Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 23 de maig de 2001.
Comença la reunió a les 10 hores i 36 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 45.
Primera reunió.**

 

 

 

***Debat i votació del Dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda sobre el Projecte de llei de crèdit extraordinari en el pressupost vigent per a la cobertura de la subvenció pública de despeses electorals a la qual es refereixen els articles 41 i següents de la Llei 1/1987, de 31 de març, de la Generalitat Valenciana, Electoral Valenciana.
(BOCV número 99).***

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, s'obri la sessió.

El primer punt és debat i votació del dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda sobre el Projecte de llei de crèdit extraordinari en el pressupost vigent per a la cobertura de la subvenció pública de despeses electorals, a la qual es referixen els articles 41 i següents de la Llei 1/1987, de 31 de març, de la Generali-tat Valenciana.

El debat serà, en primer lloc, la presentació del projecte de llei; a continuació, la presentació del Dictamen de la comissió; com no hi ha esmenes, passarem a la votació de totalitat, i explicació de vot per cinc minuts.

En primer lloc, possible presentació del projecte de llei.
Té la paraula l'honorable senyor conseller.

 

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados, muy buenos días.

Comparezco ante este Pleno de las Cortes Valencianas para presentar, en nombre del Consell, el Proyecto de ley de crédito extraordinario para la cobertura de la subvención pública de gastos electorales a la que se refieren los artículos 41 y siguientes de la Ley 1/1987, de 31 de marzo, de la Generalitat Valenciana, Ley electoral valenciana.

Los artículos 41 y siguientes de la mencionada ley, situados en el capítulo II, bajo el título Subvención pública de gastos electorales, dentro de su título VII, Gastos y subvenciones electorales, establecen la obligación de la Generalitat Valenciana de subvencionar los gastos electorales.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, silenci.

 

**El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:**

 

.
.
.
de los partidos, federaciones, coaliciones o agrupaciones de electores que se presenten a las elecciones generales, a las Cortes Valencianas, en las condiciones y los requisitos que en la misma ley se establecen.

Por su parte, el artículo 45, apartado quinto, del mencionado texto legal, dispone que la citada subvención pública debe realizarse mediante la presentación por el Gobierno Valenciano a las Cortes Valencianas de un proyecto de ley de crédito extraordinario por el importe total de las subvenciones a adjudicar reflejadas en el informe, fiscalización que sobre las contabilidades electorales realizó la Sindicatura de Cuentas el 6 de diciembre de 1999.

De acuerdo con lo dispuesto en el artículo 42 de esta Ley electoral valenciana, y tal y como queda reflejado en el mencionado informe de la Sindicatura de Cuentas, la Generalitat Valenciana concedió ya anticipos con cargo a la subvención pública correspondientes por un importe de 100.
451.
714 pesetas a las candidaturas que obtuvieron representación en las últimas elecciones celebradas a las Cortes Valencianas, concretamente las elecciones autonómicas entonces de 1995, cantidad esta que se descuenta del importe total de la subvención pública contenida en el presente Proyecto de ley de crédito extraordinario.

Así, de acuerdo con los resultados del proceso electoral a las Cortes Valencianas celebrado el 13 de junio de 1999, y de conformidad con lo establecido en los artículos 32 y siguientes del vigente Texto refundido de la ley de hacienda pública valenciana, por el presente proyecto de ley se concede un crédito extraordinario en el presupuesto de gastos del presupuesto de la Generalitat Valenciana para el ejercicio 2001, por un importe total de 137.
424.
426 pesetas, con objeto de dar cobertura a la subvención pública de gastos electorales con motivo de las elecciones autonómicas de 13 de junio de 1999.

El proyecto de ley opta por financiar las obligaciones derivadas del mismo con cargo a las disponibilidades presupuestarias del capítulo II, Gastos corrientes, del presupuesto de gastos de la Generalitat Valenciana, elección que obedece a las siguientes razones:

En primer lugar, al tratarse de un gasto de naturaleza excepcional, resulta de difícil imputación a una sección presupuestaria concreta.

En segundo lugar, se ha considerado como más adecuado financiarlo proporcionalmente y en el marco de las disponibilidades presupuestarias del momento concreto con cargo a las dotaciones del capítulo II de cada uno de los programas presupuestarios afectos a las distintas consellerias, excluidos los créditos correspondientes a los programas de Educación Primaria y Secundaria de la sección novena de la Conselleria de Cultura, los programas de atención primaria, asistencia especializada, prestaciones externas, administración y servicios generales y atención sociosanitaria y salud mental de la sección 10, Sanidad, y los programas de servicios sociales, familia, menor y adopciones e integración social del discapacitado de la sección 16 de Bienestar Social.

Y en tercer lugar, la elección del capítulo II tiene su razón de ser en la circunstancia de que, al tratarse de gastos internos o de funcionamiento de la propia administración autonómica, es esta la que asume directamente el coste, sin que repercuta necesariamente en los gastos para inversiones ni en las transferencias corrientes y de capital.

Por último, vistos los importes mínimos de cada uno de los programas que se ven afectados por la modificación presupuestaria, entendemos que ninguno de ellos ve alterados de una forma sustancial los objetivos y actividades asignadas en la correspondiente ley de presupuesto.

En este sentido se pronunció el dictamen del Consejo Jurídico Consultivo de la Comunidad Valenciana, de fecha 8 de junio del año 2000, en relación con el presente proyecto de ley, al señalar: "Se estima suficientemente prevista la financiación de crédito extraordinario, puesto que se obtiene de la minoración de créditos consignados en el presupuesto de la Generalitat Valenciana para el ejercicio 2000, existiendo garantía de disponibilidad de la fuente financiadora".

El crédito extraordinario que se concede se aplicará a la sección 7, Justicia y administraciones públicas, en un programa presupuestario creado al efecto, el 46.
2.
60, Consulta electoral 1999, con un único capítulo, el capítulo IV, Transferencias corrientes, y una línea de subvención con la misma denominación.

Por último, el proyecto de ley recoge la obligación del Gobierno Valenciano de informar a la correspondiente comisión de las Cortes Valencianas de la concesión de las subvenciones de gastos electorales en el plazo de un mes desde que se realice.

Por cuanto antecede, solicito en nombre del Consell la aprobación por estas Cortes del Proyecto de ley de crédito extraordinario en el presupuesto vigente para la cobertura de la subvención pública de los gastos electorales a la que se refieren los artículos 41 y siguientes de la Ley 1/1987, de 31 de marzo, de la Generalitat Valenciana, Ley electoral valenciana.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula, per a la presentació del dictamen de la comissió, el senyor Ros.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Bon dia, senyores i senyors diputats.

Anem a presentar el dictamen del Projecte de llei de crèdit.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, pregue silenci, per favor.

 

**El senyor Ros Piles:**

 

Com dia, anem a presentar el dictamen del Projecte de llei de crèdit extraordinari en el pressupost vigent per a la cobertura de la subvenció pública dels gastos electorals als que fan referència l'article 41 i subsegüents de la Llei 1/1987, de 31 de març, de la Generalitat Valenciana.

El projecte de llei va ser presentat a les Corts Valencianes el dia 16 de febrer del 2001 i va ser publicat en el *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* número 90, de data 20 de març del 2001.

El termini per a la presentació d'esmenes va acabar el 6 d'abril del 2001.
Al projecte de llei no es va presentar ninguna esmena, per la qual cosa la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda, en la reunió celebrada el dia 8 de maig del 2001, aprovà el dictamen amb el text del projecte de llei de la mateix forma que va ser elaborat pel Govern, i va ser publicat en el *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* número 99, amb data 21 de maig del 2001.

Este es el dictamen que presentem, producte de la Comissió d'Hisenda, com he mencionat anteriorment, celebrada el dia 8 de maig d'aquest any.

Gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ros.

Correspon a continuació la votació de totalitat del dictamen de la Comissió d'Economia, Pressupostos i Hisenda sobre el Projecte de llei de crèdit extraordinari en el pressupost vigent.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 46 vots a favor, cap en contra, 33 abstencions.
Queda aprovat el projecte de llei.

Per a explicació de vot, té la paraula el senyor Oltra, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

El projecte de llei que acabem d'aprovar deu ser un instrument per a.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Oltra.
Per favor senyories, pregue silenci.

Continue, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Dia que el projecte de llei que acabem d'aprovar deu ser un instrument per a fer complir precisament altres lleis, en concret la Llei 1/1987, electoral valenciana.
No planteja, per tant, res nou, i en tot cas deu concretar com s'executa una cosa que altres llei establixen.
Deu desenvolupar la Llei 1/1987 en l'aspecte, un aspecte important, com pot ser el de la subvenció pública de les despeses electorals, d'acord amb el que en ella s'estableix.

Per tant, en aquest projecte de llei, no hem discutit res graciable, res discrecional, simplement el que s'havia de discutir era que s'aplicara o una cosa que ja ve prevista en la legislació des de fa molts anys, i que a més és molt important en el sentit que el que pretén és garantir la participació a nivell financer, a nivell econòmic, també de facilitar la participació dels partits i de les coalicions en els processos electorals.

En este sentit, una cosa que està molt ben regulada i que té uns terminis determinats, sí que és preocupant que el Govern Valencià haja incomplit els mateixos terminis de què la llei parla.
El conseller d'Hisenda que abans ha fet ús de la paraula ha passat per damunt quan ha dit que en el termini d'un mes.
.
.
Efectivament, això és el que diu, però, com ara vaig a explicar, eixe termini s'ha incomplit, i això també s'ha de dir, senyor conseller, perquè si no és així s'està dient només una part de la veritat.

L'article 45.
2 diu que la Sindicatura de Comptes es pronunciarà dins dels tres mesos següents a les eleccions sobre la regularitat de les comptabilitats electorals.
La Sindicatura, efectivament, va aprovar el 6 de setembre del 1999 eixos comptes, i el *Butlletí Oficial* ho va publicar el 27 de setembre; per tant, en eixe aspecte va incomplir el mateix article 45.
5, que diu que al mes següent ­i així enganxe amb el que dia el conseller­ de la remissió de l'informe de la Sindicatura de Comptes el Consell presentarà a les Corts Valencianes un projecte de llei de crèdit extraordinari per a pagar les despeses electorals.

L'informe es va publicar el 27 de setembre, però fins a l'11 d'abril del 2000 no va estar aprovat per la Comissió d'Economia i Pressupostos de les Corts, i el projecte de llei tingué entrada en esta Cambra el 16 de febrer de l'any 2001, o siga, 16 mesos on la llei diu 1 mes.
I això, crec que és greu, senyor conseller, crec que no és per a passar-ho aixina per damunt, com vosté ha passat.
El mateix Consell Jurídic Consultiu, amb molta suavitat, però no deixa de fer constar eixa circumstància que demostra que s'ha incomplit un precepte i, a més, que s'ha incomplit sense cap explicació per vostés.

Què és el que s'ha pretés en este aspecte per tant?
O siga, se volia, per exemple ­és la primera impressió que dóna­, se volia ofegar econòmicament, asfixiar econòmicament determinats partits polítics a l'hora de retardar el pagament d'una cosa que no la donen vostés, la dóna la llei?
O siga, és una cosa a la qual tenim dret, no és una cosa graciable o una cosa discrecional, és una cosa a què tenim dret i que deuríem haver cobrat des de fa molt de temps.

És cert que de 237 milions de pessetes que s'haurien d'haver cobrat hi hagué una bestreta, com en altres ocasions, i quedaven els 137 milions de pessetes que en el projecte de llei d'avui aprovem.

Però, també n'hi ha un altre aspecte que introduïx una variant sobre procediments anteriors i és: d'on vénen eixos diners?
Lògicament, vosté ha de defensar la correcció.
A nosaltres ens pareix molt discutible, i crec que hi havien procediments distints i probablement millors per a facilitar eixos diners per a fer complir la llei.

Vostés han optat per una fórmula que és llevar-los, amb una espècie de derrama ­perquè això, pràcticament se pot dir una derrama­, han tocat totes les conselleries, tots els capítols II, en alguns casos en qüestions jo crec que quasi simbòliques, de mil i tantes pessetes, han fet modificacions pressupostàries en eixe sentit, de manera que tot el món ­digam­ contribuïsca, pague una quota per al compliment d'esta llei, una cosa aixina un poc estranya.

I damunt, molt més estranya quan resulta que d'este capítol II són vostés els primers que normalment diuen, quan l'oposició fa esmenes en el debat de pressupostos, intentem llevar d'ahí o intentem modificar algunes de les partides, "és que l'oposició pretén bloquejar o dificultar el funcionament de diferents conselleries".
Això què és, quan ho fem mosatros, però quan ho fan vostés és música celestial, no?

Després, també, me pareix greu i de molt poca sensibilitat el fet que quasi la tercera part d'aquestes despeses vinguen provinents d'una conselleria molt important i molt necessitada de recursos i a on se troben unes circumstàncies, la veritat, jo crec que inclús llastimoses econòmicament, com és la de Sanitat.
Jo crec que ahí ha faltat una sensibilitat més gran per a evitar eixa situació, que jo crec que és difícil.
Són vostés els qui han fet la proposta, vostés haurien d'haver donat una explicació d'això; no l'han donada, i crec que demostra, d'alguna manera, quines són les seues prioritats.

Per tant, per a finalitzar ja, insistir: ara ens hem limitat en una part a fer complir la llei, però crec que vostés haurien d'haver plantejat altre tipus de solució a aquest problema, perquè la solució que han donat ha vingut, com deia el refrany, *tarde y mal*.
O siga, en eixe sentit crec que no ha sigut res exemplar, encara que si tirem mans dels antecedents anteriors, possiblement el que ha passat fins ara encara serà pitjor.

Moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Per a explicació de vot, té la paraula la senyora Moreno.

 

**La senyora Moreno Fernández:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Venimos a explicar la postura de nuestro voto, que quizás a algunos les haya podido parecer sorprendente bajo una cierta lectura de "cómo no votan a favor aquello que es para ellos" y que, desde luego, mi grupo entiende que cualquier voto, sobre todo una ley, en esta Cámara debe ser con la consiguiente reflexión, independientemente de para quién vaya dirigido.

Por eso mi grupo, ante este mandato legal que el señor conseller decía de la necesidad de hacer un crédito extraordinario para cubrir los préstamos, ante ese procedimiento no habitual en esta Cámara.
.
.
No solamente no habitual para créditos extraordinarios para gastos electorales, porque quiero recordar en esta Cámara que sólo se hizo en el año 1987.
Ni el gobierno socialista de 1991 ni el gobierno popular de 1995 utilizaron este procedimiento porque había otro procedimiento, que era el programar, planificar, incluirlo en los presupuestos.
Pero, bueno, el procedimiento es legal y sobre el procedimiento de la presentación del crédito no decimos nada.
Insisto, no es habitual ni para los créditos extraordinarios de elecciones ni para ningún tipo de crédito extraordinario en el tema presupuestario.
Porque esta Cámara no ve un solo crédito extraordinario desde el año 1995, como si todo lo que ha pasado en la Comunidad Valenciana haya estado previsto por los presupuestos.
Evidentemente, todos sabemos que los presupuestos que hace el Partido Popular son falsos y que por eso no necesitan hacer créditos extraordinarios.

Mi grupo se ha abstenido en un proyecto de ley porque, no teniendo que enmendar nada del texto de la ley, como no ha enmendando, porque no tenemos nada que decir al texto de la ley, sí que hemos querido decir, queremos decir ahora y por eso nos hemos abstenido, el procedimiento por el cual se ha llegado al texto de la ley; un procedimiento que se ha hecho mal, muy mal, y tarde, muy tarde.

Se ha hecho mal porque, como ya se ha dicho aquí, el texto de la ley electoral no sólo mandata a que el Consell presente a estas Cortes un proyecto de ley de crédito extraordinario, sino que mandata que se haga en un mes.
Y la única excusa, la única excusa para que este gobierno no haya presentado en el plazo de un mes el crédito extraordinario es la voluntad política de asfixiar económicamente a la oposición, es la única excusa.
Es la única excusa porque, además, desde junio del 2000, donde se produce el informe favorable del Consejo Jurídico Consultivo, desde junio del 2000 hasta ahora, hasta febrero del 2001 donde el Consell presenta el proyecto, no se ha producido ni un solo trámite más.
¿Qué voluntad ha tenido el Consell de no presentarlo y al día siguiente de tener el informe favorable del Consejo Jurídico Consultivo?
Ninguna.

Pero además no sólo se ha hecho tarde, muy tarde, muy, muy tarde, mucho más tarde del mes después, sino que además se ha hecho mal.
Tan mal como que ha sido una auténtica chapuza administrativa; tan mal como que cinco meses después, en febrero del 2000, el director general de Industria pide al conseller de Economía una habilitación de crédito, no un crédito extraordinario, una habilitación de crédito por importe de 229 millones, 100 más de lo que se acaba de votar ahora en esta cámara.
Y, a partir de esa carta, el señor subsecretario de Política Económica, la señora secretaria general de la Conselleria de Economía, la señora secretaria general de la Conselleria de Administración Pública y, lo más grave de todo, el señor interventor general de la Generalitat Valenciana, firman informes por valor de 229 millones.
Ni siquiera suman, ni siquiera suman bien; firman informes favorables por valor de 229 millones.
Es el Consejo Jurídico Consultivo el que suma, afortunadamente.
Los interventores no.
Los abogados son los que suman, y es el que suma y dice que se ha sumado mal.
Y es en junio del 2000 cuando se descubre que todos los informes que se habían hecho desde la Conselleria de Administración Pública y desde la Conselleria de Economía están equivocados y hablan de 100 millones más de lo que estaba previsto.

Por eso, por el procedimiento, porque es un procedimiento malo democráticamente, malo democráticamente por el trámite, malo democráticamente por la intención política descarada con la cual se intenta callar a la oposición, no sólo desde esta Cámara sino también desde fuera, quitándole los medios que la ley les da, que no es su voluntad, y que no es posible que ahora, después de aprobar esta ley, alguien pretenda tardar en pagar.

Bromas aparte, gestos aparte, esta ley se tiene que cumplir.
Esta ley la han votado ustedes, sin nuestro voto pero la han votado ustedes, y tienen que tramitarla ya.
Pero quedará siempre constancia en esta Cámara que ha sido una ley con argucias poco democráticas, con mala tramitación y con una muestra clara de por qué el caos económico en la Generalitat Valenciana es el que es, porque ni siquiera el interventor general suma bien ni hace los informes que le corresponden.

Nada más y muchas gracias.

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Moreno.

Té la paraula el senyor Costa, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Costa Climent:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

Mi grupo parlamentario ha presentado y ha votado afirmativamente, porque creemos que esta ley, si bien parlamentariamente ha pasado discretamente, es una ley importante no solamente para los partidos políticos sino importante para la sociedad valenciana en general.

Porque creo que, a pesar de lo que se ha dicho aquí, que luego comentaré, destaca dos aspectos sustanciales de nuestra autonomía.
En primer lugar, es una ley que sustenta de forma material, de forma económica, la actividad electoral, la actividad democrática de los partidos políticos, y creo que eso justifica la necesidad de presentar, como lo marca la propia Ley electoral, una Ley de crédito extraordinario.
Y, además, es una muestra, una vez más, de la autonomía política de esta Cámara, una muestra de que los valencianos tienen una propia legislación, un propio ordenamiento y la posibilidad que tienen los valencianos de recurrir a sus propios órganos de ratificación de la legalidad de las leyes, de justificación de la legalidad y de la vigencia de las leyes.

Y además se ha hecho, a pesar de lo que se ha comentado aquí, sabiendo justificar y sabiendo plasmar la distribución del crédito en partidas que para nada afectan, y repito, para nada afectan, a la actividad y los objetivos de los programas que han sido destinados a financiar esa Ley de crédito extraordinario.

Pero, claro, aquí lo que no se puede, o me parece por lo menos arriesgado, es afirmar que un gobierno tiene voluntad política de ahogar financieramente a la oposición, cuando ha sido este gobierno el que precisamente ha concedido un anticipo a esos propios partidos de la oposición para que puedan sufragar esos gastos; un anticipo que recuerdo que más del 50% ha ido a parar a las arcas de los partidos políticos de la oposición.

Lo que no entiendo es que se pueda decir que el procedimiento administrativo es chapucero, cuando se aprueba por la Intervención General, por el Consell, por la Secretaría General de la Conselleria de Economía y Hacienda, con informe de la Subsecretaria de Política Presupuestaria y Financiera, cuando tiene un informe preceptivo del Consejo Jurídico Consultivo de la Comunidad Valenciana.
Porque, claro, aquí se habla de que se ha incumplido la Ley electoral.
¿Cómo es posible que se incumpla una Ley electoral cuando el propio informe del Consejo Jurídico Consultivo dice que el proyecto de ley se ajusta a la legalidad vigente?
No entendemos cómo una ley, que parece que es tan mala, que incumple leyes sustanciales de la Comunidad Valencia-na, puede ser ratificada por los miembros de la oposición, sin una sola enmienda en el proceso parlamentario, puede ser ratificada por el principal órgano que ratifica la constitucionalidad y la concordancia con el Estatuto de Autonomía y el ordenamiento jurídico valenciano sin ningún tipo de salvedad, y que se pueda decir aquí que es un intento de voluntad política de ahogar a la oposición y una chapuza administrativa.

Pero, además, lo que yo no entiendo.
.
.
No me extraña, a mí realmente no me extraña que un partido que destina 500 millones de pesetas a una sede pueda votar o abstenerse en algo que financia sus gastos electorales, no me extraña, a mí no me extraña.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

Senyor Costa, atenga's a la qüestió.

 

**El senyor Costa Climent:**

Lo que sí que me extraña ­y voy a la cuestión, señora presidenta­ lo que sí que me extraña.
.
.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, silenci, per favor.

 

**El senyor Costa Climent:**

 

.
.
.
es que un partido político que vota a favor de este dictamen en la comisión resulta que ahora se abstenga por un mero paripé político.

El único motivo por el cual ustedes se abstienen es porque tienen frustración, frustración porque, a pesar de que ustedes han sido el partido político que más dinero se gastó en las elecciones autonómicas en el año 1999, consiguieron 400.
000 votos menos que el Partido Popular.
Ese es el auténtico motivo por el cual ustedes se han opuesto.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Costa.

Senyora Moreno, per a què demana la paraula?

 

**La senyora Moreno Fernández:**

Señora presidenta, para réplica, puesto que el representante del Grupo Popular no ha utilizado su turno para explicar el voto sino para contestarme a mí.

 

**La senyora presidenta:**

Sabe usted perfectamente, señora Moreno, que no hay turno de réplica en explicación de voto.
Lo siento mucho.
*(Remors)* No hay turno, señora Moreno, no hay.

 

 

 

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre impuls d'un Pla d'ocupació juvenil, presentada pel GP Socialista-Progressistes (RE 22.
638, BOCV número 87)***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt dos: presa en consideració de la Proposició no de llei sobre impuls d'un Pla d'ocupació juvenil, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.
Per a la presentació i defensa, té la paraula el senyor Vicente, en representació del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

**El senyor Vicente Navarro:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

La proposición no de ley que presenta el Grupo Parlamentario Socialista viene al hilo de un debate abierto actualmente en la sociedad y en las entidades que durante muchos años, también en las instituciones públicas, han estado ocupando objetores de conciencia para la realización de programas sociales de diversa índole.

En ese sentido, hay que recordar que las discusiones también actuales, acerca del fomento del voluntariado, como la que recientemente hemos tenido en esta misma Cámara, o el debate y discusión del Proyecto de ley del servicio civil, surgen precisamente de la necesidad de hacer frente a la desaparición de la prestación social sustitutoria y, consiguientemente, de gran parte de los servicios que esta prestación cubría con anterioridad.

En todas las entidades, en las instituciones públicas también, como digo, surge la pregunta de qué va a suceder a partir del 31 de diciembre, cuando el último objetor de conciencia deje de realizar su prestación, como lo venía haciendo anteriormente.

Es lógico que en nuestro país ese debate tenga una mayor importancia y una mayor relevancia que en el entorno europeo; países como Holanda han ocupado, durante el año 2000, 8.
000 personas para la prestación social; en Francia han sido 20.
000, y sin embargo, en nuestro país han sido 165.
000 objetores de conciencia reconocidos en el año 1999.

En ese sentido, es lógico que las entidades estén asistiendo con temor, precisamente, a la desaparición de la prestación social.
Unas entidades a las cuales la prestación les ha favorecido enormemente y han contribuido al asentamiento de sus programas y de su actividad social.

Hay que tener en cuenta que la prestación social ha sido un elemento valorado muy positivamente en nuestro país durante los años de su existencia.
En la encuesta anual que publicaba la Dirección General de Objeción de Conciencia, dependiente del Ministerio de Justicia, los ciudadanos colocaban, en una puntuación sobre 10, colocaban un 8,6 al servicio recibido por parte de los objetores de conciencia.

Y tenemos que tener en cuenta también que el sector mayoritario en la Comunidad Valenciana, el sector donde mayor número de entidades han trabajado con objetores de conciencia, ha sido el sector de los servicios sociales, donde el 49% de las entidades con objetores a su cargo han estado trabajando en este ámbito.

Ante esta situación, desde el Grupo Parlamentario Socialista entendemos que la solución para el fin de la PSS, y para no perder precisamente la asistencia social que venían prestando en muchos casos, es el empleo.

Los mismos responsables de las entidades, en la encuesta a que me refería anteriormente, afirman que la mayoría de servicios que han prestando hasta el momento los objetores pueden convertirse en actividades profesionales remuneradas.
Además, la sociedad también reclamará estos servicios cuando desaparezcan por ley.

Es cierto que se ha creado una demanda que exige la continuidad del servicio y, además, profundizará en los llamados nuevos yacimientos de empleo, una realidad que después de la desaparición de la prestación social sustitutoria es visualizada con mucha más claridad.
En este debate que se ha tenido en discusiones acerca de la creación de empleo, precisamente esos sectores que a partir del 31 de diciembre abandonan la prestación social pueden ser susceptibles de creación de empleo.

Creación de empleo, porque, señores y señoras diputadas, *pleno* es este foro en el que estamos aquí, pero ese calificativo no puede aplicársele al empleo en nuestra comunidad.
La reciente encuesta de población activa, publicada estos días, del primer trimestre del año 2001, habla claramente y contradice la propaganda oficial en materia de creación de empleo.
Estamos todavía muy lejos, muy lejos del entorno de los países europeos, con una tasa de paro significativamente inferior a la nuestra.
En nuestra comunidad, la tasa de paro de la cual hablaba la Epa se sitúa en el 10,5%, como digo, muy alejada, cifras muy alejadas de las que ofrecía el gobierno en amplios anuncios de prensa en estas últimas semanas.

Y hablamos, lógicamente, como necesidad de creación de empleo en la comunidad, pero también como prevención para la desasistencia social en la cual nos vamos a encontrar a partir del 31 de diciembre de este año.
Ha habido fórmulas ante eso, se han estado barajando diferentes opciones.
Una de ellas, como les decía, el fomento del voluntariado, de la cual hemos estado discutiendo un proyecto de ley recientemente en este Parlamento.
Otra ha sido la creación del denominado servicio civil, una fórmula que ha contado con la negativa y el rechazo por parte de las entidades que anteriormente tenían objetores a su cargo.
Incluso también muchas instituciones no han considerado conveniente una propuesta, a nuestro juicio, insolidaria y, además, elitista.

Nuestra propuesta en el conjunto del Estado redundaría aproximadamente en la creación de 600.
000 nuevos empleos.
Hay que decir que consideramos también que de esos puestos de actividad de la prestación social, muchos de ellos deberán mantener todavía su carácter voluntario, pero, como digo, es una cifra importante y que en nuestra comunidad también se vería reflejado en algo más de 6.
000 nuevos empleos en anteriores puestos de actividad de la prestación.

En referencia a las dos fórmulas anteriores, hay que decir que las propias entidades de voluntariado han rechazado abiertamente.
.
.
han puesto encima de la mesa la necesidad de que por ellas mismas no van a poder asumir la desaparición de los objetores en nuestro país.
Únicamente el 20% de las funciones que anteriormente cubría la prestación social podrán ser asumidas por las entidades de voluntariado, algo que decía la propia plataforma de entidades de voluntariado no hace una semana.

En ese sentido, hay que reflexionar por parte de las instituciones acerca de que va a haber una desasistencia importante a partir del 31 de diciembre, que las entidades ya están diciendo que no tienen medios para asumir esa desaparición de la prestación social.

Comunidades autónomas como Cataluña han empezado ya a explorar en el sentido de nuestra proposición no de ley.
Cataluña, el gobierno catalán, del cual el Partido Popular es socio de gobierno, piensa dotar un plan de empleo que convierta parte de los puestos de actividad de la PSS en puestos de trabajo, y lógicamente, en otros mantener su carácter voluntario.
En ese sentido, no es una fórmula imposible.
Es una fórmula ya que empieza a adoptarse en algunas comunidades autónomas y que, por lo tanto, es un ejemplo claramente exportable para la nuestra.

Hay que decir que todavía falta, a nuestro juicio, una idea clara sobre cómo asumir el problema de la desaparición de la prestación social.
Se ha estado barajando, como decía anteriormente, el servicio civil, y parece ser que últimamente la fórmula adoptada por el gobierno del Partido Popular es la del fomento del voluntariado, que, insistimos, insistimos, será claramente insuficiente si tenemos en cuenta que las propias entidades ya han manifestado que no lo van a poder asumir.

Precisamente, a nuestro juicio, la proposición recoge dos prioridades importantes: asumir y continuar prestando estos servicios demandados por la sociedad y, precisamente, redundar en la creación empleo para los jóvenes de este país.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vicente.

Hi ha una esmena presentada a esta presa en consideració, que és l'esmena número 25.
251, del Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula la senyora Cervera, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**La senyora Cervera Mañas:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Obviamente, las entidades de voluntariado no podrán nutrirse de nuevos voluntarios con propuestas como las suyas, porque ustedes lo que están solicitando a través de esa propuesta es no potenciar el voluntariado sino cargarse definitivamente lo que es ese fenómeno social que supone el voluntariado social.

Quiero recordar que el contexto de este debate se produce después de que el presidente del gobierno, José María Aznar, anunciara en su investidura la finalización del servicio militar obligatorio y la voluntad de iniciar la paulatina sustitución del modelo mixto de fuerzas armadas por otro estrictamente profesional.

Por tanto, subrayar que la inquietud que se suscita en muchos foros de nuestra sociedad viene asociada a un hecho positivo y deseable, como es la finalización del servicio militar obligatorio.
Una institución con casi 200 años de historia, que ha marcado la vida de tantos jóvenes españoles, frustrando expectativas formativas y profesionales y que, sin duda, su desaparición marcará un antes y un después en la historia española.

