Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 15 d'octubre de 2003.
Comença la sessió a les 10 hores i 41 minuts.
Pre-sideix el Molt Excel·lent Senyor President Julio de España Moya.
Sessió plenària número 10.
Primera reunió.**

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre la rectificació de l'Ordre de 21 de setembre de 2001, per la qual es regulen les condicions i els requisits de funcionament dels centres d'estimulació precoç (2001/9607), presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 714, BOCV número 9).***

**El senyor president:**

Señores diputados, señoras diputadas, muy buenos días a todos.

S'obri la sessió.

Punto primero del orden día.
Toma en consideración de la proposición no de ley sobre la rectificación de la Orden del 21 de septiembre del 2001, por la que se regulan las condiciones y los requisitos de funcionamiento de los centros de estimulación precoz, presentada por el Grupo Socialista.

Por favor, tiene la palabra la señora diputada doña Nuria Espí.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Señor presidente.

Señorías.

Antes de empezar a desarrollar lo que es la propuesta en sí, sí me gustaría saber a quién nos referimos en la Comuni-dad Valenciana y a qué nos estamos refiriendo cuando estamos hablando de los centros de estimulación temprana.
Nos estamos refiriendo a 1.
500 niños de nuestra comunidad, según el Instituto Nacional de Estadística, de los cuales 1.
000 no tienen atención por insuficiencia de centros.
Nos estamos refiriendo a que, según la Organización Mundial de la Salud, en los países desarrollados, en torno al 0,5% de niños que nacen son susceptibles de padecer cualquier tipo de disfunción o discapacidad y, por tanto, requieren de atención.

¿A qué nos referimos?
¿Qué decimos cuando hablamos de atención temprana?
Está claro que nos estamos refiriendo al conjunto de intervenciones dirigidas a la población infantil de 0 a 6 años, a la familia y al entorno que tienen por objeto dar respuesta lo más pronto posible a las necesidades transitorias o permanentes que presentan los niños con trastornos en su desarrollo o que tienen riesgo de padecerlos.
Estas intervenciones, que deben considerar la globalidad del niño, han de ser planificadas por un equipo de profesionales de orientación interdisciplinar y transdisciplinar.

Esta definición no la hacemos nosotros.
Queda perfectamente recogida en el *Libro blanco de la atención temprana* elaborado, como bien ustedes saben, por el Ministerio de Trabajo y Asuntos Sociales en el año 2000, transcurridas tres décadas, alrededor de los años 80, donde se pusieron en funcionamiento los primeros centros de los entonces llamados centros de atención precoz, con el fin de tener un referente normativo que aborde la problemática específica del sector y establezca su adecuada planificación en todo el territorio estatal y, por tanto, también en nuestra comunidad autónoma se debería estar aplicando dichas recomendaciones adaptando la legislación a sus conclusiones.

En el organigrama actual de la administración hay tres ámbitos competentes en esta materia: sanidad, servicios sociales y educación.
Por tanto, se hace necesario y es urgente arbitrar las relaciones entre estas tres áreas creando un marco legislativo adecuado que establezca la coordinación y la actuación conjunta en favor de la gratuidad y universalización de los centros de atención temprana en nuestra comunidad.
La organización de la atención temprana, por tanto, debe posibilitar, en primer lugar, las medidas encaminadas a la prevención, la detección precoz de los riesgos de deficiencias, la intervención como proceso tendente a conseguir el máximo desarrollo mental y social.

El principal objetivo de la atención temprana es que los niños y niñas que presentan trastornos en su desarrollo o tienen riesgo de padecerlos reciban, siguiendo un modelo que considere los aspectos biopsicosociales, que es como se denomina técnicamente, pero que significa que no sea un tema solamente físico, también las atenciones sociales o la situación en la que vive el niño y sus posibilidades de desarrollo por el entorno, así como las deficiencias psíquicas.
Por tanto, de ahí la importancia de la coordinación entre las tres consellerias.
Todo aquello que desde esa vertiente preventiva y asistencial podamos potenciar para la capacidad y el desarrollo del bienestar posibilitando de la forma más completa la integración de ese niño y de esa niña en el medio familiar, escolar y social y, por supuesto, trabajar por su autonomía personal.

Con la aprobación, en el año 1997, de la ley por la cual regulamos los servicios sociales en nuestra comunidad, se prevén por primera vez los servicios de atención precoz como adscritos a la Conselleria de Bienestar Social.
Hasta esta fecha no existía un marco legislativo que regulara estos servicios.
Es cierto, aunque también es verdad, que los centros de atención precoz existentes estaban subvencionados por la Conselleria de Bienestar Social responsable de la gestión de servicios sociales desde los años 60, y se atendía a la población íntegramente de 0 a 6 años.

En septiembre del año 2001, cuatro años más tarde de promulgar la Ley de servicios sociales, en septiembre de 2001, cuatro años más tarde ­vuelvo a repetir­ se publica una orden de la conselleria por la cual se regulan las condiciones y los requisitos de funcionamiento de los centros de estimulación precoz.
En esa orden, los beneficiarios atendidos en estos centros, tal como marca la ley, se recorta de 0 a 3 años; solo los niños de 0 a 3 años con discapacidad o riesgo de padecerla, obviando que la mayoría de sintomatologías que se refieren a la discapacidad no se detectan en el primer año de vida de un niño, muchos ni en el segundo y en muchos tiene su aparición en el tercero y en el cuarto.
Algo tan evidente como la psicomotricidad, la capacidad de tener un léxico solvente, no tener problemas de distorsión especial.
.
.
y es verdaderamente impensable que un niño que ha entrado a tener un tratamiento a los 2 años, a los 3 se les derive a la escuela pública o al centro educativo que corresponda sin tener los medios de continuidad adecuados.

Por tanto, la justificación de la atención temprana durante esta edad, conocida como primera infancia, es que tanto en el aspecto preventivo como asistencial esta atención pueda eliminar la minusvalía inicial o cuanto menos contribuir a paliar significativamente los efectos de las mismas.
Un ejemplo: el autismo.

Señores y señoras diputadas, conocer el diagnóstico de una persona autista a veces hasta los 2 o 3 años de la vida de un niño no es imposible detectar en profundidad la enfermedad.
No tiene sentido alguno enviar a un niño a un sistema educativo normalizado sin haber podido previamente hacer esa detección.

Como decíamos, no existe, en consecuencia, argumentación técnica posible que justifique la interrupción de un tratamiento de atención temprana antes de los 6 años de edad cronológica.
A pesar de la normalización que supone la Logse, no todas las necesidades quedan cubiertas.
Mucho menos en el caso de padecer una discapacidad.

Precisamente, en este último caso, es cuando la necesidad de un tratamiento totalmente individualizado resulta más prioritario para poder abordar cada uno de los aspectos de la persona a través de una perspectiva global, teniendo en cuenta todos los factores que influyen en la vida y en el desarrollo de ese niño o esa niña.
No pudiendo obviar, por ejemplo, el trabajo espléndido que se realiza en estos centros con respecto a las familias que trabajan de forma integral con los niños, cuestión que me reconocerán que en los centros educativos, lamentablemente por falta de recursos, no está ocurriendo.

El abordaje está ausente en la educación a pesar de la existencia del equipo de apoyo o psicopedagógico, como digo.
¿Cómo puede un psicólogo en un centro escolar que sí que tenga 3 a 6 años, que atiende a 800 niños y que normalmente se dedica fundamentalmente a apoyo al profesorado para técnicas de atención a los menores, atender estos casos que verdaderamente ­vuelvo a repetir­ afectan a 1.
500 familias en nuestra comunidad?

Sabemos que, además, hay centros y poblaciones que no tienen aún de 3 a 6 años en el propio centro aunque la Logse reconoce esa obligatoriedad.
Sabemos que no lo tienen aún todos los centros escolares.

La importancia que la integración escolar tiene para la niña y el niño de alto riesgo o con una discapacidad está justificada por el enfoque socializador y normalizador que supone.
Sin embargo, para poder disfrutar de esta situación es necesario que el niño con necesidades educativas especiales esté recibiendo un tratamiento en atención temprana de forma paralela y lo haya recibido en años anteriores.
La variabilidad de necesidades que se presenta desborda los propios recursos escolares, como he dicho antes, ya que son necesarios tratamientos especializados e individualizados.
Esto es aún más claro en el tema de la familia, requisito imprescindible para el desarrollo y no contemplado en la atención educativa.

Queda claro, pues, que la atención más adecuada para personas con una discapacidad instaurada entre los 0 y 6 años de edad, o para aquellas personas en que diversos factores de riesgo puedan producirla, es la que se da en los centros de atención temprana donde de una forma clara se garantiza, en primer lugar, el tratamiento individualizado y especializado, el enfoque interprofesional necesario, la intervención de la familia y el asesoramiento e intervención del entorno.

Por tanto y también.
.
.
y aquí hacer una reclamación.
Saben ustedes, señoras y señores diputados, que contamos escasamente con 6 centros en la comunidad: Massamagrell y Gandia, Asindown; Castellón, Oriola, Alacant, Villena y Elx.
Estos son los centros donde verdaderamente se están.
.
.
­y otros convenios que hay en estos momentos con asociaciones­, pero son los centros de estimulación precoz, de estimulación temprana que existen en nuestra comunidad.

Sin ir más lejos, una ciudad como Valencia no tiene y los niños son derivados a Massamagrell.
Una ciudad como Valencia no tiene un centro de estimulación temprana y es verdaderamente sorprendente.
.
.
además de que no alcanzamos, ni muchísimo menos, como la mayoría de las políticas sociales, las ratios ya no de la comunidad económica europea sino de otras comunidades como pueda ser Cataluña, como puede ser Asturias, Navarra, que sí que tienen reconocido también el derecho a la atención 0 a 6 años.
Alcoy, también una ciudad que lo tiene pero es un proyecto piloto que depende de sanidad y que atiende, lo saben, situaciones de enfermedad mental, de discapacidades de 0 a 18 años.

Este es el panorama que tiene la atención para estos niños y niñas de nuestra comunidad y, por tanto, nosotros planteamos que se derogue la Orden de 21 de septiembre de 2001, siendo plenamente conscientes de que cuando se recoge en la Ley de servicios sociales se plantea también 0 a 3 años.
La Ley de servicios sociales se aprobó en el año 1997.
Esta orden ­vuelvo a repetir­ salió cuatro años más tarde.
En el proceso que va desde la aprobación de la ley hasta la publicación de la orden, durante esos cuatro años no hubo un solo menor de 3 a 6 años que fuera desatendido.
A partir de la publicación de la orden, por mandato de la orden y para poder acceder a las subvenciones los niños, a partir de los 3 años, no pueden asistir a un centro de atención especializada.

Entonces, nuestra propuesta, en primer lugar sería plantear la retirada de la Orden de 21 de septiembre de 2001 y plantearemos, en su momento, junto a las 15 leyes que pretenden modificar en la Ley de acompañamiento, una enmienda a la Ley de acompañamiento que modifique el artículo 31 de la Ley de los servicios sociales.

Está claro que este sector, por las familias a las que representa ­1.
500 en nuestra comunidad­ no va a ser un sector que tenga una movilización social que pueda afectar a la estabilidad de su gobierno de su conselleria.
Pero yo creo que es de decencia y es de trabajo en políticas sociales importantes, que los sectores más débiles de nuestra sociedad tengan una protección y una prevención que impide que lleguen a situaciones de cronificación.
No podemos estar hablando de políticas de integración y de discapacidad en el mundo del empleo cuando en los períodos fundamentales, ese período de 0 a 6 años, que se tiene que detectar, que tenemos que tener unas pautas de comportamiento, cuando se produce el mayor desarrollo cognitivo del menor, en todo ese período de tiempo no esté atendido como corresponde porque luego la secuela será posterior.
La secuela posterior la pagarán porque no van a tener capacidad para esa integración, esa capacidad de autonomía y esa capacidad de conseguir el tener un pleno desarrollo en una sociedad que verdaderamente no siempre está preparada para atender a esas necesidades.

Hay que complementar los tres sistemas, vuelvo a insistir: el sanitario, que tiene una buena coordinación desde los servicios de pediatría, con los servicios de atención temprana.
Pero hay que coordinar mejor el sistema sanitario, coordinar mejor el sistema de servicios sociales y de los centros y el sistema educativo que acaba de completar aquellas obligaciones que tiene.
Está claro que es fundamental, lo pueden hacer.
Sencillamente es la retirada de la orden y, en voluntad, modificaremos en el debate de los presupuestos el artículo 31 de la Ley de servicios sociales en lo que se refiere de 0 a 3 años.

Nos gustaría hoy arrancar de aquí este compromiso que está siendo pedido por profesionales de nuestros centros de atención temprana en la comunidad; que lo dice el ministerio en el *Libro blanco de la atención temprana*, que reconoce el derecho de 0 a 6 años de esa atención integral; que lo dicen las 500 familias que son atendidas y que quieren que sus hijos sigan siendo atendidos hasta los 6 años porque saben de la importancia que tiene, y que lo piden a gritos esas 1.
000 familias en nuestra comunidad que no van a ser atendidas a pesar de los centros porque no hay recursos que los puedan atender.

Muchas gracias y nada más.

 

**El senyor president:**

 

De nada, señora Espí, muchísimas gracias.

Tiene la palabra, en representación de los grupos que no han presentado enmiendas, el representante del Grupo Entesa, señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats, senyores diputades.

Conforme ja s'ha comentat per part de la diputada socialista que ha presentat aquesta proposició, l'atenció primerenca actualment depén de tres conselleries.
És a dir, n'hi ha tres conselleries que tenen serveis d'atenció primerenca en el nostre país.
Açò pareixeria voler dir que l'atenció primerenca està molt ben atesa, molt ben coberta, que tot el territori, tots els xiquets que tenen necessitat d'esta atenció, tenen el servei d'atenció primerenca, però, malauradament, no hi ha res més lluny de la realitat.

La veritat és que el que tres conselleries tinguen competència en estimulació primerenca de cap manera garantix que la població que ho necessitat estiga atesa.
Sanitat, per la seua part, té equips en alguns hospitals, no en tots, i depenen la seua creació un poc del funcionament i de la regulació de cada centre sanitari.

Per una altra banda, Educació té també atenció primerenca, normalment en els centres d'educació especial, d'una manera, també, no regulada per cap normativa ni per cap ordre estricta.
El servei, que se sol dir servei d'atenció ambulatòria i prèvia a l'escolarització, no té una regulació explícita de qui l'atén, a quins xiquets atén, de quina manera està organitzat, i depén també de la voluntarietat de cada u dels centres d'educació especial el que existixca o no existixca aquest servei.

I, finalment, en el tema de benestar social, el centre d'estimulació primerenca, existix en el llistat de serveis, este tipus de centres, però no hi ha cap obligació que li diga a la conselleria que haja d'anar ubicant centres allí a on facen falta.
Resultat que totes estes tres conselleries treballen el mateix tema: doncs, per exemple, l'interior de Castelló, els xiquets que tenen necessitat d'atenció primerenca no poden acudir a cap lloc.
.
.
, n'hi ha xiquets de Jérica, que els han enviat a Sagunt, xiquets de Segorbe que se'ls envia a Burriana, etcètera, etcètera, però no estan realment atesos.

És curiós com els consellers o les conselleries podrien reclamar totes que tenen competències en este tema, i és curiós com ninguna d'elles garantix que la població que ho necessite estiga realment atesa.
Per tant, ens trobem que la no-regulació d'este servei està implicant greus problemes per a la població que ho necessita.
Però la limitació territorial.
.
.
, recordem, en la ciutat de València no hi ha cap centre d'estimulació primerenca, hi han centres educatius que ho atenen.
.
.
, en l'interior de Castelló no hi ha cap centre ni educatiu ni de Sanitat ni de Benestar Social que ho faça.
.
.
A més d'esta limitació territorial ens trobem també una limitació respecte a l'edat.

 

**El senyor president:**

*(El senyor president colpeja amb la maceta)* Señores diputados, por favor.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

L'estimulació primerenca se diu aixina no perquè només es done en les primeres edats de la vida, sinó que se diu primerenca perquè comença en les primeres edats de la vida.
És a dir, els xiquets que tenen algun tipus de discapacitat, algun tipus de dèficit, algun tipus de problema, poden arribar a superar-lo, si des dels primers mesos de vida se'ls dóna una estimulació en els aspectes en els que poden tindre algun tipus de risc.
Per tant, que un xiquet en els primers mesos tinga estímuls que l'obliguen a menejar-se, pot implicar una evolució de la seua motricitat millor que si no té eixos estímuls.
Que un xiquet tinga estimulació sensorial, un xiquet que a la millor pateixca una discapacitat auditiva, té estimulació sensorial auditiva, això pot implicar una major comprensió lingüística i, per tant, una possible superació dels problemes que puga tindre.

Per tant, l'estimulació primerenca es diu primerenca perquè comença prompte, no perquè s'acabe prompte.
Això ho podem vore, per exemple, en el servei que dóna Educació.
Educació, que pot començar a atendre un xiquet als zero anys, als tres anys no deixa d'atendre'l, sinó que als tres anys, que pot entrar a la millor el xiquet o la xiqueta en un centre ordinari, pot seguir atés pel SAP dels centres educatius, i això, a més, no s'acaba als sis anys, sinó que eixe alumne o eixa alumna seguirà rebent atenció als set anys, als huit anys, als nou anys, tot el temps que faça falta, tot el temps que es veja que l'activitat que porten els professionals pot ser útil per a eixe alumne o eixa alumna.

Per això, no s'entén la limitació que s'establix, tant en la llei de serveis socials com en l'ordre esta, que l'estimulació primerenca només serà oferida de zero a tres anys.
Què passa després?
És a dir, un alumne que necessita logopèdia de zero a tres anys, quan complix tres anys automàticament deixa de necessitar l'atenció del logopeda?
, automàticament ja no rebrà eixa estimulació necessària per a superar els seus handicaps i les seues dificultats?

A vore, el que aquí estem discutint és que la limitació a tres anys dels centres d'estimulació precoç no té cap tipus d'explicació, no té cap justificació pedagògica i no té cap justificació tampoc en el que respecta a l'atenció que eixos alumnes necessiten.
Per tant, nosaltres pensem que mentres no s'acabe la necessitat d'estimulació, no s'ha d'acabar tampoc la necessitat dels centres adequats per a atendre esta discapacitat.

Estos centres d'estimulació primerenca solen estar moltes voltes en centres educatius concertats, per exemple, en Castelló, l'únic centre que existix d'estimulació primerenca està situat en Aspropace, un centre d'atenció a xiquets que patixen paràlisi cerebral.
Este centre, per tant, rep una subvenció de zero a tres anys de la Conselleria de Benestar Social per a atendre amb estimulació primerenca a estos xiquets de zero a tres anys.

Moltes voltes, no són xiquets ni escolaritzats en eixe centre, sinó que són xiquets que a la millor vénen d'uns altres centres ordinaris que estan atesos en la seua educació normal en eixos altres centres ordinaris.
Què passa quan arriba als tres anys, tres anys i mig, tres anys i un mes?
: eixe xiquet deixa de ser atés.
Qui atén de sobte eixe xiquet?
: ningú.
Per tant, l'estimulació primerenca, que està planificada com un recurs de sobreestimulació d'aquests xiquets que poden tindre risc, deixa de ser aplicada a eixos alumnes que ho poden necessitar.

Per tant, nosaltres, en este cas, el que estem plantejant és una cosa molt clara: cal una regulació de l'atenció primerenca que abrace l'atenció sanitària, l'educativa i la de Benestar Social.
I, a més, cal que eixa atenció primerenca no estiga limitada per un aspecte d'edat.
Per això, no tenim més remei que votar a favor de la proposta que fa el Partit Socialista, que diu que els centres d'atenció primerenca deuen, almenys, abraçar de zero a sis anys, perquè és una edat raonable a on els alumnes poden rebre eixa atenció.

Nosaltres seríem partidaris encara d'introduir algunes excepcions de sis anys en avant, de manera que quan un centre d'estimulació primerenca atenguera a alumnes de més d'eixa edat que estigueren escolaritzats en un altre centre, també reberen la subvenció adequada per a poder atendre a eixa necessitat imprescindible.

Per tant, anunciant el nostre vot a favor i anunciant també algunes iniciatives que tenen a vore amb la regulació general dels centres d'estimulació primerenca i de tota l'estimulació primerenca que es dóna per part de les tres conselleries, anunciem el nostre vot favorable a la proposició del Partit Socialista.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra la señora diputada doña María José García Herrero, en representación del Grupo Parlamentario Popular.

 

**La senyora García Herrero:**

Gracias, señor presidente.

Ilustres señoras diputadas.
Ilustres señores diputados.

Señorías, intervengo en nombre del Grupo Parlamentario Popular para manifestar nuestra oposición a esta proposición no de ley que presenta el Grupo Parlamentario Socialista sobre rectificación de la orden de 21 de septiembre de 2001, por la que se regulan las condiciones y requisitos del funcionamiento de centros de estimulación precoz en el sentido de que los beneficiarios de estos centros sean niños y niñas de cero a seis años con discapacidad o riesgo de padecerla.

Y nos vamos a oponer a la misma por diferentes motivos.
En primer lugar, señorías, es la Ley 5/1997, de 25 de junio, de la Generalitat, por la que se regula el sistema de servicios sociales en la Comunidad Valenciana, la que establece la promoción de actividades preventivas, de detección y atención temprana de los síntomas y señales de deficiencia, así como las medidas curativas o correctivas necesarias que puedan impedir la discapacidad o, por lo menos, producir reducciones apreciables de su gravedad y que puedan impedir, a veces, que se convierta en una condición permanente.

Para desarrollar estas medidas, la propia ley prevé, por primera vez, los centros de estimulación precoz como recurso especializado en el tratamiento asistencial y/o preventivo del niño o niña con problemas en su desarrollo o riesgo de padecerlas, y establece como beneficiarios de estos recursos a niños y niñas de cero a tres años.

Y aunque se produce la modificación con la regulación amplia que de estos centros hace la orden de 21 de septiembre de 2001, viene establecida en la propia Ley de servicios sociales la edad de los beneficiarios de los centros de estimulación precoz, y de conformidad con la Ley 5/1983 del Gobierno Valenciano, en su artículo 38: "la potestad reglamentaria del Consell se ejercerá de acuerdo con la Cons-titución, el Estatuto y las leyes", no pudiéndose dictar una orden de conselleria que exceda la dispuesto en una ley valenciana, so pena de nulidad de la orden en cuestión.

No obstante la sujeción este principio de legalidad, ello no significa, señorías, que los niños y niñas con edades comprendidas entre tres y seis años no sean beneficiarios de prestaciones de atención temprana, solo que las mismas son desarrolladas en centros de educación especial y centros de educación infantil.

En este sentido, la Conselleria de Educación, por Orden de 16 de julio del 2001, reguló la atención educativa al alumnado con necesidades educativas especiales escolarizado en centros de educación infantil y educación primaria, estableciendo el fomento de la escolarización de los alumnos en los centros de atención educativa al alumnado con necesidades educativas especiales, al menos en el primer curso del segundo ciclo de educación infantil, disponiendo también que el centro receptor realizará antes de su escolarización la orientación más adecuada a la familia de este alumno.

Igualmente, esta orden recoge la intervención de los diversos profesionales que integran el centro, cuya intervención vendrá dada en función de las patologías presentadas por los alumnos.
Así, se prevén intervenciones en la audición y lenguaje, logopedas, y la prestación de servicios a cargo de otros profesionales relacionados con la educación especial, fisioterapeutas, médicos, a través de servicios de atención ambulatoria, bien sea de los centros de educación especial o de centros y colegios de educación infantil y primaria que escolaricen a alumnos con necesidades educativas especiales derivadas de una determinada discapacidad.

Señorías, si estableciéramos como competencia de la Conselleria de Bienestar Social exclusivamente la atención temprana de los niños y niñas de tres a seis años, podríamos incluso provocar que cuando un niño está escolarizado, pues, tener que sacarlo de su medio habitual y natural para prestarle estos servicios de atención ambulatoria.

Por otro lado, los estudios más avanzados proponen que las patologías relacionadas con discapacidades se detecten y traten antes de los seis meses de vida.
El ejemplo más claro es el de los niños sordos o con algún tipo de deficiencia auditiva.
La Clínica Universitaria de Navarra ha trabajado mucho en este tema, llegando a concluir que con un enfoque adecuado, con un diagnóstico precoz, antes de los seis meses, y con apoyo logopédico, un niño puede estar totalmente integrado en la sociedad oral al cabo de muy pocos años.

Esta es la línea genérica que nosotros queremos seguir: incidir en la prevención cada vez con mayor anterioridad.
Pensamos, porque así nos lo dice la comunidad médica, que los mayores avances rehabilitadores se producen en los primeros meses de vida, incluso con experiencias de carácter prenatal.
No queremos ir contra esta corriente en la atención temprana.
Es innata la antelación de la rehabilitación para facilitar la integración; por ello, se prioriza el segmento de edad temprana entre cero y tres años, por ser de mayor efectividad la asistencia integral que se les aplica.
Se desarrollan técnicas psicológicas, pedagógicas, estimulación y fisioterapia, encaminadas hacia la integración de estos niños y niñas y su desarrollo madurativo; se incide en aspectos que reducen o eliminan las dificultades con que se van a encontrar a la hora de su escolarización.

Por otro lado, la Ley del estatuto del discapacitado diseña un itinerario extenso en el que contempla la prevención, el tratamiento y la inserción desde una perspectiva amplia.
No podemos dejar a los niños a partir de los seis años.
Los recursos que destina el Gobierno Valenciano engloban a la asistencia general de estos niños, no solamente de cero a tres y de tres a seis, sino que a lo largo de toda su vida cuentan con la atención y la asistencia y una serie determinada de recursos por parte del Gobierno.

La atención global por parte del Gobierno Valenciano, repito, a todos los niños y niñas con discapacidad o riesgo de padecerla, y a su familia y su entorno, a lo largo de su vida, es total.

Señorías, repito, seguiremos hablando de este tema.
Es voluntad de la conselleria, del gobierno, así lo expuso la consellera de Bienestar Social, el diálogo con todas las asociaciones, con todos los colectivos, para seguir avanzando.
La creación de equipos multidisciplinares tendentes a atender estas situaciones, establecer el diagnóstico diferencial y de atención global para poder lograr la máxima o total inserción de los niños y niñas con discapacidad o riesgo de padecerla.
Pero hay algo claro, señorías, y es que no podemos modificar una ley por una orden de conselleria, porque, como he dicho anteriormente, sería nula nada más producirse.
Por ello, el Grupo Parlamentario Popular va a votar en contra de esa proposición no de ley.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora diputada.

Por derecho a réplica, por favor, tiene la palabra la señora Espí.

 

**La senyora Espí de Navas:**

En principio, el reconocer que el artículo 31 de la Ley de servicios sociales recoge 0 a 3 años y que los centros dependen de Bienestar Social, que se legisló en 1997, lo hemos dicho también nosotros en nuestra intervención.
Y lo he remarcado especialmente, porque de alguna forma planteamos que se retire la orden como un elemento inicial y temporal hasta la modificación, que puede ser a través de la modificación, que tuviésemos la posibilidad de hacer en el debate de los presupuestos, o puede ser con una presentación de una propuesta de ley, que nos llevaría mucho más tiempo, de supresión del artículo 31, de la Ley de servicios sociales, modificando de 0 a 3 años.

No se puede poner como ejemplo de la prevención, porque eso es intentar confundir, señora García.
Cuando estamos hablando de cuándo se detectan las necesidades de los niños o de las niñas, hablando de los expertos, leyendo informes de otros expertos nos dicen con forma clara que es entre los 2 y 4 años.
Desde luego para la sordera está claro que son los 6 primeros meses de vida donde se detecta que un niño es sordo.
Pero de los 2 a los 4 años enfermedades que se delimitan a través de la observación de la aparición de la función simbólica, el lenguaje de juegos simbólico de los niños, la interiorización de los esquemas de acción y representación, ni de 6 meses, ni a 1 año y en algunos casos ni hasta los 3.

De 4 a 5 años queda claro que es cuando se ve ya la organización representativa fundada sobre configuraciones estáticas y las acciones que tienen que hacer los niños, cómo se desenvuelven.
Si un niño empieza a ser tratado ­y entiendan lo que les estamos diciendo­ un niño que es derivado desde el servicio de pediatría a un centro de estimulación temprana con un año, porque detectan el problema con un año o con dos.
No estamos hablando de un problema sólo de sorderas, estamos hablando de problemas que están vinculados a situaciones de alteraciones nerviosas, a otro tipo de enfermedades que saben que técnicamente son inmensas.
Y, por tanto, yo, como no profesional en esos andares, no las voy a delimitar todas.

Pero sí que sabemos que hay muchísimas, muchísimas de ellas que dicen.
.
.
Y además que teóricamente nos dicen desde la universidad de Estados Unidos, desde la Dirección Médica Panamericana, desde la Organización de Naciones Unidas, el tratamiento del autismo por el Inserso, Ministerio de Asuntos Sociales, donde dice claramente: el número de neuronas y sinapsi en muchas zonas del cerebro alcanza en este momento, es decir, a partir de los 3 años, su mayor magnitud y hasta los 6 y se mantiene en niveles altísimos durante toda la fase crítica de desarrollo, que se extiende entre los 18 meses y los 5 o 6 años, es decir, hasta los 18 meses es incapaz nadie prácticamente de captar un problema de autismo.
Y usted nos sale aquí con lo de la sordera.
Estamos hablando de temas mucho más importantes.
Estamos hablando de problemas del crecimiento del cerebro, que se dice que finaliza en el proceso de 6 años, del cerebro del encefalograma ­o encéfalo, que pone aquí­, porque, claro, la terminología es complicada.
Pero que es el final del proceso de crecimiento cognitivo del cerebro y cuando se puede intervenir de forma integral.

¿Qué sentido tiene que llevemos a un menor a un centro que se le detecta, por ejemplo, una enfermad a los 2 años, como acabamos de describir, y a los 3 lo manden a un centro de educación que no va a tener atención ni él ni su familia?
Porque, como usted sabe, los centros de atención temprana sí que son interdisciplinares.
Los centros de atención temprana tienen fisioterapeutas, psicopedagogos, psicólogos y trabajadores sociales para intervenir en la familia.
Esa es la realidad.
Y eso en los lugares donde verdaderamente hay que intentar solucionar esa problemática inicial, entre otras razones porque la propia Logse reconoce la obligatoriedad de la escolarización a partir de los 6 años.
Y eso lo sabe usted tan bien como yo.
Y que hay serias dificultades de escolarizar a esos niños.
Y una vez se detecta el problema, si el niño está en una vía de escolaridad normal, es mucho más difícil intervenir porque ya tiene que volver a cambiar a otro ambiente, cuando lo normal es que directamente, desde pediatría y desde la detección sanitaria, pase a estos centros y tenga una atención integral hasta los 6 años.
Que eso no significa que si los expertos y los técnicos que tenemos en estos centros determinan que un niño no es necesario que esté hasta los 6, pues, lógicamente, lo enviarán a la escuela si consideran que es mejor que vaya a los 3 años, porque tampoco no es la ilusión de los del centro tener que apurar todos los períodos de vigencia que pueden tener los centros de estimulación.

Lo que no tiene ningún sentido es que diga el interés.
.
.
El interés del Partido Popular este año teníamos en presupuestos dos, uno en Benidorm y otro.
.
.
otro centro que se iba a hacer también en Torrevieja.
Bueno, que sepamos, no sé si la primera piedra la pusieron, pero el centro no está hecho.

Mire, la voluntad se demuestra andando.
Yo entiendo la puerta abierta y la entiendo y recojo, desde luego, claramente, su puerta abierta a pesar que nos voten un no como un castillo.
Pero recojo su puerta abierta para interpretar, y quiero interpretar, que cuando hagamos la proposición de modificación del artículo 31 de la Ley de servicios sociales, cuando lo estemos discutiendo, el Partido Popular votará a favor.
Y votará a favor de modificar la Ley de servicios sociales y votará a favor de que estos centros de estimulación completen el recorrido que tienen aún escaso en la comunidad.
Vuelvo a repetir que quedan más de dos tercios de niños en esa situación que están en situaciones de carencia o de atención.
Y que quedan niños que han empezado a estar intervenidos y que en el momento que han cumplido 3 años los han mandado con su familia a que los escolaricen o a que se los queden en casa, porque no van a ser atendidos en esos centros.

Eso como no son, lógicamente, nuestras políticas sociales y nuestras políticas educativas y de reinserción social, tal como las entendemos, estamos convencidos que ustedes en esa puerta abierta se están refiriendo a que cuando discutamos próximamente la Ley de presupuestos nos van a votar a que se modifique la Ley de servicios sociales.
Y nosotros estamos de acuerdo en la coordinación de los tres espacios: el sanitario ­lo hemos dicho en la intervención­, el de servicios sociales y el educativo.
Pero también hay que entender las deficiencias particularmente.
.
.

 

**El senyor president:**

Señora Espí, mire a la izquierda, por favor.

 

**La senyora Espí de Navás:**

Termino, termino, señor presidente.

.
.
.
particularmente hay que entender, señora García, que la voluntad se demuestra andando.
El sustituir esta orden y plantear verdaderamente que en la Ley de servicios sociales se modifique el artículo 31 y recoja de 0 a 6 años sería el empezar a andar en la buena voluntad y además a hacer lo que ustedes mismos, digo porque ha sido el Ministerio de Trabajo y Asuntos Sociales, que termina en el libro blanco.

 

**El senyor president:**

Señora Espí, muchas gracias.

 

**La senyora Espí de Navás:**

De nada, señor presidente.
Gracias.

 

**El senyor president:**

Tiene la palabra la señora diputada doña María José García Herrero.

 

**La senyora García Herrero:**

Gracias, señor presidente.

Señora Espí, en primer lugar, darle las gracias por el reconocimiento que ha hecho de los logros del gobierno del Partido Popular*.
(Remors)* Y decirle, señoría, decirle, señoría, que aunque.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor.
.
.

 

**La senyora García Herrero:**

 

.
.
.
que aunque se retirara la orden, como usted solicita, repetirle que las edades de los beneficiarios de los centros de estimulación precoz están recogidos por ley y habría que ir directamente a la modificación y no a la retirada de la orden como usted propone.

De todas formas también su señoría sabe que se está dando asistencia a los niños hasta 4 años en estos centros y que la deficiencia auditiva, señoría, se ha puesto como un ejemplo, como un ejemplo a lo que sí que estamos totalmente seguros y lo que queremos seguir avanzando y lo que estamos haciendo, que es incidir en la prevención cada vez con mayor anterioridad.

Y, señoría, usted sabe y está faltando a la verdad cuando dice que en los centros educativos no se están dando los servicios que la orden de la Conselleria de Educación refleja, como logopedas, como fisioterapeutas, como médicos.
Sí, señoría, está reconociendo incluso, señoría, en este momento que sí se están dando a estos servicios.

Y en cuanto a la no obligatoriedad de la Logse hasta los 6 años, pues su señoría tendrá algo de parte cuando fue el Partido Socialista el que sacó la Logse y no impuso la obligatoriedad hasta los 6 años, señoría.
Eso también obra del Partido Socialista.

Pero yo repito, y no es algo que yo diga aquí hoy de dejar la puerta abierta o del diálogo, es algo que la consellera de Bienestar Social manifestó en este Pleno de la voluntad de seguir hablando y de reunirse con asociaciones y colectivos para seguir avanzando en este tema, así como en la creación de los equipos multidisciplinarios.

