Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:12px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca
realitzada el dia 26 de setembre de 2006.
Comença la reunió a
les 11 hores i 5 minuts.
Presidix la il·lustre diputada
 senyora Dolors Pérez i Martí.
Reunió
número 10.

Compareixença del secretari general de La
Unió de Llauradors i Ramaders del País Valencià-Coag
per a explicar la situació dels sectors agraris i ramaders com a
conseqüència dels baixos preus que patixen, sol·licitada
pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 47.
090)

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
llista per comprovar si hi ha quòrum.

(El senyor secretari passa llista per tal de comprovar
l'existència de quòrum)

Gràcies, senyor secretari.

Anem a passar al primer punt de l'ordre del dia,
que és la lectura i aprovació, si s'escau, de
l'acta de la comissió anterior.
Suposant que tots
vostés en la documentació ja estan assabentats de com
està, si ho creuen, per assentiment, aprovem l'acta?
D'acord.
Queda aprovat, per tant, el primer punt de l'ordre del
dia.

La senyora Carmen Brufal acaba d'assistir, la
senyora Carmen Brufal, per si vosté, senyor secretari, es vol
prendre la nota oportuna.
Gràcies.

La senyora presidenta:

Passarem al segon punt de l'ordre del dia, que
és la compareixença del secretari general de la Unió
de Llauradors i Ramaders del País Valencià-Coag, per explicar
la situació dels sectors agraris i ramaders com a
conseqüència dels baixos preus que patixen, sol·licitada
pel Grup Parlamentari Socialista.

Si té l'amabilitat el senyor Brusca,
secretari de la Unió de Llauradors i Ramaders.

Té la paraula el senyor Brusca.

El senyor Brusca Beltrán, secretari general de
La Unió de Llauradors i Ramaders del País
Valencià-Coag:

Senyories, molt bon dia a totes i a tots.

I, en primer lloc, m'agradaria agrair la
invitació a comparéixer de nou, després
d'haver-ho fet el passat 2 de maig, davant dels màxims
representants de la voluntat dels valencians aquí, a les Corts
Valencianes.

I este agraïment certament per a mi té un
sabor, diguem-ne, agredolç.
És dolç perquè
és important que els nostres representants, els nostres
polítics escolten els problemes de la societat a la qual representen
en la casa de tots i amb un nou estatut, i que esperem, en este sentit,
esperem que es desenvolupe el més prompte possible, sobretot en
allò que es referix al vessant agrari, tal com ho estem demanant en
el marc de la nostra campanya de sensibilització «El camp
és vida: fes-lo teu», i de la qual tots vostés tenen
informació.

Però alhora és un agraïment amb un
sabor agre perquè és significatiu que hàgem comparegut
tres vegades només en cinc mesos davant de vostés, mentre que
en 30 anys d'història d'esta organització
-que complix enguany- i en 30 anys de democràcia ho
havíem fet sols en dos ocasions.
I això també ens
dóna una clara visió de la situació per la qual
travessa el sector agrari valencià i de la qual, malauradament, no
vegem una eixida massa clara.

Al mes de maig la meua compareixença era per
exposar-los els efectes de les gelades del 2005 sobre l'agricultura.
Però, davant de les gelades butxaques dels llauradors i ramaders
valencians, vaig fer una àmplia anàlisi dels nostres
problemes i vaig demanar solucions a eixos problemes, donant inclús
algunes propostes de solució que políticament potser no eren
del tot rendibles, però sí que ho són per als qui,
d'alguna manera, vivim dia a dia d'un treball dur, que
produïm aliments de qualitat per als nostres conciutadans que mantenim
una cultura i un medi ambient que en realitat no voldria ni pensar
què els costaria econòmicament a les administracions mantenir
esta situació si ho hagueren de fer elles per a poder oferir als
nostres visitants un país sense.
.
.
o sense este paisatge tan
característic.

Tot i això, pense, senyories, que
l'assumpte d'esta compareixença és molt encertat,
perquè en principi versa sobre el que nosaltres considerem que
és el principal, el fonamental i entenem que ha de ser el prioritari
problema que està patint el nostre sector.
I quan parle de sector jo
sempre m'estic referint a productors, perquè considerem que el
sector no té cap crisi.
Nosaltres considerem que la crisi la tenen
els productors, en este cas els llauradors i els ramaders.
I en este cas el
problema dels preus i dels baixos preus, que jo diria més que
sobretot en el sector majoritari i més important a la nostra
comunitat, que és el dels cítrics, més que uns baixos
preus, estem parlant d'una falta de preus total, no existixen preus
al camp que es puguen agafar com a referència i que.
.
.
bé, no
és un problema sols de cítrics, és un problema que
podem traslladar a pràcticament tota la resta del subsector de
l'agricultura i de la ramaderia.
I en estos moments estem en plena
campanya també de la verema, en el cas del raïm de vi, i
possiblement enguany tornem a parlar de crisi de preus per quinta campanya
consecutiva.

La meua intervenció jo voldria dividir-la en
tres parts.
En la primera parlaria dels baixos preus en el millor dels
casos que hi ha en el camp, i que és, en definitiva, el principal
condicionant de la continuïtat dels llauradors en la seua activitat.
I, clar, estic obligat a fer una referència a la pràctica que
nosaltres considerem perversa i abusiva d'adquirir, per exemple en el
cas dels cítrics, fruita a comercialitzar «a resultes»,
nom que, bé, es coneix esta metodologia implantada al nostre camp,
però que també se coneix amb un nom molt significatiu que
és el «ya te veré », i que d'alguna manera
reflectix molt clarament el que està ocorrent.

I en les dues parts següents de la meua
intervenció entraré a analitzar i a valorar els dos tipus de
pràctiques comercials que, al nostre entendre, ens perjudiquen
clarament, tant a nosaltres com a productors, però també als
mateixos consumidors i sobre els qui pense que cal començar a
legislar d'una forma rotunda.

La primera d'elles no és altra que la
gran diferència existent entre el que nosaltres rebem i el que paga
el consumidor.
I la segona és la coneguda com a venda a
pèrdua, o siga, per baix del cost de producció, i on les dos
organitzacions agràries que avui estem ací presents, de
manera individual hem fet front davant de Brussel·les, i sense
l'ajuda de ningú, a excepció, i he de
reconéixer-ho, dels europarlamentaris valencians que certament, i
com es diu vulgarment, ens han tirat una mà, un cable, en les
nostres visites a Bèlgica, així com també dels membres
de la Fundació Comunitat Valenciana-Regió Europea, als que
des d'ací, com deia, voldria mostrar el nostre agraïment
més sincer.

Entrant ja en el fons de la compareixença,
senyories, un sector que no té preu a defensar és un sector
que no té futur.
I això és el que està passant
en el nostre sector productor de cítrics, com dia abans, extensible
a la resta de produccions.
I en esta situació hi ha una clara
tendència a la seua desaparició, o tal vegada hi ha una
estratègia de reconversió i d'abandonament dels actuals
productors perquè quede el sector en mans d'uns pocs, de grans
empreses que busquen el benefici ràpid, sense tindre en compte altre
tipus de variables, com les del manteniment del territori i, especialment,
de la fixació de la població en el món rural.

I, senyories, per si algú de vosté no ho
sap, faré una breu explicació del que és comprar
cítrics a comercialitzar.
Bé, el comerç davant de la
seua posició de domini, perquè disposa en principi de
producció pròpia, i a més, com és perfectament
normal, pot comprar allò que vol i el que fa és pressionar el
productor perquè li done la seua producció sense cap tipus de
preu pactat ni, per suposat, en cap tipus de contracte.
Moltes vegades esta
pràctica es fa amb un cert atemoriment cap al llaurador,
al·legant que el mercat està mal, que si no li la dóna
no la vendrà i la perdrà.
I en eixe sentit el que fa el
comerç amb eixa fruita és manipular-la, comercialitzar-la en
els mercats i amb un preu que li paga el seu client, el comerciant
descompta els seus costos i el seu benefici empresarial, i el que queda,
que és una misèria en els millors dels casos, és el
que li dóna al llaurador i que, en definitiva, no deixa de ser una
almoina.

Som l'únic sector on la matèria
primera no té preu, malgrat ser els cítrics els que posen en
marxa tot un engranatge de la cadena en marxa.
I això, al nostre
entendre, va a suposar la destrucció del mercat citrícola.
En
este cas tots cobren, la majoria d'ells tenen convenis o tarifes
preestablertes, des dels collidors fins als transportistes, passant pel
personal dels magatzems, els gerents, els directors, fins i tot dels bancs,
de les caixes rurals; i en este cas tots cobren, com nosaltres diem, menys
els qui produïm, no?
, els productors.

Al no existir un preu de referència en origen,
el comerciant no té cap obligació de defensar el preu davant
dels seus clients, més enllà d'assegurar-se un
benefici.
És a dir, més que vendre els cítrics, el que
s'està fent és col·locar-los on siga i al preu
que siga.

No entenem com els comerciants per una part no volen
cap tipus de regulació o mesura que coordine o planifique el mercat,
com ocorre dins del mateix Intercitrus, perquè sobretot el que
al·leguen és que no volen cap tipus de regulació o
mesura perquè teòricament estem en un mercat lliure i ens hem
de regir per les seues lleis.

I, per altra part, posen en marxa este mecanisme
d'adquisició de la fruita al llaurador, quan és una
pràctica que va en contra de totes les lleis del mercat que ells
preconitzen.
I d'alguna forma nosaltres diem que seran ells els qui
acaben amb este mercat, ajudats sobretot per aquells que els donen
cobertura.

Però vostés pensaran: no hi ha cap tipus
de preu en el mercat?
Doncs sí que n'hi ha.
Però mentre
els costos de producció van augmentant any rere any, i com a dada
els diré que estos s'han incrementat a costa de les nostres
butxaques en 19,53% entre l'any 2000 i 2005, el preu que rebem
és cada vegada més baix.

I vaig a continuar donant algunes dades, que no
són inventades i, si no, facen la prova amb els preus que
dóna la Conselleria d'Agricultura.
La segona setmana de
setembre de l'any 1996, al tio Nàsio, un llaurador de la Vall
d'Uixó, li pagaven una mitjana de 35 cèntims
d'euro per quilo per les seues clemenules.
En la mateixa setmana de
l'any 2000 el tio Nàsio tenia assegurats 29 cèntims
d'euro per quilo.
I fa dos setmanes, el preu a què ha hagut de
vendre, perquè té la fruita de molt bona qualitat i per eixe
motiu el comerç s'assegura eixa compra i tanca el tracte, en
este cas, com dic, fa dos setmanes el tio Nàsio ha cobrat 24
cèntims d'euro per quilo.
I tot i que és un preu jo
diria que exageradament bo respecte a la realitat que té el camp,
perquè en definitiva 40 pessetes de les antigues, de les bones, per
quilo, jo estic convençut que tots els llauradors vendríem la
nostra clemenules.

I en este cas com a conclusió els diré
que en deu anys el preu de la clemenules s'ha reduït un 31%.
En
els últims cinc anys s'ha reduït un 17%.
I ahí
caldria aplicar-li l'augment de l'IPC que en estos deu anys la
disminució en este cas de la clemenules seria del 49%.
I en els
últims cinc del 33%.

Mentres, com dia abans, els costos de producció
s'han incrementat en un 10,5%.
I el nostre preu ha baixat un 68% en
el conjunt de totes les varietats citrícoles.
Entre el 1997 i el
2006 totes les varietats de cítrics han caigut un 58%, que
afegint-li el 10% d'IPC acumulat, estem parlant d'una
caiguda.
.
.
estem venent més barat ara que l'any 1997 un 68%.

I ahí mos fem una pregunta.
Li poden quadrar al
tio Nàsio els números amb estes dades que tenim, però
damunt és que tenen la poca vergonya d'anar exigint, en este
cas.
.
.
Perquè exigixen qualitat, que no tiren fitoreguladors, que si
açò, que si allò altre, però, en definitiva,
sense pagar res.
I nosaltres ho tenim clar.
Nosaltres volem produir
aliments d'extrema qualitat, i ho fem, volem produir aliments sans
per a la nostra societat, i ho fem també.
Però
arribarà un moment en què si no ens paguen preus justos i
dignes, malauradament per a tots, no podrem oferir ni qualitat ni cap altre
tipus d'exigència, que, en definitiva, és la base de la
diferenciació en la nostra competència, perquè en
costos de producció no ho podem fer.
I els perjudicats no serem els
llauradors, sinó que també seran al final els mateixos
consumidors.

Senyories, què podem fer davant d'este
abús que estem patint cada vegada de forma més generalitzada?
Nosaltres ho tenim clar, tot i que semble desgavellat.
Ni un euro dels
pressupostos del Consell a cap comerç que no presente al final de
campanya un nombre elevat de contractes amb uns preus que cobrisquen, com a
mínim, els costos de producció, amb un nombre de quilos
proporcional al seu epígraf de comercialitzador de productes
agropecuaris del seu impost de societats.
I esta seria una forma de.
.
.
si
volen estar en el negoci, que paguen i que paguen un preu just.
Pel
contrari, que no entren en este negoci per a especular, tal i com ho estan
fent fins ara i, a més, xuclant dels pressupostos del Consell.
I en
este cas, una reflexió que els fem: com trobem a faltar aquells
comerços o aquells comerciants de tota la vida!

Segurament, des de fa uns anys, quan van amb els seus
cotxes per les nostres carreteres, o si es donen una passejada pels nostres
termes, podran comprovar que cada vegada més hi ha camps abandonats,
perduts.
I tot açò és conseqüència de la
crisi per la qual travessem i per no tindre garantit, diguem-ne, un preu
que ens deixe, com a mínim, continuar llaurant, continuar vivint
d'una manera digna del nostre treball.

Perquè, senyories, no dubten que a mi
m'agrada treballar la terra, m'agrada la meua terra i em sento
molt orgullós de tindre un treball tan digne com un altre i que en
el meus cas és el de llaurador, com el de molts altres.
I a vegades
em pregunte si és que alguns volen això, que hi hagen camps
perduts, que no es consumisca aigua, possiblement per a destinar-la a
altres usos.
I si realment volen això, que a la nostra comunitat hi
haja huitanta camps de golf, que poden estar molt verds i, sobretot,
milions i milions d'hectàrees desèrtiques.

Bé.
Jo ara voldria centrar-me en els punts
relacionats amb el que paga el consumidor, i em dedicaré a este punt
perquè és el més evident.
I com saben, existixen
entesos en la matèria que diuen que els marges comercials
se'ls queda la gran distribució, altres que se'ls queda
la mateixa logística i altres que viuen els intermediaris.
I encara
n'hi ha moltíssimes més versions.

Jo sí que voldria fer aquí una
afirmació: a nosaltres, com a llauradors i com a productors, tant
se'ns dóna qui realment s'està quedant amb eixos
excessius marges comercials.
L'únic que nosaltres constatem, i
constatem en la pell, és que a nosaltres ens paguem preus de
misèria, mentres el consumidor ha de pagar un preu desorbitat,
comparat amb el que nosaltres rebem.
I, en resum, entenem que algú
s'està enriquint a costa de les butxaques nostres i de les de
vostés, senyories, perquè tant vostés com jo
també som consumidors.
I l'únic cosa que pretenem i
l'única cosa que volem i exigim és que es pose remei a
este desgavell.

Si agafem preus al consum, i comparant-los amb els
preus en origen de l'any 2005, s'obté que els preus en
origen poden arribar a multiplicar-se fins a set vegades entre origen i
destí.
I posem uns exemples, com pot ser el cas de la vedella, com
pot ser el cas de la clementina, existint una diferència mitjana del
432%.
I especialment significativa és l'escassa
participació del productor en el preu final de venda al consumidor,
sobretot en productes com la clementina on participem d'un 13%; de la
vedella en un 14%; en la llima i en el porc en un 20%, sent la mitjana de
participació del productor del 28%.
Percentatges que encara
són molt més baixos per als productors perquè les
dades oficials de preus en origen solen ser d'eixida a magatzem, no
són preus directes al llaurador.
Eixes quantitats o eixos
percentatges que he anomenat no són les quantitats que rep el
productor, sinó que són eixida de magatzem.

Lligat a este punt, també voldria fer una
lleugera ressenya sobre la influència de l'IPC en el
comportament dels preus.
Durant l'any 2005, mentre l'IPC
general va passar del 3,2 al 3,7 definitiu, el grup d'aliments ho va
fer del 3 al 4,2%.
Este augment de preus al consumidor no s'ha
traslladat de cap manera als que han percebut els productors, en este cas,
els llauradors i els ramaders.

I vaig a fer una referència a l'estudi
que ha fet la mateixa Universitat Politècnica de València, a
instància nostra, pel que fa a la translació de les
variacions de preus i que en les conclusions diu: «Com en altres
països, el creixement dels marges comercials de fruites i hortalisses
a Espanya es produïx perquè la distribució majorista i
detallista no trasllada als preus de venda al públic les baixades
dels preus en origen, mentre sí ho fan quan es tracta de pujades,
encara que d'una manera escalonada, com a
 conseqüència de la inelasticitat de la demanda dels
consumidors.
Es generen, llavors, unes bosses de beneficis
extraordinàries que espenten els preus de l'alimentació
en fresc cap a amunt i expliquen els majors marges de la
distribució».

L'evolució en l'últim any
dels preus en origen i al consumidor s'està comportant de
manera molt dispar.
Així, mentres els preus en origen pagats al
productor han baixat considerablement en productes com la clementina, menys
el 8%, en el pebre, menys 10%, en els mateixos productes s'ha
incrementat el preu al consumidor.
En el cas del pebre un 12% i en el cas
de la clementina pràcticament, diguem, que s'ha mantingut.
Mentres, el preu pagat al productor pels seus productes ha anat
oscil·lant al llarg dels últims anys, la qual cosa denota
l'exagerat desequilibri del mercat existent.
I, per altra part, el
preu al consumidor no ha parat, diguem-ne, d'incrementar-se.

Per tant, es deduïx que l'excessiva
inflació es deguda a agents de la cadena comercial, que no dels
productors, que no dels llauradors i dels ramaders.
Però, a
més, els beneficis del descens en origen dels productes agraris no
estan repercutint al consumidor i sí en altres agents de la cadena
comercial.

Açò, unit a les diferències entre
els preus en origen i en destí, que he exposat anteriorment,
així com també l'escassa participació del
llaurador en la cadena agroalimentària, determina que alguns agents,
que no són els llauradors ni els consumidors, estan especulant amb
els preus, que, com he dit abans, a nosaltres no ens importa, però
el que volem és saber-ho.
Volem que es diga i que s'actue
sobre eixa part inflacionista de la cadena agroalimentària.

I una altra variable que demostra que nosaltres no
estem guanyant en este negoci, que és l'agricultura, no
és altra que la renda agrària.
La renda agrària total,
en termes reals, durant l'any 2005 va experimentar una
disminució del 14,2%, passant de 15.
665 milions d'euros en el
2004 a 13.
433 milions d'euros l'any 2005.
Si s'observa
l'evolució de la renda agrària i analitzant les dades
en termes reals, la renda agrària real està situada per
davall de la xifrada en l'any 1990, quan era de 13.
765 milions
d'euros.

Açò suposa que la renda agrària
no ha augmentat significativament, malgrat el gran esforç inversor i
de modernització del mateix sector agrari, com així
també vostés ho solen reconéixer i dir als quatre
vents, tant ací com a Madrid.
I això significa que les
produccions agràries d'alguna manera no estan generant un
valor afegit més gran per als productors, per als llauradors i per
als ramaders.

M'agradaria fer també una
referència a una altra problemàtica existent en la cadena de
la distribució, i que no és altra que aquelles
superfícies comercials -i vaig a dir noms, concretament, Aldi
i Lidl- que tenen com a eix la venda a pèrdues i, en este cas,
dels nostres cítrics.
Efectivament, este ha estat un cavall de
batalla, tant de La Unió de Llauradors com d'AVA, des de fa
pràcticament un poc mes de dos anys.

I jo crec que tots vostés coneixen les nostres
actuacions al respecte, tant ací com en altres tipus
d'actuacions, des de manifestacions davant de l'Aldi
d'Alfafar, la presentació de la nostra queixa davant del
Parlament Europeu.
.
.
I, en definitiva, tota una sèrie
d'actuacions que hem portat, i continuarem portant, perquè
encara està pendent la resolució del Parlament Europeu a la
nostra queixa.

I a la nostra compareixença al mes
d'abril passat, detectàrem una sensibilitat que,
gràcies a estes accions, s'està començant a
tindre per part dels europarlamentaris de molts països de la
Unió Europea, malgrat la postura contrària de la
pròpia comissió.
De fet, el Parlament Europeu, i a
instàncies de la comissió de peticions, va decidir mantenir
oberta la queixa que va.
.
.
per a seguir investigant, instar les parts a la
celebració d'una nova sessió pròximament per a
donar a conéixer un informe, el qual recaptarà
informació general referent a este assumpte, tant les comissions
parlamentàries d'agricultura, mercat interior i assumptes
econòmics i monetaris.

