Medi%20Ambient%436139.06.18%20macro.html





Comissió de Medi Ambient, Aigua i Ordenació del Territori realitzada el dia 18 de juny de 2013.
Comença la reunió a les 10 hores i 33 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 2/i II.

El senyor president:

Señores diputados, vamos a dar continuación a la comisión de territorio, medio ambiente, agua, vivienda y no sé cuántas cosas más.

Para ello, señor secretario, don Óscar.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muchas gracias, señor secretario.

Proposició no de llei sobre el Pla extraordinari de lloguer d'interés social, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 47.
042, BOC número 144)

El senyor president:

Pasamos, entonces, al punto primero de esta continuación, que es el punto número cuatro, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre el Plan extraordinario de alquiler de interés social, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.

Tiene la palabra doña Elisa Díaz.

La senyora Díaz González:

Perdón, president, ¿cuánto tiempo tengo?
Gracias.

La Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente y el Instituto del IVVSA de vivienda han puesto en marcha -como ya saben ustedes y lo conocen bien- un programa extraordinario de alquiler de interés social para atender las necesidades de vivienda de las familias en riesgo de exclusión social por haber perdido su vivienda habitual como consecuencia de la crisis económica, coordinando al Consell con los distintos ayuntamientos -algo que es importantísimo, esta coordinación entre las distintas administraciones- en el marco de sus competencias y con los recursos de que dispongan para poner a disposición de las familias viviendas en alquiler a precios asequibles.

El objetivo global del programa extraordinario es establecer los cauces necesarios que garanticen a las familias el acceso a una vivienda básica, distinguiéndose para ello dos vertientes: por un parte, la optimización del parque de viviendas públicas de la propia Generalitat; nos encargamos de hacer algo con las viviendas que son de la propia Generalitat antes de ver las viviendas privadas pero, no contentos con ello, también vemos las viviendas privadas y preferimos la vía del consenso, del diálogo y el consenso, y así se fomenta el impulso de la mediación social en el marco del alquiler para la captación de viviendas de titularidad privada.

En cuanto a la primera de las vertientes, el parque de viviendas públicas de La Generalitat, para atender a las necesidades se ha movilizado el parque público que está disponible, así como las viviendas de titularidad municipal, si así las hubiera.
En el caso de las viviendas del parque público de La Generalitat, corresponde al IVVSA su administración y gestión con lo que su función es la de proponer, cuantificar y localizar las viviendas e incorporarlas al destino que se propone a tal fin.

En este sentido, se está incrementando la oferta de viviendas públicas del parque de La Generalitat mediante -también lo conocen ustedes- la recuperación de viviendas y la reparación de las mismas con el fin de atender la demanda existente.
A este respecto, los presupuestos de la Generalitat valenciana para 2013 contemplan una partida de 5 millones de euros para financiar el coste de las reparaciones en el plan de conservación y rehabilitación.
Precisamente, para acercar estos servicios al ciudadano se considera necesaria la colaboración de los ayuntamientos -como ya he dicho antes en el programa- siendo ya más de setenta los consistorios que están participando a través de la formación de convenios cuya tramitación está en marcha, unos más avanzados que otros y, algunos de ellos, ya suscritos, nueve ellos: Castellón de la Plana, Monóvar, Vall d'Uixó, Sagunto, Paterna, Alcoy, Borriana, Campello y Carcaixent.

Se pretende que los ayuntamientos actúen como agentes de mediación en colaboración con la Agencia Valenciana de Alquiler, cuya coordinación corresponde al IVVSA, no en vano los ayuntamientos son los que están en primera línea y conocen mejor a sus ciudadanos, sobre todo si hablamos de municipios pequeños.
Tras la firma de cada convenio se crea una comisión mixta que es la encargada de analizar la oferta y la demanda de viviendas de promoción pública en el municipio y proponer la adjudicación de las disponibles, adjudicación que ya se ha producido en más de una treintena de municipios.

Para que los beneficiarios puedan optar a las condiciones de los arrendamientos, tendrán que ser propuestos por los ayuntamientos y acreditar que las familias cumplen los requisitos y que han perdido su vivienda habitual por ejecución hipotecaria u otras circunstancias excepcionales.

Y junto a la optimización del parque de viviendas públicas disponibles -como ya les decía antes-, resulta de suma importancia fomentar el impulso de la mediación social en el marco de alquiler captando viviendas de titularidad privada para su adjudicación en arrendamiento en el marco de este programa extraordinario de alquiler de interés social, habiéndose formalizado ya la adjudicación de algunas de las viviendas y siendo todas las labores de mediación gratuitas para las partes, tanto para los demandantes de vivienda como para los propietarios de las mismas.

En este ámbito se ha firmado un importante convenio con la entidad financiera Bankia -algo que también conocen ustedes-, siendo pioneros en este tipo de convenios, cuyo objeto es la colaboración con el IVVSA para crear un fondo de viviendas de alquiler que ayuden a promover el acceso a la vivienda a las familias que hayan perdido su vivienda habitual por un proceso judicial o extrajudicial de ejecución hipotecaria o de otras circunstancias excepcionales derivadas de la actual crisis económica, mediante la suscripción de un contrato de arrendamiento de interés social, para lo cual la entidad incorpora un fondo de viviendas propias, 391 viviendas, a la bolsa de viviendas de la red Alquila, destinadas al programa extraordinario de alquiler de interés social.
Ya se ha iniciado la tramitación de 136 solicitudes y -como también conocen ustedes- el precio máximo del alquiler será de unos 200 euros al mes y estará bonificado.

Finalmente, conviene señalar que, con fecha 24 de abril -también lo conocen-, las consellerias de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente, Bienestar Social y Gobernación y Justicia suscribieron una propuesta de acuerdo que se elevó al Consell para la aprobación de un convenio entre el Consejo General del Poder Judicial, La Generalitat y la Federación Valenciana de Municipios y Provincias sobre la detección de supuestos de vulnerabilidad con ocasión de lanzamiento de vivienda familiar y medidas de carácter social, con el objetivo de abortar conjunta y coordinadamente medidas que den respuesta a las situaciones de vulnerabilidad que pudieran detectarse en el curso de los procedimientos judiciales o por la administración de justicia en el desempeño de su labor.
Este convenio, todos hemos firmado el apoyo a esta iniciativa del Consell para que se firme este convenio la semana pasada en la comisión de gobernación, algo que es de aplaudir, ¿no?
, y de celebrar.

Así, el objeto del convenio consiste en establecer un protocolo de actuación partiendo de dos posibles situaciones que pueden provocar un desahucio: por una parte, procedimientos de ejecución hipotecaria que versen sobre vivienda habitual; y, por otra, procedimientos de desahucio de vivienda habitual por falta de pago de la renta.
En ambos supuestos se trata de que cuando en el procedimiento se detecte una eventual situación de vulnerabilidad, de desvalimiento o riesgo de exclusión social, se dé traslado a la Conselleria de Bienestar Social o a los servicios sociales del correspondiente ayuntamiento pudiendo suspender el procedimiento por un plazo máximo de diez días para que las administraciones públicas puedan actuar, lo cual puede desembocar en la inclusión urgente de los afectados en el Programa extraordinario de alquiler de interés social.
Dicho convenio ha de ser aprobado por el Consejo General del Poder Judicial y la Federación Valenciana de Municipios y Provincias, y es lo que pedíamos desde Las Cortes la semana pasada.

Sin más, ya les he presentado el programa, a pesar de que lo conocen bien porque la consellera se ha molestado en numerosas ocasiones en explicarlo en Las Cortes, y, por supuesto, el Grupo Parlamentario Popular lo apoya y quiere resaltar ese apoyo y ese impulso con esta PNL que os presentamos y que esperamos que el resto de grupos parlamentarios apoyen.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Díaz.

A continuación, tiene la palabra, por un turno de cinco minutos, el señor Torró.
(Se senten unes veus que diuen: «Hay una enmienda.
») ¡Hay una enmienda!
Entonces, si no es una enmienda de Compromís… (Veus)

Pues, entonces, tiene la palabra el señor Ferri, ¡eh?
, para defender esa enmienda.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Ens trobem davant d'una nova peça de propaganda del Partit Popular on, novament, estes Corts volen ser convertides en palmeros del Consell en lloc d'una cambra d'impuls a l'acció política del govern.
En esta ocasió, ens proposen que manifestem el suport a la política del Consell en matèria d'habitatge.

No, evidentment, no podem donar suport al Consell en política d'habitatge perquè ha demostrat ser un fracàs i un engany permanent de la consellera Bonig; una consellera que mentre ací, cada dia, famílies valencianes es queden al carrer pel fracàs de la seua política, se'n va de viatge a Finlàndia amb diners públics a fer d'agent d'immobiliària per a les grans constructores, com si eixa fóra la línia, la feina d'una consellera, com si calguera que vaja personalment.
Però, bé, entrant en la qüestió, m'agradaria centrar el context en alguns apunts.

Cada any, milers de famílies valencianes són expulsades de les seues cases, som un dels territoris líders en desnonaments, i això ho diuen els tribunals.
També, curiosament, som líders en vivendes buides, en concret comptem amb 505.
020 cases sense habitar -segons l'Institut Nacional d'Estadística-.
I davant esta situació, el Partit Popular ens porta esta PNL, que no sé si se li pot dir proposta; l'altre dia algú es va referir a este tipus d'iniciatives com a «peloteo no de llei», jo crec que pot ser definit, també, com a «propaganda no de llei», «propaganda», «peloteo», tot menys una proposta.
És una iniciativa del Partit Popular per a intentar vendre que tot està molt bé i que la política d'habitatge del Partit Popular està funcionant molt bé.

I diu la proposta que «Les Corts manifiestan su apoyo a la iniciativa del Consell», etcètera, etcètera, i, després, quan trobem que la PNL diu, «e instan al Consell», i algun ingenu espera una proposta nova, ens trobem amb la guinda del pastís, «e instan al Consell a potenciar el desarrollo de este programa en la dirección tomada».
Estes Corts estan per a controlar el govern i per a fer propostes, per a fer de palmeros del Partit Popular ja tenen vostés els actes i, desgraciadament, Canal 9.

¿Quina és la direcció presa pel Consell?
¿Per a què ens demana que li donem suport al Partit Popular?
¿Volen que done suport a les vivendes que es donen a persones desnonades perquè estiguen en estes condicions?
Açò va eixir l'altre dia en la televisió; una de les cases entregades a Borriana, i diu, «el gobierno valenciano asegura que entrega viviendas dignas», i es veu aquesta vivenda que de digna té poc, o aquesta on les portes del mobiliari estan caiguent, on, fins i tot, alguns dels que han entrat a viure s'han trobat rates mortes.

¿Volen que donem suport que l'IVHSA compte amb centenars de vivendes buides en venda, que no es poden vendre i que no volen posar en lloguer social?

Esta mateixa comissió va rebutjar -fa alguns mesos- una proposta de Compromís de posar en lloguer social 65 vivendes de la població d'Albaida, però és que la situació va més enllà: 15 a Alacant; 99 a Oriola; 11 a Pego; 1 a Xàbia; 11 a Sant Vicent del Raspeig; 41 a Vinaròs; 2 a Catarroja; 91 a Gandia; 12 a Gavarda; 50 a Paterna; 10 a Sueca; i 10 a Torrent.
Més 500 cases que l'IVHSA té en possessió, que no en ven però que tampoc vol posar en lloguer social, preferixen posar les vivendes que els bancs no volen ni tan sols o no poden ni tan sols vendre.

¿Volen que donem suport que Bonig es faja la foto entregant unes poquetes vivendes mentre n'hi ha famílies que perden la seua casa pels impagaments de la consellera pel xec habitatge?

¿A tot açò volen que donem suport?
¿No veuen que no n'hi ha per on agarrar la política de vivenda del Consell i del Partit Popular?

Des de Compromís defensem una política d'habitatge global, defensem la dació en pagament retroactiva que va proposar la ciutadana amb una iniciativa legislativa popular que va recollir 1.
400.
000 signatures i que va ser aniquilada en la seua tramitació per la majoria absoluta del Partit Popular.
És de lògica que qui perda sa casa no ha de continuar pagant la hipoteca.
Açò ho entenen en tot el món però ací som una excepció, més diners a la banca; en canvi, cap problema en acceptar la dació en pagament per a les grans promotores.

També defensem la necessitat de potenciar el lloguer social, lloguer i social.
Hem presentat moltes iniciatives per a potenciar el lloguer i comptar amb un parc públic d'habitatges per a garantir que el dret a la vivenda, que recull l'Estatut i la Constitució, es complisca.
Siga alguna cosa més que una frase en una llei.

Defensem, també, l'existència d'ajudes a col·lectius amb més necessitats per a poder accedir a un habitatge digne i de qualitat com, per exemple, sectors més joves de la societat.
I aquí trobem com el Partit Popular ha eliminat les poques ajudes que existien, com la renda bàsica d'emancipació.

I, finalment, apostem per una moratòria en els desnonaments a les famílies més necessitades fins que es posen en marxa les mesures que hem dit.

Com veuen, la nostra posició en matèria d'habitatge va molt més enllà de la política del Consell.
Per això, hem proposat una esmena sobre l'àmbit de les polítiques on pot incidir el Consell defensant una política global, no uns pedaços insuficients ací i allà que no ataquen a l'arrel del problema.

Proposem un parc públic d'habitatges socials en lloguer que siga suficient per a fer front a la demanda d'habitatge de les persones que no es poden permetre una vivenda.
Suficient vol dir suficient, no el que tenim ara.

Proposem que es revisen els preus de les vivendes en règim de lloguer de l'IVHSA, que siguen adaptats a la situació que estem vivint.
Moltes persones han d'abandonar les seues vivendes llogades a l'IVHSA, perquè l'IVHSA demana uns preus abusius i prohibitius donada la situació actual.

I, finalment, proposem, una vegada més, que Bonig pague ja les ajudes del xec habitatge o, com a mínim, establisca un calendari de pagaments, reconega el deute i es comprometa per escrit a no fer prescriure les ajudes.

En definitiva, proposem una política d'habitatge seriosa enfront de la propaganda del Partit Popular i de la consellera Bonig.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ferri.

Para aceptación de la enmienda, tiene la palabra la señora Díez.

La senyora Díaz González:

Gracias, señor president.

Gracias por su enmienda, pero no la vamos a aceptar porque no estamos de acuerdo con ella.
En principio, nos insultan diciendo que actuamos como palmeros, cuando lo que hacemos es hacer algo que deberían de hacer todos los grupos parlamentarios, que es apoyar e impulsar las buenas políticas que está llevando a cabo el Consell y la conselleria.

De hecho, por mucho que digan ustedes, nosotros hemos sido pioneros y nos están copiando en toda España, porque esta es la vía correcta, ¿no?
, el reaccionar pronto y el llevar a cabo actuaciones que solucionan los problemas de las familias más vulnerables.
Y esto es lo que está llevando a cabo la conselleria.
Entonces, que quede claro, palmeros, nunca.
Apoyamos lo que se está haciendo bien, y esto se está haciendo muy bien.

Engañar no se engaña a nadie.
Aquí hemos sido muy claros desde el principio y el Consell y la conselleria también lo ha sido desde el primer momento.
Y, de hecho, todas las políticas que están llevando a cabo ustedes las conocen muy bien porque se les han explicado en numerosas ocasiones.

Demuestra que también no se enteran mucho cuando se ponen a hablar, por un lado, del programa extraordinario de alquiler de interés social y, por otro lado, de que si nuestra consellera Isabel Bonig se va a vender viviendas a Europa.
Lo que hace la consellera es no dejar ningún cabo suelto y estar pendiente de todo.

Por un lado, por supuesto, estar pendiente de los más vulnerables y no dejar de atenderles, pero, por otro lado, potenciar nuestro.
.
.
nuestro parque inmobiliario -me refiero a nuestro, de la Comunidad Valenciana, tanto al privado.
.
.
, bueno, al privado- para dar a conocer en Europa la seguridad jurídica que tenemos aquí en la Comunidad Valenciana y la calidad que tenemos en cuanto a las viviendas y, de hecho, está demostrado que somos también líderes en venta de viviendas en el extranjero.
Y eso es lo que hace la consellera Isabel Bonig, no dejar de lado a ningún sector ni ningún cabo suelto.

Por tanto, no tiene absolutamente nada que ver su enmienda con la realidad por mucho que digan; de hecho, si no, nos copiarían y no dirían por toda España lo bien que se está haciendo en la Comunidad Valenciana respecto a la política de vivienda, porque nosotros sí que somos rápidos, sí que actuamos y sí que ofrecemos un parque de viviendas suficiente.
A usted no le puede parecer, pero lo es.

Y, bueno, en cuanto a la rehabilitación, le diré, 142 reparadas, 82 viviendas en proceso de reparación y otras tantas, 73, que se están valorando para su rehabilitación y poder incluirlas dentro de este parque.

Eso es una parte del trabajo que se está haciendo dentro de este programa de alquiler extraordinario, de alquiler de interés social.
Solo una parte, porque, como le repito, no se deja ningún cabo suelto y se atiende a todas las personas que lo vayan a necesitar.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Turno de réplica, señor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Vosté diu que nosaltres deuríem fer el mateix que vostés, fer-li el palmero al Partit Popular, i no anem a fer-ho, perquè, evidentment, estem molt en contra i molt a disgust amb les iniciatives que des del Partit Popular s'estan duent a terme, sobretot perquè les creem insuficients.
Insuficients, sabent i tenint en compte que el govern valencià té una sèrie d'armes, una sèrie de potencialitats, una sèrie de.
.
.
, per exemple, 500 vivendes de l'IVHSA que estan ahí buides, que no poden vendre, que segurament seran les que voldrà vendre la senyora Bonig també fora, però que no vol prestar-les a aquells que necessiten una vivenda social, per exemple, tenen eixes armes, però bé.

Vostés diuen: «Nosaltres, el govern valencià, ha estat reconegut per reaccionar prompte.
» ¿Reaccionar prompte és permetre que hagen passat quatre anys des que es va concedir una ajuda a una persona i que encara no se'ls haja pagat?
¿Això és reaccionar.
.
.
això és reaccionar.
.
.
?
(Veus) No, no és un altre tema, estem parlant de política global de vivenda, i política global de vivenda.
.
.
(veus) en política global de vivenda entra també el xec habitatge.
I el govern valencià s'ha passat més de quatre anys -més de quatre anys en molt casos- sense pagar les ajudes del xec vivenda.
I eixos impagaments a aquests beneficiaris d'aquestes ajudes ha causat desnonaments.

I ahí està el cas d'un jove d'Elx que es va quedar sense la seua vivenda perquè el govern valencià no havia pagat la seua ajuda que li havia promés fa més de quatre anys.
Per tant, no estem parlant ací que el govern valencià reacciona prompte.
¿A què reacciona prompte?
¿A això en este cas?
Això no és reaccionar prompte.

Després, el programa de lloguer social.
Mentre ací es donen este tipus de cases en el programa de lloguer social -per molt que vosté me diga que estan reparant-se, este tipus de cases s'estan donant, i açò és una casa de Borriana que s'ha donat-, la senyora Bonig se'n va a l'estranger, a Finlàndia, a vendre les altres cases, les cases que sí que estan bé.
Però estes, no.
Estes, que són les cases que els bancs.
.
.
, que el banco malo, per exemple, té, i que no les vol comprar ningú, són les que es donen en lloguer social a les famílies.
Açò és indigne per a una família.
Açò és indigne per a una família.
Mentrestant, la senyora Bonig se'n va a Finlàndia a vendre les cases que sí que estan bé.

I després em parla que estem allunyats de la realitat, que n'hi ha un «parque suficiente».
N'hi hauria un parque suficiente si es cobriren tots els desnonaments que estan havent-hi.
Però és que no s'arriben a cobrir ni el 10% de tots els desnonaments que hi han havut des de l'any 2008 en este territori.

I, a banda, com li dia abans, l'IVHSA té 500 vivendes acabades que no s'han posat en venta, però que tampoc s'estan posant en lloguer social.
Amb eixes 500 vivendes solucionarien la papereta a 500 famílies.
I això és el que estem demanant en la nostra proposta, i vostés es neguen una vegada més a acceptar una sèrie de propostes que són de trellat, de sentit comú.

I després, bé, ja si ens anem a la realitat, doncs la realitat és que n'hi han famílies que si realment La Generalitat pagara les ajudes, per exemple, del xec habitatge, no serien desnonades, podrien continuar pagant la seua hipoteca durant almenys tres o quatre anys més, per tant, tindre temps suficient per a trobar una feina, trobar una eixida per a poder continuar pagant eixa hipoteca.
I no, vostés s'entesten en fer de palmeros al seu govern, que així, així, segurament, no (inoïble) .
.
.

El senyor president:

Gracias.

El senyor Ferri Fayos:

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Ferri.

Señora Díaz, turno de réplica.

La senyora Díaz González:

Sí, señor Ferri, sí que son cosas distintas, pero, si quiere, hablamos también, porque, por supuesto, algo tiene que ver.
De hecho, el programa, en parte, se pone en marcha precisamente para responder a esas personas que han visto agravada su situación debido al impago de esas ayudas que usted, como bien ha dicho, no se han podido pagar.

Pero, como ya he dicho en otras ocasiones, tanto en comisión, como en pleno, sin ir más lejos la semana pasada, y como también ha afirmado en muchísimas ocasiones la consellera, esas ayudas ni van a prescribir y sí que se van a pagar.
Se van a pagar en cuanto se pueda.

Ahora mismo, como es inviable el pago inmediato de toda esa deuda, 250 millones de euros, como es inviable, lo que se hace es no quedarse cruzado de brazos, ni pagar cinco millones de esa deuda a unos cuantos.
Lo que se hace es tomar unas medidas de urgencia ante las familias que más lo necesitan.

Y por eso, no solo somos los más rápidos, sino los más coherentes ante una situación que está afectando a muchísimas familias, y esa es la manera más rápida y eficaz de actuar, ¿de acuerdo?
Porque esa deuda a la que usted aludía, ahora mismo, hoy por hoy, como ya hemos dicho en varias ocasiones, y por eso apoyamos lógicamente al Consell en sus políticas de vivienda, no, no se pueden pagar.
En el momento que se puedan pagar, se irán pagando y, de hecho, es una promesa del Consell y de la conselleria de que sí que se van a abonar todas y cada una de ellas.
Por lo tanto, nada más que decir.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Díaz.

Para fijación de posiciones tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Estem davant d'una proposició no de llei que senzillament el que ve és, com en tantes vegades es fa ací amb les proposicions no de llei que planteja el Partit Popular, per a tractar que ací donem suport a una política que des de qualsevol punt de vista és insostenible.

