Educaci%C3%B3%167195.06.28%20macro.html





Comissió d'Educació i Cultura realitzada el dia 28 de juny de 2017.
Comença la reunió a les 17 hores i 3 minuts.
Presideix la diputada senyora Marian Campello Moreno.
Reunió número 20/i II.

La senyora presidenta:

(Inoïble) …

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

El senyor secretari:

N'hi ha quòrum.

Compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, per a explicar l'esborrany del decret pel qual s'estableix el model lingüístic educatiu valencià, sol·licitada a petició pròpia (RE número 35.
033)

La senyora presidenta:

Gràcies, secretari.

Bé, anem a reprendre la sessió d'ahir.

Passaríem al punt 5: compareixença del conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport per a explicar l'esborrany del decret pel qual s'estableix el model lingüístic educatiu valencià, sol·licitada a petició pròpia.

Aleshores, li done la paraula al senyor conseller, que tindrà temps il·limitat en este torn.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Bé.
Gràcies, presidenta.

Gràcies també, diputats i diputades.

Companys i companyes.

Membres de la Conselleria d'Educació, Investigació, Cultura i Esport.

Comparec novament, en aquesta comissió, en este cas per a, com els deia, explicar, en el moment en què ho vaig demanar, l'esborrany, ara ja un decret.

I, sobretot, vinc ara també perquè no tenim res a amagar.
Tot el contrari, volem donar la cara en tot moment.
I venim perquè defensem i continuem defensant la plena legalitat del decret de plurilingüisme per dos qüestions, dos qüestions fonamentals.

La primera de totes, perquè el seu procediment ha estat un procediment impecable, la seua tramitació, la seua elaboració.
I, per tant, compta amb tots els tràmits que s'han de fer per a poder elaborar un decret, entre altres, l'aval de l'advocacia de La Generalitat, també del Consell Jurídic Consultiu.
S'ha fet, com deia, per tant, respectant tots els tràmits jurídics que s'han de fer per tal de realitzar un decret.

I, a més a més, també el vam obrir, fins i tot abans d'elaborar eixe decret, amb eixa reunió que vam fer també amb alguns dels representants dels grups parlamentaris, per tal de veure què és el que els grups parlamentaris pensaven que havia d'estar en el decret, quin era el punt de partida i quin era el punt d'arribada, i també amb el conjunt de membres de la comunitat educativa.

És a dir, tenim un decret que ha fet un procés jurídicament impecable i que, a més a més, s'ha obert a la participació durant el seu procés, fins i tot més enllà d'allò necessari.
I, per tant, tenim clar que és un decret que és, com deia, ben fonamentat jurídicament.

I, per una segona raó, que déiem també i que hem repetit en moltes ocasions, perquè és un decret que està basat en una fonamentació radicalment pedagògica, i és que s'ha demanat a aquells que en saben, a aquells que són realment els entesos en la matèria, de quina manera havíem de fer-ho, per tal de fer un nou model d'ensenyament i aprenentatge de llengües al nostre territori.

¿Per què ho vam fer en aquell moment i per què continuem pensant que és necessari un nou model d'ensenyament de llengües?
Perquè, després dels últims anys, de més de vint anys de gestió del Partit Popular, el nostre alumnat no acredita, de manera satisfactòria, el coneixement del valencià, menys encara el de l'anglés o el d'altres llengües estrangeres.
Estem molt lluny de les recomanacions del Consell d'Europa en matèria lingüística.

I aquesta situació llastra les oportunitats dels nostres alumnes, llastra les oportunitats en els nostres ciutadans i ciutadanes per tal d'obrir-se camí, en una realitat plena de portes, sí, però portes que cal obrir i que moltes vegades, si no es parlen diferents llengües, no es poden obrir.

Per tant, un sistema educatiu que fins ara no ha funcionat en l'ensenyament i aprenentatge de llengües i que podria haver-se transformat abans, però no ha estat així, i els resultats són els que són.

Podríem agarrar exemples d'altres territoris que tenen diferents llengües o que volen que el seu aprenentatge de llengües siga referent.
Podem agarrar exemples de diferents territoris amb diferents llengües cooficials, on l'administració vetlla, de veritat, de forma efectiva, per la igualtat de les dos llengües i també de forma positiva, perquè aquella que menys presència té puga ser, realment, apresa per totes i tots.

Podem parlar d'exemples com, per exemple, en l'àmbit europeu, Finlàndia, o, com per exemple, també Suïssa o Luxemburg, en què moltíssims estudiants, la immensa majoria, per no dir el cent per cent, acaben parlant més de quatre llengües, i ho fan de forma normalitzada i ho fan des de fa molts anys.
En canvi, ací no tenim eixa situació.

Segons les últimes dades oficials que han estat publicades, el 99,5% dels nostres conciutadans dominen el castellà de forma oral, el 30% el valencià i el 6,6 l'anglés.
Per tant, calia, sí o sí, no defugir eixa responsabilitat -cosa que no havien fet els anteriors governs- i, per tant, revisar el model lingüístic d'ensenyament i aprenentatge a les aules per tal de fer eixa passa endavant per tal de normalitzar-nos, per tal de progressar, per tal de fer com fan els països europeus i també de la resta del món, com per exemple Canadà, que tenen diferents llengües oficials.

En eixe sentit, vam agarrar eixa responsabilitat per tal de fer una revisió realista, rigorosa al mateix temps, i, com deia, en una base fonamentalment pedagògica, amb l'objectiu de revertir eixa situació i que les competències del nostre alumnat realment foren les que totes i tots volem, o, almenys, així s'ha manifestat a priori.

Per tant, el punt de partida, que és que no hi ha suficient coneixement de les llengües oficials i d'una llengua estrangera i, fins i tot, d'una segona llengua estrangera, això és una d'aquelles qüestions que va eixir també en la reunió que vam compartir.
Per tant, un punt de partida és que és insuficient la competència lingüística en les diferents llengües en el nostre alumnat.
I el punt d'arribada, a priori compartit -i així ho van manifestar també vostés en la reunió que vam tindre-, el punt de partida és que tots els nostres xiquets dominen, de veritat, de forma efectiva, l'anglés, el castellà i el valencià i que tinguen nocions d'una possible segona llengua estrangera.

Sobre este premisses, el que vam demanar va ser ajuda a les unitats per a l'educació multilingüe a aquells que saben de l'ensenyament i aprenentatge de llengües.
I, per tant, demanar a la gent que és experta com ho hem de fer.
Si sabem quina és la diagnosi, si sabem quin és el punt d'arribada, que ens diguen aquells que en saben, com és el que hem de fer, ¿no?

En eixe sentit, esta proposta és la que ens van fer els experts en metodologia d'ensenyament i aprenentatge de llengües, d'aprenentatge integral de llengües, i que han pogut consultar vostés i que tenen també penjada en la web de la conselleria, des de fa mesos, per tal que qualsevol haguera pogut consultar quina era la aposta, la proposta dels experts, dels representants de les universitats valencianes.

Estic segur que, si s'haguera llegit eixa proposta, igual algunes manifestacions de les fetes fins ara hagueren sigut més prudents, perquè hagueren llegit la manifestació dels especialistes.
I dubte que, si uns especialistes estan diguent el que s'ha acabat fent, s'hagueren pogut fer les manifestacions que s'han fet fins ara.
Però, bé, supose que és que no s'haurà llegit.
Si s'ho haguera llegit, entenc que seria un exercici un poquet més difícil encara de sustentar, ¿no?

Hem adaptat eixa proposta teòrica, la que van fer els representants de les diferents universitats, en base científica, en base acadèmica, a la realitat del nostre territori, una realitat sociolingüística que és diferent, que és canviant, que no és igual en un territori que en altre, que no és igual en un barri i en un altre barri de la mateixa ciutat, que no té les mateixes necessitats d'aprenentatge i de tractament de les llengües en el barri de Malilla o en el barri de Benimaclet, o en Orihuela i en València, o en Orihuela i Morella, o en Castelló i Torrevieja.

Per tant, el que hem fet és adaptar, adaptar eixa base teòrica a la realitat social del nostre territori per tal que fóra dinàmic, que es poguera adaptar, cada centre poguera adaptar-se a la seua realitat.

Fins ara, el decret que hi havia oferia les mateixes opcions a tot l'alumnat.
I, per tant, alumnat de diferents contextos havia de fer el mateix, cosa que, evidentment, és una base errònia respecte a allò que déiem de l'aprenentatge de llengües.

Per això, defensem i seguim defensant la necessitat d'un projecte plurilingüe dinàmic, que s'adapte i que done resposta a les necessitats de tot l'alumnat i als anhels, evidentment, de millora de les famílies.
I ho hem fet, com hem dit, en nombroses ocasions, i ens referendem sense cap tipus d'imposició, a diferència d'allò que ocorria fins ara, perquè els qui, en algun moment, han gastat la paraula llibertat últimament, quan estaven a la conselleria ho decidien des d'un despatx, ¿no?
, quina llengua, quin programa havia de vehicular el centre educatiu.

Nosaltres no hem fet això.
Nosaltres hem fet una aposta en què la proposta pedagògica nasquera de l'equip pedagògic del centre, evidentment, però que fóra dialogada, consensuada, parlada, participada en el consell escolar.

I, en eixe sentit, el 98% dels consells escolars, el 98% dels consells escolars de tot el territori valencià, de les diferents casuístiques que tenim en tot el territori, han arribat a consensos superiors als dos terços.
I, per tant, han aprovat, per majories de dos terços o superiors el nivell, el programa, la manera en què volen ensenyar les llengües.

Després, podríem entrar a tot allò que s'ha anat dient, ¿no?
, durant estos mesos.
Però només un recordatori, en el darrer decret, en la consulta que es va fer a les famílies hi va participar un 2%; ací tenim el 98% dels centres, en majories de més de dos terços, han decidit de quina manera, en quin nivell, quina és la modalitat en què volen fer l'ensenyament de les llengües.

Per tant, el nostre punt de partida, en eixe model plurilingüe dinàmic que s'adapta a l'entorn i que són els mateixos consells escolars els qui decidixen en quina de les opcions volen estar, el nostre punt de partida és el que hi havia fins ara, és a dir, el nivell del decret del Partit Popular.
És a dir, per a nosaltres el que l'anterior govern va pensar que era un punt d'arribada, per a nosaltres és un punt d'eixida, un punt d'inici, el mínim que pensem que ha d'estar en els nostres centres educatius.

Perquè volíem avançar i volem avançar i volem seguir avançant, i ho hem fet en este decret, entre altres coses perquè el decret posa de manifest una següent qüestió que no s'havia fet fins ara i, almenys, en la legislació valenciana no s'havia fet, i és que les llengües, l'ensenyament de llengües, van més enllà de què passa dins de l'aula.
I, per tant, hem de crear, més enllà de l'aula, el context social perquè, realment, de forma efectiva, es puga aprendre i es puguen utilitzar les diferents llengües i, per tant, poder anar també més enllà de l'aula.

En eixe sentit, també en el mateix decret ho diem, que l'aprenentatge de llengües és una qüestió transversal i s'ha de fer en una mirada més ampla.
I, per tal de fer això, d'arribar a eixos objectius que, en teoria, almenys així s'ha manifestat públicament, compartim tots els grups, ha de ser una qüestió social.

Per això, s'incorpora, entre altres, la possibilitat de fer un conveni, la possibilitat de relacionar-nos també en els diferents mitjans de comunicació, perquè la presència de les llengües als mitjans de comunicació tinga també un efecte pedagògic, un efecte educatiu i, per tant, que hi haja possibilitats reals d'aprendre i d'utilitzar les diferents llengües en els diferents àmbits d'ús.
I això farà que els nostres alumnes siguen competents en anglés, valencià i castellà, que és l'objectiu que totes i tots compartim.
Per això, s'incorpora aquesta opció.

I també s'incorpora una nova mirada, respecte a l'aprenentatge i ensenyament de llengües.
I una nova mirada que ve a superar aquella contradicció inherent en què havia estat fins ara l'aprenentatge i ensenyament de llengües, i és que quantes vegades hem vist i hem parlat i hem compartit amb els nostres conciutadans que molta teoria, moltes hores, però, després, quan algú et parla no l'entens o quan vols comunicar no comuniques.

I, per tant, per molta gramàtica, per molta teoria lingüística que es puguera donar, el que calia era canviar també la metodologia, la manera en què ensenyem les llengües i crear, generar un espai, l'espai que nosaltres hem anomenat de competència comunicativa oral, en què els nostres alumnes practiquen l'oralitat, practiquen la comprensió i també l'expressió oral d'una manera més distesa, d'una manera més dinàmica i que realment siga efectiva.
Fins ara no ha passat suficientment.
Obrim eixa oportunitat, generem eixa oportunitat també en este decret.

Per a fer això, és evident que necessitem una major i millor formació lingüística i metodològica del nostre professorat.
I, per això, hem apostat claríssimament, en diferents iniciatives, per tal de millorar, acompanyar el nostre professorat perquè realment estiga capacitat, i no deixar-lo sol, i no deixar-lo davant d'eixes necessitats d'aprenentatge que ho haguera de fer ell de forma individual, sinó que La Generalitat, l'administració, pose les ferramentes perquè puga aprendre.

Fan un treball magnífic els mestres i professors del nostre territori.
Molts d'ells han estat formant-se al marge, han estat formant-se pel seu compte.
No podia ser, havia d'estar l'administració al seu costat.