I en este cas, totes les accions que les dos
organitzacions agràries aquí presents, amb molt de treball,
amb un esforç molt gran, amb un cost econòmic important per a
tots dos.
.
.
, però que també he de dir que ho fem encantats,
perquè pensem que ja no és per benefici dels citricultors
valencians, sinó que pensem que és benefici per a tot el
conjunt del sector productor.

I en este cas, jo voldria recalcar-los que tant les
cooperatives com els comerços ens han felicitat per estes
actuacions.
I en este cas, som, -i disculpen- ja no sols la
mosca collonera d'estes cadenes de supermercats, sinó que
pràcticament som el braç armat del sector comercial, tant el
privat com l'associat.
Perquè hi ha una realitat: ells, com a
comerços, no poden parlar perquè d'alguna manera tenen
por que eixes cadenes cancel·len les adquisicions de cítrics
a estos operadors dels seus programes de compra en cas que isqueren
públicament denunciant eixes pràctiques, que, en definitiva,
ens estan ofegant a tots.

I referint-me també a l'estudi de la
mateixa Universitat Politècnica de València, jo crec que
és molt aclaridor i molt concloent.
Llegim textualment:
«Considerant totes les despeses suportades en la
comercialització en destí, incloent des del punt de venda,
marge comercial, impostos d'empresa detallista, calculats per a la
confecció més usual i més barata, el cost de
producció del producte, i situades en camió frigorífic
en la capital del país que més exporta en volum de la nostra
comunitat, i que en este cas és Alemanya, dóna uns costos
mínims d'arribada a la plataforma de la cadena o al majorista
en destí d'entre 62 i 65 cèntims d'euros/quilo
les clementines i, entre 54 i 55 cèntims d'euros, les
taronges».
I en l'entorn d'1,35 euros/quilo la taronja i
1,5 euros/quilo la clementina, s'inclouen, diguem, el que seria
l'estimació de costos en què incorre la mateixa
distribució detallista.

Per tant, no pareix que hi haja explicació
raonable perquè els detallistes, en este cas, estes grans cadenes,
puguen oferir els cítrics, els nostres cítrics valencians,
els de la nostra comunitat per davall d'eixes xifres, llevat que
admeten que algun dels elements del canal de comercialització ven
per davall de preus de cost, com nosaltres acusem.

I això és una de les primeres coses que
volem que s'investigue, este tipus de pràctica comercial, si
existeix algun tipus d'explicació raonable que ens perjudique
a nosaltres com a llauradors, però també els consumidors, tot
i que en principi, a primera vista, sembla contradictori.
I també,
en este sentit, l'altra cosa que volem, i que per a nosaltres
és evident dins d'una organització comunitària
de 25 països, no és altra que la necessitat que
s'homogeneïtze la normativa que regula estes pràctiques.
No és possible que a l'Estat espanyol esta pràctica
siga il·legal, encara que entenem que no massa controlada ni massa
perseguida, perquè tenim proves que també s'està
produint, no en el cas de cítrics però sí en altre
tipus de produccions.
Però que a França siga completament
il·legal, perseguida i sancionada, com també després
faré referència, i en el cas d'Alemanya estiga
permés este tipus de pràctica.

Per tant, la Comissió Europea hauria de ser
conscient que la normativa comercial ha de ser igual per a tots.
I
ací és on també estem fent força des de
Brussel·les a través del Parlament Europeu i on
vostés, com a diputats, creem que ens poden ajudar, sobretot fent
pressió davant els seus respectius europarlamentaris, no sols els
valencians, que ho tenen molt clar, ho tenen claríssim, però
que sí que amb la resta de companys de la resta de l'Estat
espanyol per tal que ho coneguen, sobretot els del nord d'Europa que
els està passant una cosa semblant en el cas de la llet, però
que en este cas hi ha diverses denúncies no sols de cítrics i
de la llet, com deia, sinó també amb el kiwi amb el
salmó o amb el rèmol -el rodaballo-.
No cal que els nostres europarlamentaris es posen en
contacte i acorden anar tots junts amb els europarlamentaris dels altres
països que d'alguna manera tenen importància este tipus
de produccions que també estan en qüestió i també
existixen denúncies davant de la mateixa comissió.

Estes cadenes ens estan fent molt de mal comercialment
als productors.
Com entendran vostés que vendre al consumidor
clementines en Alemanya a 39 cèntims d'euro quan, segons la
mateixa Universitat Politècnica, el preu o el cost mínim de
venda, incloent els costos de la plataforma de la distribució, els
del punt de venda i amb un benefici estimat del 10% per a la
superfície, seria d'1,50 euro.

És un sistema que en principi va en contra dels
principis de supervivència d'un sector econòmic.
I, en
este sentit, podran dir que són ofertes en moments puntuals,
però sí que efectivament en eixos moments és quan
més problemes sorgixen sobretot perquè es donen justament en
la campanya d'exportació de les nostres clementines,
principalment novembre i desembre.
I, per tant, d'alguna manera,
obliguen els nostres competidors a haver de baixar el preu de venda i que
eixes baixades vagen traslladant-se cada vegada més cap avall fins
aplegar en definitiva al productor.

Cal recordar que els cítrics no són una
llauna de tonyina amb oli que es pot guardar fins que puge el preu.
Nosaltres hem de vendre o la fruita es llança a perdre i, per tant,
no podem especular de cap de les maneres.

Però, com pot afectar també esta
situació al consumidor?
A curt termini és possible que la
venda a pèrdues en el supermercat és un benefici per a ells,
per als consumidors.
Però a llarg termini va a suposar un problema
principalment de qualitat i un problema mediambiental.
De qualitat,
perquè nosaltres no podem produir productes de qualitat als preus
que es paguen, ja que no cobrim ni costos de producció, i
mediambiental ja que haurem o ens veurem obligats a abandonar els nostres
camps.
Llavors, la gran superfície es veurà obligada a haver
d'importar la fruita de països tercers sense tindre tampoc cap
garantia de qualitat.

I, senyories, en esta lluita no estem sols.
L'altra part més perjudicada de la cadena
agroalimentària, que en este cas ens dóna suport, i per
això tenim el recolzament explícit dels consumidors, que
nosaltres plasmàrem en una signatura d'un acord entre les tres
principals organitzacions o associacions de consumidors Avacu, UCE i Tyrius
amb La Unió, per a d'alguna manera lluitar contra estos dos
tipus de pràctiques.
Per tant, vostés, si volen actuar poden
estar tranquils, tenen tot el recolzament i tot el suport tant dels
productors com dels mateixos consumidors.

Sabem que per tal de mitigar políticament
l'escàndol dels marges comercials que iniciarem les
organitzacions agràries, els representants de les grans cadenes de
la gran distribució van convidar diputats i diputades d'estes
Corts i més concretament d'esta comissió, si no
m'equivoco, d'esta Comissió d'Agricultura, aspecte
que em sembla perfecte, correcte, legítim, perquè entenc que
cadascú ha de defensar els seus interessos.
Però
perquè ho tinguen clar continuaré llegint també una
conclusió de l'estudi de la Universitat Politècnica de
València: «El poder de negociació amb el canal de
comercialització de les fruites i hortalisses en general i dels
cítrics en particular el tenen les grans cadenes sucursalistes
europees.
Els seus proveïdors són nombroses empreses, que
llevat excepcions, competixen via preus sense a penes estratègies de
marca ni de diferenciació del producte.
La distribució,
fortament concentrada, marca les condicions de preus i presentació
en les quals ha de subministrar-se-li el producte, imposa estàndards
quant a qualitat i seguretat alimentària i trasllada els costos als
seus proveïdors.
Estos fan el mateix amb els seus i és el
productor agrari qui finalment assumix, a càrrec del seu propi marge
comercial, el poder de negociació de la gran
distribució».

En definitiva, els dos casos d'abusos en la
distribució comercial són una conseqüència de la
gran concentració comercial d'estes empreses sobre la que
caldria revisar la legislació, en la qual no sols hauria de
contemplar-se la quota de mercat d'una cadena per a poder saber si
és un monopoli sinó també la quota de mercat i dels
productes que vénen dins d'ella.
Per exemple, en Alemanya i en
fruita Aldi té una quota de mercat del 21%, Lidl de l'11,7% i
conjuntament tenen el 32,7%.
En hortalisses la seua quota és del 19%
i del 14%, respectivament, i conjuntament del 33%, mentres les altres grans
superfícies no passen individualment del 15%.

Però no cal anar a Alemanya.
Per exemple,
ací i en la província de València, l'any 2003,
Mercadona tenia una quota de mercat del 27,1%; Carrefour, del 22,4% i,
Eroski, junt amb Consum, el 20,1%.
I, en este sentit, nosaltres el que
demanem és que pensem que és poc i que simplement es copie i
es millore el sistema francés, que sí que legisla en esta
matèria, i almenys demostra que l'administració
gal·la té una sensibilitat per este assumpte tot i que sent
sincers pensem que ho fan més pensant en contindre sobretot la
pujada de l'IPC més que en benefici del productor o del
consumidor.
Però per la part que ens correspon amb això
inicialment creem que aniríem bé.

Els done també algunes referències
perquè ho vagen pensant: la llei Galland de l'any 1996, llei
sobre regulacions econòmiques de 2001, llei de desenvolupament dels
territoris rurals i de la llei de la xicoteta i mitjana empresa de 2005,
són tot normatives que intenten evitar l'especulació i
l'abús en matèria comercial i, al mateix temps, que
servixen per a contindre l'IPC; ajuden i donen cobertura als
proveïdors d'eixes multinacionals en assumptes com condicions
abusives, períodes de pagament, descomptes comercials,
etcètera, etcètera i, en definitiva, marquen un equilibri en
la relació entre el proveïdor i la gran distribució.
I,
el que és més curiós, és que eixes grans
cadenes franceses són les que estan aquí en València,
no?
, en València, en Càceres i en Berlín, les
mateixes.

Per tal de posar fre a estes pràctiques,
nosaltres pensem que caldria establir una llei de comerç que
contribuïsca a una major participació del productor en la
cadena agroalimentària i en el valor dels productes i dels
consumidors en la informació comercial d'estos productes, que
contemplara com a mínim: preu de referència de venda al
públic, valor de mercat incorporat pel productor,
l'índex de costos de la distribució comercial,
bonificació fiscal de les bones pràctiques comercials dels
agents de la distribució i la creació d'una
comissió d'examen de pràctiques comercials.
També cal que des de les administracions s'ajude a impulsar
iniciatives de comercialització directa des d'origen a
destí que permeten el llaurador incorporar un valor més gran
afegit i al consumidor, sobretot, uns preus molt més assequibles.
Tampoc ens podem oblidar de controlar les importacions, de fer un control
exhaustius quant a dumping comercial des de la implantació del doble etiquetatge,
aprenent sempre d'anteriors experiències, i en este cas ens
referim a l'experiència francesa i sobretot corregint els seus
defectes, que els va tindre.

Per altra part és important també el que
es va dir i tot el que es va usar en la Comissió d'Afers
Europeus de les Corts Valencianes, el passat 1 de juny, on va
comparéixer el conseller d'Empresa, Universitat i
Ciència per a explicar la problemàtica de la venda de
cítrics a pèrdua.
Allí tots els grups parlamentaris i
el mateix conseller van coincidir amb el que estic exposant avui
ací, tant per l'aplicació d'elevats marges
comercials com en la pràctica de venda a pèrdua.
L'únic que es veu perjudicat és el llaurador i el
ramader.
Però tot i esta coincidència de tots els grups
parlamentaris i de l'ampli debat que hi va haver, el resultat va ser
el que menys ens ha agradat, ens podia agradar en este cas.
Finalment
entenem que no es va aportar cap solució o almenys cap a la
línia de treball d'estes Corts per encapçalar una
lluita en Brussel·les contra estes pràctiques.
I, en este
sentit, m'agradaria que avui ací, en esta comissió, no
passara el mateix.

Senyories, al principi de la meua compareixença
he fet una ressenya sobre la campanya de sensibilització social que
hem encetat des de La Unió baix el lema «El camp és
vida: fes-lo teu» i de la qual ja tenim una considerable i important
suport dels ajuntaments, tot i que encara esperem rebre'n molt
més.
I en ella, d'alguna manera, resumim un poc el que
està passant i demanem l'atenció de les diferents
administracions, en especial de les més properes als nostres
problemes, i de tota la societat en general sobre els aspectes que fan
preveure un futur sense llauradors i ramaders i que és al que ens
està abocant al sector agrari una situació sense uns preus
dignes; per una part la falta no sols de preu sinó també de
perspectives econòmiques segures i rendes dignes, la falta
també de racionalització quant als actuals processos
d'urbanització del territori agrícola, la
reducció del nivell de serveis del que disposen les persones, les
famílies i les empreses en les zones rurals i, per tant, de la seua
qualitat de vida en general, i que esta situació desanime els joves,
especialment les dones, a constituir noves famílies en eixes zones;
la percepció que les condicions socials no són les més
adequades enfront de l'atracció permanent d'altres
sectors econòmics i, sobretot, d'altres entorns de vida i de
treball; els elevats preus de venda i de lloguer dels terrenys, massa alts
en comparació amb les perspectives de renda; els alts costos
d'inici de l'activitat quant a compra de maquinària i,
sobretot, quant a millora de l'explotació, de les
càrregues administratives, oneroses, obstacles jurídics i
fiscals per a poder iniciar i desenvolupar l'activitat
agrària, i tot un excés de normes que dificulten la
gestió sense un assessorament adequat; l'escassa
formació, tenint en compte l'entorn en el qual ha de funcionar
una explotació agrària moderna, ben orientada des del punt de
vista tècnic, al corrent dels problemes de la producció i de
la venda, capaç d'integrar activitats i ingressos aprofitant
la necessària multifuncionalitat de l'agricultura.

I, per tant, hi ha tota una sèrie de
perspectives que influïxen de forma decisiva en la falta
d'incorporació dels jóvens al sector, i, per
extensió en el seu futur, que es poden resumir en la baixa i
inestable rendibilitat de les explotacions com a conseqüència
d'uns preus molt baixos, la deteriorada imatge de
l'agricultura, dels llauradors i dels ramaders, i especialment de tot
el món rural, principalment per la falta d'orientació
de les diferents polítiques agràries cap a les persones, no?

I l'actual tendència a la
desaparició d'actius agraris i a la marginació dels
actuals i a l'envelliment de les persones en el sector agrari,
entenem que s'ha d'invertir de manera urgent, i, per tant,
és necessària una política agrària articulada
en funció de les persones i del territori i no sols en funció
del mercat, un nou marc jurídic que arreplegue i que tinga en compte
les condicions que permeten adaptar l'agricultura i la ramaderia a
les noves demandes socials, definint la funció social del llaurador
i establint els compromisos de producció d'aliments de
qualitat en quantitats suficients i respectant sempre l'entorn.

A canvi, nosaltres, com a llauradors, com a
productors, el que demanem a la societat és el reconeiximent
d'eixes funcions en tots els seus àmbits
d'actuació, a més de les seus funcions productives,
culturals, mediambientals, paisatgístiques, de formació,
d'ordenació i de vertebració del territori, així
com també de la realització dels serveis socials.

Per tant, continuem reclamant i considerem necessari
un pla estratègic per a salvar el camp valencià, amb un marc
normatiu ampli que promoga instruments dirigits a aconseguir un futur per
al sector.
Un pla que, en definitiva, parle de llauradors i de ramaders i
de les funcions que deuen ocupar per a evitar la seua desaparició
del camp.
I des de La Unió, tornem a repetir que ens neguem a
convertir la nostra comunitat en una terra només de turisme,
d'oci o de serveis.

Entenem que no es poden tancar els ulls a un passat, a
un present i a un futur agrari del nostre territori.
I en estos moments,
creguem que la Generalitat Valenciana té una gran oportunitat,
després de la recent aprovació del nou estatut
d'autonomia, a on cal recordar que en el seu article 49, en el punt
tercer diu que la Generalitat té la competència exclusiva en
matèria d'agricultura i ramaderia.
I en eixe mateix sentit,
l'article 18 de l'Estatut d'autonomia diu, textualment:
«Des del reconeixement social i cultural del sector agrari
valencià, de la seua important labor en l'activitat
productiva, en el manteniment del paisatge, del territori, del medi
ambient, de la cultura, de les tradicions i dels costums més
definitoris de la identitat valenciana, la Generalitat adoptarà les
mesures polítiques, fiscals, jurídiques i legislatives que
garantisquen els drets d'este sector, el seu desenvolupament i
protecció, així com la dels llauradors i dels
ramaders».
És per això que reclamem que es complixca
l'estatut d'autonomia i reclamem també a tota la
societat valenciana que faça seus els problemes del camp,
perquè no podem oblidar que el camp és vida, i si es mor, com
ara passa amb la falta de rendibilitat per uns preus irrisoris, tots morim
un poc.

Moltes gràcies, senyories.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora
María del Carmen Nácher Pérez)

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor Brusca.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els
Verds, té la paraula la senyora Pérez.

La senyora Pérez i Martí:

Perdone, senyora presidenta, però esta
compareixença està sol·licitada pel Partit Socialista
i.
.
.
, sap.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Sí, sí, pel Grup Parlamentari
Socialista, té la paraula el senyor Lozano.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, Dolors.

Senyor Brusca, gràcies per estar avui entre
nosaltres i accedir a la convocatòria feta en les Corts per a
explicar-mos quina visió tenen vostés de la realitat del camp
valencià i quins són els problemes que sofrixen els
llauradors i ramaders del nostre país.
Dir-li que compartixc
globalment l'anàlisi que vosté ha fet.
Si la
funció de la producció agrària és donar de
menjar al conjunt de la societat, el sector agrari està fent-ho tan
bé que sobra de tot, que realment.
.
.
, i el que està ocorrent,
i en això també compartixc amb vosté, qui té
els problemes són els que directament viuen d'eixa
producció, que són els llauradors i ramaders.

Vosté ha deixat ben clar que la falta de rendes
és la principal causa de l'abandonament de llauradors i
ramaders del sector.
M'agradaria, senyor Brusca, situar-lo
també a vosté en quina és la visió que des del
Partit Socialista tenim del que ha ocorregut en el camp i el que pensem que
va a ocórrer, si ningú li fica remei.
Tampoc vull que
vosté tinga la sensació, tal com ha expressat, que
vénen al parlament i ningú els fa cas, ja que el fet
d'estar ací és com a conseqüència de la
inquietud que des del nostre partit, des d'este grup parlamentari
-que no té la responsabilitat en estos moments de
governar-, tenim per fer palesa una realitat tan dura com la de
perdre més del 55% dels actius agraris en els últims deu
anys.

Quan el Partit Popular guanyà les eleccions en
1995, i cal pensar que per a donar solució als greus problemes que
tenia el sector, l'agricultura valenciana ja portava un procés
de reducció dels actius agraris, que havien passat del 15% de la
població activa total a un 7%.
Aquesta reducció ja
dràstica creà un gran malestar en la societat agrària,
que veia com des de la necessària entrada en la Unió Europea
en 1986 fins al 1995, havien desaparegut milers i milers de llauradors.
El
sector confià que un canvi de govern milloraria la seua
situació estructural i milloraria, en conseqüència, les
seues rendes.
De 1995 a avui, 2006, quatre consellers prepararen diferents
iniciatives per vore què li passava al camp valencià.

La senyora Ramón-Llin demanà a la
universitat que confeccionara el Llibre blanc de
l'agricultura valenciana.
El llibre
costà més de vint milions de les antigues pessetes i mai va
vore la llum.
La senyora Amor, com tenia de demostrar que tenia
també interés per impulsar el que anomenà el
fòrum agrari, que se va concretar en una recopilació de dades
i xifres, que no serviren absolutament per a res.
I per a rematar la
permanent preocupació -entre cometes-, el Partit
Popular, per saber què li passava a l'agricultura i que, per
suposat, ja fea anys que el sector sabia i el tenia estudiat, dic, el
senyor Cotino presentà el pla Millorar.
Deu anys perduts analitzant
el problema sense abordar amb honestedat les solucions, deu anys
d'aplicació de polítiques agràries generalistes
com a conseqüència de la translació de la
política agrària comunitària a la Comunitat
Valenciana, però sense adoptar les mides a la pròpia
idiosincràsia de la problemàtica valenciana.

L'única política pròpia fou
la ficada en pràctica pel malaguanyat conseller senyor Coll de
modernitzar els regadius seguida després pel Partit Popular,
però sense aprofitar la situació de millora del regadiu per a
canviar les estructures productives, amb la conseqüència greu
que en estos moments s'ha consolidat la parcel·lació.
Deu anys després tenim les estructures productives exactament igual.
Per tant, tenim el major cost de producció de la citricultura
mundial.
És un dels tristos honors que té esta comunitat i
que té este sector.