Por tanto, nos felicitamos de que haya sido el gobierno del presidente Aznar quien haya asumido con valentía y vigor este reto tan importante para la sociedad española, lamentando, por supuesto, que otros pudieron haberlo hecho antes, evitando el descontento de tantos jóvenes españoles, y no lo hicieron.

Nos felicitamos también, y dicho sea de paso, por la incorporación de 75.
000 hombres y mujeres, soldados y marineros, en las fuerzas armadas profesionales, favoreciendo la igualdad real de hombres y mujeres de acceso e incorporación al ejército profesional.

Por tanto, señorías, no traten ustedes de empañar lo que ha sido un éxito del gobierno popular.

Para poder determinar qué efectos tendrá la desaparición de la prestación social sustitutoria, será necesario analizar qué ha supuesto la prestación social sustitutoria en su período de vigencia, y en este aspecto coincidimos con el Grupo Socialista.

La prestación social sustitutoria ha desempeñado un papel dinamizador y de refuerzo para numerosas entidades que ya venían prestando esos servicios, y ha generado una demanda en cuanto a la cantidad y calidad en los servicios sociales prestados que no debiera quedar sin respuesta tras la suspensión de aquella.
También los prestadores sociales, objetores de conciencia, se han beneficiado de las posibilidades formativas ofrecidas y desarrolladas tras la experiencia de la prestación social.

El debate existe, y prueba de ello es una iniciativa parlamentaria del Senado en la pasada legislatura que mandataba al gobierno a estudiar este tema que nos ocupa y, recientemente, en el Congreso de los Diputados con la comparecencia del ministro de Trabajo.

En ese debate, el ministro de Trabajo y Asuntos Sociales compartía la existencia de cierta preocupación e inquietud en el seno de determinadas entidades, nutridas en parte por la actividad realizada por los prestadores sociales.
Y apuntaba dos referencias, a modo de reflexiones, como posibles soluciones, sin merma de las que pudieran apuntar en futuros foros de debate, señorías, porque en ese momento el debate estaba servido.
Una de ellas, la creación del servicio civil, constitucionalmente ofrecido en el artículo 30.
3, y la potenciación de todas las fórmulas posibles del voluntariado social, dado el acelerado auge de este fenómeno social en los últimos años.

Respecto del servicio civil, adelantaba algunos inconvenientes fruto de la experiencia en otros países, y, sin duda, apuntaba la potenciación del voluntariado como una fórmula viable a estudiar.
Aquel debate finalizó con un amplio consenso respecto a la potenciación de la figura del voluntariado.
Digo amplio consenso, ya que el Grupo Socialista, también representado, también avaló esta propuesta.

Y paso a continuación a leer textualmente lo que el señor Moragues, en representación del Grupo Socialista, hizo en aquel momento: "Es cierto, y acabo, señora presidenta, que el Grupo Socialista tampoco tiene absolutamente clara cuál debe ser la alternativa a la prestación social sustitutoria, pero coincidiendo con lo que ha expresado el señor ministro, nuestro grupo cada día se decanta más por la idea de impulsar la participación de los voluntarios a través de la ley del voluntariado".

Aquel debate, como les decía, terminó con un amplio consenso, y ese es el sentido de la enmienda que ha presentado mi grupo parlamentario y que leo a continuación: "Que el Consell inste al gobierno de España a proponer la realización de un estudio orientado a adoptar cuantas medidas sean necesarias tendentes a lograr la más plena promoción del voluntariado social, a efectos de acentuar la importante tarea que vienen realizando y, a su vez, contribuir desde esa función de voluntariado social, a satisfacer las necesidades específicas que se pueden plantear con la desaparición del objetor de conciencia como alternativa social al servicio militar obligatorio".

Junto al diálogo político imprescindible en materia de normalidad política, el diálogo social en el que debemos involucrar a nuestros empresarios y sindicatos, también es hora de intentar ese diálogo con el tercer sector.

Por todo ello, con esta enmienda entendemos que las soluciones al mantenimiento de los servicios prestados hasta ahora por los prestadores sociales objetores de conciencia pasan necesariamente por continuar desarrollando políticas que potencien el voluntariado social.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Cervera.

Per a acceptació o no d'esmenes, té la paraula el senyor Vicente.

 

**El senyor Vicente Navarro:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Cervera.

Al presidente Aznar en aquel debate se le olvidaron los insumisos en la cárcel.
Hace escasamente dos semanas, una propuesta del Grupo Parlamentario Socialista solicitaba en el Senado la despenalización de la insumisión, dado que el servicio militar iba a desaparecer, y ante eso contamos, como es lógico, con su rechazo.
Debe saber, señora Cervera, que todavía hay causas pendientes para los insumisos, concretamente en la ciudad de Alicante, donde el otro día se realizaba un juicio.

Es decir, desaparece el servicio civil y nos congratulamos por ello, pero han cometido ustedes un olvido grave con los objetores, ante los que no sabemos si va a haber algún tipo de medida de gracia.
Pero, en definitiva, nuestra propuesta, que era reformar el Código Penal, fue rechazada por su grupo, ante un delito que prácticamente va a dejar de existir.

Nosotros, señora Cervera, como le he dicho en mi primera intervención, no estamos en contra de que una gran parte, la inmensa mayoría, de los puestos de actividad de la prestación social sustitutoria continúen teniendo, y tengan, un carácter voluntario.
Le he dicho, por si no ha atendido a las cifras, que en el año 1999 se reconocieron en nuestro país 165.
000 objetores de conciencia.
Nosotros estamos hablando de un plan de empleo de 60.
000.
Queda todavía, por lo tanto, un arco muy importante para la prestación voluntaria, que, en eso coincidimos, debe fomentarse.

En cualquier caso, no ha hablado del segundo aspecto que sustenta nuestra propuesta, la creación de empleo.
No sé si es que acaso la EPA ha enfriado el triunfalismo narcisista al que nos tiene acostumbrados su gobierno.
Ante lo cual, usted todavía ha esgrimido, en referencia a la desaparición de la prestación social substitutoria, lo que el gobierno socialista dijo o dejó de hacer.
Una cantata ya muy gastada, tanto como la Visa del alcalde de Dolores.

En cualquier lugar, en cualquier circunstancia, entendemos que es precisamente la creación de empleo la que sustenta gran parte de nuestra propuesta.
Y, en ese sentido, aquí está la encuesta de población activa, que fue del primer trimestre, publicada esta semana.
Aquí están sus datos.
Hay una diferencia de formato importante, este de la derecha, de la derecha, cuesta 800.
000 pesetas, publicado en los diarios de la Comunidad Valenciana el fin de semana del domingo 6 de mayo.
Demasiado dinero para una media verdad.

Y por lo tanto, entendemos que, contrastando ambos formatos, todavía estamos muy lejos, todavía estamos muy lejos, de las cifras que ustedes plantean en su propaganda oficial.
Lo cual exige que todas aquellas oportunidades que haya de creación de empleo para los jóvenes, y esta es precisamente una de ellas, deben aprovecharse por parte de las instituciones.
Algo que parece ser que a ustedes no se les pase ni por la cabeza, cuando en países europeos, y ya que somos vanguardia europea en tantos y tantos aspectos, pues mire, este Plan de empleo juvenil que planteamos, tiene mucho que ver con el plan de choque francés para eliminar el desempleo juvenil.
Pero parece ser que hay aspectos en los que no estamos precisamente a la vanguardia en el conjunto de la Unión Europea.

También tiene especial importancia la creación de empleo estable en nuestra comunidad.
Algo que atiza sistemáticamente a los jóvenes, donde el 90% de los contratos en el año 2000, el 90% de los contratos de menores de 25 años, son contratos temporales.
*(So per interferència d'un mòbil)* Que además cobran salario mínimo interprofesional y que duran menos de un mes.
Y esa corta duración no es para tener cada día un empleo y conocer mundo, como el señor Ripoll dice, que el trabajador debe acostumbrarse al contrato temporal.
El mercado laboral ya no es como antes, se ha flexibilizado.
Y eso es bueno mientras vaya acompañado de la creación de nuevos puestos de trabajo.

Bien, en cualquier caso, avalar la política de precariedad laboral era algo que en sus actuaciones ya teníamos claro.
Pero además, reafirmarla mediante declaraciones en prensa, pues era algo que desde luego no podíamos esperar menos por parte de este gobierno.

En cualquier caso, se ha referido anteriormente a los debates suscitados en el Congreso, y lógicamente este es uno de ellos y además importante.
Yo creo que lo que tratamos de hacerle reflexionar, es que las propias entidades de voluntariado, como le he dicho anteriormente, han afirmado que sólo pueden asumir el 20%.
Esto está publicado el 10 de mayo en un diario de Valencia.
Son las propias entidades de voluntariado las que están diciendo que no es suficiente, sin negar la realidad y sin negar la necesidad de fomentar el voluntariado, y que muchas de esas plazas continúen teniendo un carácter totalmente voluntario.

Pero no es suficiente.
No es suficiente, señores del partido Popular.
Y en ese sentido, habida cuenta de la necesidad imperiosa de la creación de empleo en la comunidad, habida cuenta también de que el fantasma de la desasistencia social se cierne a partir del 31 de diciembre, entendemos que una medida que puede complementar a la perfección la desaparición de la prestación social es precisamente el empleo público.

Las instituciones tienen una inmensa responsabilidad.
Se han creado en ayuntamientos, en la propia Generalitat Valenciana, muchos puestos de actividad que, sin duda, y es de reconocer, deberían estar ocupadas por personas que cobran un salario.
Y de eso, desde luego, no hemos oido nada, y además se rechaza con contundencia por parte de las instituciones.
Y yo creo realmente que es injusto.
Que es injusto no pensar que los nuevos yacimientos de empleo, con ocupaciones vinculadas al tercer sector, no sean ni materia de estudio por parte de los gobernantes actuales.
Y eso, a nuestro juicio, es una grave irresponsabilidad.

En cualquier caso *(so per interferència d'un mòbil)* entiendo que la enmienda del Partido Popular puede ser viable, pero en un contexto que no es precisamente el de nuestra proposición.
Nosotros estamos planteando con claridad un plan de empleo.
Lo que usted está planteando es sustituirlo por una voluntad, todavía por concretar en qué, todavía por ser mucho más concretos, de cómo se van a cubrir las plazas, los puestos de actividad de la prestación social.

Y como le digo, eso no se consigue únicamente a base de voluntariado.
Estamos hablando, por tanto, de dos cosas completamente distintas.
Completamente diferentes.
Y esto por darles una receta.
Nuestra propuesta es asumible, en tanto y cuanto la Generalitat podría ya disponer de un estudio específico sobre los puestos de actividad de la PSS en la administración y en el conjunto de las entidades sociales.
Observar qué sectores son los prioritarios a partir del 31 de diciembre por cubrir, y en ese sentido traernos las conclusiones aquí para estudiarlas.

En cualquier caso, ya rechazaron a inicio de la legislatura una propuesta de Esquerra Unida en ese sentido, en la realización de un análisis por parte del Consell, en la realización de un estudio para detectar precisamente las carencias que nos íbamos a encontrar en relación a la prestación social substitutoria.
Sin ese estudio previo, evidentemente no tenemos nada.
Pero no podemos tener ni plan de empleo ni fomento del voluntariado, porque no conocemos las necesidades reales.

Por lo tanto, entendemos que si quieren acogerse ustedes a la sistemática de trabajo de la administración, estúdienlo, estúdienlo, y en base a eso concreten las soluciones que precisamente estamos planteando desde los grupos de la oposición.
Desde la complementariedad con el modelo de voluntariado, desde también la creación de empleo para la gente joven en este país.

Muchas gracias.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vicente.

Té la paraula, per a rèplica, la senyora Cervera.

 

**La senyora Cervera Mañas:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Bueno, el ejercicio de memoria al que usted apuntaba yo creo que más bien debería hacerlo su grupo parlamentario y no el nuestro.
Porque tengo que recordarle a ustedes que la objeción de conciencia se aprobó en el año 1984.
Ustedes gobernaban desde el año 1982, de manera que ustedes han tenido, durante sus trece años de gobierno, tiempo suficiente para modificar esa Ley de objeción de conciencia, para mejorarla e incluso para abordar algo tan normal como era la desaparición del servicio militar obligatorio.

Y también ese ejercicio de memoria que les sirva para recordar que, de alguna manera, a nosotros no nos tienen dar ustedes lecciones de cómo plantear nuestras políticas de fomento de empleo y menos empleo estable, señorías, cuando ustedes fueron los precursores de los denominados contrato-basura, que de alguna manera tenían algo tan inherente como es una prestación por desempleo, pues eran totalmente carentes de esas prestaciones de desempleo.
Entonces no nos vengan ustedes a dar a nosotros lecciones de políticas de fomento de empleo, señoría.

De todas formas, nuestro grupo parlamentario ha entendido que el debate pasaba fundamentalmente por promocionar y potenciar el fenómeno social del voluntariado.
Usted explicaba que las entidades de voluntariado, pues, habían tenido una merma en su dinamización de alguna manera, porque los objetores de conciencia que colaboraban con ellos y que trabajaban con ellos de alguna manera habían dejado un espacio que debía ser llenado en estos momentos.

Lo que el gobierno del presidente Zaplana en estos momentos dice es que ese espacio que dejan los objetores de conciencia perfectamente se puede ver cubierto, y perfectamente se puede llenar partiendo de la base de promocionar el voluntariado social.
Porque es fundamental, señoría, esas entidades tienen que seguir funcionando.
Y para que sigan funcionando este gobierno tiene que fomentar, tiene que incentivar de alguna manera a todos los jóvenes, hombres y mujeres jóvenes y mayores, de nuestra comunidad y el resto del Estado, para que de alguna manera se sientan comprometidos y quieran colaborar con esas entidades de voluntariado.

También es cierto que en aquel debate que se produjo en el Congreso de los Diputados, de alguna manera se pusieron de acuerdo en una moción que adelantaba o apuntaba estudiar determinadas políticas de fomento de empleo.
Porque sí que es verdad que existían determinados espacios, como le venía diciendo, que dejaban los objetores de conciencia, que de alguna manera podrían ser susceptibles de ser calificados o de ser consolidados como puestos de trabajo.
Pero no todos, señoría, no todos.
Porque, si lo hacemos de esa manera, yo le digo que ustedes en este momento estarían animando a la decapitación del fenómeno social.

Yo comprendería, y además le ofrezco hacer un receso del tiempo que estime la presidenta, para estudiar una transaccional, recogiendo el texto de la enmienda que nosotros hemos presentado y añadiendo un texto orientativo hacia el fomento de políticas de empleo que se pudieran contemplar.
Si le parece a su señoría podemos.
.
.
solicito el receso a la presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

¿Si no hay inconveniente por parte de los grupos parlamentarios?
*(Remors)* ¿Suspendemos la sesión durante diez minutos para intentar llegar a algún acuerdo como ha propuesto la ilustre diputada?
*(Pausa)* Dentro de diez minutos reanudaremos la sesión.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 33 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 12 hores i 7 minuts)*

**La senyora presidenta:**

 

Té la paraula la il·lustre diputada, senyora Cervera, per a finalitzar el torn de rèplica.

 

**La senyora Cervera Mañas:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Y muy brevemente.
El Grupo Parlamentario Popular ha formulado una oferta al Grupo Parlamentario Socialista.
De alguna manera esta propuesta viene a reflejar lo acordado en el Congreso de los Diputados el 12 de diciembre de 2000 por todos los grupos representados en la Cámara y por tanto también por el Grupo Socialista.
Y viene a decir que, además de la potenciación de voluntariado, se estudien medidas de fomento de empleo.

Entonces, el Grupo Parlamentario Popular lamenta enormemente que el Grupo Socialista no haya tenido a bien, de alguna manera, respaldar esta propuesta.
Y lo lamentamos también por la sociedad valenciana, señorías.
Porque la sociedad valenciana sigue pagando las incongruencias políticas de la desorientación que tiene el Grupo Socialista en la Comunidad Valenciana.
*(Remors)*

Nada más y muchas gracias.
*(Remors.
Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Cervera.

Té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Vicente, per a rèplica.
*(Remors)*

**El senyor Vicente Navarro:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Señoras diputadas, señores diputados.

Señora Cervera.

El debate que usted plantea llega tarde.
Le recuerdo que eso que usted me planteaba lo votaron en contra cuando Izquierda Unida propuso precisamente la realización de un estudio para que la administración determinara qué puestos de actividad podían ser voluntarios y cuáles podían ser retribuidos con personas contratadas en las entidades de voluntariado o en la propia administración.
Algo, como digo, que ustedes rechazaron a principios de legislatura.
Creo que tampoco tienen la justificación suficiente para volvérnoslo a plantear aquí hecho un refrito.

La intención de ustedes es mitigar los efectos que la desaparición de la prestación substitutoria puede tener en la creación de empleo juvenil.
Algo para lo cual nosotros asumimos perfectamente que nos pueden dar muchas lecciones en fomento del empleo.
No en vano el primer conseller de Trabajo de este gobierno era un conseller de la etapa socialista, y por lo tanto, entendemos que también asumen nuestros aciertos y también nuestros errores.

Por lo tanto, nosotros consideramos que mitigar los efectos y precisamente ocultar lo que de bueno tienen los nuevos yacimientos de empleo, es una irresponsabilidad política importante.
Sean conscientes de que el voluntariado no va a ser la receta mágica exclusivamente para el final de la prestación social sustitutoria, que se lo están diciendo las entidades que no pueden asumir lo que supone la desaparición de la PSS en nuestro país.

Y, por lo tanto, creo que lo que hay que tener es suficiente responsabilidad política para asumir también que la desaparición de la PSS tiene una importancia capital en la creación de empleo, algo, como digo, que se está realizando en muchos países europeos contratando a jóvenes, por ejemplo Francia.
Ya que asumen los proyectos, los programas políticos de su amigo Blair, observen también el modelo aplicado en Francia para que realmente los jóvenes tengan una inserción laboral mucho más importante de la que están teniendo en estos últimos años y precisamente en mejores condiciones.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Vicente.

Pel grup que no ha presentat esmenes, Esquerra Unida, té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats, senyores diputades.

Afortunadament la joventut valenciana va demostrar ja des de fa molts anys que rebutjava la mili, que no li agradava el model que li estaven plantejant i que, per tant, no volia entrar per eixe camí de fer un servei militar obligatori i que, a més, no responia a les seues expectatives ni a cap funció clara de defensa.
Eixe rebuig a la mili s'està estenent també a l'exèrcit, al nou exèrcit professional.

La joventut valenciana no el veu com un lloc de treball ni accepta que eixa siga una situació laboral correcta o de-sitjable per a ells.
De fet, el que rebutgen no és només un model de treball o un model laboral, sinó que rebutgen un model d'exèrcit especialment intervencionista fora de les nostres fronteres.
És a dir, no aconseguiran convéncer als joves valencians i a les joves valencianes perquè entren a formar part d'un exèrcit, les funciones del qual es defineixen per la nova Otan com a un exèrcit que pot intervindre i pot atacar fora de les fronteres.
Un exèrcit així l'única cosa que farà serà atemorir als veïns i fer que s'armen més, amb la qual cosa nosaltres també estarem atemorits i continuarem una altra vegada en una cadena d'armamentisme que nosaltres considerem completament absurda.

Però, com ens trobem que els joves no accepten ni la mili ni accepten el nou exèrcit professional, ens trobem que la joventut valenciana necessita que s'establisquen, que es decidisquen, que es concreten uns altres models laborals per a ells.
S'ha parlat molt del tema de la precarietat.
Els joves hui en dia entren al mercat de treball d'una manera molt precària, amb contractes molt curts, ocupant llocs que suposen un desaprofitament de la formació que tenen, és a dir, una subocupació clara i, per tant, per anar contra la precarietat, per anar contra la subocupació, cal establir un pla d'ocupació per a la joventut.

Però és que, a més, nosaltres pensem que la prestació social substitutòria ha sigut un tema molt mal plantejat des del principi; de fet hi ha molta gent que va rebutjar fer-la i són els insubmisos que encara són un problema, que encara són un tema que no s'ha resolt per part dels poders públics.
Però, és que la prestació social substitutòria es va fer per a un percentatge d'objectors d'un 8%, i ara estem fregant el 80% d'objectors al País Valencià.
*(Remors)*

**La senyora presidenta:**

 

Per favor, un moment, senyor Cardona.

Per favor, pregue silenci.

Continue.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Per a nosaltres és una gran alegria que això passe aixina.
És a dir, demostra que hi ha molta més joventut conscient de la que a voltes els poders públics creuen.
Però, clar, com es fa una prestació substitutòria per al 80% de la joventut valenciana?
Doncs, es fa d'una manera absolutament in-correcta.
I ací ens trobem que la prestació social s'ha dedicat a ocupar llocs que realment eren llocs de treball.
És a dir, llocs en els que feia falta un professional per a ocupar-los.

La gent que està fent hui en dia la prestació social no ocupa llocs que puguen ocupar els voluntaris simplement perquè no responen al perfil d'una activitat voluntària; la fan de manera obligada i, a més, eixes activitats requeririen una contraprestació econòmica, i el voluntariat no pot entrar ni en activitats que siguen obligades ni en activitats que pressuposen una contraprestació econòmica.

No sé si vostés saben, deurien saber-lo, que molts objectors han fet de bibliotecaris, han fet de conserges de centres educatius, de centres esportius, de centres culturals, han treballat en vigilància del medi ambient i no com a voluntaris, és a dir, no com ajuda a personal que ja estiguera allí, sinó substituint al personal que haguera hagut d'estar allí; han estat en menjadors escolars cobrint places de treball, han fet atenció a persones amb discapacitats, han intervingut en moltes àrees de serveis socials que hagueren hagut d'ocupar professionals: educadors socials, monitors, psicòlegs, etcètera, per no parlar de tots els objectors que han estat fent d'administratius sense cobrar un duro, evidentment, i molts objectors que han fet, fins i tot, de jardiners, i ens trobem que en molts ajuntaments se'ls utilitza per a ocupar les brigades d'obres.

Per tant, nosaltres pensem que la prestació social substitutòria s'ha plantejat molt malament i que han ocupat llocs realment de treball.
Quan ara desaparega la prestació social això no podran ocupar-ho els voluntaris.
Quan ara desaparega la prestació social substitutòria eixos llocs seran igualment necessaris d'ocupar, però moltes administracions pretenen simplement ampliar les funcions dels treballadors que ara tenen.

Nosaltres pensem que tant des del punt de vista dels llocs ocupats per objectors ara actualment, tant des del punt de vista del bon funcionament social, de la necessitat que esta gent fent determinats treballs ha demostrat, tant des del punt de vista de la necessitat d'ocupació de les persones joves i una ocupació que no siga ni precària ni que siga una subocupació, i també des del punt de vista de la formació, és a dir, molts dels treballs dels que han ocupat els objectors requerien una formació específica, qui forma a la gent per a atendre als discapacitats?
Hui en dia no existeixen escoles tallers, no existeixen cases d'ofici dedicades a formar en aspectes del treball social.
I això també seria necessari planificar-ho i preveure-ho des d'ara.

Per tant, nosaltres pensem que sí que cal planificar un pla d'ocupació que cobrisca tots estos aspectes i que done una eixida molt més digna a la nostra joventut.

Per tant, Esquerra Unida va a votar a favor de la proposta inicial presentada pel Grup Socialista.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Per a rèplica, té la paraula la senyora Cervera.

**La senyora Cervera Mañas:**

 

Sí, muchas gracias, señora presidenta.

Bueno, de igual manera el Grupo Parlamentario Popular lamenta que el Grupo Parlamentario de Izquierda Unida no haya conseguido, de alguna manera, aunar esfuerzos para que esa propuesta, esa enmienda que presentaba el Grupo Parlamentario Popular, se hubiese sacado por mayoría de todos los grupos.

Yo creo que tenemos una oportunidad de oro en estos momentos en la Comunidad Valenciana, no solamente con esta propuesta, sino que estamos en estos momentos en el debate de la futura Ley del voluntariado en la Comunidad Valenciana, y desde aquí hago un llamamiento a la responsabilidad política de los dos grupos de la oposición que están representados en esta Cámara, porque consideramos que es muy importante continuar fomentando y potenciando todas las formas posibles de voluntariado social.

Y para eso, el Grupo Parlamentario Popular desde aquí, desde la tribuna, les ofrece esa voluntad de diálogo para que podamos sacar adelante esa Ley del voluntariado social tan importante para nuestra comunidad.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Té la paraula per a rèplica el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Jo en este moment, senyora diputada, no puc valorar la seua esmena sinó que he de referir-me a la proposta del Partit Socialista, i amb el que ella té de substancial estem d'acord perquè.
.
.

Anem a vore.
Ací hi ha un tema crucial i és que no sabem quants llocs de la prestació social realment estan ocupant llocs de treball.
Era una crítica, pense, molt seriosa que fan fer els moviments d'objecció de consciència a eixe model de prestació social.
Es va pretendre amb la prestació social ocupar llocs que realment eren absolutament necessaris, que calia una formació específica per a cobrir-los, que en una altra circumstància hagueren tingut una compensació econòmica.
I, per tant, ahí sí que hi ha tota una sèrie d'ocupacions que no poden respondre a les organitzacions de voluntariat.

Nosaltres volem que hi haja molts voluntaris al País Valencià, però el que no volem de cap manera és que els voluntaris facen d'administratius, o no volem que els voluntaris facen de conserges, o no volem que els voluntaris facen tota eixa sèrie de treballs que realment estan ocupant.
En eixe sentit anava la proposta d'Esquerra Unida de valorar quines necessitats hi hauran de voluntariat i quines necessitats reals hi hauran de treball.

Rebutjar analitzar això és deixar-nos a l'aire, és deixar que després, quan s'acabe la prestació social, ja vorem què passarà!
I si hi ha moltes faenes que es queden sense ocupar, doncs, ja vorem després si algú les ocupa!

Per tant, nosaltres pensem que l'estudi inicial per a vore eixa diferenciació, quines podien ser ocupades per voluntariat, quines devien ser ocupades per treballadors, era necessari, i que això haguera pogut portar ara a l'extrem de dir: "Doncs, mira, tenim 3.
500 llocs de treball que podem ficar en un pla d'ocupació de l'Administració per a joves.
I tenim tres mil i escaig llocs que han de ser per a les associacions de voluntariat".
Ara en este moment s'estan trobant que les associacions de voluntariat et diuen: "No, no podem ni ocupar-lo tot ni certes activitats poden ser ocupades".

Per tant, nosaltres votarem a favor del Pla d'ocupació, desitgem que hi hagen molts voluntaris i que, realment, les activitats de voluntariat siguen totes cobertes, però desitgem que les activitats laborals que han estat fent els objectors en contra de la pròpia llei, eixes activitats laborals siguen cobertes per persones contractades com pertoca, per persones contractades de manera estable i per persones contractades segons la formació que han rebut anteriorment.
I, per això, el nostre vot afirmatiu.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Correspon la votació ordinària de la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre impuls d'un pla d'ocupacional juvenil, presentada pel Grup Parlamentari Socialis-ta-Progressistes.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 40 vots a favor, 42 en contra, cap abstenció, queda rebutjada esta presa en consideració.

El punt 3 ha sigut retirat.

 

 

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre adopció de mesures que eviten la construcció d'una plataforma ferroviària nova que destruïsca les comarques de la Costera, la Ribera Alta i l'Horta Sud, presentada pels GP Socialista-Progressistes i Esquerra Unida del País Valencià (RE 23.
283, BOCV número 90)***

 

 

**La senyora presidenta:** 

 

Correspon, per tant, el debat al punt 4, que és la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre adopció de mesures que eviten la construcció d'una plataforma ferroviària nova que destruesca les comarques de la Costera, la Ribera Alta i l'Horta Sud, presentada pels Grups Parlamentaris Socialista-Progressistes i Esquerra Unida.

Té la paraula per a la presentació i defensa el senyor Oltra, en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, anem a defensar conjuntament els dos grups proponents aquesta proposició no de llei.

Jo crec que cal dir que l'Ave per a Esquerra Unida no és una qüestió prioritària, jo crec que és una cosa sabuda.
I continuem pensant cada volta més que és un error considerar aquest tipus de tren com la major prioritat, la major preocupació per part dels responsables polítics, en este cas, de la nostra comunitat.

Des d'Esquerra Unida nosaltres apostem pel tren, per la millora del tren, del tren convencional, de xarxes convencionals de trens, que són les que fins ara, ací i en tots els llocs ve utilitzant la immensa majoria de la població, i que amb tota seguretat també continuarà utilitzant, es faça o no es faça el tema de l'Ave.

L'Ave, sense dubte que és un tren modern, això no ho discutix ningú, i ràpid, això tampoc ho discutix ningú.
Però el que també crec que poca gent pot discutir és que també és un mitjà car econòmica i ambientalment.
I això, crec que s'ha de tindre en compte.

Molt més quant a les necessitats de la millora en la xarxa convencional ferroviària, i més en la zona de què estem parlant, que motiva aquesta proposta, són tan evidents.
Són simplement escandaloses, inclús deuria donar un cert pudor plantejar-se qüestions com aquestes, de portar l'Ave passe el que passe, i mantindre indefinidament, mitjançant promeses i promeses que tots els anys vénen renovant-se, l'actual línia ferroviària, l'actual xarxa convencional, en esta zona en concret, moltes zones, però en concret en aquesta, que és ­ja dic­ de pura vergonya.

Per tant, nosaltres sí que voldríem dir una qüestió: que en temes d'inversió, de despesa de diners públics, s'han d'establir prioritats.
O siga, diners públics, n'hi ha els que n'hi ha, no és una cosa inesgotable, estan ahí, i per tant cal saber-los utilitzar bé.
Clar, dir, això, doncs, ara mateix, al grup que dóna suport al Govern, doncs, astò pot sonar a acudit, quan tenim, doncs, el que tenim, a nivell de deute i de malbaratament i tot este tipus de coses.
Clar, astò que estem parlant ací, doncs, segurament, no tindrà quasi ni importància.

Però nosaltres continuem pensant que és molt important el saber distribuir bé eixos diners i que sempre es procure beneficiar a la immensa majoria de la població.
Per tant, s'han de fer números per a vore que és més convenient en cada moment.
Jo crec que els números estan prou clars, en eixe corredor, en el tram Xàtiva-Silla, n'hi ha en estos moments, en rodalies i en tràfics regionals deu milions de passatgers any.
En llargs recorreguts, que seria l'hipotèticament beneficiari de la nova modalitat Ave, un milió i mig en estos moments.
Jo crec que des d'eixe punt de vista ja n'hi ha raons més que justificades.

