Untitled Document


<!--
body {
color:black;
}
.text16 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text14 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text9 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text10 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
-->



Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat realitzada el dia 25 de febrer de 2010.
Comença la reunió a les 12 hores i 37 minuts.
Presideix el diputat senyor Rafael Maluenda Verdú.
Reunió número 21.

Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Terapeutes Ocupacionals de la Comunitat Valenciana.
Debat i
votació (RE número 44.
653, BOC número 180)

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
la presidència vol fer una prèvia, i és que el Grup Parlamentari Socialista, donat que la il·lustre senyora diputada i secretària d'esta comissió, Consuelo Catalá, li és impossible assistir a esta sessió, ha designat com a secretària accidental a la il·lustre senyora diputada María Dolores Huesca Rodríguez.
La presidència i la mesa accepten gustosament i les seues senyories supose que també en el mateix sentit.
Moltíssimes gràcies.

Presa la possessió de la senyora secretària, pregue comprove el quòrum.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora secretària:

Señor presidente, hay quórum.

El senyor president:

Moltes gràcies, molt amable.

Senyories, en l'ordre del dia figura, en primer lloc, com és de costum, l'aprovació de l'acta de la sessió anterior.
És el moment, si les seues senyories volen fer alguna objecció, alguna observació, és el moment de fer-ho.
Del contrari, entendrem que s'aprova l'acta per assentiment.
(Pausa) Moltíssimes gràcies per l'aprovació de l'acta.

El senyor president:

El segon punt és: debat i votació del Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Terapeutes Ocupacionals de la Comunitat Valenciana.

A este projecte de llei s'han presentat diverses esmenes.
La 1, 2 i 3.
.
.
(Veus) La 1, 2 i 3 han sigut presentades pel Grup Parlamentari Socialista.

En este sentit, té la paraula el seu portaveu senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Gràcies, president.

Bon dia.

La tasca de fer lleis no és una xurreria i no podem improvisar permanentment.
La situació que se produïx en la llei de terapeutes ocupacionals és d'extrema gravetat per dos raons.

La primera és que quan se va tramitar el projecte de llei per banda de la conselleria, hi
havia en el parlament espanyol pendent la tramitació de la llei òmnibus, que adaptava les directives d'alliberament de serveis, segons la directiva europea de 2006, el que se dia la directiva de servicios.

Esta llei es va aprovar definitivament i es va publicar en el BOE el 23 de
desembre de l'any 2009, i canvia radicalment la concepció que hem tingut fins ara dels col·legis professionals.

El que diu la llei és que únicament se podrà reclamar la col·legiació obligatòria quan una llei estatal aixina ho diga.
Però és que, a més, introduïx unes variants en el que són els col·legis professionals molt radicals, perquè mos obliga que els col·legis professionals deixen una de les seues condicions més atractives, que era la fixació d'uns honoraris mínims orientatius.

Els obliga que tinguen un servei específic de protecció dels consumidors i usuaris, els obliga a tindre un registre de col·legiats.
.
.
O siga, unes condiciones tan estrictes que tal vegada poden llevar
els desitjos de certes associacions de convertir-se en col·legis professionals.

De fet, la voluntat del parlament espanyol i de l'europeu és que únicament hi hagen un, dos o tres col·legis professionals obligatoris, que serien el d'advocats, per raons òbvies, el de metges i, probablement, el d'arquitectes, i no és segur.

Per tant, allò lògic és que quan l'associació de terapeutes professionals, que va demanar a la conselleria constituir-se en
col·legi professional, les condicions per les quals ara se va a constituir en col·legi professional han canviat radicalment.

De fet, hui, en un conjunt d'esmenes tècniques, ja diguem que este col·legi professional no tindrà col·legiació obligatòria.
Clar, si l'associació, bé, per raó.
.
.
, hui no tindrà col·legiació obligatòria, la tindrà si una llei estatal en el futur mos diu que la col·legiació serà obligatòria per als terapeutes ocupacionals.

Els promotors, si pensen, per exemple, que tenien 500 membres i que anaven
abocats a un col·legi de 500 membres que obligatòriament se col·legiarien, fixarien uns honoraris mínims i tindrien un col·legi normalitzat, es van a trobar, quan s'aprove esta llei, amb uns associats que no tindran l'obligació de ser del col·legi i unes obligacions de cara a l'administració que són molt cares i que probablement no podran assumir.

Jo vaig fer una proposta de fer-li-ho entendre a la consellera quan se presentà el projecte en el ple, que, per favor, la retirara, perquè quan parlem de modificacions substancials, essencials en el context de la llei,
el lògic era que s'haguera retirat i que després se mos donara un projecte de llei adequat a una normativa que la canvia
radicalment.

El senyor Ferraro ha fet un grandíssim esforç de creativitat jurídica per adaptar la llei estatal al bodrio que varen dur la setmana passada, però no deixa de ser una cosa que no té hui massa sentit.

Mosatros estem dispostos a recolzar els terapeutes ocupacionals i a votar les
esmenes que deixen clar que ja no és obligatori col·legiar-se, que ja les professions són les que són, que les que estan en administració no poder fer-ho, però hi ha una mancança d'informació de cara als terapeutes que els va a provocar que probablement eixe no siga el
seu desig.