Tenim l'estructura de la comercialització
igual que fa deu anys, totalment atomitzada: més de set-cents
operadors en cítrics, quan vosté estava anomenant que les
mateixes cadenes que en Europa estan concentrant la demanda de la
producció són les mateixes que també estan ací,
en l'Estat espanyol.

Tenim, senyories, tenim, senyor Brusca, els mateixos
mercats que fa deu anys, però en aquestos deu anys ha canviat
l'estructura del mercat, ha canviat la base social, la
incorporació de la dona al mercat laboral ha revolucionat la unitat
familiar i, per tant, la demanda.
En definitiva, el que s'ha fet
és que s'ha globalitzat l'economia.

Senyor Brusca, seguint que el pla Millorar no ha
modificat ni una sola línia pressupostària, més
enllà de la pròpia denominació, que en totes les
partides del pressupost del 2005 apareix la mateixa quantitat i la mateixa
finalitat, el que sí que passa és que en totes les partides
apareix «segons el pla Millorar», que no s'ha vist
reflectit en l'única eina per a canviar les coses, que
és el pressupost, que de veritat a on se diu i se plasma quina
és la voluntat real de canvi.
Evidentment, és quan dius
quants diners vols ficar per a eixa finalitat.
A mi m'agradaria
preguntar-li a vosté, ¿creu que el pla Millorar va a
pal·liar l'actual situació de rendibilitat de les
explotacions?
Crec que és important que vosté me done la seua
opinió, perquè jo la puga escoltar i tindre-la també
en compte.

De tots és sabut que donar transparència
a partir d'instruments com l'Observatori del preu és
positiu, jo crec que això no ho neguem ningú.
I jo
també li pregunte, i m'agradaria saber l'opinió
de vosté, ¿creu que la iniciativa que ha fet el Consell va a
ser positiva tal com està desenvolupant-se fins ara?

Sense lloc a dubte, l'economia social que
practica la concentració de l'oferta és un dels millors
instruments que el sector agrari ha tingut fins ara per a desenvolupar-se.
Estic parlant de les cooperatives agràries tant de producció
com de comercialització.
En definitiva, de totes les possibilitats
que en la cadena productiva tenen d'actuar.

Vostés, i després del que estàvem
comentat, si és veritat que la concentració de la demanda
està molt concentrada, allò lògic és que
s'hagueren utilitzat les cooperatives per a concentrar
l'oferta, a fi que tinguérem operadors que pogueren parlar de
tu a tu a estos grans centres comercials.
Açò està
clar, però jo li pregunte, l'estructura cooperativa valenciana
que tenim ¿està preparada?
, ha segut orientada?
,
¿s'ha adaptat a les situacions noves de producció i
mercat?

Durant la meua intervenció he plantejat que no
s'estaven fent polítiques pròpies des del Consell
valencià, i açò no és cert del tot i tinc
l'obligació ací de reconéixer que aquest any
pareix ser que la Generalitat té la intenció d'oferir
mesures pròpies per a intentar regular la campanya citrícola.
Estic parlant d'açò que diu el conseller de les 50.
000
cèlebres tones de cítric, si açò de comprar
taronges.
.
.
, i que ja vorem si tenim problemes amb Europa.
Per
descomptat, no serem mosatros els que fiquem els entrebancs.

Ara bé, el que no tinc tan clar, i
m'agradaria saber la seua opinió, és sobre com
s'ha muntat açò, com va a funcionar i quin és el
vehicle més adequat perquè açò funcione,
perquè pot ser que siga pitjor el remei que la malaltia si no acabem
d'utilitzar bé este instrument.
Jo, a l'espera de les
seues contestacions, en la segona intervenció intentaré
matisar alguns dels punts de què ja hem parlat.

Moltíssimes gràcies, senyor Brusca.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Lozano.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida,
té la paraula la senyora Pérez.

La senyora Pérez i Martí:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, senyor Brusca, per la seua
presència en esta casa.
No fa molt també ens vàrem
vore per un tema diferent i sempre és molt important que
vosté, i vostés, caps de les organitzacions agràries
valencianes, mos instruïxquen en molts detalls que nosaltres
necessitem per a continuar treballant a nivell del parlament en
matèria agrària.
N'hi ha una dita castellana,
senyories, que diu allò de «A río revuelto, ganancia de
pescadores».
Per tant, amb això me referixc que sembla ser que
està tot justificat: no legislem i, per tant, el lliure mercat, que
tant la dreta europea, abans de pertànyer a Europa, ja volien,
doncs, ara la tenim, i no passa res.
I quien
más puso, más perdió.
I
nosaltres, els valencians, que som nats en l'exportació de
productes agraris, a pesar de la problemàtica que teníem,
no?
, amb l'estat francés, quan passàvem de per
allí en èpoques determinades i degut principalment a les
fruites, som nats, conforme dic, ens trobem que en estos moments estem
vivint un impàs exagerat perquè no existix la
legislació adequada per als productes.

Però també és de veritat que
tindríem de fer una llarga història sobre per què
nosaltres no legislem, sobre per què estem en una situació de
pegats sempre en l'agricultura, sobre per què mos hem vist
abocats, en estos moments, a demanar, senyor Brusca, la seua
col·laboració davant d'esta comissió
perquè ens explique tots els entrebancs que s'han produït
degut a la pèrdua, als preus a la baixa, principalment en
matèria citrícola.

I jo començaria dient que fa tres mesos el
conseller d'Agricultura, el senyor Cotino, anunciava la
creació de l'Observatori de preus per als productes agraris
del País Valencià.
Però a hores d'ara, a la
millor a mi se m'escapa, i a hores d'ara, que jo sàpia
no s'ha donat contestació a aquella necessitat i aquell anunci
que havia realitzat, sinó que, a més, ni tant se val, les
al·legacions presentades sabem en quina situació estan.

Per tant, vaja per davant, senyor Brusca, la primera
pregunta: existeix a hores d'ara acords sobre l'esmentat
Observatori de preus al País Valencià?

La preocupació, senyories, des d'Esquerra
Unida del País Valencià: l'Entesa, està
principalment en els cítrics, per una senzilla raó,
perquè la campanya 2006-2007 està a les portes dels seus
inicis i després de la temporada passada, en què al mes
d'abril de 2006, després de les denúncies formulades
per les organitzacions agràries en Europa -vosté,
senyor Brusca, va estar allí personalment-, el Parlament
Europeu, arran d'aquelles denúncies es posa a investigar les
vendes de cítrics a pèrdua realitzades principalment pels
distribuïdors o concretament pels distribuïdors alemanys.

Vostés han realitzat una campanya
agrícola, conforme molt bé ha anunciat abans, que es diu
«El camp és vida: fes-lo teu».
I jo li diria sobre eixa
campanya que enhorabona, sobretot perquè, encara que no vinga al
cas, l'ajuntament del meu poble ja ha presentat eixa moció i
ha estat acceptada per unanimitat.

I vull dir encara que, valga la redundància, en
hora bona arribe aquesta campanya si són capaços de
contribuir o de reconduir, millor dit, la problemàtica
agrària que en estos moments existix.
Perquè
açò, senyories, és ploure sobre banyat.

Començarem pel primer.
I en estos moments
havíem de parlar exclusivament dels preus a pèrdua.
Però, a més dels preus a pèrdua, tenim un increment
dels preus del productes per exemple fitosanitaris, que resta el preu que
haurien de cobrar net pels agricultors.
Tenim entrebancs per a
l'agricultura ecològica, per tant, no podem parlar d'un
canvi de l'agricultura i parlar de qualitat en lloc de quantitat, que
seria molt important.
Tenim la problemàtica del relleu generacional.
Tenim un increment abusiu sense compensacions dels preus dels carburants.
Moltes vegades els diputats d'esta cambra ens hem assegut a parlar
d'esta situació i mai s'ha pogut o mai han tingut
probablement la capacitat que la nostra veu aplegue on haja d'aplegar
perquè açò se reconduïsca.

Després tenim també un altre problema.
Tenim el minifundisme, tenim una llei que és difícil
d'aplicar.
Per tant, hauria d'estar revisada i, per tant, tant
el minifundisme el tenim ahí palés en un gran esforç,
fins i tot per part de la conselleria perquè no se pot aplicar
correctament.

Després, com ajuda a tot el problema, les
reconversions, les reconversions de terres de secà en regadiu, que
ens porten altres conseqüències i que ningú es vol donar
compte.
I ara, últimament, en l'OCM del raïm
l'arrancament de les vinyes o ceps.
Era el que ens faltava.
I
podríem continuar parlant i parlant.

Lògicament sempre ha d'haver algun
problema pendent que s'haja d'arreglar, solucionar, discutir,
avançar, fins i tot amb tots aquells estudiosos que sabem bastant
més que nosaltres en estes coses i que de tant en tant ens
il·lustren en elles.

Per altra banda, la desaparició de terres de
cultiu molt productives i les noves formes de vida, que no les hem de
deixar de banda, en les quals cada vegada més les famílies
estan més desvinculades de l'existència dels productes
agraris valencians, o siga, la família cada vegada va menys a
comprar aquell producte, sinó que va a comprar el producte que calga
perquè necessita tindre un aliment en casa.
Són
famílies on tot el món treballem.
I realitzen les menjades, a
més, fóra de la seua llar familiar.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Senyora Pérez.

La senyora Pérez i Martí:

.
.
.
i en les escoles
-acabe ràpidament-, bé en les escoles o en els
instituts, en les universitats, o bé en el lloc del seu treball.
Tot
fa pensar en una revolució sociològica en
l'alimentació que ens conduiria, segons alguns experts en la
matèria, a una agricultura sense terra, a una agricultura sense
agricultors.
S'ha de pensar que fins aleshores, des de 1995,
s'han perdut 75.
000 agricultors pel camí, igual com les seues
terres.

I jo, com que he d'acabar, me deixaré una
part per a després.
Però jo, senyor Brusca, d'entrada
li volia fer dues preguntes.
Vosté ha tingut alguna
insistència en alguna d'elles.
Però jo vull anar
directament al punt de la qüestió.

Respecte a la seua visita a Brussel·les per
denunciar la venda a pèrdua dels cítrics, pot concretar quina
és la postura de la Comissió Europea davant les queixes de
les organitzacions agràries valencianes?
I què és el
que podem traslladar als nostres eurodiputats i diputades, perquè
vosté diu «traslladen vostés.
.
.
».
Explique-mos
què és el que vosté vol que traslladem?

I després m'agradaria saber, en
l'assumpte de venda a pèrdua, i en el nostre cas, ací,
al País Valencià, si vosté sap quin és o qui
és el responsable d'esbrinar si al País Valencià
s'està produint aquest mateix problema?

Tinc altres preguntes a fer-li, però
m'agradaria realitzar-les en la segona intervenció.

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies,
senyora Pérez.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula la
senyora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señora
presidenta.

Señor Brusca, agradecerle, en nombre del Grupo
Parlamentario Popular, su comparecencia hoy aquí.
Sabe que ha sido
votada por unanimidad de los tres grupos parlamentarios.
Por lo tanto, no
es tampoco la primera vez que usted está en estas Cortes, y
así lo ha dicho.
La primera vez estuvo en esta comisión, la
comisión de agricultura, para hablarnos de las heladas.
La segunda
vez tan sólo el Grupo Parlamentario Popular tuvo el placer de
escucharle en la comisión de la sequía, puesto que el resto
de miembros de los grupos parlamentarios no se encontraban allí.
Y
hoy está usted aquí para analizar un problema, un problema de
todos y un problema que usted también mismo ha dicho que no es
nuevo.

Ha venido usted, lo ha dicho también, estas
tres veces a las Cortes.
Eso creo que significa la voluntad de los
parlamentarios para dialogar con el sector agrario, señor Brusca.
Sabe usted que representa el grupo parlamentario mayoritario y, en
definitiva, el que tiene la última palabra para que ustedes vengan
aquí a hablar de cuáles son los problemas del sector agrario.

Y para el Partido Popular, como decía al
principio de mi intervención, es un placer y estamos muy agradecidos
de que usted venga aquí a explicar cuáles son los problemas
del sector que usted representa.

Por tanto, no sólo interesa lo que usted tiene
que decir aquí al Partido Socialista o a Izquierda Unida, sino que
también al Grupo Parlamentario Popular, el grupo parlamentario que
sustenta al gobierno le interesa.
Y vamos a aprovechar su comparecencia
aquí para hacerle propuestas, señor Brusca.
Otros aprovechan
su comparecencia para hacer críticas vacías de contenido y
hablar del pasado, pero nosotros, desde el Grupo Parlamentario Popular, nos
vamos a dedicar a hacerle propuestas.

Usted ha hecho un balance del camino recorrido.
Usted
ha explicado cual es la problemática desde su punto de vista.
El
Partido Popular, señor Brusca, a partir de ahora mismo, sin criticar
absolutamente a nadie y sin perder el tiempo, le va a hacer propuestas, y
usted me contestará en su segunda intervención cuál va
a ser el papel que usted y su organización agraria va a jugar en
estas propuestas que el Partido Popular le va a ofrecer, y en concreto esta
parlamentaria, a continuación.

Son muchas las veces en las que se ha hablado de la
situación.
Y todos ustedes, me refiero a todo el sector, coinciden
en que no es nuevo y, no obstante, creo que todos debemos de conseguir un
objetivo común, que es mejorar sustancialmente el mecanismo de
retirada para conseguir estabilizar los precios y regular el mercado.

Todos debemos incidir en la autoridad europea.
Y el
objetivo fundamental es saber cuál es el incremento del precio desde
el campo hasta que llega al consumidor.
El Gobierno Valenciano fue el que
llevó la voz cantante en el acuerdo de Sevilla entre varias
comunidades autónomas, algunas de ellas gobernadas por otros
partidos políticos, que no era el Partido Popular; y allí se
llegó a la conclusión de la creación del Observatorio
de precios a nivel autonómico.
También el aumento de los
umbrales de retirada de cítricos y la creación de una caja de
seguridad.

Nosotros, desde el Partido Popular, señor
Brusca, pensamos que deberíamos todos ponernos de acuerdo.
Esta
comisión, que usted ha hecho referencia a ello, hizo una visita en
la que tuvimos la oportunidad de escuchar tanto a los productores como a
los distribuidores, y todos vimos cómo era necesario que se
establecieran medidas legislativas de consenso, de modo que nadie perdiera.
Y por eso, como le he dicho al comienzo de mi intervención,
señor Brusca, quiero anunciarle que el Grupo Parlamentario Popular
está trabajando en un paquete de medidas legislativas para la
concertación social del sector agrario, para la regulación de
la fijación de los precios con el objetivo de que haya más
transparencia en la negociación y en el modo de fijación de
precios, para la regulación de las prácticas comerciales y
también para hablar de temas de trazabilidad -en ese paquete
de medidas legislativas-, y por supuesto la creación del
Observatorio de precios autonómicos, en el que usted sabe muy bien
que ya se está trabajando.
Tengo que anunciarles que, después
de haber escuchado a todo el sector, y usted también sabe mucho de
eso, señor Brusca, porque también ha contribuido a su
creación, porque creo que se le pasó el texto a su
asociación para realizar las aportaciones, tras ya tener preparado
el informe jurídico, sólo faltan las conclusiones finales, y
el próxima viernes día 6 de octubre me anuncian desde la
Conselleria de Agricultura que ya estará preparado el Observatorio
de precios autonómicos para llevar al pleno del gobierno, al pleno
del Consell.

Señor Brusca, sin hacer demagogia, como
representante del grupo mayoritario en esta cámara, creo que es
fundamental este paquete de medidas legislativas muy concretas que le he
anunciado anteriormente para evitar la venta a pérdidas y que nadie
salga beneficiado a costa de la desaparición del sector agrario.
Porque sin productores no puede haber distribuidores.
Y también
tenemos que tener claro que sin distribuidores el producto no llega al
consumidor, que es cada vez más exigente.

En cuanto a los europarlamentarios del Partido
Popular, a los que usted también ha hecho referencia en su
intervención, creo que no tendrá ninguna queja en el futuro,
y de eso se va a encargar también el Grupo Parlamentario Popular en
estas Cortes.
Sé que hasta ahora no la ha tenido porque son muchas
las manifestaciones públicas que se han hecho felicitando la
actitud, por ejemplo, de parlamentarios como el señor Margallo.

Y, por tanto, señor Brusca, y para finalizar mi
intervención, decirle que mi grupo parlamentario está
trabajando en este paquete de medidas de concertación social y que
para ello vamos a contar con todos, con productores, con consumidores, pero
también con distribuidores, a los que desde esta comisión
tengo que agradecerles que nos llevaran a los parlamentarios a conocer la
situación de los productores con los que trabajan todos los
días.

Señor Brusca, como le he dicho al principio de
mi intervención, me gustaría que en su segunda
intervención manifestara cuál va a ser el papel que ustedes
van a jugar siempre del lado.
.
.
de la oferta de esta parlamentaria a la
hora de contribuir a ese paquete de medidas concretas legislativas.

Nada más y muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señora
Marcos.

Té la paraula el senyor Brusca.

El senyor Brusca Beltrán, secretari general de
La Unió de Llauradors i Ramaders del País
Valencià-Coag:

Bé, moltes gràcies.

Jo un poc perquè crec que si no els tres, com a
mínim dos grups, en este cas el Partit Socialista i Partit Popular
ha fet un poc referència, no sé, a allò.
.
.
, no
sé, no sé si és que se m'ha malinterpretat, no?
,
però jo sí que he fet un reconeiximent a la presència
per tercera vegada.
El que també he ressaltat és que per a mi
tenia un sabor agre, en el sentit que tres voltes en cinc mesos
comparéixer davant d'esta comissió és una mostra
claríssima que la situació està fatal, i per
això he parlat jo de sabor agre, no perquè se m'haja
convocat ni poques ni massa vegades.
La referència anava per
ahí.

Jo crec que tots tres grups han fet referència,
possiblement amb unes variacions quant a la pregunta, quant al pla
Millorar, que va des que d'alguna manera preguntava el Partit
Socialista del País Valencià quant a si pot servir com una
mesura per a resoldre els problemes que estem patint; la representant
d'Esquerra Unida del País Valencià: l'Entesa,
doncs, que quant a si hem rebut algun tipus de contestació, la
situació en què puguen estar les nostres al·legacions,
i quant a si existix algun tipus d'acord per a posar en marxa eixe
Observatori de preus; i la mateixa representant del Partit Popular
també ha fet una referència, sobretot ha ressaltat eixe
paquet de mesures que té previst o que està treballant, en
este cas, el Partit Popular, també fent una referència clara
a l'Observatori de preus.

I, d'alguna manera, a mi sí que
m'agradaria dir que, en este cas, el que és
l'Observatori de preus sí que ens ha aplegat, a més,
per segona vegada.
Tenim dos esborranys, el primer, que se'ns va
presentar bastant abans de l'estiu, presentàrem tota una
sèrie d'al·legacions.
Cal dir que les
al·legacions, encara que també anaven un poc dirigides a
parts del contingut, anaven també molt dirigides a la
formació i al funcionament i a la representació de dins
d'eixe observatori, que, en principi, nosaltres és una
iniciativa que hi donem suport, com no pot ser menys, perquè som
nosaltres qui proposàrem, a més, amb eixe nom i amb eixe
contingut, en l'any 2003, sent consellera d'Agricultura Gema
Amor, li presentàrem ja la proposta de l'Observatori de preus
com una cosa necessària i que, a més, tenia d'anar
lligat a un observatori a nivell estatal, i que pensem que, en principi,
és un instrument que pot ser útil, sobretot si som
capaços entre tots d'utilitzar-lo.
.
.
Utilitzar-lo des
d'un punt de vista.
.
.
, des de la voluntat política, per una
part, però també des de la part del diàleg i del
consens de les distintes parts que deuen estar representades dins
d'eixe observatori.

I si som capaços d'utilitzar-lo en eixe
sentit, podrem aconseguir el que en definitiva tots hem apuntat i
vostés han apuntat: major transparència.
Perquè, en
definitiva, jo crec que eixe té de ser l'objectiu inicial per
a començar a plantejar possibles solucions.
Si no tenim
transparència, si no coneixem exactament com se conformen els preus
al llarg de la cadena agroalimentària i qui es queda, de tots els
agents, part d'eixe -diguem-ne- marge comercial,
difícilment podrem començar a plantejar algun tipus de
solucions.

És veritat que en el segon esborrany que
se'ns ha presentat nosaltres continuem detectant carències.
Carències, torno a dir, quant a la composició i la
representativitat, que és un dels temes que ens preocupava,
sobretot, perquè pensem que calia que estiguera tothom allí
present.
Però, vaja, en principi, nosaltres, en este segon esborrany
hem tornat a presentar al·legacions, i el que estem esperant
és que se tinguen en compte, i si no totes, una bona part, sobretot
les més substancials, se contemplen amb eixe definitiu
-diguem-ne així- observatori de preus.