Per això, hem fet una aposta claríssima en la formació del professorat.
I, en eixe sentit, hem fet des de la creació d'un centre específic de formació del professorat en plurilingüisme, en què es farà no només la formació dels formadors, sinó que, a més a més, es reflexionarà sobre les noves metodologies necessàries per a ensenyar d'una altra manera les diferents llengües i, per tant, que siga més efectiu.

Hem doblat el pressupost també de formació del professorat.
Hem passat de vora 9,6 milions d'euros de l'anterior legislatura, de final de l'anterior legislatura, a 21 milions d'euros en formació del professorat.
Hem més que doblat l'aposta en la formació del professorat.

I, com deia, estem regulant la manera en què s'ensenyen també les llengües i, per tant, hem de continuar escoltant els experts, els experts que fins ara ens han ajudat a fer la manera de fer eixe nou model d'ensenyament de llengües, però també perquè puguem millorar l'atenció i la formació del professorat.

Per exemple, també el decret millora les acreditacions.
És una de les qüestions que es planteja en el nou decret.
Fins ara saben que no s'acreditava, u podia estar molts anys estudiant una mateixa llengua, u podia estar molts anys en el sistema educatiu i no acabava amb una acreditació.

Ara, amb aquest decret, tots, absolutament tots els alumnes, estiguen en el nivell que estiguen -i això ha de quedar ben clar-, estiguen en el nivell que estiguen poden acreditar i opten a les acreditacions màximes, tots, absolutament tots els alumnes poden arribar a acreditar.
Fins ara no acreditava ningú, i ara nosaltres donem oportunitats perquè absolutament tots puguen acreditar.
I ahí m'avance perquè estic segur que entrarà en el seu torn, ¿no?

Però, en concret, ¿per què diem que tots poden acreditar quan n'hi ha moltíssima gent -i n'hi ha alguns grups avui ací presents- que s'han entestat en dir que no era cert això, que no es podia acreditar, que s'estava discriminant, que no es podia acreditar?
No és cert, poden acreditar tots.
Si s'hagueren llegit -supose que ho hauran fet- la disposició addicional cinquena, el punt quart i el punt cinqué, diu clarament que Â«la conselleria competent en matèria d'educació pot regular els mecanismes perquè l'alumnat puga acreditar els coneixements de llengües al final de cada una de les etapes.
Â»

I, després, el punt cinc diu: Â«La conselleria competent en matèria d'educació regularà el procediment d'acreditació de l'alumnat que no complisca els requisits anteriors.
Â» És a dir, és dels punts que n'hi ha previs, que són aquells que són, segons el nivell, l'acreditació que podríen tindre de forma directa.
(Soroll de papers)

Per tant, tots, absolutament tots poden acreditar.
És un avanç, és una oportunitat que generem per a tot l'alumnat i que fa avançar, que fa avançar el nostre sistema educatiu, perquè abans no acreditava ningú, ara tots poden accedir als màxims nivells d'acreditació.

Com deia abans, és necessari continuar amb la millora de la formació del professorat en eixe sentit, en un pla de xoc que hem encetat i que ha sigut molt demandat i que ha generat moltíssim treball.
És que n'hi ha vora 9.
000, 9.
000 mestres i professors que tindran cursos reservats en escoles oficials d'idiomes perquè es puguen formar en anglés, perquè es puguen formar directament en anglés.
9.
000 en anglés i 1.
540 en valencià.

Per tant, estem vora 11.
000 places noves que no vénen a suplantar altres places, sinó places noves de formació específica en llengües per al nostre professorat, perquè puguen formar-se en escoles oficials d'idiomes.

A més a més, també hem generat més de 1.
500 places de formació a la carta, també en anglés i en valencià, amb les necessitats específiques segons el centre educatiu.
És a dir, cada centre educatiu ens pot determinar, ens pot demanar quina formació necessita el seu professorat, els seus mestres i professors per a acompanyar-los, com dèiem abans, per no deixar-los sols en eixe camí cap a l'aprenentatge de les llengües.

I també s'amplien les places per a obtindre la capacitació lingüística en llengües que es realitza des del Cefire, i per al pròxim curs (algú tus) fins a 3.
000 places, un miler més que fins ara n'hi haurà per a poder capacitar-se.

Tot just avui també hem publicat el programa que permetrà que 600 mestres i professors puguen anar a l'estranger, puguen estar a l'estranger a Irlanda i a Anglaterra, per a formar-se, per a poder aprendre llengües en un país anglòfon i que posarà de manifest l'aposta de La Generalitat per tal que els nostres mestres i professors es puguen formar, tinguen oportunitats i siguen acompanyats, com dèiem, directament per la mateixa Generalitat.
I a principis de 2018, en cada centre d'infantil i primària n'hi haurà un auxiliar de conversa nadiu, que acompanyarà també els aprenentatges.
Això implica que n'hi hauran 1.
000 auxiliars de conversa.

Perquè es facen una idea i puguen copsar la magnitud de l'aposta que fa La Generalitat, fins ara, per a tot l'estat, el ministeri, per a tot l'estat -és un programa que inicia el ministeri-, destina 265, 265 auxiliars de conversa per a tot l'estat.
Nosaltres ací en tindrem 1.
000, només en el territori valencià, és a dir, tindrem el triple d'auxiliars de conversa dels que paga el ministeri per al conjunt de les comunitats.
Crec que no queda cap dubte quina és l'aposta per un plurilingüisme real, efectiu i que es note en els centres educatius.

Per tant, jo entenc que això puga sobtar i que algú haja de recórrer, com ha passat en darreres ocasions, a les desqualificacions perquè no n'hi ha argument ja, perquè ja no n'hi ha.
.
.
, davant d'eixes dades es difícil de poder argumentar, però pense que davant del que hem explicat i el que continuaré explicant és, com a mínim, un exercici d'irresponsabilitat dir que cal crear conflicte pel conflicte i que no s'està d'acord en tot açò que acabem de dir.

Si n'hi ha alguna qüestió en què no s'estiga d'acord, estaria bé que es poguera dir, sobretot les propostes, però dubte que n'hi haja algú que vullga que realment es dominen l'anglés, el castellà i el valencià, que tot el que acabe de dir estiga en contra, i podrien ara posar-ho damunt la taula.

Però, bé, anem a les dades.
Com deia abans, el procés després de l'aprovació del decret en la que s'han escollit, els diferents centres han escollit el model en el que volen ensenyar i aprendre llengües per part dels seus xiquets ha avançat moltíssim, i és que s'ha avançat moltíssim en l'aposta pel domini efectiu de les llengües.

El 54% dels centres han triat els nivells més avançats, és a dir, aquells que fan una aposta claríssima també per tal de fer l'avanç més gran, superar el que teníem fins ara, un 30% estan en els nivells intermedis i un 16% en els nivells bàsics.
Insistisc, una decisió dialogada i pactada, participada pels consells escolars en el 98% dels centres per dos terços, majories superiors a dos terços que els han votat.

Per tant, no acabem d'entendre on està el problema social si el 98% dels centres ha aprovat per majories de dos terços, participades per les famílies, en quin model plurilingüe volen estar.
Jo crec que queda ben clar.

Per comarques saben també les dades.
Absolutament en totes les comarques, tant les comarques d'Alacant, les comarques de Castelló, com les de València, l'opció més triada és l'opció de l'avançat: un 40% a Alacant; un 83% a Castelló i un 55% a les comarques de València.
Pel que fa a l'intermedi: un 32% a Alacant; un 10% a Castelló i un 34% a les de València.
I pel que fa al bàsic és: un 28% a Alacant, a les comarques d'Alacant; un 7% a Castelló i un 11% a València.

Altra xifra que posa de manifest que s'havia de fer alguna qüestió.
La primera és el nivell d'aprenentatge i ús de les llengües, el que hem dit que el 99,5% pot defensar-se oralment en castellà.
En canvi, no arribem a percentatges ni de la majoria en el valencià i encara molt menys en castellà.
Eixa és la principal dada que els deia que havíem de canviar.

Però també la constatació evident després dels processos en els que els consells escolars han decidit, i és que el 72% dels centres, el 72% dels centres ha decidit avançar, és a dir, ha decidit fer passes més enllà d'on estaven.
S'hagueren pogut quedar on estaven, era una opció, però el 72% han avançat.
I, per tant, era més que evident que n'hi havia la necessitat de crear un nou espai, un nou model perquè els mateixos centres demanaven que s'avançara més en plurilingüisme.

Per tant -i estic acabant ja la meua primera intervenció-, la nostra aposta és clara, una aposta que, tot i les dificultats, és a dir, els entrebancs, totes les necessitats de priorització de molts recursos per tal que es puga fer efectiu eixe plurilingüisme real, volem -i això és el que posem de manifest, i és la nostra ferma voluntat, i és en el que estem treballant, i és el que anem a aconseguir entre totes igual, entre totes i tots-caminar cap al plurilingüisme sense cap tipus de veto, des de la diversitat, atenent als diferents contextos, amb adaptació als diferents contextos, i amb un objectiu comú: la competència lingüística efectiva en anglés, en valencià i en castellà.

I fer-lo de forma natural acompanyant als nostres alumnes, acompanyant al nostre professorat, amb decisions participades en els seus consells escolars, invertint en formació del professorat, invertint sobretot en un canvi d'innovació pel que fa a les metodologies, invertint en la base, en la fonamentació pedagògica, perquè si estem per a alguna cosa és perquè els nostres alumnes aprenguen.

I si estem ací, i tenim els càrrecs que tenim, i tenim les responsabilitats que tenim, és per a millorar els aprenentatges dels nostres xiquets i xiquetes.
I per a posar això al centre, per a posar eixos aprenentatges al centre el que cal, i és evident, és preguntar a aquells que saben per a fer allò que és millor per als nostres xiquets i xiquetes.
I això és el que hem fet en esta aposta pel plurilingüisme real.

Per tant, seguim, com dèiem, plenament convençuts que és un decret, com dèiem, que ha passat tots els tràmits i, per tant, que té tots els avals jurídics necessaris, que és el que s'ha fer, que és el procediment que s'ha anat fent -tots no poden dir el mateix-.
I també que té una fonamentació pedagògica que fa que realment estiguem generant noves oportunitats al nostre alumnat.

És la principal aposta que volíem fer en aquesta situació de l'aprenentatge de llengües, i és la que realment hem generat perquè n'hi haja més oportunitats a tot el sistema educatiu.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, conseller.

Passem, ara, al torn dels grups parlamentaris.

El Grup Parlamentari Ciudadanos té el primer torn de paraula.

La senyora Mercedes Ventura té… (Veus)

Endavant, senyora diputada.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, presidenta.

Bienvenido, señor conseller.
Gracias por venir a explicarnos este revolútum que hay aquí en prensa, y también el alumnado y docentes pues están un poco desconcertados por esta situación del decreto.

Y acaba el curso y, por lo tanto, todos los que estamos aquí, todos los grupos parlamentarios pues tenemos que hacer un balance de los logros y de los fallos cometidos durante este año académico.

Y en relación al tema que usted ha venido a hablar, sobre el decreto del modelo plurilingüe, debo decirle que ha suspendido, es un suspenso en el decreto del plurilingüismo.
Han llegado las notas y es un suspenso por el gran descontento que hay entre los ciudadanos -que usted conoce- y también por lo que le ha dicho el TSJ.

En este caso, usted viene a defender (algú tus) la plena legalidad de este decreto plurilingüe.
(Veus) Esta es su realidad.
Usted ha dicho que este decreto tiene un proceso jurídico impecable, es lo que usted nos ha dicho.
Pero nos encontramos que el TSJ valenciano lo mantiene en suspensión cautelar, incluso voy más allá, ha tumbado el recurso que ustedes han presentado y siguen manteniendo esta suspensión.

Aquí me gustaría conocer qué opina usted, si está equivocado el TSJ.
Usted ya nos ha dado unas directrices de cuál es su realidad, pero la realidad del TSJ y la realidad de muchos valencianos no coincide con usted, porque si hubiera sido este decreto desarrollado bajo un proceso jurídico impecable, creo que no lo hubieran suspendido cautelarmente.

Pero, yo le pregunto: ¿por qué cree usted… -quiero conocer cómo lo entiende-, por qué cree usted que lo han suspendido cautelarmente?
¿Por qué?
Yo le digo desde mi punto de vista y cómo lo ven muchos valencianos.
Podemos tener discrepancias y las vamos a tener en este sentido.
Yo le digo que -y se lo he dicho en muchas ocasiones- este decreto vulnera los derechos de igualdad de oportunidades y no vela por el aprendizaje competencial de los idiomas para todos los valencianos.

Yo sí que aplaudo, por un lado -igual que le digo esto-, aplaudo que usted quiera promocionar el valenciano como lengua autóctona que es y hay que promocionarla, pero no en decremento de otras oportunidades.

Yo creo que si usted desea ofrecer un modelo -como bien ha explicado, y comparto muchas cosas de las que usted ha explicado, que tenemos que mejorar el aprendizaje de los idiomas, tanto el valenciano como lenguas extranjeras-, yo creo que deberíamos de apostar por un modelo equitativo o buscar otra fórmula donde se desarrollen modelos de aprendizaje equitativos para todos los ciudadanos.

En este caso, yo ya le adelanto -y se lo he dicho en muchas ocasiones- que la suspensión ha sido porque es un modelo que vulnera la igualdad de oportunidades de todos los valencianos.