Y yo, señorías, les diría: ¿por qué se presenta ahora esta proposición no de ley?
Si sabe usted que no se puede modificar una ley por una orden ¿por qué se presenta?
Porque, claro, primero fue la declaración de Madrid del año pasado, que sus señorías quedaron fuera, y las adhesiones de los ayuntamientos por mociones de los grupos municipales del Partido Popular a esta declaración, después ha sido la Ley del estatuto del discapacitado al que sus señorías votan en contra.
¿Ahora qué pasa, que quieren recuperar una iniciativa?
¿Qué iniciativa, señorías?
Ustedes no han tenido iniciativas nunca en ese terreno, señora Espí.

Como usted muy bien ha dicho el movimiento se demuestra andando.
¿Y saben sus señorías cuántos centros y cuántas plazas había para estos niños y niñas en el año 1995?
Ni uno solo, señorías, ni un solo centro, ni una sola plaza.
*(Remors)* Y en la actualidad no son seis centros, señora Espí, los que hay.
.
.

 

**El senyor president:**

Señora Espí, por favor.
.
.

 

**La senyora García Herrero:**

.
.
.
sino catorce centros de estimulación precoz con 735 plazas y cuatro nuevos proyectos, tres en la provincia de Valencia y uno en la provincia de Alicante, que supondrán 150 nuevas plazas.
En total 885 plazas, que es una ratio bastante más aproximado a lo que había en los años de gobierno socialista, donde solo había falta de atención, falta de propuestas, falta de acciones, falta de programas, falta de presupuestos, como han expresado, y no lo digo yo, las diferentes asociaciones.
Solo prepotencia, señorías.

Y aquí hay un documento firmado por Fecova, Upapsa y Apep, en el que dice: "Al señor conseller ­entonces señor Sanmartín-.
Nos consta de la buena disposición de su persona y su sensibilidad respecto a este sector.
Por primera vez hemos encontrado desde hace 12 años la posibilidad de diálogo y por ello queremos que se plasme en una normativa legal que evite que los beneficiarios de estos centros tengan que estar a expensas de los designios de las urnas".

Es decir, ni querían entonces que volvieran sus señorías al gobierno y siguen sin querer.
Porque hoy, señorías, lo que estamos hablando por el gobierno del Partido Popular es de realidades y también de seguir avanzando.
Estamos hablando de reconocimiento de derechos por ley para las personas con discapacidad, hablamos de recursos, hablamos de plazas, hablamos de centros, hablamos de reconocimiento y hablamos, señorías, de igualdad de oportunidades para todos los miembros de esta comunidad.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra.
Veus: "¡Muy bien!
")*

**El senyor president:**

Gracias, señora diputada.

Vamos a pasar a la votación.
Por favor, señores, tranquilos, ubíquense en sus escaños y empezamos la votación.

Queda rechazada la proposición no de ley por 43 votos en contra, 1 nulo y 39 votos a favor.

Se conceden unos minutos de descanso.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 25 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 52 minuts)*

 

 

***Presa en consideració de la Proposició no de llei sobre el suport al finançament amb fons de la Unió Europea del Pla hidrològic nacional, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 762, BOCV número 9).***

 

**El senyor president:**

 

Presa en consideració de la proposició no de llei sobre el suport al finançament amb fons de la Unió Europea del Pla hidrològic nacional, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Té la paraula el senyor diputat don Rafael Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent president.

Senyories.

Una volta més ens porta a la trona parlar del Pla hidrològic nacional, en este cas per l'enorme preocupació que tenim davant l'actitud que el principal partit de l'oposició ve adoptant en esta matèria, obstruint constantment el que finalment la Unió Europea financie este pla tan important per a garantir el desenrotllament social i econòmic de la nostra comunitat.

Parlar de les excel·lències del Pla hidrològic nacional, jo crec que són conegudes per totes les seues senyories, per les que estan a favor del pla i per les que s'oposen al Pla hidrològic nacional.
Però, no cal oblidar que és una llei, la Llei 10/2001, de 5 de juliol, que garanteix els recursos per a solucionar el dèficit hídric que té la Comunitat Valenciana mitjançant un transvase de l'Ebre subjecte a principis de desenrotllament sostenible.
Però, no és solament el Pla hidrològic nacional el transvase de l'Ebre.
El Pla hidrològic nacional redueix al mínim la quantitat d'aigua a transvasar, en este cas, i adopta totes les mesures que garanteixen que la conca de l'Ebre no sofrisca perjuís ambientals, introdueix exigències d'estalvis d'aigua i de l'ús racional dels recursos propis, estableix també inversions i actuacions per al ple desenrotllament dels territoris de la conca de l'Ebre i proveïx l'ampliació de la superfície de regadiu en les conques receptores.
El traçat del transvase al mateix temps és totalment respectuós amb el medi ambient.

El Pla hidrològic nacional, saben les seues senyories, és un instrument regulat per la Llei d'aigües de 1985 i que, com he dit, no solament és el transvase en si mateix, és també una inversió de més de 18.
800 milions d'euros de tota Espanya dels que el 86% es destinen a actuacions mediambientals.
La Comunitat Valenciana, gràcies al Pla hidrològic nacional, rebrà una inversió superior als 1.
300 milions d'euros per a infrastructures de depuració, modernització, regadius, defensa contra avingudes, regeneració mediambiental, etcètera, etcètera, a més de les infrastructures del transvase que estan avaluades en uns 4.
200 milions d'euros.

És el Pla hidrològic nacional, sense cap dubte, l'acord més important que ha adoptat el govern en moltíssims anys, el més important que es puga adoptar en el futur i és totalment respectuós amb les comunitats cedents d'aigua.
Ara hem assistit al balanç de l'any hidrològic en el que es demostra que el cabal mitjà del riu Ebre en l'últim any ha sigut de 18.
340 hectòmetres cúbics, 18.
340 hectòmetres en l'últim any hidrològic que acaba en octubre.

Miren vostés, senyories, el que preveu el Pla hidrològic nacional en el seu transvasament d'aigües és tant sols de 1.
050 hectòmetres cúbics en brut, que estan destinats no solament a les conques del Segura i del Xúquer, sinó que també per atendre les necessitats de la província d'Almeria i per abastir poblacions per a consum humà en la província de Barcelona.
És summament respectuós amb les comunitats que cedixen d'aigua, perquè l'aigua que va a parar a la mar és la que volem redistribuir.
I volem redistribuir-la donant-li a Aragó la possibilitat que d'una volta per a sempre s'execute ­que ja s'està executant en estos moments- el pacte de l'aigua per a Aragó amb una sèrie d'inversions importantíssimes en matèria d'infrastructures superior als 3.
000 milions d'euros, mentre que a la Comunitat Valenciana la inversió ­com he dit abans­ és superior als 1.
300 milions d'euros.
Cosa que vol dir que se li dóna un tractament preferencial a les comunitats que van a cedir l'aigua.

A Aragó, a més dels mateixos usos que se li donen a la Comunitat Valenciana se li permet una cosa que és fonamental i que està prohibit per les conques receptores, que és poder augmentar les superfícies de secà en regadiu.
No es pot fer transformació de secà a regadiu.
A Aragó sí que poden fer-ho.
A la Comunitat valenciana, com saben les seues senyories, es garanteix l'equilibri mediambiental, el proveïment de poblacions i el manteniment de regadius actuals.
I està totalment prohibit per la pròpia llei del Pla hidrològic nacional i per la llei d'acompanyament dels pressupostos de l'Estat per al 2003 el que es puga utilitzar l'aigua del transvasament per a altres usos, per exemple, el que tant *cacareja* l'oposició que l'aigua és per atendre les necessitats dels camps de golf.
Està terminantment prohibit en un article de la Llei d'acompanyament.

Senyories, el Pla hidrològic nacional és vital per a la Comunitat Valenciana.
Del Pla hidrològic nacional depén la consolidació de més de 35.
000 llocs de treball que en estos moments estan en el sector agrari en estat de preocupació.
L'aigua garantirà que eixos llocs de treball es consoliden i cada volta es puga generar una oferta laboral complementària també del sector agrari per damunt dels 30.
000 llocs de treball més.
Per tant, fixen-se si socialment té importància este important projecte del govern d'Espanya impulsat des de la Generalitat Valenciana.

Però, a més, fixe's, els diem que el 86% de les inversions del Pla hidrològic és en matèria mediambiental, en matèria mediambiental les empreses que en la Comunitat Valenciana depenen del sector mediambiental tenen una oferta laboral constant superior a 500.
000 llocs de treball, les empreses que depenen de l'equilibri mediambiental tenen a la Comunitat Valenciana una oferta laboral superior a 500.
000 llocs de treball.

Per tant, senyories, crec que és de sobra conegut la importància i la transcendència que per a la Comunitat Valenciana té el Pla hidrològic nacional, un pla que no perjudica a cap comunitat, beneficia a totes les comunitats espanyoles i de forma molt especial beneficia a Aragó i beneficia, òbviament, a la Comunitat Valenciana, a la regió de Múrcia i també a la província de Barcelona i a la província d'Almeria.

Però, esta iniciativa, que no és per a convéncer a les seues senyories de les excel·lències del Pla hidrològic nacional ­que coneixen molt bé­, és, davant la preocupació que tenim, del boicot que s'està intentant fer per part d'eurodiputats del Partit Socialista, del Pspv, concretament, davant les institucions europees perquè no hi haja finançament del Pla hidrològic nacional.
El Pla hidrològic nacional que, com he dit, és una llei, és una llei que és d'obligat compliment, no es pot cridar a la societat a la insubmissió civil.
O siga que s'ha de complir i està executant-se en estos moments.
I clar, el que estiga executant-se en estos moments, el que siga una cosa irreversible, qui s'oposa que la Unió Europea financie estes actuacions l'única cosa que està pretenent és que es facen a càrrec de l'erari públic espanyol o de l'erari públic valencià.
I crec que això és clarament un perjuí per a la societat civil espanyola en general i la valenciana en particular.

Hem assistit atònits a eixes iniciatives que l'eurodiputada socialista, senyora Sornosa, ha presentat en la Unió Europa negant, negant que el Pla hidrològic nacional i el transvasament de l'Ebre reberen el finançament europeu.
Hem assistit també atònits a l'informe que altre socialista valencià, el senyor Solbes, el comissari europeu, eixe informe en el que diu que no és convenient que siga finançat el Pla hidròlogic nacional amb fons europeus.
Hem assistit també a l'actitud de l'altre eurodiputat socialista valencià, l'alacantí senyor Berenguer, en el mateix sentit que la senyora Sornosa.

Però, ací el problema és que quan es planteja esta discussió es tiren balons fora, es tiren balons fora i tracten per la boqueta xicoteta.
.
.
, dic que l'actitud de la senyora Sornosa és una actitud personal d'ella.
Quan jo vaig tindre debat en la Cadena Ser amb la senyora Sornosa em va reconéixer que si ella estava fent el que estava fent era perquè eixa era la doctrina, eixa era la directriu que estava rebent del seu partit, el Pspv en eixos moments, encara que abans haguera pertangut a altra formació política.
Clar, davant eixa preocupació, davant la situació que els socialistes valencians s'alineen en contra dels interessos valencians constantment, s'alineen en contra dels interessos valencians i s'alineen a favor del que defensa el senyor Iglesias des d'Aragó i el que defensa el senyor Maragall des de Catalunya, tot això ens fa pensar que d'una volta per a sempre ací cal llevar-se la careta i dir clarament el que es pensa.

I esta proposició no de llei no té altre objecte distint al que he manifestat.
L'única cosa que pretén és que les Corts Valencianes recolzen la petició que el govern de l'Estat farà en breu termini del finançament amb fons europeus.
Ací ja no estem discutint les excel·lències del Pla hidrològic nacional, que crec que està reconegut per part de tots, encara que alguns mos plantegen unes situacions paral·leles que no tenen res a vore amb la realitat.
Últimament hem assistit amb sorpresa ­i ho dic somrient i no vull enfadar-me per això­ a eixa proposta alternativa que va fer el senyor Pla, que lamente que no estiga ací perquè vull dir-li que ell és el culpable, ell és el culpable directe en estes situacions.
*(Remors)* Lamente que no estiga, però si entra li ho diré.
*(Remors)*

Dia que eixa proposta que tant ha fet riure, alternativa que diu que la solució que planteja el Pspv és que s'atenguen les necessitats de la província de Castelló pel transvasament d'aigües de l'Ebre, i les necessitats de la província d'Alacant pel transvasament d'aigües del Tajo.
Clar, immediatament va eixir el senyor Iglesias a desautoritzar al senyor Pla i el senyor Bono ha dit que era un mentider.
No ho dic jo.
No ho dic jo que siga un mentider el senyor Pla.
Jo sóc respectuós amb el senyor Pla.
Ho ha dit el senyor Bono, que és un mentider i que el recolzament que havia fet públic *(remors i aplaudiments)* de José Luis Rodríguez Zapatero no era veritat, no era veritat.

I, clar, açò ve a confirmar la teoria que estem manifestant constantment.
Sempre estem dient que els socialistes valencians no solament és que traïxen els interessos de la Comunitat Valenciana, sinó que a la volta estan sent traïdors també a totes les actuacions que ací s'han tingut mentre que ells governaven.
Quan governaven els socialistes, el Partit Popular era solidari sempre amb el Consell socialista en matèries de política d'Estat, com és el tema de l'aigua, i sempre van dir "endavant".
I sàpiga vosté que reclame a Madrid l'aigua que necessita esta comunitat, que el Partit Popular, que era el principal partit de l'oposició, recolza eixes peticions perquè entenem que són justes i que són necessàries per a absorbir el dèficit hídric que durant segles estàvem sofrint.

El fet trist és que quan el Partit Socialista passa a l'oposició s'oblida totalment d'eixos plantejaments, de totes les resolucions que ací s'havien acordat amb el vot favorable del Partit Socialista i amb el vot favorable del Partit Popular, fins al debat de política general de setembre de 2000, que encara hi ha una resolució conjunta signada pel Grup Socialista i pel Grup Popular en la que es parla del Pla hidrològic nacional ­que ja estava fet­, es parla del transvasament de sobrants de l'Ebre, es parla del Júcar-Vinalopó.
Totes eixes iniciatives que fins ara sempre havien comptat amb el recolzament del Partit Popular quan era oposició i del Partit Socialista quan era govern i quan era oposició fins a l'any 2000, ara resulta que *donde dije "digo" digo "Diego"*, i d'això ja no se'n recorden.

Però, el més greu de tot açò, senyories, el més greu, el més greu, senyories, és que eixa traïció la trauen de dins de la Comunitat Valenciana i la porten fins a Europa.
I van a Europa a fer una política, una política que podria considerar-se, fins i tot, podria considerar-se, podria ser constitutiva d'un delicte de lesa pàtria, de lesa comunitat.
*(Remors)* Sí, sí, clar que sí.
Perquè vostés van allí a menysprear un projecte tan emblemàtic, una actuació tan important i tan transcendental per a garantir el desenrotllament social i econòmic de la nostra comunitat.
I, clar, això és trist.

Per això, el que volem, senyories, és que d'una volta per sempre vostés es pronuncien ací clarament.
I el que demanem crec que és assumible per vostés.
I és que les Corts Valencianes manifesten el seu suport al finançament amb fons de la Unió Europa del Pla hidrològic nacional i dels projectes contemplats en els seus annexes, especialment en allò que fa referència a les obres del transvasament Xúquer-Vinalopó i de l'Ebre a les conques del Xúquer-Segura i províncies de Barcelona i Almeria.
Les Corts Valencianes ratifiquen la consideració del Pla hidrològic nacional i de totes les obres que s'inclouen com obres d'interés general, no sols per a Espanya, sinó també per al conjunt de la Unió Europea, cosa per la qual s'ha d'obtindre el finançament corresponent.
En conseqüència de tot això, les Corts Valencianes insten per tal que es revoquen totes les actuacions dutes a terme en les institucions comunitàries per càrrecs públics de la nostra comunitat, i que s'oposen a la consecució del finançament europeu per als projectes contemplats en el Pla hidrològic nacional.

Eixa és la resolució que plantegem.
Si efectivament vostés coincidixen en el nostre plantejament, tenen ara una oportunitat, una nova oportunitat, perquè és que estem estenent-los la mà constantment i vostés no volen aprofitar-se d'eixa situació, no volen aprofitar la mà que estenem.
Aleshores estenem la mà novament perquè vostés condemnen eixes actituds i recolzen clarament la petició que en breu termini farà el govern d'España de finançar en fons europeus este projecte tan important i tan vital per a la nostra comunitat.

I voran les seues senyories que m'estic referint constantment al Grup Parlamentari Socialista, i m'he deixat per al final un poquet de temps per al Grup d'Esquerra Unida.
Què vaig a dir del Grup d'Esquerra Unida?
El Grup d'Esquerra Unida és fidel, és fidel a la seua tradició.
*(Remors)* El Grup d'Esquerra Unida mai ha recolzat.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señores diputados, por favor, dejen de interrumpir al orador.
Creo.
.
.
creo.
.
.
*(Remors)*

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

A la señora Ninet me voy a referir ahora.

 

**El senyor president:**

 

.
.
.
creo.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

El Grup d'Esquerra Unida.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Hombre, la estoy oyendo.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyor president.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Respete a la Mesa.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Respeto a la Mesa, pero pido que algunos miembros de la Mesa respeten al orador.
*(Remors)*

Decía, señorías, decía que he dejado para el final a Esquerra Unida para decir que Esquerra Unida és coherent en l'actitud que sempre ha tingut.
Esquerra Unida mai ha recolzat estes iniciatives de política hidràulica, mai ha sigut partidari del transvasament.
Esquerra Unida tampoc va votar aquell pacte que vam fer el Partit Socialista, quan governava, en el principal grup de l'oposició, el Partit Popular, el Pacte de l'Aigua per a la Comunitat Valenciana.

Per tant, vostés són coherents en el que han fet fins ara.
Però com han sigut coherents en el que han fet fins ara, i el que mosatros plantegem té el recolzament de la majoria del poble valencià.
Jo el que volia demanar-li a Esquerra Uni-da.
.
.
sé que no puc demanar-li que vote a favor la iniciativa, però sí que puc demanar-li que siga coherent, però que siga també coherent en les necessitats del nostre poble i que no la vote tampoc en contra, que s'abstinga.

Però el Grup Socialista, si vol coherència i si vol demostrar al poble valencià que li interessa la solució del problema hídric en la nostra comunitat, sí que deu votar favorablement esta iniciativa.
I no dir en cada comarca, no dir en cada província, no dir en cada regió allò que més li convé.
*(Remors)* Que tinga un discurs únic, únic, que reflectisca el que és la voluntat política del seu partit, tant a nivell de l'Estat com en la Comunitat Valenciana.
Però que siga el mateix aquí que en Múrcia, que siga el mateix a Almeria, que siga el mateix a Aragó.
Que és el que fa el Partit Popular, que és el que fem els càrrecs públics del Partit Popular, que recolzem eixes necessitats, que busquem els fons europeus perquè no siga un gravamen per a l'erari públic espanyol o de la Comunitat Valenciana.

I demanem, senyories, que en justa correspondència a eixa política d'Estat, que mosatros recolzàvem quan vostés eren govern i mosatros oposició, que vostés mos paguen en la mateixa moneda.
Que en estes polítiques de l'aigua, senyors del Grup Parlamentari Socialista, siguen solidaris no solament en el Grup Parlamentari Popular, solidaris en el poble valencià, i recolzen esta iniciativa per al bé i el futur de la Comunitat Valenciana.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

Me gustaría simplemente hacer una reflexión.
Yo creo que debemos encontrar la fórmula de comportamiento homogéneo.
Si ustedes, cuando está interviniendo un orador, los del grupo no contrario, pero lógicamente que ejerce la labor desde otros prismas políticos, se dedica a interrumpirlo, luego ocurre lo contrario.
Y esto verdaderamente no es dignificante, ni creo que sea una buena imagen de cara a los medios de comunicación, y lo que ellos hacen llegar, nuestra imagen, a los ciudadanos.

Yo creo que ­porque al fin y al cabo todos los argumentos, se haya expuesto desde el gobierno o desde la oposición, llegan igual a los medios de comunicación­ la manifestación que ustedes hacen aquí en esta Cámara no aporta nada nuevo ni consigue ningún efecto, salvo el negativo de la imagen de todos nosotros.
Vamos a ver si somos capaces de tener unas fórmulas de respeto al que está exponiendo, y desde la tribuna vamos a ver si es posible que tampoco exista una labor de provocación.
Si somos capaces, si somos capaces entre todos de hacer esto, estoy seguro de que este Parlamento, por lo menos en la imagen de lo que es el oírnos unos a otros, mejorará.

Vamos a continuar, por favor.
Tiene la palabra, en representación del Grupo Parlamentario Socialista, y como presentación de una enmienda a la totalidad, el señor don José Antonio Godoy.

 

**El senyor Godoy García:**

 

Muchas gracias, señor president.

Senyories.

Debo comenzar, desde luego, lamentando que en la intervención del diputado que me ha precedido haya habido más bien una carga del Partido Popular contra todas las fuerzas de la oposición.
Y lamentar que en lugar de eso no se haya subido a esta tribuna a decirnos que después de ocho años de gobierno del Partido Popular, y después de dos años, que ya hace más de dos años de aprobación del Plan hidrológico nacional, realmente teníamos resueltos, o en muy avanzada vía de solución, los problemas del agua de la Comunidad Valenciana.
Eso para mí significa, junto con la proposición no de ley que aquí presentan, más bien que un deseo de consenso, más bien que un deseo de resolver los problemas y tener el apoyo de toda esta Cámara, más bien una actitud de monopolización y una actitud de enfrentamiento.

Mire, simplemente tres cuestiones previas.
En efecto, no veo al señor Camps tampoco por aquí en esta Cámara.
*(Remors)* Seguramente tiene alguna razón para no estar el señor presidente.
En segundo lugar, decirle que algunas de las afirmaciones que usted ha dicho aquí por supuesto no comparto.
Y quiero refrescarle la memoria con respecto a lo que usted ha dicho: "Siempre hemos sido solidarios con los problemas del agua".
Pues la verdad es que, si mal no recuerdo, a principio de los años 90 se presentó un proyecto de Plan hidrológico nacional, lo presentó el Partido Socialista Obrero Español, y en aquellos tiempos, por lo menos yo recuerdo unas declaraciones del señor Aznar, aquellas de que "existía una España húmeda y otra España seca", además de que recuerdo la actitud que ustedes mantuvieron.

Y después una tercera, decirle, mire usted, aquí no hay ningún delito de lesa patria, por supuesto que no.
Aquí si hay algún delito de lesa patria es precisamente llevar ocho años gobernando y pedir responsabilidades a la oposición en lugar de pedírselas a ustedes mismos.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

Y dicho eso, desde luego sin ningún ánimo de crispación, dicho eso, la posición del Partido Socialista del País Valenciano es muy clara.
Por supuesto que sí al agua a la Comunidad Valenciana.
Pero, ¿quién dice que no?
Por supuesto que sí a la financiación de las obras del Plan hidrológico nacional con fondos europeos.
Por supuesto que sí.
Y por supuesto que no a los insultos, a la descalificación constante, y a esta escalada a la que desde hace meses nos tienen ustedes sometidos de crispación y de división social.
Sí al agua, sí por supuesto a la financiación europea, y no a la descalificación, no a la guerra del agua.

Señor Maluenda, nosotros no vamos a hacer el juego, no vamos a entrar en el juego que ustedes están proponiendo.
Nosotros vamos a presentar hoy aquí una enmienda responsable.
Una enmienda que desde luego busca la unión y busca el consenso de todos los valencianos para defender lo nuestro, en la cual vamos a apoyar que vengan a esta Comunidad Valenciana, como siempre lo hemos hecho y nunca nos hemos negado, los fondos europeos precisos, que vengan los fondos europeos para apoyar todas aquellas obras contempladas en el Plan hidrológico nacional.

Y así lo hemos hecho y también vamos a hacer algo que ustedes no hacen.
Esta Cámara no debe ser una cámara simplemente laudatoria o laudatoria del gobierno.
Es una Cámara también de control del gobierno.
Y por tanto, vamos a exigir y exigimos al gobierno que haga sus deberes.
Porque es verdad que apoyamos la financiación de las obras del Plan hidrológico nacional con fondos del gobierno, con fondos europeos.
Pero también es verdad, que a día de hoy el gobierno todavía no tiene resuelta la declaración de impacto ambiental, que espero que pronto la hagan.
Y es verdad que a día de hoy el gobierno, nuestro gobierno, no ha realizado la petición formal de fondos a la Unión Europea, y mal puede venir aquello que no se pide.
Por tanto hágase, realícese, agilícese todo ello.

Yo espero que no le demos un disgusto con esta enmienda a la proposición no de ley.
Y espero que ustedes también reflexionen.
Porque el debate no es simplemente agua sí o agua no.
No puede la Comunidad Valenciana seguir esperando, esperando, y escuchando, escuchando promesas un día y otro día.
Mientras que estamos viendo que muchas cosas que sí que tienen solución ustedes todavía no las han resuelto.
No las han resuelto en absoluto.
Y estamos viendo que se dilatan las soluciones más allá de lo que es lógicamente razonable y esperable.
Por tanto, lo que decimos es: agua ya, agua sí y agua ya.

Y lo razonable es que quien tiene la responsabilidad de gobernar y de resolver los problemas de los ciudadanos no cree un estado de crispación e insulto permanente, ni de propaganda, ni de manipulación, mientras los problemas de verdad, esos problemas del agua, permanecen sin resolverse por su responsabilidad, y no por responsabilidad de la oposición.
Porque al fin y al cabo el agua es un bien público, nadie la tiene en su bolsillo, y nadie puede decir si la da o no la da.
El agua es un bien público.
No es aquella *res nullius* o aquella cosa común que cualquier pudiera apropiarse y que cualquier pudiera disponer.

Luego si somos capaces de encontrar consensos, de encontrar las auténticas formas, y si nos ponemos a trabajar de verdad, la Comunidad Valenciana, pues claro que tendrá agua.
Pero no por el camino que ustedes están llevando.
Dejen ya a la oposición, dejen que todos los días no son más que buscar titulares y titulares de prensa.
Y póngase ustedes de verdad a trabajar y a resolver ese problema y otros muchos problemas, y otros muchos problemas.

Póngase a resolver el problema de la depuración de aguas.
Pónganse a resolver el problema de los 150 hectómetros cúbicos que estamos arrojando al mar en depuración de aguas por emisarios submarinos, y que eso es agua para la Comunidad Valenciana.
Y eso también lo pueden hacer y con fondos europeos.
Pónganse ustedes a resolver el problema de los marjales.
La prensa está diciendo estos días que solamente en Castellón están vertiendo 40 hectómetros ó 60 hectómetros cúbicos al mar.
Y eso es mucha agua.
Vamos a ver cómo trabajamos en los marjales también.

Mire, el gobierno tiene que trabajar más, el gobierno central.
Nosotros podíamos haber sido mucho más duros presentando la enmienda a la proposición no de ley.
Podíamos haber pedido a estas Cortes, que hubieran constatado los incumplimientos por parte del gobierno.
Porque el gobierno, a día de hoy, todavía no ha aprobado el Plan de acción en materia de aguas subterráneas, que permita el aprovechamiento sostenible de los recursos subterráneos, y que incluya programas para la mejora y conocimiento hidrogeológico y la protección y ordenación de los acuíferos de las aguas subterráneas.
Y eso está en la ley.
No lo decimos nosotros, es el artículo 29 de la ley del Plan hidrológico nacional.

Y el gobierno tampoco ha aprobado a día de hoy el Plan de medidas para la gestión eficaz y sostenible de las aguas para abastecimiento urbano, que incluye elevación del rendimiento hidráulico, instalación de dispositivos y tecnologías ahorradoras, realización de dobles redes, etcétera, etcétera; y eso está en la ley del Plan hidrológico nacional.
O bien el gobierno no ha apoyado el programa de investigación, desarrollo y conocimiento de los recursos hídricos.
Y tenía de plazo hasta el día 6 de julio del 2002.
Porque la ley lo dice muy claro: háganlo ustedes y háganlo ustedes antes de un año de la publicación de esta ley.

Hay muchas cosas.
Yo creo que tendríamos que hablar, pero tendríamos que hablar con cierta tranquilidad.
Si ustedes se empeñan en seguir por ese camino de la descalificación y del insulto, mal podremos hablar de estas cosas.

Mire, agua por supuesto que agua sí.
Y, ¿trabajar por ello?
Todos, por supuesto que también.
¿Financiación europea?
Por supuesto que sí.
Pero insultos y descalificaciones, ni uno más, por favor.

Queremos también decir algo, por lo menos aunque sea sucintamente, repasar la enmienda a la proposición no de ley que presentamos.
Y creo que esa sí que es asumible porque no insulta a nadie.
Se compone de una serie de puntos que ustedes ya habrán leído.

La enmienda que presentamos, en primer lugar, constata la urgente necesidad de agua en esta comunidad, e insta al gobierno central y autonómico a acelerar las inversiones y actuaciones combinadas de desalación, reutilización, ahorro, gestión, transferencias externas, puesta en funcionamiento de bancos públicos de agua y mejora de la calidad de las aguas.
Y para todo ello somos conscientes de que necesitamos financiación europea, y la pedimos, la reclamamos.

La enmienda que hoy presentamos aquí apoya la financiación europea de todas las obras del anexo II, que votamos los socialistas también en el Congreso de los Diputados, votamos a favor de esas obras, incluida, por supuesto, la transferencia interna, que usted conoce muy bien, del Júcar al Vinalopó.
Y, por tanto, en esta enmienda instamos también a la Unión Europea a que financie dichas obras.

La enmienda que presentamos apoya igualmente la financiación europea de las transferencias externas legalmente autorizadas.
Léanse ustedes el artículo 13 y, por tanto, sabrán perfectamente a qué nos estamos refiriendo.
Porque el Partido Socialista nunca va a renunciar a recursos europeos para la Comunidad Valenciana *(colpejant sobre la trona)*, ni va a poner, como decían por ahí, ningún obstáculo.
Por supuesto que les tendría que recordar que hablaran con un comisario europeo regional, llamado Michel Barnier, a ver qué pasó con los 84 millones de euros que tenían que venir a financiar las transferencias del Júcar al Vinalopó, porque yo he leído en la prensa que este señor, que es del grupo popular, lo obstaculizó.
Por tanto, no vean ustedes la paja en el ojo ajeno y dejen de ver la viga en el suyo propio.

La enmienda que hoy presentamos le está diciendo también al gobierno central que para conseguir que la comunidad europea nos financie el tiene que hacer los deberes, tiene que terminar la autoridad independiente ambiental la evaluación, tiene que aprobar los proyectos formalmente el Ministerio de Medio Ambiente, tiene el Gobierno que pedir la financiación y tiene que acreditarse, como en todas las cosas, la legalidad y el respeto a las normas medioambientales.
Y todo esto está en camino, pero está sin hacer, y ya es mucho tiempo, y llevan ustedes mucho tiempo gobernando.

Y, finalmente, la enmienda que presentamos quiere que se cumpla la ley y toda la ley, y que cumpla el Gobierno toda la ley que tiene que cumplir.
Y les quiero recordar el artículo 16.
4 de la Ley de aguas, en virtud del cual el gobierno central y autonómico deben dar prioridad a las inversiones destinadas a incrementar la disponibilidad de recursos hídricos propios, los cuales, por supuesto, incluyen recursos no convencionales ­cuando sea pertinente, dice la ley­, racionalización y ahorro en el uso del agua, así como aquellas medidas que pretendan mejorar la sostenibilidad del medio hídrico natural.

Las Cortes Valencianas también deben apoyar la financiación europea de estas actuaciones, y también lo pedimos en nuestra enmienda.

Y, finalmente, las Cortes están también para ese papel de control al gobierno, de exigir al gobierno, al gobierno autonómico, pero también al gobierno del Estado.
Y, por tanto, terminamos nuestra proposición no de ley exigiendo que por parte de este gobierno autonómico se venga a esta Cámara, se nos dé cuenta, se nos diga qué obras son las que están realizadas ­no que nos digan: "esto va en marcha"; "esto va en marcha" no quiere decir nada­, sino qué obras se han realizado efectivamente y cuáles están sin realizar, qué inversiones realmente se han ejecutado y cuáles están sin ejecutar, y qué es lo que de verdad están haciendo realmente, y no con la boca solamente, para conseguir que de verdad esta Comunidad Valenciana resuelva su problema hídrico.

Miren, yo veo últimamente al señor Camps demasiado ­es su problema­, pero demasiado subsidiario del señor Valcárcel.
No se reúne con nadie más, es que es solamente con él.
Miren, en el Plan hidrológico nacional realmente.
.
.
el trasvase del Ebro a esta comunidad, si llega, aportará agua, aportará aproximadamente, aproximadamente, unos 340 hectómetros cúbicos, si llega entero, porque el trasvase del Tajo-Segura está aportando la mitad de la previsión.
Imagínense que aporte 170 hectómetros cúbicos.
Realmente menos que a la Comunidad de Murcia, menos que a la Comunidad de Murcia.
No le veo, sin embargo, y me gustaría verlo, también con otros presidentes autonómicos.

Miren, simplemente decirles: el Partido Socialista ha presentado esta enmienda para decir con toda rotundidad: sí a fondos europeos para la Comunidad Valenciana, sí a la financiación de las obras del Plan hidrológico nacional con fondos europeos, de la Comunidad Valenciana; no a la crispación, no a la demagogia y sí al consenso.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Godoy.

Tiene la palabra, para aceptación o no de las enmiendas, el señor don Rafael Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Bé.
Començarem pel final.

Senyor Godoy, mire vosté, crec que vosté no pot criticar l'absència del president Camps en un debat com este, com jo critique l'absència.
.
.
i m'alegre que estiga ara el senyor Pla perquè m'interessa que m'escolte.
Perquè el senyor Pla sí que està fent política a favor dels interessos del senyor Maragall i del senyor Iglesias *(protestes)* i en contra dels interessos de la Comunitat Valenciana, mentres que el president Camps no és sospitós d'això, sinó de tot el contrari.
El president Camps demostra en tots els llocs que té un únic criteri en el tema del Pla hidrològic nacional, i és que és necessari que l'aigua de part sobrant de l'Ebre resolga, d'una volta per a sempre, els problemes que té la Comunitat Valenciana.
I ho diu aquí i ho diu en Aragó, i ho diu en Catalunya i ho diu en Múrcia, ho diu en Almeria i ho diu en Madrid.
Per tant, l'absència no és igual.

Perquè el senyor Pla, el senyor Pla, que ha estat present en el primer punt de l'orde del dia, després no ha entrat, perquè li resultava més interessant fer una roda de premsa.
No obstant això, sí que no va faltar a fer-se la fotografia amb el senyor Maragall en la xalupa, o en la *balsa* o en el que fóra, passejant per l'Ebre.
*(Protestes)* Per tant, per tant, no sé per què vostés.
.
.
*(Protestes)* El que més.
.
.
*(Pausa)* Senyor president, senyor president.
.
.
El més estrany de tot astò és que quan se'ls diuen les veritats vostés diguen que són insults i desqualificacions.
*(Remors)* Dir la veritat, dir-li al pa pa i al vi vi, és un insult o una desqualificació?
Escolte, no.
Francament no.
I si no els agrada sentir-ho, ja saben el que han de fer.
*(Remors)* El que ha fet abans el senyor Pla, eixir-se'n al corredor.
Però jo preferisc que estiga ahí, *(protestes)* jo preferisc que estiga ahí.
*(Aplaudiments i protestes)*

Mire, vosté parla.
.
.
El senyor Godoy diu.
.
.
*(Remors)* 

 

**El senyor president:**

 

Señores, por favor.
Por favor, la cámara.
Esto es un gallinero.
*(Remors)* Señores, señores.
.
.
*(Remors*.
*Pausa)* Vamos a ver.
Yo ya no sé cómo dirigirme a ustedes para que seamos capaces de reflexionar serenamente.
*(Remors)* Señores, no tiene ninguno de ustedes el uso de la palabra.
Y el orador tiene yo creo que el derecho de exponer su exposición de la forma que él estime oportuno.
*(Remors)* Y ustedes tienen luego el derecho a réplica.
*(Remors)*

 

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

¡Falta de educación, señor presidente!
¡Falta de educación!