Però, com dia també, no sols és
falta de contingut o problemes quant a la composició i la
representativitat, no?
, sinó que també pensem que s'han
quedat fóra alguns aspectes que nosaltres considerem fonamentals i
molt importants quant a la formació d'un observatori de preus,
com seria la necessitat de crear o de publicar un panell de preus en
origen, sobretot coneixent els intermediaris i el destí de forma
setmanal i que, d'alguna manera inclús se publicara en el
portal, en la web, en
la pàgina web de
la mateixa Generalitat, que tinguera també la possibilitat que, el
que seria el servei de defensa de la competència de la comunitat i
la mateixa administració general de l'Estat, doncs, que
poguera investigar els mercats quant a certs productes agraris i, sobretot,
també, dins d'eixe Observatori de preus caldria contemplar
campanyes informatives i, sobretot, explicatives, dirigides al consumidor.

Nosaltres creguem que és una bona ferramenta.
Que està clar que no és la solució final.
El que passa
és que és necessari per a nosaltres eixe Observatori de preus
com per a tindre un coneiximent real, com dia, la transparència, en
definitiva, o alguns, a vegades, han apuntat la paraula
«traçabilitat», que també se li podria aplicar en
este cas, per a conéixer exactament què és el que
està ocorrent, i a partir d'ahí començar a
actuar.

Començar a actuar, per una part, des d'un
punt de vista legislatiu, i, com apuntava la representant del Partit
Popular, i sobretot tenint en compte que estem en un mercat lliure, dins
d'eixe observatori de preus deuen estar tots.
I com apuntava la
representant del Partit Popular, que van a parlar amb tots.
I, sobretot,
moltes de les mesures inclús no se podran afrontar des d'un
punt de vista legislatiu, perquè és impossible, però
sí per la via de possibles acords i consens entre les distintes
parts, i en les distintes parts estan els productors, els consumidors, els
distribuïdors i la mateixa administració, en este cas,
autonòmica, ja que parlem de l'observatori de preus
autonòmic, com a qui ha de tutelar este observatori.

Per altra part, ha estat.
.
.
, no sé si
algú ho ha repetit, però quant al pla Millorar, que el
representant del Partit Socialista preguntava si el pla Millorar pot
servir.
Anem a vore, el pla Millorar, en principi, el que coneixem com a
pla Millorar, que realment està publicat, que té un
recolzament teòricament financer, econòmic, contemplat en els
pressupostos, és el pla Millorar dels cítrics, que en
principi estava valorat pressupostàriament en 283 milions
d'euros i que, d'alguna manera, home, nosaltres, d'eixa
partida, perquè, a més, com que és un tema que sabia
que anava a eixir, porto la distribució del pla Millorar en el
sector dels cítrics, d'alguna manera, no n'hi ha cap
punt dels del pla Millorar que apunte a una millora de la renda,
directament, del productor.

Per una altra part, jo, en el pla Millorar, el que
sí que m'adono, i és una cosa que m'agradaria
denunciar, és que d'alguna forma se li està donant
massa protagonisme, encara que és important i nosaltres hi som
favorables, i torno a dir el que he dit amb l'observatori,
també és una proposta nostra de fa molts anys això del
cultiu, l'explotació en comú, com una fórmula
d'abaratir costos, i inclús aniria molt més
allà, de donar una eixida a una realitat, a un envelliment de la
població agrària que cada vegada dificulta més el
manteniment d'eixes -diguem-ne- parcel·les.

I ahí, és veritat que el que no es pot
és dir que el cultiu en comú servix per a pal·liar la
situació de minifundisme.
Això no és real.
El pla
Millorar, o siga, en este cas, el cultiu i l'explotació en
comú servixen, com dia abans, per a abaratir costos i per a donar
certa eixida a una determinada figura de llauradors.
Però
també, per altra part, vull dir, realment, nosaltres reduïm els
costos ja.
.
.
, si no ens milloren els preus pel nostre producte, no ens
servix de molt.
Això podria ser fins un perill: la mateixa gran
distribució que nosaltres pensem, i diem, que són un poc
responsables de la situació, podrien vore.
.
.
, dir:
«Hòstia, estos, els estan reduint de costos, això vol
dir que encara queda un marge, anem a collar-los un mica més,
no?
» En este moment ja no ens poden collar més, perquè
ja no queda.
.
.

Però parlant del pla Millorar, dels dos que
s'han publicat, dels cítrics i del vi, i com fonamentalment
hem estat parlant de cítrics, vull centrar-me en el dels
cítrics.
Està clar que en explotació o cultiu en
comú s'han pressupostat 11.
830.
000 euros.
Si parlem
d'incorporació de jóvens, sols 9.
000, però que
són 9.
000 que vénen d'Europa, no són
d'aquí, i jo sempre trobo a faltar i sempre he denunciat la
necessitat de complementar eixa ajuda, perquè és que tenim
moltíssimes dificultats quant a incorporació de joves.
Està clar que la incorporació dels joves no pot vindre
solament des d'un punt de vista d'ajudes econòmiques
directes.
Si no millorem la situació del camp, ni així, no?

Però, home, n'hi ha coses que criden
l'atenció, no?
Per a la indústria de la
transformació, 13 milions d'euros, que en la
d'això va aplegar fins a 30.
000.
I si parlem del que és
fonamental, jo crec, en estos moments, i fa dos dies jo vaig estar en
Dénia en el congrés estratègic d'Anecoop, jo
diria, el buc insígnia del cooperativisme valencià, home, me
crida l'atenció que per a integració de cooperatives,
en este cas n'hi han 2.
600.
000; se li donen 13 milions i escaig
d'euros a unes entitats privades que estan fent de tot menys el que
els toca fer, pagar bé el que venen, i la part fonamental per a
nosaltres, que és l'activitat associativa en cooperativisme 2
milions, me pareix una barbaritat.

De totes formes, al final, 282 milions, quasi 283
milions, com jo dia, però jo personalment també me faig una
pregunta: estem a finals de setembre, pràcticament a punt de
finalitzar l'any, i m'imagine que vostés ja estan
treballant en els pressupostos de l'any que ve.
A mi
m'agradaria saber, dels 283 milions, quants realment se n'han
gastat.
Possiblement, no els que tinc jo, perquè no en tinc,
però los pocs que podria tindre al banc jo.
Ni més ni menys.

Llavors, jo crec que el pla Millorar és
positiu, però cal fer una aposta molt més clara.
I si parlem
de vitivinicultura, no tinc les xifres, però els punts,
«Modernització i ampliació de l'estació
enològica».
.
.
, que me pareix molt bé;
«Dotació d'elements analítics i moderns
ràpids per a les bodegues experimentals», molt bé;
«Apertura en el mencionado edificio de un centro de aviso de
plagas», de puta mare; «Utilización de campos».
.
.
Ie!
, no n'hi ha ni una mesura que vaja als llauradors!
, i en este
moment estem en plena campanya, i el vi, una vegada més, mos el van
a pagar a 20 pessetes o a 30 pessetes màxim.
Llavors, és el
que d'alguna manera ens està preocupant.

Però jo seguixo pensant el mateix: el pla
Millorar, i des d'aquí també m'agradaria un
compromís de tots els grups parlamentaris.
.
.
Era el representant del
Partit Socialista que apuntava que aquí, cada vegada que ha entrat
un conseller, amb l'anterior govern del Partit Socialista, en este
cas va ser Coll, i després amb els consellers o conselleres que ha
tingut el Partit Popular, tots han presentat un projecte d'este estil
i mai s'ha materialitzat.

Home, a mi m'agradaria que allò bo
-i en definitiva és bo, se pot millorar- que té
l'actual pla Millorar, que existixca un compromís de
continuïtat, governe a partir del 2007, continue governant
l'actual partit, o entrara un altre.
Perquè el que no
és possible és que cada vegada que n'hi ha un canvi de
conseller o de conselleria o de responsable, tinguéssem de tornar a
començar de zero.
Jo crec que açò és positiu
perquè, en definitiva, és fruit del treball de tots, incloses
les organitzacions agràries, de tot el sector, i ahí jo crec
que cal fer una aposta important.

En el cas del cooperativisme, com una possible
resposta a la situació.
No recorde, ho ha preguntat algú.
.
.
(Remors) Sí, el tema
de la concentració de l'oferta per mitjà de les
cooperatives, i vosté, senyor Lozano, m'ha preguntat
inclús per si estan preparades per afrontar esta situació.

A vore, nosaltres, La Unió,
filosòficament de tota la vida, des que vam nàixer fa 30
anys, inclús en este congrés i en la ponència de
política agrària, que la porte aquí en la carpeta per
si em feia falta algun tipus d'apunt, hi ha una aposta molt clara, i
a més seguirem apostant i fomentant el cooperativisme com la millor
forma d'associacionisme econòmic per al sector agrari.
També és veritat que el cooperativisme en estos moments
és una assignatura pendent i no ho dic jo, ho dic jo però
també ho ha dit Anecoop el divendres passat en Gandia.
I
d'alguna manera, la veritat és que el cooperativisme tampoc
està donant una resposta massa clara als problemes dels llauradors i
concretament al tema de preus.
Les liquidacions de les cooperatives
són tan de pena com les del mateix comerç, són
nefastes excepte honrades excepcions, que també en el cooperativisme
n'hi ha.

I ahí entenem que les cooperatives jo crec que
estan fallant en el fet que no han sabut adequar-se, que continuen sent
unes entitats, no sé si diria jo patriarcals, sobretot quant al
tractament al seu soci.
I que, sobretot, en els últims temps, no ha
sabut adequar-se al mercat i a una forma d'afrontar el mercat des
d'un punt de vista d'una empresa, com qualsevol altre tipus
d'empresa, que han començat -i cada vegada van a
més- quant a buscar fórmules de disfressar els seus
mals resultats, sobretot en un vessant, que és la d'oferir
serveis.
Avui en dia una cooperativa és una gestoria, perquè
vendre no venen, que és el seu paper fonamental.
S'han dedicat
només a donar serveis, que poden ser necessaris, jo no dic que no.
Però el que està clar és que la missió
fonamental i fundacional d'una cooperativa en este cas ha de ser
vendre bé.
I després no té massa sentit que les
mateixes cooperatives entre elles se fan la competència.
Estan
lluitant dins d'un mateix mercat amb un mateix producte, durant la
mateixa època de l'any i això no sols.
.
.

A mi em crida l'atenció, potser
perquè jo vinc d'una comarca i d'un poble, com pot ser
Benicarló, on és impossible que un llaurador puga vendre la
seua producció en funció dels seus interessos.
El que
és soci de la cooperativa està obligat a vendre-ho tot.
Aquí en València n'hi ha voltes que això no
ocorre, però és que en Anecoop tampoc.
N'hi ha
cooperatives que el cent per cent ho comercialitza Anecoop i moltes
cooperatives que els porten el que els interessa.
Clar, el que vol dir
és que quan ho poden vendre a un bon preu al mercat lliure o al
mercat privat ho venen i el que no vol ningú, en definitiva, li ho
claven a Anecoop amb l'obligació de comercialitzar.
Això és impensable.

Jo crec que el cooperativisme, el model de
cooperativisme ha de canviar moltíssim i, sobretot, possiblement,
les mateixes persones.
I ahí jo crec que tant les organitzacions
agràries, els llauradors, l'administració
d'alguna manera caldria que començaren a plantejar
l'elaboració d'un nou model de cooperativisme que ens fa
falta, en el cas nostre, a la nostra comunitat.
I ahí jo sí
que crec caldria treballar.

Quant al que apuntaven dos de vostés, el tema
per una part de l'anunci de retirada de les 50.
000 tones, i la
representant del Partit Popular també, els tres han fet
referència un poc a la retirada de les 50.
000 tones.
Nosaltres
pensem que és una mesura positiva, insuficient, 50.
000 tones davant
una producció de 4 milions està clar que és
insuficient.
Però, bé, jo crec que és una iniciativa
bona.
He de ressaltar una vegada més que és proposta de les
organitzacions que ho han plantejat 50.
000 vegades, sobretot perquè
el que vegem és que cada vegada s'està produint un
canvi quant al consum i cada vegada hi ha més dificultats
perquè sobretot els més joves consumisquen fruites i
hortalisses i, molt concretament, cítrics, per una dificultat de
pelar-los i de mil històries.
I sempre hem apuntat des de les
organitzacions la possibilitat de transformar-ho en suc i destinar-lo a les
escoles com una fórmula d'educar els més menuts en el
consum de cítrics, encara que siga per la via del suc.

Damunt esta retirada de 50.
000 tones,
«retirada», això és un dir, és una
retirada perquè no mos ho permeten, però, vaja, la
fórmula esta de promoció de cítrics és positiva
també, perquè ajudarà a promocionar i, com deia, a
regular mercats, junt amb el compromís adquirit, davant el president
de la Generalitat i del mateix conseller d'Agricultura, amb el
compromís per part dels comerços, tant associats com privats,
de retirar 150.
000 tones més destinades a consum animal.
Estem
parlant de quasi 200.
000 tones, estem parlant de varietat de clementina.
Jo
crec que això, junt amb les retirades que oficialment Europa ens
permet, si es fa ben fet això pot contribuir a regular mercat,
sobretot a retirar del mercat certs calibres i certes qualitats que no
són massa positives ficar-les en el mercat i, per tant, ha
d'ajudar a mantindre els preus.

Ahí a vegades existix la possible sorpresa o
sospita, perquè també, i a iniciativa de tots, de tot el
sector en este cas, en una comissió de seguiment de campanyes
citrícoles dins d'Intercitrus on d'alguna manera
estàvem els màxim representants de totes les organitzacions i
associacions, en aquell moment es va veure la necessitat de posar en marxa
una organització de productors de cara a aconseguir contractes
principalment de cara a la indústria o a la retirada, però
també contractes quant al preu al camp.
I que, bé, pareix ser
que eixa organització de productors funcione, pareix ser que els
resultats de l'any passat van ser bastant desastrosos perquè
no es va industrialitzar massa quantitat.
Però que també
és veritat que nosaltres mai, ningú, ens ha comunicat ni com
es diu, ni si existix, ni on està, ni si volem participar.

Aleshores, molt ens temem que dins d'eixa
organització de productors.
.
.
I a més ens consta, ens consta
-i tenim proves, el que passa és que no es poden fer
públiques- ens consta que hi ha una voluntat per part de
comerç privat que eixes ajudes que ha presentat el conseller
-en este cas va ser el president de la Generalitat en aquella
reunió que va mantindre de posar una quantitat important per a
retirar eixes 50.
000 tones- ens consta que n'hi ha una voluntat
molt estudiada per part del comerç privat de vore com se fa amb
eixos diners.
I, aleshores, que això puga anar lligat amb eixa
empresa o amb eixa organització de productors que, en definitiva,
és una fàbrica de sucs que, com deia abans, ens costa 13
milions per a enguany però que al final seran 30 milions i, per
contra, a integració de cooperatives, 2 milions.
.
.
Però,
bé, eixe és un dels temes.

Allò del Parlament Europeu, que jo crec que
ahí tots tres també i la mateixa representant del Partit
Popular ha ressaltat alguna cosa que jo he dit.
Nosaltres estem molt
agraïts a europarlamentaris valencians, com no podia ser menys, i
especialment a l'oficina de la Comunitat Valenciana.
Però
també ens agradaria que anaren molt més enllà.
Jo dic,
els nostres parlamentaris que també comuniquen, informen, pressionen
la resta d'europarlamentaris de l'Estat espanyol i, si
n'hi ha possibilitat, inclús als de la resta d'Europa
quant a eixa situació.

El que passa és que en el cas este que si el
parlament, la pregunta que crec que em feia Dolors, quant a si el parlament
s'ha posat a investigar sobre el tema de la conseqüència
de la venda a pèrdues i quina postura té la mateixa
comissió europea davant de les nostres queixes i, principalment
-jo crec que això ja ho preguntaven tots- què
és el que han de traslladar als seus europarlamentaris, home!
, anem
a vore, jo crec que el Parlament Europeu fa el seu paper.
Sobretot cal
tindre en compte el poder que tenen estes dos grans cadenes, Aldi i Lidl,
el poder no sols econòmic, inclús polític, que tenen
estes dos grans cadenes, que a més són les que estan portant
eixa gran pressió a la resta.

I ahí el que nosaltres detectàrem, com
deia, els valencians molt bé, però detectàrem sobretot
després en converses que vam mantindre amb altres europarlamentaris,
inclús en els corredors o del mateix president de la Comissió
de Peticions, és que n'hi ha una sensibilitat per part
d'ells.
El que passa és que jo crec que aquí n'hi
ha un problema.
A nosaltres, a AVA i La Unió, ens obliguen, des del
primer moment, en este cas, ens obliguen a demostrar que això va en
contra dels consumidors, no els preocupa als productors.
Simplement
això.

I nosaltres no estem en contra, ho he demostrat.
Demostrar això és un treball enorme que tenim
moltíssimes dificultats.
I d'alguna forma nosaltres entenem
que el Parlament Europeu, com a representants de tots els habitants, de
tots els europeus, estes coses les hauria de començar a investigar
d'ofici.
No poden obligar-nos a dos organitzacions d'una
comunitat autònoma a haver de plantejar un pleit contra Aldi i Lidl,
a part que no tenim diners per a poder-ho fer aixina, ens podem morir.
Per
tant, hauria de ser la mateixa comissió que d'ofici
començara a investigar això.

I ahí jo crec que d'alguna forma els
europarlamentaris nostres una de les feines que jo crec que haurien de fer
a partir d'ara, com deia, pressionar i informar la resta
d'europarlamentaris espanyols, però també de la resta
d'Europa, sobre tot exigint una qüestió, que jo crec
és fonamental.
I és que aquí, pareix ser que en
Espanya, i en este cas l'agricultura nostra, són de segona en
moltes qüestions i en esta també.
Resulta que hi ha normatives
diferents per a cada país i aquí cada u fa el que vol.
I,
d'alguna forma, home, com a europarlamentaris, jo crec que el que han
d'exigir és que hi haja una llei per a tots iguals i a ser
possible, des del punt de vista nostre, prohibint este tipus de
pràctica de venda a pèrdues.

Jo m'alegro molt d'allò que
anunciava la representant del Partit Popular.
Està clar que
és el que estem reclamant, un poc més de transparència
per mitjà d'eixe observatori que deia al principi,
transparència quant a la formació de preus i quant a qui
s'està quedant part d'això per a buscar
fórmules a veure com al productor li puga aplegar allò
necessari per a poder viure; regular les pràctiques comercials, jo
crec que això és una cosa que, independentment que ho puga
fer també el Govern central, la Generalitat també pot
treballar en eixa línia.
I allò de l'observatori de
preus, que jo estic convençut que possiblement.
.
.
igual este
divendres s'aprove.
Jo tinc la sensació que es podria aprovar.

I la pregunta que feia vosté al final sobre
quin paper va a jugar La Unió.
Home, nosaltres de col·laborar
sempre.
Nosaltres mai ens hem amagat, tota la vida hem fet propostes, jo
crec que ningú ens guanya a propostes, segurament ompliríem
tota esta sala de propostes que hem fet històricament.
Moltes
d'elles són repetitives, perquè la veritat és
que hem avançat poc, s'avança molt poc a poc, eixa
és la realitat.
Però que nosaltres, i des d'aquí
m'oferisc jo tant al Partit Popular com als altres partits i, en
definitiva, a tota la Generalitat, per a col·laborar de cara a
millorar la situació.
Home, en definitiva, eixe és el nostre
objectiu i necessitem i reclamem l'ajuda de vostés, com a
màxims representants dels valencians.

Moltes gràcies.
Si m'he deixat alguna
cosa o he de contestar.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies,
senyor Brusca.

Té la paraula, pel Grup Parlamentari
Socialista, el senyor Lozano.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyora
presidenta.

Lògicament compartisc amb vosté que hem
avançat molt poquet en els últims anys, molt poquet.
Abans ja
he parlat sobre com consideràvem, des del Grup Parlamentari
Socialista, què havia passat en el camp.
També per falta de
temps no hem estat comentant, no he comentat què és el que
nosaltres creem que va a ocórrer en el futur.
Tampoc he parlat,
lògicament, per la falta de temps de què és el que hem
estat plantejant en estos últims anys i, sobretot, tampoc hem
plantejat, perquè tampoc és el cas, què caldria fer
per a parar el procés que s'està produint.

De totes formes, senyor Brusca, el que sí que
està molt clar és que en estos últims anys, i ens
alegra que el Partit Popular ara isca amb què que van a fer tota una
sèrie de mesures legislatives, en tots els pressupostos hem estat
plantejant la necessitat de l'etiquetatge, del doble etiquetatge, de
la millora de la informació als consumidors.
Hem estat plantejant
tot allò que feia falta o, almenys, que entrava en la
traçabilitat, però la realitat és que el Partit
Popular tots els pressupostos ha dit que no.
Insistisc, m'alegre
moltíssim que ara canvien eixa actitud.