En este caso, le quiero anunciar que lleva ya varios varapalos judiciales y me gustaría conocer su valoración y cómo valora que, según el auto del tribunal superior de justicia, diga que de no suspenderse un gran número de alumnos podrían ver sus derechos disminuidos en relación a la acreditación de idiomas, y que se aprecia que pese a lo que alega el letrado de La Generalitat, existe una diferencia entre las acreditaciones de los idiomas en los niveles básico, intermedio y avanzado.
¿Le parece que este decreto respeta el principio de igualdad de todos los alumnos?

Y, por otro lado, ¿qué va a hacer si continúa suspendido cautelarmente el decreto?
¿Qué solución les va a dar a las familias?
Nos gustaría conocer qué solución va a dar a las familias, porque hemos terminado el curso, hay una gran incertidumbre, los padres se lo preguntan, las madres se lo preguntan, los docentes no saben qué van a hacer.

Y yo me pregunto….
Usted ha hablado de que lo ha pasado es un ejercicio de irresponsabilidad, no llevarlo esto a nivel judicial, pero también le quiero decir que también sería un ejercicio de irresponsabilidad seguir con este decreto cuando está suspendido cautelarmente.

Por lo tanto, me gustaría conocer cuál es su plan B.
Si esto se mantiene suspendido, ¿usted va a seguir adelante con este decreto?
¿Qué va a hacer?
Porque nosotros tampoco lo sabemos.
Tenemos un desconcierto, no sabemos lo que usted va a hacer con esta suspensión que existe actualmente.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És ara el torn del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
La diputada Sandra Mínguez té la paraula.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies, presidenta.

Bona vesprada, conseller.

Bé, solucionar la qüestió del valencià i veure-ho com una riquesa i un avantatge és fonamental per tindre un projecte col·lectiu comú i perquè no es torne a enfrontar per la llengua.
I des de la vostra conselleria almenys ho esteu intentant, intentant que no torne a passar això.

I és fonamental per això que aquest decret responga a totes les realitats.
Pensem que en aquest sentit, millora prou el que n'hi ha fins ara, però que queden moltes coses encara per millorar.

En el decret de plurilingüisme s'ha partit des de dos qüestions.
La primera d'elles és que partim d'una comunitat amb dues llengües cooficials.
I de moment, això no és veritat, això no és així, perquè el valencià i els drets dels valencianoparlants no es respecten de la mateixa forma que els drets dels castellanoparlants.
I cal resoldre aquesta qüestió, simplement per una qüestió de democràcia.
Simplement.

I la segona part és com afecta les comunitats castellanoparlants, on s'haurien de posar facilitats perquè aquest trànsit siga el més fàcil possible per a aprendre el valencià.
Fins ara, la llengua s'ha utilitzat per enfrontar els territoris, i això és una autèntica irresponsabilitat.

En el decret, segons l'elecció de nivell que elegira cada centre, a major nivell d'anglés, necessites assumir major nivell de valencià.
I el que passa amb això és que en les zones castellanoparlants suposa mantindre poc nivell de valencià i d'anglés i en les zones valencianoparlants suposa menjar-se molt de nivell d'anglés.

I volia centrar la meua intervenció en les zones castellanoparlants.
Qualsevol xiquet de Vinaròs o d'Oriola pot aprendre correctament dos i tres llengües, sempre que hi haja equips de mestres darrere molt ben preparats i material adequat per a fer-ho possible.

Per tant, s'ha d'acompanyar els centres que vullguen avançar, però tenint en compte que es necessita més suport per als qui pateixen una situació de desavantatge, com són les poblacions castellanoparlants.

I hem de trobar la forma, senyor conseller, de no deixar comarques castellanoparlants darrere d'un projecte autonòmic, com s'ha fet fins ara i com es plantegen polítiques concretes, lingüístiques i culturals per a aquestes zones.
Llavors, hauríem de plantejar-nos una discriminació positiva per a aquestes zones.

Jo he parlat amb molta gent de les zones castellanoparlants, amb professors, amb alumnes, amb AMPA, amb directors, i sí que és veritat que tenen molta, molta confusió i molt embolic, sobretot, sobretot en el tema de certificació d'idiomes del decret que apareix.
I jo crec que ha faltat molta pedagogia per part vostra i molta mala intenció per part d'alguns per a confondre a tota aquesta gent.
(Remors i veus) No, no, no, no he acabat, estic esperant que acaben ells d'interrompre.
Gràcies.

Volia preguntar-li quatre coses concretes, senyor conseller.
La primera: ¿creu que el grau de diàleg, informació i participació prèvia de la comunitat educativa, especialment d'aquelles comarques on el PP va fomentar activament el rebuig a la instància respecte al valencià ha estat suficient?

La segona: ¿creu que els nivells lingüístics previstos en el decret són prou flexibles?

La tercera: ¿creu que el decret aborda adequadament l'homologació de titulació, capacitació lingüística sobre la base del currículum educatiu?

I per a finalitzar, ¿quines mesures pensa adoptar perquè zones com el Baix Segura, Requena-Utiel, Ademús o altres zones de similars característiques puguen aprendre en peu d'igualtat en aquelles zones en les quals adopten altres nivells i sí tenen més facilitats per a eixir amb competència lingüística en les tres llengües?

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És ara el torn del Grup Parlamentari Popular.
La diputada Beatriz Gascó té la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, conseller.

La verdad es que a mí me preocupa que todo el mundo gobierne mal menos usted.
La verdad es que es algo que me hace sospechar.

Porque, claro, ustedes no se han equivocado en absolutamente nada.
No sé si calificar su explicación de osada o de soberbia, permítame.
Porque, claro, ni un solo error en todo un procedimiento que está cargado de críticas, de manifestaciones y de suspensiones cautelares por parte de un juzgado, a mí me hace sospechar.

Pero, mire, a mí también me sorprende cómo cambian las cosas en tan poco tiempo.
Claro, usted, es verdad que a petición propia, pide la comparecencia en esta comisión para explicar el borrador del decreto lingüístico.
Claro, esto es el 26 de septiembre, pero han pasado muchísimas cosas desde entonces.
Desde luego, la época gloriosa de ese borrador ya no tiene nada que ver con la realidad del decreto de chantaje lingüístico que tenemos suspendido en estos momentos.

Han pasado muchas cosas, ha llovido mucho y se ha complicado todo este tema.
Y usted sigue sin dar ninguna explicación, porque lo sigue viendo todo bien.
Entonces, claro, de esta forma no vamos a poder avanzar de ninguna de las maneras, porque usted sustenta su decreto del chantaje lingüístico en una serie de pilares, en una serie de argumentos que uno a uno han ido cayendo.

Y durante mi intervención -que supongo que en la primera no me dará tiempo, pues espero que me dé tiempo en la segunda-, voy a intentar rebatirle uno a uno esos argumentos en los que ustedes se sustentan y que hasta los juzgados les han dicho que no son ciertos.

Pero es que, claro, usted pide la comparecencia en septiembre del 2016, el decreto se aprueba en enero del 2017.
Es decir, un año después ha tenido que ser el partido de Ciudadanos y el Partido Popular los que hemos dicho: Â«Hasta aquí hemos llegado.
Que se siente el conseller a dar explicacionesÂ».

Usted hoy no está aquí por voluntad propia, conseller.
Usted hoy está aquí porque hemos sido dos grupos de las Cortes Valencianas los que hemos dicho: Â«Ya está bien, ha pasado un año, que venga a dar explicaciones sobre el decreto del aspecto lingüístico.
Â»

Pero, claro, a medida que iba cambiando el escenario, yo entiendo que a usted le fuera mucho más incómodo sentarse a dar explicaciones, porque cada vez era mucho más complicado justificar lo injustificable, era francamente complejo.

Pero, bueno, a mí me gustaría que usted tuviera clara una cosa, conseller, de verdad -y se lo digo para que haga un ejercicio de reflexión interior por la noche, por favor-, porque esto ha sido una cuestión de radicalidad.
Es que no ha querido dar su brazo a torcer en ningún momento, es que no ha querido escuchar absolutamente a nadie.

Y precisamente por intentar anteponer sus intereses ideológicos y políticos a los intereses de los valencianos, estamos como estamos.
El resultado es que le han paralizado el decreto lingüístico, que era su medida estrella.
Ese ha sido el resultado.
Por una única cuestión, que es -insisto- su radicalidad.

Mire, yo podría perder el tiempo leyendo frases gloriosas, tanto de hemeroteca como de Diario de Sesiones que no tienen desperdicio, pero se me está acabando el tiempo y creo que hay cosas mucho más importantes que la comunidad educativa hoy está esperando que usted les resuelva.
Porque le aseguro que hay muchísima gente viendo esta intervención con muchísima atención y me gustaría que les contestara.

Pero deje que le diga una cosa muy clara, señor conseller.
Desde luego, de todo este caos absoluto que están viviendo los centros, usted es el único responsable, y creo que debería asumir responsabilidades políticas, porque usted es el único responsable.

Yo le voy a hacer unas preguntas muy concretas y me gustaría que me las contestara.
Algunas ya las han adelantado.
¿Cuál es el plan?
Los centros, a día de hoy, no saben qué hacer.
El director de la permanente, que le han hecho hoy hacer una nota diciendo que todo es magnífico, ayer se adelantaron, le hicieron una entrevista en la Ser y tengo aquí lo que dijo: Â«No sabemos lo que esto supone.
En infantil teníamos dos líneas y ahora no sabemos cómo dar respuesta.
No podemos hacer otra cosa que esperar que nos den instrucciones.
Â» El director de la permanente.
Es que está todo el mundo desesperado y usted no dice absolutamente nada.

Algo que me preocupa muchísimo.
¿Cuándo, señor conseller, cuándo?
Eso es lo que quiero que nos conteste.
Mire, yo le voy a decir algo que es muy claro: no vamos a tolerar, bajo ningún punto de vista, la desobediencia.
La ley no se puede cumplir un poquito.
O se cumple toda o no se cumple.
Vamos a estar totalmente vigilantes para que ustedes aprueben por completo la suspensión del decreto y que no intenten hacer trampas para intentar aplicar algo que no se puede aplicar.

Y termino, presidenta.
Usted está hoy aquí para explicar eso, no para poner el ventilador, que es su deporte favorito, y empezar a despotricar del Partido Popular.
Hoy está aquí para asumir su responsabilidad, para explicar sus decisiones, para explicar su gestión, para dar cara de sus errores, conseller, que han sido muchos.

La senyora presidenta:

Finalitze, senyora diputada.

La senyora Gascó Enríquez:

Y termino, presidenta.
Desde luego, salirse por la tangente, lo único que va a demostrar es que no tiene ni idea de cómo afrontar esta situación.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

A mi sí que m'agradaria fer un aclariment, i és que els ordres del dia fins ara en esta comissió han segut consensuats sempre amb tots els grups parlamentaris.
Tots els ordres del dia de totes les comissions.
¿D'acord?
(Veus) No, però vull dir, sempre s'ha consensuat…

La senyora Gascó Enríquez:

La petición la pidió Ciudadanos y el Partido Popular.
Y la petición de la comisión de ayer la pidió Podemos.
Esa fue la comisión de este punto.
La de ayer la pidió Podemos y esta Ciudadanos y el Partido Popular.

La senyora presidenta:

Senyora Gascó, no té la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Pues no me la dé.

La senyora presidenta:

No.

La senyora Gascó Enríquez:

O no me contradiga en mis argumentos y no hablaré.
(Remors)

La senyora presidenta:

No estic contradient-li els seus arguments, estic dient-li que els ordres.
.
.
(Veus)

La senyora presidenta:

Jo no vaig a entrar en ningun debat, jo estic fent un aclariment.

La senyora Gascó Enríquez:

Si entra en un debate, le contestaré, presidenta, así de claro.
(Veus) No toleramos la mentira, que no es lo mismo.

La senyora presidenta:

És una qüestió d'ordre, i això ho saben tots els diputats i diputades, que fins ara tots els ordres del dia d'esta comissió s'han fet consensuats amb tots els grups parlamentaris, amb tots els grups parlamentaris.

La senyora Gascó Enríquez:

¿Quién hizo la petición de esta propuesta?

La senyora presidenta:

Ui!
(S'interromp la gravació)

La senyora Gascó Enríquez:

Sí, presidenta, que usted lo lleva todo, fenomenal.
Viva Compromís, lo hacen todo fenomenal.

La senyora presidenta:

Continuem amb el torn de paraula…, continuem amb el torn de paraula del Grup Parlamentari Compromís.
El senyor Josep Nadal té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, presidenta.

Moltes gràcies, senyor conseller, per la seua exposició.

Des de Compromís mantenim intacte, com sempre, el nostre suport i la nostra alegria, perquè en un moment donat es presentara este decret de la manera en què es va presentar.

Pensem que és un moment històric que està vivint el nostre país, que és evident que podem passar d'una situació d'analfabetisme funcional en la pròpia llengua de moltíssima part de la societat, a una situació on la societat puga entrar-se dins del multilingüisme i realment posicionar-se com una de les societats europees capdavanteres en multilingüisme i que això, evidentment, té molts beneficis a nivell social en tots els sentits.

Com ara el tema del dia, estàvem parlant de la interlocutòria del TSJ, jo des de Compromís pense que és important manifestar també el nostre suport a la conselleria i manifestar l'opinió de Compromís contrària a esta interlocutòria.
No compartim la interlocutòria que manté les mesures cautelars.