Per tant, votarem a favor de les esmenes, creguem que haurem fet un esforç de millora, però la xurreria productiva de lleis que de vegades és esta cambra, haurà parit un xurro que tindrà de ser modificat el més prompte possible, i hi han altres solucions.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Mata.

(Veus) Sí, senyor Ferraro.
Per.
.
.
?

El senyor Ferraro Sebastiá:

És que, clar, el senyor Mata.
.
.
me pareix que li ha faltat dir una cosa aixina
com «retire les esmenes que tinc presentades», perquè, clar, si no.
.
.
(Veus) Ha dit que les votarà.
.
.

El senyor president:

La presidència, ara quan la senyora Mollà examine, perquè no havia arribat encara, examine les dos esmenes i tinga l'oportunitat de si vol signar-les, o si només vol signar-les per a la seua tramitació, perquè tinga coneixement d'elles, la presidència pensava llegir-les i dir, en aplicació del reglament, quina és la que dequeia, si el senyor Mata i el Grup Socialista estaven d'acord.

El senyor Ferraro Sebastiá:

Senyor president, estic completament d'acord.
El que passa és que, clar, el senyor Mata ha fet unes manifestacions que, clar, ha reproduït un poc la seua intervenció en el debat de totalitat.
I, clar, i jo no puc parlar en contra de les esmenes
perquè ja no existixen les esmenes.
Però sí que voldria aclarir la posició del Grup Parlamentari Popular.

El senyor president:

Bé, igual que el senyor Mata ha aclarit la del seu grup, la seua senyoria pot fer
el mateix.

El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Mata, jo li agraïsc la disposició també, la seua disposició d'arribar a acords.

I és cert que la llei, quan passà al ple, tenia problemes perquè, efectivament, no s'adaptava a l'actual legislació.
Per tant, és veritat que quan entrà en esta cambra, la llei s'adaptava perfectament i absolutament a la legislació vigent.
De fet, el Consell Jurídic Consultiu no va ficar ningun problema per a la seua tramitació.
I a més, és cert que és aixina.

En aquell moment estava començant-se a tramitar la Llei 825/2009, de vint i tants de desembre -25 o 24 de desembre, crec que és-, de modificació de diverses lleis, denominada en l'argot llei òmnibus.
I, bé, no sabíem en eixe moment si s'anava a modificar tot o part o què.

Eixa llei ha tingut unes vicissituds molt grans, perquè tots sabem que hi han hagut, precisament en el tema que mos ocupa, de col·legis professionals, moltes esmenes que se varen aprovar, altres no, però després en el Senat hi hagueren esmenes inclús del Grup Parlamentari Popular, que passaren al Congrés i després varen ser rebutjades pel Congrés.
O siga, que en aquell moment no se sabia com ni de quina manera anava a
quedar la llei estatal.

Per tant, la llei complia tots els requisits totalment i absolutament.
Ha eixit la llei estatal?
Molt bé.
I, efectivament, com vosté diu, diu que una llei estatal dirà quins col·legis són obligatoris.
Jo no compartisc amb vosté la teoria que quedaran un, dos o tres col·legis només.
Per tant, estem parlant ja de qüestions futuribles, un tema que ja ho té.
.
.
que qui té la competència és el Congrés dels Diputats, millor dit, el govern, que proposarà una llei i després el Congrés que la ratificarà o no la ratificarà.

Perquè està clar que hi ha, vosté ho coneix molt bé, que hi ha una.
.
.
esta mateixa Llei 25/2009 té una disposició addicional, millor dit, transitòria, en la qual diu molt clar que -llig- «dit projecte, el projecte de llei que té de fer el govern, deurà preveure la continuïtat de l'obligació de col·legiació en aquells casos i supòsits en (inintel·ligible) .
.
.
com a instrument eficient de control de l'exercici professional per a la millor defensa dels destinataris del servicis.
I
en aquelles activitats -i així ho subratlle- en què puguen vore's afectades de manera greu i directa matèries d'especial interés públic, com poden ser la protecció de la salut -terapeutes-, i de la integritat física o de la seguretat personal o jurídica de les persones físiques.
»

En esta sèrie d'activitats d'interés públic no solament va a haver-hi un col·legi, una professió o dos, n'hi hauran molt més, en la meua opinió.
Però això ho dirà la llei en el seu moment, després de publicar dins de dos o tres mesos, perquè tindrà de passar tot el procediment de Congrés i de Senat, o al final de l'any.

Per tant, no fem futuribles, anem a legislar amb el que tenim hui.
I el que hem
fet és adaptar, efectivament, el projecte de llei que entra al que és la modificació que se va fer en el mes de desembre.

Res més i moltes gràcies.

I agrair-li una volta més la seua col·laboració.

El senyor president:

Gràcies, senyor Ferraro.

Bé, en este sentit.
.
.
Vol la paraula, senyor Mata?

El senyor Mata Gómez:

Tinc dret a rèplica?

El senyor president:

Sí, sí, clar que sí.

El senyor Mata Gómez:

Senyories.

Els motius pels quals el reglament d'estes Corts preveuen la devolució d'un text a una conselleria és quan un projecte de llei ja no és l'oportunitat que donava, vulnera els principis o l'esperit del projecte de llei.

