Valenciana.
No han sigut resoltes encara, i possiblement perquè en el moment de la sol·licitud no es disposava d'impresos que diferenciara esta modalitat, de la granissada en concret per les gelades.
Però en tot cas són competència de la conselleria, i encara que afecten un nombre molt baixet d'agricultors, estan per resoldre i sí és necessària la màxima urgència possible una volta se clarifiquen els expedients, perquè amb la bona fe i amb l'entrada tan abundant d'expedients que es feien, com he dit, eixa falta d'expedient objectiu va generar equívocs.

Quant a les ajudes per la poda de regeneració, pareix ser que s'han anat pagant per grups i que queda encara una quantitat significativa de sol·licituds per a resoldre, degut bàsicament bé a defectes de forma o a documentació incompleta.
Mos consta que els préstecs bonificats es resolgueren tots en l'any 2005, però mos trobem amb el problema d'un nombre indeterminat d'agricultors que no pogueren acollir-se per desconeixement dels terminis, ja que no se'ls va comunicar de ninguna manera tret dels mitjans de comunicació, per la qual cosa seria desitjable que l'administració central, que és qui té realment les competències, establira un termini per a estos casos concrets.
Són molts els agricultors que després de l'any i el patiment que tingueren, ara, en la valoració, en el temps es veu que eixa oportunitat perduda és una oportunitat perduda però no fàcilment renunciable, ja que eixe finançament és essencial per a poder seguir exercint la professió d'agricultor.

La primera conclusió, per tant, per suposat, és felicitar les administracions pel treball realitzat.
No obstant, hem de manifestar i exigir que en aquells aspectes en què s'han generat problemes i segons les competències de cada administració, es faja un últim esforç per a resoldre les qüestions que queden pendents i que hem enumerat.
I, en tot cas, que servisca esta experiència per aconseguir millorar en el futur la gestió burocràtica de les ajudes al sector agrari, sobretot en el que es referix a acurtar els terminis perquè els agricultors puguen acollir-se a les ajudes, que mai, mai deurien superar els sis mesos des de la catàstrofe.

Creguem que la dilació de temps és molt negativa per a la imatge de necessitat peremptòria i urgent que té un agricultor.
Hem de dir que, destacant com d'important i transcendent era açò, també els efectes de les gelades tingueren altres conseqüències molt variables.
I el lamentable és que no deprenem, no deprenem de les experiències anteriors.
No és la primera catàstrofe climàtica que té la Comunitat Valenciana.
Ha passat altres voltes i sempre hem caigut en el mateix defecte.
Creguem que els consumidors estan *tontos*.
I encara que n'hi han mecanismes que depenen de les administracions a l'hora de controlar la qualitat dels productes, creguem que per traure un producte que encara té caldo però que està gelat, no passa res.
En voltes anteriors, de gelades d'esta magnitud, altres països, com és el cas d'Israel ­estic parlant d'anys fa, en què estava volent dominar Europa en cítrics, per exemple­, una gelada com està li va obrir a Israel les portes i una presència en els mercats europeus que lamentàrem durant diversos anys fins que ho poguérem superar a base de qualitat i de baix preu.

I esta volta s'ha repetit el mateix.
Per eixe motiu, durant diversos mesos estigueren comercialitzant-se taronges, cítrics de tot Espanya que no reunien les reglamentàries normes de qualitat i que, naturalment, espantaren ­i ho dic molt clarament i objectivament­ espantaren els consumidors, que foren enganyats pels operadors nostres, per la deficiència dels nostres controls i per les cadenes de distribució que, en eixe moment, al donar-se la circumstància que la taronja que no s'havia vist afectada se va revaloritzar ràpidament, preferiren treballar amb unes taronges que seguien la inèrcia de preus baixos i enganyar el consumidor.

Naturalment eixa factura no l'ha pagat ningun d'eixos operadores.
Eixa factura l'han pagat els cirticultors valencians especialment, que tinguérem en la segona part de la campanya, sense tindre excedent, una caiguda de preu extraordinària, una imatge que encara mos està passant factura i que països que mai havien venut cítrics en Europa, entraren.
Mos tiràrem pedres a la nostra teulada i pagarem les conseqüències durant diverses campanyes.
Això sí, en aquells moments n'hi hagué operadors o organització d'operadors que se vanagloriaven que havien tret diversos centenars de milers de tones i que se les havien menjat.
El que se les havia menjat, se les havia menjat i, el que no, les havia tirat.

El que va significar és un total afonament.
L'afonament va ser extraordinari en la campanya citrícola del 2005.
Enguany, com dic, que créiem que no es repetiria una segona part, està repetint-se una campanya totalment desastrosa; que no poguérem canviar en eixe moment, l'any passat, al canvi de primera campanya a la segona, allò de «a com isca», comprar sense preu, se va reforçar d'una forma notable, tant que quasi pràcticament ningú compra amb preu.
Va ser la derrota del citricultor, les conseqüències de la gelada i la falta d'un control de la qualitat com tocava.

I no funcionen els controls de qualitat.
No parle només en València.
Estic parlant de tota la Unió Europea.
Europa encara no té clar com s'han de vigilar els productes agroalimentaris perquè els consumidors no isquen perjudicats i que l'altre esclavó, bé, l'esclavó més dèbil de la cadena que, en concret, és el productor, no isca perjudicat de distintes formes indirectes.

Per eixe motiu, ja que en la Comunitat Valenciana, en Espanya i en Europa fallaren els controls de qualitat, competència de les distintes administracions, i és una cosa que no hauria d'ocórrer, simplement perquè les administracions no poden confiar en la hipotètica bondat mai real del funcionament del lliure mercat.
I molt menys quan això de la frase tan grandiloqüent de «lliure mercat», en el sector agroalimentari i especialment el nostre, dels cítrics, de productes peribles, no existix.
O siga, no n'hi ha lliure mercat en Europa, és una fal·làcia.
A mi m'agradaria, i ho dic en esta casa que per a mi és paraula major, m'agradaria que els parlamentaris de tot Europa, naturalment partint des dels autonòmics, com és este, es donaren compte que l'esclavó dèbil de la cadena agroalimentària és el productor i que lliure mercat és quan productors i comercialitzadors tenen capacitat per a negociar i establir unes normes de mercat que siguen convenients, amb preus justos per a tots.
Això no se dóna.
Hui mana la gran distribució i, en el cas este concret, la gran distribució quan li posaven tarongers gelades i taronges no gelades i el preu d'una i el preu de l'altra, va dir: «Eixa».
I passaren per damunt dels consumidors i, després, amb les conseqüències.

Per tant, davant d'eixa situació està clar que hem d'evitar els fraus i els abusos que perjudiquen, en primer lloc, directament el consumidor i, posteriorment, l'agricultor, i hem de prendre tots molt bona nota que s'ha de legislar perquè el mercat, amb normes, pot funcionar; el mercat, sense normes, pot ser una cosa que és una utopia falsa.

Per altre costat, volem ressaltar, per una part, la necessitat del sector agrari d'una assegurança integral i genèrica de cost, que protegisca l'agricultor davant de les inclemències climàtiques com de les fluctuacions i crisis de preus.
Tenim una assegurança que he de reconéixer que Espanya és el país que té la millor assegurança del món, però és una assegurança que encara dista molt d'arribar al punt òptim que necessitem.
I que davant de les circumstàncies del mercat, s'ha d'evolucionar, s'ha de transformar i aprofitar les legislacions i els canvis legislatius de les organitzacions comunes de mercat que se donen en Europa des de Brussel·les, per a adaptar circumstàncies i punts convenients per a millorar la situació.

Naturalment, són les administracions les que deuen involucrar-se legislativament en la reglamentació d'un comerç transparent i just basat en la concertació social agroalimentària que garantisca la qualitat als consumidors i preus justs als productors.

Com dic, la circumstància climàtica ha agreujat d'una forma notable i ha demostrat més, a la vista de tots, les deficiències greus que té el sector citrícola, jo diria hui, hortofructícola valencià, que no deixa de ser un dels pioners d'Espanya i que el que ací passa és exportable a altres llocs perquè no s'ha d'oblidar les característiques específiques, minifundistes i, per descomptat, multifuncionals, que té la nostra agricultura.

Naturalment, per eixe motiu he de ressaltar i vull aprofitar la situació, ja que estic en esta compareixença analitzant la situació del sector agrari valencià, destacar la crisi de preus que estem patint, des de fa diversos anys, que pot ser desenrotllada d'una forma més que notable, però crec que no és ara el moment perquè estime que eixe tema seria enormement extens, perquè hauria de parlar de l'OCM, de fruites i hortalisses, hauríem de parlar de les gestions que hem fet en el Parlament Europeu, de la venda a pèrdues d'algunes grans cadenes, la falta d'una legislació homogènia en Europa, cosa que me satisfà dir que la casa on sempre hem rebut suport i garanties és precisament en els parlaments, tant el Parlament Europeu, com nacional, com el valencià.
Però m'agradaria que això es poguera traduir en unes regles de joc, posades en pràctica per la Comissió Europea i pels governs de distintes zones geogràfiques, perquè és la millor forma d'arreglar les coses.

Per tant, sí que vullguera deixar clara una cosa: s'ha treballat molt com a conseqüència de les gelades, però hi han hagut virtuts i defectes per tots els costats.
La realitat és que els agricultors, com diguem en el valencià de poble, estem fotuts i refotuts, estem molt mal, i deuríem analitzar, verdaderament, què fem per a solucionar-ho, i deuríem analitzar amb profunditat estes coses perquè quan ve una catàstrofe com esta, esta és desencadenant que aflore i es veja amb molta més transparència i objectivitat la verdadera situació.

Però no vullguera anar-me'n d'ací o deixar la meua intervenció sense dir que no sabem realment el que tenim.
Tenim un col·lectiu agrari magnífic.
És deveres, n'hi han ja molts immigrants i és un altre tema a parlar d'immigrants, de contractació.
.
.
Podíem parlar.
Però tenim un col·lectiu agrari professional magnífic.
Tenim una terra magnífica i un clima magnífic.
Si garantírem als agricultors els elements necessaris d'investigació, d'aigua i els quinze cèntims més per quilo que mos fan falta, arribaríem on voldríem, i seríem els amos del mercat europeu.

Vull que quede molt clar eixe tema.
Per tant, jo, que estic molt a gust ací i vos agraïsc, com he dit, a tots els membres de la comissió la invitació, dir-vos que per part d'AVA estem a la vostra disposició per a vindre sempre que mos inviteu per a parlar dels temes i dels problemes que té la nostra agricultura valenciana i que, per tant, a més d'estar a gust estic a la vostra disposició per a contestar totes aquelles preguntes o temes que vullgau traure.

Moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora María del Carmen Nácher Pérez)*

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Aguado, per la seua exposició tan clara i tan detallada.

Pel Grup Parlamentari Esquerra Unida: Entesa, té la paraula la senyora Dolors Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Aguado, quasi que jo faria una valoració començant pràcticament pel final de la seua intervenció, unit al que han estat les gelades.
Les gelades del 2005 van comportar un efecte negatiu en matèria econòmica, social i també mediambiental sobre el que jo voldria incidir i que vosté em contestara sobre les possibles solucions, encara que en alguna d'elles, les preguntes, les faré i vosté arreplega la mateixa visió que jo li vaig a exposar, ja que les conseqüències que varen tindre en este cas els llauradors, en general ­també la ramaderia va tindre alguna conseqüència­, però els citricultors de forma molt particular, són conseqüències que perjudiquen el conjunt de l'economia valenciana.
Pèrdues que, a més a més, situa els llauradors al voltant del 50% de la renda mitjana de la resta dels sectors productius valencians.

Home, jo entenc, senyor Aguado, que la conseqüència malaurada de la catàstrofe climatològica que vàrem sofrir el mes de gener, febrer i març del 2005 va tindre, per descomptat, conseqüències clares i palpables en la campanya que tenim en el 2006-2007, eh?
O siga, que eixes conseqüències ja se comptava que havien d'aparéixer.

No obstant, jo no sé si en la mesa creada per la mateixa conselleria, en la qual participen vostés com a sindicat agrari i la mateixa conselleria i els diferents tècnics, han aplegat a alguna conclusió concreta de com eixir d'este impàs que tenim.

També hauríem de tindre en compte ­i no perquè vosté me contestara, però sí en compte­ una situació que va paralitzar tot el que s'estava poguent fer des del País Valencià.
Vejam, comencem per que tenim diferents ordres que només passa la catàstrofe, ja en el mes de gener la mateixa conselleria estableix una ordre per les gelades que s'havien produït; en el mes de febrer, existix una nova ordre; i en el mes de març apareix una nova ordre, perquè, clar, anàvem acumulant.
.
.
Era allò que vosté explicava: «Bé, no pensàvem que anàvem a tindre tanta catàstrofe, però.
.
.
», la climatologia, efectivament, ningú la coneguem i se va produir durant tres mesos el desastre, conforme dic, principalment en la citricultura, conforme ha aparegut.

Després se va crear també un decret, el Decret 75/2005, del 15 d'abril, en què ja s'arreplega dintre d'este decret les diferents ordes, o siga, el decret ja arreplega els tres mesos consecutius de mal climatològic que havia sofert el País Valencià i, per descomptat, després tenim diferents resolucions, la del 28 de desembre del 2005, en què ja parlem d'ajudes, ajudes concretes i llista de persones afectades per aquestes gelades; i, posteriorment, una resolució del principi de gener.

Totes aquestes resolucions, ordres i decrets creats per la conselleria van encaminats principalment a les ajudes econòmiques que tenen d'eixir des de la Generalitat Valenciana, que formen part del programa dels pressupostos de la Generalitat Valenciana, del programa, concretament, d'agricultura, el 714.
20, i és de veritat que la cosa és tan exagerada que necessitaven també aplegar a acords d'estat per a poder resoldre el més èticament possible aquest problema.
Però també és de veritat que perguem molt de temps i a nosaltres, o a mi, particularment, no me val; supose que a ses senyories tampoc, ni a vosté tampoc, senyor president, supose que no ens val que va i resulta ser que perquè Madrid done una quantitat d'ajudes o tinga en compte la situació de tots els documents que s'envien a Madrid davant de la catàstrofe climatològica, Madrid s'haja d'esperar a altres comunitats autònomes per a vore com té d'enfocar la situació al País Valencià.
Per tant, això ens ho haurem de fer mirar per a poder avançar ràpidament davant d'estes situacions.

Jo estic conforme amb alguna de les coses que vosté ha plantejat, però a mi m'agradaria saber quina ha estat la disminució o pèrdua de la capacitat productiva de la terra i, en especial, en els cítrics, quina disminució és la que hagen pogut tindre; i si no n'hi ha hagut disminució quin ha estat el grau de qualitat del propi cítric per a trobar-mos en estos moments en la situació en la quals ens veiem.

I les mesures urgents també m'agradaria saber-les, les mesures urgents que es varen adoptar, si vostés consideren que varen ser suficients o que havien d'haver donat algun altre pas o que s'havia d'haver evitat un enfrontament, que sempre és per la demostració de força en lloc de ser un enfrontament per la capacitat d'ajuda als citricultors, bé, als llauradors en general del País Valencià.

També voldria saber si la mesa autonòmica, la mesa de la conselleria, en què es reunixen les organitzacions agràries, si establiren algun control, si aplegaren a l'acord d'establir algun acord concret i algun seguiment sobre les concessions de les ajudes envers les gelades; i si han existit condonacions als agricultors afectats, condonacions de qualsevol tipus, anem a vore, sobre la seua declaració de la renda, sobre els crèdits que els agricultors davant d'estes situacions solen realitzar a les caixes, principalment, per a poder enfrontar la situació, ja que és evident que les ajudes que poden rebre de l'administració mai en la vida poden ser del cent per cent.

Vosté ha exposat això de les assegurances agràries.
Jo pense que les assegurances agràries, i és una cosa en què havem incidit en esta comissió d'agricultura en diverses ocasions, pensem que se tindrien de donar passos, no sé com, això se m'escapa, perquè té de ser un acord entre vostés i directament la Generalitat, però se tindrien de donar passos en el que significa l'assegurança agrària integral, perquè, tot i poguent anunciar que tenim la millor assegurança agrària del món, que a mi se m'explique davant d'altres climatologies de, per exemple, el nord d'Europa, on el cooperativisme està molt ben protegit, bastant més que aquí, al País Valencià, com és possible que si nosaltres tenim l'assegurança més important del món, aquells ja no ho tenen tan important i aquells estan doblement protegits davant d'una catàstrofe com aquesta.
Solament cal entrar en el sistema alemany, per exemple, i vore com protegixen la seua agricultura.
Eixa seria l'última pregunta.

I opine igual com vosté, i aixina voldria acabar, a l'exposar-li que tenim un sector agrícola magnífic, que som exportadors nats, que tenim un cert pedigrí, però també lamente, i supose que vosté també, que el País Valencià continue sent moneda de canvi de totes les polítiques, tant estatals com europees al vènit de parlar d'agricultura, al vènit de parlar de comercialització, al vènit de la influència que tenen tercers països, perquè aixina són els acords, i això està molt bé, al vènit d'entrar els seus productes ací, a l'estat espanyol, i, en conseqüència, al País Valencià.

La manca moltes vegades d'etiquetatge sobre eixos productes, que seria importantíssim, com la seua qualitat o com de quina forma han estat produïts, si existixen productes fitosanitaris per a tractar-los, si són ecològics, si marquen, en definitiva, la qualitat de vida que necessita la comunitat, però també el conjunt de l'estat espanyol, ja que és el mercat més proper que nosaltres tenim en aquestos moments.

I m'agradaria, per últim, també preguntar-li *(rient)*, perquè se m'havia oblidat i espere que me disculpe, si vosté creu que seria necessari realitzar una partida pressupostària anual concreta per a poder previndre totes les situacions climatològiques negatives que es poden produir envers l'agricultura i la ramaderia al País Valencià.

I aixina acabe.
Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Moltes gràcies, senyoria.

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor Lozano.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

Bon dia.

Gràcies, senyora presidenta.

Bon dia, senyories.

Benvingut siga, senyor Cristóbal, per a mi és un doble plaer, primer, com a amic i company de lluita que hem segut, i vore que un representant dels llauradors està hui ací, en el parlament, en el cor a on se fan les lleis, per a mi, de veritat, és una doble satisfacció vore a les dos organitzacions principals de la Comunitat Valenciana.

Dit açò, jo crec que coincidixc amb vosté en el detall amb què vosté mos ha dit tota eixa legislació que s'havia produït i també en les deficiències que vosté havia remarcat, perquè és evident i aixina en el seu moment li ho traslladàrem tant el Ministeri d'Agricultura, a través del secretari general, Fernando Moraleda, com també ací, en la comunitat, perquè si és veritat que en Madrid se va retardar, i tenim de procurar que no siga aixina en el futur ­se va retardar perquè se demanava tindre la valoració total de totes les comunitats autònomes­, també és veritat que després els diners aplegaren a la Conselleria d'Agricultura i se tardà un temps que jo crec exagerat fins que aplegaren als llauradors.
Per tant, són dos qüestions que jo me les he apuntades perquè, a on calga, tindrem d'anar reivindicant perquè això no torne a passar en el futur.