Pensem que conté apreciacions polítiques que són de difícil justificació a tots els nivells.
Pensem que és una interlocutòria de mesures cautelars que entra al fons de l'assumpte, que és una cosa que no hem de fer una interlocutòria.
A més, parla d'una possible discriminació en la certificació de llengües, quan esta certificació de llengües no es donaria fins al 2023.

Per tant, trobem que és bastant absurd que s'haja suspés cautelarment tot el decret.

A més, ¿quin sentit té prendre mesures cautelars per a uns efectes que no es prendran fins d'ací sis anys?
En el tema de les certificacions, doncs això, se suspén tot el decret.
Si n'hi havia un problema en el tema de les certificacions, que nosaltres creguem que no, si n'hi havia un problema en el tema de les certificacions, ¿per què no se suspén eixa part només?

La irresponsabilitat del TSJ és absoluta.
.
.
(Veus) Escolta, estic parlant jo.
La irresponsabilitat.
.
.
(Veus)

La senyora presidenta:

Espere, espere, espere.

El senyor Nadal Sendra:

Estic exposant-li la postura del meu partit al conseller.

La senyora presidenta:

Perdonen, perdonen.
Demane silenci per al senyor diputat que té ara la paraula.
Pot vosté continuar.

El senyor Nadal Sendra:

Estava dient que si el problema eren les certificacions, ¿per què no suspén només les certificacions?
Sembla que es vullga fer un problema més gros amb esta interlocutòria.
I, evidentment, des de Compromís no ho compartim.

Per últim, dir que esta suspensió cautelar s'aplica en l'educació infantil, que és quan estaria el pròxim curs el decret.
L'educació infantil, recordem que no és obligatòria, no és obligatòria.
N'hi ha gent que no està escolaritzada en eixa edat.
I n'hi ha gent, pares, que podrien portar a una escola de xinés mandarí o de rus i fer l'ensenyament íntegrament en xinés mandarí, en rus, en eusquera o en la llengua que els done la gana als pares.

Per tant, que vinga ací el TSJ clavant-se en una cosa de l'educació infantil, també mos sembla totalment fora de lloc.

Senyor conseller, nosaltres estem ací per a donar-li suport en el que faça falta.
Li demanem que tire avant.
.
.
(Veus) (Se sent el diputat González Delgado que diu: Â«Esto es un parlamento.
El Congreso de los Diputados nos ha enseñado estos comportamientosÂ»)

La senyora presidenta:

Continue.
Bé, demane per favor, demane.
.
.

El senyor Nadal Sendra:

Li demanem, senyor conseller, que tire avant.
Sabem i vegem l'actitud d'alguns.
.
.
(Veus)

La senyora presidenta:

Senyor Fernando Delgado.
.
.
(Se sent el diputat González Delgado que diu: Â«En el colegio a mí me impedían estos comportamientos.
En la escuela.
Éramos niños educados.
Yo estoy pidiendo orden en un parlamento que no parece serloÂ»)

Continue, senyor diputat.

El senyor Nadal Sendra:

Pensem que, evidentment, després de vint anys de fracàs estrepitós de política educativa del Partit Popular, estem en un moment històric.
I, senyor conseller, no defallixca i anem fins al final i a per totes.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

És ara el torn del Grup Parlamentari Socialista.
La diputada Ana Besalduch té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Senyor conseller, ja hem parlat.
.
.
, no és avui la primera vegada que parlem d'este tema i que vosté ve a parlar d'este tema, senyor conseller.

El decret de plurilingüisme que, com vosté bé ha dit, ve a arreglar un desficaci de polítiques lingüístiques fracassades de vint anys del Partit Popular en el govern.
Les dades les ha donat vosté: dominen el castellà el 99,5, el valencià el 30% i l'anglés el 6,6 dels xiquets.
Qualificació d'eixa política: cero al cociente, y pasamos a la cifra siguiente, (rialles) senyor conseller.

Des del punt de vista del PSPV, irresponsable hagués sigut no fer res i quedar-mos en això.

Irresponsable hagués sigut fer una cosa sense tindre en compte on estàvem i on volíem anar.
Irresponsable hagués sigut fer una cosa sense tindre en compte l'opinió dels experts pedagògics a l'hora de traçar eixe camí per a arribar allí on volíem.

O irresponsable hagués sigut fer un model plurilingüe estanc i igual i no dinàmic, conforme s'ha fet, tenint en compte les diferents característiques lingüístiques que n'hi han dins de tota la geografia del nostres país.

I irresponsable seria que, dins d'eixe programa plurilingüe, els pares i la comunitat educativa en general no tingueren ni veu ni vot, com bé ha explicat vosté, i que se decidira des d'un despatx o des d'un silló d'un despatx per a tots, sense que tota eixa comunitat educativa poguera triar o decidir què era el millor per als xiquets i xiquetes.

Tenim una suspensió cautelar, és veritat.
Però és una suspensió cautelar.

Jo vull recordar una cosa que ja vaig dir en el plenari de Les Corts, parlant d'este tema.
En esta comunitat, les úniques sentències -sentències, no autos de mesures cautelars- contra polítiques plurilingües són les que va tindre el govern del Partit Popular sent conseller el senyor Font de Mora, en allò del xinés mandarí i en allò de donar l'educació per a la ciutadania en anglés.
Dos sentències que els deien que ho havien fet malament i molt malament.

No estem en eixe punt, ¿eh?
A nosaltres no ens ho ha dit ningú.
A vosté, senyor conseller, no li ha dit ningú que ho està fent molt malament.
Li han dit: Â«¡Eh!
, anem a suspendre això cautelarment per a vore què és el que passarà.
Â» Ja ho diran els tribunals.
Que jo pense, que jo pense -la meua opinió- que, al final, li acabaran donant la raó a la conselleria.
No tenim cap sentència que diga que ho han fet malament, ni una, ni tan sols eixe auto diu que ho han fet malament, perquè no ho diu, senyor conseller.
Però, bé, alguns s'entesten en avançar-se a les resolucions judicials que sí que han de pronunciar-se sobre el fons d'este tema.

La política de la conselleria en matèria lingüística -vosté ho ha explicat molt bé- és coral, perquè no té en compte només els alumnes, sinó com el professorat ha d'ensenyar els idiomes a eixos alumnes.
I, per tant, per part de la conselleria, per primera vegada, s'ha ficat en marxa tota una sèrie de mesures, que són les que vosté ha explicat, perquè eixe model plurilingüe puga, al final d'eixa etapa educativa.
.
.
, perquè eixe model plurilingüe puga aprovar, ¿no?
Perquè ací parlem que este model.
.
.
S'ha dit avui ací: té un suspens.
Però, ¿quin suspens?
Un pot decidir el suspens o no a un examen, després de fer l'examen, ¿no?
Perquè, si suspenem abans de l'examen, doncs, la veritat és que és una decisió o una opinió molt molt molt subjectiva.
.
.

La senyora presidenta:

Finalitze, senyora diputada.

La senyora Besalduch Besalduch:

.
.
.
(inintel·ligible) .
.
.
que passen les coses.

Senyor conseller -acabe, senyora presidenta; deu segons-, no vull desanimar-lo.
No n'hi ha més sord que qui no vol sentir i escoltar.
Animar-lo a seguir treballant per l'educació pública de qualitat i pels nostres xiquets i xiquetes.
I endavant, que té el recolzament del Partit Socialista perquè els nostres xiquets.
.
.

La senyora presidenta:

Senyora diputada, ha de finalitzar.

La senyora Besalduch Besalduch:

.
.
.
deprenguen, com a mínim, les tres llengües: el valencià, el castellà i l'anglés, com a mínim.

Gràcies.

La senyora presidenta:

És ara el torn del senyor conseller, que té la paraula per temps il·limitat.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies també als diputats i diputades que han intervingut.

Només dir.
.
.
, intentaré respondre a tot, ¿eh?
Però, primer que res, poden llegir-ho en el punt de l'ordre del dia, comparec a petició meua.
Per tant, es registra per petició pròpia.
Com s'organitzen, vostés ho han de decidir, però es registra a petició pròpia.
I jo sóc la persona que vull comparéixer perquè no tinc res a amagar, ni en setembre ni ara ni en cap moment.
Precisament per això venim i expliquem les coses, en tota la tranquil·litat del món, i diguem les coses com són, com les fem i com pensem.

Per un altre costat, i incidint en allò que estava diguent també la diputada del Partit Socialista, que seria una irresponsabilitat no haver fet res, seria una irresponsabilitat.
¡I tant!
Haguera estat una irresponsabilitat enorme, que durant molts anys ha passat i que no s'ha donat solució.

I una irresponsabilitat encara més gran són les manifestacions -que jo tampoc vaig a tolerar, i ho vull deixar ben clar- en què durant les últimes setmanes alguna gent ha posat en qüestió la professionalitat, ha posat en qüestió la capacitat dels mestres i, sobretot, dels directors i directores dels centres educatius de complir la llei i els ha posat la por al cos i els ha dit que estaven saltant-se les lleis i que els denunciarien si es saltaven les lleis.
I això no ho anem a tolerar.

Com a màxim responsable de l'educació, l'únic que pense dir dels nostres mestres i professors, dels directors i de les directores és gràcies, gràcies pel treball que fan; gràcies per ser tan bons mestres i professors; gràcies per treballar en les condicions en què han treballat en els últims vint anys i gràcies per ser unes persones que miren i que posen al centre els seus xiquets i xiquetes.
I això sí que no ho anem a tolerar mai.

Perquè el que no pot ser és que es facen declaracions per a generar espectacle per l'espectacle i que no es respecta els professionals de l'educació i que se'ls pose la por al cos.
I això no ho anem a permetre.
Perquè els responsables de l'educació som nosaltres, els qui estem ací, els qui formem part de l'equip d'educació, que alguns d'ells alguns avui m'acompanyen ací i que estic molt orgullós de poder treballar amb ells i elles.
Perquè som nosaltres els responsables, sí, ¡i tant que sí!
I perquè, si hem de fer algun canvi, enviarem les instruccions que facen falta.

Per tant, deixen de marejar els mestres i professors de l'escola pública del nostre país, perquè el que es mereixen, el que es mereixen és gratitud infinita per part de tots els grups parlamentaris i pel conjunt de la societat.
I, precisament per això, no tolerarem que es facen les apreciacions que s'han fet i, sobretot, com s'ha magnificat i com s'ha intentat posar por al cos del nostre professorat.
Per tant, no ho anem a tolerar.

Les responsabilitats són nostres, ¡i tant que són nostres!
I anem a donar les ordes que siguen oportunes.
I no han de fer res fins que nosaltres no donem l'orde.
I els responsables som nosaltres, clar que sí.
I ells són persones al serveis de persones, a qui els agraïm la seua tasca al servei d'un servei públic, com és el de l'educació.
Per tant, que quede ben clar i que vaja això per davant.

Deia també.
.
.
Miren, encara no he vist ningun argument, ningun argument de pes que responga a allò que s'ha exposat de per què i com s'ha fet este decret, per què era necessari i com s'havia de fer, per què s'havia de recórrer a aquelles persones que saben, a aquells experts que ens han dit com s'ha d'ensenyar.
I ningú ha rebatut, ningú, absolutament ningú ha dit que no, que resulta que eixa manera de funcionar no és la que toca, ¿no?

Per tant, no sé què estan posant en qüestió en el fons.
¿Estan posant en qüestió que fem.
.
.
, que generem les oportunitats necessàries per a aprendre les tres llengües?
¿És això el que estan posant en qüestió?

¿Algú realment -i ho he vist en algunes de les intervencions-, algú realment pensa, algú realment pensa que ensenyant les mateixes hores diferents llengües que tenen diferent presència a la societat s'aprendrà igual?
És que no té ningun fonament pedagògic.

Si és això el que pensen, ho diuen, ho diuen i quedarà manifest que realment no estan responent a necessitats de posar al centre l'alumne, que és el que fem cada dia, cada dia que estem davant les responsabilitats que tenim, perquè aprenguen de veritat.

I aprendre de veritat vol dir fer allò que és necessari perquè aprenguen, no és dir: anem a fer declaracions, que a la millor queden molt bé, que s'ensenye el mateix i, a partir d'ahí, ja vorem què aprenen.
Perquè la realitat és que tots els estudis acadèmics ho diuen claríssimament que això no és així.

Per tant, miren -i ho dic des de tot el cor i des de tota la tranquil·litat i la fermesa en què u pot fer-ho, també com a mestre-, a mi em faria vergonya, a mi em faria vergonya dir.
.
.
i dubtar, dubtar dels experts en plurilingüisme, de posar-los en qüestió.
A mi em faria vergonya.
Em faria vergonya dir que allò que posa el decret, que és el que ens han dit els experts que s'ha de fer, no s'ha de fer.
¿Resulta que la gent que estem ací resulta que som més experts que els qui són doctors en la matèria?
Jo en això pense que queda ben clar, ¿no?

Podem fer un exercici, i li ho demane.
.
.
, per exemple a la senyora Ventura, li demane que fem eixe exercici.
Vosté és professora de Psicologia a la Universitat Jaume I.
Vaja al despatx, al despatx de la seua companya, per exemple, Pilar Safont o de la seua companya Eva Alcón, va allí i li diu que elles, que són doctores en pedagogia, en llengües, que s'estan equivocant, que ho fan malament, que vosté sap més, que sap que el que fan elles no està adequat, que tots els anys que han invertit en estudiar com s'ensenyen les llengües, tots els anys que han invertit elles han estat tirats per la borda.
(Remors i algú demana silenci: Â«XxtÂ») ¿El silenci es respecta en tota hora?
Gràcies.