Hui hem fet unes esmenes que salven la cara al projecte.
I les hem fet mosatros
perquè esta llei ja deixa de ser oportuna i ja no té l'esperit que tenia quan entrà, senyor Ferraro.
I jo crec, jo crec -i encara estem a temps que algun dia la conselleria, abans de l'aprovació definitiva, puga retirar-ho-, crea un problema molt greu a les persones que són els destinataris de la llei.
I això és el que vostés no volen entendre.

Una associació professional, un sindicat, qui siga, pot defensar els interessos col·lectius d'un col·lectiu.
Quan frivolitzem amb la creació de col·legis professional, té un avantatge molt important per als que es creen, que és si la col·legiació és obligatòria, tots els professional que volen exercir eixa professió tenen de pagar una quota al col·legi, i el col·legi pot fer campanyes de publicitat, de difusió i pot fixar uns honoraris mínims.
I això és una garantia.
Al final, la gent diu: «Igual me convé pagar i ja sé que cada consulta té un preu.
»

Quan la llei estatal obliga que un col·legi professional no puga cobrar per la col·legiació, que ho diu la llei, més que el cost efectiu de la tramitació, que són els folis, no tenen diners.
Quan una llei estatal diu que no poden fixar
honoraris mínims, sinó que hi ha llibertat de fixació d'honoraris, quan diu que cal crear un servei d'atenció als consumidors i usuaris, quan diu que cal tindre una finestreta única, estem pensant en un monstre que té treballadors que depenen del col·legi, que té activitats que depenen del col·legi i que això estarà limitat als que són grans monstres professionals.

Els advocats tenen un problema, i és que si liberalitzen els serveis, ací a València podria vindre un xic romanés, o letó o finlandés a apuntar-se al torn d'ofici i a defensar els ciutadans espanyols, però si no hi ha una trava que mos garantitze el seu coneixement de les lleis
nacional, flac favor els faríem a altres professionals.

Aleshores, si l'associació pot defensar el que vol sense esta llei, no li compliquem la vida a l'associació, perquè el dia que aprovem la llei tindran eixa obligació.
I l'obligació és respecte als consumidors, als usuaris.
I quan algú vaja a eixe col·legi professional, a una seu, tindran de tindre l'obligació de tindre una seu, unes atencions de línies telefòniques, un servei al consumidor.
.
.

Hui, vosté ha fet un esforç de llavar-li la cara.
I, en efecte, ja diguem que no és obligatòria la col·legiació fins que ho diga una llei estatal.
Però això no ho saben els promotors d'eixa llei, perquè quan ells volgueren ser col·legi era una altra cosa, podien tindre la seu en un pis, tindre un telèfon d'atenció, obligar que se col·legiaren.
I jo crec que no estem fent bé que el descobriment haguera sigut d'un grup polític diferent al nostre.
No.
Perquè seria més important dir: «Ens hem adonat, ja no és oportuna, la tornem i l'analitzem, i farem un favor als terapeutes ocupacionals.
»

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Mata.

Senyor Ferraro.

El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyor president.

Senyor Mata, anem a vore.
És que jo crec que partim de supòsits diferents.
És que vosté pareix que crega que és que estes Corts o el govern, o inclús el Consell, és el que imposa la col·legiació a ningú.
No.
Mire vosté, és que sempre, totes les lleis de col·legis professionals s'han fet a demanda dels professionals.
Si els professionals volen col·legiar-se i saben totes les condicions que marca la llei per als col·legis professionals -que són corporacions de dret públic que tenen un sistema, digam,
diferente, com diu el Constitucional com administració pública i com administració privada- doncs, escolte, són ells.
Vosté, què vol?
Llevar-li la llibertat al professional de col·legiar-se?
Si ells volen, si s'ajusta a la llei haurem de fer la diferenciació d'eixe col·legi professional, sempre que s'ajuste a la llei, i res més.
Mosatros estem per als col·legis professionals, de totes aquelles professions, liberals i no liberals, les
que siguen, que vullguen col·legiar-se i estiguen d'acord amb la llei.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Gràcies a vosté, senyor Ferraro.

Bé, doncs, la presidència vol informar que, efectivament, han arribat al nostre poder una esmena d'aproximació a l'esmena número 2 del Grup Parlamentari Socialista, que entén la presidència que el Grup Socialista retira l'esmena número 2, i el text està signat pels dos grups parlamentaris -el proposant i l'esmenant-, i a més a més, en l'acceptació, a efectes de tràmit, per la portaveu del Grup Parlamentari Esquerra Unida- Bloc-Verds-IR:
Compromís, la senyora Mollà.

Diu el següent: «Article 3.
Substituir el text pel següent: Àmbit personal.
1.
El Col·legi Oficial de Terapeutes Ocupacionals de la Comunitat Valenciana agrupa els
professionals que ostenten la titulació de diplomat en Teràpia Ocupacional, prevista en el Reial decret 1.
420/1990, de 26 d'octubre, pel qual s'establix el títol universitari oficial de diplomat en Teràpia Ocupacional i les directrius generals pròpies dels plans d'estudis conduents a l'obtenció d'aquell, modificat pel Reial decret 1.
561/1997, de 10 d'octubre, i 371/2001, de 6 d'abril, o aquelles titulacions oficials homologades o declarades com a
equivalents a l'anterior.

