Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text9 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text10 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 30 de setembre de 2010.
Comença la reunió a les 10 hores i 36.
Presideix la il·lustre diputada senyora M.
ª Soledad Linares Rodríguez.
Reunió número 26.

Proposició no de llei sobre la col·laboració del Consell de La Generalitat en la celebració del V Centenari del Naixement del General Jesuïta Sant Francesc de Borja, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 61.
553, BOC número 252)

La senyora presidenta:

Començarem, per favor, senyor secretari, a vore si tenim quòrum per a poder començar la comissió.

Gràcies.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Gràcies.

Comencem en el punt número u: lectura i aprovació, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
Si cap dels grups té res a dir, se donarà per aprovada l'acta.

La senyora presidenta:

Continuem en el punt número dos: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la col·laboració del Consell de La Generalitat en la celebració del V Centenari del Naixement del General Jesuïta Sant Francesc de Borja, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa té la paraula la il·lustríssima diputada, la senyora Pepa Frau.

La senyora Frau Ribes:

Senyora presidenta.

Senyories.

Bon dia.

En primer lloc, m'agradaria donar la benvinguda a les dues persones que, en representació de l'Ajuntament de Gandia, hui ens acompanyen.
Totes elles, les dos, involucrades
molt directament en l'organització del cinquè centenari i, per tant, a l'èxit fins ara aconseguit.
Benvinguts a esta casa.

I ja entrant en matèria, fa cinc-cents anys, el dia 28 d'octubre de 1510, naixia, en Gandia, Francesc de Borja.
Foren sixanta-dos anys de
vida intensa, compromesa en el seu llinatge i amb el temps que li va tocar
viure.
Venia d'una família molt reconeguda que va tindre un paper molt important en la història d'Europa.
Era besnét de Ferran el Catòlic; besnét del papa Alexandre VI; virrei de Catalunya; cortesà i home proper a l'emperador Carles V, fins l'extrem que l'emperador confiava molt en ell i li donava difícils missions diplomàtiques.
A més, fou quart duc de Gandia, tercer general dels jesuïtes i sant, canonitzat pel papa Climent X, l'any 1671.

Parlar de Francesc de Borja és parlar d'una dinastia, els Borja, possiblement la família valenciana més universal i, també, parlar dels Borja és parlar d'una època molt controvertida i difícil, el segle XVI.

Aquesta família va donar dos papes: Calixte III i Alexandre VI, una dotzena de cardenals i un sant, el personatge pel qual presenta hui el Grup
Socialista aquesta proposició no de llei.

És difícil, de veritat que sí, separar Francesc de Borja de la seua família i, sobre tot, sostraure'l del que, sens dubte, és la llegenda negra dels Borgia -traducció a l'italià del cognom Borja-.
No foren, precisament, un exemple a seguir.
També és de veres que no eren ni més ni menys que com la resta dels papes i de les famílies poderoses de l'època.

El seu pecat més gran, segons els últims estudis, fou que no formaven part d'eixe cercle tancat que eren les famílies romanes del seu temps, que veien perillar els seus privilegis i no
suportaven, pacíficament, el poder adquirit per una família de valentinos, que era com els anomenaven en aquella època.

Recordem que els dos papes Borja són dels poquets papes no italians -també n'hi han alguns altres com, per exemple, l'holandés Adrià VI; el polonés Joan Pau II i, l'actual papa, l'alemany Benet XVI.

Però aquesta proposició no de llei, com vostés poden imaginar, no pretén fer una tesis doctoral sobre esta famosa família -s'han escrit multitud de llibres i estudis, s'han fet obres de teatre, i, fins i tot, pel·lícules de cine, algunes d'elles rodades a la mateixa ciutat de Gandia i en el seu palau, en la seua casa-.
No pretén, per tant, el Grup Socialista justificar res, ni exculpar-los dels seus
excessos ni dels seus vicis, ni de les seues virtuts, que també en tingueren.

Aquesta iniciativa parlamentària que hui els presente, tracta de l'últim gran protagonista d'esta peculiar família, Francesc de Borja, el més auster i discret membre de la dinastia.
Va ser, sense dubte, un referent
espiritual del seu temps, el segle XVI, una època recordada tant pels esplendors del Renaixement com pel trànsit al Barroc, també per les idees que dugueren a la reforma protestant i al Concili de Trent.
Aquest segle, marcat per figures com Luter, Erasme de Rotterdam, Calví, Ignasi de Loiola i molts altres, que passaven de les idees de l'humanisme al temps de les fogueres de la Inquisició o a la colonització d'Amèrica.

Francesc de Borja és un exponent clar dels canvis i les convulsions del segle XVI.
L'emperador Carles I encarrega al seu fidel amic, Francesc de Borja, que servira
Isabel de Portugal, la seua bella esposa.
La mort de l'emperadriu i el llarg camí que va compartir amb el fèretre, dins la seua tomba, fins a la seua tomba en Granada, marcaren el seu
futur.
Diuen que al veure el cos corrupte d'Isabel -que era una dona, segons diuen, molt guapa- abans de soterrar-lo va dir: «Mai més serviré a un senyor que puga morir-se'm.
» I fou aleshores, ja més tard, en Barcelona, on va entrar en contacte amb els jesuïtes i, al morir la seua esposa, Leonor, mare dels seus huit fills, va canviar
completament la seua vida, entrant secretament en la companyia de Jesús.

Va renunciar a ser cardenal i a tots els seus títols nobiliaris i possessions i privilegis, duent, des d'eixe moment, una vida sense luxes.

Com a tercer general dels jesuïtes va estendre l'ordre per Amèrica i Àsia i va fundar la primera universitat dels jesuïtes en Espanya i en el món, precisament a Gandia, a la seua ciutat, a més de la universitat gregoriana de Roma.
Fou un exemple.
Va ser en eixe també temps, com a general dels jesuïtes, quan s'iniciaren les obres de l'església de Il Gesú, en Roma, clar exponent del barroc de la contrareforma, entre moltíssimes altres magnífiques obres.

Sempre li va interessar la cultura i va apostar, decididament, per ella.
Als
seus braços va morir el poeta Garcilaso de la Vega, va conéixer Teresa de Jesús i fou un enamorat de la música, arribant a compondre algunes peces musicals, ell mateixa, en vies, en este
moment, de recuperació.

La seua mort va tindre lloc en Roma, en 1572, tot i que les seues restes foren
traslladades a Madrid.
Un segle més tard fou canonitzat pel papa Climent X.

Sens dubte, Francesc de Borja, un home compromés amb la seua època, sagaç i intel·ligent, mereix l'homenatge que l'Ajuntament de Gandia vol atorgar-li, commemorant el seu naixement cinc segles
després -temps més que suficient perquè els avatars de la història hagen posat a tots al lloc que els correspon.

Per tot l'exposat anteriorment, l'Ajuntament de Gandia presentà, en el seu moment, a les distintes institucions -naturalment, en primer lloc a la Generalitat valenciana- un programa amplíssim d'activitats i projectes de tot tipus: musicals, teatrals, literaris, populars,
arquitectònics,.
.
.
, en un intent de recuperar la memòria col·lectiva que ens identifica com una ciutat moderna i, a la vegada, orgullosa de
la seua història.

Vaig a passar a relatar, suscitament, part del programa que ja està a punt de finalitzar i que s'ha complit escrupolosament.

El músic, Jordi Savall, ha recopilat la música renaixentista de l'època i ha investigat les composicions que es creuen fetes pel mateix Francesc de
Borja, i que es presenten en un doble CD.

El compositor de Vinaròs, Carles Santos, va oferir esta primavera una singular i espectacular posada en
escena als carrers del centre de Gandia, amb la col·laboració de més de cinc-cents músics de les distintes bandes i corals de La Safor, també d'una peça original sobre el bé i el mal, a través de la figura del noble Francesc de Borja.
Esta commemoració també es representarà a Roma.

Dues exposicions recorreran l'art del segle XVI, a més d'una interpretació d'artistes contemporanis, sobre la família Borja.

S'ha representat una obra teatral sobre el jesuïta i la seua família.

Es realitzarà un congrés d'estudiosos dels Borja que analitzarà la trajectòria històrica i les múltiples facetes de la figura de Francesc de Borja.

S'han aprofitat aquestes efemèrides per a fer un canvi substancial, en profunditat, en la trama urbana del seu
casc antic i en els edificis que Francesc de Borja va contribuir a crear.

Per mitja del (inintel·ligible) .
.
.
cultural hem aconseguit, del Ministeri de Foment, una inversió de 2.
219.
652 euros que ha servit per a la rehabilitació de la sala daurada del palau ducal i la restauració de les pintures -magnífiques, les van exposar l'altre dia i és.
.
.
meravelloses- de murals barrocs, fetes pel pintor Gaspar de la Huerta.

S'està treballant en una tercera aportació del ministeri també important.

L'Ajuntament de Gandia, amb l'ajuda de l'estat espanyol i, a partir d'ara, espere, que amb la col·laboració de La Generalitat, vol aconseguir una profunda renovació en la ciutat.

El divendres passat vam inaugurar una peatonalització i actuació urbanística integral, incloent la plaça de Tirant lo Blanc, que, sense dubte, ha produït un canvi significatiu en el casc històric de Gandia.

Estes accions volem unir-les a una expansió cultural capaç de generar, entre altres moltes coses, un nou producte turístic-cultural, complementari del sol i platja tradicional.
Gandia és bressol d'alguns dels més grans escriptors de la literatura europea del segle XV, com Ausias March, el
poeta de Veles i Vents, i el novel·lista Joanot Martorell, autor de la famosa novel·la Tirant lo Blanc, un dels pocs llibres que Cervantes, a El Quixot, va salvar de ser cremat.

Una aposta decidida, com a ciutat, per la modernitat, la cultura, el turisme,
el comerç, la cohesió social.
Per una ciutat oberta al món, sense complexos, situada enfront del mar Mediterrani, que la banya i que, al
mirar-lo, només veem un horitzó infinit, com infinites són les ganes de millorar-la.

Una ciutat orgullosa del seu passat, que treballa sense descans al present, i
que no té por al futur.

Una ciutat i un personatge units indissolublement per la tradició i la història que transcendix l'àmbit local.

Per totes aquestes raons els demanem que, a l'igual que va fer en el seu dia el Congrés dels Diputats, aprovem per unanimitat que La Generalitat, encara que tard -mai és tard si la dita és bona-, s'implique i participe activament en aquest esdeveniment tan important per al
futur de Gandia.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Ha entrado en la mesa, por parte del Grup Parlamentari Popular, una esmena de
substitució al text de la proposta de resolució que diu: «Les Corts Valencianes instan al Consell de La Generalitat a colaborar en la
celebración del V Centenario del Nacimiento del General Jesuita San Francisco de Borja.
»

Per a la seu defensa, té la paraula l'il·lustríssim diputat el senyor Andrés Ballester.

Un moment, per favor.

El senyor Ballester Costa:

Quería saber, señora presidenta, si hay, luego, posición de fijación de voto, o sea, después de la defensa de la enmienda, porque la enmienda sigue y, simplemente, es una
enmienda de supresión lo suficientemente corta, y, además, ya hablada con la portavoz del Grupo Parlamentario Socialista, pero no sé si en esta intervención, después de la intervención -estamos en la supresión de la enmienda-, a continuación hay posibilidad de fijación de.
.
.
(Veus)

Muy bien, pues, aclarada la situación.
Gracias, señor letrado, gracias señora presidenta.

Muy buenos días, señoras y señores diputados.