En el tema de jóvens, mosatros hem estat
plantejant que estaven desapareixent a un ritme tremend i que,
lògicament, no podíem estar en uns 350 jóvens els qui
s'incorporaven.
Per tant, tots els anys hem estat plantejant la
necessitat de fer polítiques d'incorporació de
jóvens, que sempre, sempre, han sigut rebutjades.
Perquè en
el millor dels casos, i amb el pla Millorar.
.
.
El que passa és que
la mateixa partida pressupostària està per al pla Millorar de
cítrics, per al pla Millorar de la vinya.
.
.
i per a tots els plans
hi ha la mateixa quantitat.
Jo no sé com es poden fer els mateixos
diners tantes vegades.

El que sí que crec que està clar, senyor
Brusca, és que el model i, sobretot, el projecte polític del
Partit Popular està esgotat.
Que ara isquen parlant de tot el que no
s'ha fet i que caldria fer, jo crec que.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Senyor Lozano, al tema, per favor.

El senyor Lozano i Pastor:

.
.
.
està fet tard, però sobretot per una
qüestió, i és que en este moment -i això
és el que mosatros estem proposant-.
.
.
és que hi haja
mesures directes de xoc contra l'actual situació que
n'hi ha.
(Remors)

Eixes mesures de xoc.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Senyories.
.
.

El senyor Lozano i Pastor:

.
.
.
haurien d'estar totalment lligades -si
la senyora Verónica em deixa-, haurien d'estar lligades
directament a la renda, perquè en este moment el que està
fent és que les mesures que es puguen aplicar de caràcter
estructural, tindran els seus resultats a mitjà i llarg termini i,
no obstant això, a mitjà i llarg termini ja no quedaran
llauradors en este país.

Per tant, el que hem de fer és: eixes mesures
de xoc implementar-les, serien les polítiques de rendes i, per tant,
la d'assegurances.
Hauríem de pegar un fort bot en eixe
aspecte, amb diners propis, per això fa possible.
.
.

Per tant, què és el que va a
ocórrer?
I m'agradaria que vosté en
l'última intervenció me diguera si és que
té la mateixa percepció que jo o canvia.
Però la
realitat és que van a desaparéixer 7.
000 llauradors
més per any dels actuals.
Estem en un 2,4% d'actius al camp en
este moment en la província de València.
La
incorporació de joves és insuficient només per a fer
el canvi generacional.
No és possible que mosatros mantinguem.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Senyor Lozano, vaja acabant.

El senyor Lozano i Pastor:

Per tant, l'altra qüestió que va a
passar és que l'agricultura no va a canviar.
El que sí
que va a canviar són les mans que tindrà la propietat.
I el
que abans era una renda de caràcter social -almenys és
la percepció que tenim des del nostre grup parlamentari-,
és que en compte d'estar repartida i que hi haguera una
redistribució de les rendes, es concentrarà en poques mans.
I, per tant, l'agricultura tornarà a donar de menjar als
ciutadans, però no estarà fent polítiques per a les
persones, que és del que es tracta.

Per últim, agrair-li al senyor Brusca la seua
presència, la llarga exposició que ha fet.
Jo crec que ha
centrat perfectament quins són els problemes.
I, des
d'ací, agrair-li de nou la seua presència.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Lozano.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida,
té la paraula la senyora Pérez.

La senyora Pérez i Martí:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, jo no estic disposada a entrar ja en
campanya electoral ni fer ninguna cosa d'eixes, principalment
perquè em sembla que cada u té la seua consciència i
ha d'actuar en conseqüència amb la situació dels
agricultors i agricultores valencians.

Aclarir una coseta, que a més m'agradaria
fer-la com a recordatori perquè va quedar molt bonic i em sembla que
en el seu moment ningú es va donar compte.
Hem parlat dels
cítrics sobrants de.
.
.
que això podríem fer suc per a
les escoles i.
.
.
Jo vull recordar ací que en la legislatura passada,
la diputada Cristina Lozano va presentar en plenari una proposta de
resolució sobre una campanya perquè els xiquets de les
escoles prengueren suc.
Aquella proposta de resolució quasi que va
paréixer aixina inclús xocant.
Però jo he de
reconéixer que des d'aquell moment no vaig perdre de vista una
proposta tan bonica, perquè el suc, amb les seues vitamines i
proteïnes, és fonamental també per al cos humà, i
més per als xiquets.
Bé, això que quede.
.
.
si a
algú li servix, que s'ho puga anotar.

Hi ha models d'altres estats, senyor Brusca, que
són importants estudiar i comparar.
Vosté ha estat parlant de
la legislació que té el govern francés sobre el que
són els preus.
Jo voldria fer-li dues preguntes concretes, i aixina
acabe agraint-li la seua compareixença i les seues explicacions.
Primera pregunta: basant-nos en la legislatura francesa en matèria
de regulació de mercat agroalimentari, contempla alguna mesura que
garantisca un preu als llauradors i llauradores eixa legislació?

I després, com que açò
també és molt complex, i dintre del que és
l'Europa actual va i resulta ser que encara no tots els estats
europeus tenim un mateix fil conductor d'actuar, sinó que
solament tenim aquelles que no se legislen sinó que se normativitzen
a nivell d'Europa, a mi m'agradaria preguntar-li concretament,
novament pel francés, perquè vosté ha fet esment, si
el sistema francés funciona en esta matèria.

Eixes dues preguntes, que podria ser una sola.
Però a la millor la legislació vosté la troba molt
bonica i a la millor resulta ser que no funciona o viceversa.
Per
això li he volgut fer ambdues preguntes.

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyora Pérez.

Pel Grup Parlamentari Popular té la paraula la
senyora Marcos.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señora presidenta.

Yo solamente hacer un par de aclaraciones.

Señor Brusca, yo le he entendido perfectamente
cuando usted ha dicho que es la tercera vez que está aquí en
cinco meses.
No sé si es que usted tampoco me ha entendido.
Yo creo
que sin voluntad y sin diálogo no se arreglan las cosas.
Y no creo
que el que hoy usted esté aquí sea exclusivamente por la
situación extrema, sino porque los grupos parlamentarios estamos
dispuestos a que usted tenga voz en la primera institución de la
Generalitat Valenciana, la que representa al pueblo valenciano.

Y podríamos desde este grupo parlamentario
mayoritario hacer oídos sordos o votar que no a que usted viniera, o
abandonar la comisión, como hacen otros con la Comisión de la
Sequía, pero no lo hacemos, señor Brusca.
Estamos aquí
para escuchar a todo el mundo.

Y yo lo que quería transmitirle en mi primera
intervención es que quiero que usted y todo el sector sean
partícipes en un proyecto de futuro, en un proyecto de presente y de
futuro, con un paquete de medidas legislativas concreto.
No creo que otros
partidos políticos, como el Partido Socialista, no hayan tenido
tiempo en su intervención de expresar su proyecto.
Si es que
simplemente creo que es que ni lo tienen ni tienen rumbo y se dedican
aquí a hacer críticas vacías de contenido.

Y yo, señor Brusca, no quiero ser agorera de la
catástrofe como lo hacen otros.
No quiero decir que van a
desaparecer todos los agricultores.
Porque, entonces, ¿para
qué estamos aquí, señor Brusca?
Si no, nos
levantaríamos y nos iríamos.
Yo lo único que quiero es
decirle que no todo está perdido, que nosotros somos el Grupo
Parlamentario Popular que tiene propuestas y que tiene un paquete de
medidas concretas para que nadie salga beneficiado en detrimento de otros.
Y que creo que ese paquete de medidas legislativas se tiene que poner en
funcionamiento ya en este parlamento con el consenso de todos.

Nada más y muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señora Marcos.

Per a finalitzar, té la paraula el senyor
Brusca.

El senyor Brusca Beltrán, secretari general de
La Unió de Llauradors i Ramaders del País
Valencià-Coag:

Per a contestar correlativament tal com m'han
preguntat, i començant pel Partit Socialista.
He entés
d'alguna manera que Toni Lozano estava dient la possibilitat de
desaparéixer 7.
000 llauradors a l'any.
Jo no sé els que
van a ser.
El que sí que hi ha en estos moments són unes
dades oficials que parlen de deu cada dia.
Eixes dades són de fa.
.
.
els últims de l'any 1999, si no recordo malament.
Possiblement
això va a més perquè n'hi ha una crisi.
I
això ningú d'aquí ho pot amagar ni disculpar.

I el tema de la possibilitat de canvi de mans de la
propietat o de concentrar la propietat de la terra o de les explotacions en
poques mans, això és una cosa que jo també ho he dit
perquè s'està detectant.
Ara, jo coincidixo, i un poc
ho lligo amb l'última intervenció de la representant
del Partit Popular, que jo penso que existix encara molt de marge.
Vull
dir, açò no està tot acabat.
Tot apunta que va mal,
però solucions n'hi ha moltíssimes.
I jo sempre fico el
mateix exemple.
Moltíssimes n'hi ha perquè
-continuo repetint- la crisi no és del sector.
Esta
campanya passada, i parlant de cítrics, i tenint la campanya, com a
productors, més nefasta de la història de la citricultura
valenciana, quant a preus que vam rebre els productors, el comerç en
general -i quan poso al comerç, poso a tots, associats i
lliures- va exportar més que en la vida i més car que
en la vida, el 9% més car.
Llavors, vol dir que marge n'hi ha,
possibilitats n'hi han.
El sector funciona, el sector dóna
molts diners.
El problema està en repartir millor i, sobretot, que
li aplegue, en este cas, a qui està patint, que és el
productor.

I un poc enllaçant amb el que estava apuntant
la diputada Verónica Marcos, quant el que cal fer és
participar tots de cara a buscar mesures per a aconseguir un canvi de
situació, en el que es puga per la via legislativa; i en el que no
es puga, entre tot el sector haurem d'apechugar.
Però amb això ens han d'ajudar les
administracions i, en definitiva, en este cas, el parlament.

Allò de la legislació francesa.
Anem a
vore.
En principi, la legislació francesa funciona.
El que passa
és que més que dirigida a aconseguir un preu mínim al
productor -això és impossible actualment a causa
d'eixes lleis del lliure mercat-, sí que d'alguna
manera se busquen fórmules per a establir un preu màxim, que
al final repercutix en benefici del consumidor, però a causa
d'això i a la possibilitat d'un augment de consum,
repercutix en favor de tots.

Sí que és veritat que ells tenen
establert un sistema de crisi, que d'alguna manera es dispara en el
moment que un preu.
.
.
Si no recordo malament, quan el preu de venda queia
per davall del 25% de la mitjana de preu de venda dels últims cinc
anys, es posava en marxa un mecanisme, amb un índex multiplicador,
que d'alguna forma això sí que anava.
.
.
Però
principalment són mesures i que, com jo apuntava abans, a la millor
més que mesures destinades al consumidor, el govern francés o
este tipus de normatives estan pensant més en mantindre la
inflació que altres coses.
Però, bé, ja ens aniria ve
amb això.

Si funciona?
Home!
, jo crec que funciona.
En
França els llauradors tenen crisis com els més pintats del
món.
El que passa és que no són crisis tan greus com
les nostres.
I com deia, sí que hi ha algun tipus de mecanisme.
I
després, la regulació dels mecanismes, quant a relacions
comercials, funciona.
L'empresa -de les tres més
importants a França, que és Auchan, Alcampo o Sabeco que
tenim aquí, Carrefour, que també està aquí, i
Leclerc- Leclerc recentment ha tingut una multa de 500.
000 euros, que
es misèria per a ells, però també
l'obligatorietat de retornar 23 milions d'euros a una
sèrie de proveïdors, sobretot per un problema de venda a
pèrdues.
Pel que jo deia abans: en França està
prohibit i es perseguix; en Espanya està prohibit i no es perseguix.
Els puc posar un exemple, perquè a més me l'han
traslladat moltíssima.
.
.
alguns, que jo vaig a comprar el pa.
.
.
els
forners.
En Lidl i Aldi s'està venent la farina per davall del
que els costa a ells.
És impossible, és impossible.
.
.

Llavors, vol dir que en Espanya, si algú ho
esbrinara, també s'estan produint estes pràctiques, no
en cítrics, però sí que en altres productes.
I en
Espanya, sent que està prohibit, no se perseguix.
En Franca, com
dic, a Leclerc, i Leclerc és de les més importants franceses,
en este cas sí que els han sancionat i inclús els han obligat
a retornar una considerable quantitat als seus proveïdors per eixa
pràctica de venda a pèrdues.

Jo, en definitiva, com que crec que ja he acabat, jo
sí que reclamaria als tres grups.
.
.
en este cas, he acabat la meua
intervenció fent una crida, que és un poc la demanda
principal o l'objectiu d'eixa campanya que estem portant a
terme, que és desenvolupar els dos.
.
.
bé, u no cal
desenvolupar-lo.
L'article 49, si no recordo malament, que és
el que diu que les competències.
.
.
.
Eixe no s'ha de.
.
.
eixe
s'ha de complir.
I l'altre, que sí, que com ha
quedat.
.
.
, falta omplir-lo de contingut.
Que no estic acusant a
ningú, s'ha aprovat recentment.

Però que m'agradaria davant de la
situació dramàtica que estem patint, que acceleraren eixe
procés tots tres partits, independentment dels qui estaven
més d'acord o menys d'acord amb el global de
l'Estatut, jo crec que en matèria agrícola tots
coincidirem.
Que contribuïsquen per la via del diàleg i del
consens a desenvolupar, amb eixes fórmules que apunta el mateix
article, tota la matèria lligada amb l'agricultura.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor Brusca, per la seua
extensa compareixença.

I si els pareix bé, dos minutets, però
rigorosos en el temps, per a poder fer alguna.
.
.

(Se suspén la reunió a les 13 hores)

(Es reprén la reunió a les 13 hores i 5
minuts)

Compareixença del president de
l'Associació Valenciana d'Agricultors AVA-Asaja, senyor
Cristóbal Aguado Laza, per a explicar la situació dels
sectors agraris i ramaders com a conseqüència dels baixos preus
que patixen, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE
número 47.
091)

La senyora vicepresidenta:

(Inoïble) .
.
.
compareixença del president de
l'Associació Valenciana d'Agricultors, AVA-Asaja, per a
explicar la situació del sector agrari i ramader com a
conseqüència dels baixos preus que pateixen.

Donar-li la benvinguda, senyor Aguado, que mos
acompanya com a president de l'Associació Valenciana
d'Agricultors.

I, senyor Aguado, quan vullga vosté té
la paraula.

Moltes gràcies.

El senyor Aguado Laza, president de
l'Associació Valenciana d'Agricultors AVA-Asaja:

Moltes gràcies.

Bon dia, ja que va allargant-se el dia més del
que pensàvem.
I, una volta més, agrair la invitació de
les Corts Valencianes perquè intervinguera en esta sala.
Per a mi
és un gran honor i una satisfacció vindre ací i tindre
l'ocasió de parlar d'aquells temes que mos preocupen als
agricultors i, en este cas, a la meua organització, a AVA.
No vaig a
deixar de dir que tantes vegades com se mos invite vindrem, perquè
creguem que és la forma més, diguem, professional
d'explicar a la societat valenciana allò que pensem,
allò que opinem perquè es puguen prendre des d'esta
casa, la casa de tots, les mesures oportunes.

Bé, indiscutiblement, la crisi de preus
és un tema que és extraordinari, molt extraordinari.
En el
cultiu estrella valencià, per a fer un referència, els
cítrics, estem iniciant una campanya, i les dos últimes han
sigut les més dures, les més negatives dels últims 50
anys en preus.
Està posant-mos contra les cordes, literalment, i
açò ha sigut en molts més productes.

Són, com dic, una situació vertaderament
delicada.
I enguany estem començant una campanya en este cultiu
estrella que, d'entrada, en les clementines extraprimerenques ja
estem tenint molt poquets tractes, molts menys que l'any passat, i
que eixos tractes que s'han fet tenen un resultat econòmic
d'entre un 20 i un 30% inferiors en preus a l'any passat.
És de veres que l'any passat, el principi, va ser prou bo.

Açò és preocupant, i molt
més quan sabem que ena València, a l'hora
d'oferir les taronges, entre Anecoop -que engloba les
cooperatives, però que és una empresa de cooperatives-
i deu o dotze grans comerços, tenen al voltant del 60% de
l'oferta.
O siga, que l'oferta de cítrics està
molt més concentrada que ens pensem a l'hora d'oferir-ho
a les grans companyies distribuïdores d'Europa, que també
amb els dits de les mans es poden comptar i que tenen el 70 o 80% de la
distribució de cítrics.
Per dir un producte estrella.

Açò està passant ja en quasi tots
els productes, perquè les grans centrals de compra tenen capacitat
en Europa de dominar el mercat, d'imposar el preu.
Parlar de preus en
este fòrum tant important és més que rellevant,
perquè dir que tots els productes agraris valencians, excepte la
xufa i el caqui, han tingut un resultat negatiu és la realitat.
I el
motiu de dir-ho és perquè inclús el caqui i la xufa
podien acabar tenint problemes, un per l'augment espectacular de
producció, com és el caqui, i la xufa perquè enguany
també han sobrat molts més excedents dels que ens pensem, i
també hi ha un lleuger augment de superfície per a enguany.

El que estic dient és que estos preus, esta
crisi de preus, està sent molt important i no afecta només
els agricultors.
És que hi ha qui pensa que afecta els agricultors.
Bé, els agricultors són un esclavó d'una cadena.
I de
l'esclavó de l'agricultor cap amunt tots estan tenint
uns preus molt bons, molt bons, una compensació econòmica que
és els costs del canvi de mà, més un benefici que
és el que u pot aconseguir, i que fa que tots eixos esclavons roden
molt bé.
De fet, cada any quan anuncien un moviment econòmic
i beneficis, cada any diuen més beneficis.
I l'agricultor,
l'esclavó de l'agricultor, és qui té els
pitjors resultats.
Però baix de l'esclavó de
l'agricultor encara estan els esclavons dels fitosanitaris, dels
fertilitzants, de la maquinària de reg, de la maquinària
agrícola en general, els plàstics, etcètera.
A eixos
esclavons que estaven baix de mosatros els han caigut les vendes en
més d'un 20%.
Els vaig reunir a tots en AVA, i férem
una roda de premsa i ho explicàrem.
I la preocupació
és molt gran, perquè és que és un entramat de
servicis i industrial que està en crisi econòmica, i que
estan preocupats, i que hem de vore què és el que podem fer
al respecte.
I la solució no està en esta casa, jo ho
reconec, la solució no està en esta casa.
Açò,
a més de competir a esta casa, en una part, competix a
l'administració nacional i competix a
l'administració europea, i involucra directament, com no, la
gran cadena agroalimentària, la gran cadena agroalimentària
que és la que posa les normes finals i que perjudiquen tant, en este
cas concret, l'agricultor i el ramader.

És de veres que n'hi ha a muntó
d'iniciatives privades però que no estan donant el resultat
econòmic.
I és exclusivament la política
agrària comunitària la que sí que pot influir de
veres.
És la legislació europea la que pot fer mesures que
marquen una preferència comunitària.
Girem la vista enrere.
La història de la nostra agricultura ha tingut en
l'agricultura mediterrània, que és la nostra, ha tingut
pàgines daurades durant molt de temps.
Ara, des que es va perdre la
preferència comunitària i els costs nostres són
europeus, la situació ha canviat moltíssim.
I allí
està el quid de la qüestió.
És una
qüestió d'equilibri, de normes de mercat i de
situació equilibrada.
El Govern espanyol és qui representa
tots els interessos d'Espanya en Brussel·les.
I el Govern
d'Espanya ha de vore's necessàriament pressionat per
totes les autonomies d'Espanya perquè la postura siga valenta,
que consensue postures i que mos porte solucions que donen
transparència a tota la cadena agroalimentària i
anàlisi puntual de què passa en cada sector, i en este cas en
l'agrari, perquè els agricultors, any rere any, perden
compensació econòmica i se vegen en una situació
més difícil.

Naturalment que l'article 18 de la
Constitució nostra, dels valencians, diu que l'agricultura ha
de ser desenrotllada en totes les mesures.
I jo pense que això
és de veres, ha de ser desenrotllada en totes les mesures.
Però estes mesures ajudaran a ser més competitius, a tindre
una major estabilitat professional i a moltes coses.
Però els preus,
els preus no depenen hui, en Europa, que és el nostre gran mercat,
de l'autonomia valenciana.
Vull que quede molt clar això
perquè si no ens equivocarem.
La qualificació professional,
el repartiment d'ajudes que pot variar-se, l'actuació de
tots els fons comunitaris, es pot repartir, regular, coordinar per
autonomia i govern, però és Brussel·les qui legisla.