»2.
Per a l'exercici de l'activitat professional de terapeuta ocupacional caldrà la incorporació al col·legi en el termes establits en la legislació bàsica estatal.
»

Com a conseqüència d'esta esmena se n'ha redactat també una tècnica que també ve signada pels dos grups -el Socialista i el Popular- i en l'acceptació per al seu tràmit, per la senyora Mollà -en representació del seu grup parlamentari- que diu: «A l'exposició de motius, substituir el text del paràgraf segon pel següent: “La legislació bàsica estatal en esta matèria es troba inclosa en la Llei 2/1974, de 13 de febrer, de col·legis professionals, modificada per la Llei 74/1978, de 26 de desembre, el Reial
decret llei 5/1996, de 7 de juny, la Llei 7/1997, de 14 d'abril, de mesures liberalitzadores en matèria de sòl i col·legis professionals, el Reial decret llei 6/2000, de 23 de juny, de mesures
urgents d'intensificació de la competència en mercats de béns i servicis, i recentment modificada per la Llei 25/2009, de 22 de desembre,
de modificacions de diverses lleis per a la seua adaptació a la llei sobre el lliure accés a les activitats de servicis i el seu exercici.
”»

Independentment que passarem a votar estos dos esmenes, al Grup Socialista li
queda viva l'esmena 1 a l'article 1, i l'esmena 3 de supressió a una disposició addicional única.
(El senyor Mata diu: «Les retire, senyoria.
»)

El senyor president:

Les retira.

Moltes gràcies.

Les dos.
Retirades, doncs anem a passar, conjuntament -si no hi ha inconvenient- l'esmena transaccional i l'esmena tècnica derivada d'esta.
Vots a favor?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
1 abstenció i 14 vots a favor.
Queden aprovades les dos.

A este projecte de llei també queden l'esmena 4, 5, 6, 7, 8 i 9 del Grup Parlamentari Popular, que se referixen a la
versió -únicament- en idioma valencià.

El senyor Ferraro té la paraula.

El senyor Ferraro Sebastiá:

Si senyoria, per ajuntar-les totes i demanar que passen directament a votació.

El senyor president:

Passem a votació el conjunt d'estes sis esmenes.
Vots a favor d'estes esmenes?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Per 8 vots a favor i 7 en contra, queden aprovades.

Passem ara a votar l'articulat de la llei.

Si volen podem agrupar l'article 1 -que ja no té esmena- i l'article 2.
Vots a favor de l'article 1 i de l'article 2?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
1 vot en contra, 6 abstencions i 8 vots a favor.
Queden aprovats estos
articles.

Votem ara l'article 3 -encara que seria innecessari però, per si encara fóra poc el votem, perquè s'ha aprovat una esmena que el substituïx, però no obstant anem a votar-lo novament-.
Vots a favor d'este article?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
1 vot en contra i 14 a favor.
Queda aprovat.

L'article 4 i 5 no han tingut esmenes.
Per tant, els votem conjuntament si els pareix.
Vots a favor?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
1 vot en contra, 6 abstencions i 8 a favor.
Queden aprovats els dos.

A la disposició addicional única, hi havia una esmena que ja no està.
A la disposició transitòria única no hi ha esmenes i a la disposició final única tampoc hi ha esmenes, i tampoc hi ha esmenes a estes disposicions.
Si els
pareix les votem conjuntament.
(Remors)

Vots a favor d'estes disposicions?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
Abstencions?
Gràcies.
1 vot en contra, 6 abstencions i 8 vots a favor.
Queden aprovades.

Ara sí.
A l'exposició de motius hi ha una esmena tècnica que substituïx el paràgraf segon.
Ja l'hem votada a favor, però ara anem a votar la totalitat de l'exposició de motius.
Vots a favor de l'exposició de motius?
Gràcies.
Vots en contra?
Gràcies.
1 vot en contra i 14 a favor.
Queda aprovada l'exposició de motius.

Designació del membre de la comissió que ha de presentar, davant del Ple, el dictamen de la comissió sobre el Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Terapeutes Ocupacionals de la Comunitat Valenciana

El senyor president:

Senyories, finalitzat este punt, la presidència passa al tercer punt que diu: designació del membre de la comissió que ha de presentar davant el ple el dictamen del Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Terapeutes Ocupacionals de la Comunitat Valenciana.

Propostes.

Senyor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Sí, señor presidente.

Por parte del Grupo Popular, proponemos a la vicepresidenta doña Herminia Palomar.

El senyor president:

Muchas gracias por la propuesta.

Què opinen la resta de grups parlamentaris?

Senyora Mollà.

Gràcies, senyor Mata.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

No tenim cap tipus d'inconvenient.

El senyor president:

Moltíssimes gràcies a les seues senyories.

Pronunciament de la comissió per a decidir sobre la compareixença del director de CACSA per a explicar el procés de contractació del Pla de millora dels espais de la Ciutat de les Arts i les Ciències, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 51.
231)

El senyor president:

I passem, doncs, a l'últim punt de l'ordre del dia que és: pronunciament de la comissió per a decidir la compareixença del director de CACSA per a explicar el procés de contractació del Pla de millora d'espais de la Ciutat de les Arts i les Ciències, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa el senyor Mata té la paraula.
La senyora Tirado té la paraula, ¡perdón!

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Desde el Grupo Parlamentario Socialista hemos presentado esta iniciativa de
solicitud de comparecencia al director de CACSA para que aclare y disipe las
dudas que existen en torno al expediente de contratación relativo al Plan de mejora de los espacios de la Ciudad de las Artes y las
Ciencias, en concreto, los referidos a la sustitución de los soportes de plástico por pantallas audiovisuales en el Museo Príncipe Felipe.