Estamos aquí, en una proposición de ley que, de entrada, el Grupo Parlamentario Popular -como he dicho al principio de la intervención-, bueno, pues, estamos básicamente de acuerdo en que lo que tradicionalmente se viene haciendo desde la
administración de La Generalitat, desde la administración regional valenciana, es poner en valor cualquiera de los signos, cualquiera de
las personas, cualquiera de las ciudades, y, en este caso, la tradición de los Borgia en la ciudad de Gandía y la figura, en concreto, de san Francesc de Borgia, es una figura lo
suficientemente importante como para que desde estas Cortes Valencianas estemos
de acuerdo en que la mayor ayuda y el mayor esplendor para la celebración del 500 aniversario de su nacimiento.

Es por eso que, en ese pequeña enmienda -y digo «pequeña» porque, en realidad, se trata solamente de un párrafo, una pequeña supresión-, porque no queremos que al final tengamos ante nosotros la sensación de que este gobierno se ha desentendido, como muestras han habido en la
prensa, intentando comparar la situación con otras situaciones parecidas, como en este caso el I Centenario del
Nacimiento de Miguel Hernández, y situaciones que se han intentado enrarecer -por así expresarlo de alguna forma- a través de los periódicos, con una situación como de alejamiento por parte de lo que ha sido el gobierno de esta comunidad
hacia la figura de san Francesc de Borja.

Es de todos sabido que, ya en el año 2000, se declaró por parte de La Generalitat el año borgiano, con lo cual estábamos poniendo en valor todo lo que era el contexto y la figura de esta familia
importante, que ha tenido tanta trascendencia y que ha tenido su arraigo en la
ciudad de Gandía.
Con lo cual, lo que de alguna forma se ha quedado velado o intenta velarse,
que no, desde luego, en la exposición -digamos- tan ajustada y tan histórica que ha hecho la compañera, en este caso, la portavoz del Grupo Socialista, pues, esa situación velada que se ha desprendido de algunos artículos de opinión -que antes decía- creo que no tienen ninguna razón.

La Generalitat va a estar presente, o sea, La Generalitat va a estar presente
en lo que es el aniversario, además, con un convenio cerrado recientemente el 23 de julio de 2000, con algo que se
ha reprogramado porque venía firmado desde el 27 de agosto de 2003 y que, por el incumplimiento de una no
realización de las obras en su momento, pues, se ha tenido que reprogramar con una inversión de más de 600.
000 euros para lo que es este año, para terminar esas obras del palacio ducal -que antes también exponía y decía la portavoz del Partido Socialista.

¡Y qué suerte!
Felicito y aprovecho para felicitar a los representantes del
Ayuntamiento de Gandía.
¡Qué suerte en su gestión que les hayan atendido con ese 1% de las obras de interés cultural!
El 1% cultural, que se habla de las obras de infraestructura.
Nosotros, por ejemplo, yo que soy de Orihuela, para el año mariano no ha habido ni una peseta por parte del gobierno central en las obras
de interés cultural.
¡Es así!
Y la verdad, la verdad que la diga Agamenón y su por qué.

Con lo cual, bueno, felicitarles, decirles que no tardaremos más de una semana en que La Generalitat reciba -como creo que bien saben- al alcalde del municipio de Gandía por parte de la consellera de Cultura, para fijar -digamos- no sólo esa aportación de 600.
000 euros, sino otras colaboraciones importantes, como son los 30.
000
euros para un congreso sobre el tema de san Francesc de Borja y los 60.
000
euros para una exposición que, a través de un consorcio de museos, se va a llevar a cabo.

Estas propuestas, junto con el congreso internacional titulado «Francisco de Borgia en su tiempo, 1510-1572», y una exposición que se celebrará de forma paralela, titulada «Estampa de su santidad, san Francesc de Borja y los santos españoles de su tiempo», en el Museo de la Ciudad de Valencia, serán ambas actividades, congreso y exposición, contextualizarán de alguna forma y debidamente a la figura y la relación de san Francesc de Borja con la cultura, la dinámica socioeconómica y el intenso foco del pensamiento político religioso de su tiempo y, desde luego, lo imbricarán directamente, como no puede ser de otra manera, con la ciudad a la cual se
representa, que es Gandía.

Dicho esto, pues, felicitar -si queda el turno-, y, desde luego, a la ciudad de Gandía, y felicitar, como no, a todas las administraciones, desde la local, y, por
supuesto, a la regional autonómica, por haberse implicado, una vez más, en poner en valor lo que es la cultura valenciana, poner en valor las grandes
figuras y a las grandes personas de la cultura valenciana, porque no nos
olvidemos de que este año, no solo se celebra el V Aniversario del Nacimiento de Sant Francesc de Borja,
sino que se celebra también el 600 aniversario de otro valenciano ilustre, como fue Joanot Martorell, y,
por supuesto, no me podía olvidar del centenario del nacimiento del poeta más universal que tiene Orihuela, que es Miguel Hernández.

Con lo cual, muchas gracias.
Espero que sea aceptada esta enmienda y, vuelvo a
repetir, felicidades a Gandía y felicidades a toda la comunidad porque hemos tenido la suerte de tener esos
grandes personajes que dan lustre en la victoria y fortalecen la cultura y la
historia de una comunidad tan importante como la valenciana.

Muchas gracias, señora presidenta.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

Para la fijación de posición por parte de la proponente, tiene la palabra la ilustrísima diputada, doña Pepa Frau.

La senyora Frau Ribes:

Quan després de diverses cartes de l'alcalde de Gandia demanant la col·laboració de La Generalitat, o, almenys, s'ha rebut pel president, i durant tres anys no haver aconseguit ni una cosa ni l'altra, la veritat és que tenia els meus dubtes que s'acceptara aquesta proposició no de llei, tot i que siga, com ho és, poc concreta precisament per a facilitar l'acord.

Doncs, bé, després d'haver -ja els ho notifique- acceptat gustosament la modificació de la proposició no de llei mitjançant una esmena presentada pel Partit Popular, i ja els dic que acceptada en
pro.
.
.
, gustosament, perquè el que vull aconseguir, el que volem aconseguir és la implicació real de La Generalitat, i de veritat que desitge que a partir d'ara hi haja un acord o conveni de col·laboració entre l'Ajuntament de Gandia i La Generalitat que faça oblidar als gandians l'actitud que, fins este moment, ha tingut respecte a un esdeveniment d'aquesta transcendència.
Espere que el que hui aprovem tinga conseqüències reals, que es puguen materialitzar en propostes concretes abans que
finalitze l'any 2010, any del V centenari.

Vull ser ben pensada.
Els que em coneixen saben que sóc optimista per naturalesa i molt possibilista, i, per tant, vaig a confiar que
el senyor Camps, que va acceptar el seu dia ser president d'honor de la fundació Palau Ducal, complirà amb les seues funcions de ser doble president, de la fundació i dels valencians de Gandia -que també ho són-, i fent en tres mesos el que no han fet en tres anys.

Francesc de Borja era un gran diplomàtic, tant que l'emperador Carlos I li confiava missions -com he dit abans- difícils, intentant l'acord de tots els regnes europeus amb distintes sensibilitats i amb greus
problemes.
Espere que, seguint el seu exemple, hauríem d'aconseguir entendren's, almenys en una cosa tan objectiva i evident com és celebrar amb la brillantor que és mereix aquest V centenari, en la seua ciutat natal, Gandia, ¡on té sa casa!

L'última carta enviada -vaig a llegir-la- per l'alcalde de Gandia al president Camps dia -i cite textualment-: «Senyor president, la façana principal de l'Ajuntament de Gandia està coronada per les quatre virtuts cardinals: prudència, justícia, fortalesa i temprança.
» I jo -açò és meu, eh?
- afegiria una cinquena virtut: la paciència.

Torne a la carta.
«Apel·le a totes elles i a la seua sensibilitat cap a Gandia i a la figura de sant
Francesc de Borja perquè accepte atendre la nostra petició d'audiència.
Aquesta ciutat no entendria una nova negativa per la seua part.
»

Aprofitem -estes són paraules meues- aquest acord perquè la visita desviada del president per tercera vegada a la consellera de Cultura per al dia 5 d'este mes siga reconduïda i que, per fi, el nostre president reba personalment -encara no ho ha fet- a l'alcalde i a tots els portaveus municipals, junt als membres del consell general
del V centenari.
Si ho fa -i jo de veritat ho desitge moltíssim- demostrarà la seua voluntat inequívoca que veritablement va de debò i que, el que hui votem, ens ho creem; si no, esta proposició no de llei serà paper mullat.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Ara, per a fixar posició, per part del grup de no adscrits, té la paraula la il·lustríssima diputada senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias.

La posición de Esquerra Unida es la de apoyar la propuesta, y, por tanto, la aceptación de la enmienda por parte de la portavoz socialista, pero sí decir que para nosotros Francisco de Borja representa un personaje fundamental
en la historia de nuestro pueblo; su vida representó y encarnó los cambios de una sociedad nueva que se iniciaba en aquella época y que merece, por tanto, ser conocido por el conjunto de los valencianos y
valencianas en su contexto y en su momento.

Queremos felicitar al Ayuntamiento de Gandía por todo el despliegue de actos conmemorativos que está realizando porque, realmente, eso supone dar conocimiento de una figura histórica, pero también dar conocimiento de una realidad cultural que se despliega en torno a una
figura que tendría que estar en estos momentos en una faceta prioritaria de los planes de estudio
y del conocimiento cultural de todos los valencianos y de las valencianas.

Yo creo que el Consell y la Generalitat valenciana deben estar a la altura de
esta celebración, a la altura de la iniciativa que ha tomado el Ayuntamiento de Gandía como primer interesado en dar conocimiento de la figura de Francesc de Borja,
y, por tanto, apoyar cuantas iniciativas en estos momentos se le piden.
Entendemos que no es
de recibo que nosotros volvamos a traer al debate figuras como la de Francisco
de Borja, el victimismo con el gobierno central, porque no cabe cuando se trata
de figuras emblemáticas en la historia de nuestro pueblo.

Por tanto, apoyar esta iniciativa y felicitar -repito- los actos y las conmemoraciones del Ayuntamiento de Gandía.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Ahora, por parte del Grupo Compromís, tiene la palabra don Josep Maria Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, voldria felicitar la senyora Frau per la seua exposició i, també, l'Ajuntament de Gandia per la iniciativa que ha tingut de fer tota una sèrie, o d'organitzar una sèrie d'actes al voltant de la figura de sant Francesc de Borja per a celebrar el V
centenari.

Indubtablement, anem a donar recolzament perquè creguem que sempre en les celebracions de persones se tenen altres influències; celebrar avui el centenari de sant Francesc de Borja per a nosaltres -pensem- que és fer una celebració sobre història, sobre el personatge, podem parlar del personatge i de la família, és una celebració que afecta a Patrimoni, ja s'ha posat damunt la taula també el que és el palau ducal.
I és una celebració que es basa també, lògicament, en aquells que van fer possible que la família Borja arribara al nivell que va arribar, vull dir, hem de posar-nos en el
que és la situació econòmica i social del segle XV i segle XVI ací al País Valencià, al Regne de València d'aquell moment.

Perquè, indubtablement, una família com els Borja.
.
.
, i sant Francesc és un element que vosté, senyora Frau, ha explicat en la seua intervenció que està dins d'eixa família, però una família que quan arriba a tindre dos papes, arriba a tindre tot el poder econòmic, no ja dins del que és el Regne de València, sinó dins del que és l'Europa del moment, és perquè hi ha alguna cosa darrere.
I això és important que ho tinguem en compte.