A mi, al fil del que vosté ha estat parlant, i crec que amb el detall que vosté ha fet ja és més que suficient, insistixc, he arreplegat estes dos dades.
.
.
Sí que tinc un dubte i m'agradaria que vosté intentara vore si coincidim o almenys quina valoració en fa vosté: ¿creu vosté que les indemnitzacions meteorològiques o que les inclemències meteorològiques tinguen d'afectar tantíssim al nostre sector.
.
.
, per què?
M'explicaré o intentaré explicar-me.

En altres sectors se produïxen situacions extremes d'altre tipus i perquè el sector té una situació de solvència econòmica és capaç de resistir una situació d'este calibre, perquè vosté ho ha dit, i jo també compartixc, perquè, a més, fórem fundadors l'Associació Valenciana d'Agricultors i la Unió en la creació de les assegurances agràries amb l'aleshores conseller d'Agricultura Luis Font de Mora, quan se van crear les assegurances agràries i, lògicament, vosté ho ha dit, és una de les millors que n'hi ha en el món, també és veritat, i compartixc amb vosté que no és suficient, tal com està la situació que tenim en este moment.

Però jo insistixc: com és possible que hajam arribat a una situació, el sector, que sigam incapaços els llauradors de poder mantindre o sofrir o resistir un sofriment com el que se va produir l'any passat?
Perquè la veritat és que, és una opinió meua i és la que a mi m'agradaria contrastar amb vosté i, sobretot, vore si estem d'acord, mosatros tenim uns problemes estructurals, minifundisme en la parcel·lació, que sap que fa que tingam un dels costos de producció més elevats del món en citricultura.
És una herència històrica, en un moment determinat i per la nostra pròpia idiosincràsia i forma de ser hem anat dividint les propietats i, finalment, mos hem trobat amb una quantitat de parcel·les que fa impossible la utilització d'una mecànica al conjunt de l'agricultura per a abaratir costos.

També tenim un problema, que és el que és la falta de competitivitat, sobre la base que l'excessiva atomització de l'oferta fa que hui, en una situació de mercat tan dura i lliure com la que existix, mos done que quatre o cinc centrals de compra en els països centrals europeus dominen el 65 o 70% de tot el que entra en estos països, i mosatros, per contra, estem treballant amb més de set-cents operaris que estan oferint.
Això és una debilitat estructural que fa que sempre els llauradors tinguem d'anar a la pèrdua.

Li avance que en la comissió d'agricultura hui també està previst, a petició del nostre grup, que vostés puguen vindre també a parlar del tema dels preus.
Sé que han estat vostés en Brussel·les, sé que és una tema importantíssim i sé que és un tema que tindrem de ser capaços de buscar-li solucions per vore com anem pal·liant, perquè no és possible que el consumidor estiga gastant-se uns diners, estiga pagant ben pagat tota la fruita i hortalissa que menja i, per un altre costat, que aplegue tan poquet al llaurador.
Moltes vegades, vosté també ho sap que a on tenim la dificultat és què passa pel camí en la conformació de preu, i això tindrem de vore com anem analitzant-hi i, i de fet, també n'hi ha una altra compareixença de vostés, o almenys una petició de compareixença de vostés, en la comissió d'assumptes exteriors, d'assumptes comunitaris, per a intentar vore també quins són els resultats o quines són les experiències que vostés han tingut en Europa, per vore com les podem anar traslladant ací.

Perquè al nostre parer, i dic al nostre parer, lògicament, és una visió des del Grup Socialista, el que hem entés i el que estem veguent és que durant els huit anys que s'ha estat governant a Madrid i els onze que porten ací, en la Comunitat Valenciana, el Partit Popular, no s'ha agarrat cap mida que haja solucionat el problema dels llauradors.
Insistixc en el problema dels llauradors, perquè no és el mateix dir que l'agricultura té problemes, que jo crec que ho fa també que la realitat és que sobra de tot, en estos moments, en l'agricultura n'hi han excedents per tota Europa i pertot pràcticament, en Espanya també, de tots els productes que s'estan fent.
Per tant, no és un problema de l'agricultura, ací tots no estan perdent diners.
Ací qui està sofrint els problemes que té l'agricultura i que té en este moment la producció són els llauradors que no estan podent viure d'eixa realitat productiva i del seu treball.

Per tant, açò és el que mosatros considerem que des del Partit Popular s'hauria d'haver començat a treballar per a vore com se solucionaven els problemes estructurals per arribar a la conclusió que si no tenim la suficient organització estructural, i a més de mercats, i a més també de llauradors, perquè en este moment estem en uns nivells molt baixos d'incorporació de jóvens al camp, doncs s'està produint que en el futur jo tinga més que dubtes de què és el que anem a poder fer per a solucionar els problemes que tenim.

I dic açò perquè jo en el fons, a pesar de les paraules que estic ara intentant transmetre-li, i m'agradaria insistir, contrastar-les amb vosté, jo crec que hem de ser optimistes.
Pense que tenim un bon clima, que tenim uns bons professionals, que tenim una situació geogràfica envejable i que seria d'una incompetència estructural no utilitzar-la per a en el futur tidnre eixa agricultura, que a més és la que garantiria que els ciutadans de la Comunitat Valenciana, i sobretot europeus, disposen d'una alimentació en quantitat, en qualitat i a preus raonables, que no barats.
Sóc dels qui pensen que, o comencem a vore què és el que ocorre en eixa conformació de preus o realment ho tindrem molt fotut per a poder persistir en el temps.

Per acabar, senyor Aguado, insistir-li la meua gratitud personal i del nostre grup per la seua presència hui ací.
Insistisc que és una gran satisfacció.
I sí que m'agradaria que intentàrem vore per vore si realment els problemes estan en el que no hem fet, a més també del que caldria fer perquè quan es produïx una situació d'este caliu poguérem també tindre una presència activa i immediata per a solucionar el problema.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Lozano.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula la senyora Verónica Marcos.

 

**La senyora Marcos Puig:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Muy buenos días, señoras y señores diputados.

Señor Aguado, como no puede ser de otra manera, agradecer su presencia en esta comisión para explicarnos cuáles fueron las consecuencias de las heladas del pasado 2005.

Entiendo que es fundamental que ustedes vengan aquí a comparecer como responsables y como personas que representan a los agricultores de nuestra comunidad.
Son ustedes, en definitiva, esa correa de transmisión entre los agricultores y las administraciones.
Y, por lo tanto, tienen ustedes la responsabilidad de responder a las demandas y las preocupaciones del sector, y hacérnoslas trasladar a las administraciones que son responsables de ejecutar, como no puede ser de otra manera, las principales políticas para que el sector siga adelante.

Y bien, señor Aguado, me gustaría destacar algunos matices de su intervención.
Usted hace referencia a la rápida capacidad de reacción por parte de las administraciones, por parte de la consellera de Agricultura, a la hora de valorar los daños producidos durante los meses de enero, febrero y marzo.
Ha explicado con total claridad los tipos de ayudas a los que podían acogerse los agricultores, tanto los que estaban asegurados en su momento como los que no lo estaban en el momento de la catástrofe climática.

Sin embargo, también ha hecho especial mención a una serie de.
.
.
, me he tomado nota y creo haber escuchado que usted ha calificado de problemas en la grabación de expedientes, y que, por tanto, significó que la entidad estatal de seguros agrarios no pudo dar respuesta a algunos agricultores en su momento.

Es cierto, señor Aguado, que pasaron siete meses y medio, y quiero que usted me lo aclare en su segunda intervención si esto es cierto.
¿Es cierto, señor Aguado, que pasaron siete meses y medio desde que la conselleria promulgó el decreto de ayudas e informó a la entidad estatal de seguros de que debía comenzar a peritar, hasta que esta entidad, la Enesa, da la orden en octubre de transferir a la Comunidad Valenciana el dinero de las ayudas?

Y otra de mis dudas, señor Aguado, es que tengo, por una nota de prensa que sacó la conselleria el pasado 19 de abril, hace tan solo 13 días, en la que la Enesa se comprometía por fin a dar el dinero que faltaba para que la conselleria pudiera transferir ese 50% de ayudas directas de esta entidad estatal.
Me gustaría saber, señor Aguado, si tiene usted, si sabe usted, como representante de agricultores, si existe alguna comunicación formal por parte de la Enesa al gobierno valenciano; porque desde luego el gobierno valenciano no tiene ninguna comunicación formal de que la Enesa iba a transferir ese porcentaje de expedientes, que significaría cubrir, si no tengo mal mis cálculos, casi 2.
000 expedientes.

Y bien, siguiendo con su intervención, señor Aguado, también he hecho referencia a las ayudas indirectas sobre bonificación de los intereses de los préstamos que han solicitado los agricultores para paliar los daños.
Le diré que la Comunidad Valenciana, les diré, señorías, que la Conselleria de Agricultura, que nuestra región, y también así usted ha hecho especial hincapié, fue la primera, la primera autonomía que firmó un convenio con las entidades bancarias valencianas para cubrir el 50% de los intereses bancarios de los préstamos que le han solicitado los agricultores.
Por tanto, siendo los primeros, siendo pioneros aún así, usted también lo ha dicho, señor Aguado, nos vimos fuertemente perjudicados porque algunas otras autonomías no habían hecho los deberes.
¿Eso qué significó?
Que el 24 de agosto del año 2005 la Comunidad Valenciana ya había hecho sus deberes y la Conselleria de Agricultura había dado la orden a las entidades bancarias para pagar, nada más y nada menos, que 30 millones de euros en intereses a los agricultores.

Y mientras tanto, señor Aguado, usted también ha hecho referencia al Instituto de Crédito Oficial, al ICO.
No había firmado este convenio ­creo recordar­, a fecha 24 de agosto de 2005, con ninguna entidad estatal para pagar el dinero que correspondía al Ministerio de Agricultura para nuestros agricultores valencianos.
Es dos meses después ­creo recordar, y si no es así, señor Aguado, usted me corrige­, el 17 de octubre, cuando la ministra se compromete también verbalmente a que a finales de octubre el ICO podrá firmar ese convenio con entidades estatales.

Hemos hecho también, se ha hecho aquí especial mención a la desinformación por parte del ministerio sobre los plazos para acogerse a ayudas a los intereses de préstamos bonificados.

Y bien, no sé, no sé de qué se extraña su señoría, si sabe bien el señor Aguado que el día que usted mantuvo la reunión con el señor Cotino, en la Ribera, en la principal comarca afectada por las heladas, todavía no teníamos, no teníamos ni cómo iba a ser el modelo de solicitud para acogerse a las ayudas estatales.
Ese día en el que ustedes ya habían mantenido previas reuniones para ver cómo se iba a hacer frente a la situación en la que el conseller de Agricultura ya había mandado diversas cartas a la ministra de Agricultura e informaciones para que se declarara zona catastrófica a la Comunidad Valenciana, ese día todavía no sabíamos cómo iba a ser ese modelo al que podían acogerse nuestros agricultores.

Y bien, usted, como representante de los agricultores, ha hecho aquí varias reivindicaciones a las administraciones.
Reivindicaciones que por parte de este grupo parlamentario, señor Aguado, vemos muy razonables, y que haremos todo lo que esté en nuestro mano, y aquí existen compromisos de este grupo parlamentario, para poder controlar la acción del gobierno valenciano y del gobierno central en estas reivindicaciones, y que eso sea una realidad.
Y me estoy refiriendo concretamente a la administración central, de un nuevo plazo para acogerse a las ayudas, a préstamos bonificados.
Consideramos que la firma del convenio entre el ICO y las administraciones bancarias tardó demasiado tiempo, por lo tanto, entendemos que debe haber más tiempo de margen para que los agricultores se acojan a estas ayudas.

Y también quiero que usted tenga en el compromiso del Partido Popular, de este grupo parlamentario, para exigir que en posteriores situaciones, como las acontecidas el pasado año, se acorten los plazos de ayudas, que no superen los seis meses, tal y como usted también ha solicitado en esta comparecencia.

Y encontrará también de su lado a este grupo parlamentario, señor Aguado, al Grupo Parlamentario Popular, para endurecer los controles de calidad y que no se comercialicen cítricos de baja calidad.
Usted ha dicho que hay muchas formas para endurecer estos controles de calidad, controles a nivel nacional, controles a nivel europeo, controles a nivel autonómico, como no, señor Aguado.
Y quiero que sepa usted que encontrará a este grupo parlamentario para recoger todas esas reivindicaciones, todas esas buenas formas de hacer un buen control de calidad, para que los cítricos sean vendidos al precio que Dios manda y con la calidad que se merecen nuestros consumidores.

Y, por otro lado, también sabe que vamos a seguir ayudando desde el Partido Popular para asegurar a los agricultores sus campos, e intentaremos aumentar para los próximos ejercicios la ayuda de 24 millones de euros anuales que desde la conselleria ponemos a disposición de los agricultores para este fin, para que puedan asegurar sus campos.

Y voy terminando ya, señorías.
Señor Aguado, quisiera terminar mi intervención como la he comenzado, y es felicitándole y agradeciéndole por su comparencia aquí, en estas Cortes; y también en Europa, donde tuvo una intervención magnífica a favor de los agricultores valencianos, señor Aguado.
Que quede en acta la felicitación de este grupo parlamentario.

Y tengo que decirle que tendrá también el apoyo del Grupo Parlamentario Popular, porque para eso estamos, señor Aguado, para eso vino usted aquí, para que exista el compromiso de los grupos parlamentarios y de esta cámara, para analizar en posteriores ocasiones lo que usted ya expuso en la Comisión Europea, como es la crisis de los precios que venimos sufriendo, y también para analizar tantas cuestiones que nos preocupan a los valencianos y que sean perjudiciales para el sector agrario, como por ejemplo también usted ha dicho una cosa muy importante, como es la sequía.

Bien, señor Aguado, termino mi intervención.
Y antes de agradecerle, hacer especial hincapié en esas dos preguntas que le he lanzado, sobre todo ¿si sabe usted si hay alguna comunicación formal por parte de la Enesa al gobierno valenciano de ese 50% que tiene que transferir a la Comunidad Valenciana?
¿Y si las fechas a las que yo he remitido, sabe usted si son las correctas, las fechas de demora por parte del Ministerio de Agricultura a la hora de lanzar las respuestas adecuadas a nuestros agricultores?

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gràcies, senyora Marcos.

Té la paraula el senyor Aguado.

 

**El senyor Aguado Laza, representant d'AVA:**

Bien.
Muchas gracias por las palabras también de agradecimiento por mi presencia aquí, en nombre de AVA.
Y naturalmente que es un foro que para mí es especial, y agradezco mucho todas las intervenciones.

Es indudable que en la primera intervención Dolors ha hablado de los efectos en cuestiones de consecuencias agrarias y medioambientales.
Hay zonas muy, muy castigadas, muy perjudicadas.
E, indudablemente, la afección sobre el medio ambiente en una zona tan importante como nuestra comunidad tuvo unos efectos muy claros.
De hecho, son muchos los agricultores que incluso han tenido que arrancar huertos con la consiguiente inversión y dificultad para hacer frente.
El número creciente de agricultores que han abandonado sus campos, algo que yo diría que en siglos no había aparecido nunca en nuestra comunidad.
E, indudablemente, la consecuencia de las heladas en la pérdida de renta es más que notable, más que notable; más que notable, especialmente en la zona central de la Ribera, donde el daño fue extraordinario y que ha motivado que esa zona que hubiera podido producir casi un millón más de toneladas, no lo ha hecho.
Independientemente del precio que ha sido de ruina y de todo.
Pero son campos que no han producido y que el agricultor que no cobra mensualmente, sino cuando vende la cosecha o regala casi prácticamente la cosecha, pues ahora es una cosecha que, en teoría, será de dos años, si no viene otra helada y lo vuelve a amargar.

Bien, de todas formas el cultivo emblemático de Valencia, que son los cítricos, lo llevamos el tema de la situación, la gestión de la campaña, a llevamos a Intercitrus, tanto todas las organizaciones agrarias que estamos en Intercitrus, peleamos por una gestión inteligente, porque la pérdida de venta era notable y queríamos un contrato y unas nuevas formas.
Hicimos un amago de que no apoyaríamos la ejecución de publicidad en Europa, porque para ser los paganos, porque en definitiva el productor lo paga todo, y no recibir una compensación justa, creíamos que era una broma de mal gusto.

He de reconocer que estas reuniones de una comisión especial se hicieron gracias a la participación y el compromiso del conseller de Agricultura en ese tema.
Se hablaba dentro del conjunto de medidas del pla Millorar y se hizo una comisión especial que está reuniéndose, que se reunió hace pocos días y que se va a reunir dentro de pocos días, porque después de esta segunda ­y nunca segundas partes fueron buenas­ o esto se arregla y se llega a acuerdos o rompemos la baraja.
Y eso va a venir a través de Intercitrus.

Las consecuencias en la campaña 2006-2007, lo hemos dicho.
Nadie imaginaba que pudiera repetirse la campaña de 2005.
Pero, bueno, se ha repetido.
Y, dígase lo que se quiera decir, para mí es peor, es peor porque había potencialmente un millón de toneladas menos de lo que lógicamente hubiera llegado al mercado.

Se ha perdido mucho tiempo, es verdad, en la tramitación de las ayudas.
Y tengo que reconocer que, como ha dicho también Verónica, sí, yo creo que de los errores hay que aprender.
A mí no me gusta en exceso hacer fuego de los defectos, me gusta aprender de los defectos para buscar mejores soluciones.

Yo creo que España debería tener en cuenta que eso es un estado autonómico y que no todas las autonomía tienen la misma sensibilidad ni la misma agilidad.
Por tanto, las leyes del estado deben dar capacidad para que el trabaja se le premie el trabajo y el que llega tarde, llega tarde; que establezca unas medidas similares Pero no tengo yo porqué salir en la prensa criticando a todos, porque me dijeron que en seis meses estaría resuelto y tardaron ocho meses o nueve meses en tenerlo claro.
Pues no.

Y yo creo que aquí todos los grupos parlamentarios me imagino que coincidirán.
Vi una carta abierta y la autonomía que va por delante, que le abran la cuenta, que decimos, y el .
.
.
*(inintel.
ligible)* no tiene porqué estar esperando que el ministerio le pase los datos globales para negociar con los bancos.
Pues que haya una carta abierta por partidas y cada autonomía defienda su partida, con base a los mismos criterios.
Y así el que lo tiene en tres meses, a los cuatro meses que se le esté dando el dinero.
Y listo.
Eso es el premio al trabajador.
Lo que no entiendo es que el premio sea el del mal trabajador.
Eso es lo que no he entendido y es lo que critico.
Y no entro a hacer sangre sino a decir que rectificar es de sabios.
Y es bueno, en estas cosas climáticas adversas que afectan a todos, que haya un amplio consenso.

Naturalment, les ajudes aprovades, a mi m'haguera agradat més ajuda.
Mai és suficient.
Jo reconec que l'ajuda en la seguretat social, en l'exempció de pagament en part de la seguretat social i altres coses i els temes econòmics han sigut bons.
Però jo esperava més ­i ho dic honradament­ esperava més a l'hora de la fiscalitat.
La majoria dels agricultors paguem per mòduls i haguérem volgut una rebaixa important en els mòduls i que la fiscalitat fóra real a la renda real.
I hui no és, de cap manera; estem totalment desfasats.