Per tant, quina necessitat tenen en estos moments les comarques que motiven la nostra proposta?
Quina necessitat d'una nova plataforma ferroviària tenen?
Jo crec que cap.
Ninguna.
Ninguna perquè no els va a beneficiar en absolut, al contrari, és un element nou, un element més de crear problemes, de crear problemes a l'efecte barrera, a l'efecte d'inundacions, de destrossar l'horta, de fer tota una sèrie de danys en propietats, en indústries, etcètera, etcètera, que ja se sumen a tota una sèrie de projectes, uns en marxa i altres previstos, que faran que d'alguna manera, doncs, pràcticament tota esta zona tinga un canvi radical i del que va a ser, doncs, pràcticament no quede més que alguna fotografia i pare vosté de contar.

I damunt, n'hi ha un altre element que tampoc s'ha de perdre de vista, o siga, m'imagine que tot el món sap que el famós Ave Madrid-València, si és que alguna volta es fa ­perquè jo dic que per a Esquerra Unida no és un tema prioritari, però dóna la sensació que per al Govern central tampoc siga un tema prioritari, i després, segurament demà, tindrem oportunitat d'entrar per ahí­, en el cas hipotètic que això es fera, jo crec que tot el món deu saber que no passarà per este corredor, perquè, bé, gràcies a la intervenció del senyor Bono, etcètera, etcètera, que jo crec que al final va a ser el gran beneficiari del famós acord de Múrcia, doncs, l'Ave anirà per Conca.
O siga, per tant, no anirà per la via tradicional que fins ara anava.
Per tant, van a ser uns trens que no utilitzaran aquest corredor ferroviari.

Aleshores, clar, este corredor ferroviari, en estos moments ve sent utilitzat per deu trens, com a màxim, de llarg recorregut, i és que els números jo crec que és important en este cas anar recordant-los.
És un corredor que, certament, es troba en estos moments absolutament col·lapsat, i la gent que l'utilitzem, doncs, som testimonis d'eixa circumstància: està col·lapsat, les esperes, els retards, etcètera, etcètera.
Amb greus problemes: té al voltant de 54 trens de viatgers més els mercaderies, més eixos a què abans havíem fet referència.
I deu milions de viatgers, que és una quantitat molt important.

Aleshores, al costat de l'actual corredor, què és el que se planteja?
Fer-ne un altre?
Fer una altra plataforma amb un màxim de deu trens i amb un màxim d'un milió i mig de passatgers?
Jo crec que la qüestió està prou clara.
Jo crec que això no té defensa en cap moment, i a més, què suposa?
Suposa crear dos models, o siga, un model amb ample internacional, ample modern, ample actualitzat, de via, amb uns trens molt ràpids, molt moderns, molt bonics, etcètera, etcètera, per a un determinat sector molt minoritari, i després, la resta de la gent, o siga, probablement més del 90 %, que anirà en l'actual corredor amb ample ibèric, amb totes les dificultats, perquè els trens van a ser els mateixos.

O siga, és condemnar, és seleccionar dos models de viatgers, dos models de societats també en el tema dels trens.
I a més, a uns preus absolutament destrellatats.
S'han presentat dos alternatives, que a més han motivat el rebuig quasi unànime per part de tota la gent dels ajuntaments afectats, inclosa gent del mateix Partit Popular, que s'han manifestat absolutament en contra perquè és una barbaritat.
Inclús el mateix ministeri ha hagut d'anar reculant per a anar modificant les seues propostes.
A més, davant d'una certa passivitat per part del mateix Consell, que sempre l'ha agafat amb el pas canviat.
O siga, després va dient "no, no, és que anem a negociar un canvi, anem a negociar una millora".
.
.
Però, tot això, perquè no se fa ans, perquè s'ha d'esperar que el Ministeri decidisca, opte per una traçat i després anar a la contra per a vore després de mils d'al·legacions, després d'una mobilització social, i estem parlant de trens, d'Ave, que tant en un cas com en l'altre pugen més de 1.
500 milions de pessetes per quilòmetre de via.
La cosa és impressionant.

I els traçats estan ací!
És cert que n'hi ha un altre traçat que millora l'anterior, però continua sent molt agressiu i continua provocant el rebuig de gran part de la població afectada.

Per tant, nosaltres tenim clar que és una qüestió que s'ha de resoldre.
Ens agradaria que el Partit Popular, grup parlamentari, també donara suport a aquesta proposta, que el que pretén, fonamentalment, és paralitzar les agressions que tenim damunt en aquestes zones que va a suposar el tema Ave, i obrir un debat sobre la convinença d'anar en eixe sentit, o negociar el que jo crec que de veritat fa falta, que és una millora en la xarxa convencional que fa molts anys que està esperant des de la supressió de passos a nivell, des del tema de les variants en diferents nuclis de població, la possibilitat de crear alguna tercera via en paral·lel a les actuals, de manera que eixos trens de llarg recorregut puguen tindre un marge d'actuació millor, amb més garantia, més seguretat, etcètera, etcètera.
Podem parlar d'Alfafar, de Sedaví, etcètera, etcètera.

És que podem parlar de moltíssimes coses molt més importants, molt més demandades per la població que la proposta d'Ave, a pesar que l'Ave aquest, si és que també algun dia vinguera, també és un Ave entre cometes, perquè també és un Ave d'eixos que fins fa quatre dies no era ni tan sols Ave.
Amb el canvi de decret que va fer el Govern, doncs resulta que ara és Ave també el que abans era velocitat alta.

Per tant, ja dic, crec que estem davant d'una oportunitat de salvar el que ja queda, va quedant poquet, de tota una zona, d'unes comarques històriques nostres.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra, li recorde que és una única iniciativa, i la resta del temps, per a presentació i defensa és la que li correspon al Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, acabe.
O siga, demanar que s'aprove aquesta proposta, que jo crec que és obrir una porta a l'esperança, i no la proposta que té el Partit Popular, que està negociant per ahí en Madrid, fora de temps, una proposta que jo crec que va a constituir una agressió a tota la zona.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Per a la presentació i defensa, té la paraula la senyora Sanchordi, en representació del Grup Parlamentari Socialis-ta­Progressistes.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

A principis d'este any, de l'any 2001, se presenta esta proposició no de llei, la presenta el Grup Socialista conjuntament amb Esquerra Unida.

Esta proposició no de llei la presentem com a conseqüència d'una reunió que mantenim, una reunió amb els representants dels afectats per una decisió del Ministeri de Foment, una decisió que consistix a construir una nova plataforma ferroviària per al pas de l'Ave en el tram Xàtiva-València.
Decisió que ha comptat des del primer moment amb la més frontal oposició de la societat civil i de quasi tota la societat política de les tres comarques afectades, que són la Costera, la Ribera i l'Horta Sud.

D'esta manera, mancomunitats, ajuntaments, associacions cíviques de les comarques, varen encetar tota una sèrie de mobilitzacions oposant-se a açò.
Una sèrie de mobilitzacions que molt al seu pesar, hui, en el dia de hui, no han pogut encara finalitzar, i no l'han pogut finalitzar per una raó molt senzilla, perquè en estos moments estan conforme estaven.
Estan conforme estaven.
Demanaven que Foment adaptara l'actual via fèrria per a construir la infraestructura de l'Ave, això és el que demanaven, en lloc d'ocupar un nou corredor, per l'impacte tant ambiental, social, com econòmic que anava a produir en les tres comarques.
I això és el que hui, a dia de hui, continuen exigint.
Perquè la proposició no de llei té hui plena vigència.
Cert és que Foment ha realitzat un nou estudi informatiu.
Cert és que ha proposat dos traçats alternatius, però cert és també, que ningun del dos és satisfactori, perquè ningun dels dos dóna suport a les propostes i les al·legacions que se fan des de les tres comarques.

Un dels dos traçats alternatius és idèntic al que se va plantejar a finals de 1999, i l'altre el que fa és utilitzar l'actual plataforma ferroviària, però només en un terç del tram.
¿Què passa amb els altres dos terços del tram?

A partir d'ací, el Grup Socialista no entenem la insistència ­i dic insistència per no dir la cabuderia­ del Ministeri de Foment a construir una nova plataforma, anant d'esta manera en contra, i fent cas omís, per un costat, dels ciutadans i ciutadanes de tres comarques de la nostra comunitat que suposen més de 400.
000 habitants.

Anant en contra, també, aparentment, de la Conselleria d'Obres Públiques, que ha manifestat públicament el suport a esta iniciativa.
Ha manifestat públicament el seu suport tard, això sí, un any després, i no diu absolutament res fins al moment en què s'adjudica la redacció del projecte d'obres, i pel que es veu, molt d'èxit no ha tingut, perquè si han anat a negociar amb el Ministeri de Foment, no els han fet gens de cas.
Però, bé, en principi, se suposa que dóna suport a esta iniciativa.

I anant en contra també, esta decisió del Ministeri de Foment, esperem, i això és el que hui venim a demanar, que eixa decisió del Ministeri de Foment vaja en contra dels representants de tots els ciutadans i ciutadanes d'esta comunitat al parlament valencià, de tots els grups polítics.

Demanem, doncs, el vot a favor d'esta proposició.
Vot que suposa un posicionament clar i ferm, una manifestació expressa en defensa dels interessos valencians, exigint al Ministeri de Foment, que és el que al cap i a la fi ha de prendre l'última decisió, que aprofite l'actual corredor ferroviari en lloc de crear un corredor nou que, com tots sabem, va a tindre més de 100 metres d'ample en una de les zones més poblades de la nostra comunitat.

Esperem, i volem deixar ben clar, en eixe sentit, que el Grup Popular va a donar suport a esta iniciativa, atés que li dóna suport la Conselleria d'Obres Públiques i que, com no pot ser d'una altra manera, n'hi ha una total i plena sintonia entre el partit polític que governa i el grup parlamentari que sosté el Govern.

Res més i moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Sanchordi.

A esta presa en consideració no hi ha esmenes presentades, per tant correspon la intervenció del Grup Parlamentari Popular.
Té la paraula el senyor Ferraro.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Comparezco ante esta Cámara en nombre y representación del Grupo Parlamentario Popular, y la verdad, señorías, es que yo tenia la probablemente engañosa pero plena convicción de que la proposición no de ley que han presentado conjuntamente los grupos Socialista y de Esquerra Unida, sería retirada por los grupos proponentes, o al menos por alguno de ellos que debería tener más responsabilidad de lo que viene demostrando últimamente en estos asuntos que tanto afectan a las infraestructuras tan necesarias para un desarrollo armónico y de futuro en nuestra Comunidad Valenciana.

Pero veo que no.
La responsabilidad que también debe tener la oposición en estos grandes temas, queda en olvido, y haciendo dejación de ella los dos grupos proponentes, señorías, insisten en mantener esa proposición, que desde el Grupo Popular sólo podemos tildar de demagógica, oportunista y también total y absolutamente desfasada en sus planteamientos.
Y eso que hace sólo poco tiempo que fue presentada, concretamente con fecha 7 de febrero del presente año.

Bien, señorías, en mi grupo comprendemos que desde la oposición se intente subirse al carro de los éxitos del gobierno del presidente Zaplana, ya que no les queda otro remedio, pues la integración de la Comunidad Valenciana en la red española y europea de alta velocidad es esencial para asegurar su potencial progreso, por su capacidad tanto para fomentar la extensión de los servicios a las empresas, la ampliación de los mercados de trabajo, las posibilidades de formación y, en suma, las capacidades productivas y de creación de empleo.

Tras la inclusión de la línea Ave Madrid-Comunidad Valenciana a la transformación del eje del mediterráneo en alta velocidad, hace de esta la infraestructura clave del de-sarrollo regional de la zona en las próximas décadas.

Pero, claro, los grupos proponentes no deben desconocer que al estudio informativo para la construcción del tren de alta velocidad que el Ministerio de Fomento aprobó en diciembre de 1999, y al que se refieren en la exposición de motivos de su propuesta de resolución, el Gobierno Valenciano presentó alegaciones en el trámite correspondiente precisamente para evitar las presuntas consecuencias negativas para las comarcas de la Costera y de la Ribera que ahora, en febrero de 2001, los grupos proponentes señalan en su propuesta.

También, y en este mismo sentido, se mantuvieron diversas conversaciones con el Ministerio de Fomento por parte de miembros calificados del Consell de la Generalitat, planteándoles la necesidad de que, a su paso por estas comarcas, el trazado del Ave priorice los factores territoriales aprovechando en lo posible la plataforma actual, recalcando que la concreción de los trazados deberá hacerse en el marco de la consideración de los diversos intereses afectados, seleccionando, cuando ello sea posible, las variantes del trazado que reciban el máximo nivel de concertación.

Y también que, dadas las características de las zonas afectadas, el análisis de zonas inundables debe ser completado en la fase del proyecto constructivo, seleccionando las soluciones en viaducto en todas aquellas zonas en las que existan dudas razonables sobre su inundabilidad o sobre el efecto barrera que pudiera afectar a terceros.

En las zonas de agricultura intensiva, se propone igualmente que deben estudiarse aquellos casos en los que las soluciones en trinchera permiten minimizar los impactos paisajísticos y acústicos y la reposición completa de toda red de accesos y riegos y, por lo tanto, el mantenimiento íntegro de la capacidad de producción agraria.

E igualmente, el Gobierno valenciano insistió en las producciones de trazado soterrado, siempre que ello fuera posible, cuando existan cascos urbanos consolidados de uso residencial o, en su defecto, tomar medidas concretas que solventen tanto los problemas acústicos como la intrusión visual.

Por otra parte, se interesa igualmente la dotación de una batería de estaciones comarcales que cubrieran ámbitos del orden de 30 o 40 kilómetros de radio, mediante la interconexión con los otros sistemas de transporte y con la red de cercanías.

Como resultado de todas estas alegaciones e informes del Consell de la Generalitat, el ministerio ha sido sensible a las razones expuestas y ha propuesto un nuevo trazado, concretamente para el tramo Xàtiva-Benifaió, que aprovecha en una elevada proporción la plataforma ferroviaria actual, con un impacto considerablemente inferior al trazado propuesto inicialmente en diciembre de 1999.

Este nuevo trazado acaba de superar su fase de exposición pública, 30 días hábiles desde su publicación en el *Boletín Oficial del Estado*, del 31 de marzo de 2001, y está pendiente de la declaración de impacto ambiental como paso previo a la redacción de los proyectos correspondientes.

Así pues, señorías, desde el Grupo Parlamentario Popular no podemos aceptar una propuesta de resolución que insta al Consell de la Generalitat a que tome unas medidas ante el gobierno central que no sólo es que ya las tomó en su día, y desde luego con mucha anterioridad a su proposición, sino que estas fructificaron positivamente para los intereses valencianos con la redacción de un nuevo trazado que se ha sometido recientemente a información pública.

De ahí, señorías, que mi esperanza de que los grupos proponentes retiraran su propuesta de resolución está más que justificada.
No obstante, todavía están a tiempo de hacerlo.
En caso contrario, nos veremos obligados, por las razones expuestas, a rechazar la propuesta de resolución objeto de este debate.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Té la paraula per a rèplica el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Ferraro.

En primer lloc, no puc reprimir-me, he de manifestar la meua sorpresa.
Perquè, a més, vosté, que és el que ha utilitzat el torn de rèplica, una persona tan significada en la defensa del valencià, encara que siga un valencià també diferent a altres, que l'haja fet en castellà, la veritat és que no guanya un per a sorpreses últimament.

Mire, nosaltres, tot el que vosté ha dit, ho sabem de memòria.
I precisament per saber-ho de memòria, hem mantingut la proposta, perquè estem farts de promeses i de falses declaracions.
O siga, la Coput pot pensar el que vosté ha dit, també nosaltres hem dit alguna cosa d'això, però alguna cosa està fallant ací.
O la Coput no pinta res ­que tampoc m'estranyaria, perquè això del poder valencià, com tantes altres coses, es queda en mera propaganda­, o bé és que davant l'opinió de Madrid, que està molt lluny en estos casos, no s'atreveix a anar a més i l'únic que fa és queixar-se després que les coses passen.

Però l'únic cert que tenim en estos moments és que els projectes que s'han presentat són projectes agressius a estes comarques.
Això sí que és una veritat absoluta.
Inclús el traçat que se suposa hipotèticament millor, és cert que corregeix alguna de les barbaritats que l'anterior deia, però no em deixarà de reconèixer que, entre altres coses, planteja una nova plataforma de més de 15 quilòmetres, nova, absolutament nova, en un espai que podria aprofitar ­perquè, a més, és un dels poquets espais en què no hi ha massa edificació­ que podria aprofitar la plataforma existent.
No.
Planteja una nova plataforma de més de 15 quilòmetres, que al preu que abans li he dit, de més de 1.
500 milions de pessetes per quilòmetre, faça vosté el compte i vorà de què estem parlant.

Però a més, una altra qüestió.
O siga, no ha contestat perquè és que això no té contestació.
Tot astò per a què?
Tot l'invent este, astò per a què és?
Perquè per a l'Ave no serà.
O siga, per a l'Ave Madrid-València, si és que es fa, torne a dir-ho, si és que es fa, per ací no passarà.
Si és que ha de passar alguna cosa, serà l'hipotètic també Ave del corredor mediterrani, que és el que substituirà a l'Euromed, els Arco, Talgo, etcètera, etcètera.
És per a això?
Això són, en estos moments, deu trens.
Pot ser que tinga un èxit d'eixos increïble i arribe a 12.
Per a això?
Tota esta inversió, tota eixa nova plataforma, tot el nou invent este per a 10 o 12 trens el dia de demà, a vore vindré?
És eixe l'invent?
I mentrestant, la massa, el poble, eixos que continuen *apelotonats* en l'actual plataforma, esperant un tren, que passe l'altre a vore.
.
.
?

Home, jo crec que cal vore les coses amb un plantejament més de futur i, fonamentalment, més de satisfacció dels interessos generals.
Els interessos generals estan ­em pareix­ ahí, o siga, en l'actual plataforma, que necessita de reformes profundíssimes.
I vosté crec que és conscient que es necessita.
Ja sabem també ­sóc el primer en reconèixer-ho­ que promeses en té a punta pala, però de promeses solament no es viu, es viu durant una temporada, però després cal fer coses.
Eixes coses no es veuen mai.

En canvi, ja veig que el tema de l'Ave, encara que l'Ave al final Madrid-València no vaja a passar per ahí, va a tota castanya.
Home, cal ser un poquet més seriosos ahí.
Amb eixos diners que volen gastar-se per a eixos poquíssims trens que van a circular per ahí, em dóna la impressió que estarien molt més ben utilitzats en la millora i en la modernització de l'actual traçat.
I si fa falta una tercera via, que possiblement faça falta, per a garantir.
.
.
inclús en la xarxa convencional, es pot fer perfectament.
L'únic alguna variant en la zona de Manuel-Ènova, per exemple, alguna variant d'eixe tipus es pot fer més molt més barata de l'actuació que vostés volen dur endavant.
I això seria resoldre un problema per a tot el món, per als viatgers de rodalies i regionals i també per als de llarg recorregut, sense una inversió tan monstruosa que fa falta per a altre tipus de coses.

Nosaltres insistim: esta crec que és una proposta que està plena de sentit i vostés deurien inclús recolzar-la, perquè seria una manera també de recolzar eixes hipotètiques voluntats que té la Coput, que estan encara per demostrar, perquè, ja dic, sempre va darrere del problema.
I vosté a la millor s'ha de fiar o no pot dir més, però nosaltres no tenim obligació de seguir creient les promeses i més promeses que des de Madrid estan venint.
Els papers que tenim aquí, els plànols que tenim ací, estan fets.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

.
.
.
per Madrid.
I astò no ens agrada, és agressiu.
Per tant, cal canviar.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula el senyor Ferraro per a rèplica.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.
Moltes gràcies.

En primer lloc, senyor Oltra, vull manifestar-li una cosa.
Jo parle igualment el valencià que el castellà, perquè són dos llengües valencianes les dos, que s'utilitzen en esta comunitat i tinc el dret d'utilitzar les dos.
I per això indistintament utilitze una o l'altra.

En segon lloc, senyor Oltra, jo ja sé que el seu grup el que voldria és rehabilitar el traçat València-Madrid en les cases de postes i anar en diligència a Madrid, però això no és possible.
Comprén?
Això hui no és possible.
Estem en el segle XXI, estem en el segle XXI.
I, per tant, el que cal fer és fer una infrastructura important, que va a beneficiar enormement a l'economia d'esta comunitat, enormement.
I a més, es va a utilitzar també per a poder.
.
.
perquè estos traçats els utilitzen els trens de la ret de rodalies.

Per tant, senyor Oltra, no traem les coses del *tiesto*, no les traem, anem al que hem d'anar.
Vosté m'està traent que l'Ave Madrid-València, l'Ave Madrid.
.
.
No.
Mire vosté, l'Ave Madrid-València ja ha sigut un triomf del govern del president Zaplana, que a més de fer l'Ave Madrid-València, es va a fer l'Ave des d'Alacant fins a Castelló.
Això és vertebrar esta comunitat, i això no hi ha cap comunitat espanyola, que les tres principals capitals.
.
.
o les quatre, o les sis o les huit, estiguen comunicades per Ave.
Això ho va aconseguir este govern, este govern.

Per tant, el que ha de dir vosté és si vol o no vol l'Ave.
Diga-ho clarament.
Si el seu grup no vol l'Ave, vol la diligència, diga-ho clarament.
Però el que està molt clar és que es va a beneficiar esta comunitat, l'economia d'esta comunitat, l'ocupació d'esta comunitat en l'Ave.
Això és una realitat.

Res més i moltes gràcies.

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ferraro.

Té la paraula la senyora Sanchordi per a rèplica.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Ferraro.

En primer lloc, voldríem des del Grup Socialista lamentar l'acusació que ha fet.
Més que acusació, jo diria ofensa o insult als ciutadans, ciutadanes, ajuntaments, alcaldes de tres comarques valencianes, perquè vosté ha dit que esta proposició no de llei és oportunista i demagògica.
I amb esta proposició no de llei el Partit Socialista el que fa és traslladar una demanda social, traslladar una demanda social amb què estem completament d'acord.
Això és oportunisme?
No m'ho diga a mi, senyor Ferraro, no li ho diga al Grup Socialista ni a Esquerra Unida.
Diga-li-ho a la gent de la Ribera, a la gent de la Costera i a la gent de l'Horta Sud, a vore que els pareix, a vore si estan d'acord.

En segon lloc, la conselleria està d'acord o diu que està d'acord.
Ací tinc unes declaracions del director general de transports, de Dómine, que diu: "Dómine reiteró el apoyo de Obras Públicas a que el Ave utilice el actual corredor ferroviario.
Este es un trazado realizado hace 150 años, pero con un gran acierto: que se podría adaptar a las exigencias del Ave".
Això és el que diu.
Llavors, mosatros el que demanem és.
.
.
Anem a vore.
Els ciutadans demanen açò, la conselleria també ho demane.
Nosaltres anem a fer el mateix i anem a sumar, perquè a la millor eixa és l'única manera que el Ministeri de Foment faça cas.
No obstant això, vostés van a votar en contra.
Perquè jo ja és que ni em moleste en demanar que voten a favor, perquè ho tenen massa clar i, per suposat, ho tenien clar abans que començara este punt de l'ordre del dia.

I ens preocupa, ens preocupa molt.
I per què ens preocupa?
Perquè ja està clar.
O una de dos: o realment la conselleria.
.
.
el Partit Popular valencià no pesa res en Madrid, i a pesar de creure's el que diu, i realment estar d'acord amb la iniciativa ­anem a fer un acte de fe i a dir que estan d'acord-, no pesen res, perquè no els han fet cas.
El problema no se soluciona, no és.
.
.
Com a molt, podríem parlar d'un *parcheo* i *poco más*, senyor Ferraro, i *poco más*.
*Entonces, o una de dos: o el poder valenciano no existe*, que jo això ho done per fet, perquè realment l'experiència i els anys estan demostrant que no existeix o, pitjor encara, no existeix ni ha existit tal voluntat política per part de conselleria per a realment recolzar esta iniciativa.

De totes formes, donat que està demanada la compareixença del conseller d'Obres Públiques precisament perquè vinga a informar de la construcció d'esta plataforma, d'esta nova plataforma viària, ja que hui no hem pogut aclarir res, ja que hui vostés no van a mullar-se, perquè així tindran la consigna des de conselleria de votar en contra, esperarem i que vinga el conseller i a vore si quan ve ell ens explica alguna cosa i ens explica exactament què és el que vol i què és el que està disposat a fer.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyora Sanchordi.

Té la paraula el senyor Ferraro per a rèplica.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

Gracias, señora presidenta.

Señora Sanchordi.

En primer lugar, me gustaría que usted me dijera si se ha leído la proposición no de ley, porque es que me parece que usted no se la ha leído.
Usted pide que instemos, que el Consell inste al gobierno central algo que el Consell ya ha hecho.
Por lo tanto, es difícil que nosotros aprobemos instar al Consell de que haga algo que ya está haciendo y que ya ha hecho.
Como usted comprenderá es que no se sostiene, no se sostiene.
Lo que pasa es que usted está utilizando su turno únicamente para hacer.
.
.
no diría yo la leal oposición, ojalá fuera la leal oposición, no, no es la leal oposición, porque la leal oposición lo que haría es aportar, aportar ideas para esto.

Usted acusa a nuestro grupo de no tener en cuenta los intereses de los ayuntamientos.
No es así.
Se han recogido los intereses de los ayuntamientos, señorías, todos, si no la conselleria ni hubiera presentado alegaciones, ni hubiera tenido conversaciones con el ministerio.
Y las conversaciones con el ministerio fructifican, fructifican en un nuevo trazado, en un nuevo trazado en que se va a utilizar una gran parte del trazado antiguo.
Con lo cual los impactos ambientales serán mínimos, señoría, mínimos.
Y además se van a hacer otra serie de actuaciones precisamente para evitar problemas con la agricultura, con los riegos, etcétera.

Por lo tanto, la conselleria ha sido sensible, el gobierno valenciano ha sido sensible con todo este tipo de cuestiones.
Así es que no nos acuse usted de esto, todo lo contrario.
Haga usted una reflexión y vea si su grupo está por la labor del Ave Madrid-Comunidad Valenciana y del eje del Mediterráneo.
¿Está por la labor?
Pues no lo parece, porque su propio secretario general hablaba de que se haría en el 2030, y al día siguiente de esta información su portavoz socialista en el Congreso de los Diputados decía que estábamos en un momento dulce, que el momento de felicidad común de todas las comunidades implicadas en el Ave.
.
.
Pónganse de acuerdo, pónganse de acuerdo.
Ustedes no están de acuerdo, señoría, pónganse de acuerdo.
Es que aquí pasa lo mismo que con el PHN que en unos sitios dicen una cosa, en otros sitios dicen otra, pues aquí pasa lo mismo, exactamente lo mismo.

Mire, señoría, para concretar.
Este gobierno ha terminado la A3, ha puesto en marcha el Euromed, ha puesto en marcha los tramos de autovía Sagunto-Somport, otro está en construcción y el cuarto tramo se ha licitado; ha puesto en marcha el Plan hidrológico nacional; ha puesto en marcha el Ave y ha hecho.
.
.
*(Remors)* Sí, sí, sí, no se rían, es así.
¡Lo ha puesto en marcha!

 

**La senyora presidenta:**

Senyories, per favor.

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

Lo ha puesto en marcha.
Por lo tanto, eso tiene un nombre, eso tiene un nombre: se llama valencianismo, nacionalismo, lo que usted quiera, póngale usted un nombre.
Eso es lo que ha hecho este gobierno.
Y no me voy a ir con comparaciones.
Díganme ustedes, comparen, *(remors)* vean y comparen y nada más.
Eso se llama valencianismo.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Ferraro.

Votació ordinària de la presa en consideració de la proposició no de llei sobre adopció de mesures que eviten la construcció d'una plataforma ferroviària nova que destruesca les comarques de la Costera, la Ribera Alta i l'Horta Sud, presentada pels Grups Parlamentaris Socialista­Progressis-tes i Esquerra Unida.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és 40 vots a favor, 41 en contra, cap abstenció.
Queda.
.
.
*(Remors)*

Senyor Ferraro, per a què demana la paraula?

 

**El senyor Ferraro Sebastiá:**

Pues para manifestar, señora presidenta, que el aparato de votación no ha funcionado *(remors)* y lo he intentado repetidas veces.
Muchas gracias.
De todas formas, si no quiere repetirlo, mi voto es negativo.
Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

Señor Ferraro, evidentemente ahí no ha salido ningún voto, pero dado que no se alteraría la votación no vamos a repetir la votación.

El resultat és de 40 vots a favor, *(remors)* 41 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada la presa en consideració.

 

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre redacció d'un pla amb rang de llei d'instal·lacions de telefonia mòbil personal i altres serveis radioelèctrics de telefonia mòbil pública, presentada pels GP Socialista-Progressistes i Esquerra Unida del País Valencià (RE 23.
283, BOCV número 90)***

 

**La senyora presidenta:**

 

Punto cinco: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre redacción de un plan con rango de ley de instalaciones de telefonía móvil, personal y otros servicios radioeléctricos de telefonía móvil pública, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista-Progressistes.

Per a la presentació i defensa té la paraula el senyor Peris.

**El senyor Peris i García:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors i senyores diputats i diputades.

Presentem, en nom del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, una proposició no de llei que pretén instar el govern de la nostra Generalitat, al Consell, a l'aprovació d'un pla sobre instal·lacions de telefonia mòbil complementari al planejament urbanístic i altres normes subsidiàries que afecten aquestes instal·lacions.
Són les Corts Valencia-nes la màxima expressió de la voluntat popular, i són la màxima expressió de la voluntat popular no solament cada quatre anys sinó tots els dies, diàriament.
I han de ser sensibles, han de recollir les inquietuds, la sensibilitat, les aspiracions, la demanda de solucions als problemes que ens plantegen els valencians i les valencianes en tot moment.

Jo pense que si fem i estan fent-se enquestes a la nostra ciutadania de quines són les problemàtiques que preocupen en aquests moments més a la nostra gent és senzill i eixes enquestes diuen que la problemàtica dels camps electromagnètics.
La sensibilitat de la ciutadania és clara i és evident.
Hi ha una determinada alarma social, hi ha una determinada inquietud, hi ha una determina sensibilitat importantíssima, majoritària entre la nostra població que demana una regulació clara sobre aquestes instal·lacions, demana una normativa clara i demana, sobretot, l'adopció de mesures cautelars sobre les seues possibles conseqüències i efectes negatius sobre la salut de les persones.

La creença de la nostra població és clara: més de la meitat de la població valenciana considera que eixes torres de telefonia mòbil perjudiquen la seua salut.
És una evidència de les enquestes, està publicada en els mitjans de comunicació i així ho han rebut les institucions que més properes estan de la nostra ciutadania, que són les entitats locals, que són els ajuntaments.