Què hi havia darrere?
Doncs el poder econòmic del que és l'antic.
.
.
, del Regne de València d'aquell moment, amb un poder que es basa, sobretot, en els principis del segle
XV, en agarrar el testimoni del que és en eixa baixa Edat Mitjana el fet puntual.
.
.
-amb el qual acabe- les crisis de població, sobretot, la crisi de la famosa pesta negra, que afecta moltíssim a Barcelona, i per tant, València, que sap aprofitar la situació perquè no està tan afectada, configura un gran poder econòmic en eixe moment; poder econòmic amb el qual la ciutat de València té testimonis patrimonials al llarg de tota la seua extensió, des de la mateixa catedral, el Micalet o la llotja, podríem anar parlant, que dóna testimoni d'eixe gran poder.

Per tant, és més important que parlar de la família dels Borja, celebrar-ho.
.
.
, sinó que estem enquadrant històricament en un moment en el qual se configura el poder econòmic de tot el Regne de València i que serà fins després que el conservarà, sobretot, fins al final, fins al segle XVIII, amb una gran importància.
I, bé, i que avui, vista la situació social i econòmica que tenim, hauríem d'envejar i hauríem de mirar com ho va fer aquella gent per aconseguir ser capdavanters econòmics; però capdavanters en l'art, capdavanters en la literatura i capdavanters també en la manifestació del poder de certes famílies, com és la família Borja.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Una vegada debatuda i havent fixat les posicions pels grups parlamentaris, anem
a procedir a la votació.
Vots a favor de l'esmena que s'ha presentat a la inicial?
15.
S'aprova per majoria.

Proposició no de llei sobre l'elaboració d'una planificació educativa del municipi d'Ontinyent, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 61.
554, BOC número 252)

La senyora presidenta:

I continuem amb el punt número 2: (veus) presa.
.
.
-amb el punt número 3, perdó- presa en consideració de la Proposició no de llei sobre l'elaboració d'una planificació educativa del municipi d'Ontinyent, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa, té la paraula la il·lustríssima diputada Jeannette Segarra.

La senyora Segarra Sales:

Bon dia, diputats i diputades.

Esta proposició no de llei està feta amb coneiximent de causa; la presenta la diputada Ana Noguera coneguent la
realitat de les visites fetes per tot arreu d'esta Comunitat Valenciana, i una d'elles va ser a la ciutat d'Ontinyent en companyia meua, perquè és un municipi on jo he treballat i està en la meua comarca.
I el que es demana en esta proposició no de llei és que s'elabore una planificació educativa d'este municipi i que es contemplen els projectes a realitzar i, sobretot, el
terme d'execució d'estos.

Es va fer -jo diria més bé- una radiografia de com és la situació i la realitat d'Ontinyent.
Jo vaig a posar-la damunt la taula, i si després arribem a un acord, doncs, seria perfecte perquè, per descomptat, conec el cas, com he dit abans, he treballat en estos col·leges i, en alguns d'ells, molt concretament.

Comencem diguent que hi han col·leges, com és el col·lege de Rafael Juan Vidal, com és el col·lege del Bonavista, com és l'IES d'Ontinyent, com són les escoletes municipals.
.
.
I començaré pel col·lege Rafael Juan Vidal.

Rafael Juan Vidal es va crear en l'any 1991, disposa d'unes bones instal·lacions i una magnífica ubicació, però el centre patix una sèrie de problemes de fàcil solució si n'hi ha bona voluntat política per a fer-ho.

Comence.
En primer lloc, el centre necessita una nova instal·lació elèctrica.
Els problemes actuals del sistema impossibiliten que l'aula d'informàtica puga posar-se en marxa.
De fet, el centre du vora tres anys esperant que l'aula puga funcionar i, mentrestant, l'alumnat no pot rebre classes d'informàtica, la qual cosa perjudica el seu aprenentatge.

L'aposta per les noves tecnologies ha sigut una aposta de direcció i el professorat del centre, que està vivint amb desesperació la passivitat de l'administració.
Els ordinadors els van rebre en l'any 2008.
Un any després, en febrer de 2009, arriba el mobiliari, cosa insòlita que va frenar la instal·lació de l'aula.
Però, en març de 2009, es comprova que la instal·lació elèctrica fallava i, fins ara, l'administració ha sigut incapaç de solucionar este tema.

El segon problema, que no és ni econòmic ni d'infraestructures, sinó de voluntat política, és el tema del decret d'admissió.
Per voluntat de les administracions, el col·lege està absorbint la immensa majoria de l'alumnat immigrant del municipi.
Ontinyent té aproximadament un 10% d'immigrants; en canvi, l'alumnat immigrant d'este col·lege és un 40%.
Tots sabem que una adequada (so per interferència d'un mòbil) integració de l'alumne és un benefici individual i col·lectiu; però si no es fa bé i es distorsiona la realitat, i de forma exagerada, la matricula genera
problemes col·lectius i, sobretot, pedagògics.

Si parlem de l'IES de l'Estació, que tots coneguem, es va construir en l'any 1970; té quasi 700 alumnes.
Amb els de secundària s'impartixen torns de batxillerats i cicles formatius, i mitjans i superiors.
És un gran edifici en un impressionant solar, amb molt de terreny a disposició, que li atorguen unes condiciones immillorables, si estiguera degudament
adequat i reformat.
No cal comentar en quina situació de deteriorament es troba, no?
, és un centre d'uns quaranta anys d'antiguitat.
És ben cert que viu molt anys esperant la imprescindible reforma del centre: ja
era un compromís del mapa escolar des de l'any 1996, després va fer un compromís en la Creaescola 2004, en la legislatura passada digueren que el projecte ja
estava.
Però han passat dos anys des de l'última resposta i pareix que el projecte està, està, està; però ja va, ja va; però no és soluciona.

Si parlem del Bonavista d'Ontinyent, és un centre antic, fa 31 anys que es va construir; té més de 400 alumnes, per la qual cosa necessita una reforma integral per a millorar
els serveis, estem parlant d'entrades, persianes, armaris.
.
.
-moltíssimes coses- problemes d'infraestructura i canviar l'antiga instal·lació elèctrica que té actualment, igual que el Rafael Juan Vidal.

Les conseqüències que el centre escolar no estiga en bones condicions repercutix en els
serveis educatius i en la seua adaptació a la normativa legal, donat que no existixen aules suficients per a impartir
com correspon totes les assignatures.
No obstant, les mares i els pares del
centre, així com la direcció duen molt de temps en conversacions i peticions per a la construcció -importantíssim- d'un pavelló infantil.

Des de l'any 2005, s'han recopilat els escrits, encontres i compromisos que el consell escolar ha
rebut.
S'està demanant com a mínim la construcció de dos aules per tal d'albergar l'alumnat de tres anys.
Tant la conselleria, com CIEGSA, com l'Ajuntament d'Ontinyent coneixen perfectament la demanda i la necessitat.

En 2007, CIEGSA va demanar informació per a la seua possible construcció.
I, segons ha conegut el consell escolar, des de març de 2010 existix un projecte bàsic; però quan?
, no se sap.

Després, la formació d'adults és un puntal pedagògic i social important per a Ontinyent, i més en una època de crisi, on es busca la resposta formativa com una eixida laboral.
L'escola d'adults té més de 1.
500 alumnes, però necessita un centre major i amb millors condicions.
Gràcies al pla del govern central, l'ajuntament té previst adequar un altre edifici al barri Sant Rafael que ja està donant més serveis.

Si parlem de les escoletes municipals, no n'existix cap.
Per l'informe de l'OCU sabem que la nostra comunitat és la que menys places públiques oferix, un 12%, on les places privades són més cares que la resta d'Espanya.
L'ajuntament i la conselleria, que a més estan governats pel Partit Popular i que coneixen la situació, haurien de buscar una solució a aquesta carència d'infraestructura i de falta de llibertat d'ensenyament, al no disposar de ninguna oferta pública.

I l'últim ja que vaig a nomenar és el tema de l'Escola Oficial d'Idiomes.
Es troba dins del centre IES Pou Clar, ja que no disposa d'edifici propi.
A més, és necessari incrementar l'oferta d'idiomes, en l'actualitat s'oferix sols anglés, alemany, francés i espanyol per a estrangers.
I, enguany, enguany, la gent que està donant el curs avançat no l'ha pogut realitzar en Ontinyent i han de desplaçar-se a Alcoi i a Xàtiva.

Per tant, esta proposta que fem des del Partit Socialista, i crec que és ben encertada, és simplement que s'elabore una planificació educativa del municipi d'Ontinyent, on es contemplen els projectes a realitzar i, sobretot, el terme d'execució, perquè n'hi han projectes que portem una dècada diguent que van a fer-se, que van a fer-se, però que a hores d'ara no s'han fet.
I el temps passa, i les generacions que estan passant per estos centres
amb falta d'adequació són les que patixen les conseqüències.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Para fijar posición, tiene la palabra la ilustrísima diputada doña Marga Sanz, por la Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits.

La senyora Sanz Alonso:

Sí, Esquerra Unida apoya la proposición no de ley.
Entiende que esta situación de desgobierno que hay en la educación pública valenciana debe acabar y deben tomarse medidas, precisamente, para
planificar la educación en todos y cada uno de los municipios de la Comunidad Valenciana.

Pero dicho esto, y apoyando la propuesta del Grupo Socialista, sí que quiero plantear dos cosas.
Una, que toda esta planificación, que se supone y se ve muy fundamentada porque se ha revisado con la comunidad
educativa y los propios intereses del sistema educativo en la ciudad de
Ontinyent, debe ser en todo momento consensuada y llevada a cabo de acuerdo con
todos sus protagonistas.

Y, realmente, hay un segundo elemento, que sí que entiendo que es muy importante a tener en cuenta, y a tener en cuenta la
planificación, que es el hecho de la matriculación equilibrada en todos los centros sostenidos con fondos públicos.

Porque un hecho que la diputada ha señalado en estos momentos, como es cómo un centro en concreto está absorbiendo el 40% de la matriculación de niños y niñas extranjeros al lado de lo que supone el conjunto de la población dentro de Ontinyent, de la población extranjera de Ontinyent, lo que hace es al final convertir en guetos
determinados centros públicos y modificar a la baja la calidad de la enseñanza para el conjunto de los niños y niñas que allí van a estudiar.
(So per interferència d'un mòbil) Por tanto, eso es un elemento que está en la base de muchísimos problemas en muchísimos centros públicos, en estos momentos, en nuestra comunidad, y por tanto, deben ser
atendidos especialmente por la Conselleria de Educación.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Por parte del Grupo Compromís.
.
.
té la paraula l'il·lustríssim diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Vull començar explicant el meu vot favorable a la proposició no de llei presentada i intentaré complementar.
A la millor, si repetisc alguna cosa sobre el que ha dit,
disculpen, però no és la meua voluntat.
Però complementar un poc també la situació d'allò que han dit és perquè realment.
.
.
jo diria que, efectivament, cal demanar que se faça una planificació, però jo afegiria una paraula, que no se posa per òbvia, però dins dels comportaments de l'actual govern i, particularment, de la Conselleria d'Educació sí que és important, una planificació basada en la situació real de la població, perquè realment les planificacions que estan fent, perquè planificacions se n'han fet, però no estan basades en la realitat.

Les planificacions educatives que se fan des de la conselleria corresponen més a la idea que el senyor Camps, el nostre president, l'altre dia va manifestar en el plenari, allò de «estem en un país meravellós on ens sobra de tot i si hi ha alguna mancança, la culpa és d'un altre.
» Eixe era el missatge real.