Perquè si d'alguna cosa som líders ací en este país és.
.
.
, som líders en corrupció urbanística, som líders en habitatges buits, som líders en desnonaments i en moltes altres coses, per descomptat, que no són ninguna de les que, diguérem, trau pit, en este cas el Partit Popular i conselleria, ¿no?
Supose que apliquen allò de si cal dir falsedats, doncs les diem ben grosses i les repetim moltes voltes, a vore si, a partir d'eixos dos pressupostos, les falsedats ja es transformen en veritats.
Però no és de veres, vull dir, pot ser que la gent s'ho crega, però les falsedats seguixen sent falsedats.

I, per exemple, afirmar que el País Valencià ha segut una de les primeres a reaccionar és absolutament fal·laç, perquè de res aprofita anunciar un programa d'actuació en política d'habitatge, que ja es va anunciar en novembre de 2011, i dos i mig després encara estem sense disposar d'indicadors verificables que permeten afirmar que el programa ha segut pioner en el conjunt de polítiques públiques de l'estat.
Si no hi han indicadors, no es pot comprovar eixa pretesa avançada.

I, sobretot, només cal vore la caiguda o les caigudes pressupostàries que ha sofert les partides destinades a la política d'habitatge, que s'han reduït a la mínima expressió entre.
.
.
, entre 2007 i 2012 han caigut fins a una tercera part del que es dedicava i, per tant, difícilment amb eixos diners es pot fer qualsevol altra cosa.

Clar, que el Consell vincule les polítiques enfront dels desnonaments, carregant el parc públic d'habitatge social, que és un parc absolutament insuficient per garantir necessitats en matèria de protecció social, realment és molt criticable, perquè, a més, la conselleria pretén criminalitzar els actuals inquilins d'aquest parc per tractar de fer lloc a les possibles llars desnonades.

Jo, ahir mateixa, vaig tindre l'ocasió de parlar amb una persona que ha segut reallotjada fa pocs mesos en un habitatge de l'IVHSA, gràcies a la intermediació de l'Ajuntament d'Alcoi.
Va ser concretament en desembre, una parella, amb tres fills, que s'han trobat que han tingut una sèrie de coses que a mi m'agradaria que algú explicara, perquè no em sembla gens raonable.
I si eixa és la política d'habitatge que està practicant el Partit Popular, doncs estaria bé que m'ho explicara.

Que explicara com és possible que per a entrar a viure en un habitatge de l'IVHSA hagen hagut de fer front al pagament de totes les qüestions que han de vore amb la llum, l'aigua, ¿eh?
No estic parlant dels rebuts, estic parlant de la donada d'alta.
Una família, que no podia pagar la hipoteca, resulta que es veu compel·lida a pagar 700 euros per a poder anar-se'n a viure a l'habitatge que li donen nou, que teòricament és un habitatge de lloguer social -700 euros d'entrada.

Tampoc no puc entendre com esta família es veu obligada a pagar l'IBI complet, perquè resulta que l'IVHSA no té cap tipus (inintel·ligible) .
.
.
i l'obliga a pagar l'IBI, amb la particularitat que, si en este cas la família estiguera habitant en un habitatge propi, només pagaria una quarta part de l'IBI perquè tindria el 75% bonificat per ser família nombrosa, perquè és una parella amb tres fills.

A mi que m'explique com és possible totes estes qüestions, totes estes contradiccions i que ací vinguen a traure pit de les coses que estan fent.
Vull dir, parlen de 600 habitatges, i són els mateixos 600 que parla el Consell des que es va anunciar el programa aquell en 2011.
I d'això afirmen que només hi han disponibles 50, ¿no?
A mi això em sembla una vergonya difícil d'entendre, difícil d'entendre, quan la incidència dels desnonaments en el País Valencià és la més greu en relació a la població de totes les comunitats autònomes de l'estat.

¿Que es preveja una partida de cinc milions d'euros?
No sé d'on, si cada vegada hi han menys diners per a l'habitatge, si no són capaços, com ha dit abans el senyor Ferri, de ni tan sols, no ja de pagar el que deuen del xec habitatge, sinó ni de tan sols de ser clars en els programes de pagament i fer-li vore a la gent quan va a rebre una ajuda a la qual tenia dret i per la qual s'han endeutat i, en estos moments, estan en deute amb el banc.

En definitiva, és un conveni que no té cap sentit, que, a més, parlen amb els bancs i m'agradaria saber si -això és una pregunta que li faig- si el Consell té alguna garantia que els habitatges que cedix Bankia, probablement d'algun desnonament, -estic acabant, senyor president- que deriven una part molt important dels problemes i de la gestió als mateixos ajuntaments, entitats que no tenen capacitat per a fer front al problema de manera estructural i que, a més, es veuen penalitzats perquè això que diuen de cinc anys, (inintel·ligible) .
.
.
tres si es modifica, com va a modificar-se la normativa, realment les persones estan en una circumstància molt dolenta.

En definitiva, un desastre de política i una PNL que és pura propaganda, PP, pura propaganda.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Salvador, cuando quiera.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

La veritat, senyora Díaz i senyories del Partit Popular en general, és sorprenent que després de la situació en què es troba l'habitatge en la Comunitat Valenciana vostés encara tinguen la.
.
.
, entre cometes, el que siga, per a vindre a esta comissió i presentar una proposició no de llei com la que han presentat perquè recolzem el seu programa que encara continuen, a dia d'avui, dient que és pioner en matèria de vivenda per a les persones desnonades.

Miren, quan vostés en novembre de 2011 van presentar per primera vegada, en un acord d'un ple del Consell este programa, encara que ara vullguen disfressar-ho que va ser en «verano de 2012», no, açò ho van presentar en un acord del ple del Consell de novembre de 2011 i, en eixe acord, ficava que anava a durar un any i que anaven a posar a disposició.
.
.
-ho dic perquè qual li passen la documentació que li passen també eixe acord- anaven a posar a disposició 3.
000 vivendes, van dir, 3.
000.

A hores d'avui.
.
.
Mire, nosaltres la vam agarrar entre pinces aquesta proposta.
Vam pensar que era interessant i els vam donar un temps per vore si això se complia, perquè era important ficar vivendes del parc públic de l'IVHSA i vivendes de la ret Alquila.
Però, clar, les vivendes de la ret Alquila són de propietaris particulars, s'ha de subvencionar i s'ha de bonificar i vostés tenen un deute de 250 milions d'euros en concepte de (inintel·ligible) .
.
.
de la vivenda.
No diga que «no está relacionado».
Sí que està relacionado.

Per tant, vam estar expectants a vore què passava, a vore què passava.
I què ha passat?
Estem a juny de 2013: 42 vivendes adjudicades.
Senyoria, vosté, realment pensa en el seu interior que açò és per a traure pit?
7.
046 desnonaments de primera vivenda en la Comunitat Valenciana en 2012; 42 vivendes adjudicades.

Vostés diuen que ne tenen 625 que estan per a rehabilitar i per a condicionar i posar-les a disposició.
Com és possible que a data d'avui vostés tinguen 625 vivendes de l'IVHSA que no estan en condicions de posar-les a disposició de ningú?
Què han fet tots estos anys?
Què han fet tots estos anys?
És que ho hauran d'explicar, també.
Perquè tant de bo eixes 625 les hagueren pogut entregar de la nit al matí, que estigueren en condicions.
És que no estan.

Me vol dir d'eixos 5 milions d'euros que han posat per a mantindre el patrimoni públic que diu la consellera que va ser íntegre per a rehabilitar estes vivendes, quants diners s'han gastat d'eixos 5 milions d'euros?
Perquè la consellera no ens va contestar l'altre dia en el ple quan li vam fer una pregunta oral per la vesprada, un dimecres de vesprada, per a preguntar-li al respecte.

I ja s'ha dit, vosté pensa que una persona desnonada, li donen vosté una clau d'una infravivenda, infravivenda!
, perquè això no se pot anomenar ni vivenda perquè la consellera ni entra a vore eixes vivendes, que s'haja de demanar la llicència d'ocupació, donar-se d'alta de la llum, de l'aigua, i ara, ara, la setmana passada vostés han començat a repartir cartes a la gent que viu en lloguer en una vivenda de l'IVHSA per a repercutir-li l'IBI.
Però és que ja li han cobrat el rebut, eh?
N'hi ha gent que encara no ha rebut la carta i l'IBI ja li l'han cobrat, perquè tenen domiciliat el pagament del lloguer.
El propietari és l'IVHSA.
Per què no paga l'IVHSA eixe IBI?
Tant de programa pioner!
Programa pioner de què?
Parlen d'un programa pioner i fa dos dies estan girant i repercutint l'IBI a la gent que està en un lloguer social?
Però vostés, açò quina broma és?
Açò dóna vergonya!

Ara me diu un conveni amb Bankia.
Bankia, el que hauria de fer és ficar les vivendes ja quasi gratis.
Bankia està rescatada.
Bankia està nacionalitzada.
Què vol dir un lloguer «como máximo de 200 euros»?
200 euros, senyora Díaz, vosté pensa que 200 euros és un lloguer social?
Realment pensa que 200 euros és un lloguer social?
Jo pense que no.
200 euros no és ningun lloguer social.
I Bankia hauria de posar-les a disposició sense cap conveni, automàticament perquè està rescatada.
I ficar-los en lloguer social.
I 0 euros si n'hi han informes de benestar social que indiquen que eixa persona no pot pagar res.
Això és el que hauria de fer Bankia i la banca nacionalitzada en esta autonomia i en la resta d'Espanya!
Això és el que haurien de fer!
Açò és lamentable que vostés, damunt, vinguen a traure pit d'açò, perquè és que és absolutament indignant.

Miren, vostés tenen una política d'habitatge absolutament desnortada, perquè no ne tenen.
La consellera per ahí pel món «a garantizar y dar seguridad jurídica de las viviendas de no sé qué».
7.
000 desnonaments en la Comunitat Valenciana.
Entreguen només 42 vivendes.
Vosté sap que el pressupost de vivenda de 2013 són 11 milions d'euros, senyora Díaz?
Vostés què van a fer amb 11 milions d'euros?
Vosté me vol explicar eixe conveni que van a firmar, hauran de firmar amb el ministeri de vivenda per al nou pla estatal, que la consellera ja està per ahí anunciant en tots els mitjans de comunicació en què va a consistir, amb 11 milions d'euros?
Vostés què van a conveniar ahí?

Mire, és impossible que nosaltres recolzem açò perquè cal un gir radical de la política de vivenda, ja des del punt de vista quantitatiu i, absolutament, qualitatiu, i que açò se puga anomenar política de vivenda, perquè el que es té en estos moments és una política d'infravivenda i una consellera de la infravivenda.
Quan això canvie, ja parlarem.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señora Salvador.
(So per interferència d'un mòbil)

Turno de réplica.
Hay por ahí algún móvil.
.
.

Turno de réplica, señora.
.
.

La senyora Díaz González:

¡Madre mía cómo les molesta que hagamos las cosas bien!
, que el Consell i la conselleria hagan las cosas bien y que nosotros queramos impulsar las políticas que.
.
.
es que, por mucho que les moleste, es que sí, hemos sido pioneros.
.
.
(Remors) No, claro, hemos sido pioneros.
Incluso ha reconocido que cuando se presentó se plantearon el apoyarlo.
¡Pues, apóyenlo, impúlsenlo para que sea totalmente real y cierto!
¡Si ustedes mismo lo están diciendo!
Apóyenlo.
Les molesta, les molesta muchísimo que se hagan las cosas bien.

Mire, señora Salvador, no ponga en mi boca cosas que no he dicho, palabras que no he dicho.
Dice que no tiene nada que ver la deuda con lo del programa.
Yo he dicho que cuando está.
.
.
La PNL lo que presenta es un impulso al programa y que cuando se estaba hablando de la deuda que no tenía nada que ver con lo que presentaba el Partido Popular.
Pero he explicado.
¡Claro que tiene que ver!
, como que es consecuencia, el programa, de hecho, ese impago de la deuda.
Lo he explicado.
Pero, claro, ustedes, como no escuchan, pues, es lógico.
.
.
No, no escuchan absolutamente nada.
Por eso, luego, se ponen a hablar sin tener nada que ver con lo que se explica y se dice.

Y también, de verdad, me sorprende muchísimo, y perdonen lo del resto de grupos que me refiera a la representante del grupo parlamentario del PSPV cuando ha sido su partido político, el Partido Socialista, el que ha causado el mayor número de desahucios en España.
Vamos, ustedes deben de saber muchísimo y muy bien de política de vivienda, pero yo prefiero no seguirles porque con los desahucios que han causado y con los ejemplos que nos están dando, por ejemplo, con todo lo que están haciendo en Andalucía, de verdad, prefiero mil veces impulsar las buenas políticas que está haciendo el Consell y la conselleria.

Por tanto, les vuelvo a repetir, recapaciten un poco y sean coherentes, impulsen las políticas que sí son eficaces y que sí se están haciendo bien.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Díaz.

Bueno, pues si no hay ningún turno más de réplica.
.
.
(S'interromp la gravació)

Sí, queda aprobada por 8 votos a favor y 7 en contra.

Proposició no de llei sobre la derogació immediata dels apartats del Reial decret llei 20/2012, de 13 de juliol, de mesures per a garantir l'estabilitat pressupostària i de foment de la competitivitat que elimina les ajudes de subsidiació de préstecs, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 48.
110, BOC número 144)

El senyor president:

Pasamos al punto número 5, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la derogación inmediata de los apartados del Real decreto de la ley 20/2012, de 13 de julio, de medidas para garantizar la estabilidad presupuestaria y de fomento a la competitividad que elimina las ayudas de subsidiación de préstamos presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Para ello tiene la palabra la señora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Socialista ha presentat aquesta proposició no de llei que fa referència a les ajudes conegudes com subsidiacions dels préstecs hipotecaris, que són ajudes per al pagament dels interessos i les amortitzacions de la vivenda protegida, són ajudes mensuals que se troben al voltant dels 100-150 euros, i que reben mensualment aquelles persones que en el seu dia van comprar una vivenda protegida.

És competència del Govern d'Espanya.
Per això demanem el posicionament d'estes Corts per a instar el Govern d'Espanya, en la mesura en què és la seua competència i en la mesura en què se regula en l'àmbit dels plans estatals de vivenda, perquè, com després aprofundirem, es prenguen una sèrie de mesures per al manteniment i restabliment d'estes ajudes que este estiu, en el reial decret llei de mesures fiscals van ser eliminades.

Part de la tramitació d'estes ajudes correspon a l'autonomia però el càrrec o el pagament el fa el ministeri.
Es tracta d'una ajuda important que ajuda molta gent, especialment gent jove, que va adquirir amb propietat una vivenda protegida.
Estes ajudes estaven regulades pel Reial decret 2.
066/2008, de 12 de desembre, pel qual es regulava el Pla estatal vivenda 2009-2012.

Estes ajudes se concedien per un període de deu anys que se revisava als cinc per tal de revisar, i es demanava una pròrroga, per tal de revisar les circumstàncies econòmiques de la persona que rebia aquesta subsidiació, i només no es podia automàticament reconéixer o concedir eixa pròrroga si havien canviat les circumstàncies econòmiques de la persona titular d'eixa vivenda protegida que, evidentment, si havien millorat als cinc anys les seues circumstàncies econòmiques, podia no prorrogar-se per un període de cinc anys més aquesta ajuda.
Per tant, era una ajuda de deu anys, únicament no prorrogable si havien canviat les circumstàncies econòmiques.

En l'any 2010, baix govern socialista, es va publicar un reial decret, el 1.
713/2010, de 17 de desembre, que modificava el decret que regulava el pla estatal vivenda i, precisament, es feia referència a la irrupció en Espanya de la severa crisi financera mundial que situava un nou escenari i se requeria un reajust pressupostari.
Eixe reajust pressupostari, en el que respecta a les subsidiacions dels préstecs hipotecaris, el que es va fer al·legant o argumentant una difícil situació econòmica va ser ampliar-lo, és a dir, es concedia l'ajuda per cinc anys i es podien fer dos pròrrogues de cinc anys més amb un màxim de quinze anys.
Això és la decisió que va prendre el govern de Zapatero en l'any 2010 per a modificar el pla estatal de vivenda, ampliar les subsidiacions de préstec hipotecari a cinc anys més.
Per tant, s'ampliava a quinze.

Evidentment que l'única raó que se mantenia per a no mantindre eixa pròrroga és la modificació, com estava ja regulat anteriorment, de les circumstàncies econòmiques de la persona que rebia eixa ajuda.

Per una altra banda, i és la raó per la qual presentem avui esta proposició no de llei, l'estiu passat, concretament el 13 de juliol, es va publicar el Reial decret llei 20/2012, per garantir l'estabilitat pressupostària i foment de la competitivitat, i eixe reial decret, a diferència de 2010 baix govern socialista, el que ha fet el senyor Rajoy, en l'àmbit d'eixes mesures d'ajust fiscal, doncs que era imprescindible com a reforç de les ja incloses en l'última actualització del programa d'estabilitat i creiximent 2012-2015 per garantir que Espanya complira els compromisos fiscals del marc de dèficit marcats per la Unió Europea, doncs va prendre en matèria d'habitatge dos mesures.
És a dir, al·legant la mateixa crisi econòmica i conjuntura econòmica dificultosa, la mateixa que va al·legar el govern socialista en 2010, que va ampliar la subsidiació de préstec hipotecari i va mantindre la renda bàsica d'emancipació, el que ha fet el senyor Rajoy argumentant una difícil conjuntura econòmica en l'any 2012, concretament en juliol de 2012, dos mesures en matèria d'habitatge radicalment diferents a les que se van adoptar baix govern socialista.

Article 35 del reial decret de mesures fiscals, primera mesura, supressió de les ajudes de subsidiació dels préstecs hipotecaris, i tampoc es reconeixen les sol·licituds que estan en tramitació i que hagen estat concedides per part de les comunitats autònomes.
És a dir, no n'anem a concedir de noves per a la gent que adquirixca.
.
.
, que compre una vivenda protegida, però és que, a més, apliquen la mesura amb caràcter retroactiu, perquè també es suprimixen les subsidiacions de préstec hipotecari per a la gent que ja s'havia tramitat l'ajuda per part de la comunitat autònoma.
Concretament, primera mesura del decret Rajoy.

Segon mesura, per a les persones que ja tenien concedida la renda bàsica d'emancipació, la reduïxen a 147 euros, i tampoc se'n concedixen de noves una vegada entra en vigor el reial decret.
Aquesta decisió que, com he dit, s'aplica a més amb efectes retroactius, no és tan sols als nous sol·licitants de l'ajuda, sinó també a eixes persones que en estos moments estan sol·licitant les pròrrogues que legalment els corresponen en l'àmbit del pla vivenda.
Per tant, estes persones, que en estos moments, doncs, han complit els cinc anys i tenen dret a demanar la pròrroga, que només no podria ser concedida si han canviat les seues circumstàncies econòmiques i no pel decret de «medidas fiscales» del senyor Rajoy, que les ha anul·lat, doncs, Bankia, per exemple, els remet la carta que tenen de demanar la pròrroga, i la resposta per part del ministeri, doncs, és un formulari com este, en el qual els diuen que degut.
.
.
, amb eixa sol·licitud de pròrroga no pot ser atesa, perquè a partir de l'entrada en vigor d'eixe reial decret, queden suprimides les ajudes de subsidiació de préstecs hipotecaris.

Per tant, estan aplicant, a més, amb retroactivitat aquesta mesura, concretament, el nombre de persones que en la Comunitat Valenciana estan rebent esta subsidiació de préstec hipotecari són 50.
829 persones.
Per tant, 50.
829 persones, i esta informació ens l'ha donada la ministra de Foment en el Congrés dels Diputats, deixaran gradualment, a mesura que vagen sol·licitant la pròrroga, de rebre esta subsidiació, i estem parlant de 100-150 mensuals, que vosté convindrà amb mi que són importants per a poder fer front en estos moments especialment, inclús per a pagar la hipoteca.

En segon lloc, nombre de persones que en el moment en què va entrar en vigor el reial decret havien presentat a la comunitat autònoma la sol·licitud per a accedir a aquesta ajuda, 16.
093 sol·licituds presentades a la conselleria, i que estaven ja en tramitació, 3.
083.
Per tant, 16.
093 persones que, a conseqüència d'esta mesura, no van a poder accedir a les ajudes de subsidiació de préstec hipotecari.

Per tant, entenem que donades les circumstàncies econòmiques, entenent, especialment a més en esta comunitat, el nombre de desnonaments que se van produir en 2012, entenem que esta mesura no contribuïx a millorar i a evitar o aplicar de manera preventiva mesures que eviten els desnonaments en la Comunitat Valenciana.

Per tant, els demanem, i demanem el recolzament als diferents grups parlamentaris, per a que se suprimixquen les mesures que en el reial decret eliminen estes ajudes, i, sobretot, que se restablixquen també de manera.
.
.
, per a evitar la retroactivitat amb què s'ha aplicat aquesta mesura, per a les persones que estan demanant les pròrrogues cada cinc anys, que els siguen concedides.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señora Salvador.

Turno para usted, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, anem a recolzar, ¿eh?
, la proposició no de llei que presenta el Partit Socialista, perquè és cert que el govern central s'ha carregat una subsidiació de préstecs que estava vinculada a la compra d'habitatge protegit i que ens sembla una decisió molt greu, ¿no?
, perquè va a incrementar les quotes que hauran de pagar totes les persones que han comprat este tipus d'habitatge, amb la mala fe, com s'ha dit abans, i per tant no vaig a fer.
.
.
, no vaig a incidir molt en això, que és retroactiva, és a dir, que és una ajuda vigent, que se la carreguen, ¿no?

Però tinc de ser crític, és un.
.
.
, amb tota esta qüestió per una qüestió prou evident, ¿no?
, perquè el que fa esta eliminació d'esta subsidiació és una evidència més del fracàs absolut de la política d'habitatge que s'ha dut en l'estat i en el País Valencià durant, com a mínim, els darrers vint anys, perquè era una política d'habitatge, ¿eh?
, en què es pensava fonamentalment en la promoció abans que en la solució d'un dret universal per a totes les persones, una política que apostava tota la carn.
.
.
, o que posava tota la carn en fer propietaris a mansalva, però, clar, això sí, ¿no?
, ajudant-los una miqueta amb subsidiacions vinculades a unes quotes hipotecàries que cada vegada eren més elevades, i no només per la pujada dels tipus d'interés, que va ser.
.
.
, va produir una determinada conjuntura, que és quan es va.
.
.
, que és que precisament coincidix amb este.
.
.
, amb la presa d'algunes d'estes mesures, o per la crisi, ¿val?
, que també és evidentment que ha ajudat que això fóra un problema, ¿val?
, sinó perquè el Partit Popular i el Partit Socialista, ¿val?
, tant en els governs centrals, el primer i el segon, com en l'autonòmic, el Partit Popular, s'han dedicat a permetre que els preus de l'habitatge protegit s'incrementaren fins a quotes que en el cas del País Valencià pràcticament arriben a ser quasi idèntiques a les de l'habitatge lliure, ¿no?