Per tant, diria que pot anar allí i dir-li-ho.
Li diu que s'ha equivocat, ¿no?
(Veus) Que ella no, que ella s'equivoca, que vosté té la raó, que sap més que ningú i que sap més que ella, fins i tot més que aquells que han estat anys i anys destinant-se a estudiar, a la recerca.

S'ha parlat de l'equitat, un modelo equitativo.
Mire, (soroll de papers) l'equitat i la igualtat.
Això és una cosa que crec que l'hauran vist totes i tots, ¿no?
És una imatge que tots hem vist, ¿no?
Perquè realment siga equitatiu, s'han de fer diferents ajudes, diferents propostes perquè tots arriben en igualtat de condicions al mateix lloc.

Si això estem convençuts que passa i que és necessari en el conjunt de la vida per a aquelles persones que tenen una mobilitat reduïda, per a aquelles persones que tenen situacions diferents de partida i que les administracions públiques han de fer el possible per a posar en condicions d'igualtat, igual passa en les llengües, passa exactament en les llengües.

Per tant, allò que diuen els experts és que s'ha de tendir a aquest model, que és ajudar més, tindre més presència d'aquelles llengües que tenen menys presència en el context social.
I, precisament, per això, per eixa fonamentació, la base del model pedagògic, la base del model pedagògic.

I, per tant, pense que les afirmacions que es fan crec que no deurien ser tan a la lleugera i que s'hauria de respectar aquella gent que ha estat fent, durant molts anys, recerca en la matèria.

Pel que fa a les apreciacions sobre el caos, ¿no?
, i decidits a buscar portades, més enllà de si realment s'està ajudant o, més bé, s'està impedint que l'alumnat puga aprendre llengües.
Mire, el caos són vostés i són alguna gent perquè el que fan és posar per damunt els interessos partidistes a l'aprenentatge de llengües dels xiquets i les xiquetes.
I és així.
Busquen el titular pel titular, busquen el titular pel titular per tal d'impedir, a canvi de buscar càlculs partidistes.

I això és el que han fet, i això és el que han fet.
Si no, donem un únic argument pedagògic -és a dir, que pose al centre a l'alumnat que té la necessitat d'aprendre- en què este decret no està ben fonament i que no està basat en allò que s'ha de fer perquè els xiquets aprenguen llengües.
I fonament-ho i diga quins experts sostenen eixa idea, perquè no n'hi ha, perquè no n'hi ha.

Perquè tot el que estan dient, tot el que estan dient és buscar partidisme, buscar tacticisme, buscar generar embolic per l'embolic per tal de generar el que vostés pensen que és millor per a vostés electoralment, partidistament, i no.
.
.
, oblidant-se que els xiquets i xiquetes estan al centre de tot allò que fem o, almenys, deurien estar.

Vam demanar l'informe als experts.
I no només ha hagut un informe dels experts i, per tant.
.
.
-que no sé per què s'entesten en posar en qüestió-, sinó que ha hagut un suport al decret, un suport al decret per les cinc universitats públiques valencianes, també pel CEU, per diferents universitats també.
I no només això, sinó per les associacions de directors d'infantil i primària, de secundària, d'escoles d'adults.
.
.

És a dir, les persones que fan recerca i les persones que estan en el dia a dia en els centres educatius han fet els seus manifestos a favor del decret i han dit que era necessari i han dit que estava ben fonamentat.
La gent que treballa en el dia a dia en els centres educatius, la gent que treballa en el dia a dia i aquells que treballen en la recerca pedagògica són els que han dit que sí, que era necessari i que estan a favor d'eixe decret.

Per tant, ¿per què s'entesten en anar en contra dels que estan en el dia a dia en els centres educatius?
També la principal federació de pares i mares, també.
La majoritària, també, també ho ha fet, també.
I els principals sindicats i el col·legi de psicòlegs, per si de cas vosté vol preguntar-los-ho als seus col·legues.

Miren, fins ara, fins ara ha estat això el que hem tingut en este decret, el que hem vingut a presentar ací, i el que hem vingut a respondre els seus dubtes.
Jo vullc que fem una reflexió, una reflexió de com va a ser eixe decret que alguna gent diu que era consensuat, que és el millor, que és el que s'ha de rescatar, que és el que ha de reviure, que és el decret del 2012.

Miren, jo ho recorde, perquè era mestre, i sóc, i perquè sé el que va passar en el 2012.
I en el 2012, no sé si alguns ja no ho recorden, perquè pareix que volen donar lliçons, i jo pense que les coses s'han de contextualitzar.
.
.
S'ha parlat ara que hi va haver consens en la comunitat educativa en aquell decret del 2012, del govern del Partit Popular.
Jo només recorde que al juliol del 2012, juliol del 2012, en el paranimf de la Universitat de València es va reunir un grup de gent, casualment experts en la matèria i gent que està en el dia a dia en l'educació.

Tornem a repetir el tema.
Els que saben de la matèria i els que estan en el dia a dia en el món de l'educació, a favor del nostre decret, i estaven evidentment en contra d'un decret que no tenia cap fonament pedagògic, que és el decret del Partit Popular de l'any 2012: la Universitat d'Alacant, la Universitat de València, la Universitat Jaume I, la Universitat Politècnica de València, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua.

És que tots aquells que estan en el dia a dia en l'ensenyament de les llengües van dir que no era un decret consensuat, que no estava fonamentat pedagògicament, que no tenia sentit eixa proposta que s'estava fent.
Just tot el contrari del que s'ha fet ara, just tot el contrari dels avals que té el decret actual.

Per tant, posant al centre els alumnes queda claríssim que el que s'ha fet és el que s'havia de fer, el que la comunitat pedagògica, la comunitat educativa i acadèmica deia que s'havia de fer en la situació que tenim.

Seguixc, perquè com els agrada parlar de sentència, vaig a llegir una sentència que també li sonarà a alguna de les persones que està ací.
Diu: Â«A la vista de este planteamiento del presente recurso, hay motivos formales y de fondo que, debiendo comenzar por los primeros, es decir, por la invocada nulidad de (inintel·ligible) … de la disposición recurrida, en virtud de lo dispuesto en el artículo 62.
2, -diu- por haberse dictado… -una disposició de l'anterior govern-, per haberse dictado prescindiendo del procedimiento legalmente establecido, al no haber habido negociación con las organizaciones sindicales.
Â»

Disposició del Partit Popular.
Sentència ferma.
Per haver-se saltat els tràmits, per no haver negociat col·lectivament amb els sindicats.
I ¿ara vénen ací a donar lliçons de un decret.
.
.
?
¿Sí?
¿Vénen ací a donar lliçons?
¿Sí?
Vaja, doncs jo passaria vergonya, ¿eh?
Perquè si s'ha saltat u.
.
.
, sí s'ha saltat u.
.
.
Ja veig que no, perquè tenen molta incoherència dins, ¿no?
Però donar lliçons d'un procediment que ha estat impecable, avalat per tots, que ha estat.
.
.
Sí.
Un procediment que ha estat impecable, avalat per tots: Consell Jurídic Consultiu; que ha tingut el procés participat de tots els sindicats, del conjunt de la comunitat educativa, dels grups parlamentaris.
Fins i tot, fins i tot .
.
.
No cal que es pose nerviosa, tinc el meu temps i seguiré dient coses, encara que no li agrade.
No es preocupe.
(Veus) Sí, ¡i tant que sí!
Per tant, seguim.

La senyora presidenta:

Guarden silenci, per favor, diputats i diputades.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

A mi em faria vergonya, com deia abans, ser així d'incoherent.
És a dir, vindre a donar lliçons, quan vostés, estant en el govern, es saltaven tota la tramitació.
I tenen sentència ferma per haver-se saltat la tramitació en l'ordre de plurilingüisme.
És que estem parlant de plurilingüisme.
És que no van ni negociar en els sindicats.
I nosaltres hem fet tota la tramitació com toca.

Per això, defensem la seua plena legalitat, perquè està fonamentat pedagògicament i perquè s'ha fet tota la tramitació impecable.
I precisament per això nosaltres defensem la seua legalitat.

I seguixc.
No només va haver-hi això, sinó que un conjunt d'entitats sol·licitaven una reunió que mai es va produir.
I vosté sap de què parle perquè era la negociadora en aquell moment.
I seguixc.
No només, no només el que he dit fins ara, sinó que no van consultar els experts, no van consultar els experts.
Nosaltres, sí.
Ens han dit com s'ha de fer.

I a més a més, la cap de servei d'ensenyament de llengües, mentre la que era directora general, està avui ací, en el Partit Popular, la que era cap de servei d'ensenyament de llengües, que, per cert, recorde que en una intervenció, vosté mateixa va dir que era una gran professional, en una intervenció a Les Corts.
Ella mateixa, en declaracions al diari El País, deia que Â«se equiparan las dos lenguas y eso es injustoÂ».
Parlant del seu decret, del plurilingüisme del Partit Popular.
Â«Se equiparan las dos lenguas y eso es injustoÂ».
Sí, sí, ho pot mirar en l'hemeroteca.
Â«Porque no están presentes del mismo modo en la sociedad.
No están equilibradas socialmente.
La presencia del valenciano está relegada al ámbito familiar y a la escuela.
Y, si en la escuela no compensas ese vacío, es evidente que estás dejando de lado el valencianoÂ».
Bé, no van consultar en els experts de les universitats ni els experts de casa.
Van escriure el que van voler.

Eixa és la diferència, eixa és la diferència entre aquells que actuen des d'una posició radicalment ideologitzada i partidista -Partit Popular, decret 2012-, que no escolten a ningú, que no fan el procediment tramitat com toca, i aquells que hem fet el procediment com toca, que li hem demanat a la comunitat educativa que diga i als experts com s'ha de fer per tal de tirar endavant.

Per tant, no vinguen a donar lliçons en eixe sentit, perquè crec que més bé passaran vergonya.

Han preguntat: Â«I ara què?
Â» Â«¿Qué va a hacer?
Â» Bé, primer que res, com deia també la diputada del Partit Socialista, l'auto no és ferm.
I com que no és ferm i no estem d'acord, l'anem a recórrer.
I ja ho hem dit, ¡clar que sí!
, clar que l'anem a recórrer, perquè pensem que n'hi ha un fonament tant jurídic com pedagògic que fa que puguem recórrer i que anem a recórrer, perquè tenim tota la tranquil·litat del món d'haver fet les coses bé i de poder-les explicar on siga.

I precisament per això, com que l'auto no és ferm, anem a recórrer, com ja hem anunciat.
No estem desenvolupant el decret, complim la sentència.
Perquè nosaltres sí que respectem la justícia.
Nosaltres sí que la respectem.
Cadascú que pense si l'ha respectada o no en el seu temps.
Nosaltres sí que la respectem.
I no estem desenvolupant el decret, perquè s'han fet unes mesures cautelars.

S'ha demanat un informe a l'advocacia, perquè ens diga quins efectes té.
I donem -i reitere-, tornem a donar tranquil·litat als centres educatius, a les famílies, perquè les instruccions les donarem nosaltres, que som els responsables.
I que ara no han de fer res, si nosaltres no els diem què és el que han de fer.

Per tant, tranquil·litat a les famílies.
L'auto no és ferm.
Es fa el recurs, es demana a l'advocacia perquè ens diga exactament què és el que s'ha de fer i no es desenvolupa, que és el que estem fent.

Per tant, això és el que estem fent, i això és el que estem explicant.

I deia que ha tingut també tot l'aval jurídic, com deia, fins ara.
Escolten, la conselleria té els seus mecanismes de control.
L'Advocacia de la Generalitat ha exercit el seu mecanisme i ha dit que el procés està ben fet i que el decret respecta la llei.
El Consell Jurídic Consultiu també.
I la fiscalia, en el seu informe, diu clar que Â«no aparece ninguna discriminaciónÂ», que és la que ha de vetllar pels drets.

Per tant, pense que queda bastant clar per què nosaltres continuem en el recurs i per què defensem la plena vigència, la plena legalitat del decret i la seua fonamentació.

Han parlat de discriminació, i vaig a llegir-los què s'ha dit sobre la discriminació d'este decret.
Diu: Â«Por tanto, no aparece discriminación alguna en relación al castellano, que queda como lengua cooficial, sin que se restrinja ni su conocimiento ni su uso, respetándose el mismo; garantía que se desprende del artículo 4 del decretoÂ».

Â»No se prohíbe ni se excluye de la enseñanza el castellano, ni se impone la del valenciano.
Los padres pueden elegir la opción que mejor les convenga.
El que se favorezca el uso del valenciano no supone exclusión del castellano, siendo los padres libres de elegir la lengua que prefieren.
Tampoco se dificultan o se ponen trabas a la enseñanza del castellano.
En el decreto en cuestión no aparece en ningún momento que se requieran mayores requisitos para realizar los estudios en unos centros que en otros, pudiéndose elegir libremente.
Â»

La fiscalia diu tot això.
Això ho diu la fiscalia.
La fiscalia, que és la que ha de vetllar pels drets, diu això.
Per tant, no es vulnera ni es fa ninguna discriminació.
No només això.

Anem a vore.
Vostés diuen.
.
.
, estan dient, que és discriminatori, segons vostés és discriminatori, -si m'equivoque, em corregixen, però vostés han dit això- que és discriminatori que els diferents centres educatius n'hi haja diferents nivells d'anglés, ¿no?
Vostés han dit això.