Els ajuntaments han reaccionat ràpidament a eixa alarma social, a eixa inquietud, a eixa petició de regulació, a eixa petició de les institucions públiques de protecció de la salut i han començat a prendre tota una sèrie de mesures que en la major part dels casos són suspensions cautelars de noves llicències no acceptant, no autoritzant, noves instal·lacions d'antenes, utilitzant el mecanisme urbanístic de la suspensió de noves llicències que dóna la possibilitat, quan s'anuncia la voluntat municipal, d'ordenar, de fer una ordenança municipal per a regular noves instal·lacions de qualsevol tipus.
Utilitzant eixe mecanisme de la llei han pogut fer suspensió cautelar, que serà de sis mesos, prorrogables a sis més; és a dir, s'ajunten més valencians, ja som un centenar llarg d'ajuntaments valencians, de poblacions grans i menudes, les que han anunciat eixa suspensió cautelar de llicències.

I és cert que encara no hi ha una normativa comunitària reguladora, és cert.
Però també és cert que el propi Ministeri de Ciència i Tecnologia ja ha dit que pràcticament en uns dos mesos estarà ja feta la normativa comunitària reguladora que dirà clarament quins són els màxims límits d'emissió d'eixos camps electromagnètics i la presència de població dintre d'eixos camps.

Però també és cert que sí que hi ha una normativa de la Unió Europea que recomana, que recomana clarament i que diu que cal intentar evitar en el màxim del possible la presència durant molt de temps de les persones dintre eixos camps electromagnètics.
És a dir, encara no hi ha una normativa obligatòria d'immediata aparició, però sí que hi ha una normativa des de l'any 1999 que recomana.
I, en base a eixes recomanacions, ja hi ha tota una sèrie de països, d'estats, algunes comunitats autònomes del nostre i alguns ajuntaments que ja han regulat, que ja han fet normativa per a prendre mesures cautelars i no solament als efectes sobre la salut de les persones, als possibles efectes negatius sobre la salut de les persones, sinó també als efectes que tenen d'impacte paisatgístic, d'impacte visual, d'impacte sobre cascs històrics, sobre zones naturals; és a dir, no solament hi ha impactes sobre la salut de les persones sinó també hi ha altres impactes ambientals i altres impactes urbanístics de la instal·lació d'aquestes antenes.

Fins i tot la desordenació que sofreix aquest sector, eixe mercat lliure, eixa instal·lació a tot arreu d'antenes de qualsevol manera sense regular, sense ordenar, també té un impacte econòmic.
I té un impacte econòmic negatiu i discriminatori, perquè ací tenim una gran contradicció en el nostre país.
En les zones urbanes l'aparició múltiple d'aquestes antenes està provocant una alarma social entre la població, l'augment d'eixos camps electromagnètics està produint tota una sèrie d'efectes, tota una sèrie d'impactes sobre les persones i resulta que el nostre interior té zones que, com no hi ha ni una, no tenen la possibilitat d'usar les noves tecnologies.
És a dir, eixa desordenació a la que assistim produeix, per un costat, alarma social en les zones urbanes i suspensió cautelar de llicències, i eixa falta d'ordenació, de planificació global sobre el nostre territori, fa que en algunes zones interiors que tenen problemes, moltíssims, amb la telefonia tradicional, resulta que la solució que podria donar aquest sistema de telefonia mòbil tampoc la té, perquè com allí no hi ha mercat, allí no hi ha sobresaturació d'antenes.
És a dir, també està produint efectes econòmics discriminatoris sobre algunes poblacions rurals.

I fins i tot produeix altres efectes econòmics negatius concrets sobre les vivendes, perquè experts del sector immobiliari ja estan fent estudis, ja estan fent anàlisi que les vivendes perden entre el 20 i el 30% del valor les que estan prop o dintre d'un camp electromagnètic.
També hi ha efectes econòmics directes sobre propietaris de vivendes, perquè ja hi ha estudis en eixe sentit, estudis que baixa el preu de una vivenda la que està dintre d'un camp electromagnètic.
És a dir, que no solament hi ha impactes negatius sobre la salut de les persones, no solament hi ha impactes negatius sobre el medi ambient, no solament hi ha impactes negatius sobre el paisatge, també hi ha efectes econòmics indesitjables sobre determinades zones rurals i sobre el preu de les vivendes.

Nosaltres pensem, i això és el que demanem a aquestes Corts, demanar al govern valencià que utilitze el seu poder competencial en matèria de medi ambient, d'urbanisme, d'ordenació del territori i de protecció de la salut.
Sabem que ja la competència és estatal a l'hora de reglamentar les instal·lacions, és a dir, a l'hora de reglamentar les antenes, els camps, etcètera.
Sabem que hi ha una competència municipal i volem recolzar-la, efectivament, la competència municipal sobre les ordenances de la instal·lació, les competències urbanístiques.

Però el govern valencià té competències i en eixa línia va aquesta proposta.
El Govern Valencià ha d'utilitzar les seues competències, torne a dir, mediambientals, de protecció de la salut, d'ordenació del territori, per a fer un pla, que faça una normativa marc on es regule la instal·lació d'aquestes antenes.
Una normativa que done, que cree les regles del joc, les directrius on s'ha de concretar i s'ha de regular aquest actual desgavell que provoca totes eixes qüestions, tots eixos impactes, i sobretot tot eixe desassossec de la societat valenciana.

S'ha de racionalitzar la ubicació d'aquestes infrastructures.
S'ha de minimitzar els seus impactes ambientals.
S'ha d'ordenar l'ocupació del territori d'aquestes instal·lacions.
I s'ha d'establir quin ha de ser el sistema d'intervenció administrativa sobre les obres i les pròpies instal·lacions.

Hi ha altres comunitats autònomes que estan fent-ho, que han fet ja un decret normatiu.
La Generalitat de Catalunya ja ha fet un decret que fa un marc sobre aquestes instal·lacions.
I per tant, és possible, hi ha altres informes d'altres institucions, d'altres comunitats, que també diuen la possibilitat de fer possible açò.

I per tant, nosaltres pensem que aquesta ordenació donaria solucions, racionalitzaria aquestes instal·lacions, *(so per interferència d'un mòbil)* donaria garanties a la població valenciana, i podria col·laborar i hauria de col·laborar amb els ajuntaments en el compliment de les seues competències.
Ajudar-los en la realització, el control i la inspecció d'eixos camps electromagnètics, de conéixer permanentment, de saber la diagnosi dels camps electromagnètics que hi ha dins de les seues poblacions.
I també ajudar-los i impulsar la concreció, l'aprovació d'ordenances municipals, que en ús de les seues competències ­que nosaltres no pensem que es tinguen que, sinó que recolzar­ haurien de fer eixes ordenances mediambientals.

Per això nosaltres, en concret, proposem instar al Con-sell de la Generalitat a aprovar un Pla sobre instal·lacions de telefonia mòbil, personal i altres serveis radioelèctrics de telefonia pública, que siga complementari al planejament urbanístic i a la vigent legislació urbanística valenciana.
Un pla que haurà de proposar que les instal·lacions utilitzen la millor tecnologia disponible per a la minimització de l'impacte visual i mediambiental i, per suposat, la reubicació d'aquelles amb impacte ambiental negatiu.
Eixes instal·la-cions haurien de desenvolupar les corresponents mesures de prevenció per a la salut de les persones, establint en el contingut del pla unes distàncies de seguretat entre les estacions base i les zones habitades.

I, evidentment, dintre d'eixe pla, pensem que la Genera-litat Valenciana, aplicant eixe pla, hauria de promoure i col·laborar amb els ajuntaments valencians per a la inspecció dels transformadors elèctrics ubicats actualment dintre dels cascs urbans.
Així com en les zones urbanes properes a línies elèctriques d'alta tensió, que també generen, efectivament, camps electromagnètics, per a mesurar-los, i poder assegurar que eixes radiacions estan per baix del 0,3.
Que ja és una xifra que hi ha sentències que diuen que és el límit, que és el màxim nivell que és acceptable, per a què una persona estiga les vint-i-quatre hores dintre d'un camp electromagnètic.

I en eixe sentit, efectivament, també impulsar des de l'administració autonòmica, impulsar, que vol dir recolzar, col·laborar amb estudis i amb propostes, ordenances municipals que regulen la instal·lació i funcionament d'eixes infrastructures.

Nosaltres pensem que no seria suficient esperar a un decret, que serà un decret simplement de mesures tècniques, el pla és molt més ambiciós, el pla, torne a dir, és d'ordenació del territori, de distribució racional, de fomentar eixes ordenances.
Fins i tot pot incorporar avançar, promocionar estudis que vagen en la línia de millorar el coneixement dels impactes que tenen aquestes instal·lacions sobre la societat.
I pensem, per tant, que aquestes Corts han de ser sensibles al que hui és una realitat entre la nostra societat, al que hui ja és un clamor que demana actuacions.
I no solament poden demanar-se eixes actuacions als ajuntaments, o remetre's o dir que això és competència estatal i que això no és competència de la Generalitat Valenciana.

Tornem a dir, la protecció de la salut, l'ordenació del territori, la legislació urbanística i la protecció del medi ambient, són quatre evidents i clares competències que afecten a aquesta problemàtica que ha d'assumir el Govern Valencià.
I per tant, que és possible, és perfectament possible, és legalment possible, i sobretot és políticament convenient i aixina ho demana la societat valenciana, que el Govern Valencià exercisca eixe poder que li ha donat el poble valencià, i eixes competències d'eixe poder valencià real, estatutari, de la nostra Constitució, per a ordenar, articular, regular, i sobretot aplicar mesures cautelars en la protecció de la salut de les persones.
I per tant, nosaltres esperem la votació favorable a aquesta proposició no de llei.

Moltes gràcies.
*(So per interferència d'un mòbil)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

A esta presa en consideració no hi ha esmenes presentades.
Per tant, correspon la intervenció dels grups que no han presentat esmenes.
En primer lloc, el Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Doncs tornem a parlar del tema de les antenes de telefonia mòbil, i tornem a parlar del tema de les línies d'alta tensió.
Nosaltres aquest tema l'havíem dut ja a una comissió, es va dur a un ple.
*(So per interferència d'un mòbil)*

Però a nosaltres ens sembla bé parlar del tema, perquè la majoria de la societat valenciana està parlant de forma insistent d'aquest tema.
Per tant, és un tema que està a l'abast.
A més que tenim telèfons mòbils la immensa majoria -i no estem parlant d'aquest tema que em sembla que és un tema que no és el més important-, doncs hi ha en aquests moments molts ajuntaments que fins i tot han tallat ­diguem- l'energia elèctrica a les seues antenes i a uns baixos nivells, i hi ha un problema seriós en moltíssims ajuntaments de tots els colors, absolutament de tots els colors.

Per tant, no és un problema de cap formació política d'ací, és un problema de la societat.
És un problema dels ajuntaments.
I val la pena dir en primer lloc que fa almenys un any i mig que a la Federació Valenciana de Municipis i Províncies hi havia intents d'elaborar una normativa en aquest sentit, i no s'ha fet fins ara absolutament res.
"Esperando el magnífico decreto" que vindria de Madrid algun dia, i que ja tenim l'esborrany, doncs no s'ha fet absolutament res.

Nosaltres, és clar, entenem que la Generalitat Valenciana ha de prendre mesures en aquest sentit.
Ha d'ordenar un tema que és nou.
Fa molts pocs anys que aquest tema, sobretot el tema de la telefonia mòbil, s'ha convertit en una cosa d'ús social, que pot generar problemes fins i tot aquí o en els col·legis o en qualsevol lloc, i per tant hem d'afrontar açò.

Què és el que passa?
Bo, jo crec que hi ha una cosa que està molt clara.
Els camps electromagnètics avui dia no sabem fins on poden tenir conseqüències per a la salut.
*(Remors)* Això ho diu l'Organització Mundial de la Salut, ho diu la Unió Europea, que ha promogut un estudi en els dos casos per a conéixer realment el tema, però evidentment, hi ha uns apòstols de la telefonia mòbil ­desinteressats, per suposat, no tenen cap interés econòmic­ que diuen que no hi ha cap problema.
Eixa és la situació real d'ací.
El que passa és que com que ja hem parlat d'açò, doncs aquestos apòstols tenen apòstols aquí també.
No hi ha cap problema.

Clar, estem davant d'una situació nova.
Un desenvolupament de la ciència en la qual hi ha una cosa que és evident.
No s'ha aplicat el principi de precaució.
En quin sentit?
Doncs tenim antenes de telefonia mòbil davant de cases on s'està vivint de forma.
.
.
tots els dies, damunt de determinats col·legis, prop d'hospitals, a tots els nivells.
I no sabem, per tant tenim sospites.
Hi ha teories a nivell sanitari que diuen que hi ha problemes.
I no sabem quins seran els seus efectes.

Bo, hi ha molts exemples en la història de la ciència i de la tecnologia, que ens diuen que s'ha començat d'aquesta mateixa manera i s'ha acabat en situacions molt greus.
En citaré dos.
Un del món de la química.
En els anys 1930 s'inventen els CFC, uns productes meravellosos perquè no es cremen, són absolutament estables i tal i qual.
En els anys 1965/1970 comencen a aparéixer les primers teories, que per suposat van ser àrduament combatudes per apòstols de les empreses que les fabricaven, en el sentit que destruïa la capa d'ozó.
En els anys 90 s'ha hagut de prohibir els CFC perquè si no ens quedem sense capa d'ozó.
Per suposat, la història, les vegades que se'ns va dir en el món de la química que els CFC no tenien cap problema.
Doncs està claríssim.
Només cal veure els estudis i els informes de tècnics investigadors de determinades empreses productores.

Jo posaria un altre exemple més proper.
Va haver un moment que es va inventar els raigs ics.
Al principi no hi havia cap tipus de problema amb aquests aparells.
Però va passar una cosa, i és que, sobretot els radiòlegs van començar a tenir una sèrie de problemes, càncers concretament.
I en aquests moments, nosaltres tenim una dosi màxima de radiacions ionitzants que sabem que s'ha de controlar, i que, a més, s'ha baixat moltes vegades al llarg de la història, perquè si no, ocasiona uns problemes molt clars.
Amb unes malalties molt clares.
És un altre cas exactament paregut.
En podríem comentar molts altres.

Estem davant d'una nova tecnologia que no sabem, i açò ho diu l'OMS i això ho diu la Unió Europea, les seues conseqüències.
I com que jo estic segur que ens eixirà alguna persona que no hi ha cap problema sanitari, jo vull dir: sí, hi ha teories que diuen que les ones electromagnètiques tenen influència en la glàndula pineal, i afecten a la producció de melatonina.
I açò és una hipòtesi de treball, tan raonable almenys com les teories que diuen que no produeix cap efecte.
És una hipòtesi de treball en grups d'investigació d'arreu del món.

I la producció de melatonina té una influència directa en els comportaments de les persones, psíquics, en el somni, i també està relacionada en determinats càncers.
I això, repetisc, és una hipòtesi d'investigació.
Igual que és una altra hipòtesi que estan treballant desaforadament altres investigadors per a convéncer-nos que no hi ha cap problema.

Jo no ho sé si hi ha problemes o no.
Però sí que crec que els valencians i les valencianes tenim el dret de que el govern aplique el principi de precaució.
Tenim el dret de que no ens lamentem dintre uns anys que puguen aparéixer determinades coses.
Jo no sé si a Quart de Poblet unes persones que afirmen que en tallar-se l'energia elèctrica de les seues antenes poden dormir tranquil·lament o si és un efecte psicològic, com diuen els defensors que no hi ha cap problema.
Jo no ho sé.
Però tenim el dret de tenir el principi de precaució.

I efectivament, alguna comunitat ha legislat sobre açò.
Abans que es produïsca el famós decret.
.
.
que, per cert, en el seu esborrany, jo diria dues coses: es donen uns màxims de radiació.
.
.
Jo m'atreviria a fer una predicció de futur: quant de temps passarà fins que es reduiran aquests màxims.
M'agradaria fer una predicció.
Jo estic convençut que en molt pocs anys aquests màxims es baixaran, com ha passat en les radiacions ionitzants de raig ics, com ha passat en moltíssimes coses.
I la segona, evidentment: es legalitzen les actuals antenes, que era l'objectiu fonamental.
Que les grans empreses de telefonia mòbil puguen continuar conquistant el territori amb aquesta nova tecnologia, de forma pareguda a la conquista de l'Oeste: sense lleis, sense normes, i fent exactament el que vol.

Nosaltres pensem que és imprescindible que el Govern Valencià utilitze les seues competències, per a què puguem estar segurs.
Que mentre que no estiguen científicament segurs que no hi ha problemes, eh?
, es prenguen les precaucions determinades.
I em sembla que és imprescindible per al nostre país.
Pensem que no és un tema qualsevol.
Estem davant de desenvolupaments de la ciència que estan modificant comportaments, elements mediambientals claus i que no ho sabem, però sí que volem advertir.

Hi ha una altra cosa de la qual jo vull fer un comentari que em sembla important: el tema de les línies d'alta tensió.
Aquí ja hi ha una sentència, reconec que recorreguda, com és normal, en la Comunitat de Múrcia, respecte a un transformador.
Però, ja tenim alguna sentència.
Hi ha també estudis.
I s'ha de dir que damunt del pati de determinats col·legis, Xirivella per exemple, continuen passant línies d'alta tensió.

S'ha de dir que no tenim una ordenació, que en aquests moments, per exemple, en urbanitzacions importants per damunt passen línies d'alta tensió, i que s'han de regular aquestes coses.
No és raonable, inclús per temes de seguretat, no és raonable que persones visquen sotmeses a uns nivells de camps electromagnètiques determinats.
No és raonable.
No té cap sentit.
I ho diem en un moment que som conscients que la distribució d'energia elèctrica pot tenir algun problema i fa falta introduir noves rets de distribució, però fem-ho bé, fem-ho bé, perquè pensem que en aquest moments hi ha elements molt clars que ens indiquen que hi ha problemes en aquesta direcció.

Ens hem de preocupar d'açò.
Ens hem de preocupar d'aquestes coses que estan preocupant als sectors importants de la població valenciana i que, evidentment, nosaltres som conscients que poden afectar a determinats interessos de grans companyies, recolzades per grans institucions bancàries; però si algú té poder per a governar ha de tenir poder front als poderosos, perquè el poder front als dèbils això no és poder, això moltes vegades pot ser moltes altres coses.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Té la paraula el senyor Ramírez, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Buenos días, señoras y señores diputados.

Hemos asistido de nuevo a un pequeño circo, a un pequeño circo de la confusión donde.
.
.
bueno, pues, quizá yo esperaba un debate un poquito más mesurado y, sobre todo, con algo más de fundamento técnico.
Y de nuevo hemos asistido a la puesta en evidencia de que hay determinados grupos que están alentando precisamente la alarma social que hoy existe en nuestra población.

Efectivamente, eso no lo vamos a negar, no vamos a negar que existe una preocupación, preocupación importante.
Y nosotros desde el Grupo Parlamentario Popular la recogemos y la hacemos nuestra, y entendemos que, efectivamente, deben darse soluciones y sobre todo debe darse información al ciudadano.

Miren, ustedes, yo también podría contar un cuento, una historia de la ciencia.
Allá en el siglo XIX, cuando se inventó el ferrocarril, hubo algunos científicos que elaboraron alguna teoría que decía que "correr más allá de 50 kilómetros por hora podía aplastar el cerebro".
*(Remors)* Pues, bien, se ha demostrado que era falso.
Y también puedo decir que junto a diferentes estudios que hablan de lo peligroso que es estar sometido a los campos electromagnéticos para la salud humana, también existen otros tantos que dicen que es absolutamente inocuo el estar sometido a estos campos electromagnéticos.
Es más, les diría que la Organización Mundial de la Salud, que aquí se ha mentado, afirma que: "ninguna ­y repito­, ninguna de las recientes investigaciones científicas ha concluido que la exposición a los campos electromagnéticos debido a las estaciones de telefonía móvil pueda tener alguna consecuencia adversa para la salud".
También lo dice la Academia de las Ciencias Americanas.
También lo dice el Colegio de Ingenieros de Telecomunica-ciones de la Comunidad Valenciana.
Y también lo dicen diversas autoridades.

Pero, sepan, señorías, que nuestro grupo no se abona a esta tesis ni mucho menos.
Nosotros creemos que, efectivamente, al haber una disparidad de opiniones en la comunidad científica sobre cuáles son los efectos reales de estar sometido a los campos electromagnéticos, creemos que, efectivamente, debe emplearse el principio de cautela, el principio de prudencia y el principio del menor riesgo.
Es decir, en el caso de existir algún riesgo para la salud, efectivamente debe evitarse.
Y en el caso de las radiaciones deben ser lo más débiles que racionalmente sea posible.
Y esos han sido precisamente los principios que han inspirado el real decreto o el borrador de real decreto que se ha comentado por parte de los diputados que me han precedido.

Miren ustedes, el Ministerio de Ciencia y Tecnología y el Ministerio de Sanidad y Consumo han elaborado un borrador de real decreto que pretende desarrollar la Ley general de telecomunicaciones y que se encuentra en este momento en la última fase de lo que es el período de consulta pública.
Este borrador se ha presentado a la comisión permanente del consejo asesor de telecomunicaciones en las que la Comunidad Valenciana ocupa un lugar importante.
Y en este real decreto lo que se pretende es, por un lado, contemplar precisamente la realidad que estamos viviendo.
Es decir, un progreso de las telecomunicaciones, de la tecnología, con la aparición de nuevos servicios y nuevos operadores; y, por otro lado, lo que pretende es precisamente dar respuesta a la demanda social de numerosos ciudadanos que se encuentran preocupados sobre el efecto que las antenas de telefonía móvil tienen sobre la salud.
Y, además, pretende hacerlo, además, intentando racionalizar de alguna forma la existencia de esta multitud de operadores proponiendo una serie de normas, una serie de reglas de funcionamiento.

Miren ustedes, este reglamento, además, y esto es muy importante en este debate, establece los límites de exposición a estas emisiones radioeléctricas basados en evidencias científicas que se disponen hasta este momento; y, en particular, se ha tomado en consideración una recomendación del consejo de ministros de la Unión Europea, de fecha 12 de julio de 1999, y además esta recomendación constituye la principal referencia de otro tipo de recomendaciones.

Miren ustedes, el comité internacional de protección frente a las radiaciones no ionizantes abona precisamente la teoría de la recomendación de la Unión Europea y, además, incluso la propia Organización Mundial de la Salud nos dice, al hablar de esta recomendación, que cumple respetuosamente con todos los análisis científicos que se han realizado hasta este momento, y que de ninguna forma el estar por debajo de estos límites supone ningún riesgo para la salud.

Miren ustedes, estos límites, además, que establece el real decreto que va a ser aprobado dentro de muy poco tiempo, que vienen a recoger esta recomendación del consejo de ministros de la Unión Europea y que vienen a ser la trasposición de la directiva que sobre telecomunicaciones se estableció allá en el año 1999, ha sido aprobado y son de obligado cumplimiento estos límites en países de nuestro entorno, como puede ser Alemania, como puede ser Reino Unido, como puede ser Francia, como puede ser Dinamarca, como puede ser Finlandia y como puede ser incluso Suecia.
Y están muy por encima de los límites incluso que plantea Estados Unidos.
Por lo tanto, real decreto, próxima promulgación que cumple exactamente con las recomendaciones de la Unión Europea.

Respecto a las autorizaciones, que también se ha comentado aquí, respecto a las antenas de telefonía móvil que en este momento están en funcionamiento, debo decirles que han sido todas absolutamente autorizadas por el Ministerio de Ciencia y Tecnología a través de la Dirección General de Telecomunicaciones, cumpliendo exactamente las recomendaciones de la Unión Europea, de la Organización Mundial de la Salud y de organismos científicos.
*(So per interferència d'un mòbil)* Y, a partir de ahora, con la publicación del Real Decreto, obviamente esta situación tampoco va a variar, porque vamos a seguir estando sometidos a la aprobación, a la autorización de la dirección general de telecomunicaciones cumpliendo los requisitos de la Unión Europea.

Y, además, además, el decreto, el borrador de real decreto que la ministra ha anunciado ­se aprobará antes del verano­ recoge algo que también es importante: es la inspección precisamente de estas instalaciones radioeléctricas que se producirá a partir de este año y en años sucesivos y, además, tendrán especial incidencia sobre aquellas instalaciones que estén cerca de centros educativos, de parques o de cualquier otro tipo de instalación donde haya un trasiego de personas importantes.

Ya el vicepresidente segundo ­aquí presente­ anunció no hace demasiado tiempo que la propia Generalitat Valenciana iba también a ayudar precisamente en esta labor de inspecciones y, especialmente, en lo que se refiere a las estaciones de telefonía móvil.
¿A través de qué?
Pues, a través de un convenio con la universidad politécnica en el que a través de unos sistemas de captación precisamente de las radiofrecuencias iba a permitir medir el nivel.

Miren ustedes, aquí se han juntado muchas cosas.

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor Ramírez.

Per favor, pregue silenci, senyories.
 *(Remors)* Senyor Gozalbo.
 *(Pausa)*

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

¿Puedo continuar, señora presidenta?

 

**La senyora presidenta:**

 

Continue.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Por lo tanto, resumiendo, tenemos un real decreto próximo a ser aprobado que recoge absolutamente todas las recomendaciones de la comunidad científica y de la Unión Europea, que es extenso en todos sus términos y que nos ofrece un detalle de cuál debe ser la regulación, no solamente marco, sino también en detalle, precisamente de lo que debe regir las instalaciones de telefonía móvil.
Y, además, decía que esta proposición no de ley yo creo que induce a confusión porque mezcla aspectos que son de actualidad pero que son absolutamente diferentes, nos mezcla también la telefonía móvil con la alta tensión.
Y, miren ustedes, son aspectos y problemas absolutamente diferentes, de una naturaleza que dista mucho ser la misma.

Miren ustedes, la alta tensión está regulada ya desde el año 1968 en lo que se refiere a las distancias.
Ya en aquel momento se hablaba de que las distancias deben depender de la tensión de la línea, deben depender de la infraestructura que cruza la línea y debe depender, además, de la accesibilidad que las personas tengan frente a esa línea.
Además, en el año 2000, hace muy poco tiempo, también de forma explícita se estableció en un real decreto que no podían de ninguna forma ninguna línea de alta tensión atravesar ningún colegio, atravesar ninguna edificación y, por tanto, no podían estar cerca de las personas.

Miren ustedes, yo creo que es el momento de poner las cosas en su sitio, y toda la normativa estatal existente, toda, establece unas distancias mínimas, distancias mínimas que son sustancialmente mayores que lo que establecen la normativa europea y las recomendaciones europeas.
Por ejemplo, pongamos una línea de alta tensión de 400 kilovoltios, la más importante, la más grande que pueda haber.
¿Saben ustedes cuál es la densidad del campo magnético justo en la vertical?
Pues, mire, seis microteslas.
¿Sabe cuál es la recomendación de la Unión Europea como límite máximo?
100 microteslas.
¡Fíjense ustedes en la diferencia!

Plantean ustedes en su proposición no de ley un límite de 0,3 microteslas.
Miren ustedes, a nosotros nos parece que es absolutamente ridículo.
Nos parece que no tiene absolutamente ningún sentido, porque cualquier aparato doméstico que tenemos en nuestra casa emite un campo electromagnético superior a las 0,3 microteslas.

Se ha comentado también la existencia de una sentencia.
Miren ustedes, no.
No queramos confundir a la opinión pública.
La sentencia de Murcia en ningún caso ahonda en decir.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Ramírez.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

­Sí, voy acabando, señora presidenta­ .
.
.
que las radiaciones electromagnéticas debidas a un transformador, ese nivel que se midió allí, era dañino para la salud.
Incide en otras cosas, y por lo tanto, señorías, les agradecería que no metieran, desde luego, o no quisieran hacer demagogia con este tema.

Decirles simplemente, para finalizar, que tenemos un borrador de real decreto a punto de ser promulgado, que la Generalitat Valenciana ha tomado ya actuaciones en este asunto, promoviendo inspecciones por su propia cuenta, y que además, nosotros estamos de acuerdo en que hay que minimizar los efectos, racionalizar el uso y que exista también una organización en las instalaciones.

Nada más, muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ramírez.

Per a rèplica, senyor Peris, té la paraula.

 

**El senyor Peris i Garcia:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors i senyores diputades.

Una vegada més assistim a la no-voluntat d'utilitzar eixe poder valencià del que tantes voltes es fa gala, perquè el representant del Partit Popular ens diu: "Recollim el problema, el fem nostre, però no pensem fer res".
És a dir, vostés recullen el problema, el fan seu i, evidentment, anuncien que van a esperar el reial decret, i la resposta de vosté és no fer res.
És a dir, no hi ha competència, la Generalitat Valenciana no té res a dir, no té res a fer, sobre la problemàtica de les antenes de telefonia mòbil, es neguen a actuar, no fan com altres comunitats autònomes, no fan com la Generalitat de Catalunya, que fa un decret normatiu per a fer eixe marc que nosaltres hem demanat.

Però nosaltres no hem estat ací discutint d'evidències o no evidències científiques, nosaltres no hem estat parlant en la nostra proposta dels límits si són de tres o de quatre.
el nostre plantejament és que fent ús de les competències sobre medi ambient, sobre salut pública i sobre ordenació del territori i urbanisme, la Comunitat Valenciana aprove una normativa marc.

No hem dit que faça el decret, que sabem que el decret l'ha de fer el Ministeri de Ciència i Tecnologia, i no hem dit que faça les ordenances municipals, que això ho han de fer els ajuntaments.

Però, senyor Ramírez, quan nosaltres diguem, instem la Generalitat Valenciana a donar suport en eixa funció d'inspecció dels camps electromagnètics als ajuntaments, ho diguem perquè vostés, en el debat de pressupostos de la Generalitat Valenciana, votaren en contra de la introducció en la Conselleria de Medi Ambient d'actuar sobre una nova contaminació, que és la contaminació electromagnètica.

Difícilment, si no hi ha en els pressupostos partida per a promoure eixes inspeccions i eixos mesuraments, difícilment vostés ho podran fer.
I, per tant, no hem vingut ací a fer cap xicotet circ, sinó hem tingut ací a defensar tota una línia d'actuació del nostre grup, tota una línia d'actuació programàtica.

N'hi ha una evidència, que és que existix una contaminació electromagnètica, discutible sobre els límits aconsellables i desaconsellables, i això és el que està en debat.
Perquè no està en debat, senyor Ramírez, que tinga conseqüències negatives sobre la persona.
Això ho reconeixen tots.
El problema està en quant, el debat està en si és en 3, és en 6, és en 7, és a 200 o és a 300 metres.