Però les ajudes, com diem, sempre s'han de seguir.
A mi m'ha agradat la pregunta de Dolors de dir: s'ha vigilat el compliment, s'ha seguit tot?
Bo, esta és una assignatura pendent que tenim i no és només a València és a tota Espanya.
Jo, ho dic honradament, fa poc estiguí junt amb La Unió, amb el secretari general, estiguérem a França, en el Fnsa, i ens vinguérem envejant el que tenen els francesos.
La vertebració rural i del món agrari professional a França ens porten molts anys d'avantatge.
És de veres que l'organització majoritària allí va a complir seixanta anys.
Però és que la connexió amb l'administració i el seguiment puntual de cada tema que afecta els agricultors allí no hi havia dubte.

El sistema cooperatiu és un sistema d'empresa que és una empresa, una empresa propietat dels agricultors, que han de ser responsables del bon o mal funcionament de la seua empresa.
Però quan es parla de professionalitat, de legislació, d'aplicacions, de seguiments, no són ni cooperatives, ni no cooperatives, ni Opsa.
.
.
No, no.
Són les organitzacions agràries les interlocutores i les que estan permanentment assentades amb l'administració per a seguir totes les coses que afecten l'agricultura.
Això ha portat mesures i moltes lleis per a protegir els agricultors i els consumidors, una cosa que ací estem somniant, perquè hui ací no deixem de somniar, que arriben.
Per tant, si això estiguera, és indubtable que nosaltres, si eixa comissió específica haguera estat en marxa en les distintes administracions, possiblement la lentitud no haguera sigut tan gran.

I, indubtablement, l'assegurança, que tots han incidit en una assegurança integral, ha d'haver major coordinació.
Enesa quan se li marca una faena l'ha de fer amb major agilitat.
I el ministeri ha de tindre les dades ràpidament.
I Enesa ha de donar instruccions, perquè és qui posa diners.
I aquí, a València, també som una de les autonomies privilegiades pels milions que es posen del pressupost per ajudar i incentivar l'assegurança.
Per això també som la primera comunitat, a l'hora de contractar assegurança agrària, som la primera d'Espanya a l'hora de contractar.
Però això és molt bo i això sí que és envejat pels francesos, per dir els més pròxims.
Els francesos hui estan visitant Espanya, estan parlant amb el ministeri i estan visitant autonomies perquè volen vore com ens copien.
I això és una cosa que cal tenir en compte.
Però, indubtablement, indubtablement, una assegurança integral molt més ampla, possiblement evitaria fer una despesa extraordinària a les administracions autonòmiques i nacionals, perquè si l'assegurança fóra integral i ho cobrira tot no hi hauria problema.

I, a més, volem una assegurança que ací hi haurà camp que en tres anys no farà collira.
Aleshores, l'assegurança ha de cobrir eixes circumstàncies.
Perquè, a més, si fóra una assegurança que garantira una renda, indubtablement tindrien més joves, les persones majors es podrien jubilar i possiblement hi hauria una estabilitat com a sector econòmic primari.
Un sector econòmic primari, que si el medim en el conjunt de tot el sector agroalimentari, se'n va al 17 o 18% del producte interior brut PIB valencià.
O siga, és més important que pensem que, junt amb els demés sectors econòmics, es podria fer que la nostra comunitat tinguera encara molt més pes amb caràcter general en tots els aspectes.

Parlar de la transferència comunitària, de les plagues, de la transabilitat i tot això és l'assignatura pendent que tenim.
Jo he de reconéixer una cosa.
Va haver un pols entre administració autonòmica i nacional i ha hagut un entente.
A mi m'agradaria més transparència per part autonòmica i nacional.
Sé que hi ha un entente de no dir, però hi ha deteccions de plagues en les importacions que no se'ns ha comunicat a les organitzacions agràries.
Això no passa en cap país d'Europa.
Les organitzacions agràries tenen tota la informació sempre i fan una intervenció intel·ligent d'eixa informació.
Però eixa informació confidencial han de tindre-la les organitzacions agràries.
Ací no es dóna.
Sí que ens consta que hi ha una major coordinació a nivell nacional, gràcies a la Comunitat Valenciana, i que en este moment hi ha un compromís a instàncies de la Generalitat Valenciana i de la forma que ha fet una sèrie de canvis en el tema de control de qualitat molt positius, a Madrid hi ha un moviment també per a insistir davant Brussel·les el criteri de modificar-se han d'haver les mateixes garanties que ens demanen en altres països i ha d'haver una homogeneïtzació en el sistema de control fitosanitari i sanitari, perquè indubtablement estem jugant amb foc i amb el nostre futur.

Sí dir que, en eixe supòsit que hi haguera una assegurança, com estava dient, i un control de garantia de qualitat i una actuació legislativa, possiblement no faria falta posar partides econòmiques especials, perquè es posarien cada any com a una rutina dins els pressupostos.
I això seria molt important.

Naturalment, naturalment que el minifundisme i la parcel·lació, com ha dit Antonio Lozano, també té moltíssim a vore, a l'igual que ha dit abans en l'assegurança, indubtablement les incidències climàtiques tenen conseqüències molt greus que han de contemplar totes les assegurances que tinguem en el camp i especialment objectius.

És de veres que eixe minifundisme i parcel·lació estan limitant la nostra competitivitat.
Però la competitivitat és capacitat de venda.
I allò curiós del tema és que és de veres que l'agricultura valenciana és millorable en superfície, en minifundi, en modernització d'estructures.
Si s'investigara més possiblement podrien aplicar noves tecnologies, noves varietats, portar l'avanç tecnològic al camp per a ser més competitiu.
Però jo dubte que ninguna multinacional que hi ha al món venda als preus de fa trenta anys, com estan venent els agricultors valencians.
Que no té res a veure el preu que venen els agricultors amb com compren els consumidors.
No s'enganyem.
Els consumidors no compren al preu de fa trenta anys.
Però nosaltres sí que venem al preu de fa trenta anys.
Alguna cosa no quadra.
I algú ha de donar explicacions de què passa d'un preu tan baix a un preu tan alt.
Algú ha de fer un seguiment i ha de legislar a l'efecte.
Crec que és un tema que s'ha de desenrotllar més àmpliament i no vaig a entrar més.
Però ahí podria fer molta faena, ahí hi ha molt de foc per fer.

Dir que, naturalment, agraisc moltíssim el que es pense que puguem intervindre, si ho aproven vostés, amb invitacions de pròximes comissions de preus i d'exteriors.
Crec que els dos temes són apassionants.
Tenim moltíssim per a dir, vos ho assegure, moltíssim.
Però sí que m'agradaria que, naturalment, en aquest foro, i parlant de la crisi de preus per les conseqüències climàtiques, que són molt variades, però que són un interrogant que obrim, el parlar del futur de l'agricultura i d'un plantejament de viabilitat cal plantejar-se'l de veres.

És un bon inici el pla Millorar, obri moltes portes.
Però és un pla que, des de la vertebració i la coordinació amb les organitzacions agràries ­i ho dic clarament­ amb les organitzacions agràries es com ha de desenrotllar-se.
I no només a nivell de Generalitat, també a nivell local.
Cal plantejar-se la presència, el protagonisme de les organitzacions agràries a nivell local i autonòmic i possiblement parlaríem d'un major prestigi de la professió, que des del consens es poden fer moltes coses i crec que seria molt important que això fóra una porta oberta a què ací, si hi haguera capacitat de consens, es donara d'una vegada per totes.
És l'única forma que hi ha de poder incorporar joves i de poder jubilar a persones majors que, per desgràcia, molts estan morint baix els tractors.

Pareix que no s'adonem, però en els últims dos o tres anys són molts els agricultors de vuitanta anys, un número excessius, els qui han mort en tractors vells, en situacions lamentable; persones que han bolcat la vida al seu camp i que no tenen relleu de cap tipus i estan ahí aguantant, perquè a més la paga que tenen, tots sabem la que és, és insuficient.
Però això és un tema que supera possiblement l'àmbit d'estes Corts, però que indubtablement ens han de fer recapacitar.
Això, junt amb el tema dels robaments, la inseguretat, que és un tema que és una assignatura pendent.
Un roba un mocador en el Corte Inglés i és un robament; un roba 300 arroves de taronja i és un sostracció.
Em dóna rialla i al mateix temps quasi que m'ixen les llàgrimes.
Però això està ahí.

És de veres que han sigut les ajudes més confuses.
I cal pensar si el sistema és o no l'adequat.
Les ajudes han sigut cofinançades, les ajudes per les gelades.
I jo crec que és un tema que cal analitzar-lo amb profunditat i vore si la viabilitat ha sigut o no, pel que deia abans de l'agilitat, analitzem-lo i tal.

I sí vull reconéixer que hi ha una part d'ajudes que han depés exclusivament de la Generalitat, que ens ha diferenciat d'altres comunitat.
I jo he de trencar una llança en què m'alegra que les Corts Valencianes i que el govern de la Generalitat haja aprovat ajudes específiques que són pagades del pressupost valencià per auxiliar els agricultors.
És una cosa que jo he de reconèixer i que m'agrada.
Com m'agrada, i ho he dit al principi, el que ens feren fotos, és de veres, anàrem a vàrios pobles i inclús, en un moment determinat, anàrem a la Ribera en última instància, quan ja demanàvem que estiguera tot clar en Carlet, en concret, on estava el conseller, perquè l'última gelada havia afectat als frutals.
Però crec que els llauradors volen vore a l'administració prop i volen vore, també, que junt amb l'administració estan els seus representants.
I per eixe motiu estiguérem els líders agraris en eixes reunions intentant demostrar que el motiu d'estar allí era tan important que no podia fallar ningú.
Crec que a voltes encara que és més testimonial que real, eixos moments, l'agilitat va donar molt bona imatge, perquè la gent estava desesperada, ja que el dany era molt gran.

És precís que jo ho repetisca, Verònica ho ha dit molt clarament.
València va ser la primera en actuar ­i ho he dit englobant-ho en la pregunta que havia fet Dolors­, que València va ser la primera en actuar, però no tingué el reconeixement pública que havia d'haver tingut i que tota administració ha de tindre.
Per això he dit allò de diferenciar i fer el projecte de diferent forma.

Crec que és importantíssim.
.
.
En este moment, un director general ha pres la iniciativa i el control en el tema de la sanitat.
Després de vore el que mos ha passat amb les palmeres, havíem d'aprendre, havíem d'aprendre.
Si no aprenem, mos podia costar el futur, especialment en la citricultura.
I més en este moment, en què Egipte és un mercat potencial en producció extraordinari, no en qualitat, però sí extraordinari en.
.
.
com si el consumidor no importara.
I crec que hauríem d'entendre que la globalització i la capacitat competencial dels mercats no inclou la globalització de les plagues.
I, per tant, açò és una assignatura pendent que no podem renunciar i que els països com Espanya, i comunitats com la nostra, que té tanta horticultura, no podem renunciar de ninguna manera, i molt menys quan s'ha perdut la preferència comunitària i mos han utilitzat com a moneda de canvi perquè determinats països puguen vendre-mos coses per a vendre'ls mosatros altres.

El problema és que sempre s'ha sacrificat el sector hortofructícola, l'agricultura mediterrània, i quan s'ha vist el fracàs dels plans que hi ha de globalització.
És a dir, la reunió que es va fer fa deu anys a Barcelona, que hi havia un projecte de globalització en el mediterrani, d'aproximació en deu anys de l'agricultura del nord d'Àfrica, del sud del mediterrani i l'Europa mediterrània, no s'ha produït.
La diferència cada volta és major, el *dumping* social és major, i mos ha portat a la circumstància que sumem la situació negativa a les inclemències meteorològiques.
I en este cas concret, som l'únic que sector que no té normes.
Millor dit, té unes normes que no són adequades.
Quan ve cada any l'inici de l'any, hi ha uns convenis laborals, que segons el cost de la vida, es revaloritzen.
Els transportistes.
.
.
ara ha apujat el gasoil.
Havia apujat un 30%, ara ha apujat altra vegada.
I tot va a apujar, tots els conjunts.

No obstant això, els agricultor no tenim eixa circumstància.
I som ara ciutadans de segona ­i en esta cambra és on m'agrada dir açò­, som ciutadans de segona, perquè quan tenim ací els xinesos que vénen a treballar, els paguem salari europeu.
Però què curiós!
Els agricultors valencians, la compensació que rebem és de salari xinés.
I no ho entenc.
Alguna cosa cal arreglar.

De totes formes, jo sí que he de dir que m'agradaria que el Govern Valencià seguira, seguira, recolzant, amb eixos 24 milions d'euros anuals, que aporten a l'assegurança, que seguira investigant en tots els temes d'investigació que està fent, naturalment, en el control de la qualitat, que és essencial.
I ho agraïsc moltíssim.

I jo també he de dir que, en concret, fa uns dies estiguérem a Europa defenent el tema dels preus, és una crisi importantíssima, i vaig agrair també molt l'actuació de tots els grups parlamentaris espanyols que intervingueren, i molt especialment la del Partit Popular, perquè va estar des del principi.
.
.
tingué oportunitat de ser excel·lent en la intervenció.
Jo això ho agraïsc moltíssim, perquè tant Ava com la Unió, que estiguérem allí, veem que la comissió europea, per la pressió de les multinacionals, que són molt importants, i mosatros molt poqueta cosa, vore's recolzats d'eixa manera i acompanyats d'eixa manera, inclús d'una forma rellevant, més que rellevant, per l'oficina de la Comunitat Valenciana en Brussel·les, que es va desviure, és una cosa molt d'agrair.

Crec que aixina és com fa un pàtria, terra, es defén la seua terra un, i és eixa la mesura que hem de portar des del consens.
El consens total que va haver, especialment entre el Partit Socialista i el Partit Popular, i també dels Verds, a Brussel·les, és una cosa que mosatros no oblidarem fàcilment.
I que això va ser essencial perquè el president de la comissió específica d'este parlament europeu deixara per a setembre un nou debat d'este tema, i que els gegants de la gran distribució alemanya no es burlaren de mosatros.
Açò és molt important.
Aixina és que jo crec que més o menys he anat contestant.
Indubtablement hi ha coses que es poden discutir en major mesura, però més o menys per ahí anaven les coses.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Aguado.

Té el torn, pel Grup Parlamentari l'Entesa, per a aclarir algun punt.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Aguado, jo em sent contestada, informada, sobre.
.
.
­vosté com a president d'AVA, el seu punt de vista­ sobre la situació que tenim en l'agricultura.
Novament agrair-li la seua presència ací.

I em sembla que en nom del meu partit, però en el meu propi, el meu partit com a Esquerra Unida-Els Verds: Entesa, i en el meu propi, com sempre, i així vosté ja ho sap, estaré a la disposició del diàleg més apassionant que puga existir per tal que continuem preservant l'agricultura, per tal que pensem que ens fa falta un relleu generacional urgent, per tal que tingam la capacitat, conforme dic, des d'eixe diàleg que ha de ser apassionant, tingam la capacitat de poder afrontar per al futur les inclemències meteorològiques que tant de mal mos han ocasionat.

I que, lògicament, ens haurem també de modernitzar en algunes de les ajudes per poder avançar conjuntament, vostés com a representant, la pròpia societat no adscrita a ninguna organització agrària, i també l'administració, siga del color que siga, per anar avançant, com dic, en uns plantejaments bastant més clars sobre el que ha de ser el futur de l'agricultura, amb mala climatologia o no, a nivell del País Valencià.

I moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor Lozano.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor Aguado.

La veritat és que ha sigut una llarga exposició del que afecta al sector.
Jo, en ares de la veritat, i en ares també del tractament que vosté està dient que a Brussel·les ha tingut, dir-li que ací, tant mosatros com els partits que estem en cambra, el tema de l'agricultura és un tema sensible, és un tema que tenim una vocació agrària la societat valenciana i, lògicament, no podem ser aliens a eixa sensibilitat.

Però deia, en honor també de la veritat, que, tal com vosté deia, a Carlet va estar el senyor conseller, també estigué el delegat del govern abans que el senyor conseller també interessant-se per estos temes.

Dir-li també que en l'assegurança agrària, de la qual mosatros estem tan orgullosos per ser fundadors i, per tant, un dels pilars clars del que serien les ajudes als llauradors, dir-li també que en l'any passat la Conselleria d'Agricultura devia a Enesa 2.
000 milions de pessetes perquè no complia davant.
.
.
I perdone, que no vull fer una qüestió d'açò, de dir qui té més culpa que altre.
El que sí que m'agradaria és ser el suficientment conseqüent perquè vegem que tenim un problema gros en la Comunitat Valenciana, i sobretot el sector.
I que no va ser una qüestió d'un partit, va ser la qüestió que siguem capaços de consensuar polítiques des del parlament perquè els dos grups majoritaris, i sobretot, si és possible, per unanimitat, busquem solucions al problema, perquè hi ha qüestions que són jo diria que d'Estat.

Al fil d'açò, també me va a permetre, senyor Aguado, una pregunta, si vosté després també me la pot contestar, perquè jo crec que tenim problemes estructurals.
.
.
I jo estic convençut que gran part d'eixes conseqüències són de la pròpia autonomia, en la mesura que la Conselleria d'Agricultura té les competències plenes.
I, per tant, que un 90% depén de les polítiques que al llarg de tota la història no estiga dient només de l'etapa del Partit Popular, sinó de l'etapa socialista també.
Lògicament, mosatros som una conseqüència del que ha passat en eixos anys.

I dic que me va a permetre també eixa llicència per preguntar-li quina és la representació de les organitzacions a França i per què considera vosté que ací estem en un nivell tan baix.
Perquè és veritat que al final tots hem de fer un esforç, però que el sector, bé perquè s'ha diluït la representativitat, ací estem en uns nivells d'afiliació que fa que les organitzacions no tinguen la capacitat suficient per a fer, com vostés hauran comprovat a França, que un col·lectiu molt menut, tant de persones com d'econòmiques, siguen capaços de plantejar a les administracions solucions als problemes que tenen.

I m'agradaria que ho fera perquè ací en la Comunitat Valenciana mai s'han fet eleccions al camp.
I una cosa que pareix baladí, en la mesura que qui està governant va intentant jugar amb les organitzacions, a la llarga s'ha demostrat i s'ha comprovat que això ha creat una debilitat representativa que fa que vostés no tinguen la capacitat en un moment determinat, o almenys suficient capacitat per a fer canviar a qui governa.
I lògicament sobre la perspectiva que cada u carregue amb la culpa o amb la part de culpa dels problemes que té.

En eixe sentit, tornar-li a reiterar: benvingut ací a Les Corts, és novament un plaer per a mosatros.
I si és possible, contestar-me això, perquè me serviria perquè quan ací plantegem el tema de les eleccions, ho fem amb la suficient sensatesa per a vore com li donem solució a una cosa que jo, personalment, considere important.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gràcies, senyoria.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula la senyora Marco.

 

**La senyora Marcos Puig:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señor Aguado, volver a agradecer su presencia aquí.
Por parte de este Grupo Parlamentario Popular decirle que creemos que ha sido bastante claro y bastante conciso en cuanto al tema en el que se le ha solicitado su comparecencia.