Clar, després es pacta una reforma constitucional i, bé, cal retallar, ¿no?
¿I per on retallem?
Doncs, per tot este tipus de polítiques socials, ¿no?
Per tant, jo crec que ara no es pot plorar per decisions que han estat preses malament, ¿no?

De totes maneres, el tema és més greu del que sembla, ¿no?
, perquè, a més, la mesura s'ha pres d'una forma molt poc equitativa, ¿val?
En els darrers plans d'habitatge es subsidiaven quotes per la compra d'habitatges protegits, és a dir, a les persones físiques, a les llars, ¿val?
, i quotes per fer habitatge protegit en lloguer, ¿no?
, ¿val?
, un habitatge que després, al cap.
.
.
, passats deu o vint-i-cinc anys, segons els casos, podien ser venuts, ¿val?
Estes últimes subsidiacions s'adreçaven fonamentalment a les promotores, ja foren de l'àmbit privat o d'empreses públiques.

En el cas del País Valencià, pràcticament, de forma quasi exclusiva, a empreses privades, perquè, clar, ací l'IVHSA pràcticament no ha fet res, ¿no?
La pretensió per part del govern del Partit Socialista, sobretot en el pla 2009-2012, era en este cas d'incrementar els avantatges protegits del lloguer, era des del nostre punt de vista molt perversa, perquè les ajudes no només les subsidiacions, sinó també les ajudes directes, eren de tal manera, sobretot estic referint-me a les empreses privades, que els habitatges es feien, però, fonamentalment, per la decisió pura i dura de rendibilitat econòmica privada, res més.
És a dir, es deixava.
.
.
, es convertia la creació d'un parc públic d'habitatges de lloguer en un negoci que es deixava en mans privades sense fer cap tipus de política pública per a afavorir un habitatge amb lloguer protegit, insistixc, públic.
Per tant, el que es va produir va ser una transferència massiva de recursos públics a empreses privades.
¿Val?

I el que he dit abans, quan vénen les retallades, estes coses passen, però és que, a més, hem assistit a l'espectacle vergonyós que quan es planteja la mesura, en principi es planteja la mesura que va a retallar-se per a tots igual i que tant els privats com els.
.
.
, o com les empreses, les persones físiques com les jurídiques, van a veure com esta ajuda es retira, però, clar, ¿per a qui es governa?
De nou trobem la veritat meridiana per damunt de totes les falsedats que tracten de dir-mos per a fer propaganda, ¿no?
I és que els promotors es queixen i, bé.
.
.
, bé, les persones, no podem fer res per elles, però pels promotors, sí, i els promotors s'eviten aquesta mesura, i resulta que al final són les persones físiques les que van a rebre.
.
.
, van a carregar amb el pes de la mesura, mentres que les persones jurídiques van a lliurar-se d'ella.

Per tant, tot un seguit de despropòsits que acaba en el despropòsit majúscul, en la (inintel·ligible) .
.
.
final d'eliminar les ajudes i eliminar-les per a les persones i no per a les empreses.
¡Una vergonya!

El senyor president:

Gracias, señor Torró.

Tiene la palabra el señor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Sí, moltes gràcies, senyor president.

Vaja per davant que nosaltres també anem a recolzar la PNL presentada pel Partit Socialista.
I, bé, començaré llegint-los la carta que enviaven els directors de Bankia als seus treballadors, i deia així: «Buenos días, en el BOE del día 5 de junio de 2013 se publicó la Ley 4/2013, ver disposición segunda, que suprimió definitivamente las ayudas de préstamos VPO, tanto para nuevas operaciones como para prórrogas.
Por otro lado, el Ministerio de Fomento nos ha indicado expresamente que dejemos de emitir las cartas de aviso a los clientes para el trámite de renovación de ayudas, así como certificaciones de ayudas para dicho trámite.
En los próximos días Bankia colgará la noticia en la intranet para conocimiento general de la red de oficinas.
Saludos.
»

Esta es la carta que Bankia ha enviat al personal de les seues oficines, on fa constar que el mateix ministeri ha indicat de forma expressa que les entitats financeres deixen d'emetre cartes d'avís per a tramitar la renovació d'ajudes de la subsidiació de préstec i certificacions d'ajudes per a fer el tràmit.
Parlem de subsidiacions de préstecs hipotecaris destinats a particulars que accedixen a un habitatge de protecció oficial i que ara ja no es renoven per decisió del govern de Rajoy.
Han deixat fora milers de famílies, que ara han de fer.
.
.
, ara han de fer front a una pujada considerable en la quota de les seues hipoteques, persones que van accedir a una VPO precisament perquè complien amb uns requisits de no arribar a un nivell d'ingressos determinat i que no són precisament multimilionaris, sinó gent corrent en una situació econòmica complicada, gent que, segurament, si hagueren sabut amb anterioritat que este tipus d'ajudes no anaven a ser-li prestades, segurament no hagueren accedit a aquest tipus de vivenda, segurament.

¿Però què passa amb les empreses promotores?
Ho acaba d'explicar molt bé Lluís Torró, el Partit Popular va decidir mantindre el mateix tipus d'ajudes per a les promotores.
El mateix tipus d'ajudes que ha negat a les persones físiques sí que les ha mantingut per a les persones jurídiques.
Però, clar, són grans constructores, grans promotores, que estan ben representades pel govern del Partit Popular.
Novament, aquest partit, el que acabe de nomenar, es posa al costat dels poderosos i deixa sense res les persones vulnerables, els ciutadans i les ciutadanes comuns.

¿Què està passant?
Moltes persones i famílies es troben que quan han de renovar la seua subsidiació del préstec hipotecari, els diuen que no podrà ser.
Un cas que em van traslladar personalment, això.
.
.
, en un cas que em van traslladar personalment, això significava que haurien de trobar 1.
500 euros mes a l'any, d'un pressupost ja ben ajustat en la situació en què ens trobem, per a fer front a l'augment de la hipoteca sense subsidiació d'un any.
És a dir, una família en una situació en què actualment segurament molts dels seus membres estan en l'atur o tots els seus membres estan en l'atur, hauran de trobar 1.
500 euros addicionals per a poder fer front, per a poder continuar fent front a la seua hipoteca.

Parlem de persones que van adquirir els habitatges amb unes condicions econòmiques determinades que no s'estan complint.
I un govern no es pot comprometre a ajudar al pagament d'un habitatge durant deu anys i després no fer-ho.
Per a protegir les constructores s'ha esgrimit l'argument de la seguretat jurídica.
¿Què passa amb les persones normals i corrents?
, ¿no tenen dret a la seguretat jurídica?

Per tant, des de Compromís, com considerem que aquesta proposta va en la bona línia, és de justícia i és de sentit comú i que no es pot permetre un doble raser, este doble raser entre quan parlem de promotores o quan parlem de persones físiques, les grans constructores enfront de la ciutadania, nosaltres votarem a favor de la proposta.
Al Congrés dels Diputats a través del nostre representant allà, Joan Baldoví, també hem presentat una proposta que va en la mateixa línia, i tant ja siga via per ací o via per allà, esperem que aquestes persones no es vegen agreujades una vegada més pel govern del Partit Popular, que només governa per a uns pocs.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ferri.

Tiene la palabra (inintel·ligible) .
.
.
señora Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, señor president.

A ver, las medidas tomadas por el gobierno en uso de sus competencias en política económica y que para garantizar la estabilidad presupuestaria desembocaron en la aprobación del Real decreto ley 20/2012, se justificaban en la propia exposición de motivos de la norma respecto a la subsidiación de préstamos en los siguientes términos.

Se trata de una ayuda financiera estatal destinada a facilitar al prestatario el pago de la amortización del capital del préstamo, así como sus intereses, que consiste en una cuantía fija que el Ministerio de Fomento abona a la entidad financiera una vez que esta factura al prestatario.
En los últimos cinco años el estado ha abonado por este concepto un total de 1.
298 millones de euros.
En la actualidad, la coyuntura económica de insuficiencia presupuestaria -y, añado yo, la coyuntura económica que se encontraron el gobierno del Partido Popular después de siete años de gobierno del Partido Socialista- y la evolución de los precios de la vivienda, llevan a la supresión de la ayuda.
Del mismo modo, queda suprimida para aquellas solicitudes que se encuentran en tramitación y no hayan sido aún reconocidas por las comunidades autónomas.

De acuerdo con la motivación transcrita, el artículo 35 del real decreto establecía: «A partir de la entrada en vigor de este real decreto ley quedan suprimidas las ayudas de subsidiación de préstamos contenidas en el Real decreto 2.
066/2008, por el que se regula el plan estatal de vivienda y rehabilitación 2009-2012.
Asimismo, no se reconocerán aquellas solicitudes que estén en tramitación y no hayan sido objeto de concesión por parte de la comunidad autónoma.
»

El Real decreto ley 20/2012, de medidas para garantizar la estabilidad presupuestaria y de fomento de la competitividad, suprimió la ayuda financiera estatal consistente en la subsidiación de préstamos hipotecarios justificando dicha supresión en la coyuntura económica de insuficiencia presupuestaria y en la evolución de los precios de la vivienda, algo que conocemos todos y que es indiscutible.
Dicha supresión no la quería nadie, «nadie».
.
.
, pero otra cosa es ser responsable y tener el deber de adoptar las medidas que más favorezcan a la comunidad.
.
.
Me refiero a la comunidad de españoles.

Me gustaría que comprendieran que fueron medidas que consideramos desgraciadamente necesarias y ocasionadas por otro partido político, y que respondieron a la situación económica, ni más ni menos.
Ojalá se hubiesen podido mantener, pero no fue así.
No obstante, el alquiler como medio de acceso a la vivienda constituye uno de los pilares de la política de vivienda del gobierno, el gobierno no se ha quedado parado.

Respecto a lo que.
.
.
Bueno, respecto a lo que ustedes dicen de los promotores, de las grandes empresas, de verdad, me parece increíble que.
.
.
, pues, que, claro, siempre van a criticar lo que sea.
Luego, cuando una empresa pequeña, grande, esté a punto de cerrar porque tenga dificultades económicas, claman al cielo de que si se van a la calle equis trabajadores.
Resulta que las empresas mantienen a trabajadores, pagan a trabajadores, que son personas físicas que con esas nóminas y ese dinero pagan hipotecas.
Entonces, al final, yo creo que deberían de tener un poquito en cuenta eso también, ¿no?
, que esas promotoras y empresas al final son las que también mantienen de alguna manera el motor económico de España.
Y el gobierno acertadamente apoya, en la medida de lo posible, el que estas empresas no cierren y sigan funcionando, para que así sigan pudiendo mantener a todos sus trabajadores.

El gobierno central ha sido sensible a las necesidades de lo ciudadanos.
Así, el Real decreto 233/2013, de 5 de abril, por el que se regula el plan estatal de fomento de alquiler de viviendas, la rehabilitación edificatoria, la regeneración y renovación urbanas 2013-2016, establece una serie de objetivos, siendo uno de ellos contribuir a que los deudores hipotecarios para la adquisición de una vivienda protegida puedan hacer frente a las obligaciones de sus préstamos hipotecarios.

Fijados los objetivos para su consecución, el plan se estructura en ocho programas, siendo el primero de ellos el programa de subsidiación de préstamos convenidos.
De acuerdo con la exposición de motivos del real decreto este que acabo de enunciar, 233/2013, el programa de subsidiación de préstamos convenidos mantiene las ayudas de subsidiación de préstamos convenidos y justifica la medida en que la creciente dificultad de las familias para poder afrontar el cumplimiento de las obligaciones de los préstamos hipotecarios que suscriben para la adquisición de una vivienda protegida, que se manifieste, por ejemplo, en los casos de ejecución hipotecaria, que culmina en procedimientos de desahucio, exige un esfuerzo decidido para mantener estas ayudas de subsidiación para todas aquellas familias que las vinieran percibiendo.

Con esto, y con más medidas que ha adoptado el gobierno, no encontramos ningún motivo para apoyar una PNL que, además, viene precisamente del Partido Socialista, que menos lecciones nos puede dar en cuestión de viviendas.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

Bé, començaré per les últimes paraules de la senyora Díaz.
Ací no venim a donar lliçó de res, venim a presentar una iniciativa reivindicada i reclamada per la gent afectada, que s'ha vist com li han eliminat eixa subsidiació dels préstecs hipotecaris, eixa ajuda per a pagar els interessos i les amortitzacions de la seua vivenda protegida, que el senyor Rajoy i el Govern d'Espanya han eliminat d'una plomada amb eixe decret de mesures fiscals.

Mire, estem parlant de polítiques també de vivenda per a evitar desnonaments.
Açò és una política de vivenda per a evitar desnonaments, perquè tots els mecanismes de prevenció per a evitar desnonaments, per a que la gent.
.
.
, passen perquè la gent puga pagar la seua hipoteca, i eliminar estes ajudes no contribuïx a que la gent puga pagar la seua hipoteca.
Vostés estan desmantellant cada dia la política pública de vivenda.
Esta conjuntura econòmica no requerix menys política pública, requerix més política pública.
Les retallades no poden anar adreçades i orientar-se sempre als més vulnerables.
¿Vosté diu que eixe decret de mesures fiscals és «sensible con los ciudadanos»?
Realment, això, eixa afirmació, ¿vosté la reitera?
¿Són «sensibles con los ciudadanos» amb este tipus de mesures?

Mire, en esta conjuntura econòmica caldria fer tot el contrari, caldria que ampliaren estes ajudes, però anem a ser.
.
.
, o a assumir la realitat i de la difícil situació econòmica, no demanem que les augmenten, ¡demanem que les mantinguen!
.
.
.
¡Demanem que les mantinguen!
Quedem-mos a mitat de camí.
Mire, en 2010 també estàvem en una conjuntura econòmica difícil, i per eixa situació de crisi el govern central, en aquells moments governat per Zapatero, va també modificar el pla estatal, però el va modificar per a ampliar les subsidiacions de préstec.
Vostés el que han fet és eliminar-les.
Però és que, a més, les estan eliminant de manera ¡retroactiva!
.
.
.
¡Retroactiva!
Vostés que en la dació en pagament no volien sentir parlar de retroactivitat, doncs, esta mesura l'han aplicat amb caràcter retroactiu, per exemple.
.
.
, a la gent que ja tenia reconeguda l'ajuda i que l'estan ara demanant, la pròrroga de cinc anys més, i que d'ací a cinc anys la puguen tornar a demanar, perquè tenia un període de duració de quinze anys.

Mire, estem parlant d'una qüestió molt sensible i que està afectant moltíssima gent.
Li dic, 16.
000 valencians que en el moment que havia entrat en vigor el decret tenien sol·licitada a l'autonomia la percepció d'eixa ajuda, 50.
000 que ja l'estan cobrant i quan tinguen de renovar-la, ¡no els la renovaran!
.
.
.
¡Si són 100-150 euros al mes per a pagar la hipoteca!
, per a pagar els interessos i les amortitzacions del préstec.

Mire, eliminen les ajudes, ací no paguen el que deuen, perquè, a més, n'hi ha gent en esta autonomia que vostés li deuen el xec vivenda, el deute dels 250 milions d'euros, que, a més, ara no.
.
.
, tampoc rebrà la subsidiació del préstec hipotecari.
No estan contribuint a pal·liar, estan contribuint a agreujar la ja dificultat en què es troba la gent i la ciutadania que en estos moments té de fer front a pagar un préstec hipotecari, i més greu encara quan estem parlant de vivenda protegida, que en teoria a més té unes condicions molt més greus, que en deu anys ni la poden llogar ni la poden vendre, estan atrapats en la vivenda protegida i no estan prenent mesures per a millorar les seues circumstàncies, sinó (inintel·ligible) .
.
.
el contrari.

Jo els demane que reconsideren la posició i que pugam de manera conjunta reivindicar una cosa que és justa, en nom de les persones afectades.
I si no ho fan ací, nosaltres també hem presentat una iniciativa en el Congrés dels Diputats, que esperem allí, doncs, siga més fructífera del que sembla ser serà en esta comissió.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señora Salvador.

La senyora Díaz Alperi:

Gracias, señor president.

Parece que esto de escuchar aún.
.
.
, les queda mucho que aprender, eso de agudizar el oído, porque no entiendo que después de explicarle por qué se adoptan estas medidas usted siga empeñándose en lo mismo.

Pero, bueno, en el artículo 2 del Real decreto 233/2013 señala que serán subvencionables las actuaciones que se enmarquen en alguno de los programas en los que se estructura el plan, relacionados a continuación.
.
.
, relacionada a continuación, y siempre que cumplan los requisitos que se exigen para cada uno de ellos y dentro de las posibilidades.
.
.
, disponibilidades presupuestarias existentes.

El programa de subsidiación de préstamos convenidos tiene por objeto el mantenimiento de las ayudas de subsidiación de préstamos convenidos regulados en los planes estatales de vivienda anteriores que cumplan con el ordenamiento vigente en la materia.
Eso lo dice el artículo 9, y se definen en el glosario contenido en el anexo 1, como la ayuda financiera estatal destinada a facilitar al prestatario el pago de la amortización del préstamo y sus intereses, o solo intereses en el periodo de carencia, y que consiste en el abono de este último por parte del Ministerio de Fomento de una cuantía que se descontará de los pagos que la entidad facture al prestatario.
Como le señalo.
.
.
, o le he señalado ya y le sigo señalando, no ha lugar la aceptación de su PNL.

Mire, le voy a decir lo que sí que ha hecho por primera vez un gobierno que legisla para frenar desahucios y no generarlos, un 90% de los desahucios que han habido han sido generados por el Partido Socialista.
Esto es lo que hace el Partido Popular: el objetivo.
.
.
, el Partido Popular es el primero que ha iniciado medidas justas, realistas y eficaces y ha incorporado las propuestas ciudadanas.
El objetivo de la reforma hipotecaria es que las familias que pierdan su empleo no pierdan también sus casas y se endeuden de por vida.
Se paralizan los desahucios de los que más lo necesitan durante dos años; los ciudadanos podrán solicitar por primera vez la dación en pago en casos extremos y continuar en sus casas pagando un alquiler social; se ofrecen alternativas para aliviar la hipoteca, reestructuración de la deuda, límites de los intereses e incluso quitar por pronto pago; los ciudadanos que ya han perdido sus casas, podrán vivir en casas de alquiler a bajo precio; se abre un fondo de 6.
000 viviendas; se amplía el margen de los ciudadanos que no puedan pagar su deuda, hasta los tres meses de impago no se podrá ejecutar el desahucio; se frenan los abusos, el juez podrá detener el desahucio si existen abusos; el valor de la tasación para la subasta no podrá ser menor del 75% y los intereses de la deuda pendiente no tendrán a su vez.
.
.
en intereses.

El Partido Socialista votó diez veces en contra de la dación en pago que ahora.
.
.
, ahora, claro, ahora, como no gobierna, exige y se opone a las únicas medidas que se han presentado para paliar este problema, el problema de los desahucios que el Partido Socialista causó.
Por lo tanto, de verdad, no entiendo por qué insisten tanto en presentar propuestas que saben que no.
.
.
, que no son viables, y después de haber adoptado medidas que se adoptaron bajo la responsabilidad que corresponde a un gobierno.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Se rechaza, por lo tanto, la PNL.

Proposició no de llei sobre la inclusió de la zona humida del Quadro de Santiago de Benicàssim en el catàleg de zones humides de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 46.
738, BOC número 141)

El senyor president:

Pasamos al punto número 6, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la inclusión en el catálogo de la zona húmeda del Cuadro de Santiago de Benicàssim en el catálogo de zonas húmedas de la Comunidad Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario Izquierda Unida.

Para ello, tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, el que duem a la consideració de la comissió és una proposta molt senzilla, ¿val?
, i és que les Corts Valencianes insten el Consell que s'inicien els tràmits pertinents per a incloure en el catàleg de zones humides de la Comunitat Valenciana la zona humida del Quadro de Santiago de Benicàssim, que s'apliquen, per tant, les mesures adients per a la protecció i regeneració d'eixa zona humida, ¿val?

Bé, com supose que la major part de la gent sabrà, el que hi ha en qüestió és un d'estos macroprojectes urbanístics d'urbanització amb camp de golf adossada, que es pretenia establir sobre un sòl que en principi estava qualificat com a urbanitzable no programat, un sòl d'1.
200.
000 metres, ¿val?
, dels quals una bona part d'ells, pràcticament més d'un.
.
.
, prou més d'una tercera part, ¿eh?
, abraçaven la zona del Quadro de Santiago, que és una zona humida situada en el terme municipal de Benicàssim, però pràcticament confrontant amb el terme municipal de Castelló, ¿val?

Bé, un sòl que no estava protegit per l'ordenació urbanística i que la Generalitat valenciana, de forma incomprensible, no havia inclòs en el catàleg de zones humides, ¿val?
Bé, 300.
000 metres de construcció, 500.
000 metres quadrats de camp de golf i (inintel·ligible) .
.
.
metres quadrats d'un parc públic, ¿eh?
, que després pretenia (inintel·ligible) .
.
.
l'ajuntament i amb la qual cosa es pretenia salvar la protecció d'eixa zona humida, ¿val?

Bé, el cas és que diverses associacions, entre elles Acció Ecologista Agró, van recórrer, ¿eh?
, a un procediment judicial, ¿eh?
, que en el seu primer moment el Tribunal Superior de Justícia va donar la raó a l'ajuntament i als promotors, però que en un recurs de cassació en el Tribunal Suprem definitivament este ha fallat, i diu textualment la sentència el següent, ¿eh?
.
.
.
, en la votació.
.
.
, o en la sentència, que data del 21 de novembre del 2012, diu: «Casación, ha lugar porque el informe exigible de la Confederación Hidrográfica del Júcar no puede entenderse emitido en sentido favorable, dados los términos en que eso se solicitó, y aunque la zona húmeda Cuadro de Santiago no se halle incluida en el catálogo de zonas húmedas a proteger, merece una protección que no permite su clasificación como suelo urbanizable.
»

És a dir, el tribunal dóna la raó als arguments bàsics dels col·lectius i grups que han estat oposant-se a què es transformara en una gran urbanització tota esta zona del terme de Benicàssim, cal assenyalar que no eren els únics defectes que es podia trobar en el tema.
O siga, no és tema el tema de l'aigua, el tema de la protecció en la zona humida, també qüestions referides a les aigües residuals, a les carreteres, a la seguretat, tot un seguit de qüestions que estan en dubte.
Però les dos qüestions fonamentals era la no-certificació de la disponibilitat d'aigua suficient per a poder tirar endavant un projecte.
Recordem que no és només la urbanització sinó que a més és el camp de golf adossat a ella i, sobretot, el tema importantíssim de la zona humida que seguia sent classificada com a sòl urbanitzable, per molt que es declarara com a parc públic, etcètera, etcètera.