Han dit que n'hi han diferents centres que no tenen el mateix nivell d'anglés i que això és discriminar, i que això és discriminatori.
Això ho han dit diferents grups d'ací.
Vostés han dit això.
Doncs bé, molt bé.

A Madrid, vostés governen junts.
I a Madrid n'hi ha centres que tenen més presència d'anglés que altres, en el mateix sistema.
¿Això és discriminatori?
¿En Madrid, en Madrid estan discriminant, en els centres que són denominats per ells mateixos bilingües i els que no?
És a dir, els que vehiculen més en anglés i els que no.
¿Estan discriminant?
¿El Partit Popular està discriminant en Madrid?
¿Els ho han portat al tribunal superior de justícia?
¿Els han dit que estan discriminant les famílies?
Tenen diferent presència en un mateix sistema de l'anglés, en un mateix sistema.
¿On està la discriminació?
¿On està?
Si no està en Madrid, no està ací.

Múrcia.
Partit Popular, suport extern de Ciudadanos.
Decret de plurilingüisme de Múrcia, nivell bàsic, nivell intermedi, nivell avançat.
¿Estan discriminant els del Partit Popular de Múrcia?
¿Està discriminant Ciudadanos Múrcia?
Nivell bàsic, nivell intermedi i nivell avançat.
Exactament els mateixos noms, exactament els mateixos noms.

La diferència la està dient ací el senyor Zaplana: el valencià.
Efectivament, estan en contra del valencià, doncs diguen-ho.
Diguen-ho.
(Veus) No n'hi ha ningun problema, no n'hi ha ningun problema, no n'hi ha ningun problema.
¡Clar que sí!

La senyora presidenta:

Guarden silenci.
Guarden silenci, diputats.
Guarden silenci.
(Veus)

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Molt bé.
Clar que sí.
Hi ha diferent presència de l'anglés en els centres educatius, que s'anomenen bilingües en Madrid.
I això no discrimina.
I ací hi ha diferent presència de diferents llengües i això discrimina.

Escolten, miren perfectament el fonament pedagògic del que estan dient i comparen en els seus companys de partit.
És que al final vostés mateixos se'n van a la radicalitat dins del mateix partit.
Imagine's, imagine's, ¿eh?

Per cert, els nostres centres han pogut triar els nivells educatius en els consells escolars, en els consells escolars.
En Madrid ho han triat en un despatx.
Diferència de relat, també, i de fets, pel que fa a la llibertat, que tant continuen dient.

¿Qui era el que triava en el model anterior?
La conselleria, en la seua autorització.
I només va fer una consulta que van participar un 2%.
¿Qui ha triat en l'actual model?
Els consells escolars, per majories de dos terços, participats per les famílies, amb l'equip pedagògic presentant la proposta.
I dos terços de majoria en el consell escolar, participat per les famílies.

Per cert, vaig a dir-los una qüestió.
¿Saben què demanava el ministeri?
El director, que era el director el que ho havia de decidir.
Casa un poc eixa incoherència una altra vegada del Partit Popular.
Una cosa a Madrid, una altra cosa a Múrcia, ara una altra cosa ací.
Ací, segons el Partit Popular, havia de fer-se un referèndum entre les famílies.
I en canvi, el ministeri dia que era el director, el director.

Nosaltres, ¿què hem dit?
Molt clar.
Aquells que saben de pedagogia, el lideratge pedagògic és el que ha de fer la proposta, s'ha de debatre, s'ha de consensuar, s'ha de participar pel conjunt de la comunitat educativa, consell escolar.
Per tant, el consell escolar participa i es decidix per majories de dos terços, majories qualificades, perquè hi haguera els acords necessaris.

Seguixc en la carta del ministeri, que ha dit diferents qüestions.
Entre altres, ha apuntat eixa col·lisió en la coherència, entre si ha de ser el director o han de ser les famílies.
No, nosaltres ho tenim clar.
És a proposta de la direcció, perquè és qui és competent.
És evident, és competent la direcció.
Però pensem que ha d'haver una major participació, les famílies han de poder participar en el consell escolar.
No ha d'haver eixa col·lisió que vostés pareix que tinguen inherent.
Però nosaltres tenim clar que ha de ser la comunitat educativa participada i, sobretot, liderada també pels líders pedagògics, en este cas, els mestres i professors.

Per cert, una altra qüestió de les cartes del ministeri, només perquè quede clar i que si algú té dubtes, que ho tinga.
En el decret de concert els preguntàvem per quatre coses, tres, tres copiades i pegades en el decret actual de l'ordre de concerts del Partit Popular.
I ¿ens pregunten sobre la legalitat d'això?
Doncs igual és que canvien els criteris en funció de qui governa, ¿no?
, perquè ens pregunten pel tenor literal, que es repetix ara, del que hi havia amb l'ordre de concerts del Partit Popular.

Han parlat de xantatge, han parlat de xantatge també.
Miren, jo pense que no hi ha xantatge a Madrid, no hi ha xantatge a Múrcia, no hi ha xantatge ací.
Jo pense que la major llibertat, la major llibertat és que un conega com més llengües millor per obrir-se les portes.
I això és el que proposem nosaltres, que puguen tindre i exercir la seua llibertat en la major insistència possible, perquè tinguen el coneixement real de totes les llengües possibles, el màxim coneixement de les llengües.

I xantatge és.
.
.
xantatge és que tu per a aprendre anglés hages de pagar, que és el que ha estat passant en este país durant tots els anys que ha estat governant el Partit Popular.
Això sí que és xantatge, que si no tens recursos, no pots aprendre anglés.
I això és amb el que volem acabar, perquè tots, absolutament tots puguen aprendre com més llengües millor, com més llengües millor, i puguen exercir la seua llibertat, puguen obrir-se totes les portes.
I això passa per un aprenentatge real, per una realment aposta pel plurilingüisme que faça que siga efectiu.
I això passa per consultar els experts, com hem fet nosaltres.

També s'ha parlat de xantatge fins i tot en casos concrets.
Baixem a casos concrets i així jo pense que quedarà encara més clar.
Ens deia que estàvem fent xantatge en algunes zones especialment de les comarques d'Alacant, perquè les famílies triaren avançar diferents nivells.
Jo vaig a fer la realitat concreta perquè la gent puga copsar eixe suposat xantatge.

El centre La Condomina d'Alacant.
Autorització del 22 d'abril de 2013, la va signar vosté, senyora Gascó, supose que se'n recordarà.
Deia.
.
.
Per a impartir les diferents matèries en les llengües vehiculars, és a dir, en quina llengua s'impartix cada matèria.
Vosté va autoritzar que les matemàtiques s'impartiren en castellà.
Nosaltres també.
Vosté va autoritzar que la música s'impartira en castellà.
Nosaltres també.
Vosté va autoritzar que l'educació física s'impartira en castellà.
Nosaltres també.
Va autoritzar que la religió o la seua alternativa s'impartira en castellà.
Nosaltres també.
Vosté va autoritzar que la plàstica s'impartira en anglès.
Nosaltres també.
Vosté va autoritzar que el coneixement del medi, socials i naturals s'impartira en valencià.
Nosaltres també.
¿On està el xantatge?

I a més a més, efectivament, (remors) i a més a més, ¿sap quina és la diferència?
(Veus)

La senyora presidenta:

Guarden silenci, per favor, diputats i diputades.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esports:

La diferència.
.
.

La senyora presidenta:

Si torne a cridar l'atenció.
.
.
No sé ja que més dir-los perquè guarden silenci mentre està en l'ús de la paraula l'orador.

La senyora Gascó Enríquez:

Presidenta, presidenta, simplemente por una cuestión de orden.

La senyora presidenta:

No té la paraula.
No té la paraula.
(Veus) No té la paraula, senyora diputada.
(Veus) No té la paraula.
¿D'acord?

La senyora Gascó Enríquez:

Tengo derecho a pedir la palabra por una cuestión de orden, presidenta.
¿Me puede escuchar, por favor?
Se lo estoy pidiendo con toda la educación del mundo.
Lo único que estoy pidiendo, puesto que no estoy pidiendo… (Inoïble)

La senyora presidenta:

Quan finalitze, quan finalitze.
.
.

La senyora Gascó Enríquez:

.
.
.
el artículo 69.
Puedo interrumpir el debate en cualquier momento cualquier diputado (veus) si lo cree conveniente.
(Rialles) Señor letrado, ¡hombre, por favor!
(Veus) Apelando al artículo correspondiente.
(Veus) (Se sent una veu que diu: Â«El orden no parece un término respetado aquí.
Â») No, no, yo apelo al reglamento.
Conocemos el reglamento.
Usted lo tiene encima de la mesa, ¿puede consultarlo o preguntarle al letrado si lo que estoy diciendo no es cierto?

La senyora presidenta:

Dígame.

La senyora Gascó Enríquez:

Lo único que yo le digo es que, atendiendo al artículo 69, se me están haciendo alusiones personales.
Puesto que no estoy pidiendo la palabra para contestar a esas alusiones personales y además inexactitudes -por lo tanto es casi un artículo doble-, lo que sí que le pediría es que luego fuera ecuánime con el tiempo porque, si no, luego no voy a poder tener tiempo de contestarlo todo.
Por una cuestión de orden y de cumplimiento del reglamento.
Ya está, presidenta.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Continue, conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esports:

Gràcies.

La diferència és que nosaltres hem autoritzat competència comunicativa oral, allò que hem explicat abans, perquè els nostres alumnes aprenguen de veritat a comunicar-se, puguen aprendre a comunicar-se i que entenguen en anglès i es puguen comunicar en anglès.
Eixa és la diferència.

Miren, pel que deia abans de la certificació, tots poden optar a la certificació, tots poden optar als nivells màxims de certificació.
Ho diu el decret, ho diu l'addicional cinquena, ho diu el punt quart i cinquè de l'addicional cinquena.
Per tant, tots poden optar a eixa certificació.

¿Per què tots els nivells no certifiquen d'inici el mateix?
Molt senzill.
Fins ara no es certificava res.
I el que no pot fer una administració és el mateix programa que fins ara no certificava, de repent que certifique.
Si no ha hagut ningun canvi, si no ha hagut ningun avanç, no anem a certificar si no hi ha un canvi, perquè fins ara no es certificava.
Tan senzill com això.

Eixos alumnes, els que estan en el nivell bàsic, ¿poden optar a certificació?
Sí, sí.
¿Poden optar a la màxima certificació?
Sí.
Per tant, ¿què estem generant?
Oportunitats, oportunitats per a tots els alumnes, absolutament tots.
I precisament per això està la fonamentació, perquè realment puguen tots els alumnes tindre majors oportunitats.

A més a més -i ho saben, són coneixedors-, tenim un altre decret que està ja a punt de publicar-se, que és el decret de currículum, que el que fa és donar màxima llibertat als centres educatius -i ahí també li conteste a la senyora diputada de Podem- en què els centres educatius, amb autonomia de la seua gestió pedagògica, podran destinar fins a tres hores i mitja de lliure disposició, que fins ara no estaven damunt la taula, a allò que ells més necessiten, a allò que ells pensen que és millor, per a adaptar-se a eixes diferents necessitats que hi ha en tot el territori, per a adaptar-se a les diferents necessitats dels nostres alumnes, perquè puguen realment fer allò que realment necessiten els seus xiquets i xiquetes i arrimar-se millor a eixes necessitats.

Per exemple, poden fer en un nivell bàsic més matemàtiques, més projectes transversals, també més anglés, si volen, també més anglés si volen.
Igual que la resta de nivells.
Per tant, el que fem és posar al servei dels equips pedagògics una major capacitat per a adaptar-se, trencar les barreres que hi havia fins ara en la departamentalització dels coneixements.
I, per tant, que un puga aprendre de forma transversal i organitzar, organitzar millor les seues hores.

També li dic que en el pla de xoc que hem fet de formació, i especialment les atencions preferents, atencions preferents a aquelles zones que més ho necessiten també.
I els intercanvis -cosa que també recorde que en un debat de Les Corts va aparèixer ja la possibilitat que hi hagueren intercanvis entre diferents zones del propi alumnat perquè tinguen.
.
.
- també està en marxa, també està la possibilitat per a millorar el coneixement, sobretot l'accés en igualtat d'oportunitats, com deia abans, a l'aprenentatge de llengües per totes i tots.

Com dèiem també, i com no pot ser d'una altra manera, s'ha de fer més pedagogia.
Sí, té raó, s'ha de fer més pedagogia.
Clar.
Sí, sí.
Els assessors de plurilingüisme que han estat fent el treball.
.
.
, que han fet un gran treball, el que han pogut fer.
Però, evidentment, s'ha de fer encara més pedagogia, i s'ha de parlar molt més amb les famílies, i s'ha de parlar molt més amb els equips pedagògics i s'ha de combinar millor les accions més enllà de l'aula.

També ho estem fent, per exemple, en activitats culturals, en activitats que també depenen de la nostra conselleria, per tal de trencar moltes vegades eixos prejudicis que hi ha al voltant de l'aprenentatge de les llengües, amb eixa mirada més transversal que va, fins i tot, fora de l'aula.

També ho estem fent i, evidentment, que cal més treball en eixe sentit.
Eixes flexibles, com dèiem abans, a les seues necessitats i que es generen oportunitats en tots els llocs i, especialment, allà on més es necessita.
En eixe sentit, sí que treballem i que cal més pedagogia, ja li dic que sí també.