La semana pasada formulamos una pregunta oral en el pleno -al conseller de Economía- en este sentido, pero no aclaró los detalles que motivaron la adjudicación de este expediente de contratación.
Nuestra reflexión y crítica viene fundamentada, en primer lugar, por la dudosa oportunidad de este
proyecto ante la complicada coyuntura que afecta a la economía valenciana.
En este contexto el president de La Generalitat anunció un compromiso, para lo que queda de legislatura, de austeridad y publicidad en
las actuaciones de la administración autonómica.

En noviembre de 2009 fijó un plan de austeridad, pero tres meses después este maltrecho programa sigue sin ejecutarse y, más bien, parece que ha pasado a engrosar el listado de los anuncios propagandísticos que ustedes pervierten, porque carecen de voluntad política real.

Este Consell no ha dado respuesta porque no gobierna, porque más bien se encuentra -como dije ya en el pleno- con las manos en la masa intentando moldear otra realidad más cómoda sus circunstancias políticas, pero muy alejada de la convicción de aportar soluciones al contexto generalizado de declive económico que golpea en mayor medida a la economía y a las empresas valencianas.

La austeridad de la gestión de la administración valenciana es una realidad virtual que deberíamos medirla en relación con la elevada deuda pública que arrastra La Generalitat, pero, sobre todo, en el caso que nos ocupa, con los tremendos sobrecostes y las pérdidas millonarias que sufre, año tras año, la empresa CACSA.
Si a esto le sumamos los propósitos insatisfechos de enmienda del president, cabría plantearse, al menos, el beneficio de la duda en relación con la actuación de las empresas públicas de La Generalitat, en especial de aquellas que dependen de presidencia.
De modo que a nuestro parecer la oportunidad de este proyecto no parece
justificada, menos sí tenemos en cuenta la gestión del proceso de contratación.

En este aspecto, la publicidad de sus actuaciones de contratación y adjudicación, comprenderán sus señorías, que motivos no faltan para reivindicarla tras un año 2009 tan mediático en relación con las presuntas ventajas percibidas por algunos de los componentes del
Consell.

Señores diputados, entiendo que en ese planteamiento de austeridad el gobierno
Camps, y en la búsqueda de mejoras en el nivel de competitividad de las empresas que operan en la
economía valenciana, es como debería haberse planteado el reciente cambio de imagen visual del vestíbulo del Museo Príncipe Felipe de Valencia, que se integra en este plan de mejora.

Pero, señorías, resulta que no solo se decide externalizar este proyecto de mejora en lugar
de recurrir a los medios y recursos propios de la empresa CACSA, sino que además el montante total del encargo que asciende a más de doscientos mil euros, se fragmenta en tres contratos para evitar recurrir
al concurso público, como marca la ley de contratos en caso de que la cuantía sea superior a los cien mil euros.

La redacción del proyecto y la dirección facultativa de las actuaciones de este plan de mejora se adjudica por
procedimiento negociado y sin publicidad, por casi sesenta mil euros a la
empresa Bosco, de la que forma parte el hermano de una destacada directiva de CACSA,
concretamente su asesora jurídica, que recientemente, parece que ha renunciado a su cargo.
Unos hechos que
remarcan, una vez más, una probable parcialidad en la adjudicación y gestión del dinero público, pues la persona teóricamente encargada de velar por la legalidad en esta empresa, en lugar de
inhibirse, pudo propiciar de forma ventajosa un jugoso negocio a un familiar
directo.

Las nuevas pantallas de plasma ubicadas en el vestíbulo del Museo Príncipe Felipe han tenido un coste desorbitante.
Si nos atenemos a las que se
encuentran en este espacio, el cálculo saldría a más de cinco mil euros por unidad que supone más del triple del valor de estos productos en el mercado.
Incluso si lo
comparamos -ya que ustedes pretenden aparentar modernidad y vanguardia- con las pantallas del Louvre que han servido para exhibir el valioso patrimonio
de sus obras maestras, que han sido protagonistas del lanzamiento de la nueva
serie de productos de visualización de
LG Electronics que muestran la fusión entre la antigüedad de las obras con la innovación y modernidad de las plataformas visuales.

Yo esperaba, en todo caso, que el señor conseller hubiera dado respuesta al elevado precio que suponen estos productos que visten
el vestíbulo del museo, que hubiese explicado en todo caso, si poseen características especiales que pudieran justificar el sobrecoste, pero no fue así.
Como tampoco fue capaz de justificar la elección de las empresas contratadas porque, en todo caso, lo razonable hubiese sido
comparar calidad y precios en el mercado del producto y las diferentes ofertas
para tomar la decisión más adecuada y más ventajosa.

Esto es lo que marca el sentido común, que no es el que impera precisamente en los que gobiernan en esta comunidad.
A nadie se le escapa que el modo de operar y de actuar del señor conseller, Gerardo Camps, en este caso, responsable último de CACSA, no parece enmendar las malas prácticas ni satisfacer las recomendaciones que año tras año describe la Sindicatura de Cuentas en su informe, en los que se señala que más del 80% de los expedientes de contratación se llevan a cabo por la vía del procedimiento negociado, sin publicidad, muchos de ellos sin estar
justificada esta elección, a la vez que denuncia el excesivo recurso a esta modalidad de contratación.