Per eixe motiu mosatros demanem que siga des de
Brussel·les, el Parlament Europeu, que no és el parlament que
mosatros voldríem; l'autonòmic i el nacional tenen
capacitat de legislar i d'obligar, però jo dubte de la
capacitat del Parlament Europeu; que és de veres que es debat tot,
és de veres que es parla tot, però només el que es
consensua a nivell de governs d'Europa és el que va a
càrrec.

Per a mosatros ha sigut un èxit anar a
Brussel·les i denunciar la venda a pèrdues.
És una
forma més de significar que la diferència de preus entre com
venem els agricultors i com compren els consumidors i la venda a
pèrdues és una forma més que estan coordinades,
és desequilibri de mercat i passar per damunt dels productors
perquè hi ha capacitat per a d'això.

Mos consta que el Comité Econòmic i
Social Espanyol s'ha implicat en el tema, i ja ha aprovat i ha
proposat que s'investiguen les pràctiques comercials en les
cadenes agroalimentàries.
I crec que és important que
això siga.
Mos alegra, mos alegra que altres partits
polítics, i precisament minoritaris, hagen denunciat a la fiscalia
el desfasament de preu en els productes entre l'origen i la venda
final.
Mos alegra això.
Perquè el que volem donar i el que
reivindiquem és transparència en el mercat.
Volem una
explicació de per què el pollastre, que venem els ramaders a
0,9 euros la unitat, es paga a 4,52 euros per unitat pel consumidor?
Volem
saber per què el corder, que mosatros donem a 1,75 euros el quilo,
el compra el consumidor a 9?
Volem saber per què la llima, que es
pagava a 0,06 cèntims d'euro el quilo, es venia a 0,88?

En definitiva, si qualsevol producte multiplica una
mitjana d'entre el 475 y el 500% el preu, volem que
s'investigue, que se done transparència a la cadena
agroalimentària i que se demostre que alguna cosa no quadra, o que
se demostre que hi ha deu esclavons en la cadena i que hi ha un que passa
la mà per la paret.
.
.
Jo diria una altra cosa: en València hi
ha una dita molt valenciana que parla pe, pe, pe i pagar el beure.
Bé, el que no pot ser és que l'agricultor
s'encontre en eixa situació.
El que no pot ser és que
passem la mà per la paret i que de veres no tinguem la
compensació justa que correspon.

I ahí és on comença la labor
d'estat, ahí és on comença la labor de
l'administració, de tutelar, d'escriure normes, igual
que les escriuen en immigració, les escriuen en contractes laborals
normals entre els treballadors, escriuen les normes del transport, escriuen
les normes dels carburants.
Escriuen una sèrie de normes, legislen
absolutament en tot.

Bé, la labor i la responsabilitat d'una
administració està en analitzar quins són els punts
dèbils d'una societat i enfocar la defensa del punt
dèbil.
Estem en una economia europea de lliure mercat.
Un lliure
mercat significa capacitat de negociació entre qui compra i qui ven.
Quan hi ha un desequilibri entre qui ven i qui compra o hi ha una
imposició de força per una de les parts, significa que
això no funciona.
I ahí és on comença la labor
d'un govern.
D'ahí que a França, ja fa deu anys,
a partir de la llei Galland, i n'hi han hagut ja diverses lleis,
normalment cada dos anys n'hi ha canvis de lleis, perquè la
gran superfície sol trobar la fórmula de burlar la llei
-cal dir-ho tot-, troben la fórmula de burlar la llei.
I
el govern renova la llei, i la modifica i tipifica com a penal certes
activitats.

Per tant, fa falta que això no siga a
França només.
Fa falta que això siga en tots els
estats de la Unió Europea.
El dia que la Unió Europea siga
capaç d'entendre esta filosofia i d'actuar amb
promptitud, i d'establir un observatori de preus que siga amb
capacitat executiva, establir una sèrie de normes de bona conducta i
transparència comercial, eixe dia, eixe dia,
l'administració europea estarà fent justícia als
sectors que no estan dins d'una possibilitat de lliure comerç.

Crec que ací, a la Universitat de
València, repetitivament, repetitivament s'han fet estudis.
En
concret, el professor José Miguel Ferrer, en el seu comentari sobre
este tema, dia que havia arribat a la conclusió que els preus
d'origen no són els culpables de l'alça dels
preus de l'alimentació, sinó que són els
màrgens comercials aplicats per majoristes i minoristes, i que
addicionalment els consumidors espanyols s'estan veient penalitzats
per pujades de preus, de preus creixents i sostinguts en productes
bàsics per a l'alimentació.

Açò és una cosa que està
ahí i que és una vulneració de la llei de
l'oferta i la demanda.
No oblidem que el sistema econòmic
espanyol, igual que la resta d'Europa, està basat en una
economia social i de mercat, i que economia social i de mercat implica unes
regles de joc molt, molt efectives.

Jo vull reconéixer les coses també de la
forma més objectiva possible.
I és de veres que totes les
administracions que ha tingut la Comunitat Valenciana han elaborat idees,
plans.
Uns s'han portat més avant, altres menys avant.
Però m'agrada posar els peus en terra i basar-me en el que hi
ha en este moment.

Les organitzacions agràries diem que volem ser
interlocutors en els plans de l'administració.
I mos agradaria
que l'administració potenciara eixe protagonisme a
l'hora de consensuar postures i decisions polítiques que
afecten la transparència del mercat.
I, per tant, en definitiva, a
la millor garantia de renda dels agricultors.

Creem que d'una vegada per totes si això
es fa s'arriba millor a fins.
En este moment el que hi ha vigent en
l'agricultura valenciana és el Pla millorar.
I el que diem
és que el pla Millorar té uns fins de millora competitiva de
l'agricultura valenciana, que si es du a cap tindrà els seus
resultats, igual que tots els programes anteriors que s'han elaborat,
que si s'hagueren dut a cap al cent per cent hagueren donat
també resultats positius.
Sí seria desitjable que d'una
vegada per totes hi haguera un ample consens entre les forces
polítiques i es fera un pla que canviara el govern que canviara tots
tiraren de la mateixa corda, crec que guanyaríem tots.
De totes
formes, jo estic fora de la política i no conec les realitats
interiors i per tant dic l'opinió des de fora.

Però sí dir molt clarament que
indiscutiblement Europa està prenent algunes mesures que no pren,
que afecten els preus.
I que les autoritats autonòmiques
també estan prenent en la seua mesura del possible.
Mentre
Brussel·les no ha fet cas del tema de la seguretat sanitària,
que té tant a vore amb els preus, perquè quan no hi ha
seguretat sanitària també cauen els preus, la Generalitat
Valenciana sí que ha pres una iniciativa.
I, en este moment, per
primera volta en la història hi ha quatre comerços ja amb
possibles sancions econòmiques molt dures, per les normes de
qualitat que s'han aprovat.
I jo crec que eixe és el
camí de donar transparència al mercat.

Dir que 50 inspeccions cada setmana em pareix un
èxit i això és el que demanem les organitzacions
agràries, això ho han demanat les organitzacions
agràries, igual AVA que La Unió que la UPA, tots absolutament
ho hem demanat.
I crec que és un encert que
l'administració siga sensible i de fet enguany veuran menys
taronges tacades en el mercat que altres anys i tenen un grau de maduresa
major que altres anys.
Així que jo valore positivament eixe pas.

Que l'administració per a esta campanya,
vist allò anterior, s'haja compromés a intentar influir
en el preu en base a llevar taronja de mala qualitat, ho considere molt
positiu.
M'agradaria que fóra Brussel·les,
perquè té pressupost i diners i l'agricultura
mediterrània esta discriminada.
Però que la Generalitat
Valenciana es gaste 22 milions d'euros per a intentar pegar una
maneta, naturalment que ho he rebut bé, sempre que se controle, se
gaste bé i no hi haja ningun aprofitós que es faja amb els
diners i no aconseguim els objectius.

50.
000 tones de taronges de baix calibre per a fer suc
té una influència sobre 250.
000 tones de clementines.
100.
000
tones en sitges, en magatzems de ramaders, significa influir en el
destí de 500.
000 tones.
Estem parlant de quasi un milió de
tones, que no se feia abans.
Considere que això, sumat a eixa quota
d'industrialització que només que hem utilitzat en el
50%, pot millorar la situació dels preus.
I si no és
així és que algú actua amb mala fe.

Jo he dit al principi que una dotzena
d'operadors comercials valencians dominen el mercat de la clementina
en més del 60%.
Amb estes mesures està clar que comprar una
clementina per baix del preu de rendibilitat i per baix de buscar un
equilibri negociador de lliure mercat de competència, de
discussió de preu, en la gran superfície, és treballar
amb mala fe.
I jo crec que competix al partit en el govern en
València, que si es gasta un cèntim faça eixe
seguiment i li done la mà.
I jo coincidisc amb això amb La
Unió al cent per cent: qui no és noble en la millora dels
preus i en la transparència del mercat no deu rebre ni una ajuda de
l'administració.
Això ho tinc molt clar.

Jo tinc un document prou gran, l'he anat botant,
perquè com ha sigut tan llarg l'anterior.
.
.
Jo el que
sí que vull que entengueu és una cosa: podem repartir-nos
culpes tots, però repartint culpes no anem a anar a ningun costat.
Hem mamprés un any agrari nou i una campanya citrícola, que
és el producte estrella i que darrere d'ella en van altres, i
crec que tenim una gran responsabilitat.
Hem de superar els greus
enfrontaments i hem d'entendre que si en la Generalitat Valenciana,
si en les Corts Valencianes tots els grups polítics són
capaços de consensuar un document de posició, de recolzament
al sector agrari mediterrani, que és el nostre, i de
convéncer al govern de Madrid que ha d'agarrar eixa postura
davant de la reforma d'OCM que tenim, ens juguem moltíssim.
Vull significar que és tan important esta unitat
d'acció perquè a les portes està Turquia.

L'OCM va a repartir-se els diners que hi ha que
són exigus per a l'agricultura mediterrània; estem
discriminats, però amb els que hi ha, si es gasten ben gastats, les
coses canviaran.
A mi em preocupa moltíssim com es gasten eixos
diners, em preocupa moltíssim que eixos diners, que són per a
regular el mercat, no ho hagen aconseguit.
Em preocupa moltíssim que
el Tribunal de Comptes haja dit públicament que l'OCM de
fruites i hortalisses a Espanya és un fracàs, que la
concentració de l'oferta és un fracàs i que la
utilització dels diners és un fracàs.
I ho diu el
Tribunal de Comptes d'Europa.
Estic molt preocupat.

Per tant, no és cosa d'agarrar-ho a
bromes, ens juguem el futur, el futur pel qual lluitem les organitzacions
agràries.
I el futur passa per la transparència del mercat.
Tenim estudis en València, com he dit, de la universitat, que parlen
d'un codi de bones pràctiques i de transparència; una
sèrie d'observatoris que vénen tots amb molt de retard,
perquè estem vint anys demanant-ho, no ens equivoquem, portem
més de vint anys demanant-ho, però no ens hem aconseguit
entendre.
Bé, les persones s'equivoquen i som tal volta els
únics animals en el món de la naturalesa que entropessem dos
vegades amb la mateixa pedra o vint-i-dos.
Bé, doncs és
moment d'alçar la cama, quan vinga la pedra i de no
entropessar.
I és moment, de deveres, entendre'ns.
Si cregueu
que les discussions que podem tindre són per aconseguir més
preu i les mesures estan ahí, aportem idees per aconseguir
més bon preu.

A mi m'agradaria que entengueren que per primera
volta, no s'havia fet mai, gastar-se 22 milions en una campanya de
cítrics en mesures molt concretes no s'havia fet mai.
Jo estic
per donar una oportunitat perquè es demostre.
Però que
després si no s'aconseguix un preu que es faça una
comissió d'investigació i que la demane esta casa, que
és la casa de tots els valencians, perquè es veja qui ha
fallat i per què.

Els agricultors estem atomitzats, els agricultors som
l'esclavó dèbil; si no ens poseu el pont no podrem
passar el pont.
Ens imposen hui les condicions draconianes.
Estem en una
situació ruïnosa i honorable, honorable perquè donem a
menjar a moltíssima gent arruïnant-mos mosatros, però
vergonyosa per la situació en què ens trobem.
I
açò pot canviar.

L'agricultura, senyores, -vull que
entenguen una cosa- a l'agricultura li queden molts anys per
davant.
Sempre hem superat els obstacles.
Este moment és molt dur,
necessitem que torne gent jove i necessitem entendre el missatge.
L'agricultura valenciana només que es pot salvar pels preus.
Hui és la pedra angular de l'agricultura valenciana.
Tots els
projectes, tots els projectes se salven per la compensació justa.
I
ahí és on devia anar tota la legislació possible
autonòmica, nacional i europea.

Europa va nàixer amb peus d'acer i de
carbó.
Hui té peus de fang.
Tornem a recuperar-los, tornem a
tindre personalitat i tornem a tindre opinió en el món.
Hui
no podem ser correveidile com estem sent de l'Organització Mundial de
Comerç: volem salvar el món a base d'afonar-mos
mosatros.
És el missatge que vull dir-los des de l'agricultura
valenciana i des de l'organització que represente.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies,
senyor Aguado.

Pel Grup Parlamentari Socialista té la paraula
el senyor Lozano.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyora
presidenta.

Senyor Aguado, benvinguts en nom del nostre grup
parlamentari a esta casa de tots els valencians.
Sap vosté que
és un plaer personal i sectorial el tindre'ls hui a
vostés dos ací.

És evident, senyor Aguado, i estic totalment
d'acord amb el que vosté acaba de dir.
Si és veritat i
vosté ens fa una crida a la concertació entre partits
polítics també és veritat que quan ha fet falta, i
ací quan no estan vostés en un altre àmbit, hem
arribat a eixos acords amb lleis importants, com la d'arbre
monumental o la de ramaderia o qualsevol llei que s'ha estat
plantejant amb el consens de tots.
Per tant, totalment d'acord, no li
càpia dubte, vaja-se'n tranquil, que mos consta que farem la
millor labor tots junts pel camp.
Però també vull dir-li que
amagar el debat i amagar la crítica, si vénen just ací
per a vore què és el que està ocorrent, me pareix que
no es preocupe vosté si ens barallem un poquet, entre cometes,
però això és bo.
Perquè és precís
que sapiam realment on ens estreny la sabata.

En estos moments, el 90% de les competències en
agricultura les tenen les comunitats autònomes; el 10% està
en competències de l'Estat i d'Europa.
I, evidentment,
un 10% molt important, per una senzilla raó, perquè fan les
lleis bases, que després s'apliquen en les comunitats
autònomes i que les comunitats desenvolupen.

Dit açò vull dir-li que no és el
mateix la situació del sector citrícola a València que
en Andalusia, en Múrcia o en Catalunya, quan les comunitats
autònomes, aplicant eixe 90%, han fet que la situació del
sector estiga més preparada, fan les mateixes regles europees i
nacionals, poder ser competitives en termes de mercat.
Per tant, el que a
mi m'agradaria centrar-me, perquè estem en les Corts
Valencianes és ací, que és el que mos estreny la
sabata i sobretot en què és el que hauríem de fer.

Mire, senyor Aguado, vosté ha estat parlant i
no vaig a repetir l'argument d'abans, perquè
m'agradaria fer-li les mateixes preguntes que li he fet al senyor
Brusca i alguna més, que jo crec que és oportuna.
Però
 és veritat que hi ha una situació molt dolenta que hem
de vore com enfoquem.
A partir d'ahí a mi m'agradaria
tornar-li a repetir les preguntes que li he fet al senyor Brusca.
Vosté creu que el pla Millorar va pal·liar l'actual
situació de rendibilitat de les explotacions?
Si hem estat parlant
que el pla Millorar està utilitzant els mateixos diners cada any,
amb les mateixes polítiques de deu anys, amb les mateixes
línies d'ajudes i no ha produït sinó que, al
revés, ha complicat la situació del camp valencià,
¿de veritat creu que en els pressupostos que s'aplicaren en
2005 van a canviar les rendes dels llauradors?

Vosté creu que la iniciativa que ha fet el
conseller va ser positiva, tal i conforme s'està
desenvolupant?
Estem parlant de l'Observatori de preus.
De veritat
creu, i vosté sap que el Partit Socialista ha creat
l'Observatori de polítiques agroalimentàries i que
bàsicament allò més important que hem dit és
que les organitzacions han de ser els instruments de defensa dels
llauradors i, per tant, de tots els interessos, en este cas de les rendes
dels llauradors.
Per tant, està clar que és una
posició molt clara del que caldria fer i que em consta, i
després en la segona intervenció si de cas matisaré,
em consta que l'actual Consell no està fent amb les
organitzacions.

Jo també li preguntaria pel tema de les
cooperatives.
Per a mi és important, senyor Aguado.
Vosté sap
que, com hem dit abans, si un dels problemes és que està molt
concentrada la demanda, l'oferta està totalment atomitzada,
està atomitzat el comerç, però el comerç
té més capacitat per anar evolucionant.
I així ho ha
fet i vosté ha donat xifres, igual que el senyor Brusca, de les
quantitats que en este moment de terra ja tenen el sector comercial, que ja
està d'alt del 40% en les seues mans i, per tant, pot estar ja
influint en el mercat i sobretot en els preus.

Però, lògicament, en un sector, com
és el cooperatiu, que sí que es pot anar orientant des de les
polítiques pròpies valencianes, cap a on caldria anar.
No
és possible que hi hagen les mateixes cooperatives que fa deu anys.
Hauria de ser un instrument que des de la política s'haguera
fomentat perquè hi haguera hagut una concentració que haguera
permés ser un instrument al servei dels llauradors i no simples
entitats que donen serveis, com abans també s'ha dit, i que
s'estan mantenint per eixos serveis que s'estan donant.

Per tant, m'agradaria saber de vosté
també com pensa que en este moment les cooperatives podrien anar
evolucionant i per què haurien de canviar.

I, per suposat, del que vosté ha estat parlant,
vosté ha estat parlant de les 50.
000 tones de cítrics, de
taronges que ara es vol fer.
I està diguent que és una mesura
insuficient, igual que ha dit el senyor Brusca, respecte als 3 milions de
tones que tenim, però, vaja, tota pedra fa paret i pot ser una
ajuda.
Però li he vist en la seua connotació, quan ha parlat,
una certa sensació de no tindre clar si se van a utilitzar bé
eixos diners.
M'agradaria que després, en la seua resposta, me
concretara, a banda de les preguntes que jo he estat comentant-li, per
què té vosté eixe dubte que es pogueren utilitzar
eixos diners i que no s'utilitzen bé.
¿És que
vosté creu que el comerç o la indústria, en estos
moments, tal i conforme està plantejat, podria tindre major
capacitat d'utilitzar eixos diners en benefici d'una taronja
que ve de fora o d'una taronja que no estiga lligada a contractes o
d'una taronja que, al final, vaja en detriment de les rendes dels
valencians, en este cas, dels citricultors valencians?
Este tema per a mi
és important, senyor Aguado.

També dir-li que, com estava comentant-li abans
en el tema de la representativitat, m'agradaria també que
vosté mos exposara, si és que té opinió i vol
dir-la, ¿com se senten en eixe sentit?
, ¿com les
organitzacions agràries estan sent l'instrument que puga estar
concertant les polítiques?
, ¿s'ha fet en estos
últims deu anys una relació entre vostés que
faça possible que es puguen plantejar els problemes?
Perquè
és evident que el que jo no vullc és que vosté
s'enduga la impressió des d'ací, de les Corts,
que ací tots som iguals!
No som tots iguals!
Ací, el que fem
és que debatem sobre polítiques, fem les lleis, però
no tenim la capacitat de governar.

I vosté ho ha dit molt bé: qui té
la capacitat de canviar les coses són aquells a qui els ciutadans
han donat el vot majoritari perquè apliquen els diners de tots els
valencians en allò que és d'interés comú.
Per tant, per a mi és molt important que me diga si vosté se
sent un instrument que està col·laborant, el Consell amb
vosté i vostés amb el Consell, per a vore com se pot
solucionar, perquè, a mi, personalment, la impressió que me
dóna és que no.
Perquè, si no, el resultat seria un
altre, senzillament per això.
Perquè el que no és
normal és que hagen desaparegut el 55% de tots els llauradors i
ramaders d'este país.
I no val allò de dir és
que som una societat moderna, que agarra del sector primari i passa al
sector secundari i als serveis i que per això és moderna.
El
problema és que tenim tants poquets llauradors ja, que estem per
baix inclús de la mitjana europea.
Si Europa està concretant
i diguent que és una qüestió estratègica el
tindre menjar propi per a una societat avançada, jo crec que
mosatros ja no podrem permetre'ns el luxe més de perdre ja ni
un sol llaurador.

I, sobretot, i per crear il·lusió, el
que necessitem és que s'incorporen cada any, com a
mínim, mil llauradors jóvens que siguen capaços de fer
una agricultura competitiva de futur que servixca per al que és
l'interés d'esta comunitat.