He escoltat allò de los varapalos jurídicos.
Mire, vaig a explicar això bé també.
He escoltat.
.
.
Portem vora dos anys on hem escoltat moltes qüestions i algunes especialment tenses i afirmacions molt dures com les que s'han fet fins ara en este tema i també en altres.

Varapalos jurídicos.
Miren, respecte al programa experimental 2-3 anys, que s'han dit barbaritats, dos sentències, les dos ens donen la raó a La Generalitat.
Dien que anàvem a fer absolutament de tot en aquella ordre de les aules de dos anys i resulta que ens dóna la raó, se'ns dóna la raó.

Precisament per això, per la responsabilitat d'atendre a l'interés general, nosaltres anem a recórrer perquè sabem, en este cas el decret del plurilingüisme, que està sustentat plenament el decret.
Igual que fins ara s'han fet manifestacions com les que s'han fet, per exemple, en el programa experimental de dos anys, si no haguérem nosaltres mantingut la nostra postura i haguérem dit és plenament legal, és plenament necessari, ara no n'hi haurien 1.
800 xiquets i xiquetes que tenen eixe servei, en els quals les seues famílies no podrien tindre eixe servei.

I ara mateix hi ha el servei que està transformant la vida de molta gent.
I precisament per això, perquè hem de posar l'interés general pel mig, nosaltres mantenim -¡i tant que sí!
- la nostra aposta per un plurilingüisme real.

Igual passa amb la jornada escolar.
Igual passa amb la jornada escolar.
Tant se va dir sobre la jornada escolar, tant se va dir sobre la jornada escolar.
I resulta que la sentència del tribunal superior de justícia 232/2017 diu que dóna la raó a la Generalitat Valenciana, que està ben regulada.

Si haguérem fet cas de tot allò que es va dir ací, ho haguérem hagut de parar, haguérem hagut de tirar-ho tot enrere.
No, senyor.
La gent ha pogut votar, les famílies han pogut decidir.
Han pogut decidir.
Igual que en el plurilingüisme també, en la seua participació en el consell escolar.
(Veus) I ací també, ací també, perquè com és una qüestió que atén a l'organització familiar i no és una qüestió pedagògica -i això ho saben perfectament-, (veus) si haguera hagut un únic model haguérem dit eixe model és el millor, només es pot fet aquest.
Com hi ha diferents models i no hi ha diferents en els aprenentatges, és una qüestió d'organització familiar, les famílies han pogut participar.

Admissió.
També vam escoltar moltíssimes barbaritats sobre l'admissió.
Tots els defectes negatius que anava a tindre, tots.
I resulta que dos sentències favorables per a La Generalitat.
S'anava a acabar el món amb l'admissió.
Jo ho recorde perfectament.
Alguns dels diputats que estan ací supose que ho recordaran.
Els que no volen tindre memòria supose que no ho voldran recordar.
Però el cert és que dos sentències favorables també i les famílies seguixen triant centre.
I els centres no són les que trien a les famílies, són les famílies les que trien el centre.

També les instruccions, per exemple, per als professors de religió.
Les dos sentències favorables.

Les beques per a les universitats.
¿Recorden tot aquell debat al voltant de les beques?
Doncs resulta que n'hi ha una, dos i tres sentències favorables a La Generalitat.

I seguisc.
Concerts educatius.
També.
Podria dir tot el que s'ha dit, podria repetir i estaríem encara més temps.
Però resulta que dels concerts educatius les sentències que tenim, les dos sentències que tenim fins ara ens donen la raó a La Generalitat.

Per tant, precisament per tot això nosaltres mantenim la nostra aposta pel plurilingüisme, perquè sabem que l'interés general ha d'estar per damunt i perquè sabem que les manifestacions i les soflames i l'interés de l'espectacle per l'espectacle no és el d'unes persones que estan governant.
I nosaltres no caiem ahí.

Per això seguim tirant endavant, seguim tirant endavant respectant i acatant les decisions judicials.
No desenvolupem el decret.
Fent que realment es puga.
.
.
Recorrem, clar que sí, evidentment, si no estem d'acord.
I apostant per eixe plurilingüisme real.

Per cert, n'hem perdut una.
I no vull faltar a la veritat perquè si no tampoc.
.
.
Estem a Les Corts i jo crec que això ha de quedar ben clar.
Ahir mateix ens va arribar una notificació d'una sentència ferma.
I ho he de dir.
És de l'any 2014-2015 i és d'un tema de concerts de l'anterior govern.

Supose que, per equivocació, a la millor no, però mentre estaven al govern van llevar un concert a meitat curs, de Batxillerat, per cert, de Batxillerat.
(Veus) I resulta que ha arribat ferma i diu que ho van fer vostés malament.
(Veus) Lliçons, lliçons les justes, ¿eh?
les que pogueren arribar.

Per tant, estem convençuts que en tots els casos, igual que com fins ara, els diferents jutges podran llegir els nostres recursos, podran vore la fonamentació pedagògica que té i el tràmit que ha tingut i podrà tirar endavant.

I mire -vaig acabant ja la segona intervenció-, com deia els responsables som nosaltres de donar les ordres i, per tant, tranquil·litat al conjunt de comunitats educatives perquè tot allò que hàgem de fer ho farem via les instruccions que els donem.

Deia al principi de tot que és una irresponsabilitat molt gran i que no anava a tolerar que es posara en qüestió el treball dels mestres i professors, sobretot el de les direccions dels centres, i que nosaltres estem per a protegir-los, per a estar amb ells, per a dir-los gràcies per tot allò que han fet.

Però no només això.
Mire, és que la gent que està en el centre educatiu el que diu és.
.
.
, i és teletip d'Europa Press que diu: Â«Los directores de primaria apoyan el decreto plurilingüe y reclaman dejar a las escuelas fuera de la pelea política.
Â» Aquells que estan fent partidisme i que busquen l'espectacle per l'espectacle, que deixen de fer pelea política d'aquells que busquem l'interés general i que tots els alumnes tinguen les mateixes oportunitats.

Això que estan dient els mestres i els professors, els que estan en el dia a dia en l'educació, és el que demanen.
I jo supose que vostés ho escoltaran i ho faran.
I com que si no ho fan.
.
.

Miren, nosaltres hem vingut ací per a transformar la societat, per a millorar el dia a dia dels centres educatius, per a generar més oportunitats.
És el que estem fent, és el que anem a seguir fent, és la nostra voluntat i amb pas ferm anem a avançar.

I.
entre altres, miren, vindrem les vegades que faça falta a explicar el que faça falta i a dir tot el que hem fet, perquè no tenim absolutament res a amagar i, sobretot, tenim molt a guanyar en les oportunitats dels xiquets i xiquetes.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, conseller.

Atenent a la petició de la senyora Gascó, tindrà tres minuts vosté per a identificar les al·lusions concretes a la seua persona i que hagen implicat alguna inexactitud cap a la seua persona o judici de valor.

La senyora Gascó Enríquez:

Pues muchas gracias, presidenta.

Mire, conseller, la verdad es que dice muy poco de usted que cuando tiene que venir a explicar uno de los problemas de los más graves que tiene en su casa en estos momentos, en la conselleria de educación, lo que haga es atacarme a mí - (veus) ¿si me dejan explicarme?
-, lo que haga es atacarme a mí.

Está toda la comunidad educativa expectante para conocer las instrucciones y usted lo único que hace -insisto- es hablar de mi gestión, de mis decretos y de lo que yo firmé.
Sí, sí.
Bueno, ahí están las actas que lo van a reconocer.

De todas formas, voy a aprovechar para decirle una cosa que me parece muy interesante, señor Marzà.
Usted me hacía referencia a lo que yo firmé y lo que usted ha firmado y dónde estaba la diferencia.
Se lo vuelvo a repetir, y lo repetiré las veces que haga falta, la diferencia está en el chantaje, porque en el decreto del 2012, ese decreto que usted se esfuerza muchísimo en demonizar, ese decreto garantizaba el aprendizaje del castellano, del valenciano y del inglés, pero sin chantajear a nadie.

Ustedes lo que hacen es utilizar el inglés para darles más horas de inglés a los que estudíen valenciano.
Eso es una manipulación, eso es un chantaje.
Y esa es la diferencia fundamental entre el decreto del 2012, que ustedes tiraron a la basura…

La senyora presidenta:

Senyora Gascó, ¿pot identificar concretament la seua inexactitud o la falta de judici?

La senyora Gascó Enríquez:

Sí, es que era el decreto que estaba haciendo referencia que yo firmé…

La senyora presidenta:

Sobre la seua persona, no sobre el decret, sobre la seua persona.

La senyora Gascó Enríquez:

.
.
.
que yo firme.
Es que el decreto del 2012 lo firma Beatriz Gascó.

La senyora presidenta:

Es sobre la seua persona, señora diputada.

La senyora Gascó Enríquez:

Es que el decreto del 2012 lo firmé yo y es el que hacía referencia el conseller.

La senyora presidenta:

¿Quines són les inexactituds sobre la seua persona?

La senyora Gascó Enríquez:

Bueno, déjeme terminar, presidenta, por favor, que estoy terminando.
(Veus i rialles) ¡Hombre!
, es que tengo un turno de intervención.
¿Lo podré acabar?

La senyora presidenta:

Perdone.
Té vosté un torn d'intervenció…

La senyora Gascó Enríquez:

Estoy haciendo referencia exacta…

La senyora presidenta:

Té vosté un torn d'intervenció, a judici de la presidència d'esta comissió, a judici de la presidència.
.
.

La senyora Gascó Enríquez:

(Inoïble) … del decreto del 2012.

La senyora presidenta:

…per al·lusions concretes a la seua persona, a la seua persona i inexactituds a la seua persona.
¿D'acord?
Vosté després, en la seua rèplica, podrà parlar del decret o no del decret o de la faena que ha fet en la conselleria aleshores.

La senyora Gascó Enríquez:

Es que la alusión a mi persona ha sido a la firma del decreto del 2012.
¿Usted eso lo puede entender, usted eso lo puede entender…

La senyora presidenta:

Jo puc entendre el que diu el…

La senyora Gascó Enríquez:

…que la alusión a mi persona es por la firma del decreto del 2012 y es lo que estoy explicando?
(Veus) Y ¿cómo lo iba a poder explicar?

La senyora presidenta:

És una inexactitud sobre la seua persona, no una valoració sobre el decret.
Clar, és que no pot ser.

La senyora Gascó Enríquez:

¡Ay Dios mío!
, de verdad.
El artículo 69 lo que dice es una valoración…

La senyora presidenta:

És que és aixina.

La senyora Gascó Enríquez:

…y una inexactitud de lo dicho.
Lo que está diciendo son inexactitudes, que es lo que estoy explicando.
Y usted me está coartando mi posibilidad de explicarme y no entiendo muy bien por qué se ponen nerviosos y no me dejan terminar.
¿Qué les molesta lo que estoy diciendo?
¿No les gusta?
¿Puedo terminar?

La senyora presidenta:

¿Vosté pot acabar identificant quina és la inexactitud que el senyor conseller o el judici de valor que ha fet sobre la seua persona en concret?
(Veus)

La senyora Gascó Enríquez:

Bueno, yo, no se preocupe que se lo repito, presidenta.
Si usted no lo ha entendido, lo repetiré las veces que haga falta.
¡Faltaría más!

El decreto del 2012 la diferencia es que no chantajea absolutamente a nadie.
Le voy a dejar una cosa muy clara y con esto voy a terminar.
Desde el Partido Popular ni se ataca al valenciano ni al plurilingüismo.
Lo que sí que se ataca es su chantaje y su sectarismo.
Esa es la diferencia del decreto del 2012 y el suyo está suspendido en los tribunales.

La senyora presidenta:

Senyora diputada, no está parlant sobre les al·lusions concretes a la seua persona.
Aleshores, no té més ús de la paraula en este torn.

Passarem ara al torn habitual de la comissió.
Aleshores, el Grup Parlamentari Ciudadanos té la paraula.
La diputada Mercedes Ventura té quatre minuts.

La senyora Ventura Campos:

Muchas gracias, presidenta.

Bueno, en primer lugar, señor conseller, le querría decir y recordar que nosotros no estamos gobernando en Madrid.
Eso para empezar.
Y en… No estamos gobernando en Madrid.

Por otro lado, igual que Podemos dice que no está gobernando con ustedes, pues yo le digo lo mismo, que no estamos gobernando en Madrid.

Comparto con usted que hay que respetar a los docentes, también como docente que soy, hay que respetar y hay que cuidar a estos valientes que han pasado por diferentes leyes educativas y les cambian cada dos por tres las reglas del juego.
Pero también le pido que por el mismo respecto que usted solicita, tendría que respetar usted también a ellos por sus políticas de improvisación y políticas de incertidumbre.
Eso, a un docente no saber qué hacer en septiembre, a un docente estos cambios que usted produce, también les genera una situación estresante.

Por otro lado, no entiendo cuando usted dice que les han puesto miedo al cuerpo, no sé quién lo habrá hecho.
Desde el Grupo Ciudadanos ya le digo que no.
Desde el Grupo Ciudadanos también compartimos que hay que cuidar a estos valientes que están ahí en los sectores educativos velando por ofrecer lo máximo de ellos a nuestro alumnado.

Pero si en el caso de que se vulnerara cualquier ley, el máximo responsable es usted, si usted no cumpliera con la suspensión cautelar que está impuesta ahora con su decreto.
Si usted siguiera adelante, el máximo responsable, el que está incumpliendo con la ley, seria la conselleria, no serían los docentes.
Sería usted, que está dando unas instrucciones erróneas a los docentes.
Esto quiero que lo dejemos claro.