**El senyor president:**

 

Por favor, por favor.
.
.
Señor orador, tampoco emita usted juicios en esta cámara porque no es correcto.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

És que és evident, senyor president, és evident.

 

**El senyor president:**

 

¿Podemos tratar de que cada uno exponga sus tesis con el respeto de los demás?
*(Remors)* ¿Y ustedes no ser tan sensibles?
*(Rialles)* Vale.

Venga, por favor, señores.
Señores.
.
.

Señor Maluenda, puede comenzar otra vez.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyor president.

Intentava dir, senyories, que la política en matèria d'aigua que el Partit Popular ha portat endavant des de 1995 ha sigut molt important.
Ací el senyor Godoy puja a la trona i parla del sanejament i depuració d'aigües.
Jo no sé si el senyor Godoy sap ­si no ho sap, deu saber-ho; i si és que no vol saber-ho, és una altra qüestió­ que el primer pla director de sanejament i depuració es va a acabar en l'any 2000, amb un balanç enormement positiu, que mos ha permés disposar en la Comunitat Valenciana de 375 depuradores, i complint i superant les exigències mediambientals de la Unió Europea, que demanava que per al 2005 totes les poblacions que tingueren més de 2.
000 habitants comptaren amb el seu pla de sanejament i depuració.
I la Generalitat ja en l'any 2000 va fer que les poblacions amb més de 500 habitants ­baixava dels 2.
000 als 500 i avançava en cinc anys­ tingueren el seu sistema de depuració.
Per tant, el resultat va ser enormement positiu.
Es va invertir llavors, en antigues pessetes, més de 90.
000 milions de pessetes.

I en estos moments tenim un segon pla de sanejament, que pretén continuar amb eixa política, que té una inversió prevista de 1.
058 milions d'euros i que va a permetre que aquelles instal·lacions que estan obsoletes, que són més antigues, es puguen adaptar a les noves tecnologies, aplicar el sistema terciari en alguns casos i augmentar la quantitat i la qualitat de l'aigua per a poder garantir la seua reutilització.
Eixa és la política que hem fet.

I en estalvi d'aigua, mire vosté, quan vam començar a governar, esta comunitat tenia vora quaranta i tantes mil hectàrees de regadius.
En estos moments estem fregant les 250.
000 hectàrees.
Eixa és la política d'estalvi que fa el Partit Popular i que està englobada dins del que marca el Pla hidrològic nacional, tant el sanejament i depuració com l'adaptació de noves tecnologies de reg que estalvien aigua.
Eixa és la realitat, vulguen vostés o no vulguen.

I el pas més important que es va donar endavant va ser en gener de 1997, quan la llavors ministra de medi ambient, la senyora Isabel Tocino, firmà amb el llavors president de la Generalitat, Eduardo Zaplana, un conveni de col·laboració ­aquell mateix que el senyor Borrell va tindre un any en el seu calaix i no va voler firmar, i quan va guanyar les eleccions José María Aznar es va firmar­ que permetia una sèrie d'actuacions en la Sèquia Reial del Xúquer, amb una inversió de 70.
000 milions llavors de pessetes ­que aportava el 66% l'Estat i el 33% la Generalitat­, que permetia millorar la Sèquia Reial del Xúquer, totes les instal·lacions de conducció, totes les instal·lacions de reg per goteig i aforrar aigua; i a la volta, d'eixe estalvi d'aigua de 100 hectòmetres cúbics, 85 són els que estan contemplats en el transvasament Xúquer-Vinalopó per a atendre els dèficits del Vinalopó Mitjà, de l'Alacantí i la Marina.
I eixa és la política que s'ha portat endavant.
Per tant, una volta s'han esgotat ja les possibilitats dels recursos propis, perquè s'està fent un aprofitament global, està clarament demostrat, i axina ho exigeix el llibre blanc de l'aigua, que cal recórrer al transvasament d'aigües de zones amb excedents.
I això és el que fa el Pla hidrològic nacional.

I vosté ha parlat del pla hidrològic nacional que el Psoe va intentar fer.
Mire, eixe projecte de pla hidrològic nacional del Psoe va ser un fracàs i va haver de retirar-lo.
Però saben per què?
Perquè incomplia la llei d'aigües de 1985, que era una llei socialista, que exigia que primer s'havia de quantificar l'inventari de cada una de les conques hidrogràfiques.
S'havia de fer primer el pla de conca.
Com no ho van fer, d'una forma arbitraria allí es preveia un transvasament d'aigua desorbitat: vora 3.
670 hectòmetres cúbics d'aigua volien transvasar vostés.
I ara s'oposen que es transvasen 1.
000 hectòmetres cúbics més, 1.
050 hectòmetres bruts, 1.
000 hectòmetres nets.

I vostés parlaven, ja li dic, a la vora de 3.
670 hectòmetres cúbics d'aigua de transvasament.
Per què?
Perquè no havien fet els deures.
Vostés no havien fet els plans de conca i no podien quantificar quines eren les necessitats de cada conca, perquè primer s'ha de conéixer quins són els recursos propis i quina és la necessitat, i una volta s'establix el dèficit o l'excedent és quan se pot regular el transvasament de zones d'excedents a zones deficitàries com la de mosatros.
Eixe va ser un gran fracàs, per això van haver de retirar-lo.

I vosté s'empara en una esmena que planteja.
Bé, mire vosté si l'esmena marca la contradicció que té el Pspv i el Psoe en estes qüestions.
Parlen que sí que estan d'acord a reclamar el finançament europeu per a l'execució de les transferències externes d'aigua a la Comunitat Valenciana legalment autoritzades.
Com legalment?
És que no n'hi han il·legals.
Però si estem parlant de l'acompliment d'una llei, senyories, estem parlant de l'acompliment d'una llei!
O és que vostés continuen instant a la societat civil que estiguen en contra d'eixa llei?
Una llei que està acomplint-se.

I mire vosté, eixes actuacions que assenyala el Pla hidrològic nacional en els seus annexos estan executant-se.
No té res a vore el finançament amb el fet que ja s'estiguen executant.
S'estan executant, i quan arribe el moment, quan el Govern crega que és el moment oportú perquè té redactat el projecte de petició de finançament europeu, se presentarà en Europa.
El que passa és que vostés estan ja cultivant un mal caldo per a quan aplegue eixa petició, i estan intentant que eixe finançament amb fons europeus no se puga aconseguir.
Però vostés diuen això en la seua proposta alternativa, però no donen l'ordre als seus eurodiputats perquè canvien d'actitud i que demanen que se deroguen aquelles resolucions que van presentar en el seu dia que se negaven al finançament del Pla hidrològic nacional.
Per tant, continuen dient en cada lloc allò que els convé.
Hui han vullgut evitar un mal titular per a demà i fan eixe plantejament, però crec que no és sensat.

En el punt 1 de l'esmena diu: "Totes les actuacions a què es referixen s'estan desenvolupant durant.
.
.
" Se referix aquí a allò que jo ja li he dit abans, a allò del primer Pla director de sanejament i el segon Pla director de sanejament que en estos moments està executant-se.

Però vosté ha dit una cosa molt important.
Parla de l'auia, que els emissaris submarins.
.
.
Vosté sap la depuradora de Pinedo, l'emissari submari, quan governaven els socialistes què és el que tirava al mar?
Un milió de metres cúbics, un milió de metres cúbics.
Això els socialistes valencians, que tant els preocupa el desenrotllament sostenible i que tant els preocupa, entre cometes, la solució al problema hídric.
Per tant, jo crec que deu de tindre més memòria o buscar un assessorament més real en allò que està fent-se.

A més, són conscients vostés que hi han alcaldes socialistes que recolzen el Pla hidrològic nacional i recolzen el pla de l'Ebre, i hi han diputats socialistes que recolzen el Pla hidrològic nacional i el transvasament de l'Ebre, i també hi han senadors i hi han presidents de comunitats autònomes.
Perquè aquí no solament se reunix el senyor president Valcárcel amb el president Camps, també se reunix el president de la comunitat de Castella-La Manxa amb el president de la Comunitat Valenciana, també se reunixen presidents d'altres comunitats.

Per tant, senyories, no desviem l'atenció, que vostés allò que volen és evitar un mal titular, però que jo crec que els mals titulars no se citen per les paraules que es puguen dir en un moment més o menys acalorades, sinó per l'actitud, per l'actitud i per l'actitud; per l'interés, per l'interés i per l'interés.
I vostés l'actitud que tenen és contrària a l'interés; l'actitud de vostés, senyors dels Grup Socialista, és contrària a l'interés del poble valencià.

Després diuen, en el punt 2 parlen de l'annex.
Vostés estan d'acord amb l'annex 2 de la llei.
Sí, sí, això ja ho sabem, però jo no entenc com pot haver un annex 2 si no hi ha una llei!
Vostés estan en contra de la llei, vostés estan en contra de la llei del Pla hidrològic nacional.
I ara defensen l'annex?
I què passa amb tot allò altre?
Què passa amb totes les mesures mediambientals?
Què passa amb totes les actuacions que eixa llei contempla i que en els altres annexos se reflectixen?
Això no interessa?
Només l'annex 2?
No.
Vostés el que intenten és, una volta més, amb la boca xiqueta dir una cosa i en altres moments i en altres llocs dir-ne una altra distinta.
Per tant, si no hi ha llei no pot haver annex.

Després diuen que "el Ministerio de Medio Ambiente no ha cumplido lo establecido en el artículo 15 de la Ley del PHN".
Precisament quan s'ha elaborat i sotmés a informació pública un projecte conjunt de les transferències autoritzades per la llei, conforme precisament és allò que exigix l'article 15, quan s'ha exposat a informació pública, que vosté ha dit abans que encara no ha finalitzat, és quan s'està acomplint allò que exigix l'article 15, per tant, no pot dir que el Govern ha incomplit eixa exigència de l'article 15 de la llei.

I clar que sí, una volta estiga feta la declaració d'impacte ambiental no es preocupen les seues senyories que la petició del Govern de finançament arribarà a Europa.
I jo espere i desitge, espere i desitge, que vostés canvien d'actitud, que no vagen ahí fomentant eixe mal caldo de cultiu, que serà molt més fàcil si tots estem d'acord i si tots recolzem eixa petició del Govern, que és allò que pretén la iniciativa que hui estem defensant, i no una altra cosa distinta.
Serà molt més fàcil si tots anem en la mateixa direcció.
Serà molt més fàcil i més convenient per als valencians que vostés diguen també clarament que van a recolzar la petició que el Govern, en un futur molt immediat, en un breu termini, presentarà.

I clar, és que ha de ser aixina, perquè si no, saben l'únic que van a aconseguir?
Retardar, retardar i retardar.
Perquè el finançament europeu, encara que vostés no vullguen, vindrà a Espanya, perquè és un dret que tenim com a país membre que som de la Unió Europea, perquè està emparat legalment per una llei del Congrés dels Diputats, i perquè són els nostres drets en la Unió Europea.
L'únic que vostés van a aconseguir aixina és retardar-ho, retardar-ho i retardar-ho.
Clar, perquè vostés no volen que arribe l'aigua a la Comunitat Valenciana, perquè vostés ja diuen, el senyor Maragall, que ni una gota, el senyor Pla que té uns projectes alternatius, però projectes alternatius que quan els fa públics se mofen fins els seus correligionaris de partit.
I ho dic amb el màxim respecte al senyor Pla, ho torne a dir perquè vosté no estava.
Ha dit el senyor Bono que allò que vosté ha dit d'eixa solució de l'auia de l'Ebre per a la província de Castelló i l'aiua del Tajo per a la província d'Alacant, que això és mentira, i que el senyor Zapatero no ho recolza.
I no ho dic jo, ho diuen els seus companys.
Aclarisquen-se, això és el que duen de fer, aclarir-se.

Mire vosté, jo crec que la iniciativa que presenten vostés hui alternativa l'únic que tracta és de desfigurar la realitat.
La realitat no és altra que tots a una recolzem el Govern d'Espanya en un tema d'estat com és este en la petició de finançament europeu per al Pla hidrològic nacional i per al transvasament, on està inclòs també el transvasament Xúquer-Vinalopó, que també el tenen vostés ahí bloquejat, encara que està fent-se, està fent-se, però els fons, mos referim sempre als diners.
No té res a vore, repetisc, que estiguem executant les obres amb el fet que vostés estiguen plantejant iniciatives allí dient que no se finance el Pla hidrològic nacional.
Si no se finança el Pla hidrològic nacional no se finança ni el transvasament de l'Ebre però tampoc el transvasament del Xúquer-Vinalopó, ni se finança tampoc la modernització dels regadius, ni se finança tampoc el segon Pla de sanejament i depuració.

El primer Pla de finançament i depuració va obtindre de la Comunitat Europea més del 60% de finançament del seu import, i pretenem continuar com a mínim obtenint eixos finançaments.
Si vostés l'únic que estan és posant obstacles, posant pedres en el camí, mire vosté, l'únic que van a aconseguir és que se retarde i que se retarde, o que a les valencianes i als valencians mos coste més diners de la butxaca i que la Generalitat no puga destinar tan importants pressuposts com està fent en estos moments per a centres de salut, per a centres d'educació, per a centres d'atenció de discapacitats, per a centres d'atenció als nostres majors.
Això és el que van a aconseguir vostés, retardar i perjudicar.

Per tant, senyories, jo crec que és el moment de la reflexió, és el moment que deixen a banda les sigles polítiques i l'interés electoral de cada u, i tots a una diguem que ja que està demostrat que és allò que la societat civil valenciana demana.
.
.
, perquè jo crec que no fa falta, perquè sé que van a cridar si ho dic, volia dir-vos allò de "Agua para Todos", però sé que en seguida protesten.
Doncs, mira, m'alegre, van acostumant-se.
Eixa dia de "Agua para Todos" el 80% de la societat civil valenciana, o més del 80%, va manifestar el seu recolzament al Pla hidrològic nacional i al transvasament de l'Ebre.
Ja que això és una realitat social que està ahí, jo crec que seria d'intel·ligents que canviaren d'actitud i recolzaren estes iniciatives.
Jo no vullguera que al senyor Pla li passara com li va passar a Boabdil, l'últim rei de Granada, jo no vullguera que li passara al senyor Pla que haguérem de dir-li: "plora, plora com a dona allò que no has sabut defensar com a home".

Res més i moltes gràcies.
*(Veus: "Muy bien".
Aplaudi-ments des d'un sector de la cambra.
Remors)*

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señores diputados, procuren evitar exclamaciones, que no son positivas.
*(Pausa)* Señora Llinares, está usted interrumpiendo el Pleno de forma sistemática durante más de diez ocasiones, más de diez ocasiones.

Por favor, tiene la palabra.
.
.
Miren, señores, yo creo que tenemos hoy una oportunidad importante.
Hay tres excelentes diputados que conocen perfectamente el tema del agua.
Están exponiendo aquí y dando datos importantísimos, y sin embargo estamos más en la película de hacer teatro que en escuchar lo que son los temas.
Por favor, centrémonos en los temas.
Creo que es positivo para todos.

Por favor, tiene la palabra, en representación del Grupo Entesa.
.
.
*(Remors)* Perdón.
Si no tengo.
.
.
*(Pausa)* Doña Carmen.
*(Remors)* Creo que antes de los turnos de réplica está la posibilidad ­por lo menos es lo que me han expuesto a mí­ del grupo que no presenta enmiendas.
*(Remors)* El señor presidente se siente orgulloso de que en esta primera ocasión que surge este tema haya personas que, lógicamente, le orienten en el sentido de no equivocar sus actuaciones.
Yo creía que el grupo que no presentaba enmiendas tenía antes de la réplica el derecho, y es al contrario.

Así que, por favor, señor Godoy, puede ocupar su tribuna.

 

**El senyor Godoy García:**

 

Señor presidente.

Señorías.

Yo creo, señor Maluenda, que ni siquiera como cita histórica, que no es de recibo en esta cámara, puesto que la defensa de los intereses valencianos nos corresponde al 50% a los hombres y a todas las mujeres de esta Comunidad Valenciana, y desde luego, en el Partido Socialista así se va a hacer.

En segundo lugar, también quiero hacerle una referencia.
Por favor, señor Maluenda, no diga usted que nadie está en política a favor de los intereses de nadie, porque nosotros no hemos querido aducir aquí tampoco ni hemos dicho que el señor Camps esté a favor de los intereses del presidente de la comunidad de Murcia, ni lo vamos a decir en absoluto, por mucho que es verdad que en los últimos meses no sale más que esa fotografía, continuamente, y ni con el señor Chaves ni con el señor Pujol le vemos hablar de ninguna manera.
Por tanto, yo creo que eso tampoco es de recibo.

Nosotros estamos en esta cámara porque representamos a casi un millón de valencianos, de valencianos y valencianas.
Y por tanto, cuando ustedes nos escuchan, más allá de nuestros nombres concretos tienen que escuchar también el sentir de ese casi un millón de valencianos.

Y a ustedes la verdad es que les molesta que les critiquemos.
Y sobre todo, les molesta que les critiquemos cuando saben que lo hacemos razonablemente y cuando saben ustedes que tenemos la razón en esa crítica.

Mire, yo estos días he escuchado algunas palabras que no me han gustado en absoluto, y nos hemos callado en la prensa.
Nos han llamado hasta insolidarios constitucionales, como si la Constitución fuera patrimonio de ustedes, como si aquí hubiera que perseguir a aquel que discrepe lo más mínimo.
El gran peligro es que se empieza propugnando el pensamiento único y se puede acabar cayendo en la nostalgia del partido único.

Mire, solamente le voy a recordar una cosa: los socialistas estuvimos en el pacto constitucional, y los socialistas hemos pedido el pacto y el consenso del agua también.
Y estuvimos en el pacto constitucional, y le voy a recordar más, que recordarán algunos de esta cámara.
Ustedes, que entonces se llamaban Alianza Popular, tenían muy poca representación, si no recuerdo mal, 16 o 17.
Pues bien, de esos 16 o 17, 5 votaron en contra de la Constitución y 3 se abstuvieron, las mismas posturas que Herri Batasuna o las mismas posturas que mantuvieron la Falange Española y de las Jons.
*(Remors)* Por lo tanto, solamente les pido eso.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Godoy.
.
.

 

**El senyor Godoy García:**

 

.
.
.
que no nos echen en cara esas cosas.

 

**El senyor president:**

 

Señor Godoy, por favor, cíñase al caso.
*(Remors)*

 

**El senyor Godoy García:**

Bien.
Me ciño.
Me ciño, señor presidente.
Pero es que también hay que responder.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Godoy.
.
.

 

**El senyor Godoy García:**

 

.
.
.
a algunas acusaciones injustas que nos están haciendo.
.
.

 

**El senyor president:**

 

.
.
.
que yo sé a lo que me refiero.

 

**El senyor Godoy García:**

 

Mire, si les preocupa.
.
.
A ustedes les debe preocupar el agua.
Preocúpense también de esas 600.
000 concesiones de agua que existen en España y de su gestión, porque solamente hay registrada la mitad y muchas veces ya no sabemos ni cómo se gasta el agua.

Mire, a ustedes les preocupa el saneamiento de la Comunidad Valenciana.
¡Y a nosotros también!
Pero preocúpense ustedes, por favor, de los 150 hectómetros cúbicos, medio trasvase, que están arrojando los emisarios submarinos al mar.
Preocúpense también.

Sé que en un día no, pero llevan.
.
.
Sí, sí señor, sí señor.
Léase usted los datos, léaselos.
Son datos clarísimos.
No solamente ha salido en la prensa.
Léase usted los datos, y si no, vengan aquí ustedes con una auditoría y desmiéntannos en esta cámara.

Preocúpense ustedes también de las conducciones de agua potable.
Preocúpense también de ayudar a las conducciones de agua potable.
Preocúpense ustedes también de las inversiones necesarias en la Acequia Real del Júcar.
¿Qué es lo que va a pasar?
Que se aprobó en 1995 un plan, después en 1996 se presupuestó algo, y estamos en el 2003 y no se han finalizado.
Y están sin licitar las obras complementarias necesarias para conseguir ese ahorro de 80 hectómetros cúbicos al que se refería el señor Maluenda.

Preocúpense ustedes de cumplir todos estos acuerdos, de cumplir los acuerdos firmados con la Comunidad de Regantes de la Acequia Real del Júcar, del Plan integral del Júcar.
Preocúpense ustedes de temas concretos, que de verdad nos hace falta que ustedes hagan una política eficaz y no solamente una política verbal en el tema del agua.

Mire, en la enmienda a la proposición no de ley nuestra, pues claro que se dice el apoyo a que se financien con fondos de la Comunidad Europea de las transferencias externas legalmente autorizadas.
Pero, ¿por qué no se leen el artículo 13 del Plan hidrológico nacional que lo que dice es "transferencias legalmente autorizadas", "transferencias autorizadas".
Si dice "transferencias autorizadas" ¿qué tendremos nosotros que decir?
¿Obligadas?
Son autorizadas.
El Plan autoriza las transferencias, en efecto.
Y obliga, sin embargo, a las inversiones del anexo II.
Cumplan ustedes esas inversiones.

El anexo.
.
.
Dicen: "Bueno, es que los socialistas.
.
.
".
Los socialistas aprobaron el anexo.
La ley del Plan hidrológico nacional ciertamente recibió siete enmiendas a la totalidad, y ciertamente ustedes la quisieron aprobar a uña de caballo en dos meses porque no querían consenso alguno.
Pero los socialistas, aun así, apoyaron el anexo.
Y si no, léase usted el *Diario de Sesiones* de las Cortes Generales de 22 de marzo de 2001.
Y no venga usted aquí a contarnos milongas.
*(Remors)*

Sobre la depuradora de Pinedo.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Godoy, por favor.

 

**El senyor Godoy García:**

 

.
.
.
pues, mire usted, solamente decirle una cosa.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Godoy, vaya terminando, por favor.

**El senyor Godoy García:**

 

Termino en seguida.

Decía usted que arrojaba 1.
000.
000 de metros cúbicos de agua.
No nos ha dicho si al día, a la semana, al mes o al año.
No lo sé.
*(Un diputat, sense micròfon, diu: "Al día")* Bien.
Muchos millones al día, 360 hectómetros cúbicos al.
.
.
Bien, pero es lo mismo, no pasa nada.
Eso son 360 hectómetros cúbicos al año, ¿eh?
Haga usted cuentas, haga usted cuentas que eso lo arroja todo el sistema, más la reciclada.
Eso es un imposible.
Eso es sencillamente imposible.

Lo que sí que le quiero decir es que consulte usted los datos actuales, a ver cuánto arroja, al año, porque a lo mejor son muchísimos.
Y que lo traiga aquí al gobierno de las Cortes y que nos lo diga de verdad.
Porque a lo mejor son.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Godoy, muchas gracias.

 

**El senyor Godoy García:**

 

Termino, si me permite.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Godoy, lleva un minuto más.

 

**El senyor Godoy García:**

 

Muchas gracias, señor presidente.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

Señor Maluenda, tiene usted derecho al turno de la palabra.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent president.

Senyories.

En primer lloc, senyor Godoy, espere que retire vosté formalment la manifestació que ha fet anteriorment de comparar el Partit Popular amb Herri Batasuna.
Jo crec que vosté és un demòcrata *(remors)*, jo crec que vosté és un demòcrata i amb la seua actitud insulta no solament el poble valencià sinó a tots els demòcrates espanyols.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

Pregue, formalment, que retire eixa afirmació, que és impròpia de vosté i del seu grup.
Pregue que ho retire.
*(Remors)*

President, presidente, que va a retirar la afirmación.
.
.

 

 

**El senyor president:**

 

Cuando acabe, cuando acabe, por favor, señor Godoy.

Termine usted su pregunta, señor Maluenda.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

No volia jo impedir que el senyor Godoy tinguera eixa oportunitat.
Espere que ho retire, perquè crec que estes Corts són més serioses que tot això.
Una cosa és el debat polític, una cosa és la discrepància, una cosa són les crítiques que són democràtiques, que mos fem amb més o menys èmfasi.
També l'èmfasi és una expressió democràtica, també, que un faça les coses amb més o menys èmfasi.
Però el que no podem consentir és que mos facen eixa comparació perquè crec que tots, tots, hem demostrat al llarg dels anys qui som i com actuem.
*(Remors)*

Jo, de vostés, puc dubtar moltes coses quant a la política però mai quant a això.
Mai quant al seu caràcter democràtic i mai quant al seu comportament.
Per tant, espere que vosté actue en conseqüència i retire el que ha dit.

I estàvem parlant de l'aigua, senyories, una volta més.
Lamente una volta més que se n'haja anar el senyor Pla, perquè és que volia dir-li en esta ocasió que el senyor Pla és culpable directe de l'actitud que en estos moments estem suportant del president d'Aragó i del candidat del Partit Socialista de Catalunya a la Generalitat, el senyor Maragall.

 

**El senyor president:**

 

Señor Such.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

I dic que és culpable directe perquè s'ha preocupat més d'anar a fer-los el *rendibú* i a rendir-los *pleitesía*, més que anar a exigir-los a ells que siguen solidaris amb la Comunitat Valenciana, perquè la política d'aigua, senyories, passa per la solidaritat, necessàriament passa per la solidaritat.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)* I en compte d'anar a exigir eixa solidaritat ha anat a fer-se la fotografia i a recolzar això que diu d'"euroregió".
Jo crec que en compte d'"euroregió" hauria de dir-li "secaregió".
Sí, secaregió perquè diu que mos nega fins a l'última gota d'aigua.
Què faríem mosatros, què faríem ahí.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
amb independència.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda, señor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
del nostres drets històrics i estatutaris!
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

Señor Maluenda, por favor, cíñase al tema.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Senyor president, estic cenyint-me al tema, estic parlant de l'actitud, i en la proposició no de llei aixina està, dels distints càrrecs socialistes.
I parla del senyor Maragall, parla del senyor Iglesias i parla del senyor Pla.
Estic en el tema.

I el que volia dir, que crec que no se m'ha entés.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda, ese argumento que usted monta no tiene más relación que el hecho de hablar del Ebro y luego ponerse a hablar de Tarragona, por el hecho de que desemboca.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Claro, claro, claro.
Es que el Ebro, el Ebro no solamente es del señor Maragall.
El Ebro no solamente es del señor Iglesias.
El Ebro es de todas y de cada una de las comunidades por las que discurre, empezando por Cantabria, el País Vasco, Castilla-León, La Rioja, Navarra, Aragón, Comuni-dad Valenciana y Cataluña, señor presidente.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

Estoy en la cuestión, como puede comprobar.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Y decía ­y acabo, señor presidente­ que no está en mi ánimo que se pongan nerviosas sus señorías sino dejar constancia.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda, si le quedan dos minutos.
No le digo que acabe.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

­Sí que me quedan, sí!
­ .
.
.
dejar constancia de la realidad.
I és que aquí hi ha un partit que aposta fermament pel Pla hidrològic nacional, pel transvasament de l'Ebre i el finançament europeu, i aquí hi ha un partit que cada volta diu una cosa, en cada lloc diu el que li convé, però en el fons no recolza eixes actituds i rendix *pleitesía* al senyor Iglesias i al senyor Maragall.
Recolzen totes les iniciatives del senyor Iglesias i el senyor Maragall contra els interessos de la Comunitat Valenciana.
I això en política se paga com se paga en democràcia, en les urnes.

I han tingut un *varapalo* important en les últimes eleccions, que han perdut eixe diputat que finalment s'ha emportat Esquerra Unida, i crec que en les generals i en altres futurs comicis van a seguir acusant-ho perquè no són capaços de rectificar.
Sempre s'ha dit que rectificar és de savis.
I jo ho dia, jo ho dia, que el senyor Pla, finalment, el senyor Pla, finalment, com a culpable d'esta situació quan vullga reaccionar serà tard.
I se li haurà de dir això: "Plora, plora com a dona el que no has sabut defensar com a home".
*(Protestes i aplaudiments)* I això li ho dirà el poble valencià.
Sí, senyories.

Jo sé que els molesta, jo els comprenc, *(remors)* jo els comprenc perfectament.
Jo entenc que no compartisquen els meus criteris.
Com van a compartir-los!
Jo ho comprenc perfectament, però el que no vull és que vostés entenguen que la crítica és ni insults ni desqualificació.
La crítica política, les actituds que vostés estan portant endavant i que són totalment contràries.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señores del Grupo Socialista.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
i de traïció als interessos de la Comunitat Valenciana.
Són contraris i de traïció als interessos de la Comunitat Valenciana perquè si tots estem d'acord que necessitem l'aigua, si tots sabem que n'hi ha una llei que regula l'aplegada de l'aigua de l'Ebre a la Comunitat Valenciana, és l'únic transvasament possible i està la llei promulgada i està executant-se en gran mesura, perquè més del 50% de les actuacions que mos afecten a mosatros d'eixa llei del PHN ja estan executant-se, jo crec que, davant d'eixa evidència, si vostés volen defensar els interessos dels valencians deuen dir: "Anem a deixar els interessos electorals a l'altre costat i ­rectificar és de savis­ anem a recolzar el govern de la Generalitat perquè exigisca a Madrid que s'agilitzen en la mesura del possible totes les execucions d'eixe Pla hidrològic nacional i dels annexos d'inversions i dir-li també al govern d'Espanya que som solidaris amb *(inintel·ligible)*.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
i en la petició que pròximament es va a fer a la Unió Europea per al seu finançament.

Res més, senyories.
Res més, senyor president.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

De nada, señor Maluenda.

Vamos a ver, señorías.
Yo entiendo, entiendo, que a lo mejor, relacionado con este tema, la falta de agua, el calor, la sequía, produce atrofia de la mucosa dérmica e hipersensibilidad *(rialles)*, pero deben ustedes tratar de evitar, tratar de evitar una escandalera, por favor.
*(Remors)*

Señores, señores.
.
.
Señor Godoy, enseguida se la doy si somos capaces de conseguir que exista un mínimo de silencio.

Señor Godoy, ¿pide usted la palabra?

 

**El senyor Godoy García:**

 

Simplemente para decirle al señor Maluenda que, por supuesto, mi.
.
.
*(El diputat senyor Maluenda Verdú parla sense micròfon)*

Es lo que usted me ha pedido, señor Maluenda.
Sobre la cuestión, sobre mi declaración.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Vamos a ver.
Por favor, señor Godoy.

Señor Maluenda, por favor.
Entiendo que de las palabras que ha pronunciado el señor Godoy y la interpretación que ha hecho el señor Maluenda, existe una equivocación en la interpretación.
Y yo pretendo dar la palabra al señor Godoy para que explique estrictamente el tema de la interpretación.

 

**El senyor Godoy García:**

 

Solamente, solamente eso.
Pretendía exclusivamente.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Godoy, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Godoy García:**

 

Pretendía exclusivamente citar en mi intervención una cita del catedrático Jorge de Esteban hablando de la Constitución Española cuando se aprobó, que dice así.
.
.
*(Remors)* En absoluto ningún insulto.
Es un dato objetivo, pero en absoluto ningún insulto.
Dice: "AP tenía 16 diputados.
De ellos votaron en contra de la Constitución Silva Muñoz, Fernández de la Mora, Martínez Emperador, Mendizábal, Jarabo Payá.
Cinco coincidieron con Unión Nacional Española, Fuerza Nueva.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Godoy.
.
.

 

**El senyor Godoy García:**

 

.
.
.
Herri Batasuna".
Solamente eso.
En absoluto, por supuesto, insultarlos.
Y hay que salvar las distancias, ustedes son el Partido Popular y no Alianza Popular.
Por tanto, está retirado eso.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra.
Veus*: "*¡Muy bien!
")*

 

**El senyor president:**

 

Y yo que creía que el agua apagaba fuegos.
.
.
y, sin embargo, los enciende.

Bien.
Señor Maluenda, por favor.
Yo entiendo que el señor Godoy ha retirado las palabras de la interpretación que ha hecho el señor Maluenda.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

Lo que también es cierto es que el señor Godoy ha aprovechado la intervención para enumerar una serie de señores que hace muchos años, muchos años, tomaron una iniciativa cuando no existía el Partido Popular y que no entiendo por qué ustedes tratan de aferrarse tanto a la historia del pasado para tratar de justificar lo que no tiene nada de justificación en el presente.
*(Remors)*

Señores, por favor.
Señores, por favor.

Señor Maluenda, por favor.

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Per a deixar constància que aquí no s'ha entés en ningun moment que el senyor.
.
.
­almenys per la part d'este diputat i crec que ningú­, que el senyor Godoy haja retirat la seua expressió.
I m'interessa moltíssim saber del senyor Godoy directament.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
si ho retira o no ho retira.

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda, *(remors)* señor Maluenda.

Por favor, señores.

Esta presidencia ha oído que las últimas palabras que ha dicho el señor Godoy eran: retiro las palabras que han sido interpretadas como lo que ha dicho el señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Pues, como se han perdido por los caminos torcidos del Psoe, por eso no lo hemos entendido.

Gracias.
*(Remors)*

 

**El senyor president:**

 

Yo, de verdad, de verdad, que me admiro de la vocación de clac que tienen ustedes.

Tiene la palabra.
.
.

Señora Segarra, ya está usted interviniendo bastantes veces en este pleno de forma inadecuada.
*(Remors.
Protestes)* No tiene la palabra.

Por favor, tiene la palabra como grupo que no ha presentado enmiendas, por el Grupo Entesa, don Carles Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bon dia.
Espere que puguem escoltar-nos tran-quil·lament malgrat tot.
De totes maneres, ací hauríem de reflexionar aquella frase que diu que "quien siembra vientos recoge tempestades" o alguna cosa aixina.

Bé, jo pense que en este tema del Pla hidrològic nacional des de fa mesos el PP ha estat emprant-lo per a fer demagògia.
Per tant, no és d'estranyar que es generen després crispacions.
Dic demagògia perquè, senyors, senyores, quin valencià, quina valenciana no ha de voler aigua.
Pensar que algun valencià no vol aigua és infantil, és ridícul i és demagògic.
Evidentment, nosaltres també volem l'aigua amb tanta intensitat o més que el PP.
La diferència està en com obtindre-la, de la millor manera d'aconseguir-la.
I no necessitem nosaltres que se'ns done lliçons respecte al tema de l'aigua en base als arguments que s'han emprat en moltes ocasions.
Coneixem bé els problemes de l'agricultura i alguns els coneixem prou millor que, per exemple, el senyor Maluenda.
I coneixem també el valor de l'aigua com a recurs limitat i a conservar.

Precisament perquè volem l'aigua ens oposem al Pla, a este concret Pla hidrològic nacional del PP, perquè és un mal pla, perquè està basat, sobretot, en un hipotètic transvasament de l'Ebre que no resoldrà el problema de l'aigua que tenim al País Valencià, perquè per a solucionar-lo hem de començar per anar a les causes d'eixe problema, que no són causes climàtiques, ara no es que ploga menys que fa uns anys encara, pot ser que tinguem un canvi climàtic si continuem apostant per una determinada línia.
I tampoc és que els agricultors tradicionals valencians ara reguen més que abans.
No és eixa la causa.
La causa està en l'increment continuat de la demanda d'aigua que no pot seguir creixent any rere any perquè això és insostenible i és impossible.
I si no es posa fre a això no anem a solucionar el problema de l'aigua.
Si continua creixent esta demanda no la solucionarà ningú ni amb transvase ni sense transvase.

El problema del dèficit de l'aigua al País Valencià és a causa de coses com les noves transformacions de secà, fins i tot de zones forestals en regadiu.
I no són precisament els menuts agricultors que estan fent estes transformacions, ja ho saben bé.
I també és la causa les noves demandes lligades al *desmadre* urbanístic de la construcció i determinats models turístics que condueixen a l'increment d'usos suntuaris i malbaratadors, i no precisament per a cobrir les necessitats bàsiques de la població que moltes voltes es posen de relleu.
I estic parlant de camps de golf, d'adossats amb jardí i piscines, etcètera, etcètera.