Trasladarle también, en ese afán de consenso, en esa alabanza al consenso que ha hecho usted a Europa, que creo que en esta legislatura ­el señor Aguado.
.
.
­ es la que más pactos entre los grandes grupos parlamentarios en estas Cortes ha habido.
Y que también hemos sido partícipes de muchos de ellos esta Comisión de Agricultura.
Por parte de los tres portavoces ha habido un entendimiento y un consenso en múltiples materias.

Además, usted también es consciente de esos grandes pactos porque participó en la reforma de nuestro Estatuto de Autonomía, de esos grandes pactos entre los dos grandes partidos políticos, en el que se le ha dado gran importancia al sector agrario.
Por primera vez, en nuestro Estatuto de Autonomía queda contemplada esa gran importancia de nuestro sector y ese valor paisajístico y valor económico que aporta el sector agrario a la Comunidad Valenciana.

Y, señor Aguado, con esto quiero decirle que nadie va a tirar aquí balones fuera, y que reitero el compromiso del Grupo Parlamentario Popular, de los compromisos que yo a usted le he trasladado durante mi primera intervención.
Nadie debe tirar balones fuera, ni Partido Popular, que gobierna la Comunidad Valenciana, ni Partido Socialista, que gobierna a nivel de España, que cada uno, cada uno tiene que ser responsable de sus materias.

Y quisiera terminar mi intervención disculpándome, señor Aguado, no creo que.
.
.
A lo mejor a usted se le puesto en una tesitura en esta comparecencia y se le han planteado temas y cuestiones en las que no le habíamos informado que usted debería comparecer.
Y, bueno, reiterarle la disposición de este grupo parlamentario para que usted venga a comparecer a esta comisión cuantas veces sea necesario para resolver los problemas del sector agrario.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gracias, señora Marcos.

Té la paraula el senyor Aguado.

 

**El senyor Aguado Laza, representant d'AVA:**

 

Creía que había terminado ya.
Creia que havia acabat ja.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Ara ja és l'última.

 

**El senyor Aguado Laza, representant d'AVA:**

 

Molt bé.

Dir, en primer lloc, que, efectivament, a causa de ser a més president d'AVA, sóc vicepresident d'Asaja a Madrid, i precisament responsable màxim de fruites i hortalisses en la meua organització, té dóna opció a tindre a muntó d'informació.

Efectivament, hem fet, a nivell d'organització, a nivell nacional, gestions amb la Generalitat Valenciana, i també amb els governs d'Andalusia i alguna altra autonomia, pels deutes d'ajudes a subvencionar autonòmicament el cost de l'assegurança.
Simplement matisar que és Agroseguro, és Agroseguro.
Enesa és el ministeri, la part del ministeri present en Agroseguro, i des d'on ixen els diners del finançament de l'assegurança agrària.
Però els convenis els firmen les autonomies amb Agroseguro, que és per abaixar eixe percentatge de preu que permet, fins arribar el màxim en cada assegurança, que permet la legislació europea.

Dir que és deveres.
Crec que el tema.
.
.
Bo, Antonio ho coneix de sobra perquè ell ha nascut en una organització agrària.
Hem coincidit a muntó de vegades, i ho sap.
La Comunitat Valenciana té problemes estructurals més difícils de resoldre que en altres parts d'Espanya, per la seua particularitat històrica que sempre han sigut hortes molt antigues en minifundis molt exagerats.
Que hui estan sent en certa forma engolides pels creixements urbans i de polígons industrials.
Perquè és on normalment se ceba el creixement demogràfic, però que no hi ha ningun dubte que ha de millorar d'una forma notable.

He de dir que ho he esbossat d'una forma lleugera.
El que és França, a França no hi ha ningun dubte a l'hora de parlar de la representativitat agrària.
Extraordinàriament estan els Joves Agricultors i el FNSA.
Pràcticament és una organització agrària única, perquè un està inclòs dins de l'altre.
Però tot el tema professional i de participació política en qualsevol estament, ho té assumit la societat francesa d'una forma tan gran, que n'hi ha més persones associades a l'organització agrària que n'hi ha en realitat.
Perquè n'hi ha persones que falten, i tarden en donar a eixe nom de baixa, i per tant n'hi ha més persones en el cens de les organitzacions agràries que realment n'hi ha, per eixe motiu.

A Espanya no és aixina.
A Espanya, en certa forma, a més de no tindre clar per a què és cada cosa.
Crec que a Espanya l'única cosa que n'hi ha clar és què és un partit polític i la resta està molt revolt encara.
I mosatros, els líders agraris, tenim molt clar, que jo com a representant agrari no puc ser partit polític, ni com a representant agrari no puc ser cooperativa.
O siga, jo sóc vicepresident d'una cooperativa, però m'apuntí allí per comercialitzar els productes que jo faig.
I me molesta moltíssim, i ho reconec públicament, que la meua cooperativa faça política agrària.
No està per a això.
Està per donar-me un bon resultat dels preus i una bona gestió.
I a més afegir-me a eixe preu, les ajudes europees, que crec que han de ser de caràcter prioritari, perquè per a això, jo, com a agricultor he sigut capaç de fer una empresa.

I això a Europa encara no ho han entés, però ací a Espanya ho han entés menys.
Que ho han de tindre molt més clar.
I què és un sindicat agrari, què és una organització empresarial agrària.
O siga, realment el sindicat agrari, li diguem sindicat però som organitzacions professionals agràries, les OPA; les OPA sn organitzacions professionals agràries.
I jo, que a més, per la vinculació de la meua organització també estic en la CEV, en la Confederació Empresarial Valenciana.
Estic en Cierval també, en el comité executiu, com tots sabreu de Cierval.
Mosatros fem eleccions dins de les nostres organitzacions perquè és com se marca les persones que han de regir eixa organització.
Eixa organització justifica el que és públicament en la seua gestió i en la seua forma de treballar.
I crec que en el camí que un fa és on es veu la representativitat que té u.

Jo no sóc partidari, i de fet me consta que n'hi ha negociacions entre totes les organitzacions agràries, perquè estem perdent el crèdit.
El poc crèdit que tenim estem perdent-lo públicament.
Perquè quan hi ha eleccions en el camp, estem veent que les comunitats que s'han fet, és de veres, ara diuen, ha hagut votacions i han tret no sé què.
Ah!
el capítol que s'ha fet, que se trasllada és per cambres agràries provincials.
Una cosa que no servix per a res ni existix.
És una justificació falsa.

En un cens que no és real.
O siga, si jo vaig a unes eleccions d'acord a la llei, més de la meitat dels meus socis no podrien votar.
I ho trobe una cosa que no té lògica, no té sentit.
Aleshores crec que no se tracta de.
.
.
A mi no m'importa que n'hi haja una taula de concertació agrària, que és el que hi ha a França realment, a Alemanya, o a Anglaterra, o a Itàlia.
I a mi no m'importa estar en la mateixa veu que un altre.
Perquè allò important és que t'escoltem i que se puga parlar.

La reivindicació d'un càrrec la faré jo com a representant de la meua organització.
Això ho tinc molt clar.
Són missatges de l'agricultura del futur que jo pense que això és el que va a vindre.
Pese que mos llevem la pell utilitzant-ho.
És de veres que arcaicament eixa era una reivindicació lògica, però també arcaicament defenem l'explotació familiar agrària i altres conceptes en l'agricultura a temps parcial un el defenia altre no.
Però les circumstàncies sempre van davant de mosatros.

Crec que va sent hora que mosatros anem davant i marquem el futur i el camí.
I el futur i el camí en el camp no passen per la crispació i l'enfrontament.
I eixa filosofia, que AVA està posant.
AVA està coincidint en l'altra gran organització agrària que n'hi ha a València, que és La Unió; estem coincidint moltíssim.
Perquè és de veres, n'hi ha matisos que mos separen, n'hi ha coses que mos separen, però crec que el camp no està per a bromes, ni per a perdre prestigi.
El camp està per a unir, per a sumar i per a coordinar una labor reivindicativa d'interés general agrari.

A mi, ja ho he dit, en les últimes eleccions que es feren quan va nàixer la democràcia, era una altra circumstància i un altre moment.
L'organització meua va participar i tingué un recolzament, i tingué uns representants.
Però jo, que el president de la cambra provincial, en teoria representa la meua organització, jo crec que això és una cosa del passat.
Que les cambres agràries deuen desaparéixer.
Que som les organitzacions agràries les protagonistes.
Que el que hem de trobar és la taula on s'asseguem, i on tinguem capacitat de dialogar i de parlar, d'analitzar, i d'aconseguir acords, i si no els defendrem en el carrer.
I ahí acaba la meua il·lusió.

Això sí, en la meua organització cada quatre anys n'hi ha eleccions, i democràticament cada u presenta candidatures, mos llevem la pell dins de casa, però no en el carrer davant dels agricultors, dins de casa.
Fora en el carrer no sóc partidari, crec que li fem més mal que bé al sector agrari.
És una filosofia.
És a dir, jo sé que cada u tindrà la seua.
Però crec que és la del futur.
Tardarem més o menys tots en entendre-ho.

Naturalment, jo,.
.
.
Verónica, tengo que decir i he de dir que agraïsc moltíssim haver sigut invitat que la meua organització participara en la nova redacció de l'Estatut d'Autonomia.
És un honor que mai agrairé suficient.
I crec que s'ha fet justícia a l'hora de reconéixer el paper històric i protagonista del sector agrari valencià.
I molt més de la importància que té sobre el medi ambient i el paisatge.
Crec que això és essencial.

I a significar a més, que l'agricultura del futur, l'agricultor i l'agricultura del futur serà en aigua.
Sense aigua no hi haurà ni agricultura ni agricultors.
És a dir, també vull deixar-ho clar.
L'economia que mos ve del futur és una agricultura molt més competitiva, en millores estructurals, i naturalment les agricultures de secà, en els canvis climàtics i el que puga vindre, no van a ser.
És un tema pendent que tenim.

I este tema, l'agricultura, el seu context, l'aigua, la garantia de renda professional, això passa perquè a Espanya conforme s'ha vertebrat, cada estament siga responsable en l'última paraula.
Parle del que compet a l'estat i del que compet a l'autonomia.
Però naturalment les coses duren més temps i ixen millor si n'hi ha consens que si no hi ha.
I jo sempre dic que esgotar el consens és una garantia de futur, perquè quan no s'esgota el consens el que tenim són crispacions i enfrontaments.

Com a representant agrari, després de.
.
.
en un tema tan polèmic com ha sigut el tema de l'aigua, portem quatre generacions ja volent una solució definitiva.
I no se podeu imaginar els polítics el que mos molesta als agricultors obrir la paleta i no tindre aigua quan la planta demana aigua.
Aleshores crec que, o consens, o que actue cada u responsablement segons el seu projecte polític.
Però el que volem és obrir la paleta i tindre aigua.

Aleshores crec que són temes molt importants, i que se contemplen en l'Estatut d'Autonomia eixe dret.
I jo, com a agricultor, que se'n recorden absolutament de tots els agricultors i ramaders valencians, m'alegra moltíssim.
I crec que és l'objectiu que devem marcar-se, sense perdre de vista que som una comunitat que estem fent casa, i que en eixa casa els agricultors hem tingut l'oportunitat, gràcies a la invitació de les Corts, a poder donar la nostra opinió.
Cosa que, repetisc, vos agraïm.

I és clar, Dolors, com tu has mamprés donant l'agraïment.
Tots l'heu donat, dir-vos que.
.
.
molt satisfet, molt content, repetisc una volta més, a la vostra disposició com a representant d'AVA per al que me necessiteu.
Esta és al casa de tots i per tant la casa dels agricultors també.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Aguado.

Agrair-li a vosté, com a representant i a l'organització agrària AVA, esta excel·lent i magnífica exposició, no sols per a explicar-mos les conseqüències de les gelades del 2005, sinó per il·lustrar-mos dels problemes de l'agricultura.

Senyories, anem a fer un descans de cinc minuts.
Però anem a ser un poquet rigorosos en els temps i anem a continuar la comissió.

 

*(Se suspén la sessió a les 12 hores i 45 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 55 minuts)*

***Compareixença del representant de l'organització agrària La Unió de Llauradors i Ramaders, senyor Joan Brusca Beltrán, per a explicar les conseqüències de les gelades de 2005, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 26.
048).***

**La senyora vicepresidenta:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
en el quart punt.
.
.
en el tercer punt de l'ordre del dia.
Compareixença de l'organització agrària d'Unió de Llauradors i Ramaders per a explicar les conseqüències de les gelades del 2005.
Mos acompanya el senyor Brusca.
Agrair-li abans de començar la seua presència i té la paraula.

 

**El senyor Brusca Beltrán, representant de La Unió:**

 

Senyores i senyors diputats.

La intervenció de La Unió de Llauradors i Ramaders, avui per tercera vegada, davant d'aquest hemicicle de les Corts Valencianes, suposa un motiu de satisfacció per als llauradors i ramaders de la nostra comunitat.
I aquesta compareixença, que ve donada davant la necessitat de convocar un debat monogràfic en la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de les Corts Valencianes sobre les gelades del 2005 i les seues conseqüències.
I és per eixe motiu que vull agrair, tant en nom de l'organització professional agrària a la qual represente, com del conjunt dels llauradors i dels ramaders valencians dins dels quals m'integre.

I bé, jo, aprofitant també que la intervenció del meu company, en este cas, Cristóbal, ha fet un repàs molt precís de tota la problemàtica i posteriors conseqüències de la gelada.
I encara que també vaig a referir-me al tema de les gelades, però me van a permetre que ho faça al final de la meua intervenció, perquè jo vull aprofitar esta oportunitat que se'ns dóna, per a traslladar als diputats i a les diputades la nostra preocupació davant la situació de crisi que travessa el sector agrari.

Sí dir que jo sóc un llaurador que té els mateixos problemes que qualsevol altre de les nostres comarques, i que parla en eixe orgull i sentiment de ser-ho.
Visc i treballe a la meua explotació dedicada al conreu d'hortalisses, tant a l'aire lliure com en hivernacle.
I en una explotació situada en el terme de Benicarló, a la comarca del Maestrat.
I si avui estic aquí, d'alguna manera és gràcies a la meua dona, Vicenta, que d'alguna forma du l'explotació en un moment en el qual els meus compromisos en La Unió m'impedixen atendre eixa explotació com és degut.

I com tots vostés saben ocupe la secretaria general de La Unió de Llauradors des de l'any 2000.
La Unió de Llauradors, com a organització professional agrària valenciana, naix a les acaballes de l'any 76.
Com tots saben, o la majoria dels presents saben en esta comissió, enguany complim els trenta anys del nostre naixement.

Apareix com una organització democràtica, unitària i independent del que en aquell moment se coneixia com al sindicat vertical.
I que naix com a fruit d'alguna forma davant les necessitats de moltíssims llauradors, però entre altres dels viticultors d'Utiel-Requena, dels fruiticultors del Camp de Túria, de la Ribera i de l'Horta, entre altres, de tindre una organització professional agrària.
.
.
pròpia.
Ni governamental ni molt menys integrada en el que es coneix com la gran patronal.
Impulsada en aquell moment des dels col·lectius de renovació democràtica del moviment cooperatiu agrícola, i dels grups de base més progressistes de l'església catòlica, que va quallar finalment i definitivament com a un sindicat en defensa de la pluralitat dels llauradors i dels ramaders.

I La Unió, i puc dir-ho en estos moments, és l'organització professional agrària més representativa del camp valencià.
I això perquè el seu àmbit d'actuació comprén totes les comarques de Castelló, de València i d'Alacant, i per tant representa els llauradors i ramaders de totes les comarques de la nostra comunitat autònoma.

També és així perquè està implantada en quasi tots els subsectors agrícoles i ramaders.
Està present en els grangers de porcs, de pollastres, pastors, vaquers, apicultors, cunicultors.
I en la producció agrícola representada per citricultors, fruiticultors, viticultors, productors d'hortalisses, d'oli, fruits secs, xufa, nespres, de raïm de taula, d'hivernacles, de flors i plantes ornamentals, entre altres.

La missió fonamental de La Unió de Llauradors, senyories, és la defensa dels interessos socioprofessionals dels homes i de les dones que volen viure del seu treball, i també com a missió el recuperar la dignitat del seu ofici com a llaurador i com a ramader.
I el diagnòstic de la situació actual del camp valencià pot variar, segons si s'observa des de la perspectiva del *Levante feliz*, que existix tant fora de les nostres terres com també de vegades dins de casa, o des del punt de vista del propi llaurador i ramader valencià.

Queda clar que hi ha xifres que poden donar en l'exterior una imatge molt positiva del sector agrari valencià.
En concret si ens referim a les exportacions agrícoles valencianes, durant el 2004 suposaren el 32,28% del conjunt de les exportacions agràries de tot l'estat espanyol.
I en definitiva, sembla que en teoria ens trobem en una bona situació agrària, i tanmateix que estes xifres positives poden donar una visió molt tergiversada de la nostra realitat.

I si descendim a la situació pràctica en la que ens trobem, els nostres llauradors i ramaders, l'optimisme realment no es pot vore per cap lloc.
El sector agrari està travessant una greu crisi que no té precedents en els molts més de 2.
500 anys de la seua existència.
Estem patint una sèrie de carències estructurals, que tot i sent conegudes per tots vostés, senyories, enumeraré breument a continuació, que impedixen la competitivitat del nostre sector i que hipotequen greument el seu futur.

Per una part, l'excessiu minifundisme de les explotacions i l'elevada parcel·lació.
El creixent nivell d'*assalarització* dels nostres llauradors i ramaders.
El progressiu envelliment de la població activa agrària i la notable absència de joves titulars d'explotacions.
L'elevada incidència de l'agricultura a temps parcial i les seues conseqüències en la perillosa i greu desprofessionalització.
L'elevat grau de desvertebració i desorganització dels nostres llauradors, que d'alguna manera li resta competitivitat en relació a la resta de l'estat i dels països de la Unió Europea.

El baixíssim nivell de formació dels professionals del camp, així com també dels seus directius quant a les entitats agràries, ja siguen cooperatives, SAT, comunitats de reg, caixes rurals i organitzacions en general.
L'excessiva atomització comercial i la gran resistència a la innovació tecnològica.
La inexistència de relacions contractuals formals entre el productor i les indústries transformadores i distribuïdores.
El preu de la terra més car d'Europa.
La forta pressió especulativa i la inflexibilitat general que mostra el mercat de la terra.

El predomini de la integració vertical de les produccions agrícoles i de porcí, que convertixen el sector en un oligopoli de les empreses comercialitzadores i industrialitzadores, a més de la indefensió absoluta en què queden els productors.
La degradació i fragilitat actual dels ecosistemes, agrosistemes, i els increïbles en alguns casos irresolubles problemes de sanitat animal i vegetal.

Una agricultura en general poc respectuosa en el medi ambient, especialment en comarques d'agricultures i ramaderies més intensives.
El creixent desequilibri entre les zones rurals i les urbanes i el progressiu despoblament de les primeres.
I a tot açò jo crec que també cal afegir les polítiques agràries aplicades des de Madrid i des de Brussel·les, que s'han mostrat fins ara totalment ineficients davant la nostra realitat.

Com a exemple, mentres en la Unió Europea i a l'estat espanyol ha disminuït el número d'explotacions, i per contra les que han continuat han incrementat les seues dimensions com a conseqüència de la política agrària aplicada en les últimes.
.
.
darreres dècades.
A la Comunitat Valenciana la mateixa política ha produït una disminució tant del número d'explotacions com del tamany de les mateixes.
Sent cada vegada més minifundistes.