Jo espere la seua contestació i després
li faré alguna altra reflexió en el segon torn de preguntes.

Gràcies, senyor Aguado.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor Lozano.

Té la paraula pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, la senyora Pérez.

La senyora Pérez i Martí:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Aguado, naturalment, agrair-li la seua
presència i també eixe interés que posem
esforços i ens deixem d'algunes altres coses de costat.
La
veritat és que els polítics a vegades, sense adonar-mos-en,
mos en passem.
I també vullguera dir que tots en esta vida, fins i
tot la modernitat o no d'una casa, és política!
O siga,
que tots fem política al cap del dia moltíssimes vegades.

Bé, després d'esta xicoteta broma,
a mi m'agradaria centrar-me concretament en tot el que vam passar a
principi d'any amb la rebentada dels preus o preus a la baixa dels
cítrics produïts pels distribuïdors alemanys.
Eixa
situació, que va ser àrduament perjudicial per a nosaltres,
va ser molt ràpidament contestada per les organitzacions
agràries valencianes, i jo estic molt orgullosa que vostés
prengueren ràpidament la mesura de presentar-se al Parlament
Europeu, de parlar amb la comissió, d'exigir que n'hi
haguera una revisió i que, gràcies a tota eixa labor, es
posaren a investigar.

Però la situació és que no es
para ahí.
La situació és que Europa pot investigar,
pot crear una normativa, ens pot dir que deguem fer-ho com cal, i si
això no es fa, doncs, a la millor t'amenacen amb una quantitat
d'ajudes que deuries de rebre i no les reps, degut a no fer-los el
suficient cas, i qui sí té de legislar és el
País Valencià.
Esta comunitat té de legislar.
Ara
té un estatut d'autonomia nou i això és evident,
i a més això és sa i és positiu, per a
això el tenim, un estatut d'autonomia que, com vostés
saben, a mi no m'agrada, però que ha donat un pas important,
sobretot en este de l'agricultura.
Per tant, desenvolupar
l'article 47 de l'Estatut d'autonomia seria molt
important per al sector agrari valencià.

I per què?
Doncs, miren vostés,
nosaltres, des d'aquí, no hem pogut presentar ninguna
denúncia per a fer un seguiment sobre la venda a pèrdua i les
conseqüències generals.
En este cas era simplement els
cítrics, però és que això es pot donar de forma
generalitzada en qualsevol producte.
Mentre que un company
d'Izquierda Unida, un company meu, l'il·lustre diputat
autonòmic d'Izquierda Unida d'Andalusia, Antonio Romero,
va denunciar davant de la fiscalia perquè Andalusia investigara
què és el que passava amb la pèrdua de preus que en
estos moments estaven sofrint els agricultors i que això,
lògicament, restava de la seua renda personal i que això fea
que l'agricultura comencés a desaparéixer.

I quan diguem «desaparéixer», jo,
la veritat és que m'espante molt, però no tant!
, quan
sembla ser que tots tenen grans esperances, i que l'esperança,
la protesta, la unificació de criteris, fa moltíssim a favor
que tot continue i, si és possible, millor, evitant eixa quantitat
de problemes.
Per tant, jo li voldria dir que en la sèptima jornada
de joves agricultors d'AVA, vostés varen repartir un
magnífic.
.
.
, jo diria que una magnífica ponència sobre
els marges comercials en el sector agrari, i ací i ara, i com que
consta tot el que diguem, la més sincera enhorabona per este llibre.
És un excel·lent llibre que ens té de fer reaccionar,
pensar i avançar sobre una problemàtica que volem que acabe i
que no continue.

Moltes vegades, quan parlem de la quantitat
d'agricultors al camp valencià.
.
.
, i aixina acabaria, deixant
damunt de la taula dos preguntes.
Però, moltes vegades, parlant del
camp valencià diguem, estem perdent agricultors.
La pèrdua
d'agricultors probablement no tindria més importància
si no es perguera la terra.
La problemàtica és que perguem
agricultors i perguem terra.
Els preus de la terra valen.
La nova
planificació d'en què té de desembocar el
País Valencià també és una
conseqüència greu per a esta situació que és
mantindre la terra i que aquells que treballen la terra siguen agricultors.
I això és una problemàtica, el peix que es mossega la
cua.
Que eixa quantitat de coses no estiguen clarificades, no n'hi
haigga una acció conjunta per a tirar endavant unes
polítiques concretes, un pla estratègic general per a
l'agricultura valenciana, a mig termini -a soles demane a mig
termini-, parlaríem de vint-i-cinc anys.
.
.
Fins que
això no se realitze, no se contemple, no se protegixca, no
s'ajude, el camp valencià continuarà estant com
està.
Els preus a la baixa de qualsevol producte se tornaran a donar
i les conseqüències seran molt més desagradables.

Bé, jo li volia preguntar, de totes formes,
senyor Aguado, perquè vosté m'ha sentit la
intervenció que he fet abans, i jo vullc exclusivament preguntar per
estes coses, que són les que me porten ací, diferents
qüestions, i li les preguntaré de la mateixa forma que li les
he preguntat al secretari de La Unió de Llauradors i Ramaders, el
senyor Brusca.
Per tant, senyor Aguado, respecte a la seua visita a
Brussel·les per denunciar la venda a pèrdua dels
cítrics, pot concretar quina és la postura de la
Comissió Europea davant les queixes de les organitzacions
agràries valencianes, i concretar és saber què
és el que pensa fer eixa comissió: si no té capacitat
i pensa parar o si pensa continuar endavant i de quina forma podem donar
suport.

La senyora vicepresidenta:

Senyora Pérez, vaja acabant.

La senyora Pérez i Martí:

Acabe.

I en l'assumpte de venda a pèrdua i, en
el nostre cas, al si del País Valencià, si per casualitat sap
si existix algun.
.
.
Com diríem, bé alguna persona responsable
de fer un seguiment, per controlar que no n'hi haigga venda a
pèrdua, o si bé existix un organisme, el qual es dedica a
revisar els productes agraris que estan posats al mercat.

I, després, per últim, i sí que
acabe, senyora presidenta, m'agradaria saber, perquè
també ho he preguntat abans, sobre el sistema francés de
legislar els preus de venda i els preus de compra, si vosté
considera que seria convenient que enllestírem esta
qüestió no igual com el francés, perquè tenim
altra concepció, altres formes i altres productes, però
sí la necessitat o no de dur endavant dintre de la legislació
un sistema semblant, per garantir el preu dels productes als agricultors i
agricultores valencians.

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula el
senyor Soler.

El senyor Soler Garibo:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Aguado, agrair-li la seua compareixença,
agrair-li també la claredat i concreció de la seua
intervenció i agrair-li que ha vingut a parlar de preus i ha parlat
de preus.
Per tant, si algun grup li pregunta d'altres coses, doncs,
vosté, sé que és una persona educada i
contestarà, però esta compareixença és per a
parlar de preus i jo li agraïxc molt que vosté haigga parlat de
preus i no s'haigga perdut en altre tipus de consideracions, que
temps n'hi ha per a parlar d'altres, vosté mateixa ha
vingut a esta casa a parlar d'altres coses i ha parlat d'altres
coses, i a cada vegada que vinga, estic segur que mos parlarà
d'allò que li requerim en esta casa que vinga i que parle.

Vosté ha parlat de la importància de la
qualitat, ha fet una anàlisi rigorosa, com dic, i ha apuntat
possibles solucions.
Una d'elles, ha apostat per la qualitat, com no
podia ser d'altra manera.
La qualitat està relacionada
directament per a obtindre bons preus, si no fem qualitat
difícilment podem obtindre bons preus, d'ahí la
incidència d'eixa retirada de cítrics al mercat, de
calibres xicotets i 50.
000 tones, a més, dotades amb 22 milions
d'euros.
És a dir, això no és un pla que se diu
que s'anuncia en una roda de premsa, que després se queda en
paper banyat.
No.
És un pla que està ahí i, damunt,
dotat amb 22 milions d'euros, i que, com vosté molt bé
ha dit, va a tindre incidència en quasi un milió de tones en
el mercat, amb la qualitat, que la qualitat és igual a obtindre
millors preus.
La retirada per a la ramaderia i la retirada per a sucs als
col·leges, va a incidir en quasi un milió de tones.

Jo li diria que, també, no sé si
vosté opina igual que jo, que podia incidir també per a
evitar un poc, tant com siga possible, això de la venda a resultes,
perquè la forma que després adoptarà la conselleria
per a donar eixa subvenció, caldrà regular-la d'alguna
manera.
Les cooperatives, suponc que se regularà a través de
les liquidacions, i al comerç privat i a l'agricultor privat,
allò important és que eixa subvenció aplegue a
l'agricultor, i tindran de presentar un contracte.
Per tant, si esta
mida, a més d'incidir en un milió de tones, obliga el
comerç privat a fer contractes i el llaurador a subscriure'ls,
estarem evitant en una gran mida això de la venda a resultes o la
venda a pèrdues.

També incidixen en la qualitat de les
inspeccions fitosanitàries.
Vosté ha fet menció a
elles també, eixes 50 inspeccions setmanals, sap vosté que
s'han obert ja alguns expedients, eixe recel que tenen els operadors
de ser els primers en aplegar al mercat, per obtindre un benefici
extraordinari amb eixe primer camió que aplega al mercat, i tots
sabem que això és pa per a hui i fam per a demà.
Eixa
normativa que ha tret la conselleria de qualitat, s'està
aplicant, s'han obert expedients i això va a incidir en eixa
qualitat, els primers enviaments, que no siga eixa fumeralada del primer
mercat i que siga més estable, i va a incidir també
directament en els preus.

Felicitar-lo per les gestions que han fet vosté
i l'altra organització agrària en Brussel·les
per a tractar d'evitar això de la venda a pèrdues.
Estem convençuts que això és un tema que ha de
desaparéixer del mercat completament.
No se pot utilitzar com a
reclam per a vendre altres productes la butxaca dels productors, la butxaca
dels agricultors.
No se pot utilitzar per a això.

Va a incidir directament també en la qualitat i
en el preu eixe paquet de mesures legislatives que anunciava la meua
companya, senyora Marcos, per no repetir-se, està anunciat i
està en el Diari de Sessions, en la compareixença anterior.

I considerem molt important també allò
de l'Observatori de preus, que molt probablement
s'aprovarà en el pròxim ple del Consell el dia 6
d'octubre.

Difícilment podem aplicar una teràpia
adequada a qualsevol problema si no tenim un diagnòstic.
Eixe
Observatori de preus mos va a donar.
.
.
en tota la traçabilitat del
producte, estem tots d'acord que n'hi ha algun escaló
que se dispara massa.
Hi ha alguns.
.
.
Ací volem que tot el
món guanye diners, que tot el món visca dignament.
El primer
el productor, que és la base de l'escala, però
després que tot el món tinga els beneficis justs
perquè puga viure d'això com l'agricultor.
El que
no volem és que hi haja gent que s'enriquisquen de manera
il·lícita eixos escalons.

Per tant, si fem una anàlisi rigorosa en
l'Observatori de preus i sabem on està eixe escaló
exagerat, podrem atacar millor.
És a dir, si diagnostiquem
bé, podrem aplicar millor la teràpia.

Mire, la pitjor de les mentires és una veritat
a mitges.
Jo no diria que tenim.
.
.
, jo no li diria, senyor Aguado, que
tenim el 90% de competitivitat en l'agricultura, jo diria que tenim
el cent per cent, tenim el cent per cent.
Però en preus ja li
pregunte, en preus vosté és un home que ha anat a
Brussel·les, i està assabentat de la legislació
francesa, ha estat mirant com funcionen les organitzacions agràries
franceses.
En agricultura, no el 90, el 100.
Però en preus quin
percentatge tenim de competències?
Açò afecta
-les decisions grans es prenen a Brussel·les-, afecta
les relacions exteriors.
En relacions exteriors la Comunitat Valenciana
quin percentatge de competències té?
Li pregunte també
a vosté que està, que ha eixit i ha vist com funciona per
ahí en Europa el tema de la política i com funcionen altres
tipus d'administracions.

Mire, per exemple, per exemple, la negociació
de l'OCM és competència exclusiva del Govern
d'Espanya.
Si ací tenim el cent per cent de
competències en agricultura.
.
.
, però, clar, quan hem de
relacionar-mos amb la Unió Europea o amb la resta del món,
l'OCM és competència exclusiva del Govern
d'Espanya.
I ahí la preocupació nostra, la conselleria
liderà la reunió de Sevilla, on va acudir la comunitat
andalusa, Aragó, Catalunya, Extremadura, Múrcia, i ho
lideràrem mosatros, per a fer pressió totes les comunitats
autònomes de distints signes polítics davant del Govern
d'Espanya, perquè sabem que qui l'ha de negociar
és el govern d'Espanya.
.
.

La senyora vicepresidenta:

Senyor Soler, vaja
acabant.

El senyor Soler Garibo:

.
.
.
al cent per cent.
Sí, acabe, senyora presidenta, en dos preguntes breus i acabe.

Ja preguntes concretes.
En matèria de preus: on
creu vosté que se prenen les decisions que afecten directament a
estos?
Per quina administració passen les solucions?
Ací hem
parlat de la Unió Europea, del Govern d'Espanya i del govern
autonòmic, per quina administració creu vosté que
passen les solucions reals, efectives sobre preus?

Repetisc que comencí parlant de preus i acabe
parlant de preus.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies,
senyor Soler.

El senyor Aguado Laza, president de
l'Associació Valenciana d'Agricultors AVA-Asaja:

No hi ha cap dubte que, pel
que m'ha dit el senyor Lozano, el 90% hui de les competències
en autonomies d'Espanya estan en totes les tramitacions, controls,
seguiments, etcètera.
És de veres.
No anem a negar eixa
realitat.

És de veres també que el pla Millorar
és el vehicle que s'ha utilitzat repetitivament per altres
administracions, en distints moments de la política i de la
història valenciana i que hui fa que siga el vehicle idoni per a
solucionar una situació d'actualitat professional.
Estic
parlant de viabilitat de l'empresa agrícola.
Sabem que
l'agricultura valenciana és una agricultura especial.
La seua
estructura no és l'andalusa.
Pensant que l'agricultura
valenciana és l'andalusa ens equivoquem.
Ni és la
murciana.
Són agricultures que han vingut a l'agricultura de
regadiu posteriorment.
Que és una zona que per menys colonitzada
té capacitat extensiva, d'empreses productores, i bona mostra
és que un nombre molt important d'agricultors valencians al
llarg de la història han anat Andalusia, han anat a Múrcia i
a Extremadura, han fet finques grans, buscant allò que no tenien a
València.

El pla Millorar pot millorar la situació,
però millorar la situació és en base a una
inversió que ha de fer l'administració i que han de fer
els agricultors, i que hui els agricultors ni tenen els efectius
professionals, ni tenen la capacitat econòmica, ni podran donar-se
els resultats que esperem perquè pràcticament, si no hi ha
preus, és impossible.

El pla pot ser una meravella, i millorarà,
però no se podrà aconseguir l'ideal que volem de la
igualtat de capacitació professional i de preparació
competitiva que té Andalusia hui en dia per a la gran
superfície, perquè a València està molt
atomitzada la producció, la superfície de la terra i, per
tant, la dimensió agrícola.
Això està
ahí.

No hi ha cap dubte que l'Observatori de preus
és essencial i que en un observatori de preus, igual que en
qualsevol esclavó negociador que puga tindre o generar
l'administració, l'interlocutor únic i exclusiu
ha de ser el mateix que ocorre a França: les organitzacions
professionals agràries.

És de veres que en Espanya i en València
mos queda molt de camí per fer.
Les organitzacions agràries
ni tenim els socis que té per exemple França, ni tenim la veu
que tenen els agricultors en França, ni tenim, per tant, la
capacitat d'influència social que tenen a França.
Mos
queda molt de camí per fer.
I crec que si mos encabotàrem ho
podríem aconseguir.
30 anys portem en democràcia i crec que
és l'assignatura pendent que tenim: la vertebració del
camp.

És indiscutible que si acabe de dir que la
concentració de l'oferta, que hui està en una gran
mesura en més del 40% en cooperatives i no ha aconseguit
l'objectiu, i no ho dic jo com a representant agrari, ho ha dit el
Tribunal de Comptes de la Unió Europea, que a mi m'ha deixat
sorprés que un tribunal d'eixa altura, amb eixa capacitat,
diguera això d'Espanya, m'ha deixat molt més
preocupat que ja estava.
O siga, no és que no estava.
Jo sé,
i amb açò també coincidisc amb Brusca -jo
sóc vicepresident d'una cooperativa, o siga, que no és
que no crec en el món cooperatiu, estic com la majoria
d'agricultors-, però crec que tenim una assignatura
pendent de redefinició de què és una empresa
agrària, dels agricultors, que la figura comercial es diu
«cooperativa» o «SAT».
I si el fi que s'ha
fet és el que està complint-se, perquè una cosa
és vore el tronc i altra cosa és perdre's en les rames.
I crec que hui en el món cooperatiu, que tenim molts líders i
bons, per les circumstàncies que siguen no estem aconseguint aclarir
el tronc i estem perdent-se en les rames.
I tindre un 40% de
producció en una organització dels mateixos agricultors,
ningun expert en economia de mercat entén que no domine el mercat,
que no marque les pautes en el mercat, que no dirigisca un poc
l'estabilitat del mercat i faça de pilot de
l'actuació comercial.
És inexplicable.
En qualsevol
altre sector econòmic qui té eixa quota de mercat guanya
molts diners i funciona molt bé.
En l'agricultura no passa, i
és l'assignatura pendent: l'atomització i la
falta de coordinació.

He de dir, perquè ho han dit diverses persones
també, sens dubte, açò de l'actuació
sobre els cítrics, si s'utilitzen bé les coses, els
diners i la situació de com isca dins del pla que n'hi ha, jo,
quan el conseller mos presentà a totes organitzacions
agràries este projecte fa dos setmanes, que presentà
l'aforament, i junt amb l'aforament mos explicà com
anaven a utilitzar-se els diners en la regulació del mercat per
ajudar a incidir en un millor preu.

Jo vaig dir que s'havia de crear una
comissió de seguiment i d'investigació perquè
això no ocorreguera.
I he de dir una cosa, ja hi ha comerciants que
han anat a comprar taronja a agricultors, a com isca, naturalment, imposant
«a como salga», però amb un compromís: que quan
vinga l'hora de justificar per a utilitzar els diners de
l'administració, l'agricultor haurà de firmar el
paper que li posen davant.
I açò és demencial,
perquè és enganyar l'administració de tots els
valencians, és enganyar i fer xantatge als agricultors.

Per eixe motiu dic que una comissió
d'investigació i que no es malgaste ni un duro dels que
m'imagine que l'administració, que no va sobrada,
està posant amb un gran esforç.
Això no ha
d'ocórrer, i això ja està plantejat.

Naturalment que l'abandonament
d'agricultors, com els camps que hi ha perduts per ahí,
són fruit d'una falta de rendibilitat.
Això és
una cosa real i està a la vista: el deteriorament mediambiental i
l'amargura de l'abandonament dels professionals en una
activitat que hauria de ser honorable i justa està produint-se.
I
crec que totes les mesures han d'anar per ahí.
No hi ha ningun
dubte que de les paraules que Dolors m'ha dit, he de
reconéixer que en AVA hem felicitat i agraït la denúncia
d'Antonio Romero, d'Esquerra Unida en Màlaga.
Crec que
tots els partits polítics tenen eixe deute amb els agricultors i la
venda a pèrdues ha de denunciar-se.

A mi em preocupa moltíssim el que significa la
venda a pèrdues -ho he dit en el principi-,
perquè influïx sobre tot el mercat.
L'empresa que ho
oferix sempre guanya.
En eixe producte no guanya tant, però el carro
de la compra sempre va ple.
I altres productes porten el que per ahí
cau, ho trauen per altre.
Però el sector que se posa com a bandera
de reclam, eixe sector l'afonen.
I això la legislació
comunitària, que és qui té de veres potestat, i
també l'administració nacional és la que ha
d'actuar.

Per una part, en França se perseguix penalment
quan eixa circumstància es dóna.
I tenen un mecanisme
d'actuació immediat en base a l'Observatori de preus que
tenen allí, i és que actua l'observatori amb
caràcter immediat quan durant tres anys se seguix una
evolució de corba de preus, de caiguda de preus o
d'alça, i quan eixa corba cau en més d'un
percentatge cridaner, immediatament se fa una comissió
d'investigació i se veu què passa i s'actua en
conseqüència.
I si se veu que hi ha una vulneració de la
llei aprovada que tenen allí, immediatament a eixe senyor li cau una
multa que el deixen baldat.
Això és una forma de donar
transparència a la cadena agroalimentària.