La realitat és que les competències educatives les tenim totes, i que les construccions escolars estan com
estan i que el resultat escolar està com està.
I com, efectivament, vosté havia dit, no hi ha cap escola de zero a tres.
I cal afegir: no hi cap escola
i, a més, el sistema de subvencions que està aplicant la conselleria és un sistema que enfonsa totalment.

Recordem que l'any passat, el curs passat reduïren, després d'haver publicat les ajudes per al bo de zero a tres, no?
, que a més té un problema, que eixe bo és per a escoles infantils, ho era, eh?
, quan escoles infantils com a tals n'hi han molt poques, ja no parle de les públiques, sinó públiques o privades, molt poques, reconeiximent com a tal; després, això se canvia.
Però també, este any, recorde que els ixen els acords sense subvencions sense quantitat,
ixen sense quantitat perquè no passe com l'any passat que, després d'haver-les dit, hi ha més peticions i, en lloc d'ampliar la partida -altres partides sí que s'amplien, eh-, però en lloc d'ampliar la partida el que fan és reduir l'assignació per a cada u, i aixina se poden donar innombrables subvencions, i quan més hi ha menys en donem en quantitat, i aixina ens va.

Però eixa la situació, que, encara que siga global, afecta a una població, com dia, on no hi ha cap escola de zero a tres.

A partir d'això, ha parlat, efectivament, del col·legi públic Bonavista.
I cal dir que l'aulari, eh, que està des de l'any 2005, és una construcció que ja s'ha nomenat històrica per la petició que tenen.
Que des de 2009 tenen el projecte bàsic, i està en l'ajuntament, des de 2000, però no se sap res més, no se sap absolutament res.

Vosté ha parlat, efectivament, de construccions, bàsicament, d'infraestructura, però és que hi ha altres problemes.
En l'IES l'Estació el curs passat eren 95 professors; este 87.
¡87!
(Se sent la veu d'una diputada que diu: «Si han aumentado.
») ¡Eh!
Sí, en el país de les meravelles.
(Veus)

I a part, a part d'això, està la impossibilitat de desdoblar els grups de cicles formatius on estan, on
estan, en més de 30 alumnes.
I donem ara xifres i llocs determinats, eh.
No només això, en el Jaume I eixa disminució aparentment és menor, perquè serien de 117 a 115, però si es confirmen els desdoblaments, que encara avui no s'han concedit, no s'han concedit.
Si això ha complicat realment el treball en la confecció d'horaris moltíssim, perquè.
.
.
Però, bé, hi haurà desdoblaments o no hi haurà desdoblaments?
Com avui tenim contestació després, supose, doncs mire, jo llance ací una pregunta.

Però també a l'IES Pou Clar s'ha passat de 74 a 66 professors.
Eixos són els números d'este any.
Per què?
Perquè s'han reduït cicles formatius, s'ha tancat el de prevenció de riscos professionals, el de realització i plans d'obra.
S'han tancat, en este país de les meravelles que tenim cada vegada més, però en la realitat quan toquem terra cada vegada tenim menys.

Indubtablement parlar també de les instal·lacions precàries i barracons de l'IES Estació, eh?
Però, per allò de no repetir, no vaig a.
.
.
Però si altres (inintel·ligible) .
.
.
gabinet psicològic municipal, existent.
La subvenció que ens dóna la conselleria en este moment no arriba al 5% del cost real.
De fet ja una
queixa del col·legi oficial de psicòlegs (inintel·ligible) .
.
.

No parlem ja la disminució de beques, de la situació de beques de transport i menjador.
Sí que he de parlar de l'educació d'adults, la formació de persones adultes, servei al qual any rere any se li ha disminuït les subvencions.
Parlem en l'ajuntament precisament d'Ontinyent, les ajudes de la conselleria té l'alt nivell de cobrir el 3% del cost total que té l'escola d'adults que té l'ajuntament.

De l'escola oficial d'idiomes que vosté ha parlat, simplement afegiré que ha passat de 200 persones les que estan en llista d'espera sense poder-se matricular, més de 200.
I efectivament vosté ha citat un fet molt greu, que els alumnes d'anglés avançat no poden continuar i se n'han hagut d'anar a Xàtiva o Alzira per a poder seguir els seus estudis.

Conservatori.
6 anys en infraestructura provisional.
Tinc de donar una notícia (inintel·ligible) .
.
.
aixina.
Avui, 30 de setembre, l'ajuntament cedirà els terrenys per a la construcció d'un nou conservatori.
Per tant, esperem que en este món meravellós en el qual nosaltres vivim, el món del president Camps, eh, això ràpidament, ràpidament estiga ja construït i edificat el nou edifici del conservatori, on se permetrà, lògicament, tindrà cabuda per a tots els que vullguen estudiar.

Mire, eixa és la situació.
Podem englobar que cada vegada se carreguen més els professors.
Clar, hi ha menys de tasques administratives en les reduccions
d'horaris dels equips directius.
Tot això ens dóna una situació, bé, com diria, res idíl·lica de la situació a Ontinyent.
Encara que he de dir que, per desgràcia, esta situació podíem dir-la quasi, quasi de cada una de les poblacions que tenim al País Valencià.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición, por parte del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra la ilustre
diputada doña Rosa María Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyories, en primer lloc, dir-li a la senyora Segarra que, evidentment, ha
fet una exposició molt exhaustiva de tota la situació educativa del municipi d'Ontinyent.
Evidentment, hi ha algunes coses que no coincidisc exactament amb
vosté.
Però, bé, està bé, el que sapiem com tenim els municipis també en matèria educativa, que això en realitat és el que jo vaig dir l'altre dia, que s'ha de xafar terra i saber connectar amb la societat.
O siga, que em pareix
perfecte.

Però jo seguisc pensant que estes proposicions no de llei és una miqueta el que abans diem les típiques esmenes en els pressupostos de campanar, o siga, entrar poblet a poblet.
Però bé, estan ací, tenen el seu dret d'estar ací, i anem a debatre-les, com no podria ser de l'altra manera.

Hi ha dos punts en concret que jo crec que en això ens sobraria per a no poder votar eixa proposició no de llei que vostés han presentat.

La primera i la més important és com jo he de votar açò en el municipi d'Ontinyent, si vostés, si vostés no van votar a favor fa un dia, un dia.
.
.
, dos dies, eh -no vull equivocar-me-, una proposta de resolució del Grup Parlamentari Popular que dia exactament, i vaig a llegir-la perquè crec que és important que se sàpia:

«Les Corts acorden instar el Consell a continuar desenrotllant, ampliant i
millorant la nostra ret pública de centres educatius per a seguir avançant fins a un sistema d'èxit i major qualitat.
».
I va i no la voten a favor.

Home!
Només en això ja vol dir que no sé per a què ara van a centrar-se en punts concrets de la població.
Si nosaltres estem parlant en general, que és el que crec que correspon més a estes Corts, i vostés no voten a favor.
Eixe és el primer moment que ja no tindria per què entrar en més.
Però, evidentment, no vaig a quedar-me ahí.

Però després també vaig a dir-li una altra cosa, senyora Segarra.
És que, clar, nosaltres venim ací i aprofitem, cosa que em pareix molt bé, perquè tenim el nostre dret, perquè tenim la utilització de la paraula.
Però, clar, parlem, i parlem, i parlem, i parlem.
Però vosté el que en realitat presenta i el que anem a votar és la proposta de resolució.
Vosté en la proposta de resolució diu.
«Les Corts Valencianes insten el Consell -molt bé- que, mitjançant la Conselleria d'Educació -molt bé, que és la conselleria pertinent-, s'elabore una planificació educativa del municipi d'Ontinyent.
» Ja està elaborada.
Ja està elaborada!
Ja està elaborada!
A vosté li agradarà més, a vosté li agradarà menys.
Però, evidentment, ja està elaborada, està treballada, està.
.
.
Acabe de parlar fa cosa de quinze minuts o mitja hora, quan començava la comissió, he entrat cinc minuts tard perquè estava parlant amb l'alcaldessa d'Ontinyent.
L'alcaldessa d'Ontinyent m'ha explicat exactament, eh, quines són les carències que evidentment encara hi ha en eixe municipi.
Però no perquè no estiguen planificades.

Això és el que vosté demana, donde se contemplen los proyectos a llevar a cabo.
Ja estan contemplats.
Els terminis d'execució.
Els terminis d'execució mai poden ser exactes, senyora Segarra.
Vosté ho sap, i ara li diré per què.
Perquè encara em queda temps i li explicaré quina és la situació en el municipi d'Ontinyent.
I que dóna resposta als problemes que constituïxen les carències educatives actuals en esta ciutat.
Això jo no li ho puc votar a favor, senyora Segarra.
Encara que puga estar d'acord que hi ha carències en eixe municipi.
Clar que hi ha!
En eixe i en molts, en eixe i en molts!
Perquè portem més de 394 infraestructures educatives entre noves i reposicions, entre noves i
reposicions de molta envergadura i de molta importància, i crec que s'està fent una tasca, jo diria, que envidiable per part, inclús, d'altres governs.
Però bé, que en falten de fer?
Clar que ens en falten de fer!
Però vaig a dir-li ara la planificació educativa en el municipi d'Ontinyent.

Dels centres públics que hi ha en este municipi, dos, dos justetament s'han posat en funcionament o s'han construït des de setembre de l'any 2003 a setembre 2010.
Ara farà cosa d'un mes crec que va ser quan es va inaugurar l'últim IES.
Eixa inversió, eixa inversió en el municipi d'Ontinyent, senyora Segarra, són 19 milions d'euros en eixos instituts: el Pou Clar i el Jaume I.

En el municipi també hi ha un pla d'infraestructures, en el pla d'infraestructures Creaescola, dos actuacions més, que estan en el projecte bàsic aprovat: el Bonavista i l'Estació.
Que la inversió prevista està quantificada, i també són 12 milions d'euros.

El pla Milloraescola té una actuació en el CEIP Vicente Gironés Mora, amb una inversió de 150.
000 euros.

En total, senyoria, entre el que ja està acabat i projectat sumen més de 31 milions d'euros per als ciutadans d'Ontinyent.
Per tant, que existix una planificació educativa, jo crec que això hauria d'estar bastant clar.

Per una altra banda, per una altra banda, ha parlat, com li dia l'alcaldessa, no hi ha cap xiquet que no estiga escolaritzat.
Vosté també sap que enguany ha sigut, que enguany ha sigut.
.
.

La senyora presidenta:

Señorías, respeten.
.
.

La senyora Barrieras Mombrú:

.
.
.
(inintel·ligible) .
.
.
anar a un altre lloc.

De moment, sap que enguany han tingut menys alumnes que l'any passat, menys immigrants que l'any passat.
Per tant, també ha rebaixat el nombre d'alumnes.

Però bé, anant al conservatori, per exemple, de música que vosté parlava.
Evidentment que fa falta que es faça el conservatori, però el projecte bàsic del conservatori està aprovat, del conservatori de música, eh, perquè he parlat jo tant amb ells com he parlat en l'alcaldessa.
Però vaig a dir-li una cosa: per què no està encara el projecte d'execució?
Doncs perquè l'equip directiu, l'equip directiu.
.
.
Perquè, clar, nosaltres ens volem posar pel mig en totes estes coses.
Però és que resulta que jo, com confie molt, confie, però sempre he confiat molt en el municipalisme, els alcaldes i els equips de govern
de cada població no es preocupe que ja es menegen el que s'han de menejar perquè les seues obres vagen endavant.
Es menegen tot i més, tot i més.