Per altra part, la discriminació de l'agricultura mediterrània en relació a l'agricultura continental, accentua una profunda divisió entre els països del nord i el sud d'Europa, i que es reflexa negativament en la situació dels productes agrícoles valencians, com a part integrant d'una agricultura típicament mediterrània.

A més d'això, els acords d'associació en països tercers va a comportar un major sacrifici cada vegada, afegit als nostres cultius, per tal de pagar exclusivament en aquesta moneda l'intercanvi comercial deficitari a hores d'ara entre estos països tercers i la Unió Europea.
La Unió coincidint en el sentir general d'aquesta cambra, manifesta la necessitat de fer complir el principi de preferència comunitària que inspirà el Tractat de Roma.

Fins ara he fet un lleuger repàs de la radiografia actual del camp valencià.
I no obstant, resultaria purament demagògica la meua intervenció en aquesta comissió d'Agricultura, si em limitara a llegir en veu alta tots els problemes que tenen en estos moments les nostres agricultures i ramaderies.

I vull transmetre'ls a vostés, senyories, com a representants de la sobirania nacional dels valencians, i amb competència legislativa absoluta en matèria agrària, segons contemplava i contempla l'actual i nou Estatut d'Autonomia, la necessitat d'arribar a un Pla estratègic per al camp valencià, consensuat entre totes les forces polítiques d'aquesta cambra, que fixe un marc de futur per al nostre sector.
Un marc que siga compatible amb les directrius de la política agrària comunitària, però que dibuixe un model propi.

Reclamem, per tant, el compromís dels representants legítims dels ciutadans valencians i de la societat en general, que faça un pacte global pel futur del sector agrari.
Aquest pacte, que ha de donar resposta a les carències estructurals descrites anteriorment, no hauria de basar-se en l'increment de la producció agrària, sinó sobretot en garantir un sector agrari eficient econòmicament i social.
Competitiu i respectuós en el medi, i per tant, sostenible i homologable en el sistemes organitzatius europeus.
I que impulse decididament el desenvolupament rural i la cohesió territorial de la totalitat dels pobles i comarques del nostre país.

I per què no dir-ho també?
, que assegure el benestar dels llauradors i ramaders valencians.
I per tant, hauria d'incloure en línies bàsiques tres aspectes fonamentals, com serien la modernització, la vertebració i el desenvolupament rural.

I este Pla estratègic que reclamem, en efecte, hauria de fomentar prioritàriament unes explotacions de dimensions raonables.
Viables des del punt de vista econòmic, financer i empresarial.
I que permeta la continuïtat del model europeu d'explotació familiar agrària, els titulars dels quals tingueren una preparació tècnica i una assistència tecnològica, la formació i la professionalitat necessàries per tal que eixe model puga ser competitiu sense ser agressiu en el medi.

Un instrument, que ara per ara posa al nostre abast la Unió Europea, com és el cessament anticipat en la reestructuració de les explotacions agràries.
I que eixe instrument pensem que pot ser un dels eixos fonamentals per a iniciar l'oferta de milers d'explotacions als joves que volgueren continuar.
Ja que són milers les explotacions on els titulars estan en disposició d'acollir-se a l'abandó, bé siga per edat, bé siga per inviabilitat de les seues explotacions actuals.
I no hauríem de deixar passar per vinté any consecutiu aquesta única oportunitat.

No obstant això, el finançament del Pla de modernització agrària no pot vindre més que de la nostra reivindicació davant l'estat i de la Comunitat Europea, del diferencial que ens pertoque justament entre el que representem com a valor de la producció final agrària total de l'estat, el 10%, i que rebem un total del gasto agrícola de l'estat del 5%.

En definitiva, el que demanem és un Pla de modernització que reforme les estructures productives i comercials actuals, i que supere sobretot els obstacles estructurals a què he fet referència anteriorment.
És a dir, un model propi per a una realitat diferenciada.

El Pla de modernització no pot obviar una de les carències que també diferencien el nostre sector d'altres, com ara la desvertebració professional, territorial i sectorial.
No es pot pensar en millorar la competitivitat del sector, oblidant la importància que juga l'organització en els països competidors de la Unió Europea.

És per això que La Unió reclama no sols que afavorisca l'associacionisme agrari en el seu vessant comercial i professional, sinó que, en definitiva, s'accelere el procés d'homologació en els models organitzatius i de vertebració sectorial i socioprofessional que tenen al seu abast les empreses i els llauradors europeus.

Si bé a l'àmbit estatal s'està travessant o s'està avançant en un impuls a la regulació de les relacions interprofessionals en cada subsector mitjançant la llei que les regule, està clar que des d'un punt de vista més horitzontal, és urgent clarificar el paper que ha de desenvolupar l'administració pública i les organitzacions professionals agràries.
O queda meridianament clar que eixes organitzacions, les organitzacions professionals agràries, són les úniques interlocutores vàlides de la representació del sector o poc avançarem en el camí cap a Europa per moltes subvencions puntuals que se'ns donen.

La transferència de les funcions, l'assistència tècnica i professional, la divulgació tecnològica, tot això junt amb el patrimoni sindical agrari, ­per a nosaltres un tema fonamental­ la convocatòria d'eleccions al camp, són aspectes pendents des de fa molts anys que ens hagueren fet avançar en el desitjable model europeu de vertebració agrària.

Aquestes qüestions, des del nostre punt de vista i en uns moments com els actuals, de canvis tan radicals en l'entorn, són cabdals com a estratègiques.
L'objectiu de mantenir un món rural actiu passa per posar en marxa un programa de desenvolupament integral de les zones desfavorides i de muntanya que plantege la igualtat d'oportunitats a tots els ciutadans valencians que tenen en matèria de cultura, d'oci, de sanitat, d'educació, independentment de la zona a on residisquen.

Aquest desenvolupament rural ha de garantir la participació, ha de ser sostenible i harmònic amb la història i el paisatge, el medi, i coherent, així mateix, amb el futur que els seus integrants li vulguen donar i, sobretot, integral, tractant de corresponsabilitzar i impulsar totes les iniciatives i activitats productives.

El desenvolupament rural que reclamem, tot i basar-se en les activitats agràries, ha de plantejar la diversificació que emana de la reforma de la PAC tant quant a turisme rural, agroturisme, artesania i tots aquells que, com dia, contemple la mateixa reforma.

Senyories, la nostra comunitat és el que és per la importància cabdal que el sector agrari ha tingut sempre en la història d'este poble.
L'agricultura és un patrimoni de tots els valencians, més allà de la seua vessant econòmica i, per tant, també l'agricultura és una activitat que redunda en benefici de tots els ciutadans, tant pel seu valor productiu essencial per a la vida humana com pel seu valor estratègic quant a l'autoabastiment alimentari també pel seu valor mediambiental i de manteniment de la població en zones rurals.

Garantir el futur del camp valencià passa per la supervivència dels llauradors i dels ramaders professionals i, tanmateix, assegurar la seua continuïtat també és cosa de tots.
És inimaginable una Comunitat Valenciana sense llauradors.
Tot i això, sense intenció de caure en el victimisme, podem afirmar amb total rotunditat, que el nostre ofici es troba hui en vies d'extinció, un treball ancestral que podria vore's desaparéixer si no introduïm una sèrie de mesures urgents que ho impedisquen, ja que no està amenaçada la producció agroalimentària valenciana sinó la coexistència d'un model europeu d'explotacions familiars agràries, l'ofici de llaurador, amb el que la lògica del mercat està implantant, de fet, les empreses agràries amb mà d'obra assalariada.

Comprenguen vostés la nostra tossudesa en la defensa d'un ofici del qual ens sentim totalment orgullosos perquè nosaltres, com la resta dels valencians, estem d'acord que no és possible territori sense llauradors.
Si altres països, com Holanda i com Dinamarca, per exemple, amb obstacles estructurals semblants als nostres han aconseguit tindre un sector eficient, professionalitzat i molt competitiu, per què nosaltres no podem fer-ho?
La nostra comunitat està convocada a jugar un paper decisiu en la producció d'aliments de la Unió Europea.
I eixe paper només es pot fer si no es renuncia a allò que la resta d'Europa observa amb temor.
La nostra mentalitat agrària d'innovació sempre ha estat capdavantera i és per això que la superació de les barreres estructurals és tan positiva com urgent i, a més, imprescindible.

Per totes eixes raons, és per les quals La Unió de Llauradors sol·licita formalment l'inici d'un debat ampli, plural, responsable i compromés amb el nostre futur, i que faça possible l'aplicació d'un pla estratègic per al camp valencià.

Vostés, senyories, com a representants de la societat valenciana tenen l'última paraula.
Moltes gràcies a totes i tots per la seua atenció.
I m'agradaria fer referència que fins aquí he fet la meua intervenció, encara que amb xicotetes actualitzacions.
És la mateixa que va fer Miquel Vilalta l'any 1993 en esta mateixa comissió, publicada en el *Diari de Sessions* número 9, de l'any 1993, si no m'equivoque, i com vostés poden comprovar, després de 12 anys d'eixa intervenció, poques coses han canviat lamentablement per a nosaltres com a llauradors i com a ramaders.
La situació que en aquell moment denunciava La Unió i les mesures que es proposaven no s'han tingut en compte.
Han passat governants de tots els signes, tant a nivell estatal com autonòmic.
El gran pacte que reclamem i que creguem que és necessari no s'ha produït.
I dir també que independentment d'eixos problemes estructurals, senyories, el principal problema que estem patint els llauradors i els ramaders valencians, que no l'agricultura i la ramaderia valenciana, són els preus que estem rebent fruit d'un clar desequilibri en el mercat que cap administració ha estat capaç d'evitar.

Tenim milers de llauradors i ramaders amb uns centenars d'operadors que comercialitzen la nostra producció i unes poques cadenes de la distribució que marquen els preus en el mercat i que, per tant, és necessari posar fi i fre a este abusiu poder d'estes multinacionals i aconseguir l'equilibri del mercat tant en una agrupació de la producció com en una major competència dins de la mateixa distribució.
I açò, únicament ho poden fer els poders públics.
Este poder de la gran distribució, com tots vostés saben, senyories, fa que els productors rebem molt poc pel nostre treball mentres que els consumidors paguen uns elevats preus pel mateix producte.
I açò és fruit del desequilibri comentat i va en perjudici del consumidor pels preus a què ens paguen els productes als productors, de manera que si continuem així no podem oferir la qualitat que d'alguna forma el consumidor reclama per eixa compra.

I ja, com he dit, vaig a dir dos cosetes pel tema de gelades, encara que a bou passat, com sempre, les ajudes i estos problemes sempre s'ha de passar a bou passat.
I jo crec que s'ha dit aquí i no voldria repetir-me però, bé, nosaltres, la Comunitat Valenciana i el sector agrari tenim les millors assegurances agràries del món, però encara continuen sent totalment insuficients i, per tant, cal treballar a ampliar les seues cobertures.
Necessitem, com més prompte millor, una assegurança global que ens cobrisca totes les adversitats, tant climatològiques, per plagues, però també per crisis de mercat.
Cada vegada que hi ha una inclemència meteorològica d'importància, La Unió, junt amb altres organitzacions agràries, hem d'eixir al carrer per a demanar ajudes extraordinàries ja que les assegurances actuals no cobrixen tots els danys en la seua totalitat.

I els distints governs responen amb major o menor eficàcia arbitrant ajudes addicionals que, en definitiva, no deixen de ser un pedaç.
Són ajudes que, a més, es donen tard, quan ja u s'ha endeutat fins a les celles.
I aquí vull aprofitar que de les gelades que avui deuríem estar o estem tractat en esta comissió, ja fa pràcticament any i mig, i s'ha de recordar que un terç dels peticionaris ­estem parlant de 16.
000 peticions­, un terç d'eixos peticionaris, a dia d'avui no és que no han cobrat; molts d'ells no tenen ni la resolució que, per tant, i en base a l'ordre d'ajudes tècnicament, legalment i jurídicament les deurien tindre denegades per silenci administratiu.
Esperem que això no siga així.
I, per tant, continuen eixos llauradors sense haver vist ni un euro.

Nosaltres ens preguntem quan els nostres governants pensaran en clau de futur i obligaran realment l'aparell administratiu a treballar en la direcció més adequada.
Necessitem ampliar les cobertures, necessitem modificar la llei de les assegurances agràries perquè tinga cabuda una assegurança d'ingressos per als professionals del camp, necessitem, en definitiva, un cotxe nou que coste menys i que siga molt més segur, abans que tornar a passar pel taller un cotxe vell que ens està resultant massa car.

I, finalment, voldria dir algunes paraules sobre el pla Millorar.
L'indicador fonamental que ens demostra la profunda crisi que travessa el llaurador i el ramader valencià, jo penso que és la mancança de relleu generacional.
I ahí, si ens agarrem a dades oficials, els titulars d'explotacions agràries en la Comunitat Valenciana menors de 35 anys, han passat de ser 13.
392, segons el cens agrari de l'any 1999, a 5.
751 segons l'enquesta de població agrària del 2003.
Per tant, en la Comunitat Valenciana tenim el percentatge de menys jóvens que la resta de tot l'Estat espanyol i que de tota la Unió Europea.

Des de La Unió considerem necessària la creació d'un marc normatiu que més que promoure instruments que eviten el declivi del món rural valencià i de l'activitat agrària en els sectors més importants, ja siguen cítrics, oli, vi i tal com pretén el pla Millorar, que parle de llauradors i de ramaders i de les funcions que volem que desenvolupen per a evitar eixe declivi i mantindre el desenvolupament de l'activitat agrària en totes eixes zones rurals.

I el nostre objectiu és buscar una resposta als canvis que es produiran en les modificacions mampreses per la reforma de la política agrària comunitària, tant en les estructures econòmiques com en les socials, i molt especialment per la incorporació de jóvens.

En este context és important destacar a nosaltres mateixos, als llauradors i ramaders professionals, com a element essencial per a eixe canvi, per a ser els verdaders actors del sector agrari en eixes zones rurals.

Vostés, senyories, en les lleis que emanen d'aquest parlament són els que han de dir si volen un camp valencià amb vida o volen que es transforme en un desert o possiblement en formigó.
Si no ens ajuden a aquells llauradors i ramaders professionals que vulguem continuar en l'activitat agrària, anem en el camí totalment contrari.
Espere i confie que la meua intervenció en este escenari, on està representada la voluntat actual de tots els valencians i valencianes, no haja de repetir el mateix discurs, senyal seria que hem avançat.

La pilota està encalada: fagen joc, senyories!

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gràcies, senyor Brusca.

Pel Grup Parlamentari Entesa, té la paraula la senyora Pérez.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyora presidenta.

Joan Brusca, molt agraïda per haver vingut a aquesta compareixença que encara any i mig després de la seva sol·licitud a mi em sembla que mai es tard si les coses es podent realitzar, perquè, fins i tot com vosté exposava, arran d'aquelles gelades les conseqüències se mantenen en el 2006 i, a més a més, en estos moments, una tercera part de totes aquelles persones afectades tenen la callada per resposta per part de l'administració i encara no s'ha donat contestació no a la seua petició sinó a la situació de destrossa que varen tindre i a com van a pal·liar aquesta problemàtica.
Però estic convençuda que les organitzacions agràries *están en ello* i que estan donant passos perquè això es produïxca.

El treball nostre la veritat és que és un altre, i intentem per mitjà de la compareixença de les organitzacions agràries en aquestos moments saber com tenim la situació i, lògicament, per mitjà del diàleg, poder avançar.
El diàleg, que serà una de les coses més importants que puguen existir en un moment en què, com vosté dia, des de la primera intervenció del senyor Vilalta en esta comissió d'agricultura, l'única cosa que s'ha aconseguit fer per allò de «la política agrària de l'estat» i «la política agrària d'Europa» ha estat, fonamentalment, posar pedaços damunt de tot aquell problema que poguera sorgir en l'agricultura i no prendre les mesures necessàries per a aplicar un nou pla estratègic valencià que ens conduïra a una millor vertebració.

Jo no puc deixar de preguntar-li dues coses en referència a les gelades, i també són dos problemes que he exposat abans al president d'AVA i que jo entenc que vosté me deuria explicar.
Primera, s'ha parlat en l'anterior exposició sobre el pla Millora i s'ha parlat que el pla Millora és una porta fonamental per a l'agricultura, però tenim una quantitat de contradiccions, ja que no s'ha fet absolutament res per avançar, no n'hi ha un pla específic valencià.
I el pla Millora, fonamentalment, parla de la citricultura, per tant, jo li preguntaria: creu que el pla Millora deu millorar ­valga la redundància­, eh?
, deu millorar?
, o, per contra, és vàlid per al futur?
I també, deu millorar en quines línies?
, perquè supose que tot no serà negatiu, algunes línies tindrà de millorar.

I, després, jo voldria saber què consideren més convenient des de La Unió davant una catàstrofe climatològica com l'efectuada en gener, febrer i març del 2005, si les ajudes administratives extraordinàries, en què sempre discrepem, i, torne a repetir, en estos moments una tercera part de les persones afectades continuen sense rebre ninguna ajuda, o una assegurança integral que donara contestació a eixes necessitats davant de la problemàtica.

I també, que m'explicara una mica per què eixa assegurança integral que jo, perquè tinc un temps limitat, no me puc estendre moltíssim, que em parlara des de la seua visió entre eixa assegurança integral, les conseqüències positives principalment, lògicament, que pogueren tindre.

I abans de parlar de crisis, m'agradaria dir-li, senyor Brusca, que li transmeta el meu reconeiximent a la senyora Vicenta, la seua dona o la seua esposa, per la tasca tan magnífica que fa en l'agricultura.
Sobretot perquè en una de les intervencions efectuades en esta cambra en l'any crec que 1996 o 1997, efectuada per la senyoreta Coto, en aquell moment representant de les dones de La Unió de Llauradors i Ramaders, tractàrem la problemàtica del sofriment de les dones en el camp valencià i que era un col·lectiu totalment velat, però jo vaig tindre l'oportunitat de compartir un dinar i en eixe dinar la senyora Vicenta estava àrduament preocupada perquè, a les set del matí, quan havia estat en el camp, estaven gelant-li-se les carxofes, era eixa gelada, me sembla, i estava preocupada perquè a les sis de la vesprada, que tornava a casa, lògicament, estaria tot gelat, la seua gran preocupació i l'únic comentari, digam, que ella fea.
O siga, tenia temps per a anar a procurar la salvaguarda d'estos productes que ens alimenten i que són fonamentals per al desenvolupament de la nostra vida, encara que l'agricultura no siga la part econòmica més important que hi haigga, sí que és fonamental i som exportadors nats.

Vosté ha parlat d'una quantitat de crisis i ha parlat que tenim una crisi estructural que impedeix el creiximent i el futur del camp valencià; tenim la desaparició de 72.
000 llauradors del camp valencià; tenim un envelliment, tenim uns salaris o una renda baixa per al llaurador, cosa que fa que quan vagen a comprar-li les terres siguen per a fer un PAI, siga per a fer finques, siga per a desenvolupar no sé quina cosa més, lògicament, davant d'un bon preu el llaurador ho ven.