Però a mi me preocupa que Europa no tinga
legislació.
No la té.
Són els consumidors els qui li
preocupen.
I entenen que, si els venen per baix preu és
perquè estan comprant els consumidors més barat.
No
s'adonen de les disfuncions socials i econòmiques que
s'estan generant.
De fet, la resposta de la Comissió Europea
va ser: «Me tienen que entregar ustedes un documento y pruebas de que
esta venta a pérdidas se está planteando».

Les grans multinacionals tenen 50 companyies
fantasmes.
Qui els ha venut el producte, que m'ha passat la
informació a mi, m'ho pot dir, però no me pot donar la
factura.
Si me dóna la factura eixes companyies que dominen el
mercat no li tornen a comprar.
O siga, aixina de clar.
I els mateixos
funcionaris de la comissió me diuen: «Tened en cuenta que el
pleito será muy largo y con los mejores abogados y bufetes del
mundo, que esto cuesta una fortuna.
Sabed donde os metéis.
Os
hablamos en plata para que sepáis que la lucha es muy dura».

I eixa és la realitat que mos ha contestat la
Comissió Europea.
No mos ha contestat igual dos òrgans
importantíssims, però que no tenen capacitat executiva, que
és el Comité Econòmic i Social i el Parlament Europeu.

He de significar l'actuació dels
parlamentaris europeus.
En primer lloc, els espanyols de tots els grups
polítics, que mos han fet un pont de plata, i de l'oficina,
com ha dit Joan Brusca, de la Comunitat Valenciana a Brussel·les,
que mos ha afavorit tot el que han pogut i una miqueta més, en
ambaixada i en altres departaments.
Però els europarlamentaris de
tota Europa en agricultura mos han dit que entenen el problema, que
és un problema que es repetix en tots els països, més
concretament en Gran Bretanya i en Itàlia.
També un poc en
França, però en França li fugen.

Però que açò és una cosa
que exigix legislació al respecte i posicions concretes per part de
la Comissió Europea.
Que ells estan disposats a demanar comissions
d'investigació i de seguiment sempre que ho demanem i que
estan disposats a portar-ho a comissió.
La resposta del Parlament
Europeu ha sigut magnífica, però és òrgan
consultiu, no és altra cosa.
Òrgan consultiu, igual que el
Comité Econòmic i Social.
I eixa és la
preocupació que tenim.

He de dir molt clarament, i ho hem dit diverses
vegades, que, efectivament, Dolors, en la jornada de jóvens
presentàrem una ponència sobre marges comercials.
Va ser un
gran esforç de la nostra organització, perquè va ser
un gran esforç, però volíem que quedara
constància que hi ha persones que es calfen el cap, que tenen idees
i que fa falta que els polítics les arrepleguen i les posen en
pràctica.
Segurament avançaríem moltíssim.
Me
consta que en este moment, tant en la Comunitat Valenciana com en Espanya,
este idees estan debatent-se.
Però, clar, allò important no
és debatre, allò important és decidir-les i apostar.
És indiscutible que la Comunitat Valenciana opine que ha de legislar
tot el que puga en matèria d'agricultura i, és clar que
tot el que legisle ha de consultar-ho amb les organitzacions
agràries.
El dret històric agrari valencià s'ha
de recuperar al màxim.
Me consta, pels esborranys que mos han
enviat, que van per ahí les coses, però m'agradaria que
això fóra una realitat el més prompte possible.

I, per descomptat, a Joaquín Soler,
naturalment, dir li que, efectivament, parla molt clarament del tema de la
regulació del mercat i de l'esforç que ha fet la
Conselleria d'Agricultura, que va expressar també el president
en diverses reunions que hem tingut en estes últimes dates, tant en
l'entrega de premis GEA com en altres coses que va traure el tema
este.
Crec que és un gran esforç.
Jo sempre reconec els grans
esforços i m'agrada ser el més honrat possible en eixe
tema.

Crec que la Generalitat té una creïlla
molt calenta, i és el que he dit jo de la comissió de
seguiment i vigilar que ningú s'aprofite d'eixos diners,
que costen Déu i ajuda de traure.
22 milions no és broma,
són molts diners.
Influir sobre un milió de tones en
clementines, quan n'hi han dos de producció en la Comunitat
Valenciana, i l'altre milió en els preus
d'industrialització.
.
.
Només que s'ha
industrialitzat l'any passat el 50% del límit que
teníem, crec que li ha donat molt de marge per a influir sobre un
altíssim percentatge.
Per tant, tindre una mala campanya simplement
va ser mala fe.
I per això, des de l'administració han
de curar-se en salut i vigilar que la subvenció que n'hi ha es
gasta adequadament.

És de veres que va a eixir l'Observatori
de preus.
Jo sí que vos demanaria que.
.
.
l'Observatori de
preus és un cosa reivindicada.
El partit de l'oposició,
el Partit Socialista, inclús dins de la seua organització
política, ha creat un observatori de preus, però s'ha
de reconéixer que la filosofia és dir que els interlocutors
seran els sindicats agraris.
Jo crec que açò és un
projecte de seguiment, però no és executiu.
El projecte
executiu el té la Generalitat Valenciana i el Govern actual, que
pertany al Partit Popular.

Jo sí que vull que quede constància que
sí que desitjaria, com a representant agrari.
.
.
que em teniu a la
vostra disposició per a aportar des de la meua organització
tot el que puga ser, igual que es fa en altres països de Europa,
perquè este observatori tinga la màxima transparència,
la màxima efectivitat.
I vos demane que, naturalment.
.
.
que anem a
col·laborar al màxim en la creació d'eixe
observatori.
Hem portat molt de temps aportant idees i que seguirem
aportant-les, perquè inclús no eixint en totes les
possibilitats, en lleis i en coses, tot és millorable.
I, per tant,
que anem a seguir aportant.
.
.
Acceptaríem la implicació, i
estem disposats a col·laborar en tot el possible.

Sí dir-vos una cosa.
La negociació
davant Brussel·les qui la té és Espanya davant la
Unió Europea.
Me consta les iniciatives que han fet des de distintes
autonomies, però, indiscutiblement, és Brussel·les qui
té la paraula i és el Govern qui s'ha de plantar en
Brussel·les.
La legislació és l'arma
política per a donar transparència o eficàcia a les
normes internes que té cada societat.
Hi ha moltíssimes lleis
en què Europa ha pres posició, la posició de la
garantia de preus, una assegurança de costos o una cosa que marque
un preu mínim en el camp és precís.
L'OCM
és la pedra angular que va a marcar que hi haja una
assegurança de costos o una garantia d'estabilitat i
transparència i una garantia de futur, que passa sempre pels preus.
Tot passa pels preus.
Crec que és Espanya qui té la
competència i és el Govern d'Espanya a qui li haurem de
demanar comptes en el seu moment.

I, naturalment, ahí és on es prenen les
decisions, ho he comentat abans, en les preguntes de Dolors.
A
França, el govern ha tingut molt a vore en la legislació.
És l'únic govern d'Europa que ha legislat molt
objectivament.
Està molt lluny de donar garanties i mantindre
estabilitzat.
.
.
perquè en una societat de nacions, com és la
Unió Europea, de 27 països i que van a ser-ne 30, crec que la
iniciativa d'un país no és suficient.
És el
consens de tots eixos països, i la generació d'unes lleis
objectius, el que pot donar seguretat als seus sectors econòmics.

I en este moment, la culpa que no hi haja estabilitat
econòmica, garantia de rendes i que l'OCM siga un
fracàs no la té, a pesar del que ha dit el Tribunal de
Comptes, el país d'origen.
La té la mateixa filosofia
comunitària que hui hi ha, i jo he dit «els peus de
fang».
Els peus de fang és perquè no té lleis
que garantisquen la seguretat als seus ciutadans, en este cas, el sector
agrari.
No vull buscar ni en Espanya, en este cas, ni en
València.
.
.
, encara que Espanya és qui negocia en
Brussel·les.
Però la filosofia consensuada en
Brussel·les no està en el lloc oportú.
Estem
denunciant-ho totes les organitzacions agràries en el Copa-Cogeca a
Brussel·les.
I en açò hi ha coincidència de
totes les organitzacions agràries i cooperatives europees.
Però és una assignatura d'haber
quién le pone el cascabel al gato.

Moltes gràcies.
I
perdoneu-me que m'haja estés massa.

La senyora vicepresidenta:

Tranquil, senyor Aguado.

Sí que demane als diputats que siguen rigorosos
amb el temps.

Té la paraula el senyor Lozano.

El senyor Lozano i Pastor:

Ràpidament, senyora presidenta.
Moltes
gràcies.

Dir-li, senyor Aguado, informar-lo que, per primera
vegada en molts anys, el Govern central ha fet possible que un representant
de les comunitats autònomes, en cada cas de la matèria que
afecte, puga anar a Europa a defendre els seus interessos.
És molt
possible que, en este cas, el conseller d'Agricultura, en l'OCM
de fruites i hortalisses, puga anar a Europa, cosa que amb altres governs
no passava.

En segon lloc, m'ha deixat vosté
preocupat, perquè jo li preguntava sobre el tema dels 22 milions
d'euros per al tema de la retirada o promoció de la taronja, i
vosté està ja demanant una comissió
d'investigació.
Jo li promet que si vosté veu que les
coses van malament, este grup, i espere que els altres també, en un
moment determinat la demanem ací, parlamentàriament,
perquè es faça, si vostés ho creuen convenient.

El senyor Aguado Laza, president de
l'Associació Valenciana d'Agricultors AVA-Asaja:

Ho he dit malament.
És una comissió de
seguiment.
(Remors) Ho
he dit malament.

El senyor Lozano i Pastor:

Però que ja m'ha deixat a mi preocupat, i
en termes parlamentaris es podria traduir perfectament, perquè jo
crec que la quantitat és el suficientment important perquè
ací a les Corts sapiem què ha passat.

També dir, ràpidament, que no voldria
que el senyor Brusca i el senyor Aguado s'endugueren una mala
impressió del nostre grup respecte a la participació en la
comissió de la sequera.
Per dues vegades, la representant popular ha
estat dient que no assistíem.
És més que evidentment
també en este moment que el Partit Popular està actuant cada
dia més d'una forma autoritària, per no dir que
s'està escorant a la dreta.
Assistírem a les dos
primeres reunions de la comissió, la primera per a constituir-la i
la segona per a definir quines persones havien de comparéixer.
El
Partit Popular no consensuà qui havia de vindre a eixes comissions
en funció de la representativitat que mos han donat els ciutadans.
Senzillament utilitzà la seua majoria per a portar a qui li va donar
la gana.
Per tant, mosatros no podem jugar a un joc tan
antidemocràtic com el que està ocorrent.

I a més, vosté ho sap.
He dit abans que
una de les millors garanties per al tema dels preus és que hi
hagueren organitzacions fortes i, a més, representatives.
I a
més, que estigueren reconegudes per les administracions.
Vosté sap que en el tema de l'aigua, com al Partit Popular mai
li ha interessat, quan no li ha interessat, resulta que quan vosté
canvià, almenys, la percepció que tenia sobre l'aigua,
va ser més que evident que anà immediatament a per
l'organització agrària.
Sap vosté què
és el que estic intentant dir-li?
Que lluny de reconéixer-los
com a interlocutors, l'únic que fan és intentar
utilitzar totes les ajudes que vostés tenen perquè
vostés siguen fidels als seus principis.
Per tant, vosté sap
de què estem parlant i sap com està actuant el Partit
Popular.

I, sobretot, m'agradaria en este tema, ja en
l'última intervenció, que me poguera explicar si
això s'està traduint que també en estos moments
no està sent considerant com abans, o senzillament que ja no ix en
televisió, perquè jo ja no el veig molt.
Jo en Canal 9 ja no
el veig molt, senyor Aguado.

Per tant, i per últim, agrair-li, de veritat,
la seua intervenció.
Benvingut haja sigut a estes Corts i benvingut
s'haja trobat.

Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor Lozano.

Té la paraula la senyora Pérez.

La senyora Pérez i Martí:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Aguado, gràcies per haver-me contestat a
cadascuna de les preguntes que li havia formulat.
La veritat és que
l'explicació sobre Europa m'ha agradat com vosté
m'ha contestat.

I, per a finalitzar, agraint-li novament la seua
presència ací, sí que m'agradaria exposar-li
quin és el meu punt de vista i, per tant, el d'Esquerra Unida:
l'Entesa al País Valencià, en referència a
l'agricultura en estos moments.
El tema que hem tractat és un
tema puntual, d'una situació que probablement s'ha donat
en algunes ocasions i no ha estat perseguit i que probablement es torne a
presentar.
El més important: la unitat davant eixa
problemàtica perquè no torne a passar.

Jo crec que tenim tres potes en matèria
d'agricultura, generalment, al País Valencià.
La llei
de modernització del camp valencià, que continue pensant que
hauríem de revisar-la per a poder-se aplicar.
I això
és una realitat que feia falta.
El pla Millorar.
I ho dic
perquè vosté ha dit: «Bé, allò del pla
Millorar s'ha de fer un seguiment».
Jo em compromet amb
vosté que abans d'acabar de ser diputada d'estes Corts,
demanaré que existisca una comissió
d'investigació, com a recolzament a les organitzacions
agràries, perquè em sembla que ningú tenim problemes
per això no demanar-ho i que es puga investigar ahí
què ha passat.
I el pla Millorar, per tant, seria l'altra
pota.
I l'altra és la manca de legislació que tenim, i
que si no es desenvolupa l'article 47 de l'Estatut
d'autonomia, no podrem legislar correctament al País
Valencià.

Si en eixes tres coses estem d'acord, jo, com
sempre, a la seua disposició perquè continuem parlant del
camp valencià, de millorar la situació dels agricultors i
agricultores i de fer una agricultura més de qualitat que de
quantitat.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula el
senyor Soler.

El senyor Soler Garibo:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

(S'interromp la
gravació) .
.
.
si consens és, un
quan està en l'oposició diu: «O m'acceptes
açò.
.
.
o sóc fallera major o no jugue».
.
.
En
eixa comissió s'acceptaren set noms proposats per
l'oposició, alguns d'ells alcaldes del Partit
Socialista.
Jo volia parlar de preus, però, clar, m'han
provocat de tal manera, que ací com queda tot gravat en el Diari de Sessions.
.
.
Jo li demane
disculpes, senyor Aguado, però no tinc més remei que eixir al
drap.
Jo sóc aficionat als bous i quan m'ensenyen el drap, jo
he d'entrar.

Per tant, s'accepten set persones, inclús
alcaldes del seu partit, fan el despreci a esta cambra, a tots els
valencians, i a persones del seu partit que vénen a
comparéixer i no acudixen, no treballen.
I després creen
observatoris paral·lels, creen coses paral·leles que no tenen
ningun.
.
.
Vosté ha fet abans la dissensió que hi ha
òrgans consultius i òrgans que tenen capacitat de
decisió.
Bé, l'observatori de preus del Partit
Socialista és un òrgan consultiu, no té ninguna
capacitat de decisió, comparat amb el de
l'administració valenciana, el del Consell, que estarà
creat per llei i té capacitat de decisió.
Per tant, la gent,
que ho compare.

I quant a.
.
.
, també m'he quedat
preocupat, perquè quan vosté ha dit això de la
comissió d'investigació, ací, en esta part de
les bancades, tots hem interpretat que vosté volia dir
«comissió de seguiment», ningú ho ha pensat.
El
que haigga pensat que vosté dia «comissió
d'investigació», el que se
pica, ajos come.
No sé per què
serà!
Perquè, ací, quan han cregut convenient hi ha
havut comissions d'investigació i en altres llocs, a on
governa el Psoe, (veus) s'han cremat monts, que hi han havut morts en trens en
Palència i no hi han havut comissions d'investigació ni
ha comparegut ninguna ministra.
Per tant, a la millor és que el
subconscient els ha traït al parlar d'això.

I ja, per acabar en positiu, volíem
felicitar-lo pel pla de concertació social anunciat en les jornades
de jóvens agricultors, i que sàpia que des del Grup
Parlamentari Popular tindrà tot el recolzament per a dur endavant
eixe pla de concertació social que tenen en les seues jornades de
jóvens agricultors.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor Soler.

Té la paraula el senyor Aguado.

El senyor Aguado Laza, representant de
l'Associació Valenciana d'Agricultors AVA-Asaja:

Bé, jo, sí dir, des de la posició
de vista d'AVA que, naturalment, la rendibilitat per a mosatros
és important i la rendibilitat és sobre la base de mesures
legals, que és el que importa, mesures legislatives.

Naturalment, tota mesura legislativa té
d'estar consensuada o, almenys, discutida i, després, com
és normal en les democràcies, votada i aprovada.
Que
n'hi haja en les reunions en Brussel·les, a l'hora de
parlar i dir l'opinió dels temes agraris, un representant de
les autonomies, especialment les autonomies més representatives del
problema de què va a parlar-se, crec que això és bo.
Mos han donat un estat autonòmic i, per tant, la participació
de la societat i de l'estament polític de totes les
àrees és importantíssima.

Naturalment, ho he dit adés, quan parlava Toni,
però que jo demane, en principi, una comissió de seguiment, i
si no quedem satisfets de la transparència, en el seu moment
sí que podríem demanar una comissió
d'investigació.
Per a això, primer cal pegar els
passos.
Crec que allò primer és seguir-ho, i dic
«seguir-ho», perquè com ja tenim les notícies que
tenim, me preocupa que n'hi hagen persones amb bona fe i amb mala fe.
I als de bona fe cal deixar-los treballar, però cal donar-los la
seguretat que els que van amb bona fe tindran el just tracte, i els que van
amb mala fe, també el tindran, el que corresponga.

Jo, en temes polítics, no vaig a entrar, de
debats i discussions, perquè jo he vingut ací a parlar de
preus, majoritàriament i per invitació vostra i, per tant,
allà vosatros.
Jo sí que dic que qualsevol tema, al de la
sequera vaig vindre, a tots he vingut, a les comissiones que m'heu
cridat, estic dispost a col·laborar, a participar, a donar
opinió, amb idea que siga constructiva la meua aportació,
perquè jo, al que he vingut ací.
.
.
, no he vingut només
per estar ací una estona de xarreta, he vingut per a portar-vos
idees, opinions i, si és possible, vosatros sou els pares de la
pàtria valenciana, que diguem, vosatros sou els que teniu de
legislar i marcar el nostre futur i la nostra situació en
allò que pugau, o aportar les idees a on vos corresponga.
Per tant
no vaig a entrar en eixe tema.

Però sí dir que la modernització,
quan s'aprova una llei, que sí un pla com el Millorar, que
és un altre aspecte més de modernització, i sí
la legislació, sí tindran, si se necessita o se busca, la
nostra puntual col·laboració i, esperem que tots els seus
punts tinguen un seguiment puntual per a valorar allò positiu o
allò negatiu, si es fa bé o es fa mal, perquè en tot
cal fer balanç, en qualsevol empresa, qualsevol societat, totes, en
el món empresarial, en la vida, u ha de fer balanç i ha de
valorar i ha de rectificar, perquè el que és objectiu sap
valorar i rectificar, i aportar i aconseguir coses positives.

Naturalment que valore en allò que val el que
el pla de concertació social, un dels emblemes d'AVA,
perquè creguem que és per on passa la solució,
té molts problemes en l'agricultura valenciana, doncs, tinga
el suport del Govern de la Generalitat Valenciana.
Mosatros anem a
intentar-ho i anem a dir-ho públicament.

I només me queda dir una cosa: agrair-vos a
tots que mos hajau considerat.
Dir-vos que considere que AVA és una
organització agrària representativa, que se mereix el
màxim respecte de tots els partits polítics i institucions,
perquè eixe és el compromís que mos fem, que mosatros
estem tots els dies fent també opinió pública.
Potser
en Espanya no n'hi haja ninguna organització agrària
com és AVA que tinga quatre periodistes en plantilla, i que
puntualment eixirem més o eixirem menys a on siga, però vos
assegure que eixirem en tots els mitjans que pugam, perquè tenim
mitjans propis, i una revista que arriba a 25.
000 associats tots els mesos.

Per tant, mos agradaria, naturalment, arribar a molta
més gent i a molts més elements de la societat, però
vos assegure que estem satisfets i que estem disposts a superar molts
reptes, que les dificultats a AVA mos fan créixer i que quan
n'hi han dificultats és quan més a gust estem,
però sempre pensant en el bé i el futur de
l'agricultura.

Moltes gràcies a tots per haver-mos invitat.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor Aguado, sobretot per la
concreció que ha tingut en la seua compareixença i aixina com
l'esforç de síntesi que ha hagut de fer.
I disculpe a
esta comissió si en algun moment hi han hagut opinions que han segut
un poc personals.

Per tant, moltes gràcies i sap que esta
comissió està.
.
.
, quan vosté vullga pot vindre.

Moltes gràcies.

(S'alça la reunió a les 14 hores i
25 minuts)