Per tant, el projecte d'execució està parat, per entendre-mos, perquè l'equip directiu ha demanat unes reformes després d'haver vist el projecte bàsic que s'havia aprovat.
El mateix equip directiu és el que ho ha demanat.
O siga, no ho ha demanat ni l'alcaldessa ni ho ha demanat ningú.
I eixes reformes estan acoblades al projecte d'execució.
I això és tal com està la situació del conservatori de música.

Quant.
.
.
, jo crec que la diversificació que té el municipi d'Ontinyent és important.
Tenim auxiliar d'infermeria, els cicles d'auxiliar d'infermeria, que està tenint un èxit tremend.
El de salut bucodental, el d'emergència sanitària.
Però a moltes poblacions els agradaria tindre l'oferta diversificada que té el municipi d'Ontinyent.

Després, després, quan allò del mapa escolar de 1996, de 2004.
Evidentment que ne falten de coses, clar que
ne faltes de coses.
Insistisc.
Però anem capdavanters a l'hora de construcció de centres.
Este últim curs s'han obert 51 centres amb 215 milions d'euros.
Jo crec que si no se'ns felicita per l'esforç és perquè no se té ganes de vore, no es té ganes de vore.
No estem en «el país de las maravillas», que dia el meu company.
No, però estem en una Comunitat Valenciana que jo crec que s'està treballant bé, i si no es fa més és perquè no es pot fer més, perquè estem en una situació que crec que tots sabem i no fa falta que jo ací haja de repetir, eh, crec que no fa falta que haja de repetir.

Jo només els voldria dir això, eh, els voldria dir això.
Que l'esforç que està fent el govern del president del Camps i el govern del Partit Popular està crec que representat en totes les bandes, inclòs en el que dia de l'escolarització de zero a tres anys.
De zero a tres anys l'esforç econòmic que està fent la Generalitat valenciana jo crec que hauria almenys de ser reconegut.
El
nombre, el nombre de llocs escolars subvencionats en este curs escolar mitjançant el bo infantil és de 30.
796 alumnes en 546 centres docents.
Jo crec que això és important.

¿Que seria millor, senyora Segarra, que tinguérem en tots els pobles de la Comunitat Valenciana una escola infantil municipal,
una escola d'idiomes, un conservatori de música, una formació de persones adultes, tot els col·legis.
.
.
?
Tant de bo!
Però és que no pot ser, això és impossible.
I vosté a més ho sap perfectament.

I ja, per acabar, només vaig a dir-li que, quant l'escola d'idiomes, l'alcaldessa té molt d'interés que tinga.
.
.
els avançats puguen quedar-se.
Però tal com està, que no és una escola d'idiomes, sinó que són aularis, el decret no ho permet.
Per tant, s'està fent totes les gestions oportunes per part de l'alcaldessa, perquè és la primera que té interés que açò es puga solucionar, perquè a ningú li agrada que els seus veïns se n'hagen d'anar al poble del costat.
Però dins de tot han de pensar, han de pensar, i crec que això també és important, que Ontinyent almenys té un aulari, eh, d'escola d'idiomes, que hi ha poblacions que no tenen tampoc aulari, eh!

Vull dir, ens hem de donar compte, senyora Segarra, que estem en una situació que és la que és, que s'està fent un esforç importantíssim, i que evidentment, evidentment, la planificació educativa, que és el que vosté vol que votem, eh, exactament el que vosté vol que votem, açò no podem, no podem, encara que volguérem, aprovar-ho.
Perquè, evidentment, la Conselleria d'Educació, la planificació educativa, tant del municipi d'Ontinyent com de tots els municipis de la Comunitat Valenciana la té, la té completament en marxa i completament aclarida.

Per tant, sentint-ho molt no anem a aprovar-li esta proposició no de llei.
Però sí que ens agradaria que en un termini curt de temps poguérem dir: ja la planificació educativa que hi ha, tal com està, ja li agrada a la senyora Segarra.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

¿Quiere réplica, es la proponente?
Un momentín, por favor.

La senyora Segarra Sales:

A mi sí que m'haguera agradat, per suposat, que l'hagueren aprovat, perquè, com he dit en la meua introducció, esta proposició es va fer amb coneixement de causa.
O siga, la responsable d'educació del nostre grup va estar a Ontinyent i coneix la realitat.

No són propostes, com ha dit la diputada que m'ha precedit, de campanar.
Són propostes de pobles, de ciutats, que darrere d'eixos pobles i d'eixes ciutats, hi ha gent, hi han alumnes i hi han professors.
I quan nosaltres
proposem esta resolució és perquè coneixem el tema.
I lògicament, fa dos dies, quan mosatros votàrem en contra a la resolució esta que vosté ha dit és perquè mosatros no estem a favor de continuar amb la política educativa que hi ha.
Perquè continuar significa el desgavell que hi ha en la política educativa d'esta comunitat, li hem dit d'infraestructures, li hem dit de professorat.
.
.

Ací estem parlant de coses molt concretes.
Estem parlant de problemes reals de la
ciutat d'Ontinyent.
Els alumnes del Bonavista i el professorat volen saber exactament si
vostés es comprometen a fer l'aulari que fa falta i que porten anys dient que està el projecte aprovat, però que passa una generació, que passa una altra generació i no es fa.

Abans vosté ha dit allò del conservatori d'Ontinyent.
És veritat, s'ha paralitzat.
Però vosté sap per què s'ha paralitzat?
No ho sap, perquè si no, ho haguera dit.
S'ha paralitzat perquè el compromís d'este conservatori és de fa deu anys.
I quan presenten el projecte, que és una dècada darrere, resulta que s'ha fet xicotet el projecte.
I aleshores, la direcció diuen: «Senyors, com van a aprovar eixe projecte al cap de deu anys si és xicotet?
» Si l'hagueren aprovat en el seu temps i l'hagueren fet, segurament no.
Però és que van tot.
.
.
O siga, és desfasament absolut.

I després, diga'm a mi com pot entendre un ciutadà d'Ontinyent que diga: «Almenys hi han aularis.
» Vosté sap el que és és que els alumnes d'Ontinyent s'hagen d'anar a Xàtiva a fer el curs avançat d'anglés?
Diga-li a la gent d'Ontinyent que se'n van a Xàtiva perquè a Ontinyent no es poden fer més aules i que a Xàtiva s'ha fet una coberta d'una plaça de bous que ha costat 8 milions d'euros de sobrecost.
Com s'entén això?
És que és impossible.

Després està dient-me.
.
.
.
el Creaescola, que hi ha una planificació.
La planificació a Ontinyent ha sigut un desastre.
Si és que els compromisos.
.
.
no estem parlant de l'any passat ni fa dos anys, estem parlant de compromisos de fa huit anys, de fa
nou anys, de fa deu anys.
Quants xiquets i xiquetes han passat per Ontinyent
esperant eixes reformes que estan aprovades?
Quants?

El Rafael Juan Vidal.
És voluntat política.
El que un col·legi tinga el 40% immigrants de tota una població estan convertint-ho en un gueto.
I és un dels col·legis que millors infraestructures té, perquè és una preciositat de col·legi.
Per què es fa aixina?
Això és voluntat política.

L'IES de l'Estació portem deu anys dient que va a fer-se, i ja va, i ja va, i ja va.
És que passarà com el conservatori: quan ho presenten, s'haurà quedat menut.
I no me consola el que diga: «L'alcaldessa està fent.
.
.
» L'alcaldessa, si haguera fet el suficient.
.
.
Resulta que l'alcaldessa és del mateix partit polític que el president Camps.
Si haguera hagut voluntat d'invertir a Ontinyent, estos problemes, que no són d'un any o de fa dos anys, estarien resolts, estarien resolts.
No s'hagueren portat ací.
La nostra diputada responsable d'educació no haguera estat a Ontinyent mirant estos problemes, perquè mosatros no demanem una cosa ni de l'any passat ni de fa dos anys.
Estem parlant reivindicacions de fa huit i de fa
nou anys, i de fa cinc anys.

Per tant, l'únic que podem dir és que mos sap molt greu el que no s'haja aprovat esta resolució, perquè l'únic que demanem és que realment es planifique ben planificat, que es posen els terminis d'execució i que realment el que estem demanant són necessitats urgents, urgents, de la societat d'Ontinyent.

I em pareix greu que una població que vostés coneixen la problemàtica, perquè saben que és veritat, perquè segur que han parlant amb la mateixa alcaldessa -i saben que el que jo he dit no hi ha ningun error, són dades contrastades-, que no vullguen aprovar-ho, significa condemnar a una població escolar i a una població educativa a patir carències que en el segle XXI no es mereix l'educació.
I a Ontinyent està passant i, a més, no d'un any, de fa molts anys.
Vostés sabran perquè no estan rectificant i no estan invertint a la ciutat d'Ontinyent, quan en altres ciutats estan balafiant i malbaratant diners.

Res més i gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Per al torn de rèplica, té la paraula, pel Partit Popular, la il·lustríssima diputada Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyora Segarra -torne a insistir-, jo és que -no sé-.
.
.
, però el funcionament d'esta casa m'agradaria que -no sé-, que intentàrem almenys entendre'l.

No és veritat el que acaba de dir de la proposta de resolució.
Li la vaig a tornar a llegir.
«Acorden instar el Consell -i diga'm si no és cert- a continuar -vaig a dir-ho en castellà perquè és tal com està, per si de cas- desarrollando.
.
.
» ¿No se ha desarrollado la red pública desde que está el Partido Popular?
Diga'm vosté que no, atrevisca's a dir-me que no!
«Ampliar.
.
.
» No s'ha ampliat la red pública?
Diga'm vosté que no!
A vore, diga'm vosté que no!
«I millorar la red pública» S'ha millorat la red pública?
Diga'm també vosté que no!
(Veus) Sí o no?

Per tant, això és el que nosaltres vam presentar en la proposta de resolució.
(Veus) És que com sempre.
.
.

La senyora presidenta:

Señorías, señorías, por favor.

La senyora Barrieras Mombrú:

És que com parle sempre en valencià, quan parle en castellà no se m'entén molt bé.
(Veus) Serà això, «la red pública», que es el que posa ací.
Clar, és que, al final, parlem, parlem, parlem, però ja no sabem del que parlem.

I torne a dir: això és el que es va presentar.
No es va presentar res de l'educació en la Comunitat Valenciana, que va bé, i que som els millors i que vostés ho recolzen.
No, no.
El que passa és que estem tan acostumats que sols que ho presente el Partit Popular per a anar
en contra, que a vegades no mos llegim ni el que posen les propostes de
resolució.
Ahí està el problema, ahí està el problema.

Mire, igual que el problema del que vosté ha dit, que jo m'he quedat una miqueta bocabadada, bocabadada.
Ho dic en valencià, que això segur que m'entendran més, perquè allò de la red pública, ja veig jo que no.
.
.
no ha salido muy bien.
(Veus) Bocabadada, bocabadada, que me diga vosté: «Oh!
, és que damunt l'alcaldessa i el conseller són del mateix color polític.
Ah!
, puñeta, con perdón de la expresión.
Que és que ací.
.
.
(La senyora Segarra: «coneixen la realitat, coneixen la realitat») ací es funciona pels colors polítics, senyora Segarra?

La senyora presidenta:

Señorías, respeten el turno.