Torne a dir, si no es controla això no tindrem cap solució al problema de l'aigua.
I el partit que ens governa és responsable de no saber o de no poder controlar este increment de la demanda dels darrers anys i dels futurs, perquè els preveu, els dóna per bons, els pareix bé i no pensa actuar a fons contra ells, contra eixe increment.

El transvasament de l'Ebre no va en la direcció adequada sinó en la contrària.
En compte de buscar una gestió racional dels recursos propis planteja portar-los de fora i dóna el missatge equivocat, el senyal equivocat, dóna un senyal que, bo, si se'ls acaba l'aigua no hi ha problema, ja vindrà de fora i que continue la festa.
Eixe és el senyal erroni.

El transvasament no és una bona alternativa.
És la via més cara.
Té greus impactes ambientals molt destacats.
Tardarà molt de temps en materialitzar-se cas que es faça.
Té problemes i els tindrà de finançament europeu, no perquè els pose un diputat o un altre, sinó perquè es pega de nassos contra un conjunt de normatives europees.
I ens farà dependre d'uns discutibles excedents ­i discutits­ que han de vindre de fora i que no són nostres, no els regulem mosatros i que no sempre es presenten; anys sí, anys no.
I ens enfronta amb altres comunitats veïnes.
Vulguem o no, ens està enfrontant-nos i ens enfrontarà, perquè ells diuen que no els sobra l'aigua.

Front a aquesta alternativa dubtosa, cara, conflictiva, inadequada, que és el Pla hidrològic nacional del PP, hi ha una opció millor.
L'alternativa que nosaltres defensem es basa en una millor gestió dels recursos que ja tenim actualment.
Es tracta d'anar més lluny de les insuficients previsions que fa el Pla hidrològic nacional referides a estalvi, a aquiescència i reutilizació dels recursos hídrics propis.
El Pla hidrològic seu planteja uns objectius insuficients, injustificadament baixos en tots eixos sectors.
I, naturalment, també, s'ha d'insistir, clar, en estabilitzar la demanda i no tolerar l'increment dels usos santuaris i malbaratadors.
Esta alternativa és més barata, és més ràpida i ens farà independents hídricament i no dependents de l'exterior.
I no tindrà cap problema de finançament europeu, perquè és coherent amb totes les directives europees i perquè, a més, contribueix a la millora al medi ambient.
És una alternativa que no altera ni degrada el medi ambient, sinó que ajuda a defensar-lo i a recuperar-lo.

Per tant, nosaltres sí que reclamem el finançament europeu previst i encara més per a esta alternativa, que és molt millor que el lamentable transvasament de l'Ebre, un transvasament que no beneficia als valencians en el seu conjunt, beneficia sobretot a les empreses constructores, beneficia als que estan especulant en el negoci immobiliari i perjudica a tots els valencians per l'alteració d'una part important del seu territori, del seu paisatge, del medi ambient, que és patrimoni de tots, no d'uns poquets.
I ens perjudica a tots perquè ens tocarà pagar una factura molt elevada amb subvenció europea o sense ella, una factura enorme, que damunt engolirà molts dels recursos que farien falta per a les prioritats que estava dient abans.
I damunt incrementarà més els processos que han generat eixe dèficit d'aigua amb la falsa promesa d'una solució quasi màgica que vindrà ràpidament de fora.
I perjudica també, especialment, als menuts llauradors, a l'agricultura tradicional valenciana que van a ser uns dels principals perjudicats per este projecte, perquè ningú els garanteix l'aigua que siga prioritària per a eixe sector ni a un preu que es puguen realment utilitzar.

Per tant, que quede clar que volem l'aigua i perquè volem l'aigua ens oposem al seu, a eixe concret Pla hidrològic nacional, a eixe transvasament.
No volem finançament per a un projecte insensat i faraònic que només beneficia constructors i especuladors.
Volem el màxim finançament per a mesures racionals de gestió dels recursos propis que ens faran obtindre l'aigua que necessitem i, al mateix temps, combatre la contaminació, la salinització i la desertificació del nostre territori.

I ací, en esta cambra, anirem plantejant a base de preguntes, punt a punt cada aspecte dels que s'estan discutint, perquè es tracta de plantejar anàlisis i respostes concretes en números clars i contrastats.
I anem a vore les xifres una a una, amb detall, sobre l'ús que s'està fent dels recursos subterranis, sobre el nivell de depuració i de reutilització de les aigües ­molt baix­, i les previsions del Pla hidrològic ­molt baixes­, sobre el volum bombejat des de zones humides ­molt alt actualment­, que, com s'ha dit ja, a Castelló, per exemple, només en dos zones de marjal estan tirant a la mar un volum equivalent quasi a la meitat del que rebria eixa província del presumpte transvasament.

Parlarem també dels nivells d'estalvi i d'eficiència en regadius, en usos urbans, en indústria.
Parlarem també de l'increment de la demanda i com s'està controlant o no les transformacions agràries.
I parlarem també, perquè forma part del problema, dels nivells de contaminació de rius, d'aqüífers, de costes.
De tot açò, sense demagògia, amb dades damunt de la taula contrastables i amb repòs, amb calma, sense crits, sense aldarulls, analitzant dades contrastables.

Per acabar, dir que cal un debat, que no ha hagut.
Si volen un consens, el consens no es fa a base de cabotades i a base d'imposar el que té la majoria a la resta.
El consens s'ha de basar en l'anàlisi rigorós en el debat.
I ací ha faltat en este tema un debat important en el que s'escolten els arguments en calma, que s'escolten a les dos parts, als favorables d'una solució, no favorables de l'aigua, favorables de l'aigua som tots, sinó els que són favorables d'una opció i els que són favorables d'una altra opció, en igualtat de condicions, en igualtat d'exposició tècnica, rigorosa i escoltant-nos decidirem tots d'una manera racional i sensata.

Fins ara, en base a demagògia i a dir que els que no volen una solució concreta el que passa és que no volen l'aigua.
.
.
, senyors, això és ridícul, això és absurd, això és demagògic.
Tots volem l'aigua.
I tots la volem o, almenys, nosaltres sí la volem de la millor manera possible i amb finançament europeu però per a les mesures sensates que he dit basant-nos ens els recursos que ens fan autònoms hídricament.

Moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Arnal.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent senyora presidenta.

Senyories.

Mire, vosté ha començat per un refrany.
Jo vaig a encunyar-li un altre.
"Qui sembra sequera arreplega pobresa".
Senyor Arnal, "qui sembra sequera arreplega pobresa".
Sense aigua esta comunitat no pot prosperar, esta comunitat no pot generar ofertes laborals, esta comunitat no pot generar riquesa sense aigua.

Vosté ha vingut ací en la seua primera intervenció ­abans ha parlat de desqualificacions­, vosté comença per desqualificar-me a mi, diu que jo no tinc coneixement del món agrícola.
Mire vosté, jo puc presumir que sé qui han sigut tots els meus avantpassats.
I sóc fill de llauradors, net de llauradors i rebesnét de llauradors.
I estic molt orgullós d'això.
I em preocupa enormement la problemàtica de l'agricultura valenciana i per això, en la mesura d'allò possible, vull aportar sempre al meu granet d'arena per a ajudar-la a eixir de la situació que es troba.

Per tant, recolze les actuacions que tant el govern de la Generalitat com tant el govern d'Espanya estan adoptant per a dur endavant eixa tasca.
I estic molt orgullós, com li he dit, de ser descendent de moltes generacions de llauradors valencians.

En altre ordre de coses, vosté parla del consum.
Mire, no caiga en la temptació del senyor Maragall.
El senyor Maragall ha desqualificat la utilització de l'aigua a la nostra comunitat, que diu que no s'utilitza bé.
Ací s'aprofiten tots els recursos.
Allò va ser ofensiu per als agricultors valencians.
Jo sé que vosté no pretén això.
Jo sé que vosté no ho pretén.
Però, reconsidere el que ha dit.
Ací es fa un aprofitament global dels recursos que tenim.
Jo li he parlat del primer pla director de sanejament i depuració i li he parlat del segon, i li he parlat de la transformació de regadius, i li he parlat de la millora de les conduccions per a l'abastament de les poblacions.
Tot això són mesures que tendeixen a aprofitar millor l'aigua, que no hagen fugues, que no hagen escapes, a que es puga redistribuir l'ús més racional de l'aigua i una distribució que ens permeta l'aprofitament global.
Això està fent-se ací en esta comunitat.

Però, aplega un moment que això no és suficient, com no és suficient l'aigua de l'Ebre.
Algú pot pensar que amb l'aigua que vinga de l'Ebre anem a tindre suficient cabal per atendre les necessitats de la nostra comunitat?
No.
No, no, no.
Són dos polítiques complementàries: la que des de 1995 està duent a terme el govern de la Generalitat i que durà en el futur també, en el present i en el futur; i eixes necessitats d'aigua de zones on l'aigua va a la mar que complementen els nostres recursos propis per atendre les necessitats.
Jo crec que amb això hem d'estar d'acord.
Amb això hem d'estar d'acord, senyor Arnal, perquè això és evident.

Però és que vosté ací tot el que ha dit jo no sé si ho diu en nom propi o en nom del seu grup, perquè vosté ha dit ací de forma clara i, si no, ahí està el *Diari de Sessions*, ja ho vorà, que vostés al que s'oposen és a este Pla hidrològic nacional i a este transvase, a este concretament.
No, no, no.
No, no.
Perdone'm, serà vosté personalment.
El seu grup.
.
.
I ho he dit abans, i ho dic amb respecte, perquè si discrepen en eixes polítiques estan en el seu dret legítim de fer el que fan, per això he dit en la primera intervenció que deixava al final referint-me a vostés.

Vostés sempre han estat en contra, el seu grup, en contra d'açò.
És més, abans que se coneguera el contingut del Pla hidrològic nacional i quines eren les mesures que contemplava per a resoldre el problema dels valencians, vostés ja estaven manifestant-se en contra.
Abans de conéixer-lo, abans de conéixer-lo.

I ja li dic, al llarg de.
.
.
Mire, només hi ha una iniciativa que recorde jo en 1983, crec que va ser en setembre o octubre quan la van presentar, firmada per un diputat comunista, el senyor Manuel Martínez Lledó, i un diputat socialista que hui ja no està entre mosatros, el senyor Ramón Berenguer, i este diputat en nom del meu grup; que vam firmar una iniciativa conjunta per a demanar l'aprofitament dels sobrants del Xúquer per al Vinalopó.
L'única que van votar a favor.
Després sempre s'han mostrat contraris.

I jo ho respecte.
Si no ho critique.
Per què han de coincidir vostés amb el plantejaments de mosatros?
Vaja, jo crec que seria fins i tot sospitós.
Aixina que jo no els ho reprotxe.
Però no vinga vosté a dir ací a la trona que està en contra del pla, d'este Pla hidrològic nacional.
Vostés estan en contra de tot pla hidrològic nacional, com estan en contra de l'Ave.
Però de l'Ave en caràcter general, no en l'Ave per un traçat o per altre traçat.
Perquè vostés no volen l'Ave.
Vostés se conformen en la velocitat alta.
No volen alta velocitat.
Vostés se conformen en l'Euromed.

Igual passa en açò.
Vostés diuen que hi ha que aprofitar.
.
.
Clar que sí, clar que sí hi ha que aprofitar recursos propis.
Faltaria més.
Això és el que estem fent des de 1995.
Per això vam invertir en el primer pla director 90.
000 milions de pessetes, i en este segon anem a invertir 1.
058 milions d'euros.
Perquè mos preocupa fer el millor ús de recursos propis, millorar la qualitat de l'aigua depurada.
I convertir, com estem convertint des del 95, en una inversió el sistema de depuració.
Que quan governaven altres ­jo no sé si vosté seguia estes polítiques aleshores, no ho sé­, quan governaven altres, la depuració, la poqueta que es feia no era una inversió, era una despesa, no era una inversió, era una despesa.

I sap per què era una despesa?
Perquè l'aigua de les depuradores anava als barrancs i finalment es perdia en el mar.
I ara.
.
.

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda, vaya terminando por favor.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Acabe, senyor president.

En el primer Pla director de sanejament, i en este segon que el continua, se planifica clarament, prèviament, on hi ha que ubicar eixes depuradores, eixos sistemes de depuració, on el cabdal siga més important i se situen en llocs estratègics per a que se puga reutilitzar.
I eixa és la diferència que siga una despesa a que siga una inversió.
Ara és una inversió en infrastructures.
Ara és una inversió en infrastructures, i estem aprofitant tots els recursos propis.

Però no són suficients, senyor Arnal, no són suficients.
I per això, com hi ha més de 10.
000 hectòmetres cúbics d'aigua que a l'any van a la mar a engreixar els peixos, després d'atendre les necessitats de la conca beneficiària de l'Ebre, després d'un increment del 60% pel creixement de les comunitats que tots estan beneficiant-se en estos moments, i que permet un creixement superior al creixement mitjà d'Espanya dels últims anys; després dels 3.
150 hectòmetres cúbics que necessita el delta de l'Ebre, encara van vora de 10.
000 hectòmetres cúbics al mar.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Acabe, senyor president.
Moltes gràcies.

Mil hectòmetres cúbics que puguen atendre les necessitats de les dos conques valencianes, del Xúquer i del Segura, de la comunitat de la regió de Múrcia, de la província d'Almeria, i l'abastiment a poblacions de la província de Barcelona.
Això és el que volem, una política complementària.
Una cosa sense l'altra no és possible.
Fan falta les dos: la política que està desenrotllant el Consell i el govern d'Espanya, i eixa política de transvasament.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.
.
.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
a la nostra que és deficitària.

Perdón, señor presidente.
Moltes gràcies.

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda, por favor.
Señor Maluenda, por favor.
*(Pausa.
Remors)* Muchas gracias, señor Maluenda.

Por favor, señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bon dia, senyor Maluenda, una altra volta.

M'alegre de saber que vosté ve d'una família de llauradors.
Jo també.
També mon pare és llaurador i els meus avis, i els seus pares, i els avis dels meus avis també ho han sigut tots, i quasi tots els meus familiars pròxims.
Així que sàpiga que també jo conec, quan he dit que coneixia bé era perquè ho coneixia directament.
I perquè sàpiga i entenga que evidentment no sóc tan.
.
.
no sé com dir-ho, per a negar alguna cosa per als agricultors quan jo me sent molt pròxim.
Per tant ahí no està la pega.

Torne a dir, el tema no està en dir si se vol o no se vol aigua, sinó com se vol, per on i des del punt de vista d'obtindre el millor.
I no coincidim.
Vosté aposta per un sistema i nosaltres per un altre.
I l'oposició que tenim als transvasaments no és una oposició metafísica, perquè un transvasament siga sempre en qualsevol situació en qualsevol moment en qualsevol lloc roí.

Però, ara parlant, estos transvasaments que s'estan posant damunt la taula en el pla hidrològic, comparant els beneficis i els impactes, valorem que són inacceptables i que n'hi ha alternatives millors.
Simplement.
I no és una oposició metafísica.

I tampoc vull caure per a res en polèmiques estèrils i victimismes i discutir el que ha dit aquell o ha dit l'altre.
Mire, això, allà cadascú el que ha dit.
Com vosté sap, les coses que se diuen queden, pesen, se poden analitzar, i ja ho farem adequadament.
I no s'està adequadament entrant a una guerra entre comunitats autònomes perquè totes tenen les seues problemàtiques.
Preocupem-nos nosaltres de la nostra i intentem resoldre els nostres problemes.

Jo no vaig a discutir tampoc si abans n'hi havia millor, pitjor.
El que és cert és que, ara per ara, actualment, n'hi ha encara moltes deficiències en tots els camps que hem dit.
I torne a dir, en depuració, en reutilització, en bombeig d'aigües de marjals a la mar, en volums molt importants.
Abans s'ha dit la xifra: aproximadament 150 hectòmetres cúbics a l'any van a parar a la mar per emisaris.
I, atenció, aigua moltes voltes mal depurada, en la qual cosa contamina i danya.

I quant als metres cúbics, als hectòmetres cúbics que van a parar a la mar dels rius per a engreixar peixos, doncs mire, és que és bo que.
.
.
O pensa vosté esgotar la pesca també?
Fa falta que els rius porten un mínim d'aigua per a mantindre un ecosistema, per a mantindre les condicions de pesca, per a mantindre una sèrie de condicions ambintals.
I això és l'aeiou de qualsevol política ambiental que vosté espere que conega.

I bé, per no entrar a discutir més qüestions de dades.
Però, bo, recordem-ne, per exemple, se parla que n'hi ha pèrdues en distribució urbana, actualment encara, vora entre el 25 o més en àrees urbanes i encara majors en àrees agrícoles.
No estic parlant ara del gran esforç que s'ha fet del reg per goteig, sinó pèrdues en distribució encara importants.

Per tant, encara n'hi ha volums molt importants i objectius molt més valents que el pla hidrològic no planteja, sinó que es planteja al mínim; el seu pla hidrològic, es planteja a objectius mínims d'incrementar percentatges molt baixos en tots estos capítols.
Per què?
Vostés ho hauran de saber.
Però la qüestió és que no aspira, ni molt menys, a unes condicions de reutilització que podria incrementar molt més, i només que s'incrementara als dos terços de l'aigua depurada, si se reutilitzara, alliberaria un volum d'aigua molt gran, de més de 250 hectòmetres cúbics a l'any.
Per dir només.
.
.
i recordem que el que s'espera obtindre del transvasament són 350 hectòmetres cúbics per al País Valencià; tinguem-ho en compte.

I per no discutir més estes coses en les dades que ho planteja l'altre, jo vull acabar llegint textualment el que van dir tots els científics i experts ambientals, membres del Consell Nacional de l'Aigua, el dia que es va debatre este tema.
I estos senyors, torne a dir, eren tots els experts i tècnics mediambientals, van estar d'acord i van subscriure un document que diu: "que en nuestras alegaciones todos hemos apostado por una retirada de este plan".
I diuen els motius dels quals llegiré algunes frases destacades.
Punt número 1 ­escolteu atentament, li ho recomane­, "consideramos sesgados e insuficientes los análisis hidrológicos realizados en las cuencas cedentes.
No se tienen en cuenta adecuadamente las disponibilidades de agua subterránea, ni las posibilidades de incrementar la reutilización de aguas residuales, ni los ahorros de agua que se pueden conseguir aumentando la eficiencia de los riegos.
"

O siga, que no ho dic jo, ho diuen tots estos senyors, tots els tècnics que van firmar este document.
Punt número 2: "el Plan hidrológico nacional ­eixe­, carece de la base científica ambiental para garantizar su compatibilidad con la conservación del buen estado ecológico de los ecosistemas acuáticos españoles".
Quatre: "las soluciones propuestas no pueden considerarse óptimas desde el punto de vista económico, ya que el único análisis realizado es del coste de los posibles trasvases, y no existe un análisis de la demanda ni de la oferta de agua en España.
Son datos incompletos y sesgados los análisis económicos de los trasvases propuestos.
Parece muy probable que el coste final del agua trasvasada sea superior al de potabilizar el agua de mar.
"

I acaben dient: "el Plan hidrológico nacional, en su forma actual, no logrará el objetivo que persigue, y que puede suponer un deterioro importante de nuestros ecosistemas.
" I firmen tota una sèrie de conjunts de catedràtics i tècnics reconeguts d'àmbit estatal i internacional, tots ells.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

De nada, señor Arnal.

Pasamos a la votación.
*(Remors)* Comienza la votación.
*(Remors)* Queda aprobada la proposición no de ley por 41 votos a favor, 34 en contra y 2 nulos.

Se suspende la sesión.
*(Remors)* Dentro de cinco minutos tendremos el otro acto.
*(Remors)* A las cuatro y media se iniciará esta tarde la sesión.

 

*(Se suspén la sessió a les 13 hores i 30 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 39 minuts)*

***Preguntes orals.***

**El senyor president:**

 

Se reanuda la sesión con preguntas orales en Pleno.

Había programada una serie de preguntas con la consellera de Bienestar Social.
Se ha presentado lógicamente un escrito que, por dificultades de calendario, se suspenden.

 

***Preguntes números 67/03, 68/03, 69/03, 70/03, 71/03, 72/03 i 73/03 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre zones forestals d'actuació urgent, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (BOCV número 5).***

 

**El senyor president:**

 

Y vamos a comenzar con el conseller de Territorio y Vivienda, con las preguntas 67, 68, 69, 70, 71, 72 y 73, de don Carles Arnal Ibáñez, del Grupo Esquerra Unida-Els Verd-Esquerra Valenciana: Entesa, sobre zonas forestales de actuación urgente.

Como hicimos en la sesión anterior, por agrupación de preguntas vamos a considerar la mitad de tiempo, del tiempo de cinco minutos, por cada pregunta.
Y en principio, la otra vez fue suficiente, no hubo necesidad de utilizarlo todo.
Creo que es una fórmula adecuada.

Tiene la palabra don Carles Arnal Ibáñez.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bona vesprada.

Esta sèrie de preguntes que vaig a fer ara estan formulades per a aclarir el sentit com interpreta i executa l'administració la figura de les zones d'actuació urgent, ZAU, creada per la vigent llei forestal valenciana.

Aquesta figura podria ser ­i recalque allò de podria­ una destacada eina de preservació i recuperació del medi natural, però s'està emprant, en la meua opinió, inadequadament i contra els objectius que teòricament hauria de perseguir.
Increïblement no s'ha emprat mai per als supòsits marcats explícitament per la pròpia llei.
S'ha emprat, i es pretén seguir emprant, segons declaracions recents de la conselleria, només per fer uns enormes tallafocs de grans dimensions, d'eficàcia indemostrada, però que tenen molts greus impactes ecològics sobre el paisatge, sobre la fauna, sobre la flora, sobre el sòl fèrtil.

Els impactes ecològics dels tallafocs efectuats i previstos poden arribar a ser majors quantitativament i qualitativament que els incendis forestals que s'estan produint els darrers anys; incendis que, per altra banda, no prevenen ni eviten estes ZAU, estos tallafocs, de cap manera.

Bé.
Totes les senyories tenen ja les preguntes, i després, si de cas, en la rèplica aclarirem alguna cosa més.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Arnal.

Tiene la palabra el conseller don Rafael Blasco, de Territorio y Vienda.

Por favor, don Rafael.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyoria.

D'acord amb la Llei forestal de la Comunitat Valenciana, quan un terreny forestal de propietat particular és afectat per un incendi forestal, el propietari està obligat a realitzar els treballs necessaris perquè la zona torne almenys a l'estat en què es trobava abans de veure's afectat per l'incendi.
El reglament de la llei és encara més específic i diferencia entre les ajudes destinades a les actuacions obligatòries i les destinades a les actuacions no obligatòries.

Estableix, en l'article 165, que les actuacions que es consideren obligatòries per als propietaris dels boscs o terrenys forestals no gestionats per la Generalitat Valenciana, seran finançat per la Conselleria de Territori i Habitatge a càrrec dels seus pressupostos, i que per a estes actuacions s'establiran els corresponents convenis.
I en l'article 166, deixa les subvencions per a les actuacions no obligatòries.

Un dels instruments mitjançant el qual la Conselleria de Territori i Habitatge pot executar els treballs necessaris per a regenerar els boscs o terrenys forestals de propietat privada incendiats a càrrec dels seus pressupostos, establint ­es pot fer això­, establint convenis amb cada propietari i declarant els treballs d'execució obligatòria, i és a través de la figura anomenada zones d'actuació urgent, la ZAU a la qual vosté feia referència.

Actualment està en tramitació un projecte ZAU de restauració hidrologicoforestal per al control de l'erosió a les comarques dels Ports, i també uns altres dos, que es troben en fase de redacció, a la província d'Alacant.

Cal recordar a la seua senyoria, i també als senyors diputats, l'important incendi forestal, de 2 de juliol de 1994, al terme municipal de Villarluengo, en Teruel, el qual, a causa de les adverses condicions climàtics i al relleu de la zona, es va propagar amb virulència i va estar actiu fins el dia 6 del mateix mes.
I va afectar una superfície total de 29.
171 hectàrees, de les quals un poc més de 11.
500 pertanyen a la província de Castelló.
I és ací, en este territori, on estem desenvolupant un projecte ZAU, en una zona d'actuació que compren 12.
679 hectàrees, molt major que la superfície cremada a la comarca dels Ports, ja que també abasta terrenys que es van salvar de l'incendi.
Compren els municipis de Morella, Ortells, Zorita del Maestrat, Palanques, Villores, Forcall, Todolella i Olocau del Rei.

L'article 24 de la Llei forestal de la Comunitat Valenciana, en el seu apartat primer, lletra g), estableix que "l'administració, després de l'audiència prèvia als propietaris, podrà declarar àrees com a zones d'actuació urgent, ZAU, amb la finalitat de conservar-les i afavorir la restauració, sempre que els terrenys estiguen afectats per qualsevol alteració ecològica greu o amb risc de veure's afectats".

Tenint en compte que la totalitat del territori forestal de la Comunitat Valenciana està considerat d'alt risc d'incendi forestal, i que les condicions actuals de la vegetació conseqüència dels canvis produïts en els últims anys, tals com l'abandó de pràctiques agroforestals tradicionals, el cessament de l'activitat d'explotacions agrícoles, la disminució del pasturatge, etcètera, unides a les característiques pròpies dels sistemes vegetals mediterranis, han conduït a una situació en què el risc que es produïsca un incendi forestal catastròfic creix i es fa cada vegada més freqüent.

A més, s'ha de considerar, i convé no oblidar mai, la situació real viscuda en el període 1990-1994, període en què 262.
541 hectàrees de terreny forestal es van veure afectades per grans incendis.
Sense dubte, en la magnitud dels sinistres indicats, en els quals van haver amplies zones forestals que van ser devastades, va ser determinant la no existència de franges de discontinuïtat de les masses forestals que permeteren l'actuació dels equips d'extinció terrestre amb un mínims de seguretat.
És a dir, que hi ha un risc real d'incendis forestals a la nostra comunitat, cosa que tots compartim esta idea.

I considerant que la totalitat dels incendis forestals produeixen alteracions ecològiques molt greus, està plenament justificada la urgència d'estes actuacions i la realització dels tallafocs.

La planificació per a l'elecció de les diferents zones ZAU en el temps i en l'espai està basada en un estudi que està realitzat en el pla de silvicultura preventiva de la Comunitat Valenciana, elaborat pel servei de prevenció d'incendis forestals, ratificat en el pla general d'ordenació forestal.

La política de prevenció d'incendis, senyor diputat, de prevenció d'incendis forestals, que desenvolupa la Generalitat Valenciana té com a objectius fonamentals la disminució del nombre d'incendis i la minimització, si és procedent, de la superfície afectada per estos.

Alguns dels programes es podrien definir com a prevenció activa i altres que se denominen de prevenció passiva, i que vosté coneix perfectament.
Considerem que, tant en un cas com en altre, està plenament justificat el fet que la Generalitat Valenciana assumisca com a fonamental en la seua política de prevenció i extinció d'incendis forestals, el desenvolupament i la posada en marxa d'un pla d'àrees tallafocs, redactat d'acord amb les directrius tècniques més exigents i conforme amb la comunitat científica internacional, que avala el control del combustible com a estratègia bàsica en la lluita contra els incendis forestals.

Valguen com a exemple algunes de les referències tècniques que avalen l'aplicació i el desenvolupament de polítiques d'àrees tallafocs i control de combustible com a alguns dels estudis més rellevants que s'han fet en Europa.
Per exemple, a Espanya, un, que se denomina "La defensa contra els incendis forestals: fonaments i experiències"; un altre del comité de lluita contra els incendis forestals: "El llibre roig de la prevenció dels incendis forestals".
En Estats units, un treball fet, que se denomina "Una agència estratègica per a la gestió del foc", fet pels servicis forestals dels Estats Units.
En França, determinats treballs, com el pla de prevenció d'incendis en el regió mediterrània francesa, assessorament tècnic i econòmic dels treballs de tallafocs, incendis forestals, la guia tècnica dels boscs mediterranis francesos.
O en Itàlia, gestió i planificació d'incendis forestals.

En referència sobre els possibles impactes paisatgístics i ecològics d'estes actuacions, és important assenyalar que el major impacte és el que produeix el mateix incendi forestal.
A més d'esta consideració, tots els projectes d'àrees tallafocs han sigut redactats d'acord amb les directrius tècniques més exigents, aplicant sistemes d'enginyeria avançats, d'acord amb criteris d'ordenació territorial i minimització d'impactes i amb la participació de professionals plenament qualificats.

Es considera en tots els casos que la xarxa d'àrees tallafocs projectada és una infrastructura necessària per a permetre l'actuació d'una manera segura i eficaç dels mitjans d'extinció que permeta minimitzar els danys produïts per l'incendi forestal.
En qualsevol cas, a banda del que li acabe d'indicar, entenem que els impactes generats són, en tot cas, sempre positius.

Els projectes d'àrees tallafocs ja executats en zones d'actuació urgent per a la seua defensa front al risc d'incendis forestals, es troben en estos moments en diverses fases de manteniment per assegurar la funcionalitat pel que fa a l'evolució de la vegetació, la fauna, etcètera.

Els projectes d'obra necessaris per a dur a terme el manteniment han sigut redactats pel personal tècnic de la Conselleria de Territori i Habitatge, el qual, dins de les seues funcions, ha realitzat un seguiment tècnic de la xarxa d'àrees tallafocs inicialment executada, verificant i comprovant sobre el mateix terreny la necessitat d'esta xarxa.

A més d'este seguiment tècnic, la xarxa d'àrees tallafocs ha sigut objecte d'estudis de caràcter científic, com el realitzat en el marc del conveni que manté la Generalitat Valenciana amb el Centre d'Estudis Ambientals del Mediterrani, per a analitzar la càrrega ramadera òptima per al manteniment de la xarxa.

Els projectes d'àrees tallafocs s'han dissenyat perquè formen una xarxa completa per a la defensa davant la propagació de grans incendis en un terreny forestal, independentment del seu règim de gestió o propietat.

No es tracta d'infrastructures aïllades sinó d'un disseny integrat en funció dels criteris següents: una xarxa jerarquitzada, amb línies de defensa de tres ordres, que tanquen superfícies més o menys extenses en funció de la qualitat dels sistemes forestals sobre els quals s'actuen.
I, en tots els casos, es procura que els polígons de xarxa es troben tancats a tots els vents.

Senyories, les estadístiques i la experiència ens ensenyen que les persones troben significatives limitacions en el combat dels grans incendis.
Pocs focs d'envergadura han pogut ser dominats per la sola intervenció directa dels mitjans d'extinció, a pesar de la utilització d'importants recursos per a combatre'ls.
Cal recordar els grans incendis forestals que van assolar la Comunitat Valenciana durant 1990, 1991, 1992, 1993 i 1994, que va arribar a valors de superfície cremada de fins 25.
000 hectàrees en un sols incendi.

A fi de possibilitar una actuació ràpida, eficaç i segura dels equips tècnics i humans d'extinció front als potencials grans incendis, s'han estudiat quins han de ser els elements de ruptura, àrees tallafocs, i la localització que fraccionant el territori, aconseguisquen una esperada minimització de la superfície afectada pel foc.

Les actuacions proposades pretenen aconseguir una màxima eficàcia amb un mínim impacte negatiu per al medi natural.
És evident que no es pot assegurar que els projectes d'àrees tallafocs executats a l'empara de la zona d'actuació urgent evitaran que una àrea forestal es veja afectada per grans incendis, però sí que és segur que permetrà que els mitjans d'extinció, a més d'actuar d'una manera molt més segura, ho puguen fer amb una major eficàcia.

I, en este sentit, el pla de silvicultura preventiva de la Comunitat Valenciana, i la realització de les àrees tallafocs, naix de la necessitat de dotar els terrenys forestals d'unes infrastructures mínimes que permeten l'actuació dels mitjans d'extinció en unes condicions molt més millors d'eficàcia i seguretat que fins fa uns anys.
I el disseny d'estes infrastructures ve avalat, a més de per recomanacions tècniques, per l'experiència real dels grans incendis, tant els ocorreguts en la Comunitat Valenciana com en altres territoris de característiques semblants, on s'ha demanat disposar d'unes infrastructures prèvies que permeten l'accés en condicions de major seguretat dels mitjans d'extinció.

I per acabar, senyoria, vull informar-li, perquè vosté també ho assenyala en alguna de les seues preguntes, els distints projectes que es troben en marxa o en fase de redacció, que són els següents: Alacant-Biar, València-Els Serrans, València-Aiora, València-Requena, Villagordo-Venta del Moro, Castelló-Penyagolosa, Alacant-Serra de Mariola, Espadà I-Espadà II, Mola de Cortes I-Mola de Cortes II, Alt Palància-Els Ports, Baix Maestrat-Els Ports, Alts Millars-Alt Palància, Serra Calderona-Les Marines, La Plana Alta-Els Serrans, Utiel-Requena-Els Serrans, La Costera-Navarrés-Aiora i El Comtat-La Marina Alta.

I per acabar, senyoria, respecte que vosté adopte una postura contrària a la realització dels tallafocs, perquè a més és una postura que n'hi han persones i institucions que la sostenen igualment, però crec que el mateix sentit que jo li respecte a esta posició, s'hauria d'admetre que des que la política de prevenció d'incendis que s'ha portat per part de la Generalitat Valenciana a partir de 1995 va considerar la conveniència d'adoptar esta i altres mesures i, per tant, el nombre d'hectàrees de bosc calcinades en els últims anys ha descendit d'un forma notable, i això, senyoria, és el que definix si la nostra política és l'encertada o no.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

De nada, señor conseller.

Tiene la palabra el señor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Senyor conseller, en primer lloc, he de dir que no ha contestat amb concreció i claredat a diverses de les preguntes que li he formulat.
Per exemple, quan ha dit de la urgència, mos diu que és urgent en totes bandes, però la pregunta anava a aclarir per què és urgent en unes determinades zones.

Quan li he plantejat que me diguera referències específiques, científiques i tècniques sobre el seguiment d'estes zones, doncs, realment, no me n'ha aportat ninguna, i les que ha aportat respecte a la presumpta eficàcia, n'ha citat al principi unes quantes, que espere que me les facilite amb la referència completa, amb autors, però si no he escoltat mal, quasi totes les que ha dit espanyoles són d'organismes oficials i que, torne a dir, moltes voltes el que fan és justificar la política oficial que s'està fent: m'agradaria saber-ne d'institucions independents, universitats, que és el que demanava.

En segon lloc, jo crec que en eixes respostes, vosté, de cap manera ha justificat l'eficàcia preventiva d'estes infraestructures.
De fet, ha evitat parlar de prevenció i ha parlat que són efectives en la lluita, cosa que podríem estar d'acord, però s'han presentat reiteradament estes mesures com a prevenció d'incendis i, com hem recalcat reiteradament, no prevenen, no ajuden a previndre els incendis.
No obstant, se presenten reiteradament com a preventives.
Aleshores, aclarim això, i poden tindre una certa eficàcia per a tallar els focs, a vegades sí i a vegades no.
Li recordaré que els tallafocs han existit des de fa anys, la política de l'antic Icona consistia en fer molts tallafocs també.

I en el període que vosté s'ha referit de grans incendis, ja n'hi havien de tallafocs, que sembla que no van servir.
Però l'última frase que vosté ha dit, pense agafar-la també, perquè diu: "mire vosté com després que agarràrem nosaltres el control del tema, resulta que han disminuït molt els incendis, prova que este tipus de mesures van sent efectives".
Mire vosté, eixe argument no és seriós: els dos anys, de tot el període en el qual estan vostés governant, que hi han hagut menys extensions cremades, van ser els anys 1996 i 1997, en els quals encara no s'havien fet estes xarxes de tallafocs.
Si agarràrem eixe tipus d'argumentacions, podríem dir que després d'anar fent els tallafocs d'estes ZAU, han anat cremant-se més.
.
.
Clar, eixe tipus d'arguments no se poden fer seriosament, fan falta unes dades més rigoroses.