Per tant, el que nosaltres venim a demanar ací senzillament és que, en l'àmbit de les seues competències, la conselleria faça el que la sentència demana que faça.
I, per tant, que declaren nul el procediment, que aplique eixa declaració de nul·litat i en este cas, fonamentalment, que incloga esta zona humida en el catàleg de zones humides.
I, per tant, que li donen la protecció que requerix.

Jo pense que estem en una conjuntura immillorable per a atendre este tipus de decisions.
Durant molt de temps hem assistit a que una darrere d'altra han anat proposant-se grans projectes urbanístics que han atemptat de forma molt dura sobre el territori valencià.
Cal recordar que un dels elements claus que expliquen el procés o l'acceleració del procés de desertització del territori valencià és precisament l'urbanisme desaforat i molt particularment l'urbanisme situat a vora mar i, encara més particularment, aquelles actuacions urbanístiques que han atemptat contra este tipus d'espais, especialment espais humits.

Així mateixa, no fa massa temps, en la comissió contra el canvi climàtic, un dels experts més lloats pel mateix Partit Popular va a vindre a dir-nos ací que un dels greus problemes que tenim de les conseqüències que anava patint el canvi climàtic, tenia a veure també amb açò que es diu asfaltització, que no sé si és un neologisme massa afortunat, de la costa que el que feia era canviar o actuar de forma radical canviant el règim de pluges i fent que les corrents o les pluges humides que venien hagueren de pujar més amunt i, per tant, que no ploguera tant en l'interior, ploguera més cap a la costa, no hi hagueren una sèrie de compensacions en el règim hídric.
I, per tant, això tenia una influència molt gran sobre el canvi climàtic.

El que ve a dir la sentència és precisament això, que cal protegir eixos espais humits i per tant, davant l'experiència nefasta a què ens ha conduït este urbanisme desaforat, que és el principal mecanisme que ens ha provocat la greu crisi que patim i especialment la clau del diferencial de la crisi que patim al País Valencià, que és molt més intensa que a la resta de l'estat i que a la resta d'Europa, lògicament, davant este tipus de qüestions jo crec que seria el més assenyat, ja es diu allò que rectificar és de savis, que seria simplement, tampoc és tan complicat, fer-li cas al que diu el Tribunal Suprem.
I, per tant, que Les Corts demanen a la conselleria que complisca eixa sentència, que declare la protecció de la zona humida i que s'oblide de les pretensions de convertir un espai més del territori valencià, un espai més de la costa valenciana, en una zona asfaltitzada, degradada i susceptible de convertir-se en un terreny que el que fa és perjudicar els interessos col·lectius beneficiant exclusivament interessos de caràcter privat.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora Francisca Mercedes Hernández Miñana)

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señora presidenta.

Buenos días a todas y a todos.

El Tribunal Supremo, en sentencia de finales del año pasado, consideró que el espacio conocido como Cuadro de Santiago tenía las características que obligan a considerarlo como zona húmeda y que, como tal, la protección derivada de la Ley 4/1989, de conservación de espacios naturales protegidos y flora y fauna silvestre le era extensiva.
Y la sentencia establecía que el hecho de que una zona húmeda no esté incluida en el inventario estatal de zonas húmedas o en el catálogo correspondiente que a este efecto apruebe las comunidades autónomas, en el uso de su potestad para establecer normas adicionales de protección, no puede ser obstáculo para la debida conservación y restauración de estas zonas húmedas.
O sea, que no es sólo que no esté incluido en el catálogo de zonas húmedas sino que eso no es motivo en ningún caso para que no tenga todas las medidas de protección.
O sea, que debería de estar incluido pero, si no, las medidas de protección deberían ser las mismas.
Eso lo deja claro también la sentencia del supremo.

Lo que una administración respetuosa con la ley en vigor debería hacer inmediatamente es incluir todas y cada una de las zonas húmedas del territorio valenciano, no solo el Cuadro de Santiago, que no estén incluidas en el propio catálogo.
Porque lo que nos están dando es un tirón de orejas.
¿Por qué no estaba incluida esta zona húmeda en el catálogo?
Bueno, pues estamos viendo por qué.
Pero, en cualquier caso, la normativa valenciana dice que debe establecerse un catálogo de zonas húmedas donde estén todas las que tengan esa consideración.
Y, por lo tanto, debería estar incluida.

Pero para explicar en parte las sumisiones recordemos que sabidas son las pretensiones bajo las que se elaboró el catálogo de zonas húmedas de la Comunidad Valenciana, que por ejemplo motivaron que aspectos fuera de discusión en el ámbito técnico, como la consideración de que la cuenca vertiente de una zona húmeda debe ser protegida, se sustituyeron por el concepto inventariado ad hoc de perímetro de afección, estableciéndose el mismo en 500 metros, lo que la experiencia posterior ha demostrado a todas luces insuficiente para una protección efectiva.

Como también fue insuficiente los espacios recogidos en la norma y la extensión de los (inintel·ligible) .
.
.
O sea, que al final había una ley de espacios naturales que obligaba a crear un catálogo de zonas húmedas.
Pues, vale, hagamos un catálogo, las justas, lo más pequeño posible, sin considerar la protección integral de esa zona húmeda.
Porque no hemos de olvidar que, por ejemplo, el parque natural de Pego-Oliva en su área de Plan de ordenación de recursos naturales incluía toda la cuenca vertiente.
Lo que no tiene sentido es proteger una zona húmeda, que no es más que el afloramiento de un acuífero, sin recoger toda la cuenca vertiente, eso debe de ser así.
Sin embargo, ya el catálogo nació cojo en este sentido.

Recordemos que en el año 2002 era el momento de plena efervescencia de la burbuja inmobiliaria, que ustedes señores del PP (inintel·ligible) .
.
.
y que nos dejó un territorio esquilmado y la mayor crisis socioeconómica de los últimos setenta años.

Miren, la credibilidad de un catálogo viene dada por la correspondencia con la realidad.
Un catálogo no es tal si no es exhaustivo o tiene pretensión de serlo y si no está avalado por la comunidad científica y también por organizaciones conservacionistas, ecologistas y de defensa del territorio.
Desde luego, este no es el caso.
Y ya no solo por el dictamen en casos como este, de entidades de total credibilidad científica como el (inintel·ligible) .
.
.
, sino también algo acreditado por sentencias del supremo.
Le vamos a recordar que si quieren que el catálogo albergue alguna credibilidad deben ustedes proteger este espacio y no solamente por orden del supremo.

El Cuadro de Santiago presenta un estado óptimo de conservación y contempla la presencia de 14 tipos de hábitat y/o comunidades incluidas en la directiva de la red Natura 2000.
14 tipos de hábitat, significa que es una biodiversidad altísima.
Y no solo a nivel de especies sino a nivel de comunidades vegetales.
Podríamos citar alguna de las especies más valiosas, pero a fin de cuentas es decir nombres científicos que no van a decir mucho más aquí.

Está claro que el catálogo de zonas húmedas se aprueba por acuerdo del gobierno valenciano, de 10 de septiembre de 2002, pero es preceptivo recordar también que en su paso por el CAPMA, por el consejo asesor y participación en medio ambiente, prestigiosas organizaciones ecologistas y conservacionistas se abstuvieron de apoyarlo o mostraron su rechazo por las claras carencias en espacio y extensión o la sustitución de la cuenca vertiente por perímetro de afección.
O sea, que este catálogo no tuvo el apoyo que tenía que tener de las entidades científicas y conservacionistas, porque estaba mal elaborado, así de sencillo.

Así, no es de extrañar que años después, el Tribunal Supremo de esta manera enmienda al gobierno valenciano, pues incumple la ley básica de espacios naturales.
Recordemos que el artículo 15 de la Ley 11/1994, de espacios naturales protegidos de la Comunidad Valenciana, define como zonas húmedas: marismas, marjales, turberas o aguas rasas, ya sean permanentes o temporales, de aguas estancadas o corrientes, dulces, salobres o salinas, naturales o artificiales.
O sea, cualquier zona húmeda, lógicamente.

Si se toman la molestia de visitar el espacio que no quieren proteger, verán como, de acuerdo con lo arriba expuesto sí deben protegerlo.
Como no creemos que vayan pues, bueno, tenemos aquí una serie de fotografías que demuestran de todas todas que estamos hablando de una zona húmeda.
Yo creo que la información más o menos la tienen, pero está claro que esto es una zona húmeda y no de pequeña entidad, donde hay especies acuáticas, donde hay anátidas, garzas, gaviotas, un poco de todo.
Entonces, pues, bueno, queda claro que tiene la consideración legal de zona húmeda y por supuesto que las características naturales para que lo (inintel·ligible) .
.
.

Y, bueno, por acabar, comentar que nosotros ya hicimos preguntas al respecto, por ejemplo preguntamos qué valor tiene este catálogo si se excluyen zonas de gran valor, como señala el Tribunal Supremo, como el caso de Cuadro de Santiago.

Y hago una última consideración.
¿No creen ustedes que si hubieran protegido el territorio se hubieran escuchado las advertencias que desde finales de los noventa del pasado siglo les realizaban prestigiosas organizaciones de la sociedad civil preocupadas por la protección del territorio y de nuestros valores naturales no estaríamos ahora inmersos en el desastre socioeconómico al que ustedes nos han llevado, con una tasa de paro casi un 10% superior a la media estatal, resultado entre otros de una apuesta suicida por un modelo de monocultivo económico basado en la destrucción del territorio y que lleva a desproteger zonas valiosas?
Porque, no olvidemos que detrás de la desprotección del Cuadro de Santiago estaba un PAI, Benicàssim Golf, y como él había docenas de PAI, algunos de los cuales afortunadamente…

La senyora vicepresidenta:

Gràcies, senyor Ponce.
El seu temps…

El senyor Ponce Guardiola:

…la justicia u otras circunstancias han impedido que se desarrollen.

Gracias, presidenta.

La senyora vicepresidenta:

Té la paraula el senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, presidenta.

Tal i com estava dient ara el senyor Ponce, l'anul·lació per part del suprem del PAI Benicàssim Golf és una més d'un rosari de previsibles anul·lacions que han vingut, com deia el senyor Ponce, però que van a seguir venint com a conseqüència de les aprovacions de figures de planejament que la conselleria competent de cada moment, a través de les comissions territorials d'urbanisme de les tres províncies, han estat aprovant sense l'informe favorable, amb l'informe contrari de la confederació corresponent respecte a l'existència de recursos hídrics o sense l'informe, sense eixe informe.

Per tant, anem a assistir d'ara en avant a un rosari que complicarà moltíssim les coses, com supose que està complicant-se al PAI Benicàssim Golf, no únicament als agents urbanitzadors sinó també als ajuntaments, va a complicar moltíssim les coses estes sentències.

Este tema, com la sentència del suprem ha dit, permet que la protecció d'esta zona se faça, al marge que estiga dins del catàleg de zones humides nacional o dins el catàleg de zones humides de la Comunitat Valenciana, tal com s'ha dit ja reiteradament.
N'hi han informes en el recurs contenciós que va fer Agró en el seu moment, aportava informes de persones de prestigi, com Roselló Verger, apuntava també allí que ja Cavanilles feia referència al Cuadro de Santigo en els seus apunts o de Vicent Sos en el seu compendi de geologia de la província de Castelló, etcètera.
És a dir, que és un espai que pel seus valors ecològics de flora i vegetació deuria ser, proposar-se, com a diu la proposició no de llei de Compromís, com a dins del catàleg de zones humides de la Comunitat Valenciana i iniciar els tràmits per a declarar el lloc com a lloc d'interés comunitari.

Pràcticament està tot dit.
El nostre grup anem a votar a favor d'esta proposició no de llei, com no podia ser d'altra manera.

Res més.
Gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Té la paraula el representant del Grup Popular.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Doncs, el Grup Parlamentari Popular anem a rebutjar aquesta proposició no de llei, la proposta de resolució d'Esquerra Unida, bàsicament perquè la considerem innecessària.
I li explicaré el per què.

En principi, deixar clar que si a vostés els preocupa realment la protecció i regeneració del paratge del Quadro de Santiago, a nosaltres evidentment també.
I així.
.
.
, això, sense cap dubte, en això coincidim tots.

Però he de dir-li que avui per avui, al contrari del que vostés deien, pensem que ja compta amb la protecció jurídica precisament derivada de l'article a què feia referència el senyor Ponce, l'article 15 de la Llei 11/1994, d'espais naturals protegits de la Comunitat Valenciana, en què, per resumir-lo, tots els hàbitats i les espècies -a què feia referència el senyor Ponce- que alberguen aquesta zona humida ja estan avui protegits per la normativa sectorial específica.

Per tant, tot això que se mos demana, a part que han fet altres consideracions, altres consideracions que no vénen al cas, ja està contemplat.

Sobre el text de l'exposició de motius que presenten en aquesta PNL, que transcriuen un trosset de la sentència, es tracta realment només en la consideració que se replega en els antecedents de fet de la sentència, però que només és això.
 Vostés saben perfectament que no té efectes directes sobre l'administració, ja que no forma part d'aquesta sentència.

La realitat és que presenten una PNL i jo crec que vostés ja sabien que no la recolzarem.
No la recolzarem perquè no és la primera vegada que sobre este tema ja s'ha manifestat la conselleria d'infraestructures i medi ambient.
Jo crec que vostés ja sabien que per part de la conselleria ja s'ha manifestat en més d'una ocasió de no incloure, de moment, precisament el Cuadro de Santiago en el catàleg de zones humides de la Comunitat Valenciana ja que, com ja els he dit abans, doncs, té avui per avui ja assegurada la protecció legal derivada de la llei d'espais protegits en la nostra comunitat.

De fet, es tracta també.
.
.
Fa pocs dies, concretament el 10 d'abril, va ser ja una resposta donada a una pregunta que feia sobre el mateix tema la diputada Mireia Mollà, del Grup Compromís.
Però sembla que.
.
.
Bé, vostés incidixen, estan en el seu dret.
Però han de tindre molt clar que tant els hàbits naturals com les espècies silvestres d'interés per a la seua conservació avui per avui són elements protegits en les seues normatives sectorials específiques, les quals s'apliquen no només a un zona específica, sinó a tot el territori de la Comunitat Valenciana, amb independència d'un determinat terreny, estiga o no estiga inclòs en el catàleg de zones humides.
Per tant, el que jo li deia al principi d'innecessària aquesta proposició no de llei.

Però, a més, com aquí també s'ha incidit, en este cas concret de què estem parlant del Cuadro de Santiago de Benicàssim, del qual ja fa unes setmanes vam debatre precisament sobre la realització de més obres de canalització del barranc de la Parreta -encara que va ser en la comissió d'obres públiques-, està evidentment relacionat amb el que és la paralització del PAI de Benicàssim Golf, paralitzat momentàniament pel Tribunal Suprem que, evidentment, ha decretat que pot estar invadint una zona d'especial protecció.
Però també, com ha dit el senyor Torró, el Tribunal Suprem de la Comunitat Valenciana en un principi va estimar el PAI com a correcte; se va traslladar al suprem; va dictaminar en contra; i avui, si no han canviat les coses, l'ajuntament també va a demanar empara al constitucional i en este parèntesis estem.
És dir, que encara.
.
.
Per tant, no podem oblidar que la sentència del tribunal -crec que ha dit vosté del 10 de desembre de 2012- va anul·lar el PAI de Benicàssim Golf, però l'ajuntament el va recórrer.
I, avui per avui, està recorregut davant del constitucional i, que jo sàpiga, a hores d'ara no n'hi ha encara pronunciament.

Això no implica per a res que estiguessen parlant de donar-li o no donar-li la protecció o que forme part del catàleg.
I aquí féiem referència.
.
.
, el senyor Ponce concretament ha llegit la sentència del suprem en el seu fonament jurídic sext, però ha dit només un trosset.
I precisament una de les coses que nosaltres anem a votar en contra és perquè.
.
.
, i li ho vaig a llegir perquè és que aquí està tot resumit -està en castellà, però li ho tradueixo al valencià-, diu:

«El fet que una zona humida no estiga inclosa en l'inventari nacional de zones humides o en el catàleg corresponent que a este efecte s'aprove en les comunitat autònomes no pot ser obstacle per a la deguda conservació i restauració de les dites zones humides, perquè la protecció dispensada per l'esmentat precepte de la llei de conservació d'espais naturals no deriva de la seua inclusió en l'inventari nacional o en els catàlegs autonòmics, sinó de la seua condició d'aiguamoll, la qual cosa, en el cas enjudiciat, està admés i resulta acreditat per la prova documental i pericial practicada en el procés.
» Amb motiu de la llei a què fem referència, de l'article, «es disposa, per tant, que les zones humides hauran de ser preservades d'activitats susceptibles de provocar la seua recessió o degradació, al fi de la qual els terrenys inclosos en estes seran classificats, i en tot cas, com a sòl no urbanitzable subjecte a especial protecció, de conformitat amb el que disposa la Llei 4/1992, de 5 de juny, sobre sòl no urbanitzable, havent-hi de mantindre's la classificació de sòl encara en el supòsit de dessecació per qualsevol causa de la zona humida o part d'esta».

Crec que la sentència ho clarifica perfectament.
Per tant, no és imprescindible la inclusió en el catàleg de zones humides de la nostra comunitat aquesta zona, la zona del Quadro de Santiago, perquè avui per avui ja s'estan aplicant aquelles mesures de protecció i regeneració de la zona, perquè ja estan establertes de forma genèrica com a zona humida i que són les que estan donant, doncs, precisament, les característiques -que això no ho fica en cap moment en dubte- físiques de tot el que mos presentava, d'un aiguamoll important, però de caràcter local.

(Ocupa la presidència el president, senyor Andrés Antonio Ballester Costa)

El senyor president:

Muchas gracias.

Turno de réplica.
Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Jo he sentit argumentacions de tots els colors, però esta última ja és al·lucinant, no?
Vull dir.
.
.
, o siga, que vostés agafen una zona humida que està classificada com a sòl urbanitzable, i pretenen fer açò allí, val?
I ara ve diguent-me que la sentència, que els diu que això que volien fer vostés no es pot fer, va i el que diu és que ja està protegida.
Però, a vore, que es pensen que som tontos o què?
És que, de deveres, de deveres que jo al·lucine moltíssim amb la quantitat d'arguments que vostés es trauen de la mànega per a defensar qüestions que són absolutament indefensables, indefensables, senyor Castejón.

Primer, el tema de l'empara al constitucional.
Això no va a ningun lloc perquè el constitucional només té a vore en qüestions de drets, i ací no s'ha conculcat ningun dret a ningú, val?
Per tant, això és una forma de guanyar un cert temps.
En la pràctica, saben perfectament que el constitucional li donarà la raó al suprem perquè les dos raons -que vosté només n'ha parlat d'una, són dos-, les dos raons són: el tema de la zona humida i el tema de l'aigua.
Perquè l'informe, amb què la constructora va anar a l'ajuntament i en l'ajuntament li van dir que sí i va anar a la conselleria i en la conselleria li van dir que sí, eren quatre ratlles, quatre ratlles.
I això a vosté, clar, no li interessa perquè com darrere d'eixa n'hi ha un muntó més -ja li ho ha dit el senyor Signes-, darrere d'eixa n'hi ha un muntó més.
.
.
Aixina els lluïx el pèl.

Però jo.
.
.
De deveres, ¿no se n'adonen vostés de la barbaritat que han estat fent durant tots estos anys en el territori valencià?
¿No se n'adonen vostés que han estat carregant-se literalment zones protegides?
I ara mos venen la idea de dir: «No, si és que estan protegides.
» A vore, ¿on estan les mesures de protecció efectiva que estan fent-se si vostés el que volien era fer un camp de golf allí?
¿Això és una mesura de protecció d'un aiguamoll, senyor Castejón?
De deveres?

Miren, jo, de deveres, de deveres, de deveres que no els entenc.
Si és una zona humida, incloguen-la dins del catàleg de zones humides.
Si no, per a què aprofita el catàleg de zones humides?
Vull dir, una cosa és que digueren: «Hem fet un catàleg de zones humides i no hem inclòs una zona humida», val?
, una zona humida que, a més, en eixe moment estava declarada com a sòl urbanitzable.
Arriba una sentència del suprem que els diu: «Ull!
, que el fet que no estiga en el catàleg no vol dir que no siga una zona humida.
És una zona humida i no pot ser sòl urbanitzable.
» El més lògic és que, a partir d'ahí, dir: «Doncs, si és una zona humida, al catàleg de zones humides.
» O, si no, per a què volem el catàleg?
Anava a dir una barbaritat, què podíem fer amb el paper, un ús especial amb el paper del catàleg, però vaig a estalviar-me-la.
Perquè explique-m'ho això.
Jo això no ho puc entendre, ni jo ni ninguna persona major de huit anys que tinga les seues capacitats físiques i mentals en condicions adequades.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra, el turno de réplica, señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Doncs, jo intentaré explicar-li-ho, perquè sembla que en una cosa coincidim, que.
.
.
I fica en dubte que, per part del Grup Parlamentari Popular.
.
.
, és a dir, no reconeguem la zona humida, ho dic claríssimament.
Però el que vosté no vol entendre en cap moment és que aquí.
.
.
hauria de donar-li arguments, però en este temps no tindria suficient.
És a dir, el que no vol entendre és que.
.
.
(El senyor Torró parla amb el micròfon desconnectat) Sí, sí.
No, si.
.
.
El fet que s'incloga en el catàleg vosté ho veu com si fóra una mesura addicional de protecció.
(El senyor Torró parla amb el micròfon desconnectat) I jo li estic diguent que no, perquè simplement el catàleg el que és és un registre administratiu on figuren les zones més rellevants.
És o no és.
És aixina.

És a dir, mire, la mateixa memòria justificativa del catàleg actualment vigent diu: «Després d'una primera identificació d'aiguamolls, procedix la seua valoració, de manera que puguen seleccionar-se aquells que per la seua importància o significació hagen de ser catalogats.
Al tractar-se d'una catalogació promoguda des de l'àmbit autonòmic, ha de ser eixe el nivell de referència a aconseguir, quedant per tant exclosos en esta aquells que posseïsquen només un interés local, exclusió que en absolut significa desprotecció -això ho ha tingut clar-.
Per tant, la legislació urbanística i territorial, avui per avui, tenen els suficients instruments de protecció i mecanismes de gestió per a garantir la seua conservació com a sòl no urbanitzable d'especial protecció».