Però hi ha una evidència: que té conseqüències negatives sobre la salut, i nosaltres, davant d'eixa nova contaminació produïda per les noves tecnologies, el que demanem és pressupostos per a actuar, per a mesurar, per a ajudar als ajuntaments a mesurar, a fer la inspecció, i una normativa marc fent ús d'unes competències que té i que no vol utilitzar la Generalitat Valenciana.

Per tant, quan s'acabe este debat, tota la societat valenciana sabrà que la Generalitat no vol ordenar la instal·lació, l'ús racional d'aquestes noves tecnologies.
Això és el final, el resum.

I jo voldria que, a més, quan intente, amb eixos exemples científics del segle passat, que vosté ha vingut a explicar-mos allò de la velocitat, doncs, que s'ho llija bé, perquè resulta que la por era que a 30 quilòmetres i dintre d'un túnel.
És a dir, quan dien que s'esclafava el cervell de les persones era anant a 30 quilòmetres, senyor Ramírez, i dintre d'un túnel.
Per tant, això era la previsió, és a dir, que no era ni exactament la que ha dit.

Nosaltres pensem que la instal·lació d'eixes noves tecnologies ha de tindre un estudi d'impacte ambiental, per tant, ha d'estar dintre d'activitats qualificades, i no no qualificades, que és el que passa fins ara.
Vosté sap que això va a passar, que la normativa europea, que ara concretarà en norma, la recomanació del 1999 va a dir molt clar que sí que té incidència i que sí que s'ha de regular, i nosaltres, els socialistes, els progressistes valencians, voldríem que la nostra Generalitat Valenciana fera un marc per a controlar, per a desenvolupar-ho racionalment, per a cobrir tot el seu territori amb garanties i sense impactes per a la salut i per al medi ambient.

Per això esperàvem, esperàvem, que vostés aprovaren el que és discutir un marc normatiu per a aquestes noves tecnologies, i lamentablement vegem com una vegada més, com ha passat amb l'alta tensió, vostés no escolten ni al Defensor del Poble quan li dia que aquesta conselleria és la que no ha contestat les peticions de regular la situació dels cables d'alta tensió, com vosté sap que va fer el Defensor del Poble de l'Estat amb el seu informe de l'any 1999.

Moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Peris.

Senyor Ramírez.

 

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Peris.

A usted se le ha olvidado decir algo más de su proposición no de ley, y es algo, además, que yo creo que pretende llevar a la Comunidad Valenciana a la edad de las cavernas, y se lo voy a explicar.

Ustedes proponen en uno de los puntos que el límite máximo de radiación electromagnética esté en 0,3.
Eso es llevarnos a la época de las cavernas; eso, señorías, es considerar, por ejemplo, nuestro domicilio, nuestra cocina, como un campo de exterminación.
Es decir, señorías, olvídense ustedes de enchufar el microondas, olvídense ustedes de secarse el pelo, que el horno eléctrico, nada, y la vitrocerámica.
.
.
los platos, a mano, de lavavajillas, nada.
Esto es lo que ustedes están diciendo en su proposición no de ley, léalo, señor Peris, léalo.
Ustedes están diciendo que el límite máximo es 0,3.
¿Usted sabe cuánto emite un microondas?
Pues 4, frente a 0,3 que ustedes proponen.
¿Y la oficina?
Se acabó de trabajar en la oficina, se acabó de trabajar con ordenador; y el flexo, mucho cuidado con el flexo, con el flexo asesino.
¿Y la fotocopiadora?

Señoría, ¡pero es que ustedes lo están poniendo por escrito!
Ustedes lo están poniendo por escrito.
¿Cómo quieren que nosotros les aprobemos una proposición no de ley donde ustedes están diciendo que el 95 % de los aparatos eléctricos con los que nosotros convivimos todos los días ya no se pueden utilizar, porque emiten niveles de radiaciones electromagnéticas superiores a lo que ustedes dicen?

Ustedes dicen que la Comunidad Valenciana no pretende ni quiere regular absolutamente nada.
Miren ustedes, la Generalitat Valenciana está presente en la comisión permanente que ha elaborado y que ha trabajado para elaborar este decreto.
Por lo tanto, nosotros, como Gobierno, el Gobierno Valenciano hace suyos precisamente todos los términos del real decreto que va ser aprobado en próximos días.
Y no solamente hace eso, sino además dice: "Vamos a tomar la iniciativa".
Y vamos a tomar la iniciativa de dos formas: en el tema de la alta tensión, haciendo que el Instituto de Tecnología Eléctrica comience un servicio de inspección de las instalaciones de alta tensión de toda la Comunidad Valenciana, y en segundo lugar, respecto a la telefonía móvil, que la Universidad Politécnica comience a hacer mediciones a lo largo de toda la comunidad.

Y además, debo decirle que, bueno, que todas las antenas de telefonía móvil que hay hasta ahora instaladas, las legales, por supuesto, tienen el beneplácito, la autorización de la Dirección General de Telecomunicaciones, que ha tenido que estudiar un proyecto anterior y previo, donde ha tenido en cuenta aspectos como el impacto ambiental, que ha tenido en cuenta la protección de la salud de las personas, que ha tenido en cuenta la racionalidad de la instalación, el desarrollo tecnológico.
.
.
Mire usted, nos quieren dar la sensación de que esto es, vamos, el Oeste americano, aquí cada uno hace lo que quiere.
Y es precisamente lo contrario.

Yo no le voy a quitar la razón de que quizá el borrador ha llegado tarde, el real decreto ha llegado tarde.
Ahí le doy la razón, mire usted.
Lo que no nos puede usted decir es que la Generalitat Valenciana no está, primero, preocupada; en segundo lugar, que ha tomado iniciativa, y en tercer lugar, que no pretenda hacer cosas.

Mire usted, el real decreto, y, de verdad, le voy a hacer a usted llegar el borrador, es absolutamente exhaustivo, y debo decirle que nuestro grupo parlamentario promoverá cualquier tipo de regulación complementaria si hubiera algún aspecto que el borrador del real decreto, que el real decreto en su momento, no contemplara, con el objeto de que, en primer lugar, la alarma social existente se elimine; en segundo lugar, que haya una racionalidad en las instalaciones, una preservación del medio ambiente, y sobre todo, que los ayuntamientos conozcan cuál es el marco en el que se mueven.

Y además, debo decirle, es un marco particular y propio de ellos, porque siempre les quedan unas parcelas, en este tema de las instalaciones de telefonía móvil, donde pueden decir muchísimo y donde ellos son soberanos en su territorio.
Y desde luego, no pretenderá que la Generalitat Valenciana, de ninguna forma, invada las competencias municipales.

Por lo tanto, señor Peris, decirle que nosotros no podemos aprobar, de ninguna forma esta proposición no de ley, no porque no estemos de acuerdo en que hay o no hay alarma social o que es un tema que debe regularse, que lo va a ser, sino porque también contempla algunos aspectos que, sinceramente, como le decía antes, nos traslada a la época de las cavernas.

Nada más, muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Muchas, gracias, señor Ramírez.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Molt breument, a mi m'ha cridat molt l'atenció, senyor portaveu del Partit Popular, la seua comparació d'una teoria amb el que jo li he comentat.
És claríssim que al llarg de la història de la ciència hi han determinats plantejaments científics que no són correctes.
Jo li'n posaré un altre que no és correcte, per exemple la teoria que la Terra estava en el centre de l'univers.
És una teoria que li va costar a un senyor com Galileu moltes coses.
Està clar que no són certes.

Però vosté ho ha comparat amb dos coses que en aquest moment jo crec que estan molt clares: jo li he posat el tema clorofluorocarbonis.
Hi ha un conveni mundial en aquest sentit, hi ha un conveni, eh?
I els han donat el premi Nobel als que ho van descobrir.
Que em compare vosté açò amb allò altre, em sembla una certa irresponsabilitat.
I li he posat una altra cosa que només li demanaria que consultara els radiòlegs, que ho consulte, senzillament, perquè és prou evident.

Mire, m'ha donat la sensació de sentir comportaments pareguts als que fa determinat president, el senyor Bush, quan parla del canvi climàtic.
No s'ho creu, i vinga, "no signe els acords i més centrals", i vinga.
M'ha donat exactament la mateixa sensació.

Li vaig a dir amb molta claredat, li vaig a dir amb molta claredat: nosaltres, per suposat, sí que volem deixar clar, sí que volem deixar clar en aquesta trona, que no està clar, no és evident científicament que hi hagen riscos per a la salut.
Ho he afirmat abans, és una hipòtesi de treball.
Però igual que això és cert, no està clar tampoc que no hi hagen riscos per a la salut.
Les dues coses són certes.
Per tant, una aplicació del principi de precaució implica la possibilitat que açò passe.

És que hem viscut moltes històries d'aquest tipus, eh?
Jo no li vaig a recordar una cosa recent en el camp de l'alimentació com les vaques boges.
Bé, ahí qui se pensava que un prió podria saltar d'una espècie a una altra?
Però va saltar.
I el número que ha muntat no li'l conte.
Açò passa.
I tenim dret els ciutadans a pensar que, mentre que no ens demostren el contrari, tenim un risc ahí.

I mire, jo puc entendre perfectament que sobre els temes sanitaris opinen els experts en sanitat, de la mateixa manera que puc entendre que sobre temes d'infraestructures opinen els expertes o sobre temes de comunicació opinen els ex-perts, però em costa més d'entendre que els enginyers de camins opinen de sanitat i els sanitaris, per exemple, de camps electromagnètics.
No és la pràctica habitual.

No vull insistir en aquest tema perquè podríem.
.
.
Jo conec aquestes declaracions i comprenc perfectament per què es fan.
Hi ha una correlació evident, i vosté ho coneix perfectament.

Per tant, jo crec que és important que l'OMS faça un estudi seriós, crec que és important que la Unió Europea continue amb els seus estudis i que es deixen obertes totes les hipòtesis, que no les tanque ningú per conveniència econòmica, perquè s'estan tancant per conveniència econòmica a vegades.
En este país, en la Universitat d'Alcalá de Henares s'ha suprimit concretament un centre que es dedicava a estudiar els efectes en la biologia dels camps electromagnètics, també ho hem de dir i ho hem de denunciar.
Perquè és que la ciència tampoc és asèptica, mire vosté.
O rep diners en un sentit, en una direcció, o les rep per una altra.
I açò s'ha de dir.
S'ha d'investigar en totes les direccions, en totes les direccions.

I mire, vull acabar amb una idea.
Vosté ho ha afirmat i estic d'acord.
Sota una línia d'alta tensió.
.
.
Que per cert, ha afirmat una cosa sobre les cavernes que em preocupa.
Dintre dels pocs coneixements, com una làmpara incandescent a 220 volts pot produir menys camp electromagnètic que una línia de 400 quilovats?
És un poquiu preocupant, eh?
Jo crec que seria interessant fer comptes, molt interessant fer els comptes, perquè crec que vosté aquí ens ha venut una moto que no es correspon amb els càlculs.
400 kw produeixen més camp electromagnètic que una làmpara incandescent a 220 volts.
Això és una evidència, dintre del meu poc coneixement d'aquest tema.
I si no, estudie-ho, perquè vosté ha dit aquí una cosa que crec que no té el recolzament dels números.

Però de qualsevol manera, el que em preocupava: És cert que hi ha una reglamentació, però tant cert com açò és que hi ha urbanitzacions que tenen cases sota de les línies d'alta tensió, hi ha col·legis que tenen el pati sota les línies d'alta tensió.
No creu vosté que seria interessant ordenar el territori mínimament, deixar clar que sota les línies actuals i les previstes no es pot construir?
No creu vosté que seria interessant?
Tampoc indústries, perquè hi han problemes.
Jo crec que açò ho haurem de fer, i és un dels elements que es planteja.

I açò, ordenar el territori, de qui és competència?
No creu vosté que és de competència de la Generalitat?
És que és una de les coses que es demana.
Que hi ha un reglament?
És cert, però també és cert que està passant el contrari.
No li vaig a posar més exemples.
Mire, alguna cosa haurem de fer en aquest tema, eh?
Perquè és que tenim contínuament la gent mobilitzada en aquests problemes, i té problemes.
Alguna cosa haurem de fer en aquest tema.
I aquest era el sentit.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor Ramírez.
*(Remors)* Al señor Ramírez yo le he hecho un gesto porque, como tiene derecho, me gusta mucho respetar los derechos de los diputados.
*(Remors)*

**El senyor Ramírez Sorribes:**

 

Vamos a ver.
Gracias, señor presidente.

Señor Ribó.

Yo de ninguna forma he comparado las emisiones radioeléctricas de una bombilla con las emisiones radioeléctricas de una línea de alta tensión, de ninguna forma.
De todas maneras, lo podemos comparar.
¿Usted sabe cuál es la intensidad del campo electromagnético en la vertical de una línea de alta tensión?
Está en el orden de las 6 microteslas.
En el caso de una bombilla, está en el 0,1 o 0,2, muy cerca de lo que el señor Peris decía.
Fíjese usted, estaríamos próximos, si hubiéramos aprobado esta proposición no de ley, a decir que tampoco podemos usar las bombillas, porque serían negativas para la salud.

Otra cosa, como réplica, me gustaría decirle, señor Ribó.
Yo creo que precisamente la Administración central, con este borrador, y la Generalitat Valenciana, lo que han hecho es gala y sobre todo utilización del principio de cautela y del principio de menor riesgo posible para la salud; en definitiva, del principio de prudencia.
Y lo han hecho intentando racionalizar de alguna forma unas nuevas tecnologías, además en donde parece ser que hay algún estudio que dice que es nocivo para la salud.

Nosotros ahí no entramos, insisto.
Mi grupo parlamentario no opina si es nocivo o no es nocivo, lo que constatamos es que hay estudios que dicen que es nocivo y otros estudios que dicen que no hay evidencias científicas.
Nosotros, ante esto, ante esta disyuntiva científica, pensamos que hay que introducir la prudencia, y que hay que, por supuesto, regular.

Y lo mismo podríamos decir con las líneas de alta tensión.
Se ha comentado muchas veces por parte de su grupo parlamentario la necesidad de enterrar las líneas.
Pues mire, el enterramiento de líneas no es la solución, porque es que el campo electromagnético de una línea enterrada es superior a la de una línea eléctrica aérea, porque está más próxima a donde circulan las personas.
Por lo tanto, esa tampoco sería la solución.

Y además, debo decirle que es que cuando hay que instalar una línea de alta tensión hay un estudio de impacto ambiental, hay todo un estudio urbanístico, hay un estudio de seguridad.
Es decir, que aquí parece que es que cuando hay que poner una línea de alta tensión se pone donde las compañías eléctricas quieren.
Mire usted, estamos hablando de algo muy serio.

Es verdad que estamos ante situaciones sobrevenidas.
Seguramente por problemas de los ayuntamientos, que han consentido que en algunos casos algún tipo de instalación donde existen personas esté por debajo de una línea eléctrica.
Eso está absolutamente prohibido.
Y si eso ocurre es una absoluta ilegalidad que habrá que buscar los responsables, pero desde luego no haga responsable a la Generalitat Valenciana de esta cuestión, porque además son líneas de alta tensión que llevan muchísimos años y que son situaciones sobrevenidas, que efectivamente de alguna forma habrá que solucionar.

Y nada más, señor Ribó.
Yo le pido por favor que no ponga en mi boca ningún tipo de afirmación que yo no he hecho, hablándome usted del tema de los CFC, que no he hecho en absoluto ningún tipo de alusión porque no es el tema que venimos a debatir, ni el tema de Bush ni Clinton porque este yo creo que no es el tema que en este momento debatimos.
Estamos debatiendo sobre otra cuestión.

Nada más.
Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Ramírez.

Votació ordinària de la presa en consideració de la Proposició no de llei sobre redacció d'un pla amb rang de llei d'instal·lacions de telefonia mòbil personal i altres serveis radioelèctrics de telefonia mòbil pública, presentada pel Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 40 vots a favor, 43 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada esta presa en consideració.

Senyories, se suspén la sessió.
Es reprendrà a les quatre i mitja.

 

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 3 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 34 minuts)*

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

***Preguntes números 448/01 i 449/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el trànsit ferroviari de rodalies entre Villena i Alacant, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 84).***

**El senyor vicepresident primer:**

Bona vesprada.
Senyories, es reprén la sessió.

Control al govern amb les preguntes dirigides al con-seller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transport, de l'Il·lustre Diputat Joan Antoni Oltra i Soler, del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.
Va a formular la 448 i la 449.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, hui ens pareix que ens ha tocat la loteria d'estar aquí *(rient-se)* quasi en exclusiva, ja vorem.

Las preguntas hacen referencia a un tema de una zona de Villena, comarca del norte de la provincia de Alicante, y hacen referencia a un tema que salió en la prensa hace unos meses, al hilo, probablemente también, de alguna cuestión que se publicó en el sentido de que por parte del ministerio se estaba barajando la posibilidad de que las líneas de cercanías pudieran ser transferidas a la autonomía, a la Generalitat Valenciana en este caso.
Cosa que a nosotros nos parece bien, incluso públicamente lo saludamos en su día.

El problema es que posteriormente el propio ministerio se ha encargado de desmentir que eso fuera así, o sea, que al final no sabemos en qué situación estamos a ese nivel.
Pero lo que sí sabemos es el problema en el cual se encuentra y la reivindicación en la cual la zona de Villena, especialmente que es un punto de referencia muy importante a nivel ferroviario, pues viene reclamando junto con distintas poblaciones de lo que se llama el corredor del Vinalopó, y es el tema de las cercanías, un tema que cada vez es más importante.
Este tema, seguramente, al hilo del Ave que todo lo tapa, pues de alguna manera oculta el problema.
Pero el problema está ahí y la necesidad está ahí, hace que incluso, ante un servicio que no es del todo satisfactorio, se tenga que utilizar como cercanías incluso los propios regionales.
Y eso es algo que alguno de los diputados que estamos aquí somos testigos diarios de ese tema.

Entonces, yo sé que por parte de la conselleria ha habido algunas reuniones.
Pero sí que nos gustaría que el conseller nos concretara todo esto en qué situación está y que perspectivas reales hay y mientras tanto qué, mientras todo esto llega si se va a negociar algún refuerzo de la línea de cercanías, qué posibilidades hay.
Creo que es un tema interesante, por lo menos para la zona afectada, y nos gustaría hablar de ello.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Oltra.

Como muy bien conoce su señoría, el corredor ferroviario del Vinalopó se enmarca dentro del trazado ferroviario Alicante-La Encina, un trazado que actualmente es de vía única, pero no le quepa ninguna duda que va a sufrir un impresionante salto tecnológico, también como consecuencia de la construcción del tren de alta velocidad, del Ave, al que usted hacía mención recientemente.

En la actualidad, Renfe no ofrece un servicio propiamente de cercanías de este corredor, pero ello no significa, por supuesto, que no haya servicio ferroviario, sino que es prestado por trenes adscritos a las unidades de negocio de grandes líneas y regionales, y no con las frecuencias a que nos tienen habituados los verdaderos servicios de cercanías.

Desde la Generalitat entendemos que la importante demografía de la zona y su elevado nivel de movilidad justificaría una mejora, sin ninguna duda, de ese servicio, una mejora que pasaría por la creación de unas líneas de cercanías.
Así se lo hemos hecho saber al ministerio, tanto en los contactos que habitualmente tenemos con ellos, como en las propias alegaciones que presentamos al estudio informativo del tren de alta velocidad.

¿Cuál es el sentido de nuestra propuesta?
Habría dos partes.
Una es la utilización de la línea Ave para prestar servicios de alta calidad entre las principales poblaciones.
Y otra establecer un servicio de cercanías, que ahora vamos a ver quizá con un poquito más de detenimiento.

Respecto del aprovechamiento de la línea de alta velocidad, nuestra propuesta es aprovecharla no exclusivamente para servicios de largo recorrido, a Madrid o a Barcelona, sino también establecer servicios lanzadera regional que permitan unir en tiempos muy reducidos a las principales ciudades de nuestra comunidad.
Estos servicios no serían exclusivos de las capitales de provincia, sino que también haría paradas en estaciones supracomarcales.
Sin duda, el efecto estructurador de este tipo de servicios yo creo que sería muy importante para la cohesión y vertebración de nuestra comunidad.

Y, por otra parte, la emigración a la nueva línea de los servicios con mayores exigencias de velocidad va a liberar, sin ninguna duda, una serie de franjas horarias en la línea convencional, lo que abre la posibilidad de potenciar otros servicios como las cercanías.

En ese sentido, reivindicamos al Ministerio de Fomento la creación de un verdadero servicio de cercanías entre Alicante y Villena, con paradas intermedias en San Vicente, Agost, Monforte, Novelda, Monóvar, Petrer y Sax.

En suma, señorías, desde el Consell estamos trabajando para que la llegada del Ave a la Comunidad Valenciana no quede meramente en la mejora de las comunicaciones de las principales ciudades, sino que el conjunto del tejido urbano, del sistema de ciudades de nuestra comunidad, se beneficie de un servicio ferroviario de máxima calidad.
Le decía que hemos contactado con el ministerio en ese sentido y estamos también viendo una especie de convenio para mejorar este servicio de cercanías que podríamos detallar mucho mejor.

Muchas gracias.
Eso es todo.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Oltra.

**El senyor Oltra i Soler:**

Bueno, señor conseller.
Prácticamente lo que ha venido a contestar es lo que en prensa en días pasados o semanas pasadas ya había salido publicado.
Por lo que entiendo no se avanzado excesivamente en el tema.
Y lo que también viene a ser preocupante ­yo ya en la primera pregunta hacia advertencia de ello­ es que probablemente con la excusa del Ave, que igual que lo del Plan hidrológico, vale para todo, o sea, mire por donde, cualquier pregunta que se le haga se solucionará en una caso con el Plan hidrológico y en el otro con el Ave.
Y así va la humanidad.

Entonces, claro, el problema de esto es que yo no sé si esto llegará a concretarse o no llegará, pero, en todo caso, creo que tiene poco que ver, tiene poco que ver.
Incluso los trenes lanzadera en este aspecto, también si es que se llegan a ver, no creo que vayan a resolver la papeleta, porque el tráfico de cercanías, y más de estas características, fundamentalmente gente trabajadora, estudiantes, etcétera, etcétera, pues requiere de unas frecuencias y de unos precios asequibles para todo tipo de bolsillos.

Entonces, en este sentido, sí que creo que habría que ser mucho más incisivo.
Yo creo que es un tema que probablemente al ministerio le viene de muy lejos, no creo que le preocupe excesivamente este tema.
La prueba es que gran parte de las estaciones que ahora dice usted que quiere revitalizar se encuentran cerradas desde hace años.
Uno pasa por allí y Sant Vicent, por ejemplo, es una estación que es una monería pero ahí está cerrada a cal y canto.
Y como esa casi todas.

Entonces, claro, a nosotros nos gustaría que un poquito del interés y de la prisa que se toman con el tema Ave lo dedicaran al tema de la red convencional y en este aspecto de la red de cercanías.
Porque es un problema y la gente se está movilizando y en este aspecto están los alcalde incluso de diferentes partidos, porque el de Villena es un alcalde del Partido Popular.
Y yo creo que debería de obligarles a ir forzando un poco la máquina en el sentido de facilitar ese tema, porque si no es desde aquí yo creo que Madrid no tiene ningún interés, no sé si tiene interés en algo de esta comunidad, pero en este aspecto, por lo menos, con toda garantía que no tiene ninguno.
Por lo tanto, dediquen un poco más de esfuerzo, que yo creo que el problema se está padeciendo en estos momentos todos los días.
Y que se tengan que utilizar trenes distintos.
.
.

También me parece preocupante una de las cuestiones a las que ha hecho referencia, que de alguna manera también viene a ser una confesión de lo que puede suponer el futuro.
O sea, que el día que llegue el tema del Ave, pues algunos trenes de largo recorrido a Madrid igual desaparecen ¿no?
Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Gracias, presidente.

Señor Oltra.

Yo creo que este es un tema que también aquí hemos debatido en varias ocasiones.
La preocupación que de verdad tiene el gobierno valenciano no solo por el tren de alta velocidad y la comunicación de lo que es la Comunidad Valenciana con, digamos, el centro de la península, con Madrid y toda la estructura radial que tienen las infraestructuras, tanto en carreteras como en ferrocarriles, esa, sin ninguna duda, está ahí, ha sido evidente.
Y yo creo que con el acuerdo, que se celebró el 8 de enero, del ministro de Fomento con los presidentes de las comunidades en cuanto al tren de alta velocidad quedó patente y clara.

Pero es que no termina ahí y usted lo sabe perfectamente.
La preocupación que tenemos por el transporte ferroviario de calidad y de cierta excelencia, tanto en lo que es la área metropolitana de Valencia, de Alicante como de Cas-tellón, también es evidente con la inversión que desde la propia comunidad se está haciendo.
Son muchos los miles de millones que estamos invirtiendo en ese transporte ferroviario, tanto en la mejora de lo que depende exclusivamente de nosotros, como puede ser FGV, supresión de pasos a nivel, mejora de infraestructuras, mejora de lo que son las plataformas y el propio trazado, mejora en el propio servicio y no sólo en el servicio sino en las máquinas, en lo que es el propio ferrocarril, con la adquisición de material nuevo, creo que es evidente, la construcción del metro, la construcción del tranvía no sólo aquí sino en Alicante y los estudios que se están haciendo para Alcoi, van en esa línea.
Estamos pidiendo, también, y estamos conveniando con el ministerio actuaciones importantes en las cercanías.
Se nos podrá acusar de otra cosa, pero de ir en esa dirección de ninguna manera, señor Oltra.

***Preguntes números 450/01 i 451/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre el soterrament de les vies ferroviàries al seu pas per Villena, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 84).***

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor conseller.

El mateix il·lustre diputat formula les preguntes 450 i 451.
Té la paraula el senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Estas preguntas hacen referencia también a la ciudad de Villena.
Y yo lamento no compartir el optimismo del señor conseller, yo creo que además es legítimo.
Porque, claro, a mí me da la impresión de que algunos temas se pretenden que vayan en alta velocidad, efectivamente, pero en otros van como el tren chicharra, o sea, a una lentitud de esas desesperante.
Y eso, pasan consellers, pasan gobiernos y el problema sigue ahí, incluso se eterniza.

El tema a que ahora hacemos referencia es un tema que también que incluso ha motivado movilizaciones, manifestaciones, cortes de trenes, sanciones muy recientes, estamos hablando de hace dos o tres meses, tener que parar Euromeds la población de Villena, porque está harta; esta harta de que la vía este constriñendo el crecimiento de la ciudad con el peligro además que supone, porque está bordeando edificios.
Y eso es algo que está ahí, o sea no es algo que haya que inventarse, está ahí.

Y promesas me imagino que el ayuntamiento de ahora y los ayuntamientos anteriores han oído de todos los colores y me temo que van a seguir oyendo.
La última película, la última película era que a cambio del Ave, si el Ave se aceleraba pues entonces le soterrarían las vías.
Eso, aparte de ser una especie de chantaje para que la gente trague con el tema del Ave, me parece que es mezclar churras con merinas.
Eso no tiene absolutamente nada que ver.

Yo creo que la reivindicación del soterramiento es una reivindicación legítima.
Me parece inconcebible alguien que pueda estar en contra de esa reivindicación.
Y, por lo tanto, sí que le pediríamos a usted que este tema lo enfoque con independencia de cualquier otro.
O sea, cuando se habla de supresión o de inversión y de todo ese tipo de cosas, aquí es donde hay que verlo, porque de promesas la tira, o sea, lo que hay que ver ya son actuaciones.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller, té la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Oltra.

Yo creo que usted, no sé si estaba presente, pero no hace mucho, no hace ni siquiera dos meses, ya tuvimos ocasión de tratar este mismo tema: el soterramiento de las vías ferroviarias a su paso por Villena si bien a instancias, en ese caso, de un diputado del Grupo Socialista.
La situación actual es fundamentalmente la misma.
Usted podrá entender que en mes y poco difícilmente se puede adelantar mucho.
Pero sí le voy a contestar en esa dirección.

Como ya dije entonces, desde la Generalitat consideramos que el soterramiento de las vías en las zonas más urbanas puede ser una solución asumible, pero es un tema, que usted entenderá igual que yo, que no se puede generalizar, porque el costo que puede suponer el soterramiento de todas las vías, en todos los pasos, pues puede ser realmente importantísimo y a veces resultaría que podríamos estar pidiendo cosas que económicamente tienen una difícil solución.

Pero en este caso se están estudiando, como usted sabe, dos alternativas.
Es cierto que quizá la apuesta de este gobierno por el tren de alta velocidad, por el transporte ferroviario, ha movilizado muchas cosas.
Yo creo que ha hecho que todo el mundo se sienta más solidario con lo que es el tren y que busquemos en ese transporte ferroviario una solución de futuro.
Eso ha hecho que muchos movimientos que hasta entonces no existían, como consecuencia del Ave, sin ninguna duda muchos de ellos, se están moviendo en esa dirección.
Y a nosotros nos parece bien, porque apostamos por ello.

Entonces, como consecuencia de ese tren de alta velocidad y como consecuencia del trazado que se propone en aquella zona ­ese trazado que pasa por las afueras de Villena­ se estudian dos posibilidades.
Una, la posibilidad del traslado de la vía actual en una plataforma paralela al tren de alta velocidad, y otra la posibilidad de un soterramiento en lo que es estrictamente urbano en el término municipal de Villena, pero no más allá, porque entonces la solución económica sería inviable.
Todo ello se está realizando con la dirección del Ministerio de Fomento, estas dos alternativas, con el Ayuntamiento de Villena y con la Generalitat, con los servicios de la Conselleria de Obras Públicas.
El estudio está avanzado y yo vuelvo a ser optimista también en la solución que consigamos para Villena.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

Las preguntas nuestras las presentamos el 24 de enero, o sea, al día siguiente de que el tráfico ferroviario fuera cortado por gente de la población, en una acción que yo me imagino un poco ya casi a la desesperada, harta ya de promesas y todo este tipo de cosas, y que además ha tenido consecuencias feas para alguno de ellos, un tanto desproporcionadas.

Entonces, ahora dice usted: "bueno, es que el tema del Ave igual ha puesto de actualidad determinados temas".
No me extraña, no me extraña.
Si es que la población es lógico que lo piense así.
Cuando la población está harta de ver promesas, de que todo es "ya os llegará, ya lo tendremos en cuenta y tal" y luego, simultáneamente, ve con esa alegría que se barajan cifras de millones de pesetas para un tren que puede ir a un sector muy reducido de la población, que tiene todo su derecho, pero muy reducido, muy reducido, y en cambio los trenes que utilizan la inmensa mayoría de la población les queda el consuelo de las promesas, pues es lógico que la gente diga diga: "bueno, aquí hay dinero para lo que se quiere".