Però jo crec que també tenim un xicotet defecte i és que, tot i compartint la necessitat i el reconeiximent d'aquelles persones que tenen qualsevol altre tipus de treball però es dediquen també a l'agricultura per allò del cuquet que tenen dintre de si els caps de setmana, jo considere que això és en part un error, encara que les lleis permeten que això puga passar, i considere, lògicament, que el camp té de ser per als llauradors i que tenen de ser ells els que tenen d'implantar o tenen de reivindicar les seues situacions.

I tenen de ser ells els que tenen de dirigir, mitjançant l'elecció a cambres agràries, quin té de ser eixe futur del camp valencià i com es tenen de desenvolupar i, lògicament, des d'Esquerra Unida-L'Entesa, el nostre reconeiximent a totes aquelles coses que realitzen.
Les organitzacions agràries ens tindran a la seua disposició, de la mateixa forma que sempre que els busquem, uns o altres, els trobem per a comprovar qualsevol tipus de problemàtica sorgida en un moment determinat, també ens tindran a la seua disposició per a parlar del futur, com supose que al conjunt d'esta comissió.
Per tant, l'agricultura a temps parcial és un agreujant que tenim i una forma de produir en part la crisi que tenim dintre del sector agrari.

Desvertebració enfront d'Europa i baixa professionalització.
Doncs, desvertebració sobre Europa, la baixa professionalització ve que no hi ha una relleu generacional que, a més, tinga la capacitat de preparar-lo i que, en eixa línia, i com vosté coneix, senyor Brusca, nosaltres havem insistit en alguna ocasió perquè consideràvem importantíssim.

Manca de noves tecnologies.
És de veres, quan parlem de tecnologia mos pensem que és una cosa tan fàcil que se va a adquirir ràpidament.
És difícil, té un cost molt elevat, i al costat de les noves tecnologies, és responsabilitat de l'administració donar el suport necessari, i ahí nosaltres també estem, donant suport a eixa necessitat de tecnologia, perquè la tecnologia aplegue per a preparar la gent i reconduir-la, però, sobretot, per a tindre les ajudes necessàries i poder-la aplicar.

L'elevat preu de la terra, doncs, ja li l'he contat.
Si ara resulta ser que, amb el preu que té la terra, apleguen a un llaurador, al que amb el relleu generacional és bastant difícil que un jove vaja i compre, doncs, jo què sé, una fanecada de terra, amb els últims preus que s'han venut en la meua zona, concretament, en el Mareny de Barraquetes, que es venga la terra, amb permís de vostés, a set milions de pessetes la fanecada, doncs, a un jove agricultor una fanecada no li suposa res, necessita moltes més fanecades per a ser competitiu i, a més, pagar set milions de pessetes per una fanecada és totalment impossible.

Per tant, ahí també estaríem d'acord i em sembla que les organitzacions agràries, per mitjà de la mesa que tenen creada en la mateixa conselleria per a tractar estos temes, deurien influir conforme nosaltres influïm quan discutim qualsevol proposta que portem a la cambra, i que me compromet amb vosté, per tant, amb l'organització que representa, de continuar portant quantes voltes siga necessari les propostes adients perquè, efectivament, n'hi haigga un pla de desenvolupament agrícola al País Valencià ­i ramader també­ que done contestació a les necessitats d'una societat que aspira a ser moderna i que dintre d'un nou mil·lenni, un inici de mil·lenni, havia de tindre capacitat de preparar plans que tingueren una viabilitat per a vint-i-cinc o trenta anys.

Senyor Brusca, m'ha segut sorprenent la quantitat d'exposició que vosté ens ha realitzat per al camp valencià.
Debat de futur, com li he dit, quan vosté vullga.
Em sembla que la comissió estaria contentíssima de poder participar en quantes reunions vostés consideren necessàries.

I, per finalitzar, doncs, marcar-li la necessitat que em dóna que vosté m'explique, segons la seua visió, la part del pla Millora més negativa i que se deuria revisar.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Té la paraula pel Grup Parlamentari Socialista el senyor Lozano.

 

**El senyor Lozano i Pastor:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Brusca, benvingut.
La veritat és que per a mi és un plaer.
Abans ha segut el senyor Cristóbal Aguado i ara és vosté, dos amics de molt de temps i, en el cas de vosté, amic personal i d'una organització a la qual me sent molt orgullós d'haver pertanyut, per tant, benvingut siga i moltes gràcies per la seua presència.

Jo crec que vosté ací ha estat parlant d'una situació en què es troba el camp valencià.
Jo crec que tenim els valencians i estes Corts un deute històric amb el camp, i m'agradaria reconéixer, inclús fer una xicoteta història, perquè si no comprenem la situació en què es troba, estic totalment d'acord amb vosté que el futur el tenim realment obscur i negre, quan, per un altre costat, i com dia jo abans en l'altra intervenció, el futur pot ser molt bonico per al camp valencià.

En 1980, el 18% d'actius eren al camp, de tots els treballadors que hi havien, teníem un percentatge molt més elevat que la mitjana europea, que se considerava que tenia uns altres sectors productius forts i que el sector agrari, en la mesura en què la tecnologia aplicada en ell fea possible que amb molt menys quantitat de gent poguérem tindre la mateixa productivitat, inclús més: per un costat era abaratir preus i, per un altre, incrementar la productivitat.

Vosté ha estat parlant del nombre de gent que ha desaparegut, de la complicitat que n'hi ha perquè s'incorporen els jóvens i, per tant, que cada dia, a diferència de la resta de l'estat espanyol, ací n'hi ha més propietaris i tenim menys parcel·les.

Jo vull reconéixer, i reconec des d'ací, que el Partit Socialista, en aquell moment, degut a la magnitud, segons el nostre entendre, que tenia la problemàtica, diferent a l'actual, però crec que no sabérem donar solucions a eixos problemes, i els ciutadans, en l'any 1995, lògicament, passaren plana i pagaren la factura que devien, per eixes i per altres raons, consideraven que un altre partit tenia a vore com també en el camp donava altres solucions al que era un problema estructural que venia de molt arrere i que de molt arrere també havia segut útil al conjunt de la societat, perquè en la mesura en què havien tengut una agricultura molt parcerl·lada i molt minifundista, també en èpoques d'este país havia segut beneficiosa perquè havia segut capaç de donar de menjar a moltíssims ciutadans d'Espanya.

Per tant, és un deute històric que tenim els espanyols amb l'agricultura, amb el sector agrari, i ara crec que tenim de fer una reflexió de vore com ho podem fer.

Dit açò i, per tant, reconeguda la part històrica que al Partit Socialista li correspon, la realitat, com també he dit en l'altra intervenció, és que el Partit Popular està ja governant onze anys ací i huit ho ha fet a Madrid, i tampoc ha segut capaç no sols, com vosté molt bé ha dit, que ha llegit el mateix esquema que havia llegit l'aleshores secretari general de La Unió, senyor Vilalta, sinó que tenim els mateixos problemes i el discurs ha sigut totalment igual i, per tant, adaptat al que passa hui.
Per tant, vol dir que es pot dir que ara estem pitjor que abans.
No hem avançat en res.

Vull dir açò perquè des de la perspectiva i des d'eixe reconeixement crec que fa més falta que mai un debat al camp.
I fa falta que hi haja un pacte entre els partits polítics d'esta cambra perquè li trobem solució a eixos problemes.

Vosté ha estat parlant, i per això jo crec que hem de tindre el compromís, i, sobretot, per això és tan important que tant el senyor Aguado com vosté estiguen hui ací, perquè crec que el que ens han transmet és la necessitat de la situació de crisi en què es trobem, de la necessitat de fer eixe debat, un debat que vosté ha plantejat d'un pla estratègic per al futur agrari.
Mosatros creem que fa molta falta.
I de fet, una de les qüestions pel que abans he dit, uns punts que hui n'hi ha, és que vostés tornen ací per a fer-ho amb profunditat, perquè està clar que vostés han plantejat, vosté concretament, i el senyor Aguado també en la seua intervenció, la necessitat de molt més temps d'aprofundir sobre què passa amb el tema dels preus i per què ve donada la falta de competitivitat de les explotacions agràries valencianes.
Jo crec que el problema, com dia abans, no és un problema de l'agricultura, és un problema dels homes i dones que viuen en l'agricultura.
I pese que és molt important, perquè si és veritat que estàvem en un 18%, en l'actualitat, a València, el que és la província estem no aplega al 2%, i en el conjunt de la Comunitat Valenciana el 2,4%, de gent treballant al camp, si a eixa dada li apostem i li diem que el 67% tenen més de 55 anys i que eixe percentatge un 40% té més de 60 anys, doncs, ja no podrem i estic totalment d'acord amb vosté que amb eixe vímet la cistella de futur que podem fer és ben xicoteta o, almenys, amb suficients *parches* perquè en el futur es forade.

Per tant, jo crec que el debat és oportú, és necessari, jo li agarre la paraula que per part del nostre grup així serà, intentarem arribar a consensuar amb els altres grups parlamentaris perquè vostés puguen estar ací de nou i puguem buscar solucions entre tots, perquè, insistisc, si primer no som capaços d'admetre que hi ha un problema estructural, que hi ha un problema històric a la Comunitat Valenciana en el tema dels llauradors i ramaders, mal, mal trobarem les solucions, perquè és veritat que no sols afecta els homes i dones que estan treballant en el camp valencià, afecta el conjunt de la societat en la mesura que tot el que passe en el territori, i això no ho hem dit però és una de les constatacions més importants, el sector agrari està controlant o, almenys, gestionant més del 60% de tot el territori.
I al conjunt de la societat vol tindre un territori que tinga la capacitat de regeneració i, sobretot, d'agradabilitat per a poder disfrutar tots del conjunt perquè el que en ell passe, les repercussions en l'aigua, en els incendis, tot el que passe en el món rural, la realitat és que som tots els que el sofrim, els urbans i els del món rural.

Dit açò, senyor Brusca, que jo crec que compartisc amb vosté i que m'agradaria que els altres grups parlamentaris també ho entengueren en la mesura de la necessitat, no d'estar ací per a tirar-se els trastos, sinó en la necessitat de fer eixe debat, sí que m'agradaria preguntar-li dos cosetes puntuals també pel que vosté ha estat parlant, dels danys climatològics.

La primera és: quin tipus d'ajuda creu que seria necessària per a eixes situacions fins que l'assegurança integral d'explotació estiga ja en funcionament?
Sé que s'està treballant ja en eixe camp, sé que si la comunitat autònoma fica voluntat, alguns diners, també sé que l'Estat estarà a l'altura i pense que entre tots podrem fer que eixa assegurança siga real.
Però, li dic, quina seria la solució que podria estar arbitrant-se perquè eixos danys climatològics.
.
.
, perquè jo compartisc que el sector agrari, encara que li donen els préstecs al 0 d'interés i encara que se'ls donen per a 10 anys, el problema que té és que no pot ja endeutar-se més.

I el segon: quin valor, com li dia també al senyor Aguado, li dóna, ja que vosté ha estat a França i històricament hem vist la repercussió que tenen en la societat francesa les activitats i accions que fa el sector agrari, quin valor li dóna a la representativitat de les organitzacions agràries en l'Estat espanyol, però, concretament, ací a la Comunitat Valenciana?
Perquè si l'excusa històrica és que no n'hi ha interlocutors amb capacitat de consensuar polítiques, doncs, jo pense que si ací estem en un 10%, de mala manera anem a poder des del sector fer servir d'interlocutors com un instrument d'ajuda a qui està governant, no com un motiu d'enfrontament ­en això estic d'acord amb el senyor Aguado­, no es tracta de tindre ell força per a crear crispació, es tracta de tindre organitzacions representatives que puguen ser instruments per a traslladar les polítiques agràries a tot el sector.

Insistir-li, moltes gràcies per la seua estància ací, i, després, si tinc ocasió, alguna coseta més estarem per a dir-li.

Gràcies, senyor Brusca.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Gràcies, senyor Lozano.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula el senyor Soler.

 

**El senyor Soler Garibo:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Brusca, agrair-li, com no podia ser d'altra manera, la seua presència en esta casa, que és la màxima institució representativa que tenim els valencians i les valencianes.
Per tant, agrair-li molt la seua presència per a parlar de les gelades de l'any passat, del mes de gener, febrer i març.
Jo espere que el senyor Miquel Vilalta no li cobre *copyright* de la seua intervenció, espere que no.
Vostés són bons amics i estic convençut que no.

Mire, alguns danys que es produïren estaven coberts en el pla d'assegurances agràries combinats, establits per la Llei 87/1978, de 28 de desembre, i per la normativa que la desenrotlla, per la qual cosa les explotacions assegurades han obtingut la seua indemnització per les entitats asseguradores.
En canvi, es produïren alguns danys tant en producció com en fusta que no disposaven de cobertura del citat pla d'assegurances agràries, bé perquè havia acabat ja el període de cobertura, bé perquè no s'havia iniciat eixe període o perquè no existia cobertura del risc de gelada.
En estos casos, les explotacions afectades no anaven a percebre indemnització de les entitats asseguradores, perquè amb això els agricultors vorien minvades sensiblement les seues rendes.

Les ajudes.
Davant d'esta situació, el Consell de la Generalitat Valenciana, igual que el Ministeri d'Agricultura, Pesca i Alimentació, dictaren dos decrets corresponents pels que s'establien ajudes per a pal·liar els danys produïts per estes gelades i la pedra ocorreguts en gener, febrer i març de 2005.
A través de les corresponents ordres s'establiren les ajudes per cada cultiu afectat, la seua quantia, les condicions que requerien per a ser beneficiari.
Després de les obligatòries reunions amb el ministeri i el necessari anàlisi de les situacions creades, s'acordà definir de forma única el tipus de danys auxiliable que permetera una actuació conjunta de les dos administracions: producció de cítrics pendents de recol·lectar, producció de frutals d'os, bresquilles, des de la fase anterior fins a l'aflorament ple, producció de nesprer en fase de floració i de cuallat, producció de creïlla en fase de desenrotllament, producció d'ornamentals en fase de desenrotllament, plantons de cítrics en primers anys de plantació, cultius d'hortalisses en fases de desenrotllament i danys en fusta de cultius llenyosos que portaven a pèrdues, collites futures, és a dir, si hi havia dany en la llenya, doncs, collites futures anaven a ressentir-se també.

Que cal millorar les assegurances, doncs, crec que tots estem d'acord.
Des de l'orgull que ens dóna que tinguem, com ací s'ha reconegut, les millores assegurances del món, doncs, no devem de conformar-nos, devem d'aspirar a més.
Des del Grup Parlamentari Popular pensem que la situació idíl·lica a la que hem d'aplegar és que no hagueren de pressupostar, que no hagueren de recórrer a estes ordres a partir que rebren ajudes, perquè tot allò que poguera passar estiguera previst per les assegurances i fóra assegurable.
Tot allò que és assegurable, també estaran d'acord les seues senyories, i els compareixents amb mi, que no s'ha de subvencionar perquè estem primant a aquell que no complix.
És a dir, l'agricultor responsable que sap que té un risc en la seua collita sap que ha d'assegurar.
Què és el que hem de fer?
Doncs, a través de l'empresa Enesa, anar ampliant les cobertures d'eixes assegurances fins que no hàgem de donar ni una ajuda més quan vinga cap tipus de desgràcia, és a dir, que estiga tot previst.
Sabem que és difícil perquè tenim moltes dificultats.
La primera, doncs, que estem en l'agricultura mediterrània, l'agricultura mediterrània sabem que és la gran oblidada de Brussel·les, que sempre pareix que hi haja un *pique* o sempre pareix que hi haja gent interessada en confrontar l'agricultura continental i la mediterrània, la continental és la *niña mimada*, és la que s'endú tots els beneficis de Brussel·les i l'agricultura mediterrània és històricament la castigada sempre per Brussel·les.

Per tant, què és el que hem de fer des d'ací?
Doncs, el que ha fet vosté i el senyor Aguado, anar a Europa, anar a Brussel·les, anar a tots els llocs i explicar què és l'agricultura mediterrània.
Difícilment ens poden ajudar si no expliquem què és açò, perquè allí pareix que no ho volen vore.
Tant als polítics com a vostés se'ns ha de trencar la boca d'explicar a Brussel·les què és l'agricultura mediterrània, perquè ací ningú mos ha d'ensenyar res, ací està el tema de la globalització, però ací tenim, com dia abans el senyor Aguado, tenim el millor clima, tenim el millor sòl i tenim la qualificació dels productors per a produir bones fruites, bones hortalisses i poder competir.
Si no podem competir és perquè altres factors externs mos condicionen.
En este cas, parlant de gelades, en este cas han sigut les gelades, i en altres casos és la famosa globalització.
S'ha parlant molt per culpa de la globalització de les dificultats que es trobem, la famosa venda a pèrdues, que també s'ha parlat ací, i sempre entropessem amb la mateixa pedra.
Tant els partits polítics com organitzacions quan anem a eixos estaments a explicar les coses entropessem sempre amb la legislació.
Què cal fer?
Està molt clar.
Cal atacar la legislació.
Si hi ha una legislació que mos impedix que mosatros, que els agricultors valencians tinguen unes rendes dignes com es mereixen, cal atacar la legislació.

I ací, també, els que es trobem a esta sala hui, cal donar per entés, com el valor en la mili, cal donar per entés que ací tots sabem un poquet de com es maneja l'agricultura europea, inclús en la globalització de l'agricultura mundial, tots sabem que les decisions importants hui es prenen a Brussel·les, i que les grans decisions o els grans canvis de legislació s'han de prendre per consens entre la comissió europea i no la comissió que visitaren vostés, no, la comissió europea, el govern europeu, el govern d'Espanya i el govern de la Generalitat.
Per tant, ahí és on hem d'actuar.

Ací, parlant de les gelades de gener, febrer i març, el que necessita l'agricultura són solucions.
També s'ha parlant, entre les gelades, s'ha parlat de la representativitat en el camp, de França, del poder que tenen les organitzacions a França.
Bo, doncs, a França vostés saben que el 90% de l'agricultura està sindicada.
A Espanya, el 10.
Alguna cosa estarem fent malament!
I jo també pertany a una organització agrària.
Alguna cosa estarem fent malament!

Vull dir, ho fem tot bé; sabem treballar la terra, sabem criar bons productes, sabem.
.
.
però quan aplega l'últim pas, la cadena de distribució, ahí és a on fallem, fallem o fallen altres, i ahí és on s'ha d'atacar.
És a dir, si en tot el traçament del producte ho fem bé, quan aplega a les grans distribuïdores, que és l'últim pas de la distribució, als consumidors, ahí és a on se'ns escapen els pardalets de la gàbia.
Per tant, ahí és a on cal atacar.
I això cal atacar-ho amb un esforç per part de tots, amb molt de consens, com dia, i anant a la soca del problema, és a dir, a la legislació, canviar tota aquella legislació que impedisca que els agricultors tinguen eixes rendes dignes.

Com dic en positiu, en positiu, necessitem solucions.
Vosté apuntava un pla estratègic i tal.
.
.
, bo, fique-li el nom que vulga.
Vosté ja té el pla Millorar i jo estic convençut que vosté el coneix, i coneixent-lo vosté com el coneix i coneixent vosté de la forma que s'ha elaborat el pla Millorar, sap vosté que hi ha quasi 50 taules, que s'ha cridat a totes les parts implicades del sector ­a totes, no cal enumerar a ninguna, que en són quasi 50­, i les opinions de totes eixes parts implicades del sector són les que s'han tingut en compte i s'han elaborat.