(El senyor Torró parla amb el micròfon desconnectat) Per això li estic diguent que la possible inclusió o no inclusió en el catàleg no significa que hi haja una desprotecció, ni molt menys.
Per tant.
.
.
És a dir, el que vostés demanen i insistixen en demanar -i ja li he dit que en tot moment pensem que la conselleria ja es manifestà en el seu moment-, doncs, ja, avui, no suposaria ni un grau major de protecció.
I, per tant, anem a respectar el que la conselleria ja fa uns quants mesos se va definir.

És a dir, pensem que la proposta de resolució és innecessària, ja que avui per avui considerem que el paratge del Quadro de Santiago, en tots els considerants que vosté ha fet, avui per avui compta amb la protecció jurídica derivada precisament de la llei que està en vigor.
I tots els hàbitats, totes les espècies, totes les fotografies que mos ha presentat, tots els animalets que coneguem -perquè som de la zona- estan avui protegits per la normativa sectorial específica.
I, per tant, considerem que esta proposició no de llei que presenta Esquerra Unida és innecessària.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muy bien.
Muchas gracias.

Pasamos entonces a la votación del punto número 6, la PNL 46.
738.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Queda rechazada.

Pasamos al punto número 7, que es la toma en consideración de la proposición no de ley sobre la finalización de las obras de elevación del agua desde la EDAR… (Veus)

Proposició no de llei sobre la finalització de les obres d'elevació d'aigua des de l'EDAR de l'Alacantí Nord fins a l'embassament del Pantanet, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 48.
279, BOC número 144)

El senyor president:

Bueno, pues seguimos.
Pasamos entonces, a continuación, al punto número 7 del orden del día, que es la Proposición no de ley sobre la finalización de las obras de elevación del agua desde la EDAR del Alacantí norte al embalse del Pantanet, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Damos la bienvenida a dos personas que están acompañándonos, que son don José Luis Torregrosa y doña Naira Fernández.

Y…, nada.
Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Jo també vull donar la benvinguda als membres de la mancomunitat de regants de l'Alacantí.

Miren, la depuradora d'aigües residuals de l'Alacantí nord, que tracta les aigües residuals del Campello, de Mutxamel, de Sant Joan i de Busot, va ser finalitzada en febrer de 2011 i inaugurada el Dia Internacional de l'Aigua, el dia 22 de març de 2011 -és a dir, ja fa més de dos anys que està en funcionament-, després d'acumular uns altres dos anys de retard per la suspensió en diverses adjudicacions que es produïren durant el procés.

Compta l'EDAR amb un sistema d'última generació que li permet dessalar l'aigua.
I té una capacitat de tractament de 30.
000 metres cúbics al dia, el destí dels quals havia de ser per als regants de l'horta d'Alacant, que inclou els municipis de Mutxamel, Sant Joan, el Campello i Alacant.

De fet, des del 21 d'abril de 2008 hi ha signat un conveni entre l'EPSAR -i, en nom de l'EPSAR, pel conseller José Ramón García Antón- i el sindicat de regs de l'horta d'Alacant per a la reutilització de les aigües procedents d'aquesta EDAR, pel qual l'EPSAR considera en el conveni aquesta reutilització com un complement necessari a la mateixa depuradora.
Això està en el conveni, i és la consideració que té l'EPSAR d'eixes obres que en este moment en esta PNL estem demanant.

El conveni contempla l'assumpció per part de l'EPSAR de la contractació i finançament, de la redacció del projecte i de l'execució de les infraestructures, estació regeneradora d'aigua depurada valorada en 2008 en 4.
700.
000 euros i la impulsió fins al depòsit regulador situat al Pantanet per un import d'1.
300.
000 euros, total: 6 milions d'euros.

El termini d'inici d'execució de les obres s'estimava en el conveni en un any i mig a partir de la seua entrada en vigor, 21 d'octubre de 2009, data impossible de complir ja que l'EDAR fou inaugurada -com he dit abans- en març de 2011, i la finalització es contemplava un any després, és a dir, el 21 d'octubre de 2010, també impossible perquè l'EDAR s'inaugurà en 2011 -com he dit abans.

Allò cert és que des de la inauguració de l'estació, els anuncis continus i continuats de les obres de l'evasió han estat -els anuncies que anava a fer-se-, han estat constants tant per banda de l'alcalde de Mutxamel com de la mateixa conselleria d'agricultura sense que s'hagen complit.
Han sigut doncs, com sempre se sol fer, anuncis que va a fer-se, que està a punt de començar, que n'hi ha pressupost, i no, és a dir, eixe tema està absolutament parat.

Miren, senyories, l'elevació de l'aigua de l'EDAR a l'embassament del Pantanet és absolutament necessària, ja que en l'estiu n'hi ha moments que no es pot atendre els regants amb l'aigua que els subministrava la planta d'Orgegia en haver estat, en gran part, desviada a la de l'Alacantí nord.

Respecte a l'aigua que arriba als regants del transvasament Tajo-Segura, a través del Canal de Riegos de Levante, travessa diversos túnels que no estan revestits, amb la qual cosa les pèrdues d'aigua són de més d'un 30% i amb el risc que es produïsquen despreniments com ha passat alguna vegada; un d'ells, el més perillós, el que travessa tota la ciutat d'Alacant.

Per tot això és urgent la dessalinització de l'aigua, ja que podria passar que els regants pogueren quedar-se sense regar amb l'aigua de millor qualitat inclosa la d'empresa Bonnysa, que no utilitza una altra aigua que no siga esta, molt més després de l'aprovació del pla del Tajo i l'augment a 400 hectòmetres cúbics de la reserva que afectarà molt negativament estos regants.

Estes actuacions, senyories, que demanem, podrien significar la creació de llocs de treball o podrien significar per contra la disminució, en cas que no s'executen ràpidament les obres per les que estem ací.

Senyors del Partit Popular, la intenció del meu grup no és intentar traure rèdit polític d'esta proposició no de llei, en absolut.
El meu grup el que pretén és que tanquem files i no deixem estos regants amb el dubte permanent de quan van a tindre una solució a les seues més que justes reivindicacions i que els fan contínuament estar en una situació de -digam- un ¡ai!
respecte què va a passar en el futur del rec d'esta zona i d'esta mancomunitat.
Del que nosaltres decidim ací, avui, depén el futur de moltes famílies d'agricultors de la zona.

Per tant, jo el que demane és que tingam sensibilitat i comprensió que la reivindicació mereix i apleguem, si és més fàcil, a un acord que els faça per fi vore la llum als regants d'esta mancomunitat de l'Alacantí.

Nosaltres, en la nostra proposició no de llei el que demanem, efectivament, és que se finalitzen les obres de l'evasió d'aigua des de l'EDAR de l'Alacantí nord fins l'embassament del Pantanet, amb la finalitat que puga ser utilitzada pels regants de Mutxamel, San Joan d'Alacant, el Campello i Alacant, d'acord amb el compromís adquirit per la conselleria d'agricultura.
Però, bé, estaríem en disposició de poder arribar a algun tipus d'acord amb la resta de grups en el sentit, doncs, d'alguna manera posar un calendari per a solucionar el problema este, no ja únicament en un any o en dos anys, o en tres anys, fins a quatre anys, solucionar el problema este, ¿no?

I demanem la sensibilitat del Partit Popular que si no accepta la nostra proposició no de llei, tal i com està en este moment ací plantejada, doncs -repetisc- que pugam aplegar a algun tipus d'acord d'este tipus que permeta d'alguna manera -com dia abans- vore la llum a estos regants i permeta tindre unes dades -digam- aproximades de quan van a vore complit aquell conveni del 21 d'abril de 2008 que, amb el conseller García Antón, ja se'ns va prometre.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Turno de palabra para el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, anem a donar recolzament, com no podia ser d'altra manera, a la proposició no de llei que planteja el Partit Socialista.

Són quasi ja cinc anys des que es van adquirir uns compromisos que no s'han complit i que estan generant una sèrie de problemes greus per a una comarca en què n'hi ha una agricultura important que milloraria de forma considerable si poguera utilitzar recursos hídrics procedents d'aigües depurades, ¿no?

Perquè, clar, quan u veu què és el que està passant amb la depuració de les aigües i amb l'ús, entre cometes, que es fa d'elles, doncs, realment, n'hi ha per a tirar-se les mans al cap, ¿no?
, perquè quan parlem d'este tema, ací, sempre, el Partit Popular se dedica a penjar-se medalles i, en realitat, el que estan fent és impedir que de forma adequada es puga reutilitzar un aigua que seria importantíssima per a aconseguir la sobirania hídrica que hauria de ser l'objectiu de qualsevol territori que tinguera un mínim sentit comú a l'hora de tractar d'assegurar el seu futur i assegurar, també, el futur de la seua agricultura i del seu benestar, ¿no?

Però, clar, ací, només es dediquen a demanar aigua de fora i jo crec que és eixa la raó per la qual estes obres, que són relativament barates i que van a tindre un impacte molt important per a poder reutilitzar aigua que, en estos moments, està llançant-se al mar, ¿eh?
, doncs, precisament, no es facen perquè aixina, mentre mantenim artificialment un dèficit hídric que amb els nostres propis recursos podem cobrir, doncs podem continuar reclamant l'aigua de l'Ebre, podem continuar justificant la permanència del Tajo-Segura per als segles dels segles i, mentrestant -insistisc-, estem tirant l'aigua al mar.
I no ens n'hem d'anar molt lluny de Mutxamel per a vore què és el que està passant amb això.
Vaig a posar només dos exemples, que són els exemples de les dos estacions depuradores d'Alacant, ¿val?

En les dos depuradores d'Alacant, la del Racó del Lleó, s'utilitza només 7,2 hectòmetres cúbics del total, la qual cosa vol dir que 22,5 hectòmetres cúbics se'n van al mar en 2011; i, en 2012, eixa proporció va disminuir perquè va disminuir una miqueta la quantitat d'aigua i s'han reutilitzat 8,5 hectòmetres cúbics i 18,6 hectòmetres cúbics se'n van al mar.
És a dir, estem llançant aigua que podríem estar utilitzant o reutilitzant per a determinats usos, estem tirant-la al mar i, mentrestant, estem demanant aigua d'altres llocs.

En este cas, per tant, jo crec que la proposta senzillament el que demana és el compliment d'un compromís, segurament el Partit Popular dirà que no perquè, com sempre fa, diu que no a les propostes més òbvies i més raonables i més sensates, tant fa que siguen raonables, òbvies i sensates, el que el Partit Popular discrimina és d'on vénen eixes propostes, i, si vénen de l'oposició, doncs no van a ser acceptades.

Les raons són evidents -vull dir-, l'aigua per a vostés -vull dir, jo els ho vaig dir un dia ací-, no tenim un problema de l'aigua al País Valencià; el problema de l'aigua al País Valencià té un nom i un cognom, i es diu Partit Popular.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Señor Ponce, su turno.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Vaya por delante el apoyo de Compromís a la propuesta del Partido Socialista que, bueno, yo creo que, en esta ocasión, igual el señor Torró se equivoca, y el agua para todos se supone que está vigente todavía.
Todavía oímos sandeces como que «en el Ebro se tira agua al mar», que «sobra aigua», se sigue reclamando ese agua que -presuntamente- sobra, que está claro que no sobra, ni muchísimo menos, sino que, en realidad, falta.
Se sigue reclamando agua del Xúquer, aunque ya no desemboque prácticamente nada al mar se sigue pidiendo agua del Xúquer para llevarla hacia el sur de Alicante.

Y, por tanto, bueno, pues unas obras que pretenden reutilizar una parte de las aguas depuradas en una estación depuradora, además, de última generación, con técnicas de desalinización, o sea, una depuradora que está haciendo un trabajo importante, que está generando un recurso importante y lo que no tiene ningún sentido es que ese recurso importante se tire al mar, ¿eh?
, a lo mejor tendría sentido tirarlo a un río para darle algo de vida, ¿eh?
, pero tirarlo al mar no tiene ningún sentido.

Por tanto, consideramos imprescindible que allá donde haya una necesidad de recurso y donde esté el recurso disponible pues que se cierre el círculo, que se hagan las obras que son necesarias y que, además, en este caso, no estamos inventando nada, no estamos proponiendo nada nuevo, estamos exigiendo que se cumpla un compromiso con unas entidades de regantes que, bueno, a fin de cuentas, lógicamente, el papel que están desarrollando los regantes, los agricultores, allá por todo el territorio, es fundamental, en un tema de soberanía alimentaria, que es un fundamental, y, bueno, y, en este caso, estamos hablando de soberanía en el tema de agua; tenemos agua apta en nuestro territorio para regar una superficie considerable de suelos en una zona desertizada y en riesgo de desertificación total por cuestiones climáticas y por cuestiones humanas.

Por tanto, lo tenemos todo y solo falta completar unas canalizaciones, adecuar el lugar donde tiene que hacerse acopio de esas aguas y, a partir de ahí, pues, bueno, intentar sacar el máximo rendimiento.

Por tanto, creo que esta vez la poca fe de los compañeros de la oposición se verá truncada y que sí espero que podamos alcanzar este acuerdo porque, además, tampoco creo que no había un plazo estricto, o sea, se dice sencillamente que se acaben las obras para llevar las aguas a estos municipios y poco más.
Por tanto, a fin de cuentas, no es más que -digamos- un recordatorio, ¿eh?

Señores del Partido Popular, hubo un compromiso de hace años con unos colectivos de este territorio para los que ustedes siempre han reclamado agua.
Tenemos el agua, hemos hecho las inversiones en una depuración de calidad, nos ponemos siempre las medallas y llevamos la bandera de que optimizamos los recursos hídricos al máximo, y, por tanto, esto es una forma más de, bueno, de cumplir estas banderas, estas medallas que se ponen respecto a hacer una buena gestión del agua y que los recursos que sean necesarios para las comunidades de regantes, para los agricultores, en general, pues puedan desarrollarse.

Por tanto, está todo dicho, esperemos que el Partido Popular sea sensato y apoye esta propuesta.

Nada más.
Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Tiene el turno de palabra el señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Bé, jo crec que els antecedents els ha dit molt bé el senyor Signes aquí del que mos porta esta proposta.

És una proposta que d'alguna forma va ser plasmada en eixe conveni signat el dia 21 d'abril de 2008, en el qual consideràvem que la utilització per part del sindicats de regs de l'horta d'Alacant era l'entitat que podria aprofitar les aigües residuals de la planta que s'anava a construir i que, en definitiva, doncs eixe seria el procés amb unes inversions per part de La Generalitat en els altres compromisos per part de la societat de manteniment, d'una sèrie de compromisos d'utilització de les aigües i tal.

Hem arribat a la finalització al 2011 de l'EDAR, però falta també el trasllat d'eixes aigües fins al Pantanet, que és el depòsit on el sindicat té el seu lloc.
.
.
d'on pren l'aigua per a regar tot.

Com eixes obres se van parar, tots sabem per quines situacions, i repetitivament aquí ho parlem, econòmiques, amb les quals les inversions de l'EDAR, igual que altres coses, se van haver de prioritzar i que, indubtablement, vam vore quina era en aquell moment la necessitat urgent d'escometre eixes obres, vist que els regants de la societat de l'horta d'Alacant en aquell moment s'estaven aprofitant o estaven regant de les aigües regenerades en l'EDAR de Monte Orgegia, que és la que en este moment encara estan utilitzant per a poder portar-les fins al Pantanet i, en conseqüència, regar.

Part d'eixes aigües tractades en esta depuradora s'utilitzen pels regants i l'altra part se destina també a altres usos, com és el reg de les zones enjardinades.

Des que va entrar en funcionament l'EDAR de l'Alacantí nord, segons me consta pels informes de la conselleria, no s'ha produït ninguna situació en la qual la demanda d'aigua depurada de part dels regants que no haja quedat coberta en les aigües a tractar de l'EDAR de Monte Orgegia.

Per tant, en este moment, la qualitat d'eixes aigües són qualitat d'aigües també aptes, d'acord amb la normativa, per al reg, o siga, són aigües que són aptes per al reg.
Però el que sí que cal vore és que el que és la conselleria, l'EPSAR i la societat de regants van celebrar una reunió en l'any 2012, en octubre de l'any passat, per al seguiment del conveni en el qual se va ficar de manifest l'actual situació econòmica i la problemàtica de les previsions que va fer d'inici d'obres, i en la qual la societat de regants va sol·licitar que s'analitzara la viabilitat tècnica de la construcció d'unes instal·lacions de reutilització alternatives a les indicades en el conveni, en les quals s'aprofitaria una sèrie d'instal·lacions existents, la titularitat de la qual ostente la societat de regants.

L'EPSAR va tindre eixa sol·licitud efectuada per la societat de regants i ha efectuat, en este sentit, un estudi d'alternatives que va enviar a la societat de regants per part de la seua consideració el 21 de gener de 2013.
O siga, és un estudi sobre les demandes que poden haver-hi i la utilització possible en el cas que això no es faja, diguem la conducció d'aigües fins al Pantanet, que és el que és la solució primera del motiu del conveni que es va signar en el seu dia.
Per tant, en este moment tenim eixa situació, estan paralitzades les obres d'acord a les disposicions econòmiques que pot tindre la conselleria.

Vosté m'ha fet una oferta, senyor Signes, anteriorment, parlant d'un temps.
I jo, en este moment, i li ho he dit anteriorment abans de començar la comissió quan hem parlat del tema, difícilment podem arribar a un acord de temps, perquè una previsió de temps.
.
.
, difícil podem dir que siguen dos, tres, quatre anys.
No podem fixar terminis d'execució, perquè la priorització d'altres obres de l'EDAR mos impedix en estos moments fixar-ho.

El que sí que en este moment he de dir-li que la l'única disposició que podem tindre nosaltres és de dir-li que s'utilitze com a primera opció, i opció definitiva, que les aigües de l'EDAR que havien de subministrar.
.
.
, havien de fer el conducte fins al Pantanet per a poder regar, que siga com a opció prioritària per a la societat de regants i no altres solucions addicionals de cara a les possibles solucions definitives per als regants, que se mantinga com a primera opció les opcions del conveni, d'alguna forma, mantenint que el conveni que es va subscriure, que és l'opció més necessària per a donar solució definitiva al tema.
La resta poden ser pedaços que en un moment determinat solucionen el problema i no creen una necessitat en este moment, i que per part del Consell tinga la consideració que eixa solució se porte el més avant possible, el més avant possible dins de les seues disposicions, que considerem nosaltres que és fonamental que es complisca en les opcions fixades en eixe conveni.

Nosaltres no donarem suport a una condició que mos marque que es fique d'immediat en obres, perquè no podem fer-ho en este moment.
No podrem parlar.
.
.
, i si parla de dos, tres, quatre anys, pot ser que es faja en eixa època o pot ser que no es faja en eixa època.
Si no es fa, vostés, després, incidiran en el mateix, que «vostés no han complit amb les seues pretensions».

I el que sí que nosaltres estem disposats a subscriure una proposta en la qual puga dir que nosaltres considerem l'opció fixada en el conveni com una opció principal de donar solució -no, altres solucions que mantinguen en el temps- i que això és faja el més ràpidament possible per a evitar situacions de necessitat que en este moment no puguen estar cobertes.

Per tant, eixa és la d'això.
Si vosté vol, li ho deixe en les seues mans.
Si vosté vol que parlàssem d'una redacció en eixe sentit, nosaltres estem disposats a poder-ho acceptar.
En el cas contrari, nosaltres no podrem acceptar-la.

I soles una apreciació que tinc ací que volia deixar clara, volia deixar clara, perquè aquí me consta a mi que la depuradora de l'Alacantí nord.
.
.
, les aigües, una vegada depurades ara, les aboca al riu Sec, al riu Montnegre.
No les aboca al mar, com dia el senyor.
.
.
el senyor.
.
.
abans.
(Veus) No, però.
.
.
però senyor.
.
.
senyor.
.
.
jo no l'he interromput a vosté.
Però jo he sentit.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Por favor.

Termine usted, señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Sols deixe'm acabar una d'això, perquè m'ha interromput el senyor.
.
.

Jo ho he dit, jo ho he dit perquè abans, quan ha parlat el senyor Ponce, ha dit: «Si les aigües les tiràrem al mar, seria despreciar.
.
.
Si ho tirem al riu, encara seria una forma de regenerar el món del riu.
» Soles li dia l'aclariment que van al riu.
No dic res més, ¿eh?
Al riu.
Si van a un riu sec, se filtren.
.
.
Vosté sap el que fa quan va a un riu abans d'arribar a la mar.
Però jo li ho dia per l'apreciació pel que vosté m'ha dit anteriorment.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Mundo.

Señor Signes, su turno.

El senyor Signes Núñez:

El Grup Socialista lamentem de veritat la posició del Partit Popular.
No l'entenem.
És a dir, que estem parlant d'un compromís d'un conseller del 21 d'abril de 2008, amb una comunitat de regants, signat, en el qual se comprometien a una estació de depuradora d'aigües residuals, que ha costat 23 milions d'euros fer una part que el propi.
.
.
, com he dit abans, el propi conveni considerava com a part de la pròpia actuació de l'EDAR, que només costa sis milions d'euros.
És a dir, que és molt poquet, és molt poquet i donaria reg a totes les ciutats que he dit abans, a moltes hectàrees, a part del camp dels municipis de Mutxamel, Sant Joan, el Campello i Alacant, que estan sèriament preocupats pel que puga passar, pel que he dit abans, del tema.
.
.
el nou pla del Tajo i l'augment de la reserva hídrica i estan preocupats, doncs be, perquè puguen vindre sequeres i que puguen vore's que eixa aigua, efectivament, a través de.
.
.
, és abocada al riu Sec i no poden utilitzar-la.

Jo, efectivament, he fet una oferta al Partit Popular per a, d'alguna manera, el que és el text literal de la nostra proposició no de llei que s'acaben.
.
.
, poguera ser flexibilitzada en base, com dia, a fer un calendari, però no elaborar-lo ací, sinó demanar a la conselleria que elabore un calendari i que se reunisca amb els regants i tal, i no ha segut.
.
.
, digam, la bona voluntat que expressem el Grup Socialista no ha segut atesa pel Partit Popular, i ho lamentem.

I ho lamentem molt seriosament de veritat, perquè la contraproposta que s'ha fet no té sentit.
És a dir, dir que ací la solució idònia és la que figura en el conveni, que és la de l'elevació al Pantanet.
Doncs per a això ja està el conveni, senyor Mundo.
És a dir, que no té cap sentit dir una cosa que està en el conveni.

Ací, el que es tracta és d'impulsar l'execució d'este compromís que en 2008 se va prendre i que, en este moment, està més malament del que jo em pensava per les seues paraules.
Molt més malament del que jo em pensava, perquè ha parlat de falta de recursos econòmics per part de la conselleria, la qual cosa vol dir està més malament del que jo em pensava i el tema pot anar per a molt més lluny del que jo em pensava.
I si jo li he proposat el tema dels dos, tres, quatre anys i vosté no m'ho ha acceptat, vol dir que el tema està malament, malament.