Y, señorías, a ustedes que se les llena tanto la boca con la palabra transparencia, después no la practican.
Y este es un claro ejemplo.
Y ustedes que abogan por la
austeridad, tampoco la aplican.
Pero, lo más grave es que este proceder en la contratación de la administración denota la mala gestión de los fondos públicos que se sumerge sistemáticamente en la senda de los intereses privados y de los favores a empresas y
amigos.
Por ello, hoy de nuevo tienen la oportunidad de favorecer una explicación, de votar a favor este requerimiento para que comparezca el director
responsable de CACSA, porque de ustedes depende que las dudas respecto a este
proceso de contratación sigan planeando, o, finalmente, se disipen.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Gracias a usted, señora Tirado.

Turno en contra.

Torn en contra, la senyora Quinzá, en representació del Grup Popular, té la paraula.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señor presidente.

Señora Tirado, la verdad es que por economía procesal debiera usted de haberse remitido al Diario de Sesiones del último pleno, del pleno del 17 de febrero, porque ha reproducido usted de manera
idéntica su intervención.

Dice usted que solicita esto porque el conseller no fue capaz de contestar en esta sesión, el 17 de febrero.
Sin embargo, usted, esta pregunta la formula mucho antes.
Luego, es poco coherente lo que usted dice.
Y, además, el conseller sí que contestó.
Y, en este caso, le remito o sí que le pido que revise usted ese Diario de Sesiones, no se fije solamente en la intervención que tuvo usted, sino en la que le dio el conseller, que le dio todo lujo de detalles, lo que fue es que usted no hizo las
preguntas porque, al parecer -y según se desprende de su intervención-, usted en aquel momento -no sé si ahora porque no lo ha precisado- ni tan siquiera había mirado el expediente.

No obstante, yo sí que me voy a remitir a todas las intervenciones que ha tenido mi grupo
parlamentario en esta cámara respecto a los pronunciamientos de comisión en temas similares.
Nosotros, este grupo entiende que la fundación que se tiene que ejercer en esta cámara es de control al gobierno, no que vengan aquí a comparecer los trabajadores de las entidades.
Les recuerdo, además, que el presidente del consejo de administración de CACSA -como muy bien le dijo el propio
conseller- es el mismo, es el vicepresidente y conseller de Hacienda.

Luego, si a usted todavía le queda alguna duda de la pregunta que usted planteó, lo que debe de solicitar, una vez más, es la comparecencia de la persona responsable, en todo caso, de esto, que sería el señor Gerardo Camps, que estará gustoso de responder a sus preguntas.
.
.
, una, cinco, diez o quince, tantas
veces como usted necesite para comprenderlo.

El senyor president:

Gràcies, senyora Quinzá.

Per a rèplica, la senyora Tirado té la paraula.

La senyora Tirado Museros:

Gracias, señor presidente.

Señoría, el expediente de contratación, efectivamente, lo solicitamos pero, desgraciadamente, todavía no lo tenemos.
Lo cierto es que ustedes siempre recurren a los mismos
argumentos vacíos de contenido, sin ningún tipo de solidez, para escapar sistemáticamente a los requerimientos de la oposición, en este caso del Grupo Parlamentario Socialista, que en nuestra legítima labor de control, cuando pretendemos obtener la información necesaria respecto a cualquier asunto, a cualquier extremo, sea cual sea,
ustedes siempre se niegan.
Y esto -le repito- no parece fomentar la necesaria transparencia en este caso, la que debería avalar la contratación pública y el destino de los fondos públicos.

Yo creo que, nuevamente, pierde una oportunidad para ofrecer explicaciones
razonables sobre este asunto, permitiendo que persista esa sombra de duda -a la que yo me refería antes- respecto a la contratación referida al Plan de mejora de los espacios de la Ciudad de las Artes y las
Ciencias.

Mire, el señor conseller de Economía no explicó el motivo por el cual se decide eludir el concurso público recurriendo al procedimiento negociado sin publicidad, y, por tanto, a la
falta de transparencia y de concurrencia, como tampoco justificó la fragmentación en tres contratos del encargo referido al cambio de estas pantallas en el
Museo Príncipe Felipe, cuyo montante total ascendía a más de doscientos mil euros -como le he dicho anteriormente.

Seguramente, señorías, porque no puede explicarlo, seguramente porque no puede justificarlo, pero
es que ustedes siempre actúan como el perro del hortelano: ni comen ni dejan comer; ni hacen, ni dejan
hacer; ni gobiernan, ni dejan hacer oposición.
Y a mí me gustaría hacerles una reflexión -que yo me he hecho a mí misma- sobre la situación actual, sobre la situación que viven las Cortes Valencianas que, por primera vez en la historia de esta
comunidad, ustedes han conseguido debilitar hasta tal punto que se ha
convertido, incluso, en el hazmerreír en toda España.

Ustedes quieren poner sistemáticamente en quiebra el parlamentarismo valenciano, y así lo han querido demostrar con hechos como los sucedidos en el pleno de ayer.
Pero, señorías, su actitud obstruccionista, su actitud machacona con la oposición, que somos representantes legítimos de los ciudadanos, elegidos democráticamente, les está llevando -a mi parecer y en mi humilde opinión-, como dice el título de una conocida película, <
/span>Camino a la perdición.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyora Tirado.