És a dir, que el pla Millorar no és una idea brillant que s'ha tret de la *chistera* un polític perquè s'alça un dia de matí i diu: «Hui estic inspirat i vaig a fer una nota de premsa i me trac de la *chistera* un pla Millorar».
No.
Això és l'opinió de tot el sector.

Per tant, jo li recomanaria, senyor Brusca, que és un bon document perquè vosté el treballe.
És a dir, ja té vosté una base de document, ja té vosté una base de document, eixe pla Millorar.
.
.
Si vosté després, valga la redundància, el seu pla és capaç de millorar el pla Millorar, benvingut siga.
Però ahí té vosté un document esplèndid amb el qual treballar.

Per tant, repetisc, l'agricultura valenciana.
.
.
Vosté parlava del diagnòstic.
Si apliquem un diagnòstic seriós i rigorós, estarem tots d'acord en el diagnòstic.
Ahí segur que.
.
.
Si algú ve demagògicament a traure algunes coses del test, allà ell.
Però si fem un diagnòstic rigorós les organitzacions que hui compareixen en esta cambra i els partits polítics, en el diagnòstic coincidirem tots.
En la teràpia que s'ha d'aplicar, ahí ja podem discrepar alguna cosa.
Però des de la discrepància, poden eixir les solucions.
Ahí és on hem de, en positiu, aportar les solucions que tinguem tots, perquè bona falta li fa a l'agricultura valenciana.

Vosté parlava també dels expedients, parlava també dels expedients, com seguim parlant de les gelades.
La resolució dels expedients, totes estan justificades.
Jo el que li puc avançar, ja que se m'acaba el temps, el que li puc avançar és que per part de la conselleria, no hi haurà silenci administratiu.
Tots els expedients tindran la resolució que corresponga, però tots tindran una resolució o altra.

I, clar, com vosté va compareixent i parlant de les gelades, a mi m'agradaria preguntar-li també si pensa vosté que s'ha de donar un tractament distint a la Comunitat Valenciana des del ministeri, o altra comunitat que haja complit els terminis amb celeritat, com els ha complit la Comunitat Valenciana, en el tema de la tramitació de les ajudes.
I després estem tots d'acord que s'hagué de retardar per allò que altres autonomies no havien aportat les dades i el ministeri volia tractar-ho conjuntament.
La pregunta seria: seria partidari vosté que este tipus de tràmits es feren individualment a cada comunitat, concretament a la nostra?

 

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Soler.

Per a contestar, té la paraula el senyor Brusca.

 

**El senyor Brusca Beltrán, representant de La Unió:**

 

Bé.
En primer lloc, agrair-li a Dolors Pérez, en nom de la meua dona, eixe reconeixement.

Bé.
Jo crec que una de les preguntes, en principi, anaven dirigides.
.
.
que davant d'una problemàtica com la que avui ens porta aquí, com són les gelades, si era més convenient augmentar l'ajudes o si una assegurança, diguem-ne, integral podria donar resposta.
Home!
, està clar.
Nosaltres no som partidaris de les ajudes, perquè les ajudes normalment estan basades en una percepció política de cada moment i en funció de realitats molt diferenciades.
I nosaltres el que volem és una ferramenta pròpia.
I per a nosaltres l'única ferramenta pròpia actualment, davant d'una activitat que en principi es dóna a l'aire lliure.
.
.
Per tant, estem molt abocats a tindre problemes de caràcter meteorològic, però també a tindre problemes quant a malalties ­i en els últims anys ho estem veient­, a problemes de mercat.
Nosaltres volem una ferramenta de treball, que és una assegurança, que poguera cobrir tots els problemes que poguera tindre una mateixa explotació al llarg de tot un any, ja siga en base a inclemències meteorològiques, com deia, plagues o crisi de mercat.
Que cada u li diem un nom, però al final jo crec que coincidim tot el món, si se li pot dir de rendes, d'explotació.
.
.
Però, en definitiva, el que és la filosofia i el contingut, jo crec que en açò estem d'acord la majoria.

M'ha preguntat també sobre el pla Millorar, que ve un poc a resposta també pel que plantejava el diputat Ximo, sobretot quant a si hauria de millorar i en quines línies.
A vore.
Fins el moment, fins el moment, el pla Millorar, com a tal, és inexistent.
Hi ha un pla Millorar, en minúscules, per a dos sectors concrets, que en este cas són cítrics i el vi.
Les 50 meses, com a mínim ­no sé si Ximo ha encertat, però possiblement les superàrem, perquè nosaltres.
.
.
a vore, no les partírem, sinó que participàrem en totes.
El diagnòstic que va eixir d'eixes meses, coincidíem tot el món, és el que jo he dit ara.
Vull dir, no ens hem inventat res.
El que va dir Miquel Vilalta fa dotze anys continuem dient-ho avui.
I jo crec que la majoria, si ho hem des d'un punt de vista objectiu, coincidirem que eixe és el diagnòstic de la nostra comunitat.
És una realitat que no podem amagar.

Però que, com deia, el pla Millorar ha anat molt lent, de moment.
Només parle de dos subsectors, cítrics i vi, que inclús en el cas dels cítrics està molt clarament definit, bastant clarament definit en els pressupostos.
El que passa és que nosaltres trobem en falta, a part de la publicació de la resta, perquè és que anem perdent ja pràcticament el tren.
.
.
Fa falta, a part de la publicació i la posada en marxa de la resta, que també hem treballat conjuntament tot el sector, que dins del pla Millorar es contemplen moltes més mesures dirigides als llauradors i als ramaders.

Perquè continuem insistint en una qüestió fonamental: el sector agrari no té cap crisi, cada vegada es produïx més, es ven més i es ven caríssim.
I si no, que li pregunten als consumidors.
El problema és que els llauradors cada dia que passa anem perdent una espardenya.
Cristóbal ha ficat abans un exemple: que estem venent inclús més barat que fa vint-i-cinc anys.
Nosaltres, recentment, la setmana passada, publicàrem un estudi, que són dades oficials, que no s'inventa La Unió, són dades agarrades de la conselleria d'Agricultura, agafant varietat per varietat, les liquidacions que es van donar l'any 1997 i comparant-les amb les liquidacions que s'han donat en el 2006.
En cítrics, senyories, hem perdut.
.
.
el preu ha caigut un 58%.
Si li afegim l'IPC acumulat d'eixos anys, resulta que estem venent els cítrics més barats, en un 68%, que l'any 1997.
Si tenim en compte que els costos de producció augmenten any rere anys, perquè això és una cosa que no pots frenar, ja me podran explicar a mi quin futur ens espera en esta situació.

Quant al tema de l'agricultura a temps parcials.
Bé.
Nosaltres no veem l'agricultura a temps parcial com una agressió ni com una cosa perillosa, perquè, en definitiva, és una realitat de la nostra comunitat.
I a la llarga estem convivint, jo crec que cal continuar convivint els dos tipus d'agricultura, per una part, l'agricultura a temps parcial i, per altra, la professional.
El que sí que trobem en falta per part de les administracions és que les polítiques agràries que desenvolupen no prioritzen un model d'agricultura i, en este cas, un model que vaja dirigit als professionals, als qui realment vivim i volem continuar vivint de l'agricultura.
I això sí que moltes voltes ho trobem en falta, i sobretot quan parlem d'ajudes o de mesures.
Vull dir, els diners públics cada vegada són més ajustats.
I, per tant, és necessari utilitzar-los prioritzant certes polítiques.
I, sobretot, nosaltres reclamem que siguen polítiques dirigides als professionals, que realment són els qui han de mantindre el sector.

La senyora Dolors parlava de la mesa de concertació que tenim en conselleria.
A vore.
Oficialment no existix cap mesa de concertació de caràcter permanent i oficialment.
.
.
.
Vull dir, nosaltres, juntament amb altres organitzacions, tenim prou bona relació amb conselleria, per exemple, i tenim, fins cert punt, les portes obertes.
El que passa és que és un tracte que d'alguna manera no està, diguem-ne, institucionalitzat.
I nosaltres el que reclamem, i això crec que ­crec, no, segur­ coincidim les organitzacions agràries ­i abans Cristóbal també ho ha posat damunt la taula­, és la necessitat d'establir un sistema, per mitjà d'una mesa de concertació, que inclús alguna vegada s'ha parlat del que podria ser el futur consell agrari de la Comunitat Valenciana, la necessitat de posar en marxa eixa mesa de concertació, que hauria de ser la que realment poguera, conjuntament amb l'administració ­i la decisió final sempre serà dels polítics­, concertar i, sobretot, elaborar eixa política agrària i eixe model de política agrària que d'alguna manera reclamem per a la nostra comunitat.
No totes les agricultures són igual.
Jo crec que això ho tenim inclús les organitzacions agràries, que moltes vegades és el fre davant unes possibles eleccions perquè hi ha una disparitat de criteris.

Però en el cas de la mesa de concertació, jo crec que hi ha bastant coincidència.
I, per tant, si no es posa en marxa, jo no sé si pensar que no existix la suficient voluntat política per a llançar-la.
Nosaltres ho hem, i amb el conseller, amb el president de la Generalitat, ho hem comentat moltes vegades.
Sí, moltes vegades la resposta és: «Fiqueu-vos d'acord».
Possiblement és que algú pretén que dins d'eixe consell agrari, o dins d'eixa mesa de concertació, estiguéssem gatets i gossets.
I nosaltres ­ho he dit també abans­, nosaltres considerem que els únics interlocutors vàlids davant l'administració, i qui representa els interessos dels llauradors i ramaders d'esta comunitat, som les organitzacions professionals agràries.
Per tant, no podem entendre i no podem acceptar la presència d'altres entitats moltes respectables, i que en altres qüestions hauran d'assistir a certes reunions, però que en el cas de la mesa concertació, no acceptem la presència de ningú que no siguen les organitzacions professionals agràries, que estan constituïdes en la nostra comunitat.

Una de les preguntes també de Dolors era en el sentit de què és el més negatiu del pla Millorar.
Home!
, jo crec que seria avançar-nos massa.
Negatives, n'hi ha algunes coses.
El que passa és que moltes vegades són de percepció.
Sobretot, què ens agradaria, perquè nosaltres hem treballat en totes eixes meses quant al pla Millorar.
I el que no ens agradaria és que es quedara com un simple anunci o brindis al sol i que realment es portara a terme.
I això d'alguna manera s'ha de contemplar en els pressupostos.
I per a ser el primer any, nosaltres no hem quedat massa contents.
Esperem que a partir dels propers, i en funció de la capacitat econòmica, m'imagine, es tindrà més en compte.

Quant a, per exemple, el representant del Partit Socialista del País Valencià, Toni, parlava de quin tipus d'ajuda faria falta per a pal·liar situacions com les que hem patit pel tema de la gelada, fins que aplegue l'explotació.
És que jo crec que açò és una cosa que va tot lligat.
Vull dir, açò és com el lluç que es mossega la cua.
Vull dir, si tinguérem rendibilitat, si jo venera amb eixos 15 cèntims de més que deia Cristóbal els meus cítrics, a la millor no me preocuparia tant una gelada, perquè històricament m'ha tocat conviure amb les gelades, i m'ha tocat *apexugar*-les d'una manera o d'altra, en funció de la voluntat que ha tingut el govern de torn que m'ha pogut ajudar o no m'ha pogut ajudar, però jo sé a què m'enfronte.
És com quan parlem de gasoil o parlem d'altres problemes, o parlem d'aigua inclús.
Vull dir, si no aconseguim rendibilitat, si no aconseguim preus raonables, possiblement.
.
.
possiblement, no, en sobra l'assegurança d'explotació o de renda, com li vulguen dir, com de la mateixa manera en sobra, i en sobrarà, tota la resta: lluitar contra el minifundisme.
.
.
Vull dir, jo crec que és una cosa que va tot lligat, i ahí un poc en eixa línia.

A vore.
Nosaltres creem que a part que és necessària eixa assegurança d'explotació, ha d'anar lligada també amb uns preus molt més raonables.
I, per tant, ahí el que cal també és una llei de preus justos, un pla estratègic en defensa de.
.
.
cada u que li pose també el nom que vulga, que tot això d'alguna forma també ha d'anar lligat.
Si finalment no som capaços d'aconseguir ni eixos preus raonables i, per tant, un mecanisme que en funció de les crisi de mercat.
.
.
Perquè en este moment jo crec que no és un problema de crisi de mercat.
En este moment és un problema de pura i dura especulació, de certs elements que formen part de la cadena agroalimentària i que s'estan aprofitant des d'eixa posició de domini, des d'eixa posició de força, s'estan aprofitant del llaurador, que té un producte, que és perible, i o el regala o el llança.
.
.
I, per tant, és una situació que o s'afronta des d'un punt de vista de les relacions comercials o difícilment té solució.

I, per altra part, hi ha una qüestió.
En este moment s'està treballant.
.
.
a mi m'agradaria que seriosament, m'ho me de creure en principi.
Però des del ministeri s'ha posat en marxa la famosa mesa de preus, que estava basada dins del propi acord.

Però, a vore, nosaltres tenim molt clar que una llei de preus justos, per dir-lo d'alguna manera, no és una cosa que es va a solucionar d'ací a demà de manera ràpida.
Per tant, això té un temps.
Però, per altra part, també, veiem com a productors que com que no es posen mínimament mesures per enfrontar les properes campanyes ­i hi ha alguna que esta setmana que ve, com la de la fruita­ o l'any que ve podem estar parlant que més del 25% dels llauradors, en este cas de fruita dolça, se'n van perquè no van a aguantar més, perquè hi ha una realitat.
És a dir, a banda d'un problema de falta de rendibilitat, és una edat que ja no se sosté.
Abans no sé qui ha posat una dada, crec que erroni, en el sentit que més del 50% dels titulars d'explotacions superen els 55 anys.
No, no.
Això era en l'any 1999, que és l'última dada oficial.
El més recent, que és l'enquesta de població agrària, parla que més del 75% tenen 60 anys.
Vol dir que açò no ho aguanta ningú.
Que el sector agrari valencià s'està mantenint gràcies al treball dels jubilats, que es veuen obligats, per falta de relleu generacional, i es veuen obligats perquè amb 400 euros aproximadament que cobren de jubilació no es pot viure.

Però mentre han guanyat, gràcies al seu treball, han tingut un benefici o inclús han intercanviat els diners, però en este moment estan perdent diners, no van a posar ni una mínima part d'eixa miserable paga que tenen per jubilació per a tapar forats.
Per tant, se'n van a anar.
I o es comencen a posar mesures ja de cara a la propera campanya, i la primera, com dic, fruita dolça.
Però és que la de cítrics.
.
.
Home, m'agradaria equivocar-me, tan de bo, tan de bo perquè seria.
.
.
Però si enguany hem tingut una campanya amb un milió de tones menys i ha ocorregut el que ha ocorregut, tant en la primera part de campanya com en la segona, no vull pensar ni el que pot ocorre la propera campanya amb una collita dins del que cap normal i, a més, amb una previsió a mig i llarg termini d'augment exageradíssim d'eixa producció a nivell de tot l'estat espanyol, per no parlar d'altres zones productores del món.

I o ens posem les piles, i en este cas està clar que les organitzacions agràries tenim un paper a desenvolupar.
Però, home, sobretot jo crec que la responsabilitat és dels polítics.
Jo no faig lleis, jo no puc canviar les coses.
Jo l'únic que puc fer és desganyitar-me, com estic desganyitant-me tots els dies al carrer.
Però sou els polítics, els d'un color i els d'un altre.
Perquè jo crec que tots els problemes greus i estructurals no se solucionen per la via legislativa i de la imposició d'una majoria sinó que crec que per mig del consens.

I un poc, quan al representant del Partit Popular.
Nosaltres sempre ­ho he dit abans ja, seria repetir-me­ l'assegurança és una ferramenta necessària.
Nosaltres no som partidaris d'ajudes, ni d'estes ni de moltes més que hi ha per ahí.
Encara que en alguns casos creem que són necessàries.

Allò de Brussel·les.
Home està clar que Brussel·les per la situació i sobretot, d'alguna manera, perquè nosaltres entrem a la Unió Europea en un moment delicat, pràcticament dels últims, possiblement mal negociat i entràrem a un club on se'ns imposaren ja unes normes que ja existien i si les volíem les agafaven i sinó quedàvem fora.
El que està clar és que no existix mai cap tipus de sensibilitat per l'agricultura mediterrània des del nord.
I, bo, tenim una mostra, tenim una mostra real, que és per exemple, com deia jo abans, la falta de solidaritat financera.
No hi ha cap sector agrari del nord d'Europa on els diners siguen cofinançats, surten tots del mateix pot.
En el cas nostre hem de posar part i part, amb el que això puga representar.

No hi ha cap sector de l'agricultura del nord d'Europa on no es mantinga, diguem, un altre principi, que és la preferència comunitària.
Vull dir, és impensable, creure que pot entrar, per dir una cosa, cereal, blat per exemple, del nord d'Àfrica, Alemanya, mentre a Alemanya hi haja cereal.
Això és impossible.
Nosaltres no, nosaltres sempre moneda de canvi davant els acords preferencials en països tercers i a més sense cap tipus de compensació.
Perquè, a vore, nosaltres sempre diem que el que està ocorrent amb els preus és conseqüència de la situació del mercat i des d'eixa postura, diguem, de domini que té o des d'eixa posició de domini que té la gran distribució.
Per una part, amb eixos marges tan exagerats o pràctiques com les que també hem denunciat de venda a pèrdues.

Però també cal de tindre en compte que té molt a vore l'augment de les importacions de països tercers de fruites i hortalisses.
I recentment també presentarem un estudi en eixe sentit que, en el cas de fruites i hortalisses, l'augment de les importacions ja quasi superava el 40%.
Però és que si parlem de cítrics concretament superava el 200% l'augment de les importacions de cítrics cap a Europa els últims anys.

I això també és un dels elements que d'alguna manera està contribuint amb eixa situació.
Vull dir que l'estatus del comerç privat, perquè és així, quant a aconseguir el que ha conseguit, per exemple enguany, que la segona part de campanya el llaurador la regale, ha comercialitzat, en definitiva, regalar-li.
Si després aquell t'ho vol donar, te'l donarà o no te'l donarà.
Si han aconseguit això i a més mantindre'l ha sigut gràcies a les importacions.
Perquè en plena campanya citrícola aquí, a la Comunitat Valenciana, continuen important cítrics de Marroc i d'Egipte.
I eren quantitats mínimes, però era suficient per a pressionar al productor a que li regalara la seua fruita, com al final ha passat i ja s'ha imposat definitivament.
Ja no serà sols primera part sinó també segona.

Un altre tema, que eixe jo crec que l'hem denunciat històricament, un poc la situació de les organitzacions agràries a nivell espanyol, però també a nivell de comunitat.
Cal tindre en compte que és competència de la Generalitat, i en este cas de la conselleria.
Està clar que a la resta de la Unió Europa ­jo sé la mitjana exactament, caldria vore país per país­ però els puc dir i els puc assegurar que entre el 75 i el 100%, en tots els països els llauradors, primera, estan en cooperatives i entre el 75 i el 100%, depén de països, estan en organitzacions professionals agràries.