Jo demane que reconsideren el seu vot, que tinguen en compte que és una inversió de sis milions d'euros, però que, comparada amb el que és l'EDAR, és molt baixa.
Sempre hem estat demanant aigua per als regants.
El seu partit d'això va fer bandera en el seu moment.
Per cert, a través del Consell, donar-li 7,2 milions d'euros a la Fundació Agua y Progreso, que era la que encapçalava la campanya «Agua para todos», 7,2 milions d'euros, que són molts, molts diners per a les actuacions partidistes que aquella fundació feia fins a la seua dissolució.
I quan se va dissoldre, el president va ser nomenat director general de l'Aigua, la qual cosa confirma el lligam que existia i que tots sabem.

Per tant, ací estem demanant aigua per a esta comunitat de regants.
És una quantia molt xicoteta, són sis milions d'euros que comparat.
.
.
, mire, justament, amb el que se donà a agua y progreso -acabe de seguida- havera pogut acabar esta obra.
I, per tant, bé, demane que recapaciten fins al final i voten a favor de la nostra proposició no de llei.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Signes.

Señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Senyor Signes, jo crec que vosté ha utilitzat les meues paraules totalment al contrari del que jo he manifestat.
Perquè vosté ha donat.
.
.
, a la millor perquè té gent que l'està escoltant i, aleshores, ha d'enviar el seu missatge, dient-los que està tan malament la cosa que, ni en quatre anys, ni vosté el temps que ha donat, que no es farà.

Jo no he dit que no es faja en eixe temps.
Jo he dit que se marquen prioritats abans de buscar altres solucions que en este moment estan buscant.

Després, vosté m'ha dit que aigua no ne tenen.
Jo li he insistit que, segons me consta, aigua estan regant en unes.
.
.
, per distints conceptes no han tingut problemes d'aigua durant estos anys.
I estan sempre en contacte.
.
.
-que vosté tampoc no ha dit això- en contacte, hem tingut reunions amb la conselleria i hem marcat també unes pautes mentres no es puga fer esta obra.

Jo l'única cosa que li he dit i li he matisat és que la nostra proposta anava encaminada que no s'abandone, que no s'abandone esta proposta del conveni, que se seguisca pensant com a obra necessària per a acabar definitivament estes obres, que siga el futur este per als regants d'allí i que, indubtablement, nosaltres defensem i sempre hem defensat l'aigua per als regants de la nostra comunitat, cosa que no han fet tots vostés, ¿eh?
, cosa que no han fet tots vostés.

I, en estos moments, a vostés se'ls ompli la boca d'aigua, quan vostés estan fent propostes concretes, més de cara a la galeria que a les situacions reals que s'estan plantejant.
Nosaltres és una preocupació.
.
.
, indubtablement, si la situació econòmica, en este moment, no haguera segut la que és en este moment, estes obres, a la millor, estarien ja acabades.

Com també vosté dia sempre que hem retardat dos anys la finalització de les obres.
Totes les obres porten problemes.
N'hi han depuradores en este moment de l'EPSAR que estan en fases de paralització, de modificacions d'obres per a poder arribar a depurar les aigües residuals d'una població i, això, n'hi han moltes inversions encaminades en eixe sentit i s'ha de donar solució a eixos problemes fonamentals.
Quan tenim ara solucions amb les quals en este moment tenen aigua suficient per a poder regar.
Perquè, indubtablement, la conselleria estarà sempre al seu costat, ha estat i ho estarà, de cara que no tinguen problemes i donar solucions al tema que mos ocupa.

Per tant, nosaltres, de la forma que està redactada la proposta, no anem a recolzar-la.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Mundo.

Pasamos entonces a la votación.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Se rechaza el punto número 7.

Proposició no de llei sobre la suspensió immediata de qualsevol autorització d'instal·lació de trampes en qualsevol terreny destinades al control de depredadors, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 43.
099, BOC número 133)

El senyor president:

Pasamos al punto número 8, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la suspensión inmediata de cualquier autorización de instalación de trampas en cualquier terreno destinadas al control de depredadores, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.
Para ello tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, comentar que esta proposición se registró hace casi un año en un momento en el que prácticamente en el medio natural se han terminado los periodos de control de depredadores.

Yo quería dejar claro un poco que, bueno, como supongo que casi todo el mundo sabe, prácticamente, todo lo que queda de naturaleza, de medio natural, de medio forestal, espacios naturales en el territorio valenciano se caza en todos ellos.
Y eso está así por ley, no entramos en el detalle.
La cuestión es que de forma excepcional se permite la retirada de ciertos depredadores del medio natural, o sea de fauna silvestre, de animales salvajes de nuestro territorio.
Bien.
Quería dejarlo claro, porque, bueno, eso de alguna forma condiciona cuál es el formato de la PNL.

La resolución de 21 de septiembre de 2011, de la Secretaría de Estado de Cambio Climático, por la que se publicaban acuerdos de la conferencia sectorial de medio ambiente en materia de patrimonio natural y biodiversidad, establece las directrices relativas a la utilización de trampas y mecanismos de control de predadores en el campo y a los cotos de caza que deberían seguir las comunidades autónomas.
O sea, hay un documento de hace dos años que dice cómo debe de retirarse, que de hecho están aquí esas directrices básicas, están publicadas, al acceso de todo el mundo, cómo debe de retirarse del medio y en qué circunstancias.

Dicha resolución establece, asimismo, los requerimientos de acreditación del personal encargado de la instalación de las trampas, pidiendo la creación de la figura funcionarial de controlador profesional de predadores por las administraciones autonómicas, de tal manera que sin esta titulación nadie pueda arrogarse a esta facultad, pues se establecen los métodos y se establece la capacitación de las personas que tiene que hacer este trabajo.

La resolución es clara, excluyente de las trampas autorizables, por ejemplo la denominada Belisle, así como las cajas trampa que no sean destinadas a la captura de urracas o de zorros, para que no lleguen al umbral mínimo de selectividad exigido por la normativa estatal y europea suscrita por España.
Además, desaconseja utilizar cualquier método similar a los autorizables, mientras no se les dote de la oportuna certificación.

Teniendo en cuenta que en nuestra comunidad no hay, de hecho, ningún tipo de control ni sobre los métodos de captura, ni de su seguimiento, ni sobre la acreditación del personal capacitado para instalarlas y, teniendo en cuenta que es obligación del gobierno autonómico trasladar las directrices normativas dimanadas de la estatal, hay que tomar con carácter de urgencia medidas para acabar con un estado de cosas que comportan un grave empobrecimiento de la diversidad biológica, así como la producción de desequilibrios naturales provocados por el hombre, como posiblemente haya ocurrido con la proliferación de conejos en varias comarcas valencianas que tantas quejas está provocando en el ámbito rural valenciano, también en el caso de jabalíes o alguna otra especie.

Por todo ello presentamos la siguiente propuesta de resolución.
Les Corts instan al Consell a suspender, con carácter inmediato, cualquier autorización de instalación de trampas en cualquier terreno destinadas al control de predadores, en tanto que se establezca un procedimiento de acreditación profesional para instaladores, de manera que se cree una figura profesional de carácter público con cualificación contrastada -esto es lo que dice el estado que tenemos que hacer, y están las directrices, hace dos años- y la administración valenciana redacte un documento oficial de homologación de las trampas autorizadas para llevar a cabo el control de predadores, teniendo en cuenta cada una de las recomendaciones establecidas en la resolución de 21 de septiembre de 2011.

Bien.
Yo creo que lo he dejado un poquito claro como está el tema, pero voy a ahondar un poco en las argumentaciones.
De entrada, la retirada de predadores en el medio natural ha de ser el último recurso, o sea, que hay muchas formas de controlar las poblaciones de animales silvestres, hay muchas formas de incidir en ello y la última siempre debe ser esa.

Antes de ejercer un control poblacional de predadores debería de mostrarse, efectivamente, que es necesario salvaguardar la salud de las poblaciones presa, o sea, se supone hay un desequilibrio, ese desequilibrio está estudiado o motivado y entonces se crea la necesidad de retirar equis predadores en tal momento, en tal lugar.
Pero antes de hacer el control hay que demostrar que es necesario hacerlo.
Y antes deberían haberse intentado otras medidas destinadas a la reducción de la presión de depredación, como por ejemplo la mejora del hábitat especies presa.
Eso lo hacen muchas sociedades de cazadores, normalmente es una obligación de los planes técnicos de caza de hacer sembrados, de hacer puntos de agua y tal.
Vale, pues, complementario a eso, serían estas otras cuestiones, siempre que se demuestre que haga falta.
Bien.

En caso de tener que utilizar dicha medida, la captura de una especie silvestre debe efectuarse de forma responsable y utilizando las mejores técnicas disponibles, de tal forma que estas sean eficientes, selectivas y lo más incruentas posibles, o sea, que efectúe el menor daño posible al animal.
Además, deben de seguirse adecuados procesos para la acreditación individual de las personas a las que autoriza su empleo.
Cada una de las autorizaciones de los planes técnicos de caza, fuimos y consultamos muchas, lo dicen en el condicionado, que la persona tiene que estar capacitada, tal como lo dice la normativa, que si no se cumple esto se puede quitar la autorización de la retirada de predadores, etcétera, etcétera.
Por lo tanto, está todo bastante regulado.

Además, ya ahondando en cuál es el método de control más adecuado, los estudios llevados a cabo por el Ministerio de Medio Ambiente, en colaboración con la Junta de Andalucía, en relación con el empleo de trampas, junto con lo realizado con la Junta de Castilla-León, han determinado la deficiente selectividad de las jaulas trampa, de los lazos e incluso del lazo de pie denominado Belisle.
Básicamente se utilizan esas tres técnicas.
Hay una cuarta que es el Collarum.
Belisle y Collarum son métodos más o menos modernos de los últimos años y trampas y lazos son los métodos de toda la vida.

Los estudios citados concluyen que únicamente la trampa denominada Collarum se ha mostrado altamente selectiva y de muy baja crueldad en las capturas, motivo por el cual se le ha concedido la categoría de apta para el control de predadores.
O sea, que ahora mismo la única forma de controlar predadores sería utilizando esto si somos consecuentes con lo que dicen las directrices del Ministerio del Medio Ambiente.
Lo que sí que nos faltaría es la acreditación del personal encargado de realizar estos trabajos.

Sin embargo, bueno, ya les digo que consultamos medio centenar de planes técnicos y sistemáticamente se autorizan lazos, cajas trampas, trampas Belisle y solo muy esporádicamente se habla de la trampa Collarum.
Por tanto, de alguna forma la administración valenciana está incumpliendo todas las directrices que en este tema de control de predadores dice la normativa vigente.

Sé que es una inercia, sé que esto se viene haciendo desde hace décadas y se ha ido mejorando, todo hay que admitirlo, porque antes se ponían lazos sin tope, con lo cual cualquier animal silvestre o no, protegido o no caía y acababa estrangulado antes o después.
Y todo el mundo lo sabe y si hay alguien que tenga contacto con el mundo rural le habrán contado casos de este tipo, de tejones, que es un animal cantidad de potente, acabar estrangulado y morir después de días o perros que se han escapado de alguna vivienda que les haya pasado lo mismo.

En cualquier caos, insisto, la normativa dice que tienen que haber una acreditación para que los que colocan este tipo de trampas estén capacitados.
Y eso no existe en la actualidad.
Hace un año largo presentamos una de las primeras preguntas a la actual consellera al respecto y ella estaba convencida de que todo se hacía de maravilla, todo era perfecto y tal y cual.
Fue una pregunta en pleno, no hubo tiempo de debatir mucho más.
Pero la realidad demuestra que no, que se autorizan sistemáticamente.
Es más, yo en alguna sociedad de cazadores con las que he contactado ellos no han solicitado a lo mejor más que pongamos cajas trampas para un mes y les han dado la autorización estándar, tres meses para los distintos tipos y por número de hectáreas, además, no se habla de especificidad por un espacio u otro.

A lo que voy es que ahora mismo ha acabado el período de autorización de ese tipo de trampas y es un momento ideal para suspender y que le pongamos deberes al Consell y le pidamos que regule esto en los próximos seis u ocho meses.
Entonces, creo que sería una medida que podría aceptar el Partido Popular, que es quien supongo que se opondrá a esto, pero ojalá me equivoque, y que creo que es de cajón y que es una cuestión que se hará antes o después y consideramos mucho mejor antes que después, porque el problema está en que todos los años están muriendo, no sabemos cuántos,.
.
.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Ponce Guardiola:

.
.
.
pero cientos o miles de animales silvestres de nuestra fauna, y eso está generando desequilibrios.

El tema de que haya explosión de conejo o de jabalí es sencillamente porque…

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

…no hay predadores.
Y estamos haciendo una excesiva presión sobre los predadores.
Por lo tanto, lo que pedimos es que se acabe de regular esto y que se hagan las cosas bien.

Gracias, señor presidente, por el tiempo.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señor Torró, su tiempo.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Anem a donar suport a la proposta que planteja Compromís, senzillament perquè de nou és una proposta que no demana res que no siga coherent.
El que demana és que es complisca la llei.
I, per tant, com que la llei en estos moments no està complint-se, com no està complint-se almenys en el grau de compliment que requerix la mateixa llei i, a més, és evident que estan produint-se problemes seriosos en este tipus de pràctiques que no tenen un control massa estricte, i que això està generant, ja s'ha dit, el tema bàsicament dels conills.
Perquè probablement quan un control més estricte d'este tipus de pràctiques la quantitat de predadors no baixaria tant, particularment de les raboses que probablement siguen l'objecte predilecte dels caçadors.

Jo crec que la rabosa és un animal estimat per tots els qui no tenen una escopeta en sa casa, perquè els qui tenen escopeta en casa ja no els fa gens de gràcia, perquè és un competidor molt fort a l'hora de determinades espècies, sobretot dos, les perdius bàsicament, perquè es mengen els ous, i els conills perquè no ho acabe de tindre clar tampoc, perquè en realitat una rabosa no caça a un conill adult sa, perquè és impossible.
El que fa és matar, precisament, o fer una selecció dels animals malalts, etcètera, etcètera.
Per tant, és una ajuda contràriament.
El principal problema es dóna en les perdius, que sí, que si se mengen els ous n'hi ha menys.
N'hi haurien altres formes de fer això.

Per tant, entenem que és una qüestió molt de caixó, molt raonable i que curiosament les zones on s'han produït explosions en la població de conills són precisament zones on n'hi ha gran número de llicències de caça per habitant, hi ha una certa relació.
I, per tant, jo crec que caldria fer el que no s'està fent, és a dir, passar de la formalitat, de complimentar papers i de donar autorització sense fer cap tipus de qüestió més i passar, diguérem, una inspecció més clara de totes estes qüestions, dotar de més facilitat els guardes forestals, per a que puguen tindre una normativa clara per a poder-la aplicar i saber què és el que estan fent.
I, en definitiva, és complir la llei.

Jo crec que el que es diu ací és molt evident i, per tant, sé que van a votar que no, però m'agradaria que per una volta feren una excepció i digueren que sí a una cosa que es planteja des de l'oposició.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Martínez tiene la palabra.

El senyor Martínez Juan:

Moltes gràcies, president.

L'activitat de la utilització de trampes està clar que és una activitat molt especialitzada i, per tant, també molt perillosa, si no es fa bé, per al nostre medi ambient.
Jo crec que el control de depredadors també és molt complicat, també és molt necessari, però la creació, com diu la llei, d'una figura molt específica que tinga uns coneixements molt determinats en una matèria que en este moment és tan delicada i tan complexa com important, considerem que és necessari, considerem també que és urgent, perquè representa la regulació que n'hi ha en este moment.

Jo crec que, tal com apunta la proposició no de llei, que eixes persones que tinguen una formació, una titulació, garantix els coneixements d'eixes persones per encarregar-se d'eixes tasques, que es facen estes tasques amb total seguretat per a les nostres espècies, jo crec que això és un dels punts que parla la proposició no de llei i estem d'acord totalment.

També es parla de que eixes persones tinguen una relació funcionarial amb l'administració, amb La Generalitat.
Jo crec que això porta una afegit més, ja que el seu caràcter garantix un poc un treball molt seriós i sobretot un treball molt igualitari en tot el nostre territori.

També estes persones poden garantir que estes actuacions siguen molt professionals, que no tinguen ninguna pressió de ningun tipus.
I, com diu el text, en l'altre sentit, que es regule, perquè la nostra comunitat, com estaven comentant abans els companys, no compta amb ninguna regulació sobre la captura, no hi ha qualificació professional sobre esta i no n'hi ha, com en tantes qüestions per part de La Generalitat, intervencions de la conselleria per als controls de la llei.

Jo, de vegades sí que he sentit dir-mos per part de la conselleria que es parla d'ineficàcia, que es parla d'ineficàcia de l'oposició i, sobretot, de l'eficàcia i del saber fer de la conselleria, i després ens trobem de sobte amb la crua realitat que estem constatant en este cas, per exemple.

Jo crec que la legislació no es complix una vegada més i, per tant, recolzem la proposició no de llei que tenen, perquè és molt clara, és molt clara i evident.
Per una banda, la creació d'una figura professional molt convenient, per la seua capacitació, que pot evitar desequilibris ecològics i, per una altra, que és una document molt clar sobre trampes, que diga què es pot utilitzar, què no es pot utilitzar en un tema tan important i en una activitat tan perillosa si no es tracta amb molta cura per part de tots.

Per tant, des del Grup Socialista, anem a recolzar la proposició no de llei feta per Compromís, com no podia ser d'altra manera.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Su tiempo, señora Hernández.

La senyora Hernández Miñana:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Efectivament, este grup no va a recolzar esta proposició no de llei, com vostés sospitaven, i jo crec que segurament perquè saben que n'hi han motius perquè no la recolzem i, per això, doncs ho veien clar des del principi.
Però, en qualsevol cas, ja els ho anuncie jo.

No l'anem a recolzar, efectivament, pels arguments que vostés han estat donant -els tres grups- en funció de les directrius relatives a la utilització de trampes i mecanismes de control de depredadors en camp i vedats de caça, que va ser publicada pel BOE el 10 d'octubre de 2011, directrius que se compartixen des d'este govern i que s'estan duguent endavant des d'eixe moment.

De fet, s'està treballant de forma activa entre totes les comunitats autònomes i el ministeri per a aconseguir una harmonització de tota la legislació i una harmonització que permeta, d'una forma homogènia, dur endavant, desenrotllar totes estes directrius per igual en totes les comunitats autònomes perquè puguen tindre validesa en totes.

Sustentada en esta resolució, que se va publicar en el BOE que acabe d'anomenar, proposen dos punts a resoldre amb urgència.
El primer d'ells, i que a més destaca en esta PNL, és la figura professional de caràcter públic per als instal·ladors de trampes.

A este respecte, dir-los que, per descomptat, no soles mosatros no compartim que haja de ser un empleat públic, perquè, a més, la legislació no ho permet en estos moments tal com està, sinó que, a més, tampoc estes directrius de la resolució a la qual tots estem fent referència parlen que haja de tindre un caràcter funcionarial, sinó que el que estan diguent les citades directrius, aprovades en la Conferència Sectorial de Medi Ambient, és: «Desarrollar la figura del usuario acreditado de métodos de captura de especies cinegéticas predadoras.
»

Per descomptat, el que compartim clarament és que és necessària una capacitació, és necessària una formació i és necessària una acreditació.
Per això, la conselleria, com dia, en col·laboració amb el ministeri i amb la resta de comunitats autònomes està creant un registre de persones acreditades que puguen gestionar i supervisar estos mètodes de captura.
Per tant, és una tasca que s'està fent, perquè compartim tant el que vostés han dit com el que diuen les directrius en relació a la capacitació.

En qualsevol cas, a mi no m'agradaria no dir en este moment que els agents mediambientals són persones preparades que estan fent una extraordinària tasca i que estan contínuament vigilant i llevant tot allò que siga il·legal i que no estiga autoritzat, perquè també m'agradaria dir -i com ja els digué la consellera en esta pregunta a la qual fea referència el senyor Ponce- que estar contínuament sembrant el dubte que ací tot el que se fa és il·legal, doncs no pareix que siga prou seriós.
Se complix, com ja li va contestar la senyora consellera, la legislació, per descomptat, l'europea, l'estatal i la Llei de caça de 2007.
Per tant, no podríem estar parlant de.
.
.
, o sembrant este dubte de forma contínua.

Però en relació al segon punt que vostés plantegen en la seua PNL, que se redacte de forma oficial un document, dir-li que ja s'està elaborant per part de la conselleria esta normativa.
Per tant, és l'altre motiu pel qual no aprovem la PNL.
És que és un treball que ja s'està fent, i com li dia, junt al ministeri i a la resta de comunitats autònomes.

Però fins a l'aprovació d'este document, que s'està elaborant en estos moments, que regularà tots els aspectes contemplats en les directrius tècniques a les quals estem fent referència per a la captura d'espècies cinegètiques predadores -el procediment d'homologació dels mètodes de captura, els mètodes ja homologats, la formació de l'usuari, com li dia, i el seu procediment per a l'acreditació i l'autorització-, com li dic, fins al moment de l'aprovació d'esta normativa per part de la conselleria, no s'està autoritzant ningun.
.
.
, en les resolucions dels plans tècnics que, com vostés saben, és l'instrument que permet la planificació, no s'està aprovant, no s'està autoritzant mètodes de control diferents als contemplats en les citades directrius.

Per tant, mosatros creguem que ja s'està implantant el que se demana en esta PNL i no és necessari instar a la conselleria que faja una tasca que ja està fent, que està fent per iniciativa pròpia, que està fent en compliment de la legislació vigent, de tota la legislació vigent, i ningun dels dos punts de la seua resolució poden ser recolzats.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Hernández.

Tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Está muy bien que se esté elaborando la normativa que regulará todo esto.
Lo que no puede decir es que no se están autorizando medios distintos a los que dicen las directrices.
Yo vuelvo a recordar, hay que acreditar la.
.
.
(veus) hay que acreditar la necesidad de ese control de predadores.

En todos los planes técnicos de caza consultados no se acredita la necesidad.
El plan técnico de aprovechamiento dice, «aquí hay zorro», vale, y llega el momento de la autorización anual o de la validación del plan técnico y se ponen la cantidad de tipo de cajas, trampas, lazos, no sé qué para cada uno de los posibles animales que puedan ser predadores -zorros, perros asilvestrados, gatos asilvestrados, córvidos e incluso algún ave (inintel·ligible) .
.
.
-.
Se hace sistemáticamente, sin la justificación de que haga falta ese control de predadores.

Segundo.
Estas trampas he argumentado y creo que queda claro, y queda claro aquí, que no son selectivas, o sea, que, caso de justificarlo, que no se justifica, han de poner trampas que sean selectivas, y las que están utilizando no lo son.
O sea, que por dos veces no se está cumpliendo la normativa.