Per a rèplica, la senyora Quinzá.

La senyora Quinzá Alegre:

Muchísimas gracias, señor presidente.

Señora Tirado, le habrá quedado muy bonito, pero la verdad es que usted no convence a nadie.
(Veus) Estoy convencida de que no se convence ni a usted misma.
Si no le importa, yo he estado escrupulosamente callada en su
intervención, ruego el mismo respeto que he tenido con su señoría.

Mire, señora Tirado, dice usted, insiste en que sigue sin tener el expediente de
contratación, y, sin embargo, usted viene aquí a hacer unas denuncias y ni tan siquiera ha visito el expediente.
Usted dice
que hay sombras de duda, las tendrá usted; que el señor conseller no respondió ni justificó la fragmentación, pues, mire, le leo literalmente, página 13.
823 -para que pueda usted comprobarlo en el Diario de Sesiones-, el propio señor conseller de Economía, Hacienda y Ocupación contesta que «no existe segregación alguna de expediente, que, además, él mismo solicitó directamente el informe de CACSA, que se habían cumplido todos los requisitos legales y que no había ninguna segregación de los expedientes».
No es que lo eludía, es que contestó, además, expresamente.
Pero es que a ustedes ya se les ve el plumero.

Usted, bueno, yo puedo entender que quedara usted muy satisfecha de su
intervención en el pleno.
Yo he tenido ocasión de recordarle hoy, porque cuando he visto la pregunta la he leído, y, bueno, pues, le quedó una intervención, pues, se notó que usted se la había trabajado, pero no logra convencer.
Ustedes vienen con más de lo mismo.
Usted, a lo mejor, se sentiría -permítame la expresión- frustrada porque no tuvo ningún tipo de repercusión mediática.
Lamento decirle que hoy tampoco no lo va a tener porque, lamentablemente,
no nos acompañan los medios.
Y usted, como siempre, sigue estirando el tema a ver.
.
.
Y ahora ya, se cogen la bandera, han dejado una, y, ahora, necesitan coger
otra.
Yo les entiendo, lo que pasa es que les va como les va.
Ahora, quieren
coger la de la obstrucción, que negamos el parlamentarismo, el hazmerreír.
.
.
Pues, desgraciadamente, sí que en este parlamento están sucediendo cosas que, probablemente, no sean del agrado de nadie y que van,
desde luego, en deterioro de la clase política.
Pero, no nos atribuya a nosotros la culpa, señora Tirado, mírese usted también el ombligo, mírese el ombligo porque lo que tenemos que hacer aquí es dar ejemplo para los ciudadanos.

En cualquier caso, insisto, señora Tirado, lo lamento, no convencen a nadie, ustedes han cogido esta bandera,
ustedes siguen intentando alargar el tema, luego volverá a pedir que venga el conseller.
.
.
Bueno, pues más de lo mismo y usted intentará con esto sacar algún titular.
Yo, lamento que no lo haya sacado, pero, ya le digo que yo lo que sí que le pido es que esta cámara se utilice para fines serios y para fines que -como muy ha dicho hoy el presidente de La Generalitat- son los que preocupan y ocupan al Consell y a los valencianos y valencianas.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Gràcies, senyora Quinzá.

Per a fixar posició, té la paraula la senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Compromís avalarà la petició que fa el Grup Parlamentari Socialista perquè el director de CACSA puga explicar totes aquestes qüestions que se puguen plantejar en la seua compareixença.

Nosaltres creguem que hi ha dos fonaments bàsics que donen suport a esta iniciativa.
Una -i pràcticament és la més fonamental per a nosaltres, valdria en exclusiva este argument-, és que creguem que qualsevol petició que faça que qualsevol diputat puga exercir el seu dret amb les millors condicions,
puga exercir la labor que li han encomanat els ciutadans valencians amb el
millor rigor possible, doncs, açò va acompanyat d'una petició de compareixença d'un director d'una empresa pública, doncs, nosaltres creguem que és simplement un dret, un dret, i, per tant, no l'hem, en cap moment, d'obviar o boicotejar o donar-li recolzament.
Això és el més bàsic que crec que ja fonamenta el sí a esta petició de compareixença.
Però, quan això, per a aprofundir una miqueta més, va avalat d'una sèrie d'argumentacions en què nosaltres també compartim el seu fons, doncs, crec que ja de sobra hem de recolzar aquesta
petició.

De totes formes, jo no puc deixar algunes reflexiones que comentar en aquesta
comissió.
Em sembla massa atrevit que avui se diga «és l'oposició la que, en tot cas, està denigrant la classe política».
Sobretot, em sembla molt greu dir-ho avui, perquè avui hi han hagut unes disculpes i una acceptació de disculpes; qui ha fet les disculpes.
.
.

El senyor president:

Senyora Mollà, pregue s'atenga a la qüestió.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
qui ha fet les disculpes ha fet l'ofensa, qui rep esta acceptació de disculpes, en tot cas, el que fa gala és d'una ètica i d'una moral molt més exemplar que el que fa les disculpes perquè, lògicament, hi ha hagut de fer una agressió verbal al començament.