I no és que els llauradors de França o d'Alemanya o d'Holanda siguen diferents a nosaltres.
El que possiblement siga diferent és la voluntat política de qui governe en cada moment.
I si a l'estat espanyol i a la Comunitat Valenciana se'ns haguera donat a les organitzacions agràries la possibilitat, a l'igual que s'ha fet als companys nostres d'altres països d'Europa, de gestionar les ajudes.
.
.
És a dir, hui en dia per exemple tenim les Ocapa que estan fent una funció burocràtica pura i dura, que la podien estar fent les organitzacions professionals agràries.
Amb això es crearia la necessitat del llaurador d'haver de recórrer a les organitzacions, que és el que s'ha fet en França, en Alemanya, a Holanda i a tots els llocs, gestionar les ajudes.

Jo sempre he entés, en altres èpoques, quan en volta d'Ocapa era extensió agrària, feien una funció en el camp.
Jo tenia un problema de plagues, avisava a extensió agrària, venia un tècnic i em deia: mira, tu tens açò, tracta-ho.
Ara s'ha convertit en unes gestories, en unes oficines que això se'ns podia traslladar, entre altres coses, a les pròpies organitzacions ­¿per què no?
­ com una fórmula d'eixa necessitat de recórrer a les organitzacions dels llauradors.
Això és el que s'ha fet històricament, des de fa moltíssims anys, als llauradors d'altres països i per això tenen l'índex tan important d'afiliació, cosa que aquí no tenim.

En el tema d'atacar els problemes de preus, quan a canviar legislació.
Home, això és el que pretenem, nosaltres com administrats en aquest cas i com a organitzacions agràries.
I eixe és un poc el paper que l'altre dia férem quan anàrem a Paris i ens van reunir amb la Fnsa era, a banda que ho coneixiem, volíem conéixer de primera mà realment quin tipus de legislació històricament hi ha hagut a França.

El que crida més l'atenció quan vas a un país, com França, que damunt el té regulat, tampoc és el més perfecte, ells també tenen crisi.
El que passa és que quan ve una crisi no és tan greu com la que nosaltres tenim ací.
Però el que més crida l'atenció és que eixe tipus de legislació no és una legislació, diguem, imposada, és fruit de l'acord de les diferents parts.
En aquest cas els productors, que jo pense que un llaurador francés, llevat que parle diferent de mi, som iguals; una administració, que no sé ni governa en estos moments a França, però no pot variar molt de les que podem tenir aquí en funció del color polític; i una gran distribució que, home, em xoca l'atenció que la gran distribució són Carrefour, Auchan, que és Sabeco i Alcampo, o siga que són els mateixos que aquí.

Aleshores, si els llauradors són iguals que jo, si la distribució és la mateixa que opera aquí a Espanya i a la Comunitat Valenciana, el problema ha d'estar a l'administració.
I vol dir que l'administració espanyola ­i quan dic espanyola dic de tots, no fique només a uns o altres­ tots, no té la voluntat de poder aplegar a legislar en matèria de relacions comercials.
Perquè sinó no em surten els números.
És a dir, si són les mateixos les cadenes, els llauradors som igualets, el que falla, per a mi, és l'administració davant la falta de voluntat.

Allò del pla Millorar.
Hem participat tots.
Per a mi és un pla que realment ha fet una diagnòstic correcte i possiblement les solucions.
Jo l'únic problema que veig en les solucions és que no van dirigides a les persones, dirigides al llauradors i als ramaders.
I em preocupa, com he dit abans, que es poguera quedar en paper mullat.
I ahí també apel·lem a la responsabilitat i a la seriositat de la cambra un poc perquè el pla Millorar no es quede en paper mullat i que realment es pose en marxa.

Allò dels expedients que no s'han comunitat.
Cal recordar que des del mes de gener.
.
.
Ho dic també perquè hi ha una guerra de qui és culpable, si és que Madrid no ha pagat.
.
.
Independentment ­i nosaltres no volem ficar-li la culpa a ningú­ hi ha un terç de persones que no han cobrat, que no és prou que no hagen cobrat, és que damunt no tenen resolució.
Però jo vull recordar també que, des del mes de gener de 2006, el *Diari Oficial de la Generalitat*  no ha publicat ni un nom de persona que puga entrar per la via de cobrar les ajudes.
A mi em consta, i així m'ho han assegurat, que no s'aplicarà allò del silenci administratiu.

I, bé, jo no sé si em deixo alguna cosa.
Jo crec que he contestat, dins del que cap, al que m'han preguntat.
De totes maneres, si hi ha alguna pregunta més, la contestaré.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Moltes gràcies, senyor Brusca

 

Té la paraula la portaveu del Grup Parlamentari l'Entesa.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

Gràcies, senyora presidenta.

D'una forma molt breu, senyor Brusca.
Açò no és ni el *Levante* feliç, ni estem en el segle d'oro de l'economia valenciana pensant que l'agricultura forma part de l'economia i que la fruita dorada, que és la taronja, seria el més important.
O siga que ni *Levante* feliç, ni el que el senyor Virosque va opinar en el seu dia.

De veritat que és una cosa que ja la veiem vindre, que havíem valorat moltes vegades, tots plegats, la situació greu que teníem al camp valencià.
I que, com a representant d'Esquerra Unida-l'Entesa, jo prenc nota.
He pres, em sembla que correctament, nota per poder dialogar amb els meus companys i companyes dels altres partits majoritaris de l'oposició, i majoritari perquè governa sobre la situació agreujada del camp valencià, per a poder ajudar amb el que millor es considere, ajudar tant a les organitzacions agràries com a les mesures que ha d'adoptar la conselleria.

Bé, aleshores estaríem a favor, em sembla a mi, estaríem a favor, estaríem en línia de què després de molts anys de democràcia feia falta un nou pla estratègic valencià que s'adaptara a les necessitats actuals, aquelles OCM tan famoses, *pan para hoy y hambre para mañana*; aquella política cada vegada més deixada de la mà de Déu de què ara no ens toca i ara li toca a l'estat i l'estat diu que li toca a Europa i Europa es fica amb comunicació amb l'estat, les ajudes es reparteixen com als estats els dóna la gana, i nosaltres sense veu i sense vot per a solucionar la problemàtica de casa, havent de tirar mà a eixos diners del pressupost de la Generalitat Valenciana, any darrere d'any, que no pot fer una altra cosa només que ficar pegats.

Per tant, si el Pla estratègic valencià en l'agricultura valenciana ha de ser un pla que contemple també la situació de les climatologies, de la problemàtica que vosté, senyor Brusca, ha exposat que no solament la climatologia és un factor negatiu en el camp, encara que tractem eixe tema hui, sinó que hi ha altres; un pla estratègic valencià que donara contestació a eixa problemàtica, que hui parlem d'ella, donaria el mateix que es diguera pla estratègic que pla millorar, en tal que això fóra així.

Per tant, vull acabar dient-li que he pres nota molt bé de quin és el plantejament de La Unió i que donarem contestació, i per part nostra, com sempre, cridant al diàleg, i al bon fer i a la responsabilitat, si volem un pla, un País Valencià amb agricultors, i per tant amb terra cultivable, que siguem capaços d'aplegar al major consens possible per avançar i ajudar en allò que s'estime més necessari.

Eixe és el plantejament que des d'Esquerra Unida-l'Entesa brindem ací i que, lògicament, farem com sempre.
Intentarem presentar, avançar, reunir-mos, col·laborar tot allò que faça falta per tal que no compten majories de res, sinó voluntat en la defensa d'un País Valencià també més verd i amb l'agricultura que li correspon.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula el senyor Lozano.

**El senyor Lozano i Pastor:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Brusca, agrair-li de nou les seues aportacions.
Jo, sens dubte, m'he quedat en allò de l'objectiu del pla integral, un pla integral per a l'agricultura.

Però m'agradaria insistir, conscients que tots tenim una part de responsabilitat, també els llauradors, i com a llaurador també me l'assumisc, que tot està molt bé fins que no toca la figuera que plantà l'*abuelo*.
I és que sabeu que tenim un problema gros.
Per tant, canviar les mentalitats dels llauradors és molt complicat.

Dit això, perquè jo crec que este no és el fòrum de la part de responsabilitat que tenen els llauradors, la que ens correspon a mosatros, i per això li dic que me quede en la idea del pla integral, és perquè si algun objectiu tenien les autonomies era apropar les administracions al ciutadà.
Per tant, això se va aconseguir de tal manera que les competències plenes les tenim, governe qui governe, la Comunitat Valenciana per al tema d'agricultura, ramaderia i alimentació.

Per tant, ara no podem tirar balons fora.
Ara no podem dir que hem d'anar a Europa, o hem d'anar a Madrid o hem d'estar legislant, que també, però no podem dir-ho.
Perquè, clar, jo insistisc en la necessitat d'un pla integral consensuat com a una política d'estat entre tots els partits de la Comunitat Valenciana; perquè, si jo recorde, en l'última etapa, i havent parlat abans de la responsabilitat que com a partit assumirem fins 1995, se va plantejar el *Libro Blanco* quan Maria Àngels Ramón-Llin estava en la Conselleria d'Agricultura; en la senyora Gema Amor, *el Foro Agrario*; ara, en l'actualitat, el senyor Cotino, el pla estratègic, el pla Millorar.
La realitat de tots els plans que s'han presentat és que no han anat acompanyats, no han anat acompanyats dels diners suficients.

Què ocorre quan mosatros tenim els plans i hem dit que estem totalment d'acord?
La reflexió que fa la pròpia universitat, juntament amb les cooperatives i juntament amb les organitzacions, fa molts anys, fa molts anys que sabem quin és el mal i on mos apreta la sabata, el que encara no hem sabut és com donar-li solució.
I ahí sí que estic d'acord en el senyor Ximo, en el representant del Partit Popular, quan diu que poden haver diferències en eixe plantejament.

Perquè està clar que els llauradors necessitem terra i aigua com a instruments de treball i no com a instruments per a especular.
I segurament hi ha altres sectors que no és eixe objectiu el que pretenen quan volen que els llauradors ens n'anem, perquè a la millor és que hi ha altres interessos.
Perquè vosté jo crec que ho ha dit molt bé: tal vegada sobra aigua, tal vegada sobren llauradors, tal vegada sobren tots els plans, perquè no hi haja necessitat, perquè la rendibilitat és de tal mesura.

I no ho dic, insistisc, com he dit abans, en tirar-mos els trastos uns a altres, sinó que fem la reflexió amb profunditat entre tots.
O mosatros som capaços d'assentar-mos i obrir eixe debat, i per això insistisc en la necessitat que vostés tornen ací i puguem eixe debat traslladar-lo també a l'opinió pública, perquè afecta al conjunt de tots que som consumidors, i per tant són usuaris del món rural, doncs que, lògicament, eixe debat s'haurà de fer.
Perquè, o expliquem a la gent que en estos moments fa falta que agarrem recursos dels diners de tots per a poder donar solució, o en els pressupostos, tal i com s'ha plantejat en els últims anys, l'agricultura i el pressupost de la Conselleria d'Agricultura ha anat baixant i, exceptuant l'últim any, que l'únic que va pujar és la mitjana de totes les conselleries.
En cap cas s'han ficat diners extraordinaris per a fer-ho.

Per tant, jo li demanaria al senyor Brusca, agrair-li novament la seua presència ací, perquè ha portat vosté i el senyor Aguado eixa necessitat de traslladar-nos a tots les dificultats en què es troba el sector.
I espere que quan el tornem a cridar, si és que tota la cambra està d'acord, lògicament pugam gaudir de la seues presències.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gràcies, senyor Lozano.

Té la paraula, pel Grup Parlamentari Popular, el senyor Soler.

 

**El senyor Soler Garibo:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Brusca, agrair-li les seues explicacions a les nostres inquietuds, preguntes i el seu punt de vista, a voltes coincident, a voltes discrepant, però no molt discrepant.
La veritat és que jo crec que el benefici va a ser per a l'agricultura, com jo dia abans, que de la coincidència o de la discrepància poden eixir coses bones per a l'agricultura.

Vosté sap, que és bon coneixedor i ha participat en el pla Millorar, no és un document tancat.
Les meses no es reuniren sols per a fer el diagnòstic i marcar les línies mestres a seguir, sinó que a més es reunixen i van fent un seguiment d'aquelles coses que es van aplicant i tot allò.
Que funciona bé?
Cal seguir; i allò que no funciona tan bé, es pot anar canviant.
Per tant, és un document viu.
I, com a viu, necessita menjar i viure, necessita aigua per als cultius i diners; i diners té els que fan falta via pressupostària.

S'ha parlat ací del minifundisme com un dels problemes de l'agricultura.
Bé, al pla Millorar s'han acollit ja quasi 6.
000 hectàrees ­que no és cap broma, per a començar a vore com funciona­, quasi 6.
000 hectàrees, o bé en la fórmula d'explotació en comú o de cultiu en comú.

Pense que fins ara havien hagut intents de moltes formes, però mai s'havia concretat, com s'ha concretat ara, com vosté dia abans en els cítrics i en el vi, fonamentalment, s'està concretant ja algunes mesures i mos van a servir molt com a prova i després poder seguir-se acollint a això.

Quan les «ocapes».
Bé, tot allò que siga facilitar, facilitar als agricultors els tràmits que a l'agricultor li dóna, li dóna molta pena, tramitar coses, tot allò que es puga tramitar en les organitzacions agràries, en les «ocapes», en la targeta Millorar, passant la targeta, en les caixes rurals, en els sindicats, en les «ocapes», que l'agricultor que no haja de menejar-se de casa, si és possible, doncs benvingut siga.
Per què no?
Per què no, si estem en això tots?

I ja, per acabar, el que vosté dia.
.
.
, el que vosté dia abans, de les ajudes en tràmit.
Mire, d'ajudes, d'ajudes directes, d'ajudes directes hi ha 3.
336 expedients, dels quals 1.
927 són indemnitzables; i no indemnitzables, 1.
409.
Expedients pagats: 1.
456.
Expedients en tràmit de pagament: 146.
I pendents de tramitació: 325.

S'han detectat certes discrepàncies entre els avanços de la valoració de danys i la comunicació final de les indemnitzacions valorades per Enesa.
Eixa incidència afecta a uns 50 expedients.
Circumstància esta que està pendent d'esmenar-se.
En pròximes dates es va a procedir a la notificació ­el que jo li dia abans­ de la resolució de denegació dels 1.
409 beneficiaris, indicant el motiu de la dita denegació perquè en el termini d'un mes puguen presentar els oportuns recursos davant la conselleria, la qual, en vista dels recursos presentats pels agricultors, sol·licitarà l'emissió del preceptiu informe valoratiu a Enesa ­organisme de control d'estes ajudes­ per a poder donar resposta a estos recursos.

I quant a les ajudes directes, de reposició o regeneració, el nombre d'expedients tramitats són, com vosté sap, 13.
863.
Expedients en resolució de concessió, 11.
120, per un import de més de 13 milions d'euros.
Expedients pagats ja, 9.
634.
En tramitació, 1.
486.
I expedients pendents de resolució, 2.
743.

I, ja per acabar, agrair-li novament la seua presència, agrair-li les seues aportacions, agrair-li també les seues idees, i eixa confiança, eixa confiança que m'ha demostrat vosté en el pla Millorar, que el veu una bona ferramenta de futur, encara que a algú li sàpia mal que això haja eixit del sector, ¡*ojo*!
, del sector.
El govern del Partit Popular l'únic que ha fet és coordinar-ho.
Això és la veu del sector.
Si algú critica eixe pla Millorar, que s'apunte a qui està criticant.

Moltes gràcies, senyor Brusca.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gràcies, senyor Soler.

Té la paraula el senyor Brusca.

 

**El senyor Brusca Beltrán, representant de La Unió:**

Bé, simplement és agrair, una vegada més, a la Comissió d'Agricultura i a tots els presents un poc esta oportunitat que ens ha donat; encara que com, d'alguna manera, m'agradaria també, si no contestar, puntualitzar un poquet.
Me'n vaig a l'última intervenció dels diputats, no?
Jo crec que era Toni qui apuntava, parlava de la necessitat de canviar mentalitats.
És dir, nosaltres estem d'acord, s'han de canviar mentalitats, i La Unió farem tot el necessari per a canviar la mentalitat de milers i milers de llauradors.
Però vostés, com a polítics i com a diputats, ho tenen més fàcil de canviar de mentalitat.
Vull dir, en són menys i es troben tots els dies aquí dins.
Per tant, intenten vostés canviar de mentalitat, que nosaltres ja ens encarregarem que la canvien els propis llauradors.

I bé, alguna coseta.
.
.
, a vore, allò del pla Millorar, i.
.
.
el minifundisme, Ximo parlava un poc del tema de les 6.
000 hectàrees, crec que són, que s'han acollit a l'explotació o cultiu en comú.
Jo vull recordar, perquè a més està escrit, que això va ser una proposta nostra de fa moltíssims anys, si no recorde mal, en una ponència de política agrària d'un congrés nostre ­que jo no estava ni en La Unió, almenys no era dirigent de La Unió­ ja anava reflectida.
Eixa mesura sempre l'hem considerat com a bona, com a necessària, i més tenint en compte la realitat de la nostra comunitat.
Per una part, una falta de relleu generacional, una edat dels titulars d'explotació molt avançada i, damunt, una falta de rendibilitat, que el que dóna peu és a la desaparició i a l'abandonament de les terres.
Per tant, a eixes terres cal donar-los una resposta.
I nosaltres sempre van apuntar que per la via de les cooperatives, o fins i tot de les comunitats de reg, esta era una bona.
.
.

Però tampoc no cal enganyar-mos tots.
Vull dir, eixa possibilitat no té res a vore en el minifundisme.
Esta és una possibilitat de donar una eixida i un futur en eixes explotacions o en eixes parcel·les.
Inclús, si volem més enllà, d'abaratir costos fins a cert punt, no?
Abaratir costos algú, perquè no depén de nosaltres.

Però el minifundisme són altres mesures.
I ahí sí que mai, mai s'ha tingut en compte eixes mesures que nosaltres ja, quan se van presentar per part de.
.
.
en aquell moment estava com a consellera Maria Àngels Ramón-Llin, ­crec, si no recorde mal­ presentàrem tota una retafila d'al·legacions en aquell projecte, sobretot presentant propostes i mesures que anirien encarades a pal·liar la qüestió del minifundisme, per la via sobretot de mesures de caràcter fiscal, majoritàriament, i no se van donar.

Però bé, de totes formes, repetisc el mateix.
La Unió ens encarregarem que els llauradors canvien de mentalitat.
Vostés també han de fer el mateix.
Canvien de mentalitat i intenten deixar la lluita partidista per altres temes que tenen suficients motius per a pegar-se tots els dies.
I el cas de l'agricultura seria convenient que l'agarraren en molta més estima, perquè quedem ja els qui quedem, ja no en queden més.
I aquí no se'n ve ningú si no rebem ajuda.
I per això cal el consens, torne a repetir, com sempre he dit en el tema de l'aigua, el consens de tots els partits polítics que estan representats dins la cambra.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Moltes gràcies, senyor Brusca, per la seua extensa exposició, sobre la visió del camp.

I, senyories, es tanca la sessió.

 

*(Se suspén la reunió a les 14 hores i 40 minuts)*