Y, luego, tampoco se hacen.
.
.
, en las memorias anuales hay que decir cuántos individuos ha cogido cada uno de los colocadores de trampas.
Han de entregar un informe cada uno de los que hacen control de predadores -cada persona- y, luego, la sociedad cinegética de que se trate ha de hacer un resumen.
Eso tampoco se está haciendo.
O sea, que se está incumpliendo la normativa a todos los niveles, a todos los niveles.

Entonces, bueno, lo que pedíamos.
.
.
, ah, bueno, y un matiz, que se cree una figura profesional de carácter público con cualificación contrastada.
Eso no quiere decir que tenga que ser un funcionario, ni muchísimo menos.
Esto puede ser un carné como cualquier otro, una licencia, una autorización.
Uno hace un curso, se le hace un examen, está claro que esta persona está capacitada para esto y para delante.
O sea, no se trata aquí de crear ningún trabajador público, ni nada al respecto.

Claro que los agentes medioambientales están para esto.
Pero, claro, si se está incumpliendo la propia normativa desde la propia conselleria, porque, ya le digo, o sea, no se justifica la necesidad de los controles y se utilizan sistemáticamente trampas que no son selectivas.
Eso es incumplir la normativa.
Entonces, ¿qué va a hacer el agente forestal?
Lo siguiente es que tampoco tiene medios.
Tampoco sabemos si les llegan todas las resoluciones por zonas.
Porque en el caso de la caza, puede ser, pero en otros casos, no llegan las declaraciones de impacto ambiental que tienen la obligación de hacer cumplir, o sea, que.
.
.
, y la otra cosa, los medios que tengan y la densidad de agentes medioambientales.
Son pocos y cada vez con peores medios.
Por tanto, es un cúmulo de despropósitos.

Entonces, que digan que no lo aprueban porque esto ya está en marcha y se están haciendo las cosas muy bien no se puede admitir, señora Hernández.
No se están haciendo las cosas bien.

Y fruto de la pregunta de hace un año y de esta PNL de tal y de la que tendremos que presentar dentro de un año.
.
.
, dentro de dos o tres años las cosas se harán bien.
Me consta.
Será así, ¿eh?
Pero tiene que ser la presión de la oposición la que, al final, consiga que las cosas se hagan bien.
Porque si fuera por inercia, si fuera por inercia, ya le digo yo que no cambiarían nada las cosas.

Es todo, gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señora Hernández.

La senyora Hernández Miñana:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

Efectivament, estem d'acord, les coses s'estan fent cada volta millor.
Són temes que s'estan resolent, ho acaba de dir vosté mateixa en les seues paraules finals.
Però ha dit una cosa que, per descomptat, no compartim: que s'estan fent cada volta millor i s'estan fent bé per pressió de l'oposició.
S'estan fent bé perquè s'està aplicant la normativa vigent, perquè la conselleria disposa d'un cos de tècnics extraordinari, d'un cos d'agents mediambientals que cada volta són més sensibles a tota esta problemàtica i van desenrotllant la seua tasca d'una forma més adequada.

Per tant, efectivament, la tendència és a aplicar les directrius -les directrius de la resolució de 2011- que, com li dia abans, compartim plenament i se va a fer de forma escalonada i de forma que puga desenrotllar-se eixa normativa amb absolut coneiximent de causa i anàlisi de totes les situacions.

Li vaig a dir, en relació al primer punt per tornar a fer referència a la seua PNL, quan diu «carácter público», efectivament, se pot interpretar com vosté acaba de dir ara.
Però una clara mostra que no és l'única interpretació han segut les paraules del representant del Partit Socialista quan recolzava la seua PNL creguent que un funcionari era la.
.
.
, diríem, la forma més adequada per dur endavant este tipus de faena, i ha parlat d'alguns dels aspectes del fet de ser funcionari.
Per tant, la redacció induïx o pot dur a pensar això.

Mosatros no estem d'acord, ja li ho he dit, en estos moments, per descomptat, en els quals s'està parlant d'aprimar l'administració i d'anar a un menor gasto públic d'incrementar la funcionarització.
Però, per descomptat, no ho demana, com vosté acaba de reconéixer, les directrius de les quals estem parlant tota l'estona i no se veu necessària.
El que sí que és necessari és fer eixe registre de persones capacitades i acreditades per a poder dur endavant este treball, i això és el que està fent la conselleria en estos moments; com li dia, això, i desenrotllar tota la normativa de forma harmonitzada amb el ministeri i amb totes les comunitats autònomes.

Quan vosté diu: «No se pot admetre que les coses s'estan fent bé.
» Jo el que li conteste a això és: el que no se pot admetre és que vosté, en cada moment i sempre, diga que les coses se fan incomplint la legalitat.
No s'incomplix la legalitat.
S'està complint total normativa vigent de caràcter europeu, de caràcter estatal i, per descomptat, la llei de caça.
Però, a més, n'hi han plans tècnics que, com vosté bé sap, tenen una vigència de cinc anys.
Des del moment que estes directrius estan en marxa, no s'estan aprovant plans tècnics que contemplen mètodes de captura que no siguen els que les pròpies directrius diuen.

Per tant, jo el que li dic a vosté és que el que mosatros no admetem és que vosté, per a defendre una PNL, sempre parle que la situació que n'hi ha és d'absoluta il·legalitat, perquè, per descomptat, no és aixina.
No és aixina ni per part de la conselleria, ni per part de les directrius polítiques i, per descomptat, no és aixina per part del treball tècnic.
.
.
, del cos tècnic de la conselleria de medi ambient.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Hernández.

A continuación, pasamos a votar este punto número 8 del orden del día, la proposición no de ley 43.
099.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Con lo cual queda rechazada la proposición de este punto, el punto número 8.

Proposició no de llei sobre la denegació de la declaració com a actuació territorial estratègica (ATE) de l'actuació integral turística, esportiva i hotelera El Plantío/Green Valley Golf Resort, al quilòmetre 3 de la carretera del camí Vell d'Alacant-Elx, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 50.
576, BOC número 150)

El senyor president:

Pasamos al punto número 9, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la denegación de la declaración como actuación territorial estratégica de la actuación integral turística, deportiva y hotelera del Plantío/Green Valley Golf Resort, en el kilómetro 3 de la carretera del camino Viejo de Alicante a Elche, presentada la misma por el Grupo Parlamentario Izquierda Unida.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

El 7 de maig de 2010 es va aprovar la declaració d'interés comunitari per a l'actuació integral turística, esportiva i hotelera que s'ha dit ací, el Plantío/Green Valley Golf Resort.

És una DIC que afecta un àmbit total d'1,35 milions de metres quadrats d'un sòl que en el seu moment va ser sòl no urbanitzable.
Una part ja està desenvolupat, són 614.
000 metres quadrats, on en estos moments hi ha un camp de golf d'entrenament de nou forats, un camp de golf professional de 18 forats i tota una sèrie d'instal·lacions adjacents, com són apartaments fonamentalment.
El típic model de camp de golf i urbanització que ha segut una de les estreles del Partit Popular, o del model de creiximent econòmic del Partit Popular, que ha donat el resultat que ha donat i que, a més, ha tingut els resultats, també des del punt de vista ambiental, que ha tingut.

Bé, esta part que s'eixampla té un problema especialment greu, perquè és que dels 740.
000 metres quadrats que es pretén ampliar, mig milió d'ells, que estan situats junt a l'ombria del espai protegit de la serra dels Colmenars, mig milió d'ells són sòl no urbanitzable protegit perquè es tracta d'una rambla.

Davant d'eixa DIC, Esquerra Unida i Ecologistes en Acció ja van interposar un recurs contenciós administratiu contra l'acord del Consell davant del TSJ per incomplir, com he dit abans, la llei de sòl no urbanitzable que, insistixc, no permet que una DIC, una declaració d'interés comunitari, afecte sòl no urbanitzable protegit, ¿val?

Ara, l'administrador únic i, per tant, suposem que propietari de Royal Class Resorts, Manuel Ferri, ha impulsat, ha presentat este projecte com a actuació territorial estratègica.
No deixa de ser curiós, una cosa que, teòricament, ja està aprovada, té la seua DIC corresponent i, per tant, en principi no tindria, diguérem, massa problemes, perquè anava a tirar avant el seu procediment administratiu, vaja a sol·licitar la seua declaració com a actuació territorial estratègica.
Però, clar, l'explicació és que en 2012 la llei que regula les actuacions territorials estratègiques, eixa que es diu «mesures urgents d'impuls», ¿val?
, permeten que l'àmbit de l'ATE es localitze en qualsevol terreny de qualsevol categoria urbanística, inclosos terrenys qualificats com a sòl no urbanitzable d'especial protecció, ¿val?
És una de les barbaritats (veus) que suposa esta llei d'impuls de les actuacions territorials estratègiques i, lògicament, el que pretén el propietari és emparar-se en una figura específica per a tractar de resoldre un problema que els jutjats poden tirar-li cap arrere, com té tota la pinta, perquè, si els jutges són mitjanament honestos, lògicament, tindran de dir que no a una cosa que el Consell ha fet de forma il·legal.
Perquè, per molt que diga la senyora Maritina Hernández, la quantitat d'il·legalitats que comet el Consell en l'exercici de les seues funcions, lamentablement, és supina, ¿eh?

Bé, per tant, el que nosaltres demanem és molt senzill, és que no es declare com a actuació territorial estratègica eixa actuació integral turística, perquè suposarà, i suposa, ¿eh?
, 740.
000 metres quadrats nous, i suposa una agressió molt important des del punt de vista territorial a un espai que té una especial protecció per les seues característiques ambientals.
¡Jo no ho entenc!
, vull dir, no entenc com la mateixa administració que declara un espai és sòl urbanitzable no protegit.
.
.
, perdó, sòl urbanitzable.
.
.
, sòl no urbanitzable d'especial protecció, al mateix temps és capaç de crear o d'autoritzar figures que el que fan és anar precisament contra eixa especial protecció d'eixe mateix sòl no urbanitzable.
Vull dir, és una contradicció en els seus termes que és difícil d'entendre.

És molt difícil d'entendre com seguixen permetent, o volen seguir permetent este tipus d'actuacions que, evidentment, ens han conduït a un model econòmic absolutament insostenible, ¿val?
, i que ens ha conduït a una crisi, com ja ho he dit abans, de dimensions espectaculars que vostés no són capaços d'admetre, ¿val?
.
.
.
, no són capaços d'admetre la seua responsabilitat en eixa.
.
.
, en eixa.
.
.
, en eixa.
.
.
, no en la crisi, sinó en la particular forma en què la crisi ens afecta als valencians, i, a més, són capaços d'estar demanant aigua i estar creant necessitat d'aigua al mateix temps, ¿val?

Perquè, clar, quan vostés parlen que l'agricultura valenciana necessita aigua de l'Ebre o aigua del Tajo, (veus) supose que no estaran incloent estes categories, ¿no?
, d'hotels de cinc estreles, d'apartaments i de camps de golf, per molt.
.
.
, per moltes innovacions que els propietaris d'esta actuació diguen que van a fer i que és un camp de golf que gasta molt poqueta aigua.
.
.
, i encara que no en gastara més que dos litres, serien dos litres de més.
.
.
, vull dir, suposaria un increment de la demanda, ¿val?
A eixe absurd que els camps de golf poden utilitzar aigua reutilitzada, és una barbaritat, perquè el que fan no és utilitzar aigua.
.
.
, no és reutilitzar aigua per a cobrir demandes que ja existeixen, sinó reutilitzar aigua per a generar noves demandes d'aigua, amb la qual cosa el problema no el resoldrem mai, ¿val?
, el problema del que vostés diuen que és un dèficit hídric i que és un dèficit induït, perquè no és un dèficit real.

Per tant, el que és raonable seria el que nosaltres demanem, ¿val?
, és a dir, evitar que es complixca una il·legalitat a través d'entrar per la porta de darrere, que vostés han obert amb el tema este de les actuacions territorials estratègiques i que, en definitiva, en qüestions com estes demostra claríssimament que és el que vostés pretenien amb açò.
No es tracta d'impulsar el creiximent econòmic ni ajudar als empresaris, sinó d'impulsar un determinat model econòmic i ajudar uns determinats empresaris, que seguixen dedicant-se a l'especulació urbanística, que és el que ens ha dut a que tingam estos nivells de corrupció i estos nivells d'atur i esta situació tan insostenible.

Vostés són els responsables i tenen la capacitat ara de poder evitar-ho això.
Evidentment, no ho faran, perquè han aprovat eixa llei d'actuacions territorials estratègiques precisament per a donar cabuda a este tipus de coses, lamentablement.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora Francisca Mercedes Hernández Miñana)

La senyora vicepresidenta:

Perdone, senyor Torró.

Té la paraula el senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Bien.
Bueno, vaya por delante el apoyo de Compromís a esta propuesta de Esquerra Unida, porque, bueno, ya se comentó en su día, cuando se debatió el decreto de las actuaciones territoriales estratégicas, las ATE, que se nos vendieron como para agilizar trámites y para no perder ocasiones de negocio y de creación de empleo en la Comunidad Valenciana, y, a fin de cuentas, se ha convertido en un coladero para hacer lo que se quiera y donde se quiera.
Porque sí, se ha puesto de manifiesto y lo estamos viendo en algunas de las propuestas.
Ni siquiera los suelos protegidos están protegidos de cara a las ATE.
O sea, es el sinsentido.
O sea, incluso en un espacio natural protegido se pueden desarrollar actuaciones de este tipo, con lo cual, la protección, pues, bueno, desaparece.

O sea, ya no es que no respetemos las áreas de amortiguación de impactos, ya no es que no respetemos los ecosistemas tal y como son, tal y como se ha visto en el tema de los catálogos de zonas húmedas, ¿eh?
, un catálogo que debería de proteger las zonas húmedas y, por tanto, la cuenca receptora de esas zonas húmedas, ¿eh?
Pues, no, nos inventamos 500 metros, que suele ser más fácil, más llevadero y a lo mejor, pues, bueno, simplifica actuaciones y permite hacer cosas donde no toque, ¿eh?

Y, bueno, y en este caso, pues, ya.
.
.
, ya para qué, ¿eh?
, porque estamos hablando de que se pueda hacer cualquier cosa en cualquier sitio, sencillamente con el criterio positivo del Consell y un folio entregado por una conselleria y un promotor, se puede desarrollar una actuación sobre suelo protegido, y.
.
.
Sí, sí, por supuesto que sí, es lo que dice el decreto, y lo que confirmó la señora consellera, que se pueda.
.
.
, si lo dice la normativa, o sea, en cualquier tipo de suelo.
O sea, no es un motivo un suelo protegido ni a nivel municipal (veus) ni a nivel autonómico para impedir un actuación de este tipo, ¿eh?

Y, bueno, pues, sencillamente, con el criterio del Consell se da el pistoletazo de salida y en seis meses u ocho tenemos aprobada la actuación.
O sea, que claro que es eso.
Y, además, en este caso ya hay una perversión, porque parece ser que una declaración de interés comunitario que no va a seguir teniendo vigencia, pues, esquivamos el tema por aquí, si conseguimos que se declare actuación territorial estratégica, pues, el tema irá hacia delante haya DIC o no haya DIC.
.
.
, haya DIC o no haya DIC.
Y, si no, ya veremos, al tiempo, al tiempo, oiga, porque, desde luego, esta propuesta supongo que hoy aquí no se va a aprobar, se supone que la actuación va a ir hacia delante, y ya veremos después si hay o no hay actuación y si se respeta o no la DIC que estaba aprobada en su día, ¿eh?

Bien, nosotros tenemos una tasa de paro un 10% superior al resto del estado, lo he comentado antes, y lo vuelvo a decir, acercándonos a un 30%, y uno de los principales causantes es ese inaceptable nivel de sufrimiento para tantas personas y tal, radica en haber apostado por este modelo que sabemos donde nos ha llevado.
Ustedes, en vez de corregir el error lo que hacen es insistir en el mismo, ¿eh?
, carecen de alternativas para sacarnos de la ruina a la que nos han llevado.
Apostar por más de lo mismo es seguir inflando la burbuja del ladrillo y la depredación del territorio, y a los hechos me remito, ¿eh?
, el mismo modelo que hace diez años, campo de golf, construcciones, construcciones y asfaltización del territorio, y así nos va.

Pero incluso dentro de su ilógica, les recuerdo que ya en su momento, incluso desde el ámbito federativo, se consideraba insensata la proliferación de campos de golf, pues el número de salidas, que es como se cuantifica el nivel de ocupación de un campo de golf, eran claramente insuficientes para mantener el descabellado número de propuestas urbanizadoras con golf.
Es decir, obedecían solo a un interés especulativo inmobiliario, que ya estamos viendo qué consecuencias ha tenido.
Les recuerdo que esta crisis empezó como una crisis inmobiliaria, que ha supuesto que centenares de miles de millones de euros, de dinero público, se hayan destinado a cubrir riesgos privados, y que ha significado la desaparición del tejido financiero valenciano por su pésima gestión.
Y esto es indiscutible, ¿eh?
Es triste, pero es la triste realidad.

Lo que nos están evidenciando es su falta de capacidad para ofrecer alternativas a la sociedad valenciana, a la que después de casi dos décadas de desgobierno han abocado a una situación desastrosa.
¿Conocen el programa europeo Corine?
Pues, si.
.
.
, pues, deberían, ¿eh?
Si lo conocieran, verían que con datos de solo hasta el año 2005, en la carrera por la depredación del territorio que se inicia en el año 1998, somos los campeones, pues se dobla la superficie sellada respecto a promedios de territorios cercanos.

Mire, la degradación del territorio va en contra de toda lógica, también para la actividad del sector turístico.
En un entorno cada vez más competitivo y con cada vez más actores, los turistas elegirán aquellos territorios que mejor hayan preservado sus valores naturales y paisajísticos, y nosotros teníamos condiciones excepcionales, paisajísticas, en biodiversidad, etcétera, que ustedes, como tantos otros patrimonios de los valencianos y valencianas, han despilfarrado, ¿eh?

Y, bueno, dirán que no, dirán que esto es para dinamizar, que creación de empleo.
.
.
Bla-bla-blá, ¿eh?
, pero al final tenemos veintitantas actuaciones territoriales estratégicas que se van a desarrollar sencillamente si el Consell dice que sí, y esto es volver a ahondar en el error de hace una década, y ya veremos dentro de una década a dónde nos han llevado ustedes, de no ser que podamos pararlo.

Gracias, señora presidenta.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies, senyor Ponce.

Té la paraula el representant del Grup Socialista.

El senyor Macho Lorenzo:

Muchas gracias, el Grupo Socialista va a dar apoyo a esta iniciativa, porque coincidimos con lo que está escrito y también con lo que se ha expresado por los dos grupos que nos han antecedido en el uso de la palabra.

El Plantío es un proyecto antiguo que nos acompaña desde hace ya años y que ha pasado por dos declaraciones de interés comunitarios y que pronto, desde muy al principio, estuvo acompañado por la polémica y también por la necesidad de actuaciones en los tribunales de justicia.
De hecho, el Partido Socialista ha sido parte activa en algunos de estos procesos judiciales.

Sobre muchas de las actuaciones que han acompañado los intentos de puesta en marcha de las sucesivas fases del proyecto, hemos tenido siempre la sensación de que estaban encaminadas a conseguir un negocio, un buen negocio, sin importar demasiado los medios que se tenían que utilizar para conseguirlo.
En unos años, como se ha comentado aquí, de especulación inmobiliaria, la especulación de suelo, donde parecía estar permitido para inflar esa burbuja y, de paso, conseguir unas sustanciosas ganancias, el caso de El Plantío se puede plantear, nunca mejor dicho, como un ejemplo, quizás, paradigmático de lo que ha venido pasando en muchos sitios.

Vamos a comentar algunas cosas de la historia de esto.
La Generalitat estableció en su primera DIC una superficie autorizada de 14.
500 metros cuadrados, pero el ayuntamiento, de forma inexplicable, le concedió una edificabilidad de 22.
500.
Intervino la justicia y se anuló la licencia de obras concedida por el ayuntamiento a través de una sentencia del TSJ, que iba a ratificar otra del contencioso-administrativo.
La justicia declaraba nula la licencia (inintel·ligible) .
.
.
al principio, es decir, le quitaba cualquier tipo de valor, y pese a ello el ayuntamiento de Alicante se ponía a realizar una modificación de la licencia que ya había sido anulada, creando con ello un conflicto de carácter jurídico nuevo.

Hay bastantes más cosas curiosas dentro de la historia de El Plantío.
La sentencia del TSJ puso de manifiesto una cosa importante.
En principio, el proyecto de El Plantío prendía construir apartamentos turísticos, un concepto que siempre nos ha resultado muy curioso, es decir, apartamentos dentro de un complejo de carácter hotelero, para ocupaciones temporales, y con ello, con distintas obligaciones, evidentemente, de carácter legal para su construcción.
Básicamente, su licencia, como digo, era para un establecimiento hotelero, y la DIC se concedió para edificaciones destinadas a alojamientos temporales.
Pero, claro, el TSJ señalaba en su sentencia que, en la práctica, eso era más que discutible, porque del estudio del complejo, de cómo era el complejo, de cómo eran los apartamentos, etcétera, el mismo, y eso lo concluía el TSJ, decía que tenía las características propias del uso residencial.
Ahí hubo ya un serio contratiempo.

Claro, era muy difícil justificar que los apartamentos se construyeran con garaje y trastero, cuando los supuestos turistas residirían allí solo unos cuantos días.
El garaje era complicado; lo del trastero era absolutamente inexplicable.
Pero es lo que tiene el negocio puro y duro, que, al final, para salvar que esos apartamentos se estaban construyendo en un espacio calificado como suelo no urbanizable, había definirlos como turísticos, para intentar por esa vía hacer el negocio.
El Tribunal Supremo decía que no puede llegarse a la constitución de núcleos de población o residencia no esporádica, por ser contrarios a la naturaleza de ese tipo de suelo.
Eso lo tenía que aclarar en su momento el TSJ.
Digo que esto es un poco historia, porque luego han venido otras cosas.

La segunda DIC se le concedió y, como se ha comentado, incumplía muy posiblemente la ley valenciana que prohíbe que en suelo no urbanizable protegido se conceda una DIC.
Pero se concedió.
La mercantil promotora inició la ejecución de las primeras obras sin cumplir con una condición suspensiva que había dictado o impuesto el ayuntamiento de Alicante, consistente en algo tan importante o tan sencillo como justificar la inscripción registral a su nombre de todos los terrenos de la actuación, que la cosa tiene miga, pero bueno.
Y eso consta, por cierto, en algunos informes del ayuntamiento.