La senyora Barrieras Mombrú:

Que es funciona per colors polítics?
O es funciona per necessitat i planificació educativa (veus), senyora Segarra?
Que no haurà posat a la millor una miqueta.
.
.
.
una miqueta.
.
.
això, (veus) la pota, no, perquè no vull que se m'agarre malament, però jo crec que ahí se li n'ha anat una miqueta, se li n'ha anat una miqueta.
Ens dóna igual el color polític, ens dóna igual el color polític, perquè si no, repasse les poblacions de la Comunitat Valenciana, les inversions que hi
ha hagut i vorà com hi han pobles que no són del mateix color polític, però que tindran alcaldes que tindran el mateix interés que puga tindre una alcaldessa del Partit Popular que el seu municipi
(La senyora Segarra: «No tergiverse les meues paraules.
» No, no les tergiverse, eh?

La senyora presidenta:

Señorías.
.
.

La senyora Barrieras Mombrú:

Jo dic el que vosté ha dit.
Són del mateix color polític, no he dit res més.
(Veus) Una altra cosa és el que vosté voldria interpretar, això és el que voldria interpretar.
Però, bé, és igual.
Siga del color polític que siga, el que li puc assegurar és que l'alcaldessa d'Ontinyent, igual que el d'Onda, igual que el de Moncofa, que són del Partit Socialista, tenen interés que en el seu municipi funcione tot a la perfecció.
Però és que eixe interés també el té la conselleria, senyora Segarra, també el té la conselleria.

Igual que vosté ha dit allò del conservatori.
Allò del conservatori, té raó, té raó.
Que l'equip directiu ara ha dit que s'ha quedat xicotet perquè ha tardat, té raó, (veus) però els seus motius haurà tingut perquè haja tardat.
I ara en este moment, que és del que estem parlant, per què està parat?
O siga, per què ha tardat en este moment?
Perquè s'està rectificant a causa del que s'ha tardat més del que toca.
Té raó.
Per què li la tinc de llevar?
Té raó.
Però és que això no és el que diu açò, la seua proposta de resolució, no diu açò.

Per tant, quan estiguen les carències eixes d'espai, que són les que vol l'equip directiu, es farà el projecte d'execució.
Vull dir, és que açò vosté mateixa m'està donant compte que les coses s'han d'anar fent sobre la marxa.
La planificació està, però allò de posar dates és impossible.
Quan s'ha donat el sòl per part de l'ajuntament?
Quan s'ha pogut, quan s'ha pogut.
Vosté mateixa ho acaba de dir.
S'ha donat ara fa no es el sòl per a fer el centre.
A la millor la conselleria els diners els tindria des de
fa dos anys posats i no els ha pogut gastar perquè en el municipi no s'ha donat el sòl.
De qui és culpa, de l'alcaldessa?
No serà culpa de l'alcaldessa.
No s'haurà pogut aconseguir el sòl fins que no s'ha donat.
Creu que l'alcaldessa ha posat traves per a no tindre un col·legi en el seu poble?
Evidentment que no.
Però és que tot això no ocorre a Ontinyent, senyora Segarra.
Ocorre en molts municipis de la nostra
comunitat.
Eixe és el problema.
(Veus)

La senyora presidenta:

Señorías, señorías.
.
.

La senyora Barrieras Mombrú:

Sí senyor, eixe és el problema.
(Veus) Que no es pot posar una faixa als temps d'execució de cap projecte, senyora Segarra.
(Veus) I vosté ho sap massa bé, perquè està.
.
.
en eixe tema vosté sap.
.
.
Ni en el tema educatiu, ni el tema esportiu.
Això no és pot constrényer, i ho sabem perfectament.
Però el que passa és que està molt bé vindre ací i parlar d'un municipi en concret i aixina queda bé.
Però vaig a dir-li una cosa; si vosté diu que té coneixement de la situació per part de la regidora del Partit Socialista o de qui fóra que va anar allí, jo també li diré que més coneixement té l'alcaldessa, eh?
, més coneixement.
L'alcaldessa diu que s'està treballant, a més junt amb tots els equips directius i amb totes les APA i el consell escolar,
perquè la situació quede, quede de la millor manera possible per a la població d'Ontinyent, que s'ho mereix.
Però que, de veritat, no es preocupen que està l'alcaldessa i tot l'equip directiu donant la cara i tirant endavant en el municipi d'Ontinyent.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Una vez debatido el punto número 3 del orden del día, procedemos a su votación.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Queda desestimado, por lo tanto, el punto número 3 del orden del día.

Proposició no de llei sobre l'elaboració d'una planificació educativa del municipi de Dénia, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 61.
555, BOC número 252)

La senyora presidenta:

Continuem amb el punt número 4, que diu: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la realització d'una planificació educativa per al municipi de Dénia, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora Noguera.

La senyora Noguera Montagud:

Gràcies, senyora presidenta.

Bueno, cuando el Partido Popular presentó su propuesta para el debate de política general, que decía, efectivamente, que había que continuar con éxito desarrollando y ampliando la red pública -que no la República, cosa que no hubiera estado mal, pero era la red pública-, pues, efectivamente, nosotros nos abstuvimos.
Y yo creo que ya hicimos un buen
acto de generosidad absteniéndonos y no votando en contra, como decía la portavoz del Partido Popular.
Nos abstuvimos.

Porque si eso es todo lo que el grupo del Partido Popular, con la situación en educación que tiene esta comunidad, que, como bien ha reconocido la señora Barreiras - (veus), Barrieras, perdóname-, como ha reconocido la señora Barrieras, están en todos los municipios exactamente igual, pues si eso es todo lo que tiene
que decir, es absolutamente.
.
.
bueno, inocuo, incoloro, inodoro, insuficiente e
inservible.
Y eso no es una planificación.

Entonces, empecemos a definir qué es una planificación.
La Conselleria de Educación no tiene una planificación de los distintos municipios de esta comunidad, porque si la tuviera, el señor presidente Camps no diría las cosas que dice porque tendría más conocimiento de la realidad.
Entonces, o la hace la conselleria o la vamos a hacer los grupos de la oposición.

Pero la realidad es que todos los municipios de esta comunidad tienen graves
problemas.
Una planificación es hacer, primero, un diagnóstico y saber qué necesidades educativas de todo tipo necesitan en el municipio.
Y en segundo
lugar, una programación.
Una programación nadie pide ni nadie dice que se ejecute al mes que pone.
Pero diez años, doce años, catorce años, eso no es una programación.
Eso, efectivamente, no es nada.
Y la programación no se hace y la planificación no se hace por una cuestión claramente consciente por parte del Partido Popular y del gobierno de Camps,
porque una programación y una planificación significa ponerlo en presupuestos.

Y he de recordar que en esta casa, en los presupuestos anteriores que realiza
el gobierno socialista, y hasta los primeros años del gobierno del Partido Popular, en los presupuestos de Educación figuraban los centros que se iban a realizar.
Porque una programación significación un compromiso y significa saber en qué se va a invertir el dinero, cuánto se va a gastar en cada centro, en qué municipio se va a invertir y qué prioridades se van estableciendo en función de las necesidades.
Pero eso no lo quiere realizar el Partido Popular, y por
eso mismo lo eliminó de los presupuestos, porque es mucho más fácil, con el mismo dinero, intentar engañar a todo municipio diciendo que va a tener su compromiso.

La planificación que tenía que haber encima de la mesa se ha convertido en una propaganda.
El Creaescola
no deja de ser una propaganda donde todos los centros caben, pero ninguno se
realiza cuando le toca y uno no lo sabe.
Propaganda, que es la vemos en los
medios de comunicación o en los distintos carteles o anuncios que se ponen, pero eso no es una
planificación educativa.
Y propaganda es, en definitiva, lo que llevaron ustedes al debate
de las Cortes para decir que se siguiera desarrollando con éxito.

Entonces, hagamos una planificación en serio de los ayuntamientos y sepamos cómo están y en qué condiciones.

Yo supongo que la alcaldesa de Denia, y así ya se ahorra usted a lo mejor decírmelo en su réplica, estará encantada con la situación educativa de su municipio.
Usted le habrá llamado también previamente y habrá dicho que allí funcionan, como decía yo el otro día, «Camps, en el país de las peperías».
Allí están mejor que nunca y no necesitan nada.
Y todo se está haciendo, poquito a poquito todo se hará y no pasa nada en Denia.
Solo faltaba.
.
.
Si a la alcaldesa de Denia se le
ocurre contravenir las órdenes del jefe, a lo mejor.
.
.
-ya accedió a la alcaldía como accedió-, solo falta que encima la quiten del puesto de la comisión nacional del Partido Popular.
Es decir, que aplíquense el cuento, porque ha sido el peor ejemplo político que ha habido y que, desde luego, ha sentado precedentes que no deberían haberse sentado en esta comunidad, pero ahí la tenemos la alcaldesa de Denia.
Así que punto en boca, ella no defenderá los intereses de los de Denia sino, lógicamente, el interés del presidente Camps.
Dicho todo eso, Denia se ha convertido, como le ocurre a
Onteniente, o a Alcoy, que vendrá luego, o a Benicarló, en el ejemplo de los municipios de esta comunidad que no son justamente lo que
Camps dice que, de cada cinco niños, cuatro van a un centro nuevo.
Pues, se ve que los tiene todos agrupados en
algún municipio del Partido Popular, porque en el resto, desde luego, no es así.
(Veus) Ya me dirá usted cuál es el municipio de excelencia donde cuatro niños de cada cinco van a colegios e institutos nuevos, porque en estos no son.

Empezamos por Denia, a ver si necesita o no necesita una planificación educativa.
Tenemos el tercer instituto de Denia, que es un ejemplo de
arquitectura prefabricada, ni más ni menos, que debería, desde luego, proyectarse en las revistas de arquitectura que tanto le gustan
a Font de Mora, porque construir un colegio de tres pisos todo en barracones,
hombre, tiene delito, ¿eh?
, desde luego, ingeniería arquitectónica, tiene.
Tres pisos todo de barracones, y así llevan ya, pues, creo que tres años, con, además, un compromiso desde no se sabe cuándo, además, los terrenos se disponen desde finales del año 2006, de poder realizar el instituto nuevo.
Pero llevan esperando y llevan
protestando.
Yo lo visité, el instituto, y, desde luego, la contestación que me encontré del
conseller, del conseller anterior, Esteban González Pons, es que ellos conocen muy bien los barracones y, oiga, no se está tan mal, que han puesto hasta aire acondicionado.
Bueno, un instituto con tres
pisos de barracones.

El segundo es el Colegio Público La Xara, que, además, está construido total e íntegramente también en barracones.
No tiene tres pisos, pero todo es de barracones.
Desde hace dos
años no tiene otro tipo de arquitectura y de instalación que no sea barracón, y que llevan, desde luego, esperando tiempo para poder realizar un colegio
nuevo.

Luego está el Colegio de Educación Especial Raquel Payà, que ya tendríamos que tener hasta especial sensibilidad con los colegios de educación especial, pero al final pasará como está pasando en la ciudad de Alicante, que aquellos niños con algún problema o alguna discapacidad o problemas de motorización acaban yéndose a su casa porque no tienen profesor o educador que los pueda atender.
El
colegio especial Raquel Payà es de los que estaban en la programación del Creaescola.
¡Qué bonito!
, desde el 2004 está.
Es que esto es como en la lista, parece el chiste de Font de Mora de «si te portas mal te borraré de mi listita y te borraré de la lista y ya no estarás».
Bueno, pues, este está.

El colegio especial Raquel Payà está en el Creaescola, pero como si no estuviera.
Tienen barracones, está masificado, tiene mayor ratio de la que puede atender.