El que me queda també molt clar és que no s'han fet estudis rigorosos i sistemàtics dels impactes ecològics i paisatgístics d'estos tallafocs, ni tampoc de la seua evolució posterior.
Vosté no n'ha citat ningun i s'ha limitat a dir que els tècnics de la Conselleria ja fan un cert seguiment, que vorem a on el plasmen d'una manera seriosa, i ha mencionat un estudi, un conveni amb el Ceam, referit a la càrrega ramadera!
Però, siguem seriosos, no estem parlant d'això, estem parlant de quina manera a l'eliminar la vegetació d'amplíssimes zones que poden arribar a totalitzar, si se completaren totes les seues previsions, 64.
000 hectàrees ­després tornarem a eixa xifra, una xifra que és moltes voltes superior la xifra mitjana d'incendis que hi estan havent actualment­, resulta que estem parlant d'eixos efectes, del que suposa eliminar la coberta vegetal i deixar desprotegit el sòl per a l'erosió.
D'això, que sapiguem, no n'hi han estudis, no s'han fet de les zones que ja estaven i alegrement s'amplia la zona sense comptar amb eixes dades.

I he de destacar també que estes actuacions s'estan fent sense ni tan sols estudis d'impacte ambiental per la mateixa Conselleria, cosa increïble tractant-se d'un tipus d'obres que arriben a eliminar totalment la vegetació en la franja central arribant fins a sòl mineral.
No tenen estudi d'impacte ambiental i estem parlant d'extensions de milers d'hectàrees, i s'apliquen inclús en paratges naturals valuosos, inclús en paratges naturals protegits com Calderona, Espadà, Penyagolosa ­que vosté també vol protegir en un futur, espere que ho protegixca abans que es fagen eixos enormes tallafocs, perquè destruiran gran part del valor que haurien de protegir.

En definitiva, senyor Blasco, jo pensava que podria distanciar-se un poc i revisar eixa política, però veig que vosté està pretenent avalar i continuar fins a uns extrems molt elevats, si se consumen eixes previsions que recull el recentment aprovat Pla general d'ordenació forestal.
Està vosté avalant una política insensata que consistix en deixar descobert de vegetació i sotmés a fenòmens erosius unes enormes superfícies del nostre territori i, torne a dir, incloent l'interior de paratges naturals molt valuosos, sense tindre dades fermes sobre l'eficàcia de les actuacions en les nostres condicions ambientals mediterrànies valencianes, no exactament iguals a Estats Units, no exactament iguals a Austràlia, estem parlant en les nostres condicions mediterrànies d'ací, i sense tindre dades sobre els impactes que generen, perquè sí que n'hi han estudis de com els tallafocs incrementen l'erosió ­i després també li puc facilitar les dades­ i com, evidentment, a l'eliminar la vegetació, bé, estan tenint un dany sobre la biodiversitat que.
.
.
, tinga en compte vosté les xifres de què estem parlant, 64.
000 hectàrees, no és cap ximpleria.

De manera que els efectes.
.
.
, vosté diu, "sempre són pitjors els d'un incendi": discutible.
Perquè, molts incendis, la vegetació la cremen, i molta de la vegetació té capacitat de rebrotar.
Per contra, una zona ZAU, quan l'eliminen totalment, no rebrota amb tanta facilitat com vosté pot imaginar-se.
És a dir, alguns dels efectes que fan els tallafocs són superiors als d'un incendi, és més, s'elimina fins i tot la capa superficial de sòl en les bandes centrals, cosa que mai farà un incendi.
Aleshores, me ratifique: en determinades parts i determinades maneres té un efecte més greu qualitativament una zona ZAU que un foc.
Però si, a més, li apliquem tota l'extensió que vosté vol fer, tindrà aleshores encara uns efectes quantitatius pitjors.
I, torne a dir, sense evitar els incendis, perquè, malauradament, em tem, i vorem els fets a qui donen raó, tindrem ZAU i tindrem incendis, perquè no els prevenen.

I com a lluita, clar, si n'hi han discontinuïtats.
.
.
, però per què ha de ser l'única forma d'obtindre una discontinuïtat?
, vosté sap perfectament que tenim molts camps de conreu en les muntanyes i s'ha plantejat com a alternativa a estes impactants infraestructures comptar amb eixa xarxa d'espais, camps antics, abandonats, que es podrien subvencionar perquè es mantingueren llaurats, i tindre una menor quantitat de biomassa.
Però es tractaria de zones que no tenen riscos erosius, perquè s'hauria de seleccionar que foren zones planes, amb els seus murs de pedra, que se deurien restaurar i mantindre, i molts d'ells ja comunicats per camins que no haurien de fer-se nous sinó mantindre'ls.

És a dir, existixen mecanismes sense tindre ni molt menys tots eixe impacte ambiental, paisatgístic, faunístic, florístic i sobre l'erosió del sòl, que eixes activitats, eixes alternatives existixen, podrien aplicar-se, però vostés han optat per una via que no és nova, només és nou el nom, que ja existia i que ha demostrat durant dècades la seua incapacitat, perquè, torne a dir, eixes tècniques se vénen aplicant des de fa dècades, amb els resultats que vosté mateixa ha enumerat.

Per acabar, dir que continua sense aclarir-se com és que no s'ha aplicat ni una sola vegada la figura de les ZAU al que explícitament diu la llei.
Perquè la vocació de la llei, la vocació en l'article 24 de la Llei forestal, que dóna a estes zones i que hem reproduït en la pregunta, parla de coses molt importants per a recuperar terrenys degradats o erosionats, terrenys afectats per un incendi.
.
.
, afectats per un incendi!
, no "presumptament" afectats, com sabem si una zona se va a cremar o no?
, estan parlant d'una zona ja cremada!
Curiosament, vosté, al principi, ha començat a parlar-me de zones cremades, però és que estos ZAU no s'apliquen en zones cremades.

I està parlant-se en la llei d'ajudar a la protecció, a la conservació, a la regeneració, fins i tot se parla de protegir superfícies en dunes litorals en perill.
.
.
Vaja, que ne tenim, i, a més, estan destruint-se per altres processos sobre els quals no s'actua amb rigor.
O terrenys amb fauna i flora d'especial valor.
.
.
Vaja, que a vegades se destruïxen fins i tot en actuacions com estos tallafocs, que quan s'apliquen eliminen no simplement quantitativament una gran quantitat de vegetació, d'arbres, d'arbustos valuosos, sinó, a vegades, d'espècies molt importants i, per descomptat, per a la fauna té una repercussió grandíssima.
I torne a dir que estem parlant de milers d'hectàrees, inclús en paratges protegits.

En definitiva, senyor conseller, vosté està emparant una gravíssima sèrie d'actuacions que tenen un gravíssim impacte ambiental, que no es pot negar, que no té vosté capacitat, almenys no ho ha fet, per a negar de manera justificada els impactes, que són evidents, i, si vol vosté, li puc mostrar algunes de les àrees ­bé, supose que les coneixerà­ i voreu, i li demane que deixe com més prompte millor de defensar aquesta política destructiva del medi ambient o, en cas contrari, s'haurà de fer càrrec vosté de les conseqüències ambientals molt greus que tenen estes obres, que no són preventives dels incendis, que no els eviten, però que tenen uns impactes ambientals sobre la fauna, sobre la vegetació, sobre el paisatge i sobre el sòl, que si no estan ben quantificats és perquè vostés s'han llançat a fer-los sense fer les mesures de seguiment serioses que deurien haver fet en els primers inicials, abans d'extrapolar-los amb moltíssims més projectes futurs.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

De nada, señor Arnal.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor diputat, jo li he dit en la meua intervenció que respectava el seu punt de vista a pesar que era contrari, pel que havia vist en la formulació de les seues preguntes, a l'existència dels tallafocs, i, per tant, no vullc entrar tampoc en un debat més bé de caràcter ideològic sobre eixa qüestió, però crec que val la pena aprofitar este torn per a fer-li algunes puntualitzacions.

Mire, els tallafocs no deixen de ser una de les actuacions que de cara a previndre l'extensió dels incendis es posen en marxa, i si n'hi ha alguna cosa que és absolutament irrebatible en esta comunitat és que la política de prevenció i d'extinció d'incendis que s'ha dut en els últims anys ha donat uns resultats molt més notables, amb molt diferència, dels que se feen amb unes altres fórmules en l'etapa anterior.
Això és una cosa que per molt que vosté m'ensenye qualsevol estadística, m'entren ganes d'entrar, però ho faríem llarg, perquè tinc en el camp any per any les hectàrees cremades, les conseqüències d'eixes cremades, d'eixos incendis i els resultats.
Però jo crec que no val la pena entrar en això.

El que vullc dir-li és que eixa, que és una de les iniciatives que se prenen per a contribuir que l'extinció dels incendis siga més operativa, nosaltres considerem que forma part d'una política que ha donat el seu resultat i que no tenim per què qüestionar-la.
Una altra qüestió és que en eixa creació dels tallafocs, en algunes oportunitats o en algunes ocasions se produïxca algun efecte no desitjat i, per tant, s'hauria de corregir això i s'hauria de vore si en algun moment, doncs, s'ha sobrepassat el sentit que tenia fer eixos tallafocs.
Però els tallafocs, en el seu sentit, tenen una perfecta justificació i han contribuït d'una manera molt eficaç que l'extinció dels incendis es faça en molta millor mesura del que es fea abans.

Després, una altra, no puntualització, una altra matisació, perquè vosté diu: "els estudis que avalen la conveniència d'este tipus d'actuacions són estudis fets per administracions públiques i, per tant, no tenen la categoria que tenen els que fan les organitzacions independents".
Jo primer li n'he citat alguns que són també de particulars, però vullc aclarir-li una cosa: és una perversió el pensar que una organització independent té més criteri o més professionalitat que una organització institucional a l'hora d'estudiar uns mecanismes o uns projectes.
.
.
*(el diputat Arnal i Ibáñez comenta des de l'escó sense micròfon: "parlava de la universitat".
.
.
)* Bé, però és que ni de la universitat.
.
.
, n'hi han, no sé de quina universitat me parla vosté, perquè universitats n'hi han de totes les classes.
.
.
*(el diputat Arnal i Ibáñez comenta des de l'escó sense micròfon: "València".
.
.
)* N'hi han, sí, n'hi han professors de totes les classes, catedràtics de totes les classes, i n'hi han polítics de totes les classes i n'hi han projectes que es fan des d'un organisme que pretesament poden ser independents i, tanmateix, tenen una inconsistència absoluta, per molt que aconseguixen algun altre titular.

I, després, que el patrimoni de la defensa del medi ambient no el té aquell que se col·loca l'etiqueta d'ecologista més que el que se col·loca l'etiqueta del tipus que siga, això no és aixina!
Afortunadament estem en una democràcia molt madura a on la gent se presenta a les eleccions amb programes electorals, a on la ciutadania té oportunitat de contrastar programes, uns i altres, i acaba lliurement votant aquells programes que creuen que defensen millor els seus interessos.
I, per tant, eixa mania que és que alguns, per portar un qualificatiu creu que defensa millor els interessos del tipus que siga, de sanitat, d'educació o mediambiental, jo li he de dir que és una manifestació que no té ninguna raó de ser en la realitat de les coses.

M'ha paregut dir.
.
.
, i és veritat que jo no he insistit en la política preventiva de cara a això dels incendis, perquè me pareixia que això no estava en les seues preguntes, però vullc donar-li una dada només: només amb el programa de prevenció i d'extinció d'incendis de la Generalitat Valencia-na, en l'últim any s'ha destinat 27 milions d'euros.
En l'any 1995 no arribava a 6 milions d'euros el que es destinava a això.
Només per eixe esforç que ha fet l'administració per dedicar a polítiques preventives i d'extinció, crec que val la pena reconéixer que l'esforç és aixina.

I li ho dic partint de la base ­i acabe­ que tot és millorable, i que en estes qüestions que afecten al patrimoni natural, i per tant és una cosa que està més enllà d'algunes controvèrsies que podem tindre ací, totes les aportacions que es puguen fer, totes les suggerències que es puguen fer, per a millorar l'actuació per part de les institucions públiques serà benvinguda.
Però, és clar, hui és irrebatible que l'existència dels tallafocs ha contribuït d'una forma eficaç i operativa a millorar l'extinció dels incendis.
I que la política de prevenció i d'extinció d'incendis que s'està fent en esta comunitat és una política reconeguda.

Jo estic en el fòrum on estan tots els consellers de medi ambient autonòmics de les distintes comunitats autònomes en Espanya, i sempre se posa, almenys en els últims temps, d'exemple la política que s'està portant ací.
En alguns casos inclús copiant-la.
El que vol dir que és millorable, però jo crec que hem de reconéixer que almenys en açò hem fet algunes actuacions que val la pena destacar-les com a productives, des del punt de vista de la defensa dels nostres recursos forestals i del nostre medi ambient.

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

***Preguntes números 82/03, 83/03, 84/03, 85/03 i 86/03 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre les zones declarades LIC, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (BOCV número 5).***

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Gràcies, senyor conseller.

Passem al bloc de preguntes 82, 83, 84, 85 i 86, que formula el diputat Carles Arnal Ibáñez, del Grup Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, sobre les zones declarades LIC.
Té la paraula el senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Senyor conseller.

El motiu d'estes preguntes és clarificar amb la màxima concreció la situació en què es troben, en quin tràmit estan, o en quin moment del tràmit estan les anomenades zones LIC, o siga, llocs d'interés comunitari, segons la directiva europea que formarien part de la Xarxa Natura 2000.

Especialment interessa saber com la situació en la que es troben puga afectar a la seua protecció efectiva.
I la situació mereix un aclariment, perquè d'una banda, si atenem a certes declaracions oficials i notes de premsa de la seua conselleria, es deduiria que estes zones ja estan protegides.
I de fet la xifra d'extensions protegides al País Valencià del 26% del territori que vosté proclama, i l'hem escoltat l'altre dia que ho va repetir vàries voltes, només pot resultar d'incloure totes, totes les zones LIC en eixe còmput.
Si no, no ix.

D'altra banda, si atenem a importants documents de planificació, elaborats fins i tot per la pròpia administració valenciana, com per exemple el Pla d'argiles ceràmiques o el Pla eòlic, resulta que aquestes zones no es consideren com a protegides.
De fet el Pla eòlic diu textualment, cite textualment: "dado que la propuesta de áreas LIC no se encuentra consolidada ni tiene carácter definido ­punts suspensius, deixe ací una frase­ no tenía razón de ser su consideración como excluyente".
Se refereix a la ubicació de parcs eòlics.
Però el pla sí que exclou reserves nacionals de caça, zones humides, àrees EPA, a les aus, i els espais naturals dotats de figures de protecció específica regulades per la Generalitat Valenciana.

Una cosa de dos: què passa ací, no?
És a dir, disposem de dos informacions contradictòries.
Quina és l'equivocada?
Per altra banda, el mèrit o no de la protecció de les zones LIC, que tant vosté com el senyor Camps en el seu moment, el dia de la investidura, atribuïxen al PP, no se l'hauria d'atribuir cap partit en particular, donat que la iniciativa de protecció prové de la Comunitat Europea, que obliga a presentar un llistat de zones a protegir, atenent a uns criteris determinats especificats que marca molt clarament.
I obliga a complir uns terminis i finalment obliga a acatar allò sancionat per la comunitat.

És a dir, qualsevol govern de qualsevol color, fins i tot nosaltres si governàrem, estaríem obligats a protegir les zones LIC, una vegada les aprova Europa.
Siga qui siga, vulga o no.
Per tant no té tant de mèrit.
I el que sí que hem de posar damunt la taula és que ha hagut un enorme retard en efectuar el catàleg que ens demanava Europa.
I que el primer catàleg, el primer document que se va a enviar en el 97, va ser declarat insuficient i ha estat obligat a rectificar-se, passant-se les zones LIC de 39 a 94; és a dir, vegem que quasi s'ha triplicat per insuficient que era eixe primer llistat.
Per tant, de mèrit, molt poc.

Ara per ara, que jo sàpiga, ja m'ho desmentirà vosté, protegit per la legislació autonòmica valenciana només hi ha el 5,8% del territori.
És a dir, que el PP ha protegit una xifra comparable a la que van protegir els seus odiats socialistes, que va ser un 3%.
Malgrat el que va insinuar el Francisco Camps el dia de la seua investidura, que pareixia que insinua-va que.
.
.
exactament, bo, després li puc citar la frase si vol.

Ara per ara, per tant, el que està protegit és això, i, a més, tenim greus dubtes sobre la qualitat i l'eficàcia de la protecció real de les zones protegides sobre el paper.
Però això no es preocupe, això ja serà tema d'unes altres preguntes, perquè podem vore com estan protegides les zones que teòricament ho estan.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Arnal.

Té la paraula per a contestar el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, esta pregunta és una pregunta oportuna, perquè efectivament tota la problemàtica que està al voltant de les zones LIC, és un poc complicada encara de poder saber en quina situació concreta està.
I jo vaig a intentar en esta intervenció aclarir-li a vosté quina és la normativa i en quines condicions està per a intentar a vore si podem buscar punts de coincidència.

L'acord de data de 10 de juliol del 2001, pel qual el Govern Valencià aprovà la proposta valenciana dels 94 LIC per a formar part de la futura Xarxa Natura 2000, fou tramesa al Ministeri de Medi Ambient com a òrgan oficial encarregat de coordinar i trametre a la Comissió Europea el conjunt de les propostes dels territoris espanyols.
És a dir, que eixe mèrit és mèrit del govern de la Generalitat Valenciana el haver fet la proposta de les 94.
No s'assumeix més mèrit que eixe, després s'aprovaran o no s'aprovaran, perquè no li correspon, no és competencialment ni el govern espanyol ni el govern de la Generalitat Valenciana, per a estipular o concretar quin tipus o quin número.
Però el que sí que és cert és que el govern de la Generalitat Valenciana va fer la proposta d'estes 94 zones LIC.

Sabem que progressivament el ministeri ha anat traslladant a la comissió les diferents propostes de les comunitats autònomes, i que en molts casos s'ha detectat per la comissió detalls i insuficiències que han sigut ateses gradualment, com vosté deia.
A hores d'ara sabem que el conjunt de la proposta espanyola de LIC i de Zepa, zones d'especial protecció d'aus, encara no és definitiva per qüestions puntuals que estan en procés de ser esmenades per aquelles comunitats autònomes afectades.

Respecte a si poden considerar-se ja fermament zones protegides a tots els efectes.
Cal dir que els espais designats com a LIC són una proposta oficial, i com a tal es troben ja regulades per la pròpia normativa de la directiva europea relativa a la conservació dels hàbitats naturals i de la flora i fauna silvestre.

En conseqüència es pot dir que no són definitivament zones protegides a tots els efectes, però sí que ho són transitòriament zones protegides per la directiva esmentada i altres normes concordants amb ella, en la mida en què es preveu i estén la protecció segons assenyala l'article 6.
Les mesures cautelars que cal aplicar i s'apliquen són aquelles que emanen de l'article 6 de la directiva, que coincidix pràcticament amb l'article 6, medidas de conservación del Real Decreto de 7 de desembre de 1997, que diu: "por el que se establecen medidas para contribuir a garantizar la biodiversidad mediante la conservación de los hàbitats naturals y de la fauna i flora silvestre.
"

En quant al nivell de protecció, l'article 6 de la Directiva 92/43, i la seua esmentada transposició, són la clau i la norma bàsica previstos per a la correcta gestió, evidentment amb caràcter transitori, dels espais proposats per a conformar la Xarxa Natura 2000.
Aquesta previsió es fonamenta en la necessitat de sotmetre a un procés d'avaluació ambiental prèvia, qualsevol projecte que no estant relacionat amb la gestió directa dels LIC, poguera afectar de manera apreciable els seus valors ambientals amb la degradació dels hàbitats d'interés comunitari present.

Cal afegir que en molts casos la salvaguarda dels interessos de conservació dels LIC i els hàbitats d'interés comunitari presents en ells, es troba garantida també per altres figures de protecció ja existents.
En este sentit cal considerar que hi ha zones LIC coincidents amb parcs, paratges naturals, zones humides catalogades i altres figures de protecció derivades de la Llei 11 de 1994, d'espais naturals protegits de la Comunitat Valenciana.

També bona part de les àrees LIC presenten terrenys classificats com a sòl no urbanitzable amb diferents graus de protecció, i amb tot allò que aquesta qualificació comporta a l'hora de limitar determinades actuacions potencialment impactants.
Per consegüent, resulta evident que no és el mateix nivell de protecció el que tenen tots els LIC pel fet que concorren diferents figures de protecció sobre alguns d'ells i no sobre els altres.

I senyoria, quan pregunta que com és que a diferència dels parcs i paratges naturals en les zones LIC, sí que es permet la instal·lació d'activitats industrials o extractives, com ara parcs eòlics o mines a cel obert; he de dir-li que encara que en els dos casos es tracta d'espais naturals que es troben protegits amb diferent rang de protecció, cal tenir en compte que en un cas són pròpiament espais naturals protegits, tal com els considera la llei que he fet referència abans, de la qual emanen.
I en altre cas es tracta de la proposta oficial d'una figura provisional LIC, sobre la que ja és aplicable, des del mateix moment en què va ser acordada la proposta oficial, la norma de protecció que emana dels esmentats articles sisés de la directiva i del reial decret.

Això explica que en alguns casos puga estar expressament prohibida la implantació de determinades activitats i projectes, com són les pedreres, pel fet que així es recull en normatives, catàlegs o altres plans i normes relatives als espais naturals protegits.
Mentres que en el cas dels LIC i com a tals LIC no existix més norma que la general que emana de l'article sisé, i naturalment també la resta de l'articulat i contingut de la directiva i del reial decret.
I en alguns casos, com ja s'ha dit, l'ocasional presència d'altres figures i circumstàncies de protecció diferents a la simple condició de LIC.

Per a finalitzar, senyor diputat, cal dir que fins ara no s'ha obert noves pedreres, com tampoc s'ha instal·lat aerogeneradors en les zones LIC, i no és massa probable que aquesta possibilitat ocórrega a curt termini.
El que passa al respecte és que els plans sectorials, l'eòlic de la Comunitat Valenciana i el de mineria subsector ceràmic, tramitats i en tramitació no han exclòs radicalment eixa possibilitat, sinó que han contemplat la presència de les LIC com a una limitació sotmesa a les previsions que fa i disposa l'esmentat article sisé.

És a dir, que en general, segons aquests instruments de planificació, l'existència d'un LIC no és una limitació general directa, però sí un criteri molt probable d'exclusió que queda sotmés a un posterior procés d'avaluació ambiental particular, que òbviament hauria de ser aplicat amb el rigor que la pròpia norma comunitària exigix en relació a garantir la preservació dels diferents hàbitats comunitaris.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Bona vesprada novament.

Bo, jo crec que de la resposta seua, senyor Blasco, queda clar que estes zones LIC no poden considerar-se fermament protegides.
Amb la qual cosa lamente haver de repetir-ho, però vosté va mentir el dia de la seua compareixença quan va declarar que ja estava protegit el 26% del territori.
Lamentablement no és correcte.
I també va mentir el senyor Francisco Camps quan va anunciar açò mateix el dia de la investidura.

Si encara està en tràmit, i vosté ho acaba de dir i recalcar, és una llista provisional, doncs no està protegit, a hores d'ara no ho està.
Aleshores, aclarim-nos, si volem claredat i transparència, doncs no diguem el que no és, diguem clarament el que és, i si no està encara protegit fermament doncs no ho està, diguem que està en tràmit i que se desitja i s'espera que siga definitivament.

Si vosté té realment la intenció, que puc creure, realment, ferma, de protegir estes zones o la major part d'elles, i està a l'espera de rebre la confirmació que vinga d'Europa, té en les seues mans adoptar mesures que realment impedisquen que eixes zones sofrisquen cap alteració mentre completen la seua tramitació.
Poden dictar-se mesures cautelars de protecció que asseguren això.
De manera clara, perquè com vosté diu, si fins i tot vosté mateix ha dit que la situació es troba confusa i difícilment interpretable, que n'hi ha un article número 6 de la directiva que ha necessitat tot un protocol d'aclariment i de detall, perquè realment fa moltes voltes confusa la seua lectura.
Però, realment en l'esperit i en el fons se vol protegir eixes zones perquè evidentment han sigut resultat de tot un treball d'investigació documentat, i en el qual en esta volta sí que han participat centres d'investigació, universitats, ha sigut molt ampli.
I realment és una llista rigorosa i seriosa, aleshores pot vosté declarar unes mesures cautelars de protecció a l'espera que es faça definitiva la llista.
I almenys garantir que fins a eixe moment no se degrade més, perquè seria lamentable, seria inadmissible que quan realment vinguera la definitiva protecció mos trobàrem que alguna d'eixes zones ha sofrit una degradació ja irreversible, forta, precisament mentre estava tramitant-se la seua declaració definitiva.

I parlem d'un perill que és real perquè ­torne a dir­ en la realització de plans de la pròpia Generalitat, com el pla eòlic o el d'argiles, se contempla l'atenció a les zones LIC, a moltes de les zones LIC.
I, en concret, en alguns dels parcs eòlics que ara mateix han eixit en els mesos passats, en agost, a exposició pública, per exemple el número 6, pràcticament totes les àrees eren zones LIC.
Per tant, si vosté.
.
.
, m'ha alegrat moltíssim dient que "vaja, que fins ara no n'hi cap.
.
.
" Bé, això ja ho sabem perquè no ha començat encara ningun dels dos plans, però si això vol dir que s'evitarà que afecte les zones LIC d'una manera rigorosa, bé, seria un gran avanç.
Ara per ara no tenim cap garantia i m'alegraria molt que això que acaba de dir vosté se convertisca en realitat perquè, ara per ara, estan afectades moltes hectàrees i moltes zones LIC tant per un pla com per l'altre.

I permeta'm que li diga que, per exemple, una mina, el que suposa una cantera que és eliminar la coberta vegetal, la terra, la pedra, difícilment és compatible ni amb la versió més *light* d'una protecció.
Quant als parcs eòlics, molts d'ells també perquè afecten moltes voltes a una vegetació o a una fauna que està inclosa ahí.
De fet, vosté diu que no té perquè ser la mateixa figura però no té perquè ser inferior.
Podria ser inclús major o més àmplia o més variada que altres formes de protecció.
És una forma diferent.
També sabem, també sabem que en els parcs i els paratges naturals autonòmics se poden fer moltes activitats humanes, agrícoles, ramaderes, extractives.
.
.
Naturalment que sí, són compatibles segons en quina zona, de quina manera i amb quina regulació.
Això ho entenem perfectament.

És fals que una zona protegida no puga tocar-se.
Això ho sabem perfectament encara que a voltes demagògicament se diu el contrari.
Però, no qualsevol.
Una mina, per exemple, una declaració industrial, això resulta molt difícil de compatibilitzar.

I també li he de mencionar que n'hi han projectes d'edificació, d'urbanització o de ports esportius que afecten o a parts de zones LIC o estan a la vora, tocant estes zones LIC i inevitablement repercutixen negativament sobre el que estem protegint, és a dir, sobre uns valors naturals, a voltes faunístics, a voltes florístics, a voltes d'un altre tipus que ha portat a la inclusió en la llista de LIC.

Per tant.
.
.
Si vol li recordaré alguns d'eixos noms ­ja han eixit ací en altres dies.
Estem parlant de la Renegà, de Campomanes, de la Vall de Gallinera, de les Salines de Calp.
.
.
Ahí s'ha de vore, igual que amb el que acaba vosté de dir del pla de mines i del pla eòlic, eixa ferma decisió proteccionista.
Ahí s'ha de vore si realment s'aposta per eixa protecció i perquè les zones LIC siguen de veritat zones protegides, valuoses i respectades.
Tindrem el test molt prompte davant tots nosaltres.

Moltes gràcies.

**La senyora vicepresidenta primera:**

Gràcies, senyor Arnal.

Per a contestar, té la paraula el senyor conseller.

 

**El conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, jo crec que la meua intervenció inicial li ha aclarit el grau de protecció que tenen en estos moments, amb caràcter transitori, estes zones LIC.
I, per tant, no val la pena insistir-li ahí.
No vol dir això que no estiga protegit.
Li he dit que és una directiva europea la que conforma el seu nivell de protecció, que és una decisió no tancada, que la competència no correspon a la Generalitat Valenciana, que el govern de la Generalitat Valenciana ha tingut la capacitat de fer una proposta molt ambiciosa de zones LIC, amb molta diferència de conforme s'ha fet en altres llocs del territori espanyol, i que ara estem esperant que eixa competència que ha d'executar la Unió Europea, es faça en el seu moment.
I no li càpia a vosté ningun dubte que nosaltres assumirem, amb el caràcter màxim proteccionista, la decisió que prenga la Unió Europea.

I després, una altra puntualització.
Efectivament, això que.
.
.
jo crec que jo vaig dir el 27% del territori, no el 26%.
Bé, el 26 o el 27 per cent, per al cas és el mateix.
Però, efectivament, això és el que significa totes les zones protegides en la nostra comunitat, però no voldrà vosté pensar que, com acaba de dir en l'última part de la seua intervenció, que en tots estos llocs no siga compatible amb algun tipus d'ús d'estos mateixos llocs.
Vosté no me parle en general i diga'm: "En tal lloc és incompatible el que s'està utilitzant".
I, aleshores, jo li diré si porta vosté raó o no porta vosté raó, perquè el que s'està fent és compatible d'acord amb la normativa que tenim ara i també d'acord amb el concepte que tenim mosatros de fer compatible determinades fórmules de protecció amb la resta.
És a dir, no me parle en general i si vosté ha detectat en algun lloc que l'ús i la compatibilitat no és l'adequat en el nivell de protecció, segurament, si és aixina i se demostra, intentarem frenar que això se puga donar.

I una cosa també vull dir-li per a acabar.
Ha tingut vosté dos expressions prou desafortunades i que jo espere que en este començament de legislatura no vaja vosté per eixa línia, perquè no es pot dir que jo he mentit i que el president de la Generalitat ha mentit, perquè això m'obligaria a dir-li a vosté a la millor una cosa més forta.
Per tant, es pot dir que discrepa del que ha dit este senyor i si vosté té alguna dada que no ha eixit ací, que demostre el que acaba de dir, ho manifesta i no passa res en rectificar si un ha dit una cosa per error o per equivocació.
I, per descomptat, la meua capacitat d'odiar, segurament és prou més menor que la de vosté, perquè no li tinc odi absolutament a ningú, eh?

 

 

***Preguntes números 87/03, 88/03, 89/03, 90/03, 91/03, 92/03 i 93/03 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre un abocament d'aigües fecals a la platja del Morrongo de Benicarló, que formula el diputat Ramon Cardona i Pla del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (BOCV número 9).***

 

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

El següent bloc de preguntes són la 87, 88, 89, 90, 91, 92 i 93, que formula el diputat Ramon Cardona Pla, del Grup Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, sobre un vessament d'aigües fecals en la platja del Morrongo de Benicarló.

Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

El fet que provoca estes preguntes es va produir el 20 de juliol de 2003 en Benicarló, en la platja del Morrongo, conforme diuen les preguntes, on es va produir un abocament d'aigües fecals directament a la platja.
Això es va tornar a repetir el dia 27, tres dies després d'haver fet estes preguntes, i s'ha tornat a donar ben recentment.
Tinc notícies que fa 15 o 20 dies amb motiu d'algunes pluges es va tornar a produir un abocament d'aigües fecals a la platja.

Jo sóc conscient que n'hi ha una part d'este problema que toca directament a l'aspecte municipal.
N'hi han unes determinades connexions d'aigües a diversos col·lectors que no deurien donar-se on n'hi ha un manteniment de les bombes que envien l'aigua cap a l'emissari submarí que no funcionen de manera adequada.

És curiós també com digueren: "Quan se privatitzen este tipus de coses.
.
.
" Clar, ens donem compte que el manteniment no és adequat quan el problema ja està damunt.
Si açò fóra municipal, moltes voltes el mateix ajuntament podria vigilar eixe tipus de problemes.

Però, bé, el fet és que finalment es produïx un abocament d'aigües residuals totalment a una zona de bany.
Ahí és on vénen les preguntes que tenen a vore amb la part autonòmica d'este problema.
I és que nosaltres opinem, pensem, perquè aixina és perfectament visible quan u va a visitar eixos llocs, que això sí que produïx algun tipus de problemes de tipus sanitari, que poden provocar algun tipus de problema de salut pública.
De fet, van haver queixes de persones privades degudes a la mala olor i a la possibilitat que se produïren infeccions o que n'hi haguera algun problema d'eixe estil.

Nosaltres li preguntem per les conseqüències que ha pogut tindre este abocament per si han detectat vostés algun problema de salut pública i, sobretot, si han adoptat alguna mesura per si de cas este problema s'ha donat i, clar, a nosaltres ens interessa, senyor conseller, que estes coses no es tornen a repetir perquè és veritat que hem de cuidar el turisme, que és una de les indústries nostres principals.
I nosaltres pensem que este tipus de coses no ajuden.

Per tant, li preguntem pel tipus de mesures que pensem prendre perquè açò no es torne a produir i, finalment, n'hi ha un tema que a nosaltres ens resulta especialment important, senyor conseller.
I és que, ací, en esta comarca, no n'hi han actualment estacions depuradores d'aigües residuals en condicions.
I, per tant, les dos últimes preguntes, que pensem també que són definitives a l'hora de resoldre este tipus de problemes és per quin motiu els ports costaners del Baix Maestrat no disposen d'estes estacions depuradores i quan pensem vostés posar-les en marxa, perquè pensem que si no les posen en marxa estos problemes s'aniran reproduint, no només en Benicarló sinó a tots els pobles del litoral.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Gràcies, senyor Cardona.

Per a contestar, té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.

**El conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Vaig a intentar, senyor Cardona, contestar-li fent-li una descripció de totes les actuacions que s'han fet per part de l'administració autonòmica.

Des de la Direcció General de Qualitat Ambiental es porta un seguiment, com vosté sap perfectament, de la qualitat de l'aigua de bany de la platja del Morrongo dins del Programa de control i vigilància de les aigües de bany de la Comunitat Valenciana.
El control té una periodicitat mensual en els mesos d'octubre a maig; setmanal, de juny a agost, i quinzenal, en el mes de setembre.

En els resultats de les anàlisis realitzades a l'aigua de bany de la platja del Morrongo, la segona setmana de juliol es va detectar un augment dels nivells dels paràmetres microbiològics de control per damunt dels valors guia establits per la legislació vigent.
Estos resultats van ser comunicats per fax a l'Ajuntament de Benicarló el passat 11 de juliol.

A partir d'aleshores, des de la Conselleria s'han investigat les causes d'elevació dels paràmetres indicadors i ha realitzat un seguiment continuat de la situació.
Les actuacions realitzades han segut les que a continuació vaig a descriure-li.

Es va realitzar una visita d'inspecció a la platja per part de tècnics del Servei de Qualitat d'Aigües, el dia 17 de juliol.
En la inspecció a la zona de bany es va comprovar l'existència d'un abocament a la platja per la canonada de pluvials situada al sud d'esta.
Es van prendre mostres de l'esmentat abocament i també de l'aigua de bany de la platja en el punt del mostratge establit i, a més del mostratge extraordinari, s'havia realitzat el mostratge programat de la zona de bany el dilluns de la mateixa setmana.