Otros también comentaban que se edificaron cosas sin respetar los retranqueos del camino público de Colmenares.
O sea, estoy haciendo un listado de la serie de irregularidades, de cosas extrañas que han ido pasando en la historia del proyecto.

A todo esto hay que sumar, es muy curioso, el celo del promotor en amenazar con los tribunales a cualquiera que elevase la voz contra el proyecto, fuese concejal del ayuntamiento, técnico municipal, periodista o simplemente un vecino.

Y aquí nos encontramos, y termino, con el final de la historia que se ha contado aquí con detalle.
El hecha la trampa, hecha la ley, aquí lo vamos a decir así.
Antes era hecha la ley, hecha la trampa.
Pero aquí da la sensación que es al contrario, hecha la trampa, vamos a hacer una ley que justifique esa trampa.
Porque, claro, se llega al final que como el promotor se huele que la DIC no le va a permitir hacer lo que él quiere hacer, se va por la puerta de atrás, como bien se ha comentado, para conseguir que al final aquí reine el objetivo particular frente al objetivo general, el interés particular frente al interés general.

He dicho que vamos a apoyar la propuesta por todo esto que he señalado y, evidentemente, por todo lo que han señalado mis compañeros.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula el senyor Lorenzo, pel Grup Popular.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

La presente PNL insta al Consell a no declarar como actuación territorial la actuación integral turística, deportiva y hotelera denominada El Plantío/Green Valley Golf Resort en suelo no urbanizable, partida de El Bacarot.

A estos efectos, y ya que ustedes, evidentemente, para esta actuación estratégica sí veo que son estrategas a la hora de ponerse de acuerdo, les puedo decir que la PNL, en su exposición de motivos al Consell, indica que en el acuerdo de 7 de mayo de 2010 aprobó una DIC, en aplicación del artículo 20 de la ley del suelo no urbanizable y vigente en la fase de tramitación de la misma.

A este respecto conviene destacar que la DIC, que incluye estos terrenos de protección municipal, cuenta con la declaración de impacto ambiental, cosa que aquí no se dice porque parece ser que aquí no es importante.
Además cuenta con lo que se emite por parte de la directora general del medio en esa fecha, 23 de abril de 2009, con esa declaración positiva en este caso, cosa que no dice en su exposición, ni ustedes han mencionado.

Y esta se incluye, además, con los informes favorables de los organismos de cuenca, como ha sido la Confederación Hidrográfica del Júcar, respecto a la inundabilidad y la disponibilidad de recursos suficientes, cuestión que aquí también se ha planteado de una forma así muy altruista, porque no se sabe determinar si el uso del agua realmente es un uso que se corresponde con una actividad, con el humano, con el riego, ya no sabemos muy bien lo que es, pero lo aclararé más tarde.

Indudablemente también cuenta con informes favorables de los servicios de ordenación del territorio respecto del Plan de acción territorial sobre la prevención de riesgo de inundaciones de la Comunidad Valenciana.

Respecto al suelo protegido por el plan general de Alicante consta en el expediente de la DIC informe favorable del servicio técnico de planeamiento de dicho ayuntamiento, que justifica la compatibilidad del campo de golf con la protección de la rambla que se establece para este suelo como tal.

Además, y sin perjuicio del pronunciamiento de los tribunales en este caso, hay sentencias del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana y del Tribunal Supremo que avalan la implantación de usos como el golf en este tipo de suelo de protección de rambla, justamente lo contrario de lo que han manifestado ustedes en este caso concreto y para el campo de golf contiguo al ámbito de la DIC ya ejecutado y en funcionamiento.

En cuanto a la solicitud de ATE, la Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente recibió petición de informe sobre la misma, el día 14 de marzo del año 2013, e información complementaria el día 27 de marzo de 2013, puesto que el promotor tiene la intención de modificar algunos usos y actividades que no tienen cobertura en la actual DIC que se ha aprobado.
Y en estos momentos se está estudiando la propuesta, conjuntamente con la Conselleria de Economía, Industria, Turismo y Empleo al respecto.

En este contexto, no parece muy adecuado que en un estado de derecho pretenda incidirse a priori sobre una decisión del Consell, que deberá tomarse a partir de las determinaciones establecidas en la legislación que se emana, entre otras, de las propias Cortes Valencianas.
No cabe ninguna duda que ustedes tampoco han valorado lo que son los resultados que se pueden producir en estas actividades que les voy a dar algunos datos, por si no los tienen.

Los resultados en este caso concreto son de 76 puestos de trabajo directos y 114 indirectos, cuestiones que han valorado anteriormente como una cuestión importante y que parece ser que eso a ustedes no le sirve, les sirve más que le hablemos del paro.
La ocupación y la actividad económica que genera en la zona por la influencia, sobre todo, del aeropuerto y de las ciudades principales de nuestra provincia y sobre toda la actividad económica que se mueve alrededor de esta actuación, que no solo es hacer casas y poner ladrillos, como usted manifiesta.
No cabe ninguna duda que es una actividad compatible con el medio, con su declaración de impacto aprobada, y no tienen por qué poner en duda esta situación, ya que es una cuestión que los técnicos en este caso, que supongo que no dudan de ello, de la conselleria la emitieron en su día en este sentido.

Respecto a lo que se ha manifestado sobre la honestidad o no de los jueces, no sé si serán ustedes los que vivan de ello.
Pero parece ser que cuando les dan el trato que ustedes entienden o el beneficio de la duda que a veces queda, pues no tienen razón.
Indudablemente, la protección no es lo mismo en un suelo protegido o de especial protección que el de protección de ramblas, ya que es compatible según la normativa con este tipo de actividades.

Por lo tanto, yo creo que queda perfectamente clara esta situación y que es viable el proyecto y, en este caso, lo que ha sido el trámite inicial hasta que se pueda llegar a su final, que no sabemos el que es evidentemente.

Nada más y muchas gracias.

(Ocupa la presidència el president, senyor Andrés Antonio Ballester Costa)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Turno de réplica, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Mire, senyor Lorenzo, la potestat d'ordenació del territori és una potestat pública i com a pública, per tant, com a pública està sotmesa a les decisions polítiques que es puguen prendre, evidentment, decisions que no poden anar en contra de la llei, evidentment, però al final és una qüestió potestativa.
Perquè ha de ser l'àmbit públic el que decidisca quin usos s'assignen a determinats territoris i no s'ha d'admetre perquè sí, i sobretot quan estem parlant d'un sòl que és no urbanitzable, no s'ha d'admetre perquè sí el que qualsevol empresari vullga posar-se en qualsevol lloc, perquè a ell li ve bé.
Ho entén això?

Per això nosaltres venim ací a dir-li al Consell que no aprove l'ATE, ni més ni menys, ni més ni menys.
Per tant, a partir d'ahí entrem en les qüestions que vosté diu.
No sé que ha dit de l'honestedat dels jutges, perquè jo crec que no he parlat dels jutges per a res.
En tot cas, el que he dit és que el més probable és que eixa DIC que està recorreguda en un contenciós, siga admés el contenciós per part dels jutges i li donen la raó als qui han presentat el contenciós, perquè per molt que diga vosté, per molt que diga vosté no és compatible un camp de golf, que en principi té la qualificació de sòl no urbanitzable, amb un sòl no urbanitzable protegit.
Abans ja ha passat això.
Home, hem parlat d'un cas, precisament, en el cas de Benicàssim, en el que es generava un parc no sé de quina manera per a protegir, per a no afectar l'aiguamoll i el jutge diu que.
.
.
poden dir missa però l'aiguamoll és un aiguamoll i, per tant, està protegit com a tal.

I en este cas la rambla és una rambla.
I si és una rambla, no és sòl no urbanitzable.
I si és camp de golf sí que és sòl urbanitzable.
Per tant, per moltes històries que s'hagen inventat en l'Ajuntament d'Alacant per a justificar açò, que no és la primera volta que ho fan, que no és la primera volta que ho fan, al final el jutge per eixa via el més probable és que diga que no a la DIC.
Per això l'ATE, per això l'ATE.
.
.
i diu, bé, canviem quatre o cinc coses i aixina ja tenim una justificació per a presentar-la.

I, torne a insistir-li, vostés estan encabotats en dur-nos a l'abisme, en condemnar el País Valencià i els seus habitants a la misèria i a l'atur.
Ja ho han fet durant vint anys i ara davant la crisi que haurien d'haver-se parat i haver dit, «bé, bé, bé, què hem fet.
.
.
Serà necessari parar i reflexionar?
» No.
Seguixen generant figures jurídiques per a tirar endavant amb esta bogeria que no té cap finalitat.
Bé, sí, una, en té una: fer rics a quatre i empobrir la resta de la gent.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Turno de réplica, señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Torró, le vuelvo a repetir que hay que saber marcar la diferencia entre especial protección y la protección concreta que tiene este apartado.
No confundamos, que a veces esas terminologías son las que nos llevan a la confusión.
Y le vuelvo a repetir que no se puede poner en duda que hay un estudio de impacto ambiental que determina que eso se pueda hacer allí, favorable.
Si a usted eso no le gusta, pues a ver lo que vamos a hacer, cambiemos las leyes y las adaptamos a las suyas, que ya veremos entonces qué es lo que tenemos en este país.

Mire usted, usted tiene como norma además de entrar en judicialidad todo aquello que no le gusta y llevarlo a terreno que les interesa, haciendo caso omiso además a las administraciones que realmente tienen las competencias en esta materia.
Y prueba de ello es que, si por ustedes fuese, aquí lo que no se haría es nada.
Las cosas hay que hacerlas bien, pero de hacerlas bien a no hacer nada, que es donde van ustedes, hay una diferencia considerable.

Por lo tanto, nosotros lo único que decimos es, primero, que hay una serie de informes medioambientales que determinan que ahí se puede llevar a cabo la actuación, que eso quedará determinado en el documento final, cuando corresponda y será entonces cuando se determine si se aprueba o no en su conjunto el proyecto que se plantea.
Pero en ningún caso se puede poner en duda aquellos estudios, que ya han tenido sus informes correspondientes, y hablan de la viabilidad del proyecto a aspectos urbanísticos y medioambientales.
Prueba de ello es que todos esos informes ninguno de ellos ha puesto un reparo.

Por lo tanto, no sé de qué hablan ustedes aquí.
Evidentemente, aquí el tema medioambiental es algo que lo tiene usted asumido como de competencia estrictamente de la izquierda radical.
Y, por lo tanto, parece que los demás aquí no pueden emitir ni un juicio de valor respecto al cumplimiento de una ley que está vigor, porque parece que nos estamos inventando nosotros las leyes por la que se ponen en marcha cualquier tipo de informe en este sentido.

Por lo tanto, le vuelvo a repetir que no confunda usted con la protección especial, que nada tiene que ver con este tipo de protección.
Y que, en todo caso, nuestra voluntad es que dentro de la sostenibilidad del entorno y la zona en la que se mueve esta actividad, debe ser lo menos perjudicial posible y a su vez lo que sí debe ser es algo productivo y que cree riqueza, no solamente que seamos aquellos que entendemos que nuestro ecosistema está con los valores que establece un ave rapaz, que tiene toda mi consideración, o no sé qué planta.
Pero lo que no se puede poner en duda es el criterio de los técnicos que han hecho una valoración objetiva de ese entorno.

Nada más.
Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Con esto finalizamos el debate del punto 9 del orden del día y pasamos a su votación.
¿Votos a favor?
6.
¿Votos en contra?
8.
Queda rechazado el punto número nueve del orden del día.

Por parte de esta presidencia habrán visto u observado en sus carpetillas que tienen dos documentos, que son el dar cuenta de la comisión del informe 56.
621 de Cofrentes del mes de abril y, por otro lado, el informe del comité de seguridad radiológica de 2012, que es el informe número 56.
680.
Si no tienen nada que expresar los grupos, damos cuenta simplemente a la comisión de que esto está aquí, que estos dos documentos, evidentemente, están en su poder.

Pronunciament de la comissió sobre la compareixença del director de la Central Nuclear de Cofrents per a explicar a Les Corts les mesures a prendre en la central valenciana després del tancament cautelar decretat pel govern belga de la planta Doel 3, similar a la nostra, i que empra components del mateix fabricant, en el vas de la qual s'han trobat escletxes greus, sol·licitada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 43.
079)

El senyor president:

Con lo cual pasamos al punto número diez del orden del día, que es el pronunciamiento de la comisión sobre la comparecencia del director de la Central Nuclear de Cofrentes para explicar en las Cortes las medidas a tomar en la central valenciana tras el cierre cautelar decretado por el gobierno belga a la planta Doel 3, similar a la nuestra y que utiliza componentes del mismo fabricante y en cuyo vaso se han encontrado graves grietas, solicitada por el Grupo Parlamentario Popular.

Si les parece, y como se ha hablado… Perdón he dicho «Popular» y es «el Grupo Parlamentario Compromís» y he dicho «Popular», perdón, exceso de celo.
(Rialles) Como hemos hablado con los portavoces, si les parece pasamos a la votación y luego habrá un tiempo de justificación de voto.
Si les parece, votamos, entonces, el punto número diez.
¿Votos a favor?
Por unanimidad.
(Remors) Algún día tenía que ser, señor Ponce, ya son varios los que este presidente ha visto que alguna de sus propuestas están ahí.
Con lo cual, tiempo para explicación de voto.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Nosotros hemos solicitado esta comparecencia porque, bueno, aparte que se quedó así en la extinta comisión de seguridad nuclear, porque había motivos más que suficientes.
Recordemos que reactores belgas dos de ellos que fueron fabricados por la misma empresa que construyó los de Garoña y Cofrentes, por casualidad, por casualidad se detectaron una serie de grietas con una nueva prueba que buscaba otro tipo de averías, digamos, pero detectó una serie de grietas que llevó a la parada definitiva de estas centrales por el riesgo que conllevaba.

Entonces, nosotros obviamente, lo que pedimos es que si el reactor estaba, la vasija estaba fabricada en el mismo sitio y por la misma empresa, pues lo prudente era rápidamente pedir que se hicieran esas mismas pruebas.

Luego, afloró más información, con qué se había realizado.
.
.
, se había fabricado con un proceso distinto.
Y eso es lo que hoy parece que nos puede tranquilizar un poco a todos porque, si no, la verdad es que sería una insensatez haber estado…, porque esta proposición fue hace un año, haber estado todo este tiempo sin dar explicaciones a la ciudadanía y a los grupos que representan a la misma, ¿no?

Bien, por tanto, independientemente de que no tuviera la misma tecnología de fabricación, lo que está claro es que se fabricó por la misma fábrica.
Y, por tanto, bueno, igual que hubo errores que no se detectaron, podía haberlos para Cofrentes, ¿no?
Y eso, pues, nos preocupa; no es cuestión de tranquilizarse el hecho de saber que no es exactamente el mismo tipo de vasija.

Nuestra posición respecto a la energía nuclear es clara; respecto al cierre urgente de Cofrentes también, porque tenemos claro que lo único que mantiene su funcionamiento es el interés de Iberdrola de seguir ganando dinero a costa de la seguridad de todos los valencianos.

La central tenía que estar ya cerrada.
Ya está amortizada.
Ya ha dado todos los réditos que tenía que dar a sus propietarios.
Y de lo que se trataría es de cerrarla directamente.
Obviamente, como parece que hay una prórroga en marcha que no tienen intención de retirar, pues, lo que hay que hacer es asegurar que esa instalación tiene las condiciones de seguridad suficiente.

Y, básicamente, lo que nos tendrá que explicar -espero- el director de Cofrentes es cuáles son las pruebas que han hecho para asegurar que la vasija está en buenas condiciones.
Y, también, cómo van a asegurar que se van a cumplir todas las medidas de seguridad que se están implementando, se está obligando a que se implementen en todas las centrales nucleares de Europa, a raíz de los accidentes tremendos de Fukushima, que ahí se pusieron en evidencia una serie de requisitos que deberían cumplir todas las nucleares y que va y, pues, a nadie se le había ocurrido que tenían que cumplirlas, ¿no?
En concreto, habrá que ver cómo pretenden implementar medidas de reevaluación de estos márgenes de seguridad que estaba comentando, como su capacidad de resistencia frente a sucesos de origen externo, como terremotos, inundaciones, etcétera.
De hecho, se va a aumentar el nivel de resistencia, por obligación por la Unión Europea, a efectos sísmicos superiores a los que estaba en principio diseñada la propia central y para los que se suponía que no había riesgo especial en la central de Cofrentes.

Pero, claro, la realidad nos lleva a ver la triste realidad, que es que tenemos una central que está obsoleta, que tenía que estar cerrada, que para cumplir estas medidas de seguridad va a tener que realizar fuertes inversiones.
Y lo que esperamos es que pase como en Garoña, que el propio explotador, pues, se niega a seguir explotándola porque no le renta.
Lo que sí que tendrá que asegurar el explotador es que deje la instalación en condiciones para que no hipoteque el futuro de todos los valencianos y valencianas.

Gracias, presidente.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Turno, si así lo estima… Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Vaig a ser molt breu perquè no puc ací ara afegir molts més arguments dels que ha posat el senyor Ponce damunt la taula.

És evident que la decisió de suprimir la comissió de seguretat nuclear obliga la comissió de medi ambient a assumir eixes funcions.

Sí que voldria manifestar la meua queixa de que una petició com aquesta haja estat pràcticament un any sense ser atesa.
I espere que això no es torne a reproduir davant de qüestions com estes.

I crec que és raonable que vinga el director general de Cofrents, com abans ho feia periòdicament, perquè sempre n'hi han temes, i sobretot en els temes de l'energia nuclear i, a més, en els darrers temps encara més, ells nivells de seguretat exigits cada volta són més alts, la qual cosa demostra l'enorme perillositat que té este tipus d'energia, val?
I, per tant, és més que raonable que acudisca a donar compte de les novetats que hagen pogut ocórrer des de la seua darrera compareixença fins al dia de hui en temes de seguretat.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Simplemente aclarar de sus palabras una cuestión, que no porque esta…, el tiempo que ha transcurrido desde que se presentó hasta que se ha visto en comisión.
Es que es tanto el material que tiene esta comisión que, a veces, no porque esta comisión no trabaje, que usted sabe -porque usted pertenece a ella- que no solamente trabaja, sino que trabajamos bien, creo yo, posiblemente se pueda mejorar, pero, vamos, creo que estamos en el tipo alto.

Gracias, señor Torró.

Señor Macho.

El senyor Macho Lorenzo:

Muchas gracias.

Evidentemente el apoyo era obvio y los motivos son claros.

Bueno, por un lado, uno que no se ha comentado aquí.
El director de Cofrentes expresó siempre en la extinta comisión de seguridad nuclear que él podía venir siempre que lo pidiésemos, y es interesante que mantengamos ese contacto.

También lamentar el retraso.
Yo creo que esta comisión sus trabajos no los hace mal, pero que es importante que temas como éste, que son temas especialmente importantes en cuanto a su rapidez, pues, que no se demoren tanto tiempo.

También es conveniente que esta comisión empiece a trabajar los trabajos que se estaban haciendo en la comisión de seguridad nuclear.

Y, luego, una… Es decir, el motivo básico.
Es decir, es muy importante siempre que haya una pequeña duda en relación a la seguridad nuclear que la aclaremos con la rapidez que se necesita.
Porque, claro, en cualquier campo puede haber dudas y las dudas pueden ser importantes y peligrosas hasta un nivel; pero las dudas aquí pueden planear cosas muy, muy, muy serias.
Yo siempre pienso, y lo pensaba el día que el director de la central de Cofrentes estuvo en la comisión…, yo estaba convencido -y se lo comenté a un compañero- que casi seguro unos meses antes en Fukushima algún director de la central de allí estuvo en una comisión del parlamento de allí diciendo que no iba a pasar nada.
En fin.

Hay que extremar las precauciones al máximo en casi todo, pero en temas de seguridad nuclear, sin duda, donde más.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Macho.

Tiene el turno de palabra don Jaime, Jaime Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Bé, jo per clarificar algun concepte.

Este mateix tema el vam parlar la comissió el dia 23 d'octubre de 2012.
O siga, que ja el vam aprovar, per unanimitat, el 23 d'octubre de 2012.

Després, ha ocorregut que la comissió de seguretat nuclear s'ha dissolt, s'ha incorporat a esta.
Per tant, les gestions que en un principi se van fer en el director, del 22 d'octubre fins que acabara el període legislatiu de desembre -i eren èpoques de pressupostos-, difícilment podíem vore este tema.
Ha vingut aquí, en esta comissió.
O siga, que no hi ha hagut eixe any, eixes tardances i eixes coses.
I tots hem volgut que vinguera a la comissió, i hem acceptat tots que vinga a la comissió.

I en aquell moment també se va dir una cosa, que una vegada vinga el director, aquí, de la central nuclear.
.
.
Perquè allí també es va parlar que havia enviat ja un informe el director de la central nuclear diguent que la central nuclear d'aquí, de la mateixa casa que fabrica la Doel, la belga, està fabricada en altra tecnologia, en un altre tipus de materials, en altre tipus de coses que no feien possible que poguera passar el mateix que va passar en l'altra; però és igual.
El tema era per aclarir aquí, in situ, tot el tema.
Però vam dir que també vinguera a parlar-mos de tot el que s'ha fet des de l'última visita que vam tindre aquí fins ara.

És lògic que, una vegada vinga aquí, que mos parle de què és tot el que s'ha fet en la central nuclear; tots els problemes que hagueren pogut hi haure; quines mesures de seguretat més s'han emprat a la mateixa central nuclear per a millorar; per què estan en un procés de.
.
.
, en el procés de allargament del període, que se va acabar el mes de maig -si no recorde mal- de l'any passat, ha comportat que durant molts anys ja també s'han pres mesures per a garantir la seguretat a la central nuclear i inversions importants en eixe aspecte.
.
.
I, per tant, tot això requerix que vinga.

I jo ara el que li dic al senyor president, que estem en el període abans de.
.
.
, pràcticament el mes que ve acabem.
Difícilment -m'imagine que se notificarà i tot- vinga ara.
Però si pot vindre al principi de legislatura, que no haja de tornar a vindre a la comissió perquè s'ha acabat.
Que nosaltres ho transmetem perquè al principi del pròxim període de sessions puga vindre aquí a explicar-mos tot al respecte.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Mundo.

Bueno, pues, con esto vamos… Bueno, primero aclarar, señor Mundo, que va a ser propuesta de este presidente que en la próxima comisión que se va a realizar se le notifique, por si pudiese venir, que asista el director de la central.
Con lo cual, de alguna forma, yo creo que damos por satisfecho lo que todos los grupos quieren.

Con esto terminamos.
Damos por concluida la comisión.
Pero, antes de eso, me gustaría que los portavoces se acercaran aquí, a la mesa, para ver… Sí, sí, se levanta la comisión y se acercan los portavoces, por favor.

(S'alça la reunió a les 13 hores i 58 minuts)