Luego tenemos la ampliación del IES Maria Ibars de Denia, pendiente desde hace diez años.
Eso yo ya no sé si llamarlo planificación, programación o éxito de calidad educativa, según las palabras de Font de Mora.
¡Diez años!
esperando la ampliación de un instituto que, por supuesto, mientras, está ampliado con barracones, ¡cómo no!
, si el chollo que tiene que tener la empresa de barracones en Denia,
bueno, supongo que mucho más que lo de Brugal, porque, vamos, esto tiene que ser increíble.
Allí están los terrenos esperando, pero los barracones están en el IES Maria Ibars diez años esperando la ampliación.

Y no me digan, como me han contestado en una respuesta por escrito, que hay
proyecto básico, porque el proyecto básico creo que lo tienen cuatro o cinco años ya hecho, y está, bueno, pues, en el cajón, languideciendo y esperando que toque el turno de la programación que usted dice que está hecha, que algún día la pondrán encima de la mesa.

Luego tenemos el instituto Chabàs.
Este es el ejemplo del conservatorio que decía la señora Segarra en Onteniente, que por qué la dirección ha frenado el proyecto del conservatorio para esperar a que lo adecuen.
Bueno,
pues, es el único instituto nuevo que se ha hecho en Denia.
Aquí no es cuatro a uno, como dice el señor Camps, sino diríamos que uno a siete, ¿eh?
, uno a siete.
El único instituto nuevo que se ha hecho en Denia, el IES Chabàs.

Bueno, este curso creo que ya han empezado con barracones, porque lo han hecho
pequeño.
Es que como la planificación era de la planificación que a ustedes les cuenta tantos años realizar, porque esta viene de la planificación del año 1996, cuando realizaron el instituto y lo abrieron el curso pasado, se quedó pequeño.
Claro, si es que la planificación era del año 1996.
Supongo (veus) que es ceguera no querer ver lo que está ocurriendo, pero lo que ha pasado con el IES Chabàs es que ahora mismo hay que hacer un proyecto de ampliación para ampliar el IES Chabàs, porque nació pequeñito.

Y luego podíamos seguir.
Escuela Oficial de Idiomas de Denia.
Pues, esperando la realización de un proyecto nuevo, que, además, creo que también está en el Creaescola esperando y durmiendo.
Mientras, está en unos bajos.
Porque, oiga, eso de los idiomas, supongo que estamos esperando
poner lo del chino mandarín, a ver si así se amplía también la escuela oficial.

Tenemos, por ejemplo, una de las reivindicaciones también más antiguas de la ciudadanía de Denia, el conservatorio de música, diez años, en los antiguos juzgados de Denia, que no tiene ningún tipo de condición para poder impartir música, pero tampoco hace tanta falta, porque, oiga, con las nuevas.
.
.
, los nuevos
recortes presupuestarios en las escuelas de música, para tocar de oído y con discos o cassettes, pues, oiga, a distancia, podrían tocar desde casa y nos ahorraríamos el conservatorio.

Y lo último ya es el ejemplo de la descoordinación política, de cómo se juega con los intereses políticos, como insinuaba la señora Barrieras antes, que dice: «¿No será que al municipio tal se le da o se le deja de dar?
» Bueno, pues, sí, mire, ustedes juegan políticamente con los distintos municipios, depende del color político, depende de cómo les interese y depende mucho más de si internamente estaban en un bando o en otro.
(Veus) Ahora ya son todo uno, ahora resulta que la mancha de corrupción ha conseguido unificar al PP, cosa que no hizo orgánicamente en los distintos congresos del Partido Popular.
(Veus)

Pero el claro ejemplo es la UNED de Denia.
La UNED de Denia, había un compromiso firmado de que el proyecto lo pagarían tres administraciones, Generalitat, diputación y ayuntamiento.
La conselleria se desmarcó, supongo que porque la diputación entonces no era campista sino zaplanista y el ayuntamiento era socialista y no era del PP, y dijo, «ah, ni hablar», pero se desmarco de un acuerdo firmado.

La Diputación de Alicante, más chula que nadie, porque para eso estaba el presidente de la diputación diciendo que iba a quitar las manzanas podridas del cesto, se comprometió a que financiaría el cien por cien de las obras.
Pues, en estos momentos, situación política del PP para arriba, para abajo, aclarándose si unos son campistas o zaplanistas, o todo unos, o no lo son, y con una alcaldesa de Denia que parece encantada de
haberse conocido y sentarse en la mesa nacional, ya no hay convenio firmado,
que se firmó y desapareció.

¿Y me dice usted que no juegan a veces políticamente con los intereses de los municipios?
, ¿que no juegan con los presupuestos y con el interés educativos de los niños?
, ¿y está usted contenta de esa propuesta de resolución que presentó al debate de política general?
, ¿esa ha sido toda la aportación suya y de su grupo al debate de política general?
Pues, efectivamente, como dije yo el otro día, el señor Font de Mora no está donde se merece y los niños valencianos no necesitamos este
conseller.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.
(Veus)

Para fijar posición, por parte de los no adscritos, tiene la palabra la señora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Sí, yo, sencillamente, y también en función del tiempo que tenemos, dar el apoyo a la.
.
.

La senyora presidenta:

Por favor, señorías, respeten el turno de palabra.

La senyora Sanz Alonso:

Sí, dar el apoyo a la proposición que ha presentado el Grupo Socialista de planificación también de las necesidades educativas en la ciudad de Denia.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición, por parte del Grupo Compromís tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Anuncie el nostre vot favorable, com no pot ser d'altra manera i en la mateixa línia que hem fet en l'anterior punt, i intentarem també complementar i explicar.
.
.
Se senten coses a vegades que dóna l'explicació de com està.
.
.
És a dir, quan se nos dóna explicació, se nos diu ací que no es poden posar dates a les construccions.
.
.
, clar, és a dir, si se fa una planificació.
.
.
, una planificació, com a mínim, hi hauran tres components, el primer és la determinació de l'actuació, lògicament, però n'hi han dos més que, si no, no és una planificació, que és la dotació pressupostària i la temporalització.
Si resulta que no es poden posar dates, serà impossible planificar, perquè és un dels components intrínsecs de la planificació.

Per tant, això donarà explicacions de per què estem conforme estem i de la falta de capacitat del govern del Partit Popular,
realment, per a eixir d'este pou a on han posat l'educació valenciana.
Ho dic perquè és.
.
.
, pareix tan obvi, que no puc trobar.
.
.
Una altra cosa és que, després, les circumstàncies permeten complir al cent per cent la planificació que s'ha fet.
Però, clar, si no hi ha data, és que no hi ha planificació i, per tant, me reafirme en el vot favorable, perquè sí que fa falta.

Com abans, doncs, intentaré complementar en el que puga del que és la informació.
Efectivament, s'ha parlat del Maria Ibars, però no només això, ¿eh?
És que l'ampliació (inintel·ligible) .
.
.
, però és que els pares han recorregut al Síndic de Greuges, ¡al Síndic de Greuges!
Estan esperant l'ampliació des del 2004, però és que tenen dotze aules prefabricades fa tretze anys i això també.
.
.
, m'interessa molt eixa data.
.
.
, (inintel·ligible) .
.
.
com sí que hi han dates, en podem trobar, ¿no?
, perquè quan ens contesten que les aules, els barracons que diem nosaltres, que no ho
diem bé, perquè haurien de ser aules provisionals i.
.
.
Bé, és que jo estic d'acord que foren aules provisionals, però en un institut estar tretze anys, vol dir que promocions completes, «completes», han fet els seus estudis de manera íntegra en eixes aules provisionals, i això vol dir que el nom de provisional és equivocat i, per tant, me dóna més força tornar a seguir parlant de barracons, perquè és a on estan sotmetent la nostra educació i a on estan ficant els nostres alumnes i els nostres professors.
Eixe és el Maria Ibars.

L'IES número 3, per dir qüestions complementàries, perquè no només és això, és que els pares s'han tingut de menejar perquè els permeten tindre dues línies en valencià, perquè només en tenien una i.
.
.
, no és que en tenien una, és que superava els quaranta alumnes i vostés van denegar inicialment.
Quan se van menejar, quan hi va haver tot el
rebombori, quan, lògicament, doncs, després de tot l'enrenou amb el canvi d'ajuntament de Dénia no podien deixar en.
.
.
, van decidir ampliar-la, però després de tot un enrenou i manifestacions dels pares.

Sobre el Raquel Payà, que és urgent, dos coses: l'ampliació i l'adequació dels accessos, que és importantíssim.
Ahí ja no és que els pares han anat al síndic, és que el síndic els ha contestat, el síndic els ha contestat i els diu a vostés que adopten les mesures necessàries ordinàries i extraordinàries i pressupostàries per a executar les obres d'adaptació i ampliació de les instal·lacions del Centre d'Educació Especial Raquel Payà de Dénia,
(sorolls) i els insta.
.
.
, i ho dic literalment, els insta que eviten allargar en el temps
les etapes de provisionalitat i que promoguen davant de l'Ajuntament de Dénia l'adquisició dels terrenys confrontants al centre per a la seua ampliació i adequació.

Els pares diuen que les instal·lacions són insuficients, estan en mòduls prefabricats també, ¿eh?
I li reiteraré la frase del mateix síndic de greuges, que no crec que siga sospitós de ser ni del Bloc ni del PSOE, que diu: «Una educació de qualitat exigix que els centres docents disposen dels equipaments necessaris
d'acord amb les seues característiques i circumstàncies específiques.
L'administració pública ha de garantir l'existència dels mitjans materials i personals per a l'escolarització de les persones amb discapacitat fent efectius el dret a l'educació de qualitat i a la integració social.
» Això vol dir, clarament, que vostés ni estan duguent a terme una educació de qualitat ni estan caminant cap a la integració social en cap dels moments, vol dir.
.
.

Hi han altres temes, n'hi han altres, que en podem parlar, i.
.
.
Podem parlar de l'UNED, que no té un edifici propi, que ho ha dit.
.
.
, les promeses des de la diputació són.
.
.
, han segut clares, però, bé, diputació o conselleria, si un creu, efectivament, en la necessitat dels estudis a distància fins a crear una universitat pròpia, que és la.
.
.
, ¿eh?
, la Universitat Internacional Valenciana, la VIU, ¿no?
Doncs, hauria de promoure, hauria de promoure també el que són els estudis existents, si és que creuen en ells.

El Col·legi Públic Pou de la Muntanya, ¿eh?
, ja fa temps que també se demana i té la necessitat d'incorporar l'escoleta infantil, que està separada, a un altre lloc, separada del lloc del centre.
.
.
L'escola oficial d'idiomes, en baixos comercials i el conservatori, ja ho han dit també, els antics jutjats.

Jo sé que defendran que ho estan fent tan bé i tal.
Simplement, les xifres, nosaltres parlem d'actuacions, vostés de.
.
.
Clar, és que, ¡clar que hi han problemes!
, clar que hi han problemes, però és que n'hi han massa, de problemes, és que la normalitat és que hi haguen problemes, i això és el que no se pot permetre, que la normalitat en tots els municipis siga que hi
haguen problemes.

I, mire, ¿i com no hi han d'haver problemes?
Clar, perquè parlem d'infraestructures, però parlem també d'altres coses.
.
.
, perquè, clar, com.
.
.
, vaig a donar les dades, perquè, com sempre diuen.
.
.
, però jo donaré dades, Diari Oficial de la Comunitat Valenciana 6.
279, 1 de juny de 2010, ¿eh?
, ajudes als conservatoris.
.
.
, de finançament als conservatoris de titularitat municipal, quantitat inicial, 3.
367.
490
euros, modificació a la baixa i es queden en 2.
357.
243, davallada del 30% en les subvencions de funcionament per als conservatoris de música.
Eixa és la realitat, eixa és la trista realitat de l'educació al nostre país.