O sea, es falso que no haya dinero.
Sí que hay dinero.
Lo que pasa es que se lo piensan gastar en otros temas.
El tema del Ave, por ejemplo.
Lógicamente, la gente de Villena y la de muchísimos sitios saltará y saltará a la palestra porque ve que aquí el que no se mueve, pues eso, pues no rasca bola.
Por lo tanto, me parece absolutamente legítimo.

Que es costoso?
Ya lo sabemos.
Más costoso es el Ave, 1.
500 millones de pesetas por kilómetro, mire si es costoso el Ave.
O sea, seguro que no vale tanto a lo mejor pues no ya el término municipal, pero por lo menos el caso urbano de Villena, proceder al soterramiento.

Aquí volvemos a estar un poco en lo de antes.
O sea, este tema yo creo que es un tema que si se tuviera más interés o más presión por parte de la conselleria, probablemente en Madrid se consiguiera.
Supeditarlo todo a lo del Ave, eso es lo que quiere Madrid.
Entonces nosotros yo creo que no podemos entrar ahí.
Y yo le pido a la conselleria como tal que haga caso en este caso a las propias peticiones de los más afectados, la gente de Villena.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, presidente.

Señor Oltra.

Yo vuelvo a pensar que que ustedes están en contra del Ave, sin ninguna, están en contra del tren de alta velocidad, es mi punto de vista, ¿eh?
Sin embargo, yo creo que eso, como como representante de la Comunidad Valenciana, como representante en las Cortes de esta comunidad, de los vecinos de esta comunidad, yo creo que no dice mucho en favor de ese criterio, porque cuando estamos en contra de una postura, hay que ver qué puede significar eso para la comunidad.

Mientras está hecho el Ave Madrid-Sevilla, mientras se está terminando el Ave Madrid-Barcelona, mientras hay una infraestructura de trenes de ejes de altas prestaciones y de tren de alta velocidad planificada, importante para toda la península, prácticamente para casi todo el Estado español, usted todavía discute que se haga el tren de alta velocidad para Valencia.
Usted parece que quiere dejarnos a la Comunidad Valenciana a la cola de lo que puede ser las prestaciones ferroviarias y a la cola de lo que puede ser la competitividad a nivel de todo el Estado español.

Me parece que el estar comparando siempre: "no hagan el Ave, hagan un tren.
.
.
", eso que dice usted que hay algunas cosas que van despacito o que van como.
.
.
Es lo que ustedes quieren.
Ustedes no quieren la alta velocidad.
Ustedes quieren que continuemos con el carro y la tartana si continuáramos con la línea que ustedes van.

Hay que potenciar las altas tecnologías, no queda más remedio, hay que estar ahí, hay que estar con lo que es competitivo, con el transporte y además de calidad, y además medioambiental.
Eso no quita ni mucho menos para que resolvamos los otros problemas.
No sólo no quita sino que lo potencia y lo pone de actualidad y se necesita más, porque como consecuencia de eso, esos nudos que van a salir en esas estaciones, en esos intermodales, se tienen que potenciar.

Y el transporte en la comunidad en lo que es las cercanías, en lo que son las áreas metropolitanas, no queda más que potenciarlo.
Y por lo tanto Villena y las otras ciudades de eso se van a aprovechar y van a salir beneficiadas.
Y también el estudio que se está haciendo para solventar el problema.
No son promesas, son estudios reales con soluciones reales.

Muchas gracias.

 

 

 

 

***Pregunta número 458/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre l'aplicació del 16% de l'IVA en el peatge de les autopistes, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 84).***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Continua l'il·lustre diputat, senyor Oltra, amb la pregunta 458.
Té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Segur que parlarem més de l'Ave.
Moltíssim.
I ja veurem qui defensa què.

Bo, la següent pregunta fa referència.
.
.
Ja no ja no parlem de l'Ave, ara parlem de carreteres.
Recentment el Tribunal de Luxemburg va condemnar Espanya per una rebaixa en l'IVA, una qüestió que es va fer en el seu dia pareix que gràcies a unes gestions o unes pressions per part de Convergència i Unió en el seu moment.
Però pareix que este IVA se n'ix un poc de la normativa que a nivell europeu s'utilitza, i com es parla tant de l'homogeneïtzació de l'IVA en este aspecte també.
.
.

Aleshores astò, bo, és un tema que està ací.
Ara mateix no sabem si s'ha recorregut o no s'ha recorregut.
Però en tot cas el perill que està damunt de la taula és que es puga incrementar d'una manera important, del 7% al 16%, eixe IVA que se pot aplicar a l'usuari, que si no tenia prou ja a pagar el peatge de l'autopista.
.
.
, perquè clar, com han sigut tan gentils de no rescatar-la sinó al contrari.
.
.
Sí que ens agradaria saber en quina situació es troba això, perquè clar, nosaltres estem prou afectats.

Sabem que hi ha alguna comunitat autònoma que inclús ha plantejat que si se fa càrrec del tema eixe.
O siga, que és un tema que està en discussió oberta, i per tant, a nosaltres sí que ens agradaria saber quina és la posició de la conselleria davant d'este problema que mos ha vingut i que m'imagine que si no s'arregla d'una altra manera s'haurà d'aplicar.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Señores diputados.

Señor Oltra.

Desde el año 1996, desde el gobierno de España se ha seguido una política sistemática y constante de reducción del precio de la autopista de peaje.
Usted yo creo que no puede poner en ninguna duda que lo que valía una autopista en el año 1996, lo que costaba un peaje, el peaje de la autopista en el año 1996 ­y si la utiliza me imagino que mucho menos­ y lo que se cobra hoy por el peaje en el año 2001, es sensiblemente menor, a pesetas contantes, a pesetas reales y como quiera.
Sensiblemente menor.
Sensiblemente menor.

Es cierto que no hay una gratuidad total de la autopista.
Es cierto que ustedes saben que eso era prácticamente imposible, porque recuperar esa autopista, la liberalización de la autopista, supone indemnizar a la empresa propietaria en una cantidad de miles de millones que haría inviable, imposible, el hacer inversiones para continuar desarrollando infraestructuras que son necesarias.
Por lo tanto, yo creo que ir por ese camino, desde mi punto de vista, no tiene sentido.

Sin embargo, ir por el camino de hacer unos peajes blandos, cada vez más blandos, conforme se están haciendo; de que la autopista valga cada vez menos, conforme está valiendo.
.
.
No hace mucho hubo una disminución importante y además que lleva a una fidelización del tráfico de la autopista, y que ha hecho, y es bueno, que una parte del tráfico que pasaba por el corredor mediterráneo, la carretera nacional, también se pueda desplazar a la autopista, porque los precios son mucho más baratos y ha mejorado notablemente con el incremento de intensidad de tráfico que hay últimamente.

Yo lo que usted pregunta sabe que no es competencia nuestra, sabe que es competencia estatal, pero no tenemos ninguna duda que si la postura del gobierno ha sido el ir disminuyendo el coste y el precio del peaje de la autopista, en esa línea es en la que se mantendrá, y que eso habrá que cumplirlo pero se solventará con alguna medida complementaria.
No le quepa ninguna duda que esa va a ser la solución al final, y lo veremos pronto, señor Oltra.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

O siga, com en tantes altres coses, una qüestió de fe, és qüestió de creure o no creure que això.
.
.
"Alguna mesura" diu vosté, "alguna mesura haurà pensat el govern".
Bo, doncs ja vorem, algun dia ho sabrem, no?
Però el problema està ahí, el problema és que comence a aplicar-se, i això sí que, si s'aplica, segur que és d'immediat.
Igual que, per exemple, no es tan immediata la rebaixa.
O siga, l'última rebaixa del peatge de les autopistes està fent-se ara, sí, un any i escaig després, un any i escaig després que s'aprovara el decret.
I mentrestant, què ha passat en este any i escaig que ha passat sense reducció amb la gent que l'ha utilitzada i ha pagat el preu normal?
Qui s'ha beneficiat d'això?
Per cert, ja que parlem d'això, qui s'ha beneficiat d'això?
En tot cas sabem qui s'ha perjudicat: l'usuari.
El beneficiari podrem posar-li fins i tot nom i cognoms, però sí que ha hagut un perjudicat, que ha sigut l'usuari.

I en tot cas, home, no me pareix molt seriós que per part seua diga que és que ara hi ha un benefici perquè hi ha una rebaixa i tal i tal.
Home, és una part de la veritat, això és una part de la veritat.
És cert que els peatges s'han baixat, però s'ha de dir l'altra part de la pel·lícula.
S'han baixat, per què?
Perquè s'han allargat els terminis de concessió de l'autopista.

O siga, el millor que podia desitjar la concessionària és el que el Partit Popular li va fer, allargar els terminis de concessió, en contra inclús de resolucions d'aquestes Corts, en contra d'això.
O siga, ja l'única cosa que faltava era que, damunt que se li allarga el termini d'una manera increïble, fins al 2015, cobrara el mateix.
Això ja seria per al llibre *Guinnes*.
Per tant, jo no estaria tan satisfet d'això.
Si s'ha fet el que la concessionària demanava, no el que la gent demanava, perquè la gent demanava justament el contrari.
Que això té una inversió?
Lògicament, s'ha de rescatar, hi ha uns drets adquirits i això costa uns diners.

Però, home, vosté també sap el cost increïble econòmic i ambiental que algunes actuacions per a alliberar l'A-7 de peatge s'han de fer en alguns pobles de la nostra comunitat.
Algunes carreteres alternatives que s'han de fer en llocs que a voltes ni caben.
Perquè la gent li fuig, i la prova és que en els trams de l'A-7 que no són de peatge, des d'Alacant cap a Múrcia, l'índex de trànsit és moltíssim més alt que en l'altra part.
Això serà per alguna cosa, no?
O siga, la gent li fuig, el que no té més remei no té més remei, però la gent li fuig.
Això sap vosté que és veritat.

O siga, que el cost d'eixe alliberament evidentment el té, però també hauria d'haver valorat el que suposa d'estalvi econòmic i ambiental de no haver de fer algunes actuacions que s'han fet i altes que hi ha previstes, que ja vorem com encaixen.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor.
.
.
*(Remors)*

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Oltra.

Jo crec que és una realitat evident que si s'haguera mantingut el preu de l'autopista conforme estava, en l'última revisió de preus que va aprovar el govern del Partit Socialis-ta ­que ja gràcies al Senyor eixa revisió ha canviat rotundament, perquè sí que era abusiva i sí que afavoria, sense ningun dubte, a la concessionària­ estaríem parlant d'un preu entre València i Alacant de 2.
000 i escaig pessetes, 2.
000 i escaig pessetes.

De l'altra manera estem hui parlant ­2.
000 i escaig fortes­ de menys de 1.
500 pessetes, en una rebaixa d'un 30% a més per a l'usuari habitual, que estem parlant al voltant de 1.
000 pessetes.
Ha canviat d'una forma important.
I això no és demà ni despús-demà.
Això està fent-se hui, està fent-se hui.
El que no s'ha fet encara és pujar eixe 9% de diferència de l'IVA que vosté diu.
Això sí que no s'ha fet.
I estic convençut que no se farà, que hi hauran mesures perquè no es faça.
Però la rebaixa sí que és.

I a més, en problemes tan importants com puga haver a Sagunt, el Consell de Ministres del 9 de març, de fa un parell de mesos, ja va dictar de forma definitiva la gratuïtat total, el desplaçament del peatge i està acabant-se de formalitzar el conveni.
Però estan fins els terrenys, els projectes i espere que molt prompte les obres començant-se del tercer carril i la gratuïtat total d'eixe tram, perquè ahí sí que no quedava un altre tema.

La necessitat de l'altre corredor mediterrani és fonamental, i l'autopista o no autopista cal contemplar-ho, perquè a més du un tràfic local i un tràfic interurbà que no se pot substituir per ninguna autopista.

Res més i moltes gràcies.

 

 

***Preguntes números 494/01 i 495/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre l'estació depuradora d'aigües residuals de Santa Pola, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 85).***

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Continuem amb les preguntes de l'il·lustre diputat senyor Oltra, la 494 i 495.
Té la paraula, senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Gràcies, senyor president.

Bo, senyor conseller.
Hui és que tenim sobredosi mosatros.
Mos hem quedat aquí sols i mira.

Les següents preguntes fan referència a un tema també vell, que ja hem xarrat unes quantes voltes d'ell.
És el tema de què és el que passa a Santa Pola en concret, que té una d'estes plantes depuradores, entre cometes, perquè vosté mateix en alguna ocasió ha confirmat que és un model que.
.
.
, vaja, que ja no s'utilitza i probablement mai s'hauria d'haver utilitzat, perquè els problemes que ha donat ahí estan.

Damunt, el clavegueram de Santa Pola també té una sèrie de característiques d'intrusió de salinitat, etcètera, etcètera.
Total, que tenim ahí un problema de categoria, que s'ha intentat resoldre i s'ha intentat resoldre jo crec que mal, en el sentit que probablement hauria d'haver començat per una renovació d'eixa xarxa de clavegueram i juntament en una actualització de la planta depuradora, que probablement caldrà fer-la nova, però mai en el model pel qual la conselleria va optar i que en estos moments està paralitzat.
I jo crec, a més, que no és un model *de recibo*, com se sol dir quan es parla del Pla hidrològic i este tipus de coses, que és el tema d'un emissari submarí.

O siga, no té cap sentit que s'estiga demanant aigua per ahí i en canvi, no ací sols, hi ha un muntó de llocs, però clar, ací encara crida més l'atenció perquè molts emissaris estan en funcionament des de fa anys.
I això ja prou desgràcia és pel que significa, però que ara, ara, en estos moments, la conselleria diguem estiga subvencionant o finançant un altre, doncs la veritat és que encara té menys perdó, diguem.

Per tant, sí que li demanaríem.
.
.
Això està paralitzat, inclús l'ajuntament públicament s'ha pronunciat en el sentit que valdria la pena inclús que els diners que falten se destinaren a altra cosa, encara que serà el xocolate del lloro, però bo, en comparació.
Però bo, sí que ens agradaria que ens contestara en quina situació està el tema de la planta, i me consta que s'han sol·licitat ajudes, mosatros hem fet esmenes als pressupostos demanant ajudes, per al tema de la renovació de la ret.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.
*(Pausa)* Vol polsar?

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Oltra.

La primera cosa que vull informar a la seua senyoria és que el projecte bàsic ­vosté jo crec que ja ho sap perquè ho hem comentat­ de la nova depuradora de Santa Pola està ja aprovat provisionalment, està en informació al públic, i va a licitar-se una volta passe eixa informació al públic i s'aprove definitivament a través del concurs de projecte i obra.
La inversió prevista en eixa nova depuradora és de 1.
734 milions de pessetes.

També coneix vosté que l'actual estació de depuració que hi ha a Santa Pola està en servici des de l'any 1992.
Que és una actuació, bo, que els responsables d'aquell moment pensaven que el *llacunatge* era una tecnologia adequada, era una tecnologia blana, era una tecnologia que no consumia tanta energia com altres.
Però vosté també jo crec que sap i reconeix ja que eixa tecnologia pot ser adequada en unes característiques determinades de poblacions no massa importants, de cabals xicotets, de qualitat de l'aigua d'una aigua molt urbana que no tinga aigües industrials o aigües conflictives.
Però quan se tracta de les aigües que van a la depuradora, la situació d'eixa depuradora construïda o posada en funcionament en l'any 1992 no és la més adequada, i per açò mos veem obligats a fer una nova depuradora a Santa Pola.

De totes formes, vosté sap que la problemàtica que té també la qualitat de les aigües a l'eixida d'eixa depuradora, una de les problemàtiques més importants, que és la conductivitat, poc tenen a vore amb el tipus d'estació depuradora, i amb el que tenen a vore és amb el tipus d'aigua que li aplega a la depuradora.
I com vosté sap molt bé, li aplega una aigua amb una salinitat molt important, molta d'ella producte de les condicions del clavegueram del municipi.
Que com vosté també sap, eixe clavegueram no és responsabilitat de la conselleria, però mosatros no hem dit que no fóra responsabilitat, sinó que hem fet actuacions importants en Playa Lisa, en la Gran Playa, en l'avinguda d'Albacete, amb la finalitat d'evitar la intrusió marina a eixos col·lectors, a eixe clavegueram del municipi.
Però això no lleva perquè també l'ajuntament tinga la precaució més gran per a evitar les filtracions i per a evitar qualsevol tipus d'abocament a les aigües, que perjudica el funcionament de la depuradora mateixa.

Però a més, siga quina siga el tipus de depuradora que se faça allí i la qualitat de l'aigua que se traga, al final emissari és inevitable.
És inevitable perquè en distintes èpoques de l'any és pràcticament impossible reutilitzar totes les aigües.
I sobretot en zones com esta, on hi ha una salinitat important i que lluitarem, en la mesura que mosatros puguem, i li demanarem a l'ajuntament que també ho faça i vosté sap que ja li ho hem demanat, perquè això no siga aixina.
Però ha d'haver un emissari, ha d'haver un emissari perquè hi ha moments en què les aigües no es reutilitzen.

Vosté sap que la construcció d'eixe emissari no va ser ningun capritxo de la conselleria, sinó va ser una demanda de l'ajuntament mateix pels abocaments que hi havia en una zona determinada de la costa i que feien, bo, un perjudici important per a eixe municipi, per al turisme i per a tot.
Vam declarar d'emergència l'execució d'eixe emissari, a més comptant amb l'autorització de la Demarcació de Costes, una autorització provisional, per a ocupar el domini públic marítim-terrestre.

Posteriorment, la direcció general va paralitzar eixes actuacions, i s'està en el que és la petició de l'autorització corresponent, que encara que no mos correspon a mosatros l'hem tramitada mosatros i creem que prompte anem a tindre-la, i l'emissari acabarem construint-lo.
Ben entés que serà un emissari respectuós amb tot el medi ambient, respectuós amb les posidònies que hi ha en la zona i amb totes les autoritzacions que haja de tindre.
Però és una solució que necessitem, i com la necessitem, fins en el projecte de la nova depuradora el concurs de projecte d'obra també contempla la instal·lació d'eixe emissari.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor conseller.

El problema és que, clar, vosté mateix s'ha contestat, perquè coneix perfectament el problema, i aleshores, clar, el que passa és que denota que és una solució parcial, perquè la depuradora efectivament es posarà en marxa quan acabe tota la tramitació esta.
Bo, tot això tardarà el seu, com és lògic.
Però que el problema.
.
.
Jo crec que s'han de buscar solucions alternatives a eixes.
Eixa és la solució en tot cas més còmoda, jo crec que més agressiva també, i en tot cas molt poc defensable.

I que en estos moments vosté sap que eixa demanda la va fer l'ajuntament anterior, *(so per interferència d'un mòbil)* que era d'un altre partit, una altra alcaldia.
Probablement inclús és un dels temes que ha influït en el canvi d'alcaldia allí, perquè hi hagué molta oposició per part de tot el món, inclòs el sector pesquer, que és un sector important de la població.

Per tant, ara mateix eixe argument no val.
O siga, va ser vàlid, entre cometes, en una època però en estos moments no val.

I clar, jo sé que eixe problema està i caldrà atacar-lo en origen, caldria intentar que eixa ret de clavegueram se solucionara.
Però si el problema és que ahí hi haurà molta part del clavegueram que està desfet.
O siga, la salinitat, la intrusió de l'aigua del mar en zones com a Platja Llisa, si això haurà desfet les canonades.
Jo no sé ni lo que hi haurà ahí baix.
O siga, que no m'estranya que entre l'aigua, amb la salinitat que té el mar mateix.

Però a això s'haurà de buscar una solució, i l'ajuntament, home, necessitarà unes ajudes, igual que en altres casos s'estan donant.
O siga, jo demanaria un major compromís d'ajudes a eixe nivell.
I jo crec que si no s'és capaç de donar una solució correcta a uns cabals d'aigua una volta depurats, si estan ben depurats, és que no som ja capaços ací de res.
Si som capaços de dur l'aigua de l'Ebre, que s'està dient per ahí, 1.
000 quilòmetres, fins Almeria, i resulta que una depuradora com en el cas de Santa Pola, o siga, aigües depurades se suposa que bé, no les vol ningú, no se sap on dur-les quan fan falta, si no a Santa Pola, perquè el terme la zona agrícola és xicoteta, però hi ha per ahí molta demanda, si no s'és capaç de dur això a algun lloc, és que ací s'és capaç per al que es vol.
O siga, jo crec que està clara la qüestió.
Sí, clara està.
*(Rient-se)* Que estiga d'acord o no és una altra qüestió.
Però a això s'ha buscar una solució, si eixes aigües estan ben depurades i dur-les a algú, que segur que algú les rebrà com el manà.

Per tant, no me val l'excusa, perquè en el moment l'emissari es pose en marxa, se dirà que és per a casos puntuals, tal, tal, tal.
Al final, per ahí eixirà absolutament de tot, i qualsevol dia.
.
.
Perquè és aixina, és el més barat que hi ha, i jo crec que això no és en estos moments defendible.

Gràcies.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Oltra.

Jo, sé que vosté ha sigut responsable d'un ajuntament en els temes no sé si de depuració també, però crec que de residus i de temes de medi ambient, i estic convençut que, quan té la responsabilitat, segurament la seua actuació no és com la que acaba de demostrar ara.
O siga, quan hi ha un problema determinat s'han de donar solucions.
I s'han de donar solucions d'acord amb el que hi ha i d'acord amb el que és possible en eixe moment.

Però a més, mosatros hem anat més allà.
En el moment puntual vam donar la solució puntual i ràpida que era possible.
Que hem d'acabar-la, perquè a més no perjudica a ningú i serà bona per a tot el món.
Però a més, mos comprometem a fer la nova depuradora.
Ja li dic, projecte aprovat en informació pública i va a eixir a licitació prompte, amb una inversió important de 1.
700 i escaig milions de pessetes, i la depuradora va a fer-se.
Ara, miracles, que la depuradora se faça en quatre mesos, no n'hi ha.
Té un procés, s'ha de fer i hem de posar-la en funcionament.
O siga, el compromís està total.

I ajudar a l'ajuntament, continuarem.
Ho hem fet, hem fet molts col·lectors mosatros per a evitar tot això.
Però jo crec que cada volta més hem de demostrar-mos a mosatros mateixos la responsabilitat que cada u té en tot el procés.
O siga, els ajuntaments tenen unes responsabilitats: han de mantindre uns col·lectors, han de mantindre un clavegueram.
Però hi ha una més important, i és que han de tindre la responsabilitat que el que s'aboca a la depuradora és un abocament que després es pot depurar.
O siga, no es pot estar reclamant sempre a l'administració que està més amunt, ja siguem nosaltres o el ministeri, mes inversions, més duros.
No.
Duros els que facen falta, però cada un que tinga també la responsabilitat que ha de tindre.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Ha de solucionar els problemes i ha de controlar els abocaments.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor Oltra, per a la pregunta 496, té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

La pregunta següent fa referència a un tema que ja l'altre dia parlàvem, està resolt.
Per tant, si el senyor president té a bé, la retirem en estos moments.
Seria la 496.

 

 

 

 

 

 

 

***Preguntes números 1.
324/01, 1.
325/01, 1.
326/01, 1.
327/01, 1.
328/01 i 1.
329/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre els problemes de rec a Altea i la Vila Joiosa amb aigües depurades de la Vila Joiosa i Benidorm, que formula el diputat José Pérez Grau, del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 91)***

 

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

O siga, queda retirada, per tant, la pregunta 496 del senyor Oltra, del Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià.
Moltes gràcies, senyor Oltra.
Moltes gràcies, senyor conseller.

Continuem.

Il·lustre diputat senyor José Pérez Grau, del Grup Parla-mentari Socialista­Progressistes, la presidència estima convenient agrupar les següents preguntes: la 1.
324, la 1.
325, la 1.
326, la 1.
327, la 1.
328 i la 1.
329.
Una agrupació perquè es dóna una coincidència d'interessos a l'exposició.

Té la paraula.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller.

A la comarca de la Marina, comarca que vosté coneix exactament igual de bé que jo, tenim en estos moments els arbres secs, completament secs.
Estan cremats perquè les aigües que els arriben estan salades.
El dilluns pel matí vaig tindre el plaer de fer un recorregut turístic de la mà d'amics de vosté que van voler que ho visquera perquè sabien que hui es tractava açò.
Sí, sí, sens dubte, sens dubte.
Després, si de cas, trauré algun nom i vorà vosté com sí.
Em van dur a passejar el terme i vore que allò estava absolutament cremat per eixes aigües depurades que tenen una salinitat molt forta i que estan impedint el que hi haja bones collites, fins i tot arriben a cremar els arbres.

Per tot açò, com ells esperaven que s'haguera complit allò que es va dir als llauradors quan es va demanar que l'aigua fóra única i exclusivament dirigida en una vegada a l'any, l'aigua depurada ­diguem­ als conreus, màxim dos en anys de sequera i no el que està ocorrent ara, que sis regs que fan són d'aigua depurada amb una salinitat que no es pot suportar, que els arbres no poden suportar, i amb dades, fins i tot, del seu propi govern.
Salinitat molt superior a la tolerable pels arbres.
Això, què ha fet ?
Que estiguen cremant el terme.
El terme està cremant-se total i absolutament.
I vosté és coneixedor del tema.
I sent vosté persona tan vinculada a les aigües en la comarca pareix mentida que no haja pres vosté les mesures contundents per a evitar que això siga possible.

Per tot això, vull fer-li les següents preguntes: 

És sabedora la conselleria de la disminució de les collites i de la sequera dels arbres fruiters ocasionada per la salinització de les aigües, que destinades a reg dels camps d'Altea i la Vila Joiosa, provenen de les depuradores de Benidorm i de la Vila Joiosa?

Ha previst la conselleria fer un estudi dels abocaments a eliminar del clavegueram abans de redactar el projecte de la nova planta depuradora de Benidorm, atés l'ús agrícola que ha de tenir les aigües que depure?

S'ha previst la construcció d'una xarxa de clavegueram que reculla per separat les aigües pluvials de les negres?
I, si és així, arreplegarà també els abocaments salats que ara arriben a les depuradores així com els sobrants de les bugaderies?

Si no es fa una xarxa doble de clavegueram que arreplegue, per una banda, les aigües pluvials, i, per altra, les negres i els abocaments salats, com es pensa eliminar l'excés de clorurs, que barrejats a l'aigua de reg està matant els arbres fruiters de la zona regada amb l'aigua procedent de les depuradores de Benidorm i de la Vila Joiosa?

Per quina raó no es respecta el torn rigorós de reg?

Quina és, fins el dia de la data, la mitjana del nivell de clorurs de l'aigua que prové de les depuradores de Benidorm i de la Vila Joiosa?

Espere les seues respostes.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats.

Senyor Pérez Grau.

Crec que alguns dels que acompanyaren a vosté el dilluns, el mateix dilluns, si hui és dimecres, ahir dimarts, em comentaven alguna cosa d'eixe passeig i alguna cosa del que, en fi, ahí es comentava, la qual cosa és normal.

Però, jo sé que vosté ha estat en el tema de la política en l'ajuntament d'Altea durant molt de temps, durant molt de temps, i que coneix perfectament la problemàtica d'aquella zona, però no soles en el que són els regadius sinó en els abastaments de tota la zona.

Aleshores, per això m'estranya que no tinga una visió més global de la problemàtica de l'aigua, ja no li dic en la comunitat i en el pla hidrològic, que després no em queda més remei que tornar-li-ho a comentar, però, ara no vaig a fer això, ara no vaig a fer-ho, sinó de la pròpia comarca, de la pròpia comarca.

Vosté ha arribat a pensar què passaria en aquella comarca en l'agricultura soles en un any com enguany?
Qui estaria regant?
Vosté sap l'aigua que s'ha regulat en els embassaments de Guadalest o d'Amadòrio?
Sap l'aigua que hi ha regulada ahí, la que hi ha?
Sap el que estan donant les Fonts de l'Algar?
Sap com estan els aqüífers en aquella comarca?
Doncs, jo puc dir-li que en una situació com enguany segurament no hagueren regat ni un sol reg, i els arbres sí que estarien secs, però tots, no a la millor els quatre que vosté va vore, tots, perquè no havien regat absolutament ningun.

Tanmateix, ens trobem en una situació on la comarca està bevent i on els regs estan regant més que mai, però més que mai en la vida.
Ens trobem en una situació on soles cal passar per l'autopista i vosté vorà que són els que s'havia abandonat l'arborat, gent de la comarca està reconvertint-los i plantant fins i tot nesprers en la zona de la Vila, concretament.
I si ens n'anem per la comarca cap amunt, la zona de Callosa, la zona de Tàrbena, vorà que s'ha transformat d'una forma com no es poden figurar mai en la vida.
Està superplantada i està, jo crec, quasi tan verda com Galícia, en aquella zona d'allí del cor on està l'aigua, en la zona de la Marina Baixa.

Però, això, bé, que algú tinga un problema puntual és possible, però si analitzem eixe problema puntual dins de la globalitat del problema en la Marina Baixa ­i vosté té capacitat i hauria de tindre voluntat també per a vore-ho­ el que està passant hui allí sí que és un miracle que puguen regar encara que tinga en alguna ocasió un poquet de sal.

De totes les formes, vosté sap que això, sobretot el moment puntual de l'any passat va ser un moment puntual, perquè concretament a Benidorm estava fent-se el col·lector més important i l'estació de bombeig nova, i va haver intrusions marines mentre estaven fent-se eixes obres importants.
Hui això està corregit i encara que l'índex de sal és major que en altres ocasions no és com en eixe moment.
I el clavegueram que està construït en aquella zona, almenys en les poblacions més importants, és separatiu.
O siga, per un costat van les aigües de pluja i, per un altre costat, va l'aigua residual.
O siga, que eixa problemàtica pot estar solucionada.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

 

**El senyor Pérez Grau:**

 

Senyor conseller, m'alegra moltíssim vore que també l'han informat a vosté, perquè això vol dir que són amics comuns i, per tant, diran la veritat als dos.

Bé, doncs, mire, el que jo vaig a dir-li és el següent.
Tot el que es puga remeiar amb diners, donat que ja han fet el sacrifici de cedir les aigües blanques, les aigües del consorci, les aigües concretament del pantà de Guadalest, en principi eren aigües que de forma caballera rebien els agricultors de forma preferent.
Això és innegable.
Quan hi havia!
Clar que quan hi havia!