En els resultats analítics del mostratge programat de l'aigua de bany de la platja que estem assenyalant, de la tercera setmana de juliol, es va continuar observant una superació dels valors guia dels paràmetres microbiològics la qual cosa es va comunicar igualment a l'ajuntament el 18 de juliol.

Amb data de 21 de juliol, es va comunicar el resultat analític del mostratge realitzat el 17 de juliol a l'efluent de la canonada de pluvials de l'esmentada platja, que reflectia una important presència de microorganismes indicadors de contaminació fecal.

Davant de la situació, es va comunicar a l'Ajuntament de Benicarló i també la conveniència que s'informara la població del risc per a la salut en la utilització per al bany de la zona fins que s'eliminara l'abocament d'aigües residuals en este punt.

El dia 21 de juliol es va prendre una mostra d'aigua de bany en el punt del mostratge establit com també de l'efluent que continuava abocant per la canonada.
El dia 22 de juliol ens van comunicar els resultats analítics del mostratge de la canonada que van presentar valors encara més elevats que els obtinguts en la corresponent al 17 de juliol.
I davant d'este fet, es va posar novament en coneixement de l'ajuntament la situació el qual ens va comunicar que estava actuant per a resoldre-ho.

El dia 22 de juliol es va realitzar una visita d'inspecció a la zona de bany per part de tècnics dels nostres serveis territorials de Castelló, juntament amb el tècnic de l'estació depuradora d'aigües residuals i l'enginyer municipal.
En la inspecció es va comprovar que l'abocament en la platja continuava i que possiblement es devia a fallades en el funcionament de la conducció de les aigües residuals a l'emissari i que el més probable era que la conducció que discorria per esta zona no tinguera la suficient secció per a suportar la càrrega i que en algun punt la conducció desaiguava per la xarxa de pluvials.

El dia 22 de juliol, el director territorial de la Conselleria de Territori i Habitatge de Castelló va remetre a l'Ajuntament de Benicarló un fax instant-lo a prendre les mesures oportunes per a evitar l'abocament de la zona de bany, com també a tramitar l'expedient d'autorització d'abocament d'aigües pluvials en el punt.

El 24 de juliol es va comunicar el resultat analític del mostratge programat de la platja del Morrongo, realitzat el 21 de juliol, i els valors dels paràmetres microbiològics van superar els valors imperatius establits en la legislació.
Esta situació es va comunicar en un escrit remés a l'Alcaldia de Benicarló en data de 24 de juliol, en el qual se li sol·licitava informació sobre les actuacions que des de l'ajuntament es duen a terme per a solucionar el problema.

Personal tècnic de la direcció general va realitzar una visita d'inspecció el mateix 24 de juliol en la qual es va constatar que l'ajuntament havia tancat la canonada amb l'obra.
No obstant això, després, al cap d'uns dies es va constatar que havia tornat a estropejar-se i que l'abocament continuava però no amb tanta virulència.

Des del moment en què es va detectar el problema, esta conselleria va fer un seguiment continuat de la qualitat de l'aigua de bany de la platja del Morrongo, durant tota la temporada de bany.
Dels resultats de les anàlisis es desprén, com els he dit anteriorment, que les anàlisis tenien distinta consideració al llarg del temps.

Igualment, s'han realitzat preses de mostres de manera continuada de l'efluent del punt d'abocament de la platja del Morrongo, analitzant paràmetres indicadors de contaminació fecal.
Els dies de control del punt durant la temporada de bany van ser en juliol, els dies 17, 21, 28, 29, 30 i 31; en agost, els dies 4, 5, 6, 11, 13, 18, 21, 25 i 28 i, en setembre, els dies 1 i 8.

Els resultats de les anàlisis realitzades mostren en tots els mostratges, el caràcter residual de l'efluent amb valors molt alts en els indicadors de contaminació fecal.

Estos resultats, tant de control, realitzats en la platja, con en l'afluent del punt d'abocament, s'han comunitat en cada ocasió a l'ajuntament de Benicarló mitjançant la informació deguda.
Als escrits s'han adjuntat els informes analítics remesos pel laboratori, es comunicava el risc per a la salut dels usuaris de la platja a causa de l'abocament d'aigües residuals i s'instava a l'ajuntament al tancament de la platja i que comunicara a la conselleria les actuacions que efectuava per a solucionar la situació, dins d'un reconeixement exprés a l'esforç que el mateix ajuntament estava fent per a solucionar este problema.
Açò es va fer en distintes comunicacions.
Des de l'Associació d'Educació Ambiental i del Consum, Adeac, que és l'associació responsable a Espanya de la concessió de la bandera blava, de no instar a l'ajuntament de Benicarló a arriar la bandera blava concedida a la platja del Morrongo al 2003 a causa de l'existència d'estos abocaments d'aigües residuals.

Quant a les mesures preses per l'ajuntament de Benicarló, he de dir-li, en primer lloc, que el que va ocórrer va ser un imponderable i, per tant, era difícil de preveure estos fets.
La veritat és que estem davant d'unes circumstàncies molt especials que no eren previsibles per part de l'ajuntament i que l'ajuntament, quan les va detectar, va actuar en conseqüència intentant pal·liar els efectes del fet que estem descrivint.
I, en segon lloc, ens consta que les posteriors actuacions que ara es duen a terme per a solucionar de forma definitiva esta eventualitat d'este tipus està seguint-les molt de prop el mateix ajuntament.
Les obres que estan a punt de començar estaran acabades abans de març de 2004; per tant, en la pròxima campanya d'estiu no hi haurà cap problema.

I pel que fa a la disponibilitat d'una estació depuradora d'aigües residuals he de dir-li que, encara que no és competència d'esta conselleria ni tampoc l'elaboració, gestió i programació dels plans i dels estudis relacionats amb els serveis d'infrastructures hidràuliques de caràcter urbà de la Comunitat Valenciana i, per tant, la construcció de les depuradores, tinc entés que està fent-se un seguiment d'estes qüestions i que estan buscant-se les solucions més ràpides per a intentar pal·liar l'efecte que vosté assenyalava al principi.
No obstant això, hem sol·licitat un informe sobre la situació de les depuradores d'aigües residuals dels municipis del Baix Maestrat a l'entitat de sanejament i ens ha indicat la situació en què es troben les obres de sanejament projectades en el municipi de Benicarló i la depuradora prevista està en selecció provisional i es redacta ja el projecte definitiu.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, sóc plenament conscient que no totes estes qüestions cauen dins de les seues competències, però pensem que el govern pren decisions solidàries i pensem que, evidentment, un sol conseller ens podria contestar a totes les preguntes que tenen a vore amb aquest tema.

Trobem a faltar clarament a tota la zona del Maestrat una actuació decidida per a resoldre el tema de les aigües residuals perquè els càlculs diuen que estem tirant al mar uns 9 milions en metres cúbics d'aigua sense depurar a l'any, cosa que és evidentment molt notable.
I recordem que ací en estes Corts veiem sistemàticament que hem d'aprofitar les nostres aigües, que hem de prendre determinades mesures i pensem que això és important tindre-ho present.

Però, de la resposta que vosté ens ha donat, senyor conseller, hi ha una cosa que m'alarma especialment.
I és que clarament vosté ha comentat que durant varios dies, en diversos mostratges dels que han fet, les mesures que vostés tenien evidentment feien que esta platja no fóra apta per al bany.
I vostés, fins i tot, instaven a tancar aquesta platja per al bany.
Bé, segons les nostres informacions, senyor conseller, en cap moment es va avisar a la població que utilitzar aquesta platja poguera tindre algun tipus d'efecte negatiu per a la salut.
En cap moment es va tancar aquesta platja al bany.
I, inclús, quan es va arriar la bandera blava es va dir que era una decisió del mateix ajuntament *de motu proprio* com si ningú l'haguera instant d'una manera ­diguérem­ obligatòria perquè no es complien els requisits i les condicions concretes de bany.

Nosaltres pensem que hi ha greus errors a l'hora de tractar este tipus de problemes.
Per no causar una determinada alarma, que nosaltres pensem que és xicoteta i que sí que respon a un aspecte de responsabilitat dels poders públics, i decidir fer una acció que pot ser a la millor cridanera en un moment determinat però que diu que les nostres autoritats són responsables.
En este cas concret el que vosté ens diu és que les nostres autoritats ens amaguem els fets que ens poden afectar de manera greu.
Vosté ens ha dit que hi havia mostratges clarament que indicaven que hi havia abocaments de tipus fecal al conjunt de la platja, que el tipus d'indicadors microbiològics indicaven que la platja no era apta per al bany.
I això simplement es va ignorar d'una manera total i completa.

Jo em pregunte, senyor conseller, també, quines mesures de control té la conselleria que garanteixen que els seues suggeriments, els seus consells, realment es complisquen.
O és que simplement fan els consells i després deixen que cadascú faça el que vulga encara que no seguisca les seues recomanacions?
És que les seues ordres són soles això, són soles indicacions i no són ordres executives de forma que s'actue d'una manera real?

Nosaltres, senyor conseller, trobem a faltar clarament una actuació responsable, concreta, que salvaguardara a la gent dels problemes, que realment indicara a tota la població en quin punt hi havia risc i fins a quin lloc.
Això ens porta al final a una desconfiança total.
Al final no sabem si una platja que no està tancada, que té bandera blava i que un ajuntament no està actuant, no sabem si realment ahí estem responent a les indicacions de la conselleria o simplement les indicacions les han amagat baix en un calaix i no han fet cap cas.
Ens té, senyor conseller.
.
.
*(inintel·ligible)*

Per tant, jo sí que voldria que em contestara la part que a vosté li toca: Quin tipus de control té la conselleria respecte a les ordres que dóna ?
Quan la conselleria indica que una zona no és apta per al bany, comprova després que realment eixa zona s'ha tancat?
Té algun nivell d'inspecció sobre això?
I, després, senyor conseller, jo li diria clarament que si comprova que realment en esta platja no s'han seguit les seues instruccions, ho fera públic i realment reconvinguera a l'ajuntament o li diguera com haguera d'haver actuat en estos casos, cosa que no ha fet.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, jo crec que vosté trau unes conclusions excessivament extremades en relació a la informació que jo li acabe de donar i arriba a unes conclusions que crec que no són correctes en relació als fets que hem estat ací tractant.
Per descomptat per part de la conselleria vosté ha pogut comprovar que la informació que nosaltres hem manejat és una informació que l'hem publicitada i que no hem tingut cap problema en fer-la hui ací pública una vegada més, però les competències són les competències de cada nivell de l'Administració i es poden fer recomanacions, es poder fer observacions, però després hi ha distints nivells de l'Administració.

A mi em sembla que l'actuació per part de la conselleria ha sigut correcta, dins del nostre àmbit competencial, i em pareix igualment que l'actuació de l'ajuntament de Benicarló ha sigut correcta en línies generals, perquè estem davant d'un fenomen, de veritat, que és un fenomen insòlit.
I és que per una canonada d'aigües pluvials es trobaven aigües fecals, que és un cas insòlit, com a conseqüència que precisament el reducte per on anava el col·lector de residus tenia un excés de cabal.
I, a més, quan això es va poder comprovar des del punt de vista tècnic nosaltres mateixos poguérem vore com l'ajuntament taponava eixe tipus de canonada per on es vessava això.
Després, també és cert que l'ajuntament va ser el que va retirar la bandera blava, precisament perquè es va adonar que durant un temps allí s'havien donat unes circumstàncies que no feien aconsellable mantindre eixa bandera blava per les circumstàncies per les que havia travessat.

Jo crec que és una situació que ens pot i de fet ens va desbordar a les persones que tenien responsabilitats públiques, però no d'això es pot derivar el que hi hagueren cap tipus de negligència que posara en perill en cap moment la situació de les persones que estaven en el bany allí, encara que no estaven davant d'una platja amb unes aigües que tingueren unes condicions òptimes per a practicar el bany.
Crec que estem davant d'una circumstància insòlita, que hem tingut la desgràcia de patir-ho a Benicarló, que les administracions dins del seu àmbit competencial i de les seues responsabilitats han actuat amb la millor bona voluntat i, per descomptat, fent el que creien que era millor per als usuaris d'esta platja.
I jo no intentaria destacar un fet que en el conjunt de la situació de les platges del litoral de la nostra comunitat és un fet aïllat que no mereixeria la pena més enllà de concloure amb l'encertada denúncia que vosté ha fet, les preguntes que vosté ha assenyalat i les respostes que dins de la major cortesia parlamentària i amb la major voluntat li haja jo pogut dir.

Moltes gràcies.

 

***Preguntes números 101/03, 102/03 i 103/03 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre unes zones forestals de la Vall de la Gallinera, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (BOCV número 9).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

El següent bloc, la pregunta 101, 102 i 103, que formula el diputat Carles Arnal Ibáñez, del Grup Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, sobre unes zones forestals de la Vall de la Gallinera.

Té la paraula, senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Si em permet el senyor conseller, respecte a l'última intervenció d'abans, quan havia parlat d'odi em referia en sentit irònic i més després del *rifirrafe* ­diguérem- d'aquest matí com havia aparegut.
Evidentment, no ho deia en sentit literal.
Respecte a l'altre tema, mentre no tinga motius de canviar la meua opinió, continue ratificant-me en ella.

Bé.
I entrant en el tema que ara ens ocupa, es tracta d'unes preguntes sobre els esdeveniments que han ocorregut relacionats amb la descatalogació com a mont d'utilitat pública d'uns terrenys forestals del terme de la Vall de la Gallinera efectuat en juliol d'enguany.
Les preguntes fan, sobretot, referència als motius que hagen pogut justificar aquesta descatalogació d'aquest tros forest ubicat en un paratge natural de gran valor paisatgístic i ecològic situat ben a vora d'una de les zones LIC d'estes que abans parlàvem, i amb la qual comparteix molts dels seus valors naturals, perquè una cosa és que es delimite una àrea, però moltes voltes els factors que es determinen per a valorar eixa zona LIC estan més estesos i poden donar-se inclús fora d'ells.

Per altra banda, esta desqualificació resulta ser la part final d'un procés, que espere que conega vosté, d'un llarg procés que està plagat, pel que em consta, d'irregularitats i, fins i tot, d'il·legalitats, que obren en el camí cap a la urbanització d'esta zona, que ja ha estat venuda a un preu de ganga, per altra banda, a una empresa constructora.

Com que el text de les preguntes també el disposen totes les seues senyories, si vol passar a contestar-me, moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Arnal.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, el motiu de la desclassificació ha sigut que la parcel·la indicada es troba qualificada com a sòl apte per a urbanitzar, la qual cosa contradiu la classificació del terreny com a forestal d'acord amb l'article 3.
1 de la Llei forestal de la Comunitat Valenciana, que diu: "No tindran la consideració legal de terrenys forestals els sòls classificats legalment com a urbans o aptes per a urbanitzar des de l'aprovació definitiva del programa d'actuació urbanística".

Esta classificació va ser aprovada per la Comissió Territorial d'Urbanisme d'Alacant el 31 d'octubre de 1991, després d'haver obtingut prèviament la declaració d'impacte ambiental el 12 d'agost de 1991.
L'exclusió de la parcel·la del catàleg està condicionada a la inclusió d'una superfície equivalent o superior a esta i actualment està en tràmit l'expedient de catalogació de 152 hectàrees de terreny.

Per una altra banda, senyoria, en la sol·licitud realitzada per l'ajuntament de Vall de la Gallinera el 13 d'agost de 2002 s'indicava que "per providència de l'alcaldia de 13 de març de 2001 havia sigut acordada l'alienació de la parcel·la".

Estem, senyoria, en un àrea a què es referix la pregunta i que no afecta directament cap lloc d'interés comunitari encara que es troba, com vosté molt bé ha assenyalat, pròxim a dos d'estos espais: la serra de la Safor al nord i, sobretot, els valls de la Marina al sud.

Els terrenys semblen correspondre a una zona classificada com a zona per a urbanitzar per les normes subsidiàries de planejament de la Vall de la Gallinera, aprovades definitivament per resolució del conseller d'Obres Públiques, Urbanisme i Transports, el 31 d'octubre de 1991, després de la declaració d'impacte ambiental favorable que va emetre el director de l'Agència de Medi Ambient el 5 d'agost de 1991.
No consta que s'haja desenvolupat el corresponent pla parcial.

A falta de conèixer les característiques específiques que es preveuen per a l'actuació de què estem tractant, no resulta possible analitzar de forma detallada, fins avui, l'eventual afecció sobre les característiques ambientals, territorials i ecològiques de l'enclavament.
A pesar d'això, les característiques de la zona afectada i del seu entorn, inclòs el sector més pròxim de l'abans esmentat LIC de les Valls de la Marina, permet aventurar que el desenvolupament d'una actuació urbanística en aquest àmbit introduirà afeccions ambientals significatives sense que, com s'ha dit, siga possible especificar més a l'abast i les característiques d'estes afeccions.
Al diu de hui li dic.

Quant a les possibilitats d'actuació.
Si per part d'un particular hi ha la intenció de desenvolupar esta àrea promovent un programa per al desenvolupament d'una actuació integrada, acompanya del corresponent pla parcial, es plantegen, en principi, dos escenaris possibles d'actuació, tant per a l'administració municipal com per a esta conselleria.

Una alternativa, la primera, permetre el desenvolupament urbanístic de la zona.
L'annex a les normes urbanístiques dels indicadors de les indicades normes subsidiàries, concedeix als propietaris del sòl un termini de quatre anys des de l'aprovació definitiva d'estes per a la presentació d'un pla parcial en desenvolupament del sòl apte per a urbanitzar.
Este termini ha sigut sobrepassat amb creixes, per la qual cosa cabria interpretar que ha decaigut el dret atorgat.
No obstant això, l'entrada en vigor de la Llei reguladora de l'activitat urbanística reconeix el dret a qualsevol interessat, siga propietari o no, a desenvolupar actuacions integrades mitjançant la presentació del corresponent programa, acompanyat en aquest cas del pla parcial corresponent.

Tenint en compte que la directiva 92/43 de la Unió Europea exigeix una avaluació de les repercussions de qualsevol actuació sobre espais proposats per a la seua inclusió en la xarxa Natura 2000, sense perjudici de si es troben o no inclosos dins de les seues delimitacions, la conselleria de Territori i Habitatge hauria d'exigir amb caràcter previ a l'aprovació del planejament, del desenvolupament del sector afectat, una avaluació d'impacte ambiental d'este.

Esta avaluació permetrà determinar amb el grau necessari de detall els eventuals efectes que tindria l'actuació sobre el LIC i sobre qualsevol altre element natural o patrimonial potencialment afectat.
Només en el cas que, com recull l'article 6 de la citada directiva, hi haja la completa seguretat que el projecte no causa perjudici a la integritat del lloc en qüestió i si correspon després n'haver-ho sotmés a informació pública, es podrà aprovar.

En el cas que l'avaluació ambiental fora negativa cabria concloure amb la impossibilitat d'autoritzar el desenvolupament del projecte.
Per esta raó no hauria de descartar-se la possibilitat de tractar d'establir el marc adequat, perquè les parts afectades puguen analitzar alternatives que ja de partida oferisquen millors garanties d'un impacte ambiental acceptable en el context del terme municipal.

Des d'un punt de vista urbanístic, sempre que l'avaluació d'impacte ho permeta i en el cas que la intenció siga permetre el seu desenvolupament, l'ajuntament hauria de procedir a l'homologació del sòl apte per a urbanitzar o requerir-la al promotor, segons determina el paràgraf segon de la disposició transitòria segona de la Llei reguladora de l'activitat urbanística.
Correspondria l'aprovació definitiva d'este document a la Conselleria de Territori i Habitatge i seria viable fer-ho així sempre que s'acomodara als tràmits previstos en la llei, atesa la situació urbanística en què es troben els terrenys a la vista dels antecedents exposats i sempre a reserves d'un millor estudi dels documents citats.

Alternativa dos.
Preservar els terrenys pels seus valors paisatgístics i naturals.
Si a la vista dels valors presentats i de les afeccions que generaria una actuació urbanística sobre aquest entorn s'optara per preservar els terrenys, l'ajuntament podria revisar el planejament municipal i desclassificar els terrenys, si esta fora la seua voluntat, en exercici de la competència de planificació urbanística que li correspon.
Per raó de l'article 41 de la Llei estatal de l'any 1998 sobre règim del sòl i valoracions, s'estima que no correspondria cap indemnització als propietaris, atés que esta només correspon per reducció de l'aprofitament si es produeix abans de transcorre els terminis previstos per a la seua execució.

Com ja li he comentat amb anterioritat, el termini per a l'exercici del dret per part dels propietaris va a ser establert en quatre anys, per les normes subsidiàries.
Este termini ha sigut sobrepassat i, conseqüentment, no correspondria indemnitzar en el supòsit de desclassificació del sòl.
En qualsevol cas, s'entén, a més, que els terrenys continuen tenint un valor rústic en aplicació del que determina l'article quatre, de la Llei 10/2003, de mesures urgents de liberalització en el sector immobiliari i de transports, que modifica el 27.
2, de la Llei 6/1998, sobre règim de sòl i valoracions, en no estar sectoritzats ni aprovat el planejament de desenvolupament, per la qual cosa la seua classificació com a no urbanitzable, amb la hipòtesi de revisió, no produiria reducció del seu valor.

Avala este important matís al que he fet referència el que el conjunt de terrenys no constitueixen un sector jurídicament parlant, en el fet que l'article 83.
2 de les normes urbanístiques de les normes subsidiàries de planejament vigent estableix les condicions a què haurà d'adaptar-se la delimitació dels sectors sobre el sòl classificat i, entre estes, el requisit que la delimitació haurà de ser prèvia a la presentació de qualsevol pla parcial per al seu tràmit.
En línia amb esta argumentació seria convenient que l'inici de la revisió del planejament municipal es produira amb antelació a qualsevol iniciativa empresarial.

I, tanmateix, vull avançar-li que el criteri de la conselleria seria d'intentar evitar l'interés empresarial que en estos moments s'ha donat a conèixer a través dels mitjans de comunicació.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Arnal.

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Gràcies.

Bé, jo volia ací remarcar alguns punts sobre el que vosté ha dit, anticipant-li ja que si la seua conclusió es manté em pareix molt interessant.
Però jo de la informació disponible, que crec que tota ella és accessible al senyor conseller, es dedueix que tot el procediment que s'ha seguit fins la situació actual està molt plagada d'irregularitats.
Com no tenim temps per a fer-ho exhaustivament, però li ho diré molt ràpidament.

L'estudi d'impacte ambiental fet fa molts anys, 1991, que va servir de base perquè l'ajuntament qualificara com a urbanitzable una part del mont d'utilitat pública amb les normes subsidiàries, té una gran quantitat de defectes i de mancances que es poden detectar amb una revisió que faça qualsevol persona coneixedora de l'entorn i mínimament competent amb la tasca.
És un estudi que és incomplet, perquè no té en compte totes les especificacions de la llei que planteja l'estudi d'impacte ambiental, però, per exemple, diu que no hi ha valors naturals singulars quan ­i resumim ràpidament- per l'àrea hi ha més de 45 espècies d'aus nidificants catalogades entre les quals àguila de panxa blanca, o siga l'àguila perdiuera, àguila reial, brúfol reial, falcó peregrí, etcètera.

Es tracta d'una vegetació natural, una garriga en reconstrucció, que, clar, en aquell moment estava, després d'un incendi, molt afectada, però que a hores d'ara es pot comprovar que està regenerant-se adequadament i que inclou espècies com carrasca, coscoll, llentiscle, margalló, etcètera, en bon estat.
I inclou també fins a quatre destacats endemismes valencians.
Bé, són només que una miqueta de valoració per a remarcar que l'estudi tenia moltes deficiències, aquest estudi d'impacte ambiental, de partida.

Però després, les normes subsidiàries de planejament municipal violen clarament la Llei de monts, que era la vigent en aquell moment, encara no havia eixit l'actual Llei forestal valenciana, i ignora i infringeix les especificacions que fa sobre els monts d'utilitat pública esta llei, que marca unes condicions concretes per a poder actuar sobre un mont d'utilitat pública que no van ser tingudes en compte en el moment de fer les normes subsidiàries.
Per tant, eixes normes subsidiàries pateixen defectes de forma o com vulguem dir-li, però no eren vàlides, no serien vàlides.
Perquè la Llei de monts diu que els monts d'utilitat pública catalogats només poden ser alienats per llei i no va haver ninguna llei que els alienara, ni es podia aplicar els pressupostos especials com expropiació forçosa per obres d'interés general que no concorrien en este cas.

A continuació, l'Agència de Medi Ambient dicta una declaració d'impacte ambiental favorable i la Coput aprova definitivament les normes subsidiàries sense que s'hagueren corregit ni detectat aparentment totes estes deficiències, cosa que sembla, per tant, també invalidar o posar en qüestió estes mesures.
I, a més, afegeix noves irregularitats, donat que menciona uns informes que haurien d'adjuntar-se i que se sol·licitaven a dos departaments de l'administració valenciana que no apareixen per cap costat: informe sobre patrimoni, informe sobre valor forestal.

Després, el Ple de l'ajuntament decideix alienar i subhastar vora 400.
000 metres quadrats, o siga unes 400 hectàrees, d'este esmentat mont d'utilitat pública.
I pocs dies després s'adjudiquen estos lots a una sola empresa a un preu de ganga, a 200 pessetes el metre quadrat.
Vaja bon negoci!
I, finalment, i açò sí que afecta a vosté en este cas, un decret de la Generalitat modifica el catàleg de forest d'utilitat pública de la província d'Alacant, excloent, precisament, esta zona forestal adjudicada a la constructora.

Basant-se amb l'argumentació que vosté acaba de llegir, però que és incorrecta segons el que jo tinc entés, perquè diu: per què es poden desqualificar?
Perquè les normes subsidiàries classifiquen la parcel·la con a ZAU, o siga, zona apta per a urbanització.
Però si resulta que estes normes subsidiàries han estat basades en tot un conjunt de deficiències, podria discutir-se si estan realment ben fetes eixes normes subsidiàries, si està ben classificada o no.
Però, a més, la Llei forestal diu que no poden ser forestals els sòls classificats legalment com urbans o aptes per a urbanitzar des de l'aprovació definitiva del PAI.
Però és que no hi ha PAI.
Clar, és que llegint el text complet diu des de l'aprovació definitiva del PAI, que no existeix.
Per tant, no es pot aplicar.
Per tant, ahí s'ha vulnerat la Llei forestal, perquè planteja eixa condició que no s'ha donat, almenys en el meu entendre.
I, entre altres coses, també planteja la Llei forestal que per a poder desqualificar algun terreny s'ha d'informar el consell forestal.
Que se sàpiga, no ha estat informat el consell forestal, tampoc seria vàlida perquè no s'està complint.

Per tant, concorren tota una gran quantitat d'irregularitats, que espere que no es consumen i que es revisen, perquè jo crec que vosté es troba en una d'estes situacions, ja que vosté ha fet també tota una sèrie de disjuntives: a) o ignora tots els fets que he esmentat amb detall, cosa que resulta difícil de creure i que, en tot cas, seria greu perquè vosté ha tingut temps per a documentar-se exhaustivament o, segona possibilitat,.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyor Arnal, se li ha acabat el temps, només eren tres preguntes.
Moltes gràcies.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Bo, acabe dient que o bé els coneix i els dóna per bons, cosa que espere que no siga així, o els dóna per roïns i que actue en conseqüència buscant les responsabilitats que s'hagen produït.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Gràcies, senyor Arnal.

Té la paraula el senyor conseller per 45 segons.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

La veritat, senyor diputat, és que uns fets que vosté ha qualificat des de l'any 1991 és un poc també original que vinguem a l'època en la que estem a dir ara si ho hem estudiant o no ho hem estudiant.
Jo li dic que estic molt documentat sobre este tema, li puc assenyalar a vosté que des del punt de vista del projecte urbanístic les manifestacions que han eixit em pareixen absolutament desproporcionades; i que, tanmateix, en la conselleria anem a estar molt damunt per a intentar reconduir este tema, que és un tema desafortunat.

Però, clar, s'ha de tindre en compte que l'error parteix d'un error del consell de l'any 1991, on el govern, a més desclassifica 40 hectàrees de mont públic i el que permet a més és que es venda rebent un informe favorable per part del govern que en aquells moments, en l'any 1991, existia.
El més pitjor no és això, és que damunt el govern en aquells moments no adverteix que el mont, que la muntanya o que el bosc de la Solana era d'utilitat pública des dels anys vint del segle passat.
I que el consistori a més aprova unes normes subsidiàries del Pla general d'ordenació urbana perquè la parcel·la esta poguera ser venuda.
És a dir, ahí hi ha una sèrie de errors, jo crec que són errors humans, que anem a vore si amb els mecanismes legals que tenim.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Senyor conseller, si és tan amable, ha finalitzat el temps.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

.
.
.
hui en dia podem reconduir-los en el sentit que vosté assenyalava, perquè compartisc la preocupació que vosté havia manifestat.

 

***Preguntes números 104/03, 105/03 i 106/03 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre un abocador incontrolat a Alcàsser, que formula el diputat Carles Arnal i Ibáñez del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (BOCV número 9).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Per a formular les preguntes 104, 105 i 106 té la paraula el diputat Carles Arnal Ibáñez, del Grup d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, sobre un abocador incontrolat en Alcàsser.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

El motiu d'estes preguntes és esbrinar el que ha passat en relació amb un abocador presumptament il·legal, vaja, amb totes les dades que tenim podríem qualificar-lo d'il·legal, una de les seues característiques, ubicat en el terme municipal d'Alcàsser, a la vora, a més, d'un barranc, dintre de l'àrea d'afecció del barranc de Picassent.

Amb estes preguntes el que es pretén és verificar i aclarir els fets, però també saber quines són les responsabilitats de les diferents administracions implicades i les mesures adoptades i per adoptar per a eliminar els fems i per evitar que es puguen reproduir fets com aquests i, també, naturalment, per sancionar els responsables.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gràcies, senyor Arnal.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Senyoria, les tres preguntes que vosté realitza es referixen a una denúncia sobre un abocador incontrolat en el terme d'Alcàsser, al costat del barranc de Picassent, com vosté acaba d'assenyalar, formulada i dirigida en este mateix ajuntament per una entitat ciutadana, i, justament pel fet de tractar-se d'un abocador incontrolat, com reconeix la seua senyoria, manca d'autorització administrativa per part d'esta conselleria, perquè estem parlant d'un abocador incontrolat i, per tant, no pot tindre ningun tipus d'autorització administrativa.

L'Ajuntament d'Alcàsser, per la seua banda, ha reconegut l'existència d'este abocador i també que no té llicència municipal d'activitat.
La Conselleria de Territori i Habitatge s'ha posat en contacte amb l'Ajuntament d'Alcàsser i li ha comunicat la necessitat de retirar immediatament els residus situats sobre la zona de domini públic del barranc de Picassent, a fi de previndre els possibles riscos en casos de crescudes d'este barranc.

Vosté pregunta per les mesures que s'adoptaren perquè estos fets no es repetisquen i que no calga la intervenció ciutadana per a detectar-los.
Jo vullc dir-li que allò que és més d'agrair en açò és el civisme i la responsabilitat dels ciutadans que han presentat esta denúncia, de la mateixa forma que alabem este tipus d'actitud cívica de denúncia d'estos fets i lamentem enormement les actituds d'altres ciutadans que d'una forma incívica són els causants dels fets que s'han denunciat.

I com vosté sap bé, és impossible també controlar que cada ciutadà en alguns moments faça algun tipus d'actuació incívica com la que acabem d'assenyalar.
L'única manera i l'única via és continuar conscienciant els ciutadans, en primer lloc, perquè no realitzen estos actes, i, en segon, per a detectar-los i posar sobre avís les autoritats, independentment, per descomptat, de les labors de vigilància i prevenció de les distintes institucions competents.

Jo, en estos moments, vullc dir-li que estem en contacte amb l'ajuntament per a intentar no solament fer desaparéixer els residus que estan en.
.
.
, el que ha segut allí situat en este abocador, sinó, al mateix temps, estem pensant en fer una actuació que faça possible la regeneració d'esta zona en el termini més breu possible, d'acord amb el que l'ajuntament, dins de les seues competències es puga manifestar.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

Molt bé.
.
.
, doncs, de la seua resposta, ja sé que ara està clausurat este abocador, i, bé, m'alegre que a vegades les denúncies ciutadanes servisquen per a açò, denúncies fetes per entitats com les que abans estàvem discutint i que jo pense que, efectivament, són molt necessàries i, per desgràcia.
.
.
, bé, el millor seria que no feren falta, però per desgràcies continuen fent falta.

De tota manera, jo no acabe d'entendre com és que els serveis d'inspecció de l'administració autonòmica no detecten abocadors com este, i resulta que al final han de ser moltes voltes estes denúncies particulars.
Està bé, però no és un cas aïllat, és que n'hi han dotzenes de casos, de vegades, que han de ser organitzacions ciutadanes, a vegades ben considerades, a vegades mal considerades, a vegades ben rebudes, a vegades mal rebudes, que hagen de denunciar fets que correspondria a l'administració, no sé, la municipal, l'autonòmica o a les dos, tindre-ho en compte i haver arribat a detectar-ho abans.

No són una miqueta de fems, pareix ser que, segons estimacions del regidor pertinent, se tracta de 4.
000 a 5.
000 camions el que farien falta per a eliminar el que n'hi ha allí, és a dir, se tracta d'una quantitat important i que sembla que abocaven, i era conegut, no simplement gent d'este terme municipal, sinó d'altres municipis de la zona, és a dir, era una cosa important.

Aleshores, i si havia estat detectat, però ja veig que no s'ha detectat fins que no s'ha fet la denúncia, haguera preguntat per què no s'havia actuat abans, fins que ha estat denunciat.
Ja me n'he adonat, doncs, que no havia estat detectat fins que no s'ha denunciat i aleshores s'ha actuat.

Però, en tot cas, jo pense que hi deuen haver responsabilitats municipals i també de la Conselleria de Medi Ambient, o no?
, o no n'hi han responsabilitats per haver sabut detectar a temps este abocament?
, que, torne a dir, no se tracta de quatre cosetes, se tracta d'una quantitat prou important.
I, aleshores, jo pense que deuria identificar-se i sancionar els responsables, i pense que a vosté deu correspondre-li també algun paper en eixe aspecte.

Però, a més, he d'informar-lo, si no ho sabia, que sembla que continuen, segons tinc informació de primera mà, continuen depositant-se fems a les portes mateixes de l'abocador clausurat.
Aleshores, continua sent pertinent demanar-li què pensa fer per a evitar açò, perquè sembla que continuen abocant-se.

I, clar, els fems abocats ahí en grans quantitats, n'hi ha risc que contaminen el barranc, sobretot en temps de pluges, de creixcudes d'este, i n'hi ha un perill realment seriós i que, bé, també haurà de vore's com pensa solucionar-se açò en un termini raonable, perquè està ahí latent este perill.

Aleshores, senyor conseller, per acabar, li demanaria un compromís concret seu en estos aspectes: determinar els responsables de les mancances que hi han hagut, de les omissions, perquè jo pense que també hi han responsabilitats per omissió, i si pensa prendre alguna mesura per sancionar a estos responsables.
I, també, ja d'una manera més general, si pensa adoptar mesures perquè se complixca millor la inspecció, la denúncia per a evitar estos abocaments que continuen produint-se, i, en definitiva, ho ha dit vosté al final, també, quines mesures de restauració té pensades en este cas concret.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta:**

Gràcies, senyor Arnal.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Gràcies, senyora presidenta.

Començant pel final, que jo crec que és el més important, i és que estem en companyia de l'Ajuntament estudiant la possibilitat de fer mesures de regeneració d'este espai a on ha estat l'abocador, i a ser possible inclús amb la idea de fer allí un ecoparc.