Comentant les coses amb massa paraules, però els fets que vénen no es corresponen amb les paraules.
No es pot estar dient que -i li agarre el raonament encara que no m'ho ha dirigit a mi- que es volen arreglar els resultats escolars, volem anar a uns resultats
escolars, i votar en contra d'una proposta que diu: fem una anàlisis de per què tenim un 40% de fracàs escolar.
El raonament i el canvi en els fets, però és el mateix raonament que vosté ha fet abans.
I vostés sí que han votat en contra d'això fa molt poques hores.

Per tant, això, si jo aplique que el final mateixa que la senyora Barrieras ha dit abans, he
de dir-li que vostés no volen acabar amb el fracàs escolar.
Jo no m'ho crec.
Simplement demostre la falsedat en el raonament que vostés havien fet.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición, por parte del Grupo Popular, tiene la palabra la ilustrísima diputada señora García Santos.

La senyora García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Bueno, señora Noguera, primero, para empezar, mi compañera antes no le ha comentado que votasen en contra sino que no votaron a favor,
que es distinto, eso que vaya por delante.

Ya yendo al tema que nos ocupa, ¿cómo me pueden hablar ustedes de planificación?
Pero si fue el Partido Popular, cuando llegó en 1995, que no había ni un mapa escolar y fue el que tuvo que ponerse manos a la obra para poder
llevar a cabo la planificación.
El presidente es el presidente que más conoce la realidad, que más pisa la calle y más conoce la realidad.
Aquí hay una planificación seria, la planificación se hace desde la 
conselleria y se hace en la conselleria, no somos nosotros los que la hacemos.
Y existe.
No es que sea un país de las maravillas, pero se trabaja mucho y se intenta que las cosas vayan
bien.
Y, desde luego, van avanzando.
¿Siempre es mejorable?
Siempre.
Pero van avanzando.

Que es el peor ejemplo político Denia, por Dios Benidorm, no nos diga esto!
Y ustedes votan en contra,
también, hace dos días, de que los tránsfugas y tal.
.
.
Y no puede ser.
Benidorm es el peor ejemplo, que la señora Pajín además está aceptando que ahora vaya uno que se dijo que se quitaba del partido, pero ahora
se vuelve a presentar.
No me hable de peor ejemplo político, porque desde luego después de lo de Benidorm no va a haber otra cosa.

Los intereses en Denia, la alcaldesa.
Ustedes parecen que estén haciendo oposición del gobierno municipal y el gobierno municipal entiendo que ya tiene una
oposición ahí.
No obstante, tengo que decirle que este gobierno municipal ha congelado los
impuestos y muchas de las tasas para este año que viene.
Creo que se está preocupando por los intereses de los ciudadanos de Denia, congelándoles los impuestos y no subiendo el IVA, como hace aquí el señor Zapatero que nos ahoga y nos ahoga y nos ahoga más.

Entonces, uno de cada cuatro niños, que es lo que dice el presidente que ha estrenado colegio, no, es que ha
dicho usted otro porcentaje, es uno de cada cuatro niños.
Pues, en Denia, desde que gobierna el Partido Popular se ha finalizado ya
cuatro obras: el CEIP Llevet y luego otras tres en educación primaria y otra en educación secundaria.
Creo que sí que han estrenado colegios.

Yo recuerdo, además usted misma en el debate de política general habló de entonces, de cuando ustedes gobernaban y que también se estudiaba.
Yo estudiaba en época de Lerma y en mi instituto había alumnos que se tenían que llevar mantas a clase, mantas, porque los cristales ni siquiera los
arreglaban.
Época de Lerma y Císcar.
Habían muchos más de cuarenta alumnos por clase, habían colegios que eran de antes de Franco que ni siquiera se gastaban un duro para
arreglarlos.
Qué me está contando de que ahora.
.
.
Si es que ahora, aparte de que se hacen nuevos, se arreglan, porque hay muchos
que están ya obsoletos y se tienen que arreglar.
Que ustedes no los cuentan como nuevos,
pero son nuevos, jurídicamente no, pero físicamente sí.

Yo no sé si habré llamado a la alcaldesa, pero tampoco sé si usted ha ido hace poco a Denia.
Porque, claro, si usted me dice: «El tercer piso de infraestructuras de instalaciones prefabricadas.
» Pero si el 23 de abril dejó de haber un tercer piso de instalaciones prefabricadas.
Y usted me firma la PNL
en julio.
Entonces ya no había tercer piso.
No sé, es lo que hay.
Entonces, actualicémoslo.
En julio también me firma, en julio también me firma.
.
.
(Remors)

La senyora presidenta:

Perdone un momento, señora Santos.
(Remors)

Señora Noguera, después tendrá usted cinco minutos para replicar.
Le ruego que se respeten el turno de
intervenciones.
(Remors) Señora Noguera, le ruego respete el turno de intervenciones.

Siga.

La senyora García Santos:

Cuando firmamos en el grupo parlamentario se registra acto seguido, no se
registra meses después.
Esto está a 2 de julio, si usted lo firmó antes, pues lo siento en el alma, porque deberían haberle pedido que lo actualizase, haberle informado de que se iba a
presentar más tarde.
Porque también el suelo.
.
.
Resulta que si estaba presentado el 2 de julio, pues que en febrero también estaba aceptada la cesión de la parcela.
Entonces, también está un poco obsoleto.

A mí esto del chiste de «si te portas mal, te borro de la lista», pues, hombre, no, y sabemos que no es cierto.
Sabemos que está bien ser irónico y decir este tipo de cosas, porque quedan bonitas, pero no.
Y lo de Brugal.
Pues yo no sé si lo dice por Antonio Amorós, igual sí, pero tampoco me importa mucho por quien lo diga.

Yo le diría que en la planificación hay que tener en cuenta cosas como los inmigrantes, que es una pena, pero no
nos avisan con tiempo si van a venir, vienen; vienen y de repente ha habido
unas épocas en las que ha venido mucho inmigrante.
Si lo supiésemos con más tiempo, pues igual lo hacíamos más grande.
Pero, claro, no ha podido ser.

Entonces, descoordinación política, descoordinación política que jugamos en política con color político.
Me he liado ahí mucho, pero, es que claro con la suya ya tengo bastante: Mata, Asunción, pucherazo, no sé qué me quiere decir.
Pero si antes de que ustedes puedan soñar que van a poder gobernar ya se están peleando por ver quién va a poder estar en un sitio o en otro; o sea, no tienen ni siquiera claro a
quién van a poder llamar líder.

Mire, los valencianos y las valencianas son los que saben lo que necesitan y
votan, legislatura tras legislatura, al Partido Popular.
No sé si lo estamos haciendo bien, muy bien, fenomenal.
Lo estamos haciendo, lo
estamos haciendo y no debe ser mal, porque se está avanzando.

Le diría que desde que gobierna el Partido Popular, aparte de esos cuatro colegios está el plan Creaescola en el municipio de Denia.
Que el IES número 3 de Denia está en licitación; se presentaron las ofertas, el 23 de abril finalizó el plazo; la apertura de la documentación el 13 de mayo; las instalaciones prefabricadas ya le he comentado que en abril
se quitó el tercer piso.
Del CEIP (inintel·ligible) .
.
.
está incluido en la programación de obras Creaescola; programación, planificación; se está redactado el proyecto básico.
El colegio Raquel Payà está en el plan Creaescola y está en fase de trámites previos.
El IES María Ibars, plan Creaescola, proyecto básico aprobado y está en redacción el de ejecución.
El IES Historiador Chabàs, en el plan Creaescola, proyecto básico aprobado.

Del plan Milloraescola se han eliminado las barreras arquitectónicas del CEIP Pou de la Muntanya.
Conservatorio profesional de música, programación de obras de la conselleria en el plan de Creaescola.
En la UNED este año se han dado 11.
720 euros de 2007 a 2010, 66.
000 euros, la competencia es
estatal, o sea que tampoco somos los únicos responsables de esto.

Se está haciendo, se está programando -creía que ya se me acaba el tiempo- y se están haciendo las cosas.
Las cosas no se hacen de hoy para ya, ya mismo, ya,
ponemos ahí un cole.
Es verdad que a veces se tarda, pero también es verdad que cuando les oímos a ustedes: ahora vamos a una comisión de turismo «se tenía que hacer ya tal y todo el dinero para tal»; ahora vamos industria, «se tenía que hacer todo ya y todo el dinero para tal», bienestar social.
.
.
, todo, ya.
No.
Hay que planificar y las planificaciones
tienen unas demandas, unas urgencias, a veces estas cambian y se ha de ir
amoldando.
Lo importante es que es cierto que todo lo que se ha prometido y
todas las necesidades se van avanzando, señora Noguera.
Y a mí me gustaría que al menos eso lo pudiese reconocer.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

La senyora Noguera Montagud:

Una cuestión técnica para aclarar una fecha.
Y renuncio a la réplica para que pase a votación.
Simplemente que la fecha que pone 2 julio, porque como la señora Yolanda sabe bien todas las cosas que ella firma, yo también sé las mías, todas estas son propuestas de resolución y PNL que vienen de la anterior legislatura, del anterior plazo legislativo, y
que quedaron sin poderse resolver porque esta comisión no pudo darles trámite y los problemas siguen estando allí.
Como estas tendremos muchas que lamentablemente vienen desde enero, febrero o
mucho antes, esperando poder ser tratadas.
Si fuéramos más ágiles en esta comisión quizás no tendríamos que representarlas de nuevo.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra.

La senyora García Santos:

No sé muy bien a qué se ha referido con lo que cada uno firma.
Yo, en cualquier caso, sí que sé lo que firmo, y no tengo ningún problema.
Yo quiero decirle que le he comentado que el 2 de julio es el
registro de su grupo parlamentario.
(Remors) Perdón, me deja acabar a mí, yo me he callado mientras usted ha hablado, no creo que pase nada porque yo
hable.

La senyora presidenta:

Señorías.
.
.
Un momento, señora Santos.

Señora Noguera, ha tenido sus cinco minutos, los ha utilizado como usted ha
querido.
Por favor, respete el turno.
.
.
(Remors)

Señorías.
Señora Santos.
.
.
(Remors)

La senyora García Santos:

Oiga, es que yo tengo también una aclaración.
(Remors) Mire, yo estoy en turno de palabra.

La senyora presidenta:

Señora, Noguera, por favor.
Yo le he dado sus cinco minutos y usted los ha
utilizado o como aclaración o como turno de réplica, pero le he dado su tiempo.
Usted ha utilizado lo que ha querido.

Señora Santos, está en el turno de la palabra.
Continúe.

La senyora García Santos:

En cualquier caso, si se presenta por segunda vez, hay que leerse los papeles,
revisárselos y actualizarlos.
Entonces, simplemente tenía que haber hecho eso usted.
Antes simplemente he querido decirle que si no era
cosa suya, porque lo había presentado antes, perfecto, ahora me parece que sí que es cosa suya.
Tendría que saber que si se lo vuelven a presentar al menos lo revise y lo actualice.
¿Vale?

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Una vez debatido el punto número cuatro del orden del día, pasamos a la votación ¿Votos a favor de la proposición debatida?
7.
¿Votos en contra?
8.
Queda desestimado, por lo tanto, el punto número cuatro del orden del día.

Se suspende la comisión hasta una nueva convocatoria.

Muchas gracias, señorías.

(S'alça la reunió a les 12 hores i 19 minuts)