Però, mire, jo vaig a dir-li una cosa.
En estos moments el que està clar és que estan utilitzant-se els que hi ha, també els que hi ha, per a servici hídric, la qual cosa és prioritària, sense cap dubte.
Però, vaig a dir-li més.
Per què en estos moments hi ha una salinitat excessiva per culpa de no fer infrastructures adequades a Benidorm, per exemple.
I no vaig a parlar-li d'informes meus.
Vaig a parlar d'informes que han encomanat vostés.
Perquè jo tinc ací, perquè hi havia un amic que va tindre la delicadesa de cedir-me'l, l'informe que vosté ha utilitzat, el de Proaguas.
Jo parle de Proaguas.
I vosté també el té.
Clar!
És evident, l'han fet per a vosté!
El meu és una causalitat que el puga tindre.
Vosté és normal que el tinga.

Però, clar, mire, en l'informe de Proaguas si alguna cosa deixa clara és que la salinitat, la conductivitat que hi ha és excessiva.
Bé, ara li ho llegiré textual el que diu.
I és més, a més de tot això, acaba dient-li que hi ha un mínim de 36 pous registrats en el clavegueram que subministren aigua directament a determinats hotels i a altres llocs, i que tenen una conductivitat de 4.
000 a 6.
000 *microsystems* per centímetre a l'aigua.
I acaba, i diu el mateix informe, reconeix que després de ficar-ho tot d'una forma altíssima per intentar justificar el difícilment justificable, acaba dient: "Mire, hem de reconéixer que hi ha un 31% de la conductivitat que no sabem d'on ve".
O siga, estem cremant-ho tot i no sabem d'on ve.
Estem tenint unes filtracions en la xarxa dels claveguerams que no sabem d'on ve.
No estem invertint ni un duro per solucionar els problemes.
Estem tirant l'agricultura a terra per mantindre no sé què exactament en els *(inintel·ligible)* de Benidorm.

Jo crec que s'ha de fer una xarxa paral·lela que controle tota la salinitat.
I no pot ser que un informe, el de vosté ­que vosté m'ha ensenyat, jo únicament tinc el resum, el que m'han pogut donar, encara gràcies i agraït­, diu i reconeix que hi ha un 31% de la conductivitat que no sap d'on li arriba, no sap on li cau la càrrega.
I això sí que ho sabem: crema els arbres.
Això sí que ho sabem.
La conseqüència la sabem.
I no estem ficant els mitjans per a evitar-ho.

Mire, jo el dia 12 vaig anar a vore exactament l'índex de clorurs, 358.
El dia 21, que és el dilluns, vaig anar a vore-ho també, 364.
Vostés, el seu govern, bé, un organisme depen-dent del seu govern, diu que més de 350 poden ocasionar problemes greus de toxicitat, que, efectivament, a la llarg es carreguen els arbres.
Però, anem a vore, pot ser que no ploga.
I això no depén de mosatros, ni de vostés quan manen ni de mosatros quan manàvem, ni de ningú.
Això pot ser.
Però, sí que hi ha cosa que depén de mosatros: ficar els mitjans suficients perquè les filtracions salines no es produisquen en el clavegueram general que va a parar a la depuradora.
Això ho podem evitar.
I ho podem evitar per una via molt simple, que són les inversions.

Per tant, han de controlar-ho.
A més de tindre la xarxa paral·lela del clavegueram d'aigües pluvials i d'aigües negres, a més de tindre-la, cal executar-la.
Perquè el que no pot ser és que perquè no hi ha un col·lector que l'envia lluny en la platja i que va a parar a la mateixa plaja, diguen: "Però, hui l'enviem a la depuradora".
I s'envia a la depuradora.
.
.
Això és el que està ocorrent.
Jo he anat a parlar-ho amb els que estaven allí.
I, a més, fins i tot, mire, han sigut tan amables tan amables que m'han donat els punts on es produeix i m'han fet un croquis que no li passe perquè està fet a mà i podrien vore quin funcionari m'ho ha fet, i això tampoc correspon.
*(Remors)* Crec que no, però, bé, perquè ho sàpiga.

El que vull dir-li és que és un fet real, és un fet real i demostrat que hi ha filtracions d'aigües salades a la xarxa general.
És un fet demostrat.
És un fet demostrat que la conductivitat és excessiva.
I el que és més dur, és que es pot evitar amb inversions, es pot evitar que tot això es produesca.

I jo crec que pareix que a Oriola estan en estos moments utilitzant una desaladora provisional o en estudi que està connectada a l'eixida de la depuradora.
No sé si això és veritat.
És una nota de premsa que no tinc contrastada.
Si això és possible, plantege-s'ho també construir algun tipus de desaladora que puga rebre les aigües residuals i de llevar-los la sal.

El que està clar i el que està claríssim és que coneixent el problema, sabent que estan cremant tots els arbres de la zona i tots els arbres del canal sota l'Algar, ho permeten per no fer unes inversions que per molt cares que resultaren serien a la llarga molt productives perquè evitarien quedar-nos en tot el terme assolat conforme ja comença a aparéixer en algunes zones.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat, per la seua brevetat.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Pérez Grau.

Jo li convidaria a estar en una reunió on no soles estigueren un tipus de regants determinats sinó on estigueren tots, on estigueren tots i li pogueren contar la història de veres, que jo crec que la coneix, el que passa és que hui ha de fer eixe paper.
És una pena, però hui ha de fer eixe paper.

Vosté sap que si no fóra el sistema que hi ha i estigueren regant conforme estan regant, estarien secs tots.
Hui hi ha molta més agricultura que hi havia allí ­li ho he dit adés, però ho he de repetir, perquè pareix que no li quadra­, molta més.
Tanmateix, amb una aigua que és pràcticament la mateixa, i en uns anys molt forts de sequera.
L'any passat va ser l'any més dur de tots, més dur de tots, i han regat com no havien regat mai en la vida.
És de veres que amb algun problema, però és que si no, no haveren regat absolutament res.

Vosté ha de ser una mica generós, o siga, no pot dir, és que allò és un desastre, és que tal.
.
.
vosté ha de reconéixer, perquè viu allí, que estan bevent, quan en altres ocasions, en anys molt millors que ara, estaven amb restriccions o estaven duent l'aigua amb barcos, perquè no n'hi havia ni una gota.
Hui, a pesar de la sequera, a pesar que no plou, està bevent-se i està regant-se com mai.
Que hi ha un problema?
Ho sabem i anem a donar-li solució, però tot el món té la seua responsabilitat, els regants, i sobretot els ajuntaments.

El control dels abocaments no és de l'Estat, no és de la Guàrdia Civil, no és de mosatros, és dels ajuntaments.
I els ajuntaments tenen eixa obligació, i han de fer-ho, i aixina evitaríem malgastar diners.
Si se controlen els abocaments bé, les aigües arribarien d'una forma i s'hauria de depurar d'una forma determinada.
Si no se controlen els abocaments, les aigües se salinitzen i s'han de fer inversions, però és tirar els diners.
Aleshores, cal treballar, no soles demanar, cal controlar els abocaments.

Jo recorde una època en què els mateixos regants tenien un químic, que era d'Altea, a més, i que recorria totes les canonades a vore a on estava el problema, i se solucionava.
Que continuen, que gestionen, que treballen, mosatros anem a jugar i anem a solucionar-ho, però ha de reconéixer que en altres anys, l'any 1995, 1994.
.
.
jo tenia molt a vore amb això, teníem problemes molt més forts amb més aigua.
I enguany, o estos anys, per les infraestructures que s'han fet, està bevent-se, no hi ha aigua en els pantans, i a més, està regant-se com mai.

Moltes gràcies.

***Pregunta número 1.
341/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre la construcció d'un camp de golf a Algorfa, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 91)***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Oltra Soler, la pregunta 1.
341.
Té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Señor conseller.

Esta pregunta no es del Ave, es de golf, de campos de golf, el otro tema donde hay disparidad de criterios.
Y además, aquí creo que hay disparidad de criterios hasta con la propia legalidad.

El otro día nos quedamos, la semana pasada, a medias en el debate, porque la Presidencia.
.
.
no tuvimos turno de réplica.
Pero en concreto, hablamos del célebre campo de golf en Algorfa, comarca de la Vega Baja del Segura, donde ha aparecido allí un campo de golf en una de esas zonas donde se piensa que sería lo menos adecuado, por la falta de agua y ese tipo de cosas.

Pues ha aparecido un campo de golf en un Ayuntamiento que su plan general no permite este tipo de actuaciones, y donde se está dando yo creo que una complicidad evidente por parte del Ayuntamiento en cuanto al campo de golf, o sea, incluso el propio alcalde públicamente ha anunciado en su día a medios de comunicación nacionales la próxima inauguración del mismo, como un medio de promoción y tal.

Entonces, a nosotros nos parece muy grave el que esto esté pasando.
Nos parece muy grave el hecho en sí de que se construya un campo de golf de estas características en esa zona, pero lo que verdaderamente nos parece insostenible es que todo esto se esté haciendo ante lo que parece una pasividad absoluta por parte del ayuntamiento.

Sabemos que las competencias son municipales en este aspecto, y yo seré el primero en defender la autonomía municipal, pero cuando esa autonomía municipal se utiliza para lo que se está utilizando aquí, que es amparar una ilegalidad, me parece muy grave que desde instancias superiores, en este caso la propia conselleria, no se actúe y se actúe con más rapidez.
Porque sé que han hecho algunas iniciativas, siempre a instancias de parte, por cierto, y siempre, además, dándose por conformes con algunas pequeñas explicaciones que luego han resultado falsas.

Yo no sé si a usted le habrá molestado o no, pero yo creo que era para molestarse que le hayan engañado, porque yo creo que la sensación es de que allí han dicho una cosa, pero se hacía otra, y que todo esto, ese expediente, todo esto, ya son cuestiones de prensa.
Que el expediente que la conselleria abrió luego fue archivado porque se le dijo que el ayuntamiento ya tenía un expediente abierto, pero las obras siguen y ahora recientemente en la prensa aparecía que la Coput ordenaba la paralización, paralización que seguramente se habrá hecho de facto ya, porque aquello está terminado y no sé incluso si inaugurado, e igual a lo mejor hasta le invitan a la inauguración.

O sea, a mí me parece muy grave porque, claro, usted sabe que aquí, alrededor de este campo de golf, se dan una serie de coincidencias de familiares, de toda una serie de gente, y está motivando, y seguramente va a seguir motivando, toda una serie de declaraciones en prensa bastante desagradables.

Nos gustaría, bueno, que nos contestara, o sea, vamos, ¿qué opinión tiene de lo que ha hecho el Ayuntamiento de Algorfa?
Porque, incluso, temas que hablamos la semana pasada tampoco son así en cuanto a la disponibilidad de agua y ese tipo de cosas.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor conseller.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Oltra.

La semana pasada ya tuve ocasión de hablar sobre este tema, con motivo de unas anteriores preguntas del senyor diputado Joan Antoni Oltra.

El contenido de la pregunta es el mismo: ¿qué hace la conselleria para preservar la legalidad urbanística ante un caso como este?
No voy a repetir de nuevo en esta Cámara lo que les expliqué a sus señorías la semana pasada.
Ahora bien, sí que quisiera que quedara claro que las referencias contenidas en el preámbulo a la pregunta del señor Oltra hacen mención a unos hechos que no se dan en la actualidad.

Efectivamente, su señoría menciona el archivo del expediente y propone que la conselleria reabra el expediente cerrado.
Como ya le indiqué a su señoría, el miércoles pasado, con fecha 3 de mayo de 2001, y a la vista de unas denuncias presentadas y unos informes expedidos por nuestros servicios de inspección, la conselleria ha revocado el acuerdo por el que se archivaban las diligencias previas y ha requerido expresamente al Ayuntamiento de Algorfa para que adopte las medidas de protección urbanística y, en su caso, incoe el correspondiente expediente sancionador.

En esta misma resolución se le advierte al ayuntamiento que, en caso de ser desatendido este requerimiento, la conselleria podrá proceder al ejercicio de estas potestades en sustitución de la entidad municipal, y por los servicios de inspección, las obras, por lo menos lo que es obra, están totalmente paralizadas en aquel campo de golf recientemente.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Oltra.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Señor conseller.

Si las obras.
.
.
si no me extraña que estén paralizadas, las obras lo que están es acabadas.
Porque por cuatro ladrillos que faltan por poner allí.
.
.
Las obras están acabadas, y seguramente, ya le digo, estarán a punto de inaugurarlo, seguro que invitarán al conseller o al presidente Zaplana, porque el alcalde este no hay que decir, claro, que es del Partido Popular.

Entonces, a mí me parece de una gravedad extrema, porque, claro, estas cosas o se cortan o sirven de precedente.
O sea, aquí, en lo que hay alrededor, está muy feo, lo que ha hecho el ayuntamiento está peor, pero si encima el premio que va a tener es que se le ordene paralizar las obras cuando las obras se han finalizado, y aquí no pasa nada y si le he visto no me acuerdo, me parece que es sentar un precedente de cara a posibles actuaciones bastante delicado.

Porque usted sabe que el campo está terminado, el campo tiene hasta agua, los hoyos.
.
.
está todo terminado, están ya incluso.
.
.
hay gente jugando al golf, o sea, fíjese si las instalaciones.
.
.
hasta el centro social, si es que.
.
.
vamos, que falten cuatro ladrillos por poner, pues, si eso es lo que falta allí ya es el chocolate del loro.

O sea, la obra está terminada y las fotografías están ahí, y eso usted lo sabe.
Y lo que me parece preocupante es que en cada ocasión haya tenido que venir algún afectado a quejarse o incluso el propio Seprona, tal, y que la conselleria, pues, de alguna manera, esté casi molesta por tener que actuar.
Porque esa es la sensación que da.

Y me parece que es un tema donde habría que haber sido mucho más contundente, y me gustaría saber qué va a pasar ahora, porque yo no sé el Ayuntamiento de Algorfa lo que va a hacer, me imagino que no va a hacer nada, eso de entrada, y me gustaría saber la conselleria, a la vista de esto, qué va a hacer, si va a mirar a otro lado, va a poner alguna multita, va a hacer algo, y pasado mañana juegan al golf allí los que les guste esta cuestión.

Eso sí que me parece grave ­ya digo­ porque eso sería sentar un precedente, legalizar unos comportamientos que con toda seguridad se van a extender como la pólvora.

Gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies.

Senyor conseller, té vosté la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Señor Oltra.

Yo creo que he sido bastante claro con lo que vamos a hacer y con lo que hemos hecho.
Con fecha 3 de mayo del 2001, y a la vista del expediente, la conselleria revoca el acuerdo por el que se archivaban las diligencias previas, y ha requerido expresamente al ayuntamiento para dos cosas: que adopte las medidas de protección urbanística y, en su caso, incoe el correspondiente expediente sancionador.
En esta misma resolución se le advierte al ayuntamiento de que, en caso de ser desatendido este requerimiento, la conselleria podrá proceder y procederá al ejercicio de esas potestades en sustitución de la entidad municipal.
Y eso es lo que podemos hacer, y eso es lo que hacemos, lo que no podemos hacer es sustituir a los ayuntamientos.

Cuando parece que nos extralimitamos, nos cortan.
Cuando estamos ejerciendo la función como parece que hay que ejercerla, no llegamos.
Bueno, los ayuntamientos tienen sus responsabilidades y son mayores de edad y las tienen que ejercer y aquí lo que le hacemos es indicar qué es lo que tiene que hacer, y en caso de que él no actúe, nosotros actuaríamos, porque así podemos hacerlo, de acuerdo con la legalidad vigente.

***Pregunta número 1.
342/01 al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, senyor José Ramón García Antón, sobre rehabilitació de la Basílica de Santa Maria d'Elx, que formula el diputat Joan Antoni Oltra i Soler del GP Esquerra Unida del País Valencià (BOCV número 91)***

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

L'última pregunta del senyor Oltra es la 1.
342.
Per a la seua defensa té la paraula.

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor conseller, l'última, eh?
*(Riu)* És que l'han deixat a soles ahí, o quasi a soles, millor dit, perdó.

Bé, ara entropessem amb l'església, l'última entropessem amb l'església, i a més en un tema que està d'actualitat i de bona actualitat.

Vosté coneix l'església de la basílica de Santa Maria, i a més, és el lloc a on se representa històricament el Misteri; a més, la setmana passada van aconseguir el reconeixement de la Unesco en eixe sentit.

Bé, estes són unes preguntes que els férem quan.
.
.
És un problema crònic que té, de tant en tant, doncs, té despreniments, caigudes de cornises, tota una sèrie de coses que estan passant allí.
En moltes ocasions hem fet requeriments, hi han hagut requeriments, propostes, esmenes a Cultura, entenem que és un patrimoni arquitectònic i, per tant, que Cultura hauria d'intervindre ahí.

La sorpresa va ser que fa uns mesos la directora general, i antiga companya d'escó, digué que, efectivament, anava a restaurar-se allò i que, a més, traslladaven el tema a la Conselleria d'Obres Públiques.
.
.
una cosa, bé, que vosté deu ser un *chollo*, perquè, vaja, entre que assumix faena que crec que no li toca i que després quan arriba l'hora del retall pressupostari sempre té diners per a repartir, havia d'estar en la germandat de donants, perquè és que en eixe aspecte és fabulós.

Home, m'imagine que quan va dir això, seria perquè era veritat, però, bé, qui ho paga, al cap i a la fi, és el menys important.
En tot cas, cal dir que, després de la pregunta, han tornat a caure trossos de cornisa, o siga que o s'actua ja d'una volta o al final no sé què va a passar ahí.

Sí que ens agradaria que confirmara això, amb càrrec a quina partida i, bé, en quins terminis se podria començar a actuar.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Senyor conseller.

 

**El conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Oltra.

En primer lloc, senyoria, jo vullguera també felicitar els veïns d'Elx per haver mantingut durant 500 anys este acte tan especial que és el Misteri, i és un orgull per a tots els valencians la declaració d'este acte com a patrimoni de la humanitat.

Per açò, jo crec que astò no pot fer més que elevar eixe nivell d'exigència que deu ser transmés a esta administració per a promocionar este acte i un element fonamental és, sense ningun dubte, la rehabilitació de l'espai en què se desenrotlla, la basílica de Santa Maria, que ja presenta per ella mateixa valors artístics que la fan mereixedora d'eixa protecció.

La intervenció de la conselleria en esta actuació ve de la sol·licitud que ha rebut de la Conselleria d'Educació i Cultura perquè col·laborem en una sèrie d'actuacions de recuperació de patrimoni artístic.
Jo vull reconéixer també que esta petició se'ns havia fet pel grup municipal del Partit Popular i pel mateix alcalde d'Elx, també, en una visita que havíem tingut al municipi d'Elx no fa massa temps.

Quins problemes presenta la basílica de Santa Maria?
Fonamentalment s'han de reparar els danys que presenta la pedra.
Va ser construïda amb una pedra que s'ha vist molt afectada per la humitat i les restes de matèria orgànica que produïxen els coloms.
La basílica ja ha conegut diverses restauracions i els projectes que ens ha remés la conselleria se centren en els següents punts: un consistix en la restauració dels ampits i cornises de l'absis de la basílica, i l'altra és la restauració de la porta de Sant Agatàngel.

Quant al cost dels projectes, el primer supera els 49 milions, i el segon, al voltant dels 23 milions.
En total, uns 72 milions, si bé pot haver alguna variació.
A més, que haurà de contractar-se la direcció facultativa de les obres, que correrà també a compte de la Conselleria de Cultura, i el control de qualitat, que gestionarà la Conselleria d'Obres Públiques.

El finançament de les actuacions que realitza la con-selleria ix del programa pressupostari 431.
10, arquitectura i vivenda, en concret del projecte pressupostari FM780, "ac-tuaciones en cascos histórico-artísticos" del capítol VI.

O siga, que no és que astò siga precisament un *chollo*, és una obligació que té la Conselleria d'Obres Públiques en la seua Direcció General d'Arquitectura i Vivenda, i en eixos capítols i en eixos programes pressupostaris per a eixe tipus d'actuacions.

Quant a terminis, hem rebut els projectes el mes passat, el 12 d'abril va ser.
Estan supervisant-se, i tenint en compte els terminis que marca la normativa de contractació, mosatros creem que a finals d'enguany estaran eixes obres contractades i començant-se.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor diputat.

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor conseller.

A vosté no se li pot negar això de la solidaritat entre els membres del Consell que mos diuen cada dos per tres en la Junta, quan demanem que vinga un, que vinga l'altre i tal, perquè defensa, defensa el tema.
Diu: "com és una partida de centres històrics.
.
.
" Sí, bé, en això mosatros no entrem.
És a dir, al final, si vosté assumix això, estupend.
Pensàvem que era una cosa més de patrimoni, però si això ho arreglen entre vostés, estupend.
El que interessa és que de veritat s'arregle i que s'arregle el millor possible.
Perquè, ja dic, el problema, evidentment, vosté ho ha dit perfectament.
A més, tindrà informes i memòries des de fa anys, i d'arquitectes molt relacionats tant amb l'edifici, amb el que és la basílica, el propi Misteri i gent molt coneguda allí en el poble.

Per tant, sí que ens agradaria que això, efectivament, es poguera confirmar.
Ja m'anuncia que serà a final d'any.
Bé, en aquelles declaracions se dia que seria en este any quan podrien començar les obres.
Esperem, el desig, i anem a animar-lo en eixe sentit, perquè és que allò, de veritat, se cau, se cau.
Enguany encara vindrà molta més gent a vore el Misteri, perquè amb el que ha passat.
.
.
I la veritat és que qualsevol dia passa una desgràcia, perquè és que se cau de veritat, físicament, no són ganes de parlar.
Inclús el retor de Santa Maria l'altre dia, aprofitant que estava allí el conseller de Cultura, li ho va fer recordar expressament, i si estiguera aquí el senyor Ripoll ho confirmaria.

Per tant, esperar que això se confirme i demanar-li que, per favor, quan ans millor, perquè si no, l'exemple és greu.
Però és que si continua caent-se pot ocórrer inclús una desgràcia.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor García Antón, té la paraula.

 

**El senyor conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports:**

 

Gràcies, president.

Senyor Oltra.

Ho tenim present aixina.
Anem a agilitzar en tota la mida que puguem el que és la contractació d'eixe expedient, i és una cosa que està prevista en els pressupostos, és un compromís que tenim i és un compromís que durem a cap, com jo crec que quasi tots els compromisos que agarre.

Moltes gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Han finalitzat les preguntes de control al govern, en este cas al conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports.
Moltíssimes gràcies, senyor conseller; moltíssimes gràcies, senyor diputat.

 

 

***Preguntes números 1.
320/01, 1.
321/01, 1.
322/01 i 1.
323/01 a la consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació, senyora Maria Àngels Ramon-Llin i Martínez, sobre la febre aftosa, que formula el diputat Avel·lí Roca i Albert, del GP Socialista-Progressistes (BOCV número 91)***

 

 

 

**El senyuor vicepresident primer:**

 

I passem a la consellera d'Agricultura, Pesca i Ali-mentació.
I s'agruparien la 1.
320, 1.
321, la 1.
322 i 1.
323.
Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat Avel·lí Roca i Albert, del Grup Parlamentari Socialis-ta­Progressistes.

 

**El senyor Roca i Albert:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora consellera.

El 5 de març li vaig fer les següents preguntes, que dien açò següent:

"Davant les alarmants informacions que arriben al nostre país sobre la febre aftosa que s'ha originat al Regne Unit, quines són les mesures i les precaucions que ha pres la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació?
Amb quins fons es podria ajudar als possibles ramaders afectats?
Quin és el grau de col·laboració i de coordinació entre la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació i el Ministeri d'Agricultura, Pesca i Alimentació?
I s'ha previst que els animals infectats puguen entrar, a més de directament del Regne Unit, pels ports valencians?
"

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor Roca.

Davant del brot que es va produir de febre aftosa, que es va detectar en el Regne Unit el passat 21 de febrer, la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació va actuar adoptant dos tipus de mides: preventives i de comprovació i control dels moviments dels animals.

Les mides s'han basat en les actuacions que varen ser transmeses als veterinaris oficials, a les organitzacions professionals, perquè a través de totes les vies possibles arribaren als ramaders.

Podríem destacar la ficada en marxa de la xarxa d'alerta sanitària el dia 22 de febrer, totes les actuacions de precaució o preventives que se varen adoptar en un programa de treball que ficaren en marxa els veterinaris oficials, els veterinaris i presidents de les ADS i també els ramaders.
I així mateix, s'establiren les normes d'actuació i recomanacions per a tot el sector, amb una especial incidència en el control dels moviments dels animals i limitant-los, també adoptant mides de bioseguretat i informació als propietaris del ramat.
També se varen imposar restriccions al moviment de ramat procedents de països de la Unió Europea.

I tot això amb la deguda coordinació, lògicament, i col·laboració amb el Ministeri d'Agricultura, que ha sigut una actuació coordinada, però no només amb la Comunitat Valenciana sinó amb totes les comunitats, a través de diferents reunions de la conferència sectorial, permanentment dels directors generals corresponents i de diverses reunions tècniques on s'analitzaven estos problemes que anaven lligats al moviment del ramat i les estratègies d'actuació front a la malaltia.
I també amb una continuada transferència d'informació que se produïa tant en allò que afecta al moviment del ramat com als acords i les propostes del comité veterinari permanent.

També dir-li que en l'àrea d'agricultura del ministeri, també, i amb això vull contestar a una de les seues preguntes, en allò que és el control de ports, important, per suposat, s'ha fet una actuació de coordinació quant al comerç, en allò que és coordinant el comerç entre països tercers i el mercat únic de la Unió Europea.

I en el tema econòmic, primer dir que tenim unes línies pressupostàries ordinàries, que vosté coneix perfectament, de ramaderia, i que estan previstes per a situacions normals d'eradicació de malalties que són habituals i que no presenten este perill.
Però evidentment, per a parlar d'a on ficarien diners, que de moment no s'han de ficar, primer haurien d'haver afectats per a establir quins criteris i de quines línies.
Indubtablement, tindríem situacions extraordinàries que requeririen aportacions o actuacions extraordinàries.

I en este sentit, dir-li que s'han fet i se continuen fent totes les accions necessàries, com és normal, per a garantir la sanitat del nostre ramat i per al manteniment i la bona salut, en este sentit, valga l'expressió, del sector ramader de la Comunitat Valenciana.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyor diputat.

 

**El senyor Roca i Albert:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera.

Les preguntes que li he formulat són fruit de la preocupació existent per part d'este diputat i del seu grup davant del brot de la febre aftosa detectat a Anglaterra i les possibles conseqüències negatives que podrien afectar o haver afectat els interessos dels ramaders valencians, i que podrien afectar també la seguretat alimentària del consumidor.

Jo crec que sempre és millor previndre que haver de curar després.
I ja hem vist els desastres que s'han produït a Anglaterra.
Han hagut de cremar milers d'animals, portant a la ruïna centenars de ramaders.

I degut a la gravetat del tema, m'haurà de reconéixer que des d'este grup no hem sigut alarmistes, al contrari; hem sigut molt responsables.
I hem sigut molt responsables perquè allò que mos ha preocupat, fonamentalment, ha sigut ficar per davant de tot la defensa dels ramaders i que se garantira la total seguretat alimentària per al consumidor.
Tot siga perquè es recuperen els preus i el consumidor estiga tranquil.

Però sí que li he de demanar que acabe quan més prompte, que acabe ja els túnels de desinfecció que s'havien de ficar en marxa i que, si la previsió haguera funcionat, haurien d'haver estat fets i en funcionament abans, abans que el problema haguera aparegut.
Jo sé que se pot, però no s'ha de governar a la carta: "quan surt un problema vaig i l'arreglo".
Jo crec que els túnels de desinfecció haurien d'estar ja en funcionament.

A més a més, en comarques ramaderes com per exemple puguen ser els Ports o el Maestrat, jo crec que no són suficients un túnel o dos túnels a Benassal o a Morella.
Jo crec que s'ha de cobrir tota la comarca en les seues entrades i eixides amb túnels de desinfecció, i extremant totes les entrades d'animals a la Comunitat Valenciana.

Jo li vull demanar que accelere el tema.
Possiblement vosté me dirà que ho té contractat, que ja ho té en marxa, però jo crec que és que hauria d'estar en funcionament.

I ho faig extensible a tota la Comunitat Valenciana.
Jo crec que és allò que s'hauria d'estar fent.
Faça-ho, i ràpid.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Senyora consellera.

 

**La senyora consellera d'Agricultura, Pesca i Alimentació:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Roca.

Evidentment, la preocupació existent era en el seu grup, en tots els grups, en el govern i crec que, en definitiva, en general en tota la societat, davant d'una situació, evidentment, que no afectava en este cas a la seguretat alimentària, donat que la febre aftosa no té un contagi als sers humans.
I això no ho diu la conselleria, ho diuen els experts mundials.
Amb la qual cosa, el problema de la seguretat alimentària, discrepe de vosté i discrepe amb els investigadors del món, no era en este cas, sí en el de les vaques boges però no en este, però en qualsevol cas sí que era un perjuí evident per als ramaders, això sí que és cert, pel danys que produïa.

I davant d'eixa gravetat del tema, i amb la responsabilitat que, evidentment, crec que ens acompanya a tots en este sentit, cada u amb la seua part de responsabilitat, sí que s'ha treballat des del primer moment.
Però també és cert que, per a evitar contagis de malalties que se mantenen i continuen encara sense eradicar, sí que hi havien totes les mides preventives adequades.
El que passa és que estem parlant d'una malaltia que teòricament estava eradicada, però que evidentment jo he de reconéixer, com vosté i molts han dit, que Gran Bretanya ha demostrat que no havia complit ninguna norma i que han perjudicat els ramaders d'allí i s'han perjudicat d'una forma global, sense buscar exactament qui, a una ramaderia de la resta d'Europa.
I jo crec que això ha fet que hagueren d'adoptar-se mides extraordinàries que en situacions normals, d'una malaltia eradicada, com en sanitat, se du ja algun tipus d'actuacions.

Per tant, efectivament, estos túnels de desinfecció, que efectivament no està ací hui, però en el cas de l'alcalde de Morella, que ho va sol·licitar, sense ningun problema s'està treballant ­com diu que li anava a dir, però és cert­ i mirant fonamentalment la necessitat del ramader, les demandes del sector mateix, les ubicacions que ahí s'han indicat i que són correctes, i que concretament eren en principi Morella, Benassal i alguns altres.
I en eixe tema no ens hem negat, s'està treballant i se van a.
.
.
No sé en quin moment procedimental estan d'execució o de contractació, la veritat, però sí que vàrem donar el vistiplau, se va parlar amb els alcaldes corresponents i amb els ramaders de la zona per a dir que és un tema que s'anava a ficar.