Però, després, senyor diputat, vosté pareix que se sorprén del que passa en esta societat, i jo he vullgut destacar el valor que té de civisme el que ho ha denunciat i el valor que té d'incívic el que fa eixe tipus de coses.
Passa això tots els dies, si un senyor se salta un semàfor, la culpa no la tindrà el regidor de trànsit, serà d'este senyor que fica en perill la vida d'altres persones, i no per això se li ha de tirar la culpa, el que hem de procurar és que la circulació estiga millor ordenada i que en els punts clau estiguen les persones adequades perquè discórrega de la forma més adequada este tipus d'actuacions.

Jo vullc dir-li una cosa: en la Conselleria, l'últim any hi han hagut 4.
873 inspeccions, més del 50% han acabat en sancions fetes sobre els infractors que havien comés este tipus d'actuacions delictives o irregulars.
És a dir que, en la mesura dels mitjans que tenim nosaltres, estem fent tot el possible, però aixina i tot és absolutament incontrolable que algunes persones, de forma incontrolada facen este tipus de coses.

A vegades se sorprenem que una cosa en la que hi ha hagut tal.
.
.
, però vosté pense.
.
.
, jo no vullc pensar que és que en el terme municipal les autoritats locals no s'han adonat d'això.
.
.
, segurament, no li hauran donat la importància, no hauran denunciat en el seu moment, a la millor no hauran tingut els mitjans adequats, i crec que això és perseguible, i és el que estem fent, però, per descomptat, nosaltres estem ficant tots els efectius que podem per part de la Conselleria per a evitar este tipus d'infraccions i este tipus d'irregularitats, i estem destinant uns esforços molt grans a procurar que n'hi haja una inspecció professionalitzada i, al mateix temps, que evite este tipus d'actuacions, que jo crec que representen un desprestigi, quan no un atac directament als nostres ecosistemes i al nostre medi ambient.

En este cas concret, el més important és que la denúncia que se va fer per esta institució ha permés, després, jo crec, que d'un temps, que estigam vegent la manera de poder solucionar-ho de la forma més convenient per al lloc a on està ara este abocador, o estava este abocador.

Moltes gràcies.

 

***Preguntes números 107/03, 108/03, 109/03, 110/03, 111/03, 112/03 i 113/03 al conseller de Territori i Habitatge, senyor Rafael Blasco Castany, sobre l'Hospital Virgen del Consuelo de València, que formula el diputat Alfred Botella i Vicent del GP Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (BOCV número 9).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor conseller.

Bé, n'hi ha un bloc de preguntes que són la 107, 108, 109, 110, 111, 112 i 113, que tinc entés que estan dirigides al conseller de Territori i Vivenda, són del senyor Alfred Botella Vicent del Grup Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, sobre l'Hospital Virgen del Consuelo de Valencia.

Té la paraula el senyor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

Sí, senyora presidenta, moltes gràcies.

Efectivament, encara que estiguen referides a un hospital, no vol dir que han de ser necessàriament al conseller de Sanitat.

Senyor conseller, la problemàtica que vénen patint els veïns de les vivendes confrontants amb l'Hospital Virgen del Consuelo de València ja vénen de llarg, alguns dels problemes són denunciats pels mateixos veïns des de l'any 2001, han estat les denúncies tant a l'Ajuntament com a la Conselleria de Sanitat, a la Conselleria d'Administracions Públiques, que, per una altra banda, la Conselleria de Sanitat i la d'Administració Pública, doncs, va fer un escrit en el seu moment, als mateixos veïns, dient quines eren les competències que tenia cada una d'elles i que algun d'estos problemes estava relacionat amb la Conselleria de Medi Ambient en aquells moments, hui la Conselleria de Territori i Habitatge.

Per tant, senyor conseller, li correspon a vosté no solament contestar, jo crec que es tractaria en este cas de vore si es pot buscar alguna solució definitiva als problemes que tenen estos veïns, que vénen patint, com li dic, des de fa ja més de dos anys.

Primer, saber si el senyor conseller coneix la situació de les vivendes annexes o confrontants amb l'Hospital Virgen del Consuelo de València, que estan patint, problemes de contaminació acústica, problemes que han vingut a provocar corrosions en el sostre i en els pilars dels garatges, és a dir, en els baixos de les finques confrontants, dels portals 3 i 6 del carrer Marqués del Campo, és a dir, el que és el carrer annex a este hospital, i, en eixe aspecte, saber si a banda de conéixer esta problemàtica, el senyor conseller té algun tipus de solució o pensa prendre alguna mesura respecte d'això.

També, saber quines són les activitats qualificades que han de ser declarades en un hospital de les característiques de la Virgen del Consuelo de Valencia; i, finalment, quin grau o tipus de qualificació ha concedit la Conselleria a l'Hospital Virgen del Consuelo de les seues activitats, una vegada concedida la llicència per part de l'Ajuntament de València i per a quines activitats en concret.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor Botella.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, examinat l'arxiu de l'Àrea d'Inspecció de Territori, s'ha pogut constatar que en data de registre d'entrada 6 d'abril del 2003 va tindre una denúncia, va tindre entrada una denúncia per molèsties a causa de fums, olors radiacions i sorolls, que presumptament són ocasionats per la Clínica de la Mare de Déu del Consol, denúncia que va donar origen a l'obertura d'un expedient, de l'expedient corresponent.
La mateixa denúncia va ser objecte de remissió per la Conselleria de Sanitat en data 11 de maig del 2003, adjuntant firmes de veïns que patien les molèsties assenyalades en la denúncia a què m'he referit.

Davant de les denúncies, el dia 20 de maig del 2003, vam rebre un escrit del senyor Ociach, i vam sol·licitar a l'Ajuntament de València la informació pertinent, i en la mateixa data també vam remetre l'escrit a la Conselleria de Sanitat, a fi que actuara, si era procedent, dins del seu àmbit de competència.

En data 11 de juny del 2003, té entrada en la Conselleria un altre escrit formulat per la mateixa persona, sol·licitant informe urbanístic i paralització de les obres que s'estaven realitzant en esta clínica i que suposadament havien afectat els sostre i un pilar del garatge que es trobava corroït.
En data 26 de juny té entrada un escrit del vicepresident de la Federació d'Associacions de Veïns denunciant un abocament de líquids al clavegueram públic, sorolls dels aparells de refrigeració, eliminació de fums procedents de la incineració de distints materials hospitalaris i possible exposició a les radiacions.
En data 3 de juliol del 2003 va tindre entrada en la Conselleria un escrit de l'Ajuntament de València d'a on es desprén que l'Ajuntament de València, el 15 de juliol de 1970, va concedir llicència d'activitat no qualificada per a establir i exercir una activitat de clínica sanatorial amb 193 llits en la Clínica Mare de Déu del Consol.

D'esta mateixa manera, es fa constar que a l'Ajuntament tenen en tramitació denúncies per molèsties derivades de la instal·lació d'aire condicionat i per altres motius, i assenyala que el resultat de les visites d'inspecció es notificarà a esta Conselleria.
El 25 de juliol del 2003 es va remetre a l'ajuntament el justificant de la recepció del seu ofici i se l'instava que comunique a aquesta Conselleria el resultat de les inspeccions i actuacions que realitze.

Per tant, senyoria, podem dirimir que davant de l'actuació seguida per l'Ajuntament de València per raó del que disposa la vigent Llei de 2 de maig, d'activitats qualificades, estem a l'espera de l'emissió d'informes per part de l'ajuntament, ja que és l'administració competent en primera instància per a actuar.
I de conformitat amb el que disposa l'article 54 i següent de la Llei 7, de 13 de desembre del 2002, de protecció contra la contaminació acústica, l'Ajuntament de València, administració que disposa dels mitjans personals i materials suficients, i que té atribuïda la inspecció i el control; a més, segons assenyala l'article 57, que estableix que la competència per a acordar la iniciació del procediment sancionador correspon als alcaldes, i a més afegix que correspondria només subsidiàriament al conseller competent per raó de la matèria.

Atés que les suposades molèsties venen ocasionades perquè la llicència va ser concedida com a activitat no qualificada, i que en el seu dia no es van dictar mesures correctores, considerem que a la vista de l'informe de l'ajuntament, el mateix Ajuntament de València, està actuant de manera convenient, i per tant esta conselleria només podria actuar, si és procedent, de manera subsidiària.
Qüestió que no estimem oportuna, donades les garanties que ens oferix l'Ajuntament de València com a institució.

I, senyoria, pel que fa al fet de si tenim coneixement del deteriorament que han sofrit algunes parts de la finca annexa a l'hospital de la Mare de Déu del Consol de València, o si hem realitzat algun tipus d'investigació o informe que determine les causes que han provocat corrosions en el sostre i el pilar del garatge de la finca dels portals 3, 5 i següents del carrer Marqués de Campo de València, annexa a la clínica de la Mare de Déu del Consol.
I si tenim previst sol·licitar algun tipus de responsabilitat davant de les causes que han provocat corrosions en el sostre i el pilar del garatge de la finca; he de dir-li que una vegada concloguen les inspeccions per part de l'Ajuntament de València i es dirimisquen els fets i les causes, la conselleria, si és procedent, començarà les accions que es considere convenients.

Pel que fa a les activitats qualificades que han de ser declarades, són les previstes segons el vigent reglament d'activitats molestes, insalubres, nocives i perilloses de 30 de novembre del 61 relatives a un hospital mèdic.
I pel que fa a la qualificació que aquesta conselleria ha concedit a l'hospital de la Mare de Déu del Consol, en l'arxiu informatitzat de la nostra Comissió Provincial de Qualificació d'Activitats no tenim constància de cap petició per part de l'hospital, i per tant no s'ha atorgat cap tipus de qualificació.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Té la paraula el senyor Botella.

 

**El senyor Botella i Vicent:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller.

Jo crec que el fet que es donara una activitat no qualificada en 1970 per part de l'Ajuntament de València, i que haja hagut tota una sèrie de denúncies permanents per part dels veïns respecte a tota una sèrie de problemes que estan patint.
Crec que, en la pregunta que jo li faig, hauria d'haver almenys la preocupació per part de la conselleria, de vore si en estos moments en l'hospital estan fent-se una sèrie d'activitats que poden determinar-se com a qualificables.
I per tant, saber si estan dintre o no del que són les activitats perilloses, contaminants, etcètera.

Jo crec, senyor conseller, que el dossier que segurament vosté tindrà també, perquè els veïns l'han enviat a tots els organismes pertinents, de denúncies, de fotografies, explicant quines són les condicions en les que estan vivint, haurien d'haver fet que la conselleria prenguera cartes en l'assumpte.
A vosté li resulta molt còmode dir que este problema és de l'ajuntament.
Sabem que l'ajuntament està actuant correctament.
Però l'ajuntament, senyor conseller, en l'any 2001 ja va fer un estudi en què plantejava que en el cas de l'aire condicionat d'esta clínica, el nivell de soroll era de 49 decibels per damunt dels 35 permesos; en l'any 2001.

I si vosté espera que n'hi hagen més informes, però simplement per a estar assabentat, jo crec que del que es tracta és d'actuar.
Perquè ja li dic que ací estan els informes, s'insta a la clínica que modifique estes condicions.
I passa un any, i passa un altre i continuen en la mateixa situació.
Però ni l'ajuntament sanciona, i vosté com pareix ser que no li toca, segons ha explicat ací, doncs tampoc.
En canvi ve a dir-mos que l'ajuntament està actuant molt correctament.

Doncs actuar correctament no és simplement fer informes, senyor conseller, és fer informes i fer-los complir.
Perquè, del contrari, el que ens encontrem, és que els ciutadans i ciutadanes que paguen els impostos, que estan mantenint les institucions, i que en definitiva volen rebre de les mateixes un servei adequat, s'encontren davant la papereta que quan han de recórrer a elles, les institucions els giren l'esquena i els diuen que no els toca a ells.
I uns es passen la pilota a altres i en definitiva el problema està sense resoldre.

Jo quan he començat a parlar-li d'esta qüestió, i li he fet les preguntes, li he dit que no solament es tractava que vosté contestara més o menys encertat en el tema, sinó que donem una solució a este problema.
Perquè jo crec que els ciutadans, quan recorren a este cas a qualsevol diputat, en este cas a mi, però haguera pogut ser qualsevol altre diputat o diputada d'altre grup, la veritat és que ho fan perquè ja no encontren altre camí.
Perquè han recorregut tots o han corregut tots els camins que ells creien que estaven al seu abast, i quan plantegen que es discutisca en el Parlament, és perquè després vinga ací el conseller i done una resposta adequada, i no els deixe el tema en l'aire, i es diga l'ajuntament està actuant correctament, mosatros ja vorem quan actuarem.

Jo crec, senyor conseller, que estaria bé que vosté almenys donara alguna dada més concreta, i sobretot donara tranquil·litat als ciutadans i ciutadanes que patixen este problema, en quina data van a deixar de patir-lo.
I que en este cas la Conselleria de Territori i Habitatge actuarà, o almenys instarà que l'ajuntament actue d'una manera més ràpida i més contundent respecte a esta problemàtica.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Té la paraula el senyor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, no tinga vosté ningun dubte que en el moment procedimental que la conselleria tinga competències per a intervindre en este cas intervindrà, i per tant jo crec que vosté no tindrà ahí ningun dubte sobre eixe particular.
Este és un assumpte que a la vista de la documentació que jo he tingut accés, que m'imagine que és la mateixa que vosté ha tingut accés, ens ha preocupat.
Ens hem interessat per l'assumpte.
Hem vist fins on nosaltres podíem intervindre.
Hem intervingut, i ara el que hem de procurar és que les coses se solucionen en el nivell competencial que li correspon.

Seria absurd fer creure que en este Parlament, o des d'un punt de vista de qualsevol dels diputats que estem ací, tenim la solució a qualsevol problema que ens dirigixen.
Una altra cosa també molt important és no fer creure a algunes persones que de bona fe es dirigixen a mosatros, pensant que ací tenen solució alguns dels seus problemes, fer-los creure que ací tenen la solució perquè això és una manera d'enganyar-los o deixar-los en una creença que, després, el frau o la inseguretat que els anem a generar és major.

Este és un tema de competència estrictament municipal, en el que podem juís d'intenció sobre la celeritat o no en la solució del tema.
I cada u podem opinar sobre eixe particular.
Però jo crec que en estos moments el que vosté ha de tindre clar és que jo m'he estudiat a fons esta qüestió.
Que crec que n'hi ha motius per a estar preocupats, ens hem preocupat sobre l'assumpte, i que en el moment en què nosaltres tinguem possibilitats d'intervindre o sobre l'ajuntament o sobre qualsevol altra instància, ho farem.

Moltes gràcies.

 

***Interpel·lació al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet, sobre quina és la política general de la conselleria per a la reducció de les llistes i els temps d'espera per a la realització de proves diagnòstiques, intervencions quirúrgiques i consulta d'especialistes, que formula la diputada Encarna Llinares Cuesta, del GP Socialista (RE número 1.
636, BOCV número 7).***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Bé, finalitzades les preguntes per a la sessió de hui, anem a passar al punt sisé de l'ordre del dia: interpel·lació al conseller de Sanitat sobre quina és la política general de la conselleria per a la reducció de les llistes i els temps d'espera per a la realització de proves diagnòstiques, intervencions quirúrgiques i consulta d'especialistes, que formula la diputada Encarna Llinares Cuesta, del Grup Parlamentari Socialista.
Senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor conseller.

Le hemos solicitado esta intervención porque de todos es conocido que el tiempo excesivo de espera para ser atendido en todos los ámbitos del sistema sanitario constituye un problema real para los valencianos y valencianas, en todos los ámbitos de la atención sanitaria, tanto para visitar a los especialistas, para pruebas diagnósticas, para intervenciones quirúrgicas.
Pero es que, además, ahora también para la atención primaria.

Estos tiempos excesivos para ser atendidos suponen el principal motivo de insatisfacción de los ciudadanos y ciudadanas de esta comunidad, y es el principal motivo de quejas, como así lo reflejan los informes del Defensor del Pueblo, donde asegura que los tiempos son inaceptables; por lo tanto, es una cuestión que está ahí, y que además está avalada con informes.

La percepción del problema por parte de los que lo sufren, de los ciudadanos de a pie, desmiente constantemente las cifras irresponsablemente optimistas que esgrime siempre el Partido Popular.
Como lo desmiente cualquier análisis serio y riguroso.
Ustedes han alardeado de forma reiterada que han disminuido las listas de espera quirúrgicas.
Se han gastado mucho dinero publicitando esta reducción de las listas.
Pero la realidad es que el problema no está resuelto.
El problema además se ha agravado.
Y además ustedes no deben de estar muy satisfechos cuando además no remiten esta información al Comité Económico y Social.

Y lo que es más grave, incumplen también, señor conseller: supongo que usted conocerá lo que es el Consejo Interterritorial, supongo que conocerá los compromisos que se adquirieron en el seno del Consejo Interterritorial, y supongo que además conocerá el Real Decreto 605/2003, donde se especifica que debe de haber una información transparente, veraz, al alcance de los ciudadanos y ciudadanas.

Les hemos preguntado muchísimas veces sobre las listas de espera.
Eso es lo menos importante, lo realmente importante es que ustedes cumplan ese real decreto, y que esa información, metiéndose en la página web, todos los ciudadanos y ciudadanas de esta comunidad sepan en qué situación se encuentran; como lo saben los ciudadanos y ciudadanas de otros gobiernos, eso sí, gobernados por el Partido Socialista, como es el gobierno de Castilla-la Mancha, o como es el gobierno de Andalucía.

Y esto es muy fácil.
Yo me metí el otro día en la página web de Castilla-La Mancha, y aquí tenemos por hospitales, por patologías, tanto lista de espera quirúrgica como lista de espera para consultas.
Esto es realmente lo que se merecen los ciudadanos y ciudadanas de esta comunidad.
Si nos vamos al Servicio Andaluz de Salud, pues exactamente lo mismo, además por Decreto 209/2001, o sea, hace ya más de dos años que tienen esta información en la página web.

Mire, señor conseller, para solucionar los problemas, para tener una asistencia sanitaria de calidad, únicamente se puede conseguir cuando uno está dispuesto a invertir en el sistema sanitario público, y además se posee la suficiente visión de futuro como para plantearse el problema desde su verdadero problema estructural.

Las iniciativas puestas en marcha por el Partido Popular desde el año 1996, que ustedes llaman, llamaban, "medidas excepcionales para eliminar las listas de espera".
.
.
-nunca una medida excepcional puede durar ocho años-, las iniciativas, como le digo, puestas en marcha desde el año 1996, al basarse en medidas coyunturales y no abordar el problema desde su origen estructural, pues la realidad es que no se ha solucionado el problema y que el problema de las listas de espera que, además, ha costado mucho dinero a todos los valencianos y valencianas, ese Plan de choque del que ustedes tanto presumen, que ha costado ya más de 16.
000 millones de pesetas durante ocho años, de las antiguas pesetas, porque así lo ciudadanía lo entiende mejor, no ha resuelto, como le vuelvo a insistir, el problema.
Y lo que sí que ha solucionado es el problema de algunas clínicas que se han beneficiado de este Plan de choque.

La realidad es que el Partido Popular nos ha situado en esta comunidad con una grave hipoteca económica y social sin haber aumentado las prestaciones sanitarias y sin haber aumentado los indicadores sanitarios.

Para referirnos a este programa estrella de reducción de las listas de espera y que, además, ustedes lo han utilizado como arma arrojadiza en todos los procesos electorales, yo solamente me voy a ceñir a este año.
Mire, en el mes de agosto: modificación presupuestaria, en el Dogv.
Siempre las modificaciones presupuestarias son en el mes de agosto, pero, bueno.
El 30 de abril de 2003 y el 29 de mayo de 2003, siendo usted conseller de Economía y Hacienda, pues se hizo una modificación presupuestaria de 9.
322.
888,64 de euros.
Esto supone que el Plan de choque son 19,2 millones de euros, 3.
198 millones de las antiguas pesetas, cuando se habían presupuestado 1.
647 millones.
Por lo tanto, ha habido una modificación presupuestaria del 50%.

Pero eso, aunque siendo grave, todavía hay algo que nos preocupa más.
Y es que esa modificación presupuestaria usted debe de conocer de dónde ha salido: esa modificación presupuestaria ha salido de los gastos de funcionamiento del programa de asistencia especializada.
En esta comunidad, donde hemos visto ­y ya se lo dijimos- cómo están nuestros hospitales con las carencias que tenemos en hospitales y en centros hospitalarios, pues, ustedes han reducido el 50%.

Mire, señor conseller, a los socialistas nos preocupa este tema, y nos preocupa muchísimo.
Y les hemos presentado muchísimas iniciativas para intentar aportar soluciones, pero ustedes, amparándose única y exclusivamente en sus mayorías absolutas, las han desestimado todas.
Las dos últimas leyes aprobadas con ustedes ahí, que han tenido una oportunidad muy buena, como es la Ley 1/2003, de 28 de enero, Ley de derechos de información al paciente, en esta ley se hubiese podido regular el derecho de los pacientes a conocer los tiempos máximos de espera, pero ustedes no lo han hecho.

La Ley 3/2003, Ley de ordenación sanitaria, en su artículo 14, establece, es verdad, un plan de garantías de la no demora, pero sin explicitar los tiempos máximos de espera.
Tan sólo hace referencia a que existirá el compromiso de realizar las pruebas y el tratamiento en un tiempo determinado, pero los compromisos hay que plasmarlos en normas, en decretos, para que sean efectivos.
Y, después de ocho meses de aprobada esta ley, todavía no hemos visto, usted no ha puesto en marcha ninguna norma para garantizar esa garantía de la no demora explicitando tiempos máximos de espera.

Mire, señor conseller, es cierto que existen varios factores que inciden sobre las listas de espera.
Y el abordaje al ser un problema complejo y multifactorial no admite soluciones simplistas ni demagógicas, como ha hecho el Partido Popular, requiere un abordaje integral que se sustente sobre necesidades evaluadas, explicitadas y transparentes, que cuenten con la implicación de los profesionales y de los ciudadanos, abarcando todo el ámbito de la atención sanitaria, garantizando, fundamental, la transparencia informática y no como han venido haciendo ustedes, y espero que rectifique, negando las evidencias.

Un abordaje realista requiere fundamentalmente querer solucionar el problema.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyora Llinares, vaja finalitzant que se li acaba el temps, per favor.

Gràcies.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

.
.
.
fundamentalmente, dotación suficiente de recursos, técnicos, humanos, estructurales, potenciar la atención primaria, aumentado la capacidad resolutiva de la atención primaria y sustituir el actual Plan de choque -que hemos visto que no ha solucionado el problema- por iniciativas que optimicen los recursos públicos como la puesta en funcionamiento de consultas de alta resolución donde en un mismo día se pueda diagnosticar y, además, tratar determinadas patologías que por su incidencia o gravedad así lo requieren.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyora Llinares, si és tan amable, finalitze.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Moltes gràcies.
Después continuaré.

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Gràcies, senyora Llinares.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat :**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señora Llinares, coincido con usted en encontrarnos ante un tema de enorme calado, no sólo desde el punto de vista social, sino, también, evidentemente, desde el punto de vista sanitario.
Por ello, creo que el gobierno o los gobiernos del Partido Popular desde el año 1995 hasta hoy han ido adoptando una amplia variedad de medidas de gestión con el fin de reducir el impacto que las listas de espera han tenido en la calidad de la asistencia.

En concreto, se han tomado medidas en diferentes frentes.
El primero de ellos ­y usted lo ha comentado­ el Decreto 97/1996, de medidas excepcionales para eliminar las listas de espera quirúrgicas, el denominado Plan de choque, porque los beneficiarios del derecho a la asistencia sanitaria que se encuentren en lista de espera pendientes más allá de 90 días podían solicitar la designación de un centro privado en el que se pudiera realizar esta prestación sanitaria, una medida que ha sido pionera en el conjunto de España y que ha primado la voluntad del individuo a ser intervenido en el recurso sanitario privado que elija tras superar lo que entendimos un tiempo más que razonable en la sanidad pública.
En diciembre del año 2002 tengo que decirle que a través de este método han sido 171.
708 los pacientes que han sido intervenidos con un porcentaje de aceptación que supera el 50%, en concreto el 50,4%.

En segundo lugar, también, a lo largo de estos últimos años se ha ido aumentando el rendimiento de nuestros hospitales públicos mediante el incremento de la actividad tanto matutina como la implantación y desarrollo de una actividad quirúrgica vespertina que no existía con anterioridad.
Ello ha permitido que los ingresos en los hospitales públicos de la Comunidad Valenciana hayan aumentado un 26%, pasando de los 303.
000 ingresos que había en 1995 a 383.
628 ingresos en el año 2002.
Y frente a ello, también, la estancia media mejorando la rotación que existe en nuestros centros sanitarios, se ha reducido un 18%; frente a los 8,4 días de estancia media que había en 1995 se ha pasado a 6,9 días en el año 2002.

Por otro lado, también, el rendimiento de los quirófanos durante la actividad de mañana ha permitido aumentar en un 60% l'actividad quirúrgica, tanto programada como urgente, pasando de las 168.
000 intervenciones quirúrgicas de 1995 a las 269.
254 que se realizaron en el año 2002.
En ese sentido, las intervenciones programadas se han incrementado, por tanto, un 80%, pasando de 122.
000 a 221.
000 en el año 2002.

Por otro lado, de esa línea de optimización que usted señalaba de las consultas externas en hospitales y centros de especialidades se ha aumentado su actividad en un 36%.
Sabe que en 1995 hacíamos en nuestra comunidad 5.
174.
000 consultas externas.
En el año 2002 se han hecho en nuestra comunidad 7.
032.
990 consultas externas.
Pero es que no sólo lo programado, sino también lo atendido en urgencias se ha incrementado de forma sustancial, Hemos aumentado un 37% las urgencias atendidas, pasando de 1.
488.
000 en el año 1995 a superar los 2.
000.
000 de urgencias atendidas en este año último 2002 con 2.
033.
715 urgencias atendidas.

Y por lo que se refiere a la implantación de tardes, que comenzó en el año 1997, quisiera informarle a su señoría que ha permitido que en el año 2002 se hayan hecho ­en las tardes- 137.
000 intervenciones quirúrgicas, de las cuales 65.
800 han sido con anestesia general y 71.
000 con anestesia local.

Le digo todo esto para que tenga referencia de ese esfuerzo asistencial que usted demandaba en su comparecencia para que los recursos públicos que pongamos en favor de los usuarios de la sanidad incrementen su actividad.
La hemos incrementado por las mañanas en nuestra actividad quirúrgica y de consultas, la hemos incrementado por la tarde, hemos incrementado al sumar todos los recursos de la sanidad, sean públicos o privados, en favor de la reducción de las listas de espera.
En definitiva, por esa línea se han tomado medidas que hacen que nuestros centros sanitarios en estos momentos estén al cien por cien de su actividad en la atención a la necesidad de urgencias, de intervenciones quirúrgicas o de pruebas diagnósticas, como usted señalaba.

Pero es que, además, se han puesto en marcha otras iniciativas que lo que hacen es gestionar todavía mejor nuestra sanidad para restar personas de nuestros centros sanitarios y poder así incorporar nuevas personas a procesos quirúrgicos de diagnóstico.
Tal es el caso de la cirugía mayor ambulatoria.
En 1995 existían 5 unidades, se hicieron 2.
000 intervenciones por cirugía mayor ambulatoria.
Se han hecho 56.
089 en el año 2002.
Creo que estoy dando datos más que suficientes que avalan el enorme esfuerzo realizado por los gobiernos del Partido Popular en la reducción de unas listas de espera que existían en aquel entonces y que todavía hoy siguen existiendo aunque afortunadamente en mucha menor medida.

Hemos puesto en marcha unidades de hospitalización domiciliaria: de 7 que existían en el año 2002 a 17 que hay en este momento.
Además, en el hospital de día se han producido 225.
000 visitas en este último año 2002.
Me gustaría también referirme a las unidades médicas de corta estancia que existen en 11 hospitales de nuestra comunidad con 183 camas y que generaron, en el año 2002, 16.
000 ingresos frente a la única unidad existente en el año 1995 con 55 camas.

Mire, usted, la adopción de todas estas medidas ha permitido reducir la lista de espera quirúrgica, quirúrgica, de 51.
841 pacientes en julio de 1995 a los 10.
800 que existían en junio del presente ejercicio.
Y estos son datos públicos y conocidos, lo que supone un descenso del 79%.
Si analizamos esta evolución en los centros hospitalarios concretos, las cifras son también significativas.
El descenso que hay en el hospital de La Fe, en un 82%; en Sagunto, un 99,5; en San Juan, un 93%; en Alcoy, un 92% o, en Gandía, también, un 92%, por citar algunos de los más significativos.

Pero, habiéndose reducido las listas de espera no es eso suficiente, no es suficiente que usted nos enseñe un pastel de Castilla-la Mancha en el que diga cuánta gente hay en la lista de espera.
Lo importante es ver cuánto tiempo está esperando esa gente que está en Castilla-la Mancha, en Andalucía o en cualquiera de nuestras comunidades autónomas.
A nosotros nos preocupa el problema de los valencianos y también ahí se ha reducido de forma sustancial la demora en que se incurre ante una prueba diagnóstica, una intervención quirúrgica o una consulta.
En el año 2003 se cifra en 107 días, lo que supone un descenso del 55% frente a julio de 1995, fecha en que la demora se situaba en 241 días.
Digo esto para que tengan ustedes una referencia y se sitúen en cuál es la evolución que ha tenido nuestra comunidad, por cuanto que las cifras dichas sin más no muestran una referencia clara de cuál es la evolución que se ha tenido.

Sin embargo, a pesar de que los resultados, como digo, han sido muy significativos, debemos de seguir buscando fórmulas que permitan minimizar los efectos de la lista de espera.
En este sentido, la propia Ley de ordenación sanitaria alude a lo que será nuestra nueva estrategia de cara al futuro, el llamado Plan de garantía de no demora.
Con este plan se quiere, por un lado, dar una especial relevancia a la participación de los profesionales sanitarios, a través de las diferentes sociedades científicas, a la hora de fijar un tiempo para la realización de pruebas diagnósticas y terapéuticas, y por otro, mantener el compromiso del Gobierno de financiar, trascurrido dicho tiempo, las pruebas o el tratamiento quirúrgico en cualquier centro sanitario de la Comunidad Valenciana y que así lo elija el paciente.

Por último, señoría, quisiera referirme a líneas de actuación específicas que estamos poniendo en marcha en cuanto a la lista de espera de consultas externas y pruebas diagnósticas, con la finalidad de garantizar una atención equitativa y de calidad que satisfaga a nuestros ciudadanos:

La implantación de la libre elección de especialista.
La implantación de la atención personalizada, de manera que el paciente sea atendido por un mismo especialista a lo largo de todo el episodio asistencial.
La elaboración de una cartera de servicios, con un catálogo de pruebas diagnósticas y una cartera de derivaciones para el área de salud que incluyan todas las prestaciones sanitarias a las que tiene derecho el paciente.
La confección de unos pactos de consumo que garanticen al ciudadano la atención en unos tiempos máximo, de acuerdo a su situación clínica y grado de prioridad, comunes a cualquier área de salud.
La mejora de los sistemas de comunicación y circuitos asistenciales de citación, liberando al ciudadano de cualquier trámite administrativo para lograr una cita.
La informatización de los procesos de gestión de pacientes en atención ambulatoria.
El diseño de un sistema de información común en esa atención ambulatoria.
La integración de la información clínica para alcanzar la historia clínica compartida en cada área de salud.
La elaboración de protocolos clínicos y de cuidados comunes para las patologías más prevalentes.
El impulso a la implicación conjunta, también en el uso racional de medicamentos y de pruebas diagnósticas.
El establecimiento de cauces estables de relación entre los profesionales de ambos niveles asistenciales, como usted comentaba, entre la atención especializada y la atención primaria.

Quiero, por tanto, concluir informando a su señoría de que se han incluido en los contratos de actividad realizados con nuestros centros objetivos de reducción de lista de espera tanto quirúrgica como de pruebas complementarias y de consultas externas.

Y, por último, me gustaría que supiesen que estamos adaptando nuestros sistemas de información a lo estipulado por el real decreto comentado antes por usted, 605/2003, que establece las medidas para el tratamiento homogéneo de la información sobre las listas de espera en el sistema nacional de salud.
Todo este conjunto de actuaciones, sin duda, tienen que contribuir a ir reduciendo esa lista de espera y que el acceso de los ciudadanos de nuestra comunidad a la sanidad sea fluido, rápido y de calidad.

Muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Tiene la palabra la diputada del Grupo Socialista doña Encarna Llinares.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

Muchas gracias, señor presidente.

Señor conseller, yo entiendo perfectamente su exposición.
Usted no puede hacer otra exposición, es la misma que hizo el anterior conseller.
Y la verdad es que usted no ha contestado absolutamente a nada de lo que le hemos planteado.
Y yo no le he dicho la demora de los demás, porque se lo podría decir perfectamente, porque está en la página web.
Demora media, 59 días, de todos los hospitales.
Pero yo no se lo voy a decir.
A mí me preocupa la Comunidad Valenciana.

Yo solamente le digo que cuándo los ciudadanos y ciudadanas de la Comunidad Valenciana tendremos la lista de espera y las demoras, porque es que además se lo exige el real decreto, es que se lo exige el real decreto.
Por lo tanto, es su obligación como conseller y es obligación del Gobierno Valenciano que esa información sea transparente y que sea veraz.

Y no me diga todo lo bien que lo han hecho, porque, difícilmente, si una persona no es capaz de hacer autocrítica y si no es capaz de decir dónde estamos y qué está pasando, pues difícilmente podremos avanzar.
Y usted, lamentablemente, ha hecho el mismo discurso, que yo me lo he leído, del *Diario de Sesiones* del año 2001, exactamente el mismo.

Yo creo que eso es fundamental.
Y es fundamental que nos diga para cuándo el decreto, como lo tienen las otras comunidades, el decreto de la garantía de no demora.
¿Cuándo?
¿Un mes, dos meses, tres meses, cinco meses, seis meses?
¿Cuándo?
Yo pensaba, de verdad, que una de las primeras iniciativas que usted, como conseller, puesto que teníamos una Ley de ordenación sanitaria aprobada, que esa hubiese sido la primera iniciativa, porque ese es un problema real que están sufriendo los valencianos y valencianas, aunque ustedes se empeñen en negarlo.
Y si ustedes aquí niegan eso, ustedes con su actitud no están despreciando al Partido Socialista; ustedes están despreciando a los miles de valencianos y valencianas que tienen ese problema y que tienen ese sufrimiento y que no saben, ante un problema que tienen, cuándo les van a atender.

Y ese sufrimiento lo tenemos los profesionales cuando viene una persona y le hacemos una hoja de interconsulta para derivarlo a un especialista y no sabemos si va a tardar tres meses, cuatro meses, cinco meses, seis meses.
Y muchas veces nosotros directamente nos tenemos que poner en contacto para avanzar o para intentar que esa persona no tenga esa angustia que está sufriendo.
Porque una persona que está enferma sufre y sufre su familia ante la incertidumbre, que igual no es un problema grave, pero tendrá que saber si le van a recibir en quince días o le van a recibir en una semana o le van a recibir en tres meses.
Y eso está ahí.

Y, mire, yo en mi comarca, que me la conozco muy bien, le puedo decir que en traumatología hay ocho meses de demora, ocho meses.
Y usted vaya llamando por centro de especialidades, no como conseller, como un ciudadano de a pie, y sabrá realmente en qué situación estamos en esta comunidad.
Y le he dicho traumatología, pero le puedo decir oftalmología, ocho meses; urología, seis o siete meses.
Pero es que en Castellón pasa lo mismo y es que en Valencia pasa lo mismo.
Por lo tanto, es un problema generalizado que está produciendo a los valencianos y valencianas un malestar, además justificado.