De totes formes, també he de parlar d'altres confusions que donen peu al «no» del Partit Popular a aquesta petició.
Miren, que vostés confonguen el que són alts càrrecs polítics del seu govern amb treballadors, i, en eixe terme -que és com l'utilitzen vostés-, el terme «treballadors», creuen que li atorguen una certa objectivitat a la seva faena i cap tipus de
responsabilitat política directa, és tremend.
Esta persona no està ací per la gràcia de Déu, malgrat que vostés pensen que la gràcia de Déu és capaç de posar una persona en una empresa pública.
No està ací per això.
Està perquè vostés li fan un encomanament.
I aquesta persona representa un càrrec polític elegit, elegit, de forma arbitrària.
D'acord?
I, per tant, no és un simple treballador que no tinga cap tipus de responsabilitat política.

Per tant, com aquí fiscalitzem l'acció política del govern, i això implica a tots i cadascun dels representants que de forma arbitrària exerceixen la política del Partit Popular, este senyor és de dret que vinga a aquesta cambra.
Això és una dinàmica que vostés acostumen a fer sistemàticament, confondre conceptes fonamentals per a no saltar-se cap tipus de dret
democràtic.
Este és un exemple, però n'hi han molts, n'hi han com, per exemple, que vostés confonguen govern i parlament, no sàpiguen fer la separació de poders com és de dret, el poder legislatiu, el poder executiu i, fins i tot, arribar a
atrevir-se a aprofundir en el poder judicial.
Vostés això ho fan, confonen constantment govern amb parlament.
I, més encara, confonen la paraula
públic amb els interessos del Partit Popular.
Tot el que a vostés se'ls posa a la mà, el que és públic, després ho pervertixen per a posar-ho al servei dels interessos del Partit Popular.

Això, tot això, és una dinàmica autodestructiva i no precisament d'un govern o d'uns pressupostos o d'una economia o d'unes polítiques.
Això és autodestructiu del propi sistema democràtic.
Si vostés això no ho veuen, en un perill gran ens estan posant i en un perill que el que ve és a, en conseqüència, denigrar la classe política, almenys el que percep la ciutadania, i és molt perillós que la ciutadania desconfie del poder legislatiu, de l'executiu i del judicial, almenys en el que respecta als seus interessos democràtics.

Hi han altres qüestions que em semblen també molt greu.
Que se diga que és que el conseller, en la contestació de l'altre dia, va donar resposta a totes estes incògnites, (veus) i és amb l'argument que, clar, quan se demana un contracte, quan se demana un expedient on
una de les tasques, i els ho recorde als membres d'esta comissió, dels diputats que estem ací, és fiscalitzar la tasca del govern i, per tant, si no tenim la documentació, poc se pot fiscalitzar, doncs, que vostés diguen que «ell» argumenta que no, és que està tot bé, és tot legal, i això valga per a la tasca de fiscalitzar, això no va de la mà de la transparència.

Miren, la transparència no pot ser només que per al conseller, que pot tindre accés a este expedient.
Si vostés parlen de transparència, ¿quin concepte de transparència tenen vostés?
(Veus) Escolte, la transparència és que jo, com a diputada, també puga vore eixe expedient.
¿O no?
(Veus; algú diu: «Sí, bien, pues, pídelo.
») Però si fem la petició i no se'ns dóna eixe expedient, doncs, ¿on tenim el problema?
, ¿qui fa eixa ordre de no donar eixa transparència?
El propi Partit Popular.

Per tant, ¿com volen vostés que si jo demane este tipus de documentació, ja siguen expedients, ja siguen contractes, etcètera, i no se me done, me valga a mi la paraula del conseller, que, en
definitiva, és qui ha pogut fer d'una manera determinada una contractació o un expedient?
Ell mateix (veus) no pot.
.
.
Clar que.
.
.
, no pot valorar i avalar amb objectivitat la seua pròpia acció, perquè, si no, no estaria.
.
.
, vaja, no tindria el cap en el seu lloc, ¿no?
, si ell no creguera que està fent les coses bé.
.
.
Clar, ell mos dirà que creu que està fent les coses bé, però la transparència s'ha de vore quan.
.
.
, i veritablement se fa gala d'ella, quan la resta, és a dir, l'oposició, els que veritablement exercim la tasca de fiscalitzadors, podem tindre accés directe i total a eixe tipus de qüestions.

No sé quina por tenen vostés i per què no volen que també nosaltres sigam els que avalem estes coses que ha dit el conseller, és a dir, que aquí no passa res i que ningú ha fet les coses malament.
¿Per què no deixa el Partit Popular que nosaltres mateixos sigam els que caigam en una
trampa, si tan bé han fet vostés les coses?
¿Per què no volen que nosaltres tingam que caure en la dinàmica d'avalar-los les seues pròpies accions, si no han fet res fora de la legalitat o fora de l'ordre ètic que té de tindre un polític.

No tindrien de tindre tanta por, si veritablement no cregueren que les coses
que s'estan dient i les coses que s'estan descobrint foren veritablement el que vostés se dediquen a fer tots i cadascun dels dies.

Gràcies.

El senyor president:

Gràcies, senyora Mollà.

Bé, doncs, si no n'hi ha més intervencions, donem per finalitzat el debat i passem a votar la proposta que
ha defensat la senyora Tirado.
¿Vots a favor?
Gràcies.
¿En contra?
Gràcies.
7 vots a favor i 8 en contra, queda rebutjada.

Senyories, la presidència agraïx la col·laboració de totes les seues senyories, i s'alça la sessió.

(S'alça la sessió a les 13 hores i 28 minuts)