El que passa és que no se poden fer actuacions preventives amb malalties teòricament eradicades, com no se fa amb la sanitat humana, evidentment, i no se fa amb la sanitat animal.
S'ha demostrat que esta eradicació no ha sigut total sinó que Gran Bretanya, pel que siga, l'ha tornat a tindre i la podia haver contagiat a altres països, i crec que s'estan fent les coses.
Probablement podrem discrepar de la velocitat, i és indubtable, però jo crec que la racionalitat i responsabilitat per les dos parts.
.
.
, que també, evidentment, li reconec, com vosté ha dit, perquè crec que era un tema, com molts altres, que si se fa un alarmisme no guanyem ni perdem ni el govern ni l'oposició, sinó que no pot guanyar tot un sector que indubtablement viu d'això i que és important també per a l'economia de certes comarques de la Comunitat Valenciana.

Gràcies.

 

 

***Interpel·lació al Consell (resposta de la consellera portaveu del govern, senyora Alicia de Miguel García) sobre política general del Consell de la Generalitat en matèria de promoció de l'audiovisual valencià, que formula el diputat Francesc Colomer i Sánchez, del GP Socialista-Progressistes (RE 16.
818, BOCV número 67)***

 

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyora consellera.

Passem al punt deu de l'ordre del dia, la interpel·lació al Consell sobre política general del Consell de la Generalitat en matèria de promoció de l'audiovisual valencià, que formula el diputat Francesc Colomer i Sánchez, del Grup Parlamentari Socialista­Progressistes.

Té la paraula l'il·lustre diputat.
*(S'interromp la gravació)*

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Sí, senyor president, gràcies.

Senyories, bona vesprada.

La interpel·lació sobre l'audiovisual valencià nosaltres pensem que té un enorme calat des de molts punts de vista: el punt de vista cultural, el punt de vista econòmic i industrial.
Val a dir que estem davant d'un sector productiu de l'economia valenciana que encara podria desplegar molt millor les seues possibilitats.
És un tema que també té a vore amb la creació de llocs de treball, que té a vore amb el que és el model mateix de televisió pública que es de-sitja i que es pretén o que es puga pretendre per a la nostra comunitat.
I és un tema, senyories, que també té molt a veure amb la normalització lingüística del nostre país.

Dit açò, la primera constatació que nosaltres voldríem fer a l'haver activat este debat en les Corts Valencianes sobre l'audiovisual és que les polítiques posades en marxa, els instruments oficials, per dir-ho així, que s'han activat, no estan significant l'espenta desitjada pel sector mateix.

Vull recordar que vàrem travessar l'Any de l'Audio-visual, i que va ser possible passar dotze mesos de l'Any de l'Audiovisual, que va ser proclamat aquí com a un punt d'inflexió en la història de les ajudes i de l'espenta que anava a produir-se en el sector, i que tot eixe any, eixos dotze mesos, varen conviure amb situacions tan escandaloses com les ajudes al sector, vam veure com l'ordre que les regula apareixia en el mes de novembre.
Tot el sector esperant l'ordre d'ajudes, que sortia en el mes 11 de l'any.
Vull dir, això no s'havia produït en la vida.
Per tant, l'Any de l'Audiovisual, l'any de pitjor execució pressupostària de tota la història de l'autogovern.

Eixa és una realitat que val la pena recordar, perquè això ja ha passat, perquè això ja és història i això no és un fet a valorar, és un fet objectiu que les seues senyories coneixen perfectament.

Com també és un fet objectiu que han passat pràcticament mil dies, senyora consellera, mil dies, des que aquestes Corts aprovaren la Llei de l'Institut de Cinematografia Ricardo Muñoz Suay, mil dies des que ens anunciaren que anaven a fer una llei global de l'audiovisual.
Perquè el sector ja va valorar que se quedava curta la legislació d'eixe moment, l'espenta normativa només afectava el tema de la filmoteca i calia anar més enllà.
El senyor Camps, que ha sigut un dels quatre, cinc o sis consellers de Cultura que ha tingut el govern Zaplana, va dir que era imminent la presentació d'una llei, i han passat aproximadament mil dies i això no ha significat cap revulsiu per al sector.

La política dels protocols, que forma sempre part del discurs oficials i del teòricament haver d'este govern, no ha eradicat la sensació d'angoixa amb què viu el sector.
Segurament per això demanen una llei, perquè la política de protocol els sembla suficientment suau, pobra, inestable, sense horitzó, sense garantia de futur.
O serà que no se refien d'este govern i per això demanen amb tanta insistència aquell protocol.
Que té elements positius, però es transforma en una llei per tal de garantir la serietat, el rigor i la capacitat de reclamar el que es puga estar incomplint.
Perquè d'això es tracta, s'estan incomplint una sèrie d'aspectes tan importants com són aquells que fan referència a la formació ­el capital humà és un factor fonamental per a qualsevol sector i en el tema que ens ocupa especialment­, en tot el que fa referència al doblatge de pel·lícules al valencià i en tot el que fa referència a la projecció internacional del nostre sector.

Val la pena dedicar uns segons a fer este balanç sobre la política de protocols, perquè ja estem vivint una segona generació de protocol.
Ja estem amb possibilitat de fer un balanç, perquè vostés, des que van activar la política de protocols, que no la de la llei, que no la de la llei, ja tenen un passat.
Des de l'any 1997 ja s'ha viscut i s'ha cancel·lat el primer protocol, l'horitzó temporal del primer protocol ja és història, ja podem valorar, i el segon és el que estem vivint o malvivint o resistint en este moment.

Una política que no ha sedimentat la trama empresarial sòlida i forta i solvent que li cal al sector per tal de fer front al que són els grans reptes, els grans desafiaments que té el món de l'audiovisual, que probablement com cap altre, és un món sense fronteres i on les grans productores poden arribar a jugar un paper enormement nociu per a les productores nostres, les de casa, que és de les que ens ocupa aquesta interpel·lació.

Nosaltres fa poc vàrem conéixer unes dades que jo voldria significar aquí en la sessió plenària sobre la producció de ficció i telesèries que, com el sector mateix i com tot el món sap, constitueixen el motor de l'audiovisual.
Unes dades que per suposat no són les que vosté ens subministra, senyora consellera.
Aquí tinc una resposta a una pregunta formulada per la senyora Amorós, del meu grup parlamentari, on li diu que siga tan amable de contestar quines són les produccions que estan fomentant, quins actors i actrius valencians estan participant del que és el rendiment audiovisual en el nostre territori, i vosté, com sempre, contesta dient que li preguntem al consell d'administració de Radiotelevi-sió Valenciana.

Si és vosté, senyora De Miguel, la persona que en nom del govern dóna la cara per l'audiovisual, el mínim que podria fer és contestar, perquè remetre'm i dir aquí clarament que tenim companys en el consell d'administració i que ells ens han de contestar, bo, qualifiquen vostés la manera de reaccionar i l'escapisme parlamentari i reglamentari que al capdavall significa este tipus de formes de contestacions.

Però jo sí que vull presentar aquí les dades de la producció de ficció, per tal de fer un estudi molt breu comparatiu del que està succeint a la resta de l'Estat espanyol.

A Galícia en 1997 es va produir el que s'anomena una gran catarsi del que significava un model de televisió, un model de producció audiovisual, de compromís del govern autonòmic amb el sector en concret.
Es va fer una aposta claríssima per la producció pròpia, i el resultat és que s'està produint molt i molt bé, i estan arribant fins i tot a una quota de pantalla d'un 40%, una mitjana de 451.
000 espectadors i la possibilitat real de vendre ­això ja és també història des de 1997­ de vendre els seus productes a altres televisions i comprovar i demostrar-li a tot el món que apostar per allò propi i per la qualitat és fins i tot rendible.

En el País Basc la quota de pantalla de la producció pròpia, del foment de l'audiovisual del País Basc, és capaç de competir amb xifres amb el que són les audiències del futbol, amb tot el que això siginifica.

A Andalusia s'arriba fins i tot al 30,3 de la quota de pantalla en la producció pròpia de l'audiovisual andalús.

A Catalunya, què dir de Catalunya, com els deia l'altre dia, la maldita Catalunya per alguns, però sempre arriscant, sempre intentant des del moment fundacional de la televisió autonòmica conrear un sector audiovisual propi, que en este moment ha portat que siga francament complicat enumerar aquí la quantitat d'exemples que es podrien dir del que significa confiar en la producció pròpia i en el que són telesèries i productes de ficció fets per l'audiovisual català.
Amb un èxit absolut, líders inqüestionables en la franja horària que els pertoca, que no únicament és la del *prime time* per la vesprada-nit, sinó que és allí on ells juguen a allò propi, en el producte audiovisual fer per ells, líders d'audiència indiscutibles.

I nosaltres coincidim amb tots aquells que opinen que la clau de l'èxit és el producte de qualitat i buscar referents culturals de proximitat.
La presència de professionals que vénen moltes vegades del teatre o del cinema ­no cal que recordem com té vosté o com té el govern Zaplana de contents i de distrets, per dir-ho així, els membres i el món del teatre i del cinema en la nostra Comunitat Valenciana­ eixa és una qüestió que s'ha demostrat que a altres llocs s'adapten perfectament al mitjà televisiu.

En la Comunitat Valenciana, entre 1993 i 1996 es van fer algunes produccions pròpies amb temàtiques locals, probablement amb no massa fortuna, perquè va mancar promoció i perquè els canvis que tots coneixem en l'organigrama van, d'alguna manera, entrebancar el que hauria hagut de ser una línia de confiança, d'estabilitat i d'aguardar el moment per tal que.
.
.
Perquè no hem de ser diferents els valencians i no ha de ser diferent l'audiència valenciana, a l'igual que en altres comunitats que sí que van tindre voluntat de continuïtat, voluntat d'estabilitat, voluntat de paciència, voluntat de complir la llei per tal de fomentar l'audiovisual en este cas en la nostra comunitat.
Aquí no es va tindre la voluntat política de tindre eixa paciència i de donar una segona oportunitat, si és que en la primera alguna cosa va sortir mal.
I nosaltres pensem que eixe és un dels errors que avui en dia encara arrosseguem.

Per tot això, i perquè se m'esgota el temps, senyora consellera, hem demanat este debat.
Esperàvem el senyor Tarancón, però és un plaer tindre-la entre nosaltres a vosté.
I espere que siga més generosa en el seu temps, i aquí davant el Ple, que ho va ser en este escrit que abans li he comentat.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Té la paraula la senyora consellera.

 

**La senyora consellera Portaveu del Govern:**

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados, buenas tardes.

Señorías.

El Gobierno Valenciano, desde que en 195 obtuviera la confianza de los ciudadanos de esta comunidad, entendió que debía, y así lo hizo, apoyar decididamente al sector audiovisual de la Comunidad Valenciana; un sector que, efectivamente, emplea a más de 4.
000 personas y que presenta un volumen de negocio en estos momentos cercano a los 10.
000 millones de pesetas.

Pero más allá, más allá, mucho más allá de estas cifras, el gobierno que preside Eduardo Zaplana consideró que se debía iniciar una política de fomento de apoyo y de promoción del sector audiovisual, política que hasta ese momento era prácticamente inexistente por el anterior gobierno del Partido Socialista, y que ha sido una política durante estos años basada fundamentalmente en el consenso con los sectores implicados, como ellos mismos reconocen y dicen encontrarse satisfechos, y basada también, y esto es importante, en la coordinación entre las diferentes consellerias, entidades y organismos que tienen que ver en esta política general global de promoción del sector audiovisual en la Comunidad Valenciana.

Y es evidente, señorías, y así creo que voy a ser capaz de demostrarlo, que esta política ha contribuido con notable acierto a garantizar el futuro del sector, que es uno de los mayores yacimientos de empleo para los profesionales del mismo, y a consolidar una industria audiovisual propia que participa activamente en la promoción de la comunidad, de las señas de identidad que nos son propias.

Y voy a relatarle, señorías, en esta comparecencia una serie de hechos, una serie de realidades, apoyándome, lógicamente, en datos objetivos.

El 28 de junio de 1995 se suscribió un convenio de colaboración entre la Generalitat Valenciana y el ente público Radiotelevisión Española, cuyo objeto era el de participar en la financiación de producciones o coproducciones promovidas por Radiotelevisión Española y realizadas por empresas de nuestra comunidad y participadas por actores y actrices, personal en general, de nuestra comunidad.
Y para esta circunstancia se destinaron 1.
000 millones de pesetas.

Además, concretamente el 18 de noviembre de 1998, y con el objeto de seguir potenciando el sector e intensificando esta promoción exterior de nuestra comunidad, se firmó un protocolo de colaboración entre la Generalitat y Radio-televisión Española para el fomento de la producción audiovisual, que destinó otros 1.
000 millones de pesetas con este fin, con este fin de financiar producciones que contribuyeran a promocionar a la comunidad.

El total del presupuesto dedicado, por lo tanto, desde la Dirección de Medios de la Conselleria del Portavoz a este fin ha superado hasta este momento los 2.
000 millones de pesetas.

Y, para seguir avanzando en la promoción y en el apoyo al sector audiovisual de nuestra comunidad, el 24 de julio de 2000 se aprobó el protocolo de actuaciones de la Generalitat Valenciana para la promoción y defensa del sector audiovisual valenciano, que prevé unas inversiones anuales de más de 3.
000 millones de pesetas, que se prologará hasta el año 2003.
Y que, por lo tanto, la inversión total, a finales del 2003 será de 12.
000 millones de pesetas para este sector, importantísimo sector, que el gobierno considera prioritario del audiovisual en la Comunidad Valenciana.

Y esta norma, que es el instrumento fundamental a través del cual se articula esta política de apoyo, está basada, como he dicho, en el consenso y en la coordinación de las consellerias y entidades que tienen competencias en la materia, y fue firmada, por lo tanto, por los consellers de Economía, de Cultura, de Industria, Portavoz, así como por el director general del ente público Radiotelevisión Valenciana.

Señorías, considero, sinceramente, que nadie hasta hoy ha realizado un esfuerzo tan importante y decidido apoyo al sector audiovisual en esta comunidad, ya que no sólo se destinan más de 12.
000 millones de pesetas a este objetivo sino que además este protocolo asegura una actuación integral y coordinada de todas las consellerias y de todos los organismos que tienen competencia en ellas.

Señorías, quiero también destacar que este protocolo y esta política de apoyo al sector audiovisual que en él se establece, ha recibido, como todos ustedes conocen porque se ha dicho públicamente en los distintos medios de comunicación y en las reuniones que se han mantenido de manera continuada con los representantes de este sector, ha recibido, como digo, una muy favorable reacción del sector, y además ellos mismos aseguran y corroboran que se está ejecutando de forma muy satisfactoria.

En cuanto a las actuaciones concretas, por seguir hablando de datos, por seguir hablando de hechos, de realidades, que se producen, como digo, al amparo de esta norma, de este convenio, quiero detenerme a destacar las que lleva a cabo Radiotelevisión Valenciana, la Conselleria de Educación y Cultura y las de la Conselleria del Portavoz del Gobierno.

Le recuerdo, señoría, que Radiotelevisión Valenciana ha comprado los derechos de antena de 34 producciones de muy diversos géneros, todas ellas realizadas por productoras valencianas y en las que han participado un elevadísimo número de profesionales, actores y actrices de nuestra comunidad.
En la actualidad se está tramitando también la adquisición de los derechos de otras 11 series, de otras 11 producciones.
Y esto, señorías, desde mi punto de vista es, qué duda cabe, promocionar el sector.

También el ente público valenciano ha alcanzado acuerdos con salas comerciales para la promoción de la labor de nuevos creadores que encuentren dificultades para difundir su trabajo.

También, señorías, les recuerdo que el ente público colabora con el centro de formación de guionistas Luis García Berlanga, que patrocina cursos relacionados con el mundo audiovisual en la Universidad Menéndez y Pelayo, así como realiza másters en colaboración con la Universidad de Valencia en producción audiovisual, realiza cursos en el centro de formación de Burjassot de formación interna y de reciclaje.

En definitiva, señorías, Radiotelevisión Valenciana destina alrededor del 10% de su presupuesto a apoyar a la industria audiovisual en nuestra comunidad.

Este año, y siguiendo con datos y con hechos, que creo que es lo que resulta válido en estos temas, la Conselleria del Portavoz este año destina 700 millones de pesetas a la promoción del sector audiovisual, de los cuales 500 corresponden a la producción *Miguel Hernández*, y el resto que está consignado, para financiar nuevas producciones, y que en estos momentos se está pendiente de adjudicar.

En cuanto a las actuaciones que está desarrollando la Conselleria de Cultura y Educación, quisiera detenerme para resaltar la importante labor que se está llevando a cabo desde el Instituto Valenciano de Cinematografía, al que antes he hecho referencia, y que participa en la promoción del sector audiovisual, tanto en el área de difusión como en el de ayudas directas al sector.

Las ayudas directas que la Generalitat Valenciana dedica al sector audiovisual se plasman en las siguientes convocatorias anuales: ayudas para la producción audiovisual recogidas en la Orden del 15 de marzo del 2001 y dirigidas a la producción de largometrajes, de series y documentales, por un importe de 200 millones de pesetas; ayudas para la realización de actividades de carácter audiovisual, promovidas por los ayuntamientos de la Comunidad Valenciana, entidades de estos y entidades sin ánimo de lucro en la Comunidad Valenciana: en el año 2001, estas ayudas tienen un presupuesto de 20 millones de pesetas; ayudas para la creación guiones de largometrajes cinematográficos que se concederán en el actual ejercicio: 5 millones de pesetas distribuidos en cinco ayudas de un millón; convocatoria anual de becas para la ampliación y perfeccionamiento de estudios audiovisuales por un importe, en este año 2001, de 5 millones de pesetas.

Con respecto al área de difusión, se han programado en la sala Juan Piqueras distintos ciclos de cine valenciano, como por ejemplo los ciclos dedicados al cine independiente valenciano de los años sesenta y setenta, ciclos de películas basadas en novelas de Blasco Ibáñez, "Jalones para la historia", así como películas de profesionales valencianos que se han proyectado ya en distintos países como Cuba, Uruguay, etcétera, que ustedes conocen.

En esta labor de difusión, el Instituto Valenciano de Cinematografía ha editado, y continúa en esta misma línea, muy distintas publicaciones de especial relevancia para el audiovisual valenciano como son *El baile de los malditos.
Cine independiente valenciano 1967-1975*, *Columnas de cine: recopilación de artículos escritos por Ricardo Muñoz Suay*, *Vicente Blasco Ibáñez y la nueva novela cinematográfica*, *Los inicios del cinematógrafo en Alicante 1896-1931*, *Valencia, ciudad de cine*, etcétera, etcétera.
Igualmente la revista *Archivos de la Filmoteca* destaca en sus números artículos dedicados al cine valenciano, como es el caso de "La pasión obstinada del primer cine valenciano" o el monográfico dedicado a Cifesa.

Esto es, señorías, un resumen de las actuaciones más importantes que se están produciendo al amparo del protocolo firmado, con gran satisfacción por parte del sector, en julio del año pasado.
Pero también me gustaría destacar, y esto es importante, que existen además otros 350 millones de pesetas que se destinan a la promoción del sector audiovisual, al margen de lo dispuesto en este protocolo.

Se trata de una cantidad que aporta Radiotelevisión Valenciana para comprar derechos de películas de producciones audiovisuales que han sido apoyadas y recibido ayudas por convocatorias del Instituto de Cinematografía.
Y, desde mi punto de vista, señoría, esto es coordinar políticas.

No quiero concluir, señorías, sin referirme a las propuestas que ya presenté en esta Cámara cuando comparecí para explicar las bases de lo que, a juicio de este Gobierno, debe ser un nuevo modelo para la radio y la televisión pública valenciana.
Un nuevo modelo que debe seguir avanzando en esta línea de apoyo decidido a la industria audiovisual de nuestra comunidad, como una forma capaz de generar recursos propios a la televisión pública, así como de contribuir a la defensa de nuestra identidad cultural mediante el apoyo a una industria fuerte que dé empleo a profesionales del sector.

Y quiero anunciarles, señorías, que en fechas próximas me reuniré con los representantes del sector audiovisual para tratar acerca de los contenidos que deben ser incorporados al libro blanco del audiovisual, libro blanco que debe permitirnos, entre todos y a todos, realizar una radiografía del sector audiovisual de nuestra comunidad, compararlo con la situación del sector a nivel autonómico, estatal y europeo, y trazar, entre todos, las líneas que nos deben permitir seguir avanzando en el apoyo, en la defensa y en la promoción de este sector tan importante para la Comunidad Valenciana.

En definitiva, señorías, el sector audiovisual es prioritario, y así queda demostrado desde mi punto de vista en la política de este Gobierno, y así lo valora también, señorías, el propio sector.

Muchas gracias.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Muchas gracias, señor consellera, por su brevedad.

Per a rèplica, té la paraula l'il·lustre diputat don Francesc Colomer.

 

**El senyor Colomer i Sánchez:**

 

Gràcies, senyor president.
Senyories.

Senyora consellera.

Jo el que no faré és aprofitar la suposada opinió en el sector per tal que això siga un element de discurs contra l'adversari, contra l'altra part del debat, perquè si haguérem d'utilitzar aquí les opinions, doncs, jo també en tinc un grapat, també tinc tot un ventall de possibilitats per a triar opinions o valoracions que no són tan optimistes, i ser la portaveu del Consell de la Generalitat per a arrogar-se ser la portaveu del.
.
.
em sembla un atreviment.
Però, en fi, eixe no serà el nostre estil, i no serà la meua manera d'argumentar.

La veritat és que tampoc espere el contrari, però ni una concessió a l'autocrítica, ni un afany aquí manifestat de superació; és el de sempre: "sóc l'excel·lència, sóc la primavera, sóc més que la primavera fins i tot".

Nosaltres no participem d'eixa.
.
.
bona fe del món, senyora consellera.
No tenim la imatge, com díem l'altre dia en una comissió, *hollywoodiana*, ja que parlem de cinema i de l'audiovisual, i no tenim eixa idea on tot és *glamour*.
Nosaltres tenim la percepció que el sector de l'audiovisual a la Comunitat Valenciana és un sector d'hòmens i dones, de professionals, amb moltíssimes dificultats, amb moltíssimes ganes de fer coses, amb moltíssimes ganes d'eixir al món i explicar el que es fa, amb molta esperança, molta il·lusió, i amb una certa frustració, que si no està ben manifesta s'està incoant, com se sol dir, o s'està incubant; perquè saben que s'aproxima un temps de moltíssima competitivitat arreu del món, que és un sector molt obert a on les grans productores ­li ho torne a dir­ poden fer molt de mal, i que si viuen en l'oblit, en la incomprensió, en la desatenció del Govern en este mo-ment on encara el sector és fràgil, la veritat és que la dificultat per tal de plantar cara i ser competitius en el conjunt de les empreses i de l'economia molt internacionalitzada, la veritat és que ho tindran francament malament.

Per això, el que li reclamem, senyora consellera, és que es puga complir el que es signa, i sobretot, i és encara més important, el que li reclamem són decisions, decisions dràstiques immediates per a fer que la primera gran empresa, perquè aixina ho interpreta també el sector, i fins i tot vostés en els protocols que redacten i que signen, la principal empresa audiovisual que tenim és Canal 9.
I ahí és on.
.
.
fins i tot es diu, amb estes paraules, l'instrument, el motor natural per tal d'activar el sector de l'audiovisual, i ahí és a on nosaltres diem que no s'està a l'altura de les circumstàncies.
Mentre Canal 9 visca al marge del doblatge de pel·lícules, de la producció valenciana, de fer del sector audiovisual nostre el pilar on descansa la programació de Canal 9, doncs la veritat és que estarem parlant aquí dos llenguatges i dos maneres d'interpretar la mateixa realitat, que no és una realitat tan triomfalista com la que vosté descriu.

El sector, jo no vaig a dir ara si estan criticant-los o no criticant-los, però sí que estan dient que no s'està posant l'accent en la llengua, en la producció en valencià, que a més és el rètol, és la llegenda de la interpel·lació, és la matèria objecte que l'hauria d'estar ocupant avui, és el valencià, sector audiovisual en valencià.
Això és el fonamental, i me pareix que ha passat quasi de llarg.

Com de llarg passa tot el *prime time*, tota la màxima audiència de Canal 9 quan es tracta de programar en valencià.
Se suposa que l'hora de màxima audiència és l'hora, és la franja on complir especialment la llei de creació, que parla que es una televisió per a promoure el valencià.
No se suposa que és la franja per a incomplir especialment la llei de creació, se suposa que és la franja per a fer que l'audiovisual valencià siga el protagonista, no perquè tota una cort, no voldria trivialitzar, però sí de *caradures* i de productores de fora de la Comunitat Valenciana, s'emporten el *prime time*, el pressupost, l'idioma i s'emporten per davant també la vergonya.

Jo crec que eixa és la realitat, que no està en cap protocol, que no està en cap llei, però que és la quotidianitat de Canal 9, esta nit, demà, despús-demà, totes les nits, perquè el *prime time* està tot dissenyat amb el mateix patró: en castellà, castellanitzat, i per empreses audiovisuals de fora de la Comunitat Valenciana.

És que es pensen vostés que la societat valenciana és refractària de l'idioma valencià, de la llengua valenciana?
És que li dóna fàstic la seua llengua?
És que s'avergonyeix de la seua llengua?
Per què no podem vore una pel·lícula en valencià a Canal 9 en les hores de màxima audiència?
És que altres televisions autonòmiques ho fan?
És este el nostre "fet diferencial", senyora consellera, el passar del valencià, quan la majoria de les famílies valencianes són a casa davant del televisor?
Eixa és la quotidianitat i la vida real?

És que ahí és impossible vore.
.
.
No, el Punt 2, sí és que el senyor diputat m'està assenyalant això.
.
.
és quasi una aberració científica, mesclar les audiències de Canal 9 i de Punt 2.
Punt 2, que no es veu a tot el país i que es veu un 1 i escaig, un 2 %.
clar, és com allò: una carrera entre Carl Lewis i una persona amb dificultats de mobilitat, no és una prova atlètica, és una injustícia.

Comparar eixes dos audiències és una aberració científica i és un fet indecorós per a aquells que vullguen defendre que.
.
.
I la llei, no jerarquitza entre Punt 2 i Canal 9, la llei és claríssima, és Radiotelevisió Valenciana, tot: la ràdio i les teles, una, dos o les que tinguem.
Jo crec que eixa és una qüestió fonamental.

I com s'acaba el temps, dir-li que en el protocol, efectivament, vosté diu que això és coordinar-se, que això és fer participar a tota l'arquitectura institucional de la Generalitat, està Indústria, està vosté, està Radiotelevisió Valenciana, està l'Ivex, està també l'Ivex, no?
, a més diu clarament: "Productos de la Comunidad Valenciana, la Conselleria de Empleo, Industria y Comercio, a través del Ivex, promocionará en el exterior las producciones del sector audiovisual valenciano".

Espere, senyora consellera, que en el seu ­no vosté singularment, sinó tot el consell Zaplana­, en el seu ensuperbiment, quan parlen de l'Ivex i de l'audiovisual, no interpreten, no tinguen la temptació d'interpretar que s'estan referint que s'ha d'acabar pagant-li els videoclips també promocionals a Julio Iglesias, perquè a la millor es pensen que això seria promoure el sector audiovisual valencià.

Res més i gràcies.
*(Remors)*

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Colomer.

Senyor Serra, per a què demana la paraula?

 

**El senyor Serra Cervera:**

 

Senyor president, crec que hi ha hagut una confusió en el portaveu del Grup Parlamentari Socialista, que m'ha vist gesticular amb el dit i pensava que estava referint-me al seu debat, però no tenia res a vore amb la qüestió que estava tractant.

**El senyor vicepresident primer:**

 

Molt bé, esta Presidència accepta les disculpes de la cosa tècnica i visual.
Moltes gràcies.

Senyora consellera, per a rèplica, té vosté la paraula.

 

**La consellera Portaveu del Govern:**

 

Gracias, presidente.

Señorías.

Mire, señoría, este Gobierno hace las cosas bien y las va a seguir haciendo bien *(remors)* y todavía las seguirá haciendo mejor, y ahí no nos cabe ninguna duda.

Y este Gobierno hace las cosas bien en beneficio de los ciudadanos, con el objetivo de aumentar su bienestar y aumentar la potencia económica de la Comunidad Valen-ciana, potenciar, evidentemente, las señas de identidad de nuestro pueblo, y, desde luego, es un placer para mí comparecer en la Cámara para hablar de la política del Gobierno en el sector audiovisual, que de eso se trata hoy, porque el Gobierno lo está haciendo muy bien en este sentido.

Y creo que lo ha demostrado con hechos y datos, que es como hay que demostrar las cosas, creo que lo he demostrado hoy aquí, e insisto que le propio sector así lo dice también, que está complacido con las medidas que se están tomando y con su ejecución.

Señorías, contribuimos como en el resto de los sectores a crear condiciones para que el sector audiovisual siga creciendo y generando riqueza y empleo, y por supuesto cada vez más, y ese es el objetivo de todos, tanto del sector como el del Gobierno.
Y el Gobierno es también especialmente sensible a todo lo que está relacionado con el arte y con la cultura, y así lo demuestra en su política cultural día a día.
Y, sin duda, el arte y la cultura representan también este sector.

Porque es un derecho, el arte y la cultura, es un derecho de todos los ciudadanos, de los hombres y las mujeres en la Comunidad Valenciana, del ser humano, en definitiva, y es un derecho que este Gobierno garantiza y respeta.
Y es, sin duda, señorías, lo que vamos a seguir haciendo así, porque si el alimento, si me permiten, si el alimento del cuerpo es imprescindible para subsistir, también lo es el alimento del espíritu, señorías, y desde nuestro punto de vista el arte y la cultura es el alimento, señoría, del alma.

Y la diferencia, señorías, entre el gobierno del Partido Socialista, en su momento, y este gobierno, el del Partido Popular, es clara, es evidente: ustedes, señoría, no tenían política para el sector audiovisual, y eso se demuestra con hechos y datos, y nosotros sí tenemos política para este sector.
Ustedes, señoría, no tenían una visión de conjunto para el sector audiovisual, y nosotros sí la tenemos, señoría.
Ustedes, señoría, no coordinaban nada porque no había nada que coordinar, y nosotros sí lo hacemos.

En definitiva, señoría, usted debería saber que ustedes no tenían presupuesto, y nosotros sí lo tenemos.
Y lo acabo de demostrar aquí.
Y le recuerdo, señorías, que desde 1988 a 1994 ustedes, desde la Dirección General de Medios, por ejemplo, dedicaron 400 millones de pesetas ­creo­, exactamente 416 millones de pesetas, para este sector.
Y nosotros, desde la Dirección de Medios de la Conselleria del Portavoz, desde 1995 a 2001, 2.
700 millones.

Muchísimas gracias, señorías.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

**El senyor vicepresident primer:**

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyories, se supén el Ple, que es reprendrà demà a les 10 del matí.

*(Se suspén la sessió a les 18 hores i 30 minuts)*