Y usted viene aquí a decirnos que se han operado a 200.
000 o.
.
.
O sea, que no es eso lo que yo le estoy preguntado, los que han operado.
Yo le estoy preguntando para cuándo la garantía de la no demora explicitando.
.
.
Si nosotros lo teníamos en el programa electoral, 24 horas para atención primaria.
¿Usted puede asumir ese compromiso?
15 días para pruebas diagnósticas y visita a los especialistas.
¿Usted puede adquirir ese compromiso?
50 días para intervenciones quirúrgicas.

Y, desde luego, lo que ya me parece muy lamentable es que es verdad, cuando tienen ustedes ahí puesto 90 días, que luego se deriva a un centro privado.
Pero lo que usted no dice que obligatoriamente tienen que contestar en 45 días, porque si no ustedes les eliminan de la lista de espera.
¿Usted sabe lo que es el efecto lavadora?
Pues eso está pasando.
Mientras en las otras comunidades, si el enfermo rehúsa ir a una clínica privada, se garantiza ­y aquí lo tengo el decreto­ su permanencia en la lista de espera del hospital público, sin tener que hacer absolutamente ningún papel.

Y esas son las cuestiones que usted no puede contestar.
Y yo le entiendo, porque usted no tiene libertad para asumir compromisos, no tiene libertad para asumir compromisos y, por lo tanto, usted no puede contestar.
Entre otras cosas, porque usted sabe que no tiene ni un duro para invertir en la sanidad pública y porque usted sabe que la sanidad pública no es una prioridad para el Partido Popular.
Y esa es la cuestión, esa es la cuestión.

Y no me hable de la gente que había en 1995 en lista de espera, en 1994 había 24.
000.
Eso lo sabemos todos, 24.
000, luego hubo.
.
.
Pero es que ustedes, en ocho años, una medida excepcional.
¿Pero cuándo una medida excepcional dura ocho años?
Un año, vale; dos años, vale; pero ocho años.
.
.
Eso no tiene ninguna seriedad y eso, desde luego, no tiene ningún rigor, se empeñen ustedes como se empeñen.

Y yo le pido, por favor, que asuma compromisos, que la primera iniciativa que ponga encima de la mesa sea la garantía de no demora explicitando los tiempos para pruebas diagnósticas, para visitas a especialistas, para atención primaria, que hay demoras de una semana, es que eso ya era impensable en esta comunidad.
Eso es lo que le estamos pidiendo.
Y ese es el compromiso y esa es la seriedad y eso es lo que están reclamando los valencianos y valencianas de este gobierno, saber cuándo se les va a atender para evitar este sufrimiento que tienen todos los días.

En definitiva, señor conseller, yo creo que usted debería replantearse muchas cuestiones.
Yo creo que usted tiene ganas de trabajar por la sanidad, mire, creo que tiene ganas, pero exija, exija y mande usted, su conselleria, mande, mande y diga.
.
.

 

**El senyor president:**

Señora Llinares.
.
.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

.
.
.
y diga: "mi primera iniciativa, la garantía de no demora".

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

Señor conseller, tiene usted el uso de la palabra por derecho a réplica.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Llinares, la verdad es que, como no puede ser de otra forma, tengo que ser coherente con el discurso hecho por mis predecesores en los anteriores gobiernos del Partido Po-pular en la Comunidad Valenciana, entre otras cosas porque a los hechos me remito de los resultados obtenidos.
Y en esa línea de coherencia, tengo que manifestar un discurso similar, con el convencimiento pleno de que efectivamente estamos en una correcta línea, como lo demuestran los datos que le he dado antes.
Confío en que usted tenga también esa misma línea de coherencia con los planteamientos que su partido en esta materia haya planteado en un pasado muy reciente.

A nadie se le escapa que la existencia de las listas de espera es una realidad que existe en toda sociedad.
Es un problema que va a tener una difícil solución, desde el punto de vista de la eliminación completa, más bien yo diría que es consustancial con cualquier servicio público.
Y, por tanto, lo único que podemos garantizar en este sentido es que hablemos de unas listas de espera en unos tiempos razonables.
Es decir, tenemos que hablar de racionabilidad de los tiempos, tenemos que hablar de un plan de garantía de no demora, como usted señalaba; tenemos que hablar con las sociedades científicas; tenemos que establecer períodos de tiempo para cada uno de los procesos, es decir, procesos quirúrgicos, procesos en consultas externas, procesos diagnósticos.
En definitiva, marcar además para cada uno de esos procesos unos tiempos razonables, y por debajo de esos tiempos razonables, exigir a nuestra organización que tengamos recursos sanitarios suficientes para poder atender.

Es evidente que hemos exprimido, en el buen sentido de la palabra, nuestros recursos sanitarios durante estos últimos años, como les comentaba, trabajando por las mañanas, por las tardes, trabajando además y sumando los recursos de la iniciativa privada, y, en definitiva, hemos logrado un importante avance.
Un importante avance que coincido que no es suficiente, y por eso, desde el Gobierno Valenciano estamos trabajando de forma intensa en esta materia.

Esta materia que ha supuesto el que, por ejemplo, en materia de consultas externas, la demora la realizamos en función de una prioridad que se establece previamente, siendo igual o inferior a una semana en los supuestos de lo que denominamos actuación preferente.
En materia de intervenciones quirúrgicas depende, efectivamente, de qué tipo de patologías estamos hablando, pero, efectivamente, ahí existen ya unos plazos más razonables en aquellos que tienen una relativa urgencia.
Y, efectivamente, todavía tenemos unos plazos demasiado prolongados en algún tipo de patología que es en lo que estamos trabajando ahora para conseguir, como digo, garantizar esos tiempos razonables.

Una vez consigamos consensuar con la sociedad científica cuáles son los tiempos máximos, y para ello nos hemos marcado también unos límites en el tiempo para concluir ese plan de garantía de no demora, estaremos en condiciones de exigir a nuestra atención primaria y dotar a nuestra atención primaria de aquel equipamiento suficiente para que en él se puedan realizar pruebas diagnósticas que no tengan que desplazarse los ciudadanos a otro tipo de centros sanitarios para que se realicen esas pruebas diagnósticas.

Además, también, el proceso que hemos puesto en marcha en cuanto a sistemas de información tiene que garantizar que el soporte papel vaya desapareciendo de dentro de nuestros centros sanitarios y la comunicación más rápida y fluida de entre la atención sanitaria primaria y la atención especializada; la comunicación directa entre el médico de atención primaria y el médico de asistencia especializada para garantizar ese efecto retorno rápido de los ciudadanos a los que se les tiene que realizar algunas pruebas diagnósticas o alguna prueba adicional en asistencia especializada.
En definitiva, trabajar en la línea de ese Real Decreto 605/2003 que antes le comentaba.

Nuestra política de listas de espera se va a centrar, por tanto, en seguir aplicando las medidas adoptadas hasta el momento.
Es decir, vamos a continuar con el Plan de choque porque está permitiendo que aquellas personas que superen en la sanidad pública el plazo máximo que nos hemos marcado o que nos vamos a marcar todavía más en procesos como consecuencia de ese Plan de garantía de no demora puedan ser atendidos en el sistema sanitario, y al ciudadano le da igual la consideración de pública o privada si efectivamente se le ha resuelto su problema sanitario.

Vamos a incrementar la actividad poniendo en marcha nuevas líneas de actuación como ese Plan de garantía de no demora que le digo y, por último, vamos a adaptar nuestros sistemas de información, como ya lo estamos haciendo en este momento, para garantizar una mayor comunicación entre nuestra atención especializada y primaria.
Vamos a entrar también en las agendas de los profesionales de la sanidad para de alguna forma agilizar o priorizar dentro de las mismas la atención a los pacientes que están en lista de espera o que superan determinados plazos.

En definitiva, estoy seguro que todo ello tiene que repercutir de manera beneficiosa en la calidad de la atención y en la mejora de la prestación de los servicios sanitarios a los ciudadanos de nuestra comunidad.

Muchas gracias.

 

***Interpel·lació al conseller de Sanitat, senyor Vicente Rambla Momplet, sobre quina és la política general de la conselleria per a garantir als hospitals de la xarxa pública de la Comunitat Valenciana el dret a la interrupció voluntària de l'embaràs (IVE) en els supòsits i els casos contemplats actualment per la llei, que formula la diputada Encarna Llinares Cuesta, del GP Socialista (RE número 1.
637, BOCV número 7).***

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Punto séptimo del orden de este Pleno.
Interpelación al conseller de sanidad sobre cuál es la política general de la conselleria para garantizar en los hospitales de la red pública de la Comunidad Valenciana el derecho a la interrupción voluntaria del embarazo en los supuestos y casos contemplados actualmente por la ley, que formula la diputada doña Encarna Llinares Cuesta, del Grupo Parlamentario Socialista.

Tiene la palabra doña Encarna.
*(Remors)* Tiene diez minutos.
.
.
tolerantes.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

Señor presidente.

Señores y señoras diputadas.

Señor conseller.
Como usted sabe, la interrupción voluntario del embarazo es un derecho de las mujeres, según se recoge en la Ley orgánica 9/1985, de reforma del artículo 417-bis del Código Penal, y del Real Decreto 2.
409/1986.

Según los datos de que disponemos, datos de la conselleria, en el año 2001 se realizaron 6.
819 abortos.
En centros públicos, 16, el 0,2; en centros privados, 6.
803, el 99,8%.
Pero los abortos concertados, los abortos financiados por la Conselleria de Sanidad tan solo fueron 2.
831, es decir, el 41,5%.

En el año 2001, en nuestra comunidad, según las semanas de intervención, de ocho semanas o menos se realizaron 4.
935, es decir, el 73,3%; y de nueve y doce semanas, 1.
847, el 27%.

A nivel del Estado español, según cifras del ministerio, de ocho semanas o menos, el 64,2%, es decir, 44.
909 del total.

Y le digo estas cifras porque creo que es importante, porque en nuestra comunidad estamos en un nivel de resolución temprana por debajo de lo estatal.
O sea, que en esto, nuestra comunidad sí que tiene mejores índices que en otros indicadores sanitarios.
Es decir, que cuanto más precozmente se realice la interrupción voluntaria del embarazo hay más garantías sanitarias y menos complicaciones.
Y eso es muy importante porque estamos hablando de garantías sanitarias.

Y esto demuestra que el circuito que estaba en marcha de resolución es un circuito ágil que además se resolvía de manera precoz y con garantías ­vuelvo a insistir­ garantías sanitarias, como le he dicho al principio.

El método utilizado en las IVE de menos de doce semanas es el método de aspiración o Karman, que usted debe conocer, que es un método menos agresivo y con menos complicaciones.
En nuestra comunidad, en el 90,76% de los casos, se ha utilizado este método, mientras a nivel del Estado español se ha utilizado en el 87% de los casos.
Y esto quiere decir que aquí se diagnosticaba de forma precoz y se resolvía de forma precoz por encima de lo que son los datos del ministerio, es decir, del resto del Estado español.

Existía un circuito normalizado de las IVE de primer trimestre.
Se iba al Centro de Planificación Familiar, se emitía una hoja de derivación y de ahí ya se remitía a las clínicas concertadas.
Se garantizaba la cercanía, la accesibilidad y, lo que es más importante, la calidad asistencial.
Y además, señor conseller, usted debería conocer que el concierto con las clínicas privadas surgió porque los profesionales de la sanidad pública apelando ­que es verdad que lo tienen­ al derecho de la objeción de conciencia se negaban a realizar este tipo de intervenciones.
Por lo tanto, se tuvo que concertar para este tipo de intervenciones para garantizar el derecho de las mujeres al aborto en los supuestos contemplados en la ley.

Y, desde luego, lo que no nos parece adecuado en la otra intervención que tuvo usted, y consta en el *Diario de Sesiones* ­usted lo puede revisar­, es que dijo que se realizaban las IVE a través de las clínicas privadas porque no existía un circuito como el que ahora se ha planteado.
Eso lo ha dicho usted, señor conseller.
Y usted sabe que eso no es verdad.
Hay que ser serios y lo que no se puede es muy alegremente decir cosas que no se ajustan a lo que realmente ha sucedido.

El 12 de julio nos enteramos a través de los medios de comunicación de que la Conselleria de Sanidad quería que las interrupciones voluntarias del embarazo fuesen asumidas por la sanidad pública.
Hasta ahí está muy bien, si se garantizan una serie de cuestiones que nosotros le iremos diciendo, que creemos que no están resueltas.

Pero es que, además, usted decía ­fíjese qué argumento­: con el argumento de optimizar recursos públicos e incrementar las garantías sanitarias.
Y ustedes han tenido responsabilidades de gobierno.
O sea, que implícitamente usted estaba reconociendo que hasta ahora no se daban garantías sanitarias.
Y por eso yo le he demostrado, con cifras, con rigor, con seriedad, que las garantías sanitarias estaban más que garantizadas, mucho más, ¿vale?
Yo creo que es una cosa importante.

Y lo que es más llamativo es que, además, afirma que este plan se enmarca por la apuesta decidida de la Conselleria de Sanidad por la sanidad pública.
Ustedes que durante ocho años han descapitalizado la sanidad pública; ustedes que han aprobado una Ley de ordenación sanitaria donde introducen el mercantilismo y el negocio en la salud, donde ustedes quieren hacer todos los hospitales ahora por concesiones administrativas, que son empresas privadas, ¿eh?
, con ánimo de lucro; que han privatizado la alta tecnología; que llevan ­como he dicho antes­ ocho años con el Plan de choque, que usted ha sido un defensor en el Plan de choque de las clínicas privadas.
Aquí quiere optimizar recursos públicos.

La verdad es que no logramos entender por qué ha sido esta la primera iniciativa que usted ha puesto encima de la mesa.
Tres días después, también, 15 de julio de 2003, a través de los medios de comunicación dice que como el 99% de las IVE se realizan por riesgo psíquico de la salud psíquica de la madre, la conselleria vigilará los supuestos para evitar posibles fraudes de ley.
Y anuncia la puesta en marcha de un circuito integral para atención a la mujer para mejorar la prestación.

Mire, han hecho un lío que yo creo que usted no sabe ni lo que ha puesto encima de la mesa.
Y, ¿sabe cuál es el circuito integral?
Que para nosotros desde luego tiene de todo, menos de integral.
O sea, la mujer se va a su médico; su médico la remite al Centro de Planificación Familiar, y de ahí se le remite a solo cuatro hospitales públicos de toda la comunidad para que emitan el dictamen.
Y de ahí ya se remitirá al hospital de área si realiza IVE o a un centro concertado.
Usted sabe que todos los hospitales de área no van a hacer IVE, porque usted sabe que hay objeción de conciencia.
Usted lo sabe.

Pero es que, además, ¿por qué cuatro hospitales para emitir dictámenes?
¿Es que las unidades de salud mental que hay en todas las áreas sanitarias no tienen profesionales capacitados para emitir estos dictámenes?

Este circuito, por mucho que usted se empeñe, no es ni más accesible ni garantiza que a la mujer se la atienda con ga-rantías sanitarias, con precocidad y con todas esas cuestiones que nosotros consideramos que sí que son muy importantes.

La realidad es que están poniendo muchísimos obstáculos, muchísimos obstáculos para ser financiado por la sanidad pública.
Y como siempre, las mujeres con menos recursos, las personas más desfavorecidas, serán las que sufran las consecuencias de ese plan que usted ha puesto en marcha.
Porque las que tengan los 420 o 450, se irán directamente y tendrán resuelto el problema, pero las demás, no.

La verdad, como le he dicho al principio, es difícil entender por qué ha puesto usted en marcha esta medida.
¿Motivos económicos?
Pues sí, mire, algo.
Pero, claro, comparado, los 2,5 millones de euros o 3 millones que cuesta, comparado con lo que nos cuesta el Plan de choque, la verdad es que esto es muy poco dinero si comparamos.

Pero, bueno, si usted, como tiene tantos déficits, si se ahorra algún dinerillo de aquí, pues bueno.
Pero eso no es todo.
Mire, yo estoy convencida que eso no es todo, no es todo.
¿Motivos ideológicos?
No sé.
Ya veremos.

Yo lo que quiero es que usted, en su intervención, nos resuelva todas estas dudas que se nos han planteado, dudas razonables: ¿qué hospitales de la red pública asumirán las IVE?
¿Por qué solo cuatro hospitales públicos para emitir los dictámenes psicológicos y no todas las unidades de salud mental que existen en todas las áreas sanitarias?
¿Han organizado ustedes los servicios?
¿Han aumentado los profesionales de psiquiatría o va a haber más demora todavía de la que hay por otras patologías que no sean las IVE?
Porque en mi comarca uno de dos psiquiatras no lo hacen en Villajoyosa.
Un día a la semana se va a San Juan, que no sé si usted eso lo sabe, pero por si acaso.

¿Sabe usted que en el mes de agosto ­y lo hemos visto en ese plan de vacaciones que usted nos hizo ir a la conselleria allí a tomar apuntes porque no nos lo remitió­ sabe usted que muchos Copf han cerrado en el mes de agosto por vacaciones del personal?
¿Qué ha pasado en el mes de agosto?
¿O es que las mujeres no han tenido necesidad en el mes de agosto de acudir a un centro de planificación familiar?

¿Cuántos abortos se han realizado en la sanidad pública desde que se puso.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Llinares.
.
.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

.
.
.
en marcha esta medida?

 

**El senyor president:**

 

Señora Llinares, vaya acabando, por favor.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Sí.
Y, desde luego, lo que sí que quiero es que me diga si tiene algo que ver esta medida con la iniciativa legislativa popular que se ha presentado en el Senado para derogar los artículos de la ley del aborto.
Eso quiero que me diga realmente, si puede, si sabe, si quiere y si le dejan.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Llinares.

Por favor, tiene el uso de la palabra el señor conseller don Vicente Rambla.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Llinares, voy a ver si soy capaz de resolverle alguna de las dudas que usted ha planteado en su intervención, aunque yo creo que a lo largo de estas últimas semanas han sido claramente trasladadas a la opinión pública y a todos aquellos responsables que trabajan en el ámbito de la sanidad pública y tienen alguna relación con la interrupción voluntaria del embarazo en los diferentes ámbitos, sean los propios Copf, las clínicas que desde el sector privado están trabajando también en esta interrupción voluntaria del embarazo y los propios centros sanitarios públicos.

Como usted sabe, la Ley orgánica 9/85 estableció una serie de supuestos específicos en el código penal para interrumpir voluntariamente el embarazo ­permítame que lo recuerde a los miembros de esta cámara­: cuando exista un grave peligro para la vida o la salud física o psíquica de la madre; cuando el embarazo sea consecuencia de un hecho constitutivo de delito de violación, siempre que el aborto se practique dentro de las doce primeras semanas de gestación y que el mencionado hecho hubiese sido denunciado, y cuando se presuma que el feto habrá de nacer con graves taras físicas o psíquicas, siempre que este aborto se practique dentro de las veintidós primeras semanas de gestación.

No es cuestión de ideologías, es cuestión de cumplir con el código penal.
Y, por tanto, nosotros, antes y ahora, estábamos cumpliendo con el código penal.
Por tanto, el establecimiento de unos u otros circuitos lo único que buscan es mejorar la práctica y la atención sanitaria que el paciente debe recibir, en este caso, las mujeres que voluntariamente, con alguno de estos supuestos, decidan interrumpir voluntariamente el embarazo.

Digo que ahora no cabe hablar ya de debates en relación al aborto más que como una prestación sanitaria más, y si esa prestación sanitaria más, como cualquier otra, se está desarrollando adecuadamente o no.
Ya fue asumido por parte del Real decreto 2409/86 las características que debían reunir los centros sanitarios que realizasen las interrupciones voluntarias del embarazo.
Y el Real decreto también 63/95, de ordenación de prestaciones sanitarias, incluyó estos supuestos, y la Conselleria de Sanidad entonces asumió esa prestación como propia.

Hoy la Conselleria de Sanidad ha considerado pertinente establecer un protocolo de actuación ­que, repito, no existía antes ese protocolo de actuación­, como tantos otros que se han puesto en marcha, para una mayor claridad y una mayor atención por parte de los que tienen que prestar el servicio y por parte de las personas a las que se les tiene que prestar el servicio, el denominado circuito integral de atención a la mujer.

No hay razones económicas, usted lo ha dicho antes.
Estamos hablando de una cuantía económica no significativa dentro del conjunto de la sanidad pública y, por tanto, no hay razones económicas que nos lleven a poner en marcha este circuito.
Son razones estrictas de organización sanitaria.

La intención de este nuevo circuito, en primer lugar, era aprovechar al máximo los recursos públicos sanitarios ­usted mismo parece que estaba de acuerdo en que, efectivamente, sumemos esos recursos públicos­, tanto diagnósticos como de infraestructura, para realizar esta prestación de interrupción voluntaria del embarazo con los máximos niveles de calidad.
Yo no he dicho que antes no hubiera niveles de calidad, he dicho con los máximos niveles de calidad.
Todo es susceptible de mejorar.
La gestión diaria que realizamos en la sanidad y en las diferentes áreas de gobierno es para ir mejorando los niveles de servicios que ofrecemos a los ciudadanos.
Y eso no significa que antes no se dieran las garantías mínimas en la prestación de esos servicios; en todo caso, porque en todos los hospitales de la red sanitaria pública existen servicios de obstetricia y de ginecología en los que prestan servicio más de 400 especialistas, estando todos ellos en disposición de dar cobertura asistencial a cualquiera de las prestaciones que recoge el catálogo del sistema nacional de salud.

Es decir, son los profesionales de la sanidad pública los que tienen que determinar si estamos o no ante un supuesto recogido en la normativa vigente, y si estamos ante un supuesto o no susceptible de ser financiado por la sanidad pública.
No tiene que ser distinta la interrupción voluntaria del embarazo de cualquier otra intervención quirúrgica que se pueda realizar.
Y, por lo tanto, como el resto, como la totalidad del resto de intervenciones quirúrgicas, serán los profesionales de la sanidad pública los que las diagnostiquen, los que la traten y los que las resuelvan, circunstancia esta que permitirá que sean financiados por parte de la sanidad pública.
En otro caso, será la sanidad privada y los que voluntariamente lo quieran realizar al margen de la sanidad pública.

Por tanto, no estábamos descubriendo nada.
Estamos reconduciendo a la sanidad pública, con la colaboración y participación de aquellas clínicas privadas que quieran realizarlo, como ocurre también con otras prestaciones sanitarias, lo que hemos pretendido hacer.
Hemos querido ser en todo momento muy respetuosos, tremendamente respetuosos con el derecho constitucional también que tiene la objeción de conciencia en los profesionales de la sanidad.

Por tanto, piense usted, hace unos meses, como usted dice, había una absoluta objeción de conciencia y no había profesionales en ningún hospital prácticamente que quisieran realizar la interrupción voluntaria del embarazo.
Hoy hay profesionales que ya no practican esa objeción de conciencia, sino que practican la interrupción voluntaria del embarazo en nuestros hospitales.

Creo que, por tanto, ha sido una medida, desde ese punto de vista, muy satisfactoria, garantizando a las mujeres que en nuestra comunidad quieran interrumpir voluntariamente el embarazo, la garantía de nuestros centros sanitarios públicos.
Pretende agilizar la práctica de esta interrupción en los supuestos que contempla la ley, previendo a su vez el seguimiento de pacientes y, además, la adopción de adecuadas medidas de prevención.

La adopción de este circuito va a permitir, además, que logremos complementar los recursos públicos y privados de un modo más equilibrado.
Es significativo que ustedes, que se llenan la boca de forma reiterada de hablar de la sanidad pública, satanizando cualquier actuación de la sanidad privada, en este caso, en este específico caso, estén defendiendo, y no solo defendiendo sino auspiciando, que sea la sanidad privada, que sean las clínicas privadas en las que residenciemos toda la responsabilidad de la actuación sobre las ininterrupciones voluntarias del embarazo.
Como responsables de la sanidad pública, creemos que debe ser la sanidad pública la responsable de llevar a cabo esta prestación sanitaria y, como ocurre con otras, complementarlo con la sanidad privada en aquellos casos en los que no podamos ser capaces de ofrecer este servicio a los ciudadanos, en este caso, a las ciudadanas de nuestra comunidad.

Por ese motivo también, se redefinió el concierto suscrito con las clínicas privadas, de 1996, que se venía prorrogando año a año.
Y, por tanto, se publicó el pasado 6 de agosto un concurso con las mismas, que será resuelto en fechas próximas y que de alguna forma garantizará una relación jurídica estable con aquellas clínicas privadas que complemente la actuación de la asistencia sanitaria pública.

En definitiva, la puesta en marcha de este nuevo circuito integral de atención a la mujer ante la interrupción voluntaria del embarazo, y el nuevo concierto con las clínicas privadas, pretende aumentar la oferta y aumentar la calidad del servicio a la población.
Nuestro objetivo es, por tanto, ofrecer a las mujeres que optan libremente a la interrupción voluntaria del embarazo todos los recursos sanitarios, tanto públicos como privados, favorecer, por tanto, la atención a las mismas y que se realice con la máxima calidad.

Y termino diciendo que ninguna mujer, ni una sola mujer en la Comunidad Valenciana ha sido imposibilitada de interrumpir voluntariamente el embarazo desde que se ha puesto en marcha ese circuito integral.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

De nada, señor conseller.

Si desea usted tener derecho a réplica, señora Llinares, tiene usted cinco minutos.

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, señor conseller, la verdad es que usted solamente habla del circuito integral ­se ha aprendido esa palabra­, pero de integral no tiene nada.
¿Cuántos hospitales públicos de la Comunidad Valenciana van a realizar IVE?
¿Cuántos profesionales, de esos 400 que ya sabemos que tenemos, cuántos van a realizar IVE y no van a ser objetores de conciencia?
¿Cuántos?
¿Por qué los dictámenes solamente en cuatro hospitales ­que muchas veces no son cuatro, ya son tres­, y que se tienen que ir desplazando de unas áreas a otras para hacer los dictámenes?
¿Usted cree que esto es un circuito integral?
Es una carrera de obstáculos para que la mujer no ejerza su derecho a la interrupción voluntaria del embarazo.
Usted no ha contestado absolutamente a nada.

Y si la objeción de conciencia existe, usted ha llegado ahora y en seis meses ha solucionado el problema de la objeción de conciencia.
Muy bien, nos alegraríamos mucho.
Somos defensores del sistema sanitario público porque creemos en el sistema sanitario público, ¿eh?
, creemos en el sistema sanitario público.
Y estamos de acuerdo en que se realice en el sistema sanitario público siempre que ustedes garanticen que va a ser atendida esa persona sin trabas, precozmente, con garantías sanitarias y que no se vaya demorando en el tiempo.
Totalmente de acuerdo en que se realicen en la sanidad pública, en todos y cada uno de los hospitales de nuestra comunidad.

Si usted es capaz de que no haya objeción de conciencia.
Porque no solamente es de los médicos, ¿eh?
, la objeción de conciencia es de todos los profesionales que intervienen en el acto de la interrupción voluntaria del embarazo, por si usted no lo sabe.
Y no es objeción de conciencia, como hemos leído ­que no sé si será verdad eso­ en la prensa.
Objeción de conciencia para esto, objeción de conciencia para lo otro.
No, no, no, no.
La objeción de conciencia es para todo, es para todo.

Y, desde luego, no me ha contestado a algo que me preocupa muchísimo, porque igual usted no tiene conocimiento: se ha presentado una iniciativa legislativa popular, que aquí la tengo, que no tiene desperdicio, que no tiene desperdicio.
Propuesta: "proposición de ley por la que se deroga el artículo 417-bis del código penal, así como el Real decreto 2409/1986, del 21 de noviembre, sobre centros sanitarios acreditados y dictámenes preceptivos para la práctica legal de la interrupción del embarazo".
Recientemente presentada.
Por lo tanto, mi obligación es preguntarle si tiene algo que ver esta iniciativa legislativa popular, porque se estarán recogiendo firmas me imagino que también en esta comunidad para derogar esos artículos de la ley.
Y eso sí que nos preocupa, y nos preocupa profundamente.

Por lo tanto, señor conseller, yo le pido, usted ya lo ha dicho.
.
.
Yo estoy segura que usted está totalmente a favor de la ley del aborto y de los tres supuestos, yo estoy segura.
Pero que esto está ahí y que se ha presentado, eso es una realidad, no es invención del Partido Socialista.

Y mire, no intente tergiversar las cosas.
No nos diga que nosotros ahora somos defensores de las clínicas privadas, no lo intente tergiversar.
Nosotros, y se lo he explicado al principio para que lo tuviera muy claro, he empezado por ahí.
.
.
¿por qué se hicieron los conciertos?
Para garantizar el derecho, lo primero, garantizar el derecho al aborto, porque los profesionales de la sanidad pública no lo querían hacer.
Si usted asume ese compromiso y dentro.
.
.
Sí, si eso lo vamos a ver dentro de seis meses.
Dentro de seis meses vamos a ver todos las mujeres que han abortado en esta comunidad, cuántos se han hecho en los hospitales públicos, cuántos se han financiado.
.
.
Eso lo vamos a ver.
Porque una buena política de planificación sería que disminuyesen los abortos, pero es que no disminuyen.
Los abortos han ido aumentando de forma paulatina.
Por lo tanto, han fallado ustedes en lo que son las políticas de planificación familiar, que eso también es muy importante, eso también es muy importante hablar.

Y mire, no me ha contestado a todas esas dudas, creemos que más que razonables, que se nos han planteado.

Y, por favor, ¿usted va a hacer algo para que en todas las unidades de salud mental los psicólogos y psiquiatras emitan los dictámenes?
Pero ¿por qué no?
¡Pero si además la ley dice que el dictamen lo puede emitir un médico de su especialidad!
No especifica que tienen que ser médicos de los hospitales.
.
.
O sea, un médico en su especialidad está capacitado para emitir ese dictamen.
Y nosotros defendemos la sanidad pública siempre, porque nos la creemos.
No como ustedes, que antes, con los conciertos, defensores de la privada.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora Llinares, por favor.

 

**La senyora Llinares Cuesta:**

 

.
.
.
y ahora defensores de la pública.
Mire, tienen un caos.
.
.
porque como tienen tan difícil de solucionar los graves problemas, tienen que ir haciendo esas cuestiones que nosotros nos creemos que de verdad preocupan muchísimo.

Y además, ¿cómo va a ser efectivo el derecho a la libre elección de especialista y centro?
Díganoslo, por favor.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Llinares.

Por favor, señor conseller, tiene el uso de la palabra.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Llinares.
Como usted bien sabe, la interrupción voluntaria del embarazo es un derecho de la mujer reconocido en nuestra normativa e incluido en el catálogo de prestaciones.
Y le reitero como terminaba mi última intervención: ninguna mujer en la Comunidad Valenciana quedará sin practicar esa interrupción voluntaria del embarazo si reúne los requisitos de la normativa en vigor.

Igual que no le digo cuál es la relación de mujeres que han interrumpido voluntariamente el embarazo, entenderá usted que tampoco le diga aquí quiénes son los profesionales médicos, por respeto a esa objeción de conciencia que están practicando en nuestros hospitales públicos.
*(Se sent una veu: "el número")* Si quiere usted se lo diré en privado, pero me permitirá que no lo haga aquí en público.
*(Remors)*

Hemos pedido.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señora Llinares.
¿Entiende el funcionamiento de esta cámara?
*(Remors)* Por favor.
No tiene usted el uso de la palabra.
*(Remors.
La senyora diputada parla sense micròfon)* Espero no tener que llamar al orden a nadie de ustedes.
Saben perfectamente cuál es su cometido.
Por favor.

Señor conseller.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Muchas gracias, señor presidente.
Siento haber importunado a la ilustre diputada.

Hemos querido, en este proceso del circuito integral de atención a la mujer en la interrupción voluntaria del embarazo, aportar los recursos públicos a la práctica sanitaria que en este momento está recogida en nuestro catálogo de prestaciones.
Y usted me ha dicho textualmente que está de acuerdo con que los recursos públicos hagan la interrupción voluntaria del embarazo.
Entonces no entiendo para qué seguimos hablando, porque si estamos de acuerdo en que efectivamente hay que poner a disposición del sistema todos los recursos públicos, y nosotros lo estamos haciendo, y además decimos que lo vamos a complementar con los privados, entonces coincidimos absolutamente en lo que queremos hacer.
Por tanto, continúo con el resto de la exposición, pero con la tranquilidad de saber que efectivamente estamos en la misma línea en lo que queremos llevar a cabo en este sentido.

Queremos complementar, como le decía, la actividad pública y privada, igual que la interrupción voluntaria del embarazo, el resto.
Nosotros no somos más favorecedores de la sanidad privada en un ámbito o en otro, somos exactamente igual de favorecedores.
Nosotros entendemos que la sanidad pública es la que tiene que resolver todas las necesidades asistenciales que existen en nuestra comunidad, y cuando no llegamos a atender todas esas necesidades, no nos parece razonable tener recursos ociosos en la sanidad, sea pública o sea privada, para atender a estas personas, y por tanto, sumamos la iniciativa privada, en este caso los recursos privados, para atender a estas personas.
Atención que, desde el punto de vista de la persona que es atendida, no tiene distinción porque se le ha resuelto el problema.

Por tanto, en este caso lo mismo: queremos poner al servicio de las mujeres que quieran interrumpir voluntariamente el embarazo todos los recursos públicos sanitarios.
Y en aquellos casos en los que no sea posible u opte la mujer por querer hacerlo en una clínica previamente concertada con la sanidad pública, lo puede realizar.

Por tanto, yo creo que este es un circuito que recoge todas las posibilidades, y sobre todo tiene una básica, y es la atención y el respeto al derecho de la mujer a interrumpir voluntariamente su embarazo, repito, en los supuestos en los que específicamente reconoce la normativa en vigor.

Me ha preguntado antes si yo estoy a favor o no del aborto.
Mire usted, yo es que cumplo la ley, no me planteo estas cosas.
En este momento la normativa en vigor establece una serie de supuestos.
Yo cumplo la ley, y si antes de esta ley se cumplía exactamente igual, no le tiene que preocupar el cambio de circuito, no le tiene que preocupar en absoluto.
Antes, si abortaban nada más en nuestra comunidad aquellas personas que específicamente cumplían la normativa en vigor, ahora abortarán esas mismas personas con más posibilidades, porque además tendrán los recursos públicos en favor de esa interrupción voluntaria del embarazo.
Por lo tanto, no tiene tampoco que preocuparle en este sentido.

Este circuito recoge todos los centros de orientación familiar que existen en nuestra comunidad, la amplia red.
Una persona, una mujer, se dirige al circuito, a ese Copf; del Copf se le remite a una de nuestras unidades de psiquiatría para determinar si efectivamente, porque normalmente la mayoría de los embarazos que se interrumpen más del 90% lo es por riesgo psíquico de la madre; los servicios de psiquiatría determinan si estamos ante ese riesgo psíquico de la madre y lo remite o bien a un hospital público o bien a una clínica privada, y lo más importante, se le realiza luego también un seguimiento posterior de planificación familiar.
¿Sabe usted que ha habido alguna mujer que ha venido tres veces en un mismo año a interrumpir voluntariamente el embarazo?
No parece razonable.
Parece razonable que tenga también un seguimiento posterior de planificación familiar.

Por tanto, yo creo que en ese sentido hemos establecido un circuito que da respuesta a todas las necesidades que en este caso se plantean.
Da respuesta a las mujeres que quieren interrumpir voluntariamente el embarazo, da respuesta porque suma los recursos públicos sanitarios y da respuesta también a aquellas clínicas que quieren participar de forma concertada con nosotros.

Por tanto, en la seguridad de que seguimos garantizando el derecho a la interrupción voluntaria de la mujer, hemos puesto en marcha este circuito, que está dando importantes resultados.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

De nada, señor conseller.

Se levanta la sesión.

Mañana volveremos a comenzar a las diez de la mañana.

 

*(Se suspén la sessió a les 19 hores i 43 minuts)*