Porque usted, en un artículo que ha salido hoy, me llama la atención que indica: Â«Insisto en no perder la esperanza en remontar el revés judicial a su proyecto estrella, que vincula más horas en valenciano con más tiempo lectivo en inglés.
Â» Exactamente usted dice: Â«La respuesta de los tribunales no es firme y la conselleria es la responsable de las instrucciones y que se va a seguir en la misma línea.
Â»

Me gustaría conocer en qué línea va a seguir y cuál es el plan B que usted tiene.
Me da a entender…, esto, que no me ha explicado el plan B.
Es que quiero saber qué plan B tiene, si de aquí a septiembre aún sigue con esta suspensión cautelar.
¿Qué van a hacer?
Es que no lo tengo claro, ni yo ni creo que tampoco los ciudadanos tenemos claro qué van a hacer.

Cuando usted me habla de expertos, ¿qué expertos?
Sus expertos.
Porque yo he hablado también con expertos de mi universidad y de otras universidades y tengo…, me gustaría conocer esa relación de expertos, porque no están al cien por cien de su modelo del decreto.
Me gustaría conocer qué expertos.

Por otro lado, indicarle que yo también soy psicopedagoga y algo de pedagogía entiendo.
Lo digo porque usted dice que está fundamentado este decreto en… de manera pedagógica.
Y ya le digo que no, ya le digo que no.
Y le voy a explicar el porqué, ¿eh?
Le voy a explicar que la pedagogía se base en conocer las necesidades del alumnado.
Usted también lo ha reconocido, que se basa en reconocer estas necesidades, y a partir de aquí, adoptar medidas para potenciar, en este caso, el aprendizaje del alumnado.

En este caso, usted no está potenciando el aprendizaje del alumnado en todas las lenguas… en las lenguas oficiales y en una lengua extranjera.
No está ofreciendo las mismas oportunidades, como bien le he dicho, a todo el alumnado.
Yo me pregunto aquí: ¿qué pasa con aquel alumnado que viene, por ejemplo, del País Vasco, o aquel alumnado que viene de Andalucía y se va a una zona que predomina… o tiene un nivel avanzado, va a poder conocer…¿ ¿Qué va a pasar con este alumnado?
¿Va a tener algún requisito para esta adaptación?
Es que es una pregunta que yo le lanzo y me gustaría que me contestara.

También indicarle que este…esa competencia tampoco busca optimizar el máximo potencial del alumnado, cuando yo sí que li voy a decir que no se le ofrece la misma competencia lingüística en inglés al alumnado y se basa -y reafirmo- en el chantaje.

Como se me ha acabado el mismo, sí que me gustaría que me contestara sobre las declaraciones que ha hecho el presidente, que va a hacer un informe… va a solicitar que hagan un informe, el informe jurídico de la Generalitat.
¿Cuándo podremos conocer esa información?
Entiendo que van perdidos y no saben cómo proceder, pero indíqueme en esta situación cuando vamos a tener…

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

La senyora Ventura Campos:

…el informe, si va a ser antes de septiembre, o cuándo va a ser.

La senyora presidenta:

Es ara el torn del Grup Parlamentari Podemos-Podem, la diputada Sandra Mínguez té la paraula.

La senyora Mínguez Corral:

Gràcies, presidenta.

Bé, m'agradaria molt…, perquè aquí es diu moltes vegades que n'hi han experts que van en contra del decret, que n'hi han experts que van en contra del decret, i de veritat que m'agradaria saber els noms, perquè jo sí que sé de molts experts, per articles que he llegit, per conferències i per moltes coses, les universitats han donat suport al decret.
I no siga que la gent pense que diguem això i no siga veritat.
Quan parlem d'experts o quan parlem d'alguna cosa, justifiquem-lo amb noms i cognoms.
Així queda clar.

Segona.
(Veus) Moltes gràcies pel respecte.
Segona.
Tots els grups parla… (Veus)

La senyora presidenta:

Continue, senyora diputada.

La senyora Mínguez Corral:

Gràcies.

Tots els grups parlamentaris hem de tindre les mateixes normes, les mateixes.
Aquí s'ha dit hui que Â«yo he de tener más tiempo porque yo tengo muchas cosas que contestar.
Â» Les coses han canviat molt, a pesar d'alguns.

Per tant, nosaltres sí que tenim respecte, nosaltres sí que comprenem el que és l'equitat, i a pesar que alguns volen saltar-se les normes, nosaltres sí que les respectem.
Respectem les normes i respectem les persones i els torn de paraula, que pareix mentida que estiguem en una comissió d'educació, pareix mentida.

Vullc donar des d'aquí també les gràcies als meus companys de professió, a les meues companyes mestres, professors i professores i directius, perquè han tret endavant l'educació, a pesar del que ha passat ací.

I, bé, volia dir que sí que es veritat que ha faltat pedagogia, senyor conseller.
S'ha d'acompanyar als centres que vullguen avançar, però tenint en compte les necessitats i donar més suport a aquelles que parteixen en una situació de desavantatge, com he dit.

I m'ha agradat molt el dibuix que ha ensenyat.
I volia dir que fan més falta caixetes en uns llocs que en uns altres.
Així que anem a ficar caixetes… més caixetes on més faça falta i anem a fer més pedagogia perquè la gent comprenga el que és el dret i comprenga que és bo, que és bo per a l'educació.

Volia fer una pregunta d'una tema que la veritat és que ningú vol parlar, i jo vaig a llançar-lo ací perquè crec que és molt important, i és el mateix.
És l'exempció.
Fins ara s'introduïen assignatures en valencià en llocs on la gent podia agafar-se a l'exempció, això com un absurd.
I crec que hem de replantejar-mos el paper de l'exempció, perquè l'única política concreta per a zones castellanoparlants no pot ser justetament que la perpetua el problema.
I llavors, crec que és un debat que hauria de tindre i que mirem… i que des de la conselleria també penseu què volem fer amb ella.
És una llei de 1983, que crec també que han canviat molt les coses.

I per a finalitzar, volia dir simplement que per molt que no vullguen reconéixer-lo altres grups parlamentaris, aquesta polèmica, aquesta polèmica és una polèmica política, política.
I després, si això ja, parlen del lingüístic.

Per tant, crec que quan… que aquesta qüestió hauria de ser una qüestió merament lingüística i educativa, i com he dit altres vegades, em dóna molta vergonya i molt pena que altres grups polítics, en lloc de pensar per l'educació dels nostres xiquets i xiquetes, vullguen traure rèdit polític d'això.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És ara el torn del Grup Parlamentari Popular.
La diputada Beatriz Gascó té la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, señor presidenta.

Señor conseller, es la primera vez que le veo yo a usted preocupado, de verdad se lo digo.
Es la primera vez que le veo nervioso y, además, se le nota.
Sí, sí, se lo digo de verdad.
Yo no sé si es que usted se siente en la cuerda floja o qué, pero es la primera vez que le veo nervioso.

No me ha dado ni una sola explicación a todo lo que le hemos planteado, tanto el Grupo de Ciudadanos como yo, ni una sola explicación.
Supongo que es porque no tiene ni idea de lo que va a hacer, porque no ha contestado a nada de las cuestiones concretas que le hemos planteado sobre la suspensión del decreto.
Absolutamente a nada.
Solo un ataque monográfico a la gestión del Partido Popular y un ataque a mi persona.
Que, oiga, que me honra que usted pierda tanto tiempo viendo qué he hecho y qué he dejado de hacer, pero esto no es serio, no es la solución y usted no ha venido a esta comisión para eso.

Después, me habla del informe de la fiscalía.
Oiga, ¿me puede decir de qué auto habla ese informe de la fiscalía, porque es que el que le ha paralizado las medidas cautelares, el de la suspensión cautelar, el de la Diputación de Alicante, lo tengo delante y no aparece la fiscalía?
Me gustaría que me dijera…, porque creo que está confundiendo los autos, intenta meter el auto de al fiscalía en el de la Diputación de Alicante, cuando ahí no aparece.
Me gustaría que me lo explicara.

Otra cuestión muy importante.
Usted me decía: Â«Yo no le voy a consentir…Â» Mire, conseller, usted me va a consentir que yo denuncie las veces que haga falta su falta de gestión y el caos que está generando en los centros educativos.
¡Faltaría más!
Las veces que haga falta.

Pero le voy a decir más cosas.
La permanente de directores ha dicho que le saquemos la política.
La permanente de directores lo que ha dicho es que saque unas instrucciones.
Que saquemos la política, ¡fenomenal, pero también le ha pedido que saquemos unas instrucciones.
Y usted dice: Â«No, no, es que estamos haciendo un estudio con la abogacía.
Â» Oiga, si yo quisiera hablar con la abogada coordinadora, pediría la comparecencia de la abogada coordinadora.
Pero si lo que queremos es que se siente el conseller de educación, lo que queremos es qué piensa el conseller de educación.
Y el conseller no dice ni mu.
Insisto, el conseller no sabe qué es lo que va a hacer con esta suspensión cautelar.
Y a nosotros de verdad que nos preocupa y mucho.

Pero más cosas.
Se habla de cuestiones pedagógicas y de la reunión con los expertos.
Claro que tenemos que hablar de cuestiones pedagógicas.
Allí estuvimos en esa reunión, allí hablaron los expertos.
Y ¿sabe lo que nos dijeron sus expertos?
Nos dijeron que el modelo que había que aplicar, porque era el más efectivo, era el modelo de la inmersión lingüística.
Claro que no compartimos su modelo pedagógico.
Ese fue el modelo que nos trasladaron a los grupos.
Dígalo alto y claro.
El modelo de sus expertos es el modelo de la inmersión lingüística.
Y para contrarrestar eso, que nos asustamos y nos preocupamos, dijimos: vamos a llevar a las Cortes una iniciativa para hacer una comisión de trabajo donde vengan expertos de todo los tipos, no solamente los que le gusten al conseller, para escuchar a todo el mundo y después hacer un decreto consensuado.
Usted dijo que no, que eso no le gustaba.
Esos expertos ya no eran expertos, ya no le gustaban.

Otra cosa que me parece muy importante insistir.
Respecto a las alegaciones que han hecho a las medidas cautelares de la suspensión del decreto.
Oiga, es que me parece muy sospechoso que los tres recursos interpuestos, tanto el de la Abogacía de La Generalitat, com el del STEPV, como el de Escola Valenciana, prácticamente digan lo mismo.
Es que da la casualidad de que están redactados por la misma persona.
Y yo me pregunto: señor conseller, ¿ha puesto usted a la Abogacía de La Generalitat al servicio de su sindicato de cabecera?
Porque sería muy preocupante.
Es que es tanta casualidad que se diga prácticamente lo mismo…

Y otra cosa que me parece increíble.
Ustedes hablan del TSJ… Â«El TSJ a ustedes le dijeron esto, esto y esto.
Â» Pero, oiga, el TSJ, cuando habla de ustedes, se equivoca.
Si no les da la razón, el TSJ no tiene ningún criterio objetivo y pedagógico, pero si le da la razón a otro partido que no sea el suyo, entonces sí que vale.
De verdad, llevan un lío con el TSJ, que dice lo mismo y lo contrario en la misma frase, que no hay quién se aclare.

Pero -insisto y repito lo más importante- no me ha contestado a nada.
No me contestado a si se tiene que repetir o no el proceso de escolarización, no me contestado nada de los libros de texto, no me ha contestado qué soluciones le va a dar a los centros.

Y termino, termino pidiéndole que, por favor, esta situación, esta lamentable situación, por lo menos, sirva de algo, que le sirva para que entienda que tiene que gobernar para todos, que le enseñe que el adoctrinamiento no cabe en la Comunidad Valenciana y -algo muy importante- que le enseñe a que ser el artífice de la norma más recurrida, más criticada y más cuestionada solamente le va a llevar a usted a la dimisión, señor Marzà.
Dimita, es la única solución para solucionar este problema.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És ara el torn del Grup Parlamentari Compromís.
El diputat Josep Nadal té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

El felicite, senyor conseller, per la seua exposició, sobretot perquè mirant la reacció del Partit Popular és evident que anem bé.
I és per a estar contents.
Jo no sé com.
.
.
(Veus) Anem molt bé.

Jo no sé com.
.
.
La primera intervenció de la senyora na Beatriz Gascó deia que vosté s'amagava, volia amagar-se, ¿no?
Jo estic segur que ni vosté ni Compromís ni la gent que estem ací no volem amagar-mos per a res.
Si per a nosaltres açò és un orgull que haja presentat este decret.

Dir-los que ha llegit vosté les paraules dels experts en ensenyament de llengües.
I és curiós, perquè coincidixen les mateixes paraules amb les de la fiscalia, aquelles paraules que diuen que no es pot donar la mateixa recepta per a l'aprenentatge de totes les llengües perquè sociolingüísticament les llengües no són iguals.
I això del 33,3% període pur, és una fal·làcia que no aprofita per a res, encara que diga la senyora Beatriz Gascó que allò garantia.
Allò no garantia res.
De fet, la prova està en les dades que dóna vosté.

I és que, a més, eixes paraules, (veus) eixes paraules.
.
.
, eixes paraules són.
.
.

La senyora presidenta:

Quan finalitze, quan finalitze el debat el senyor diputat, si vosté ha de demanar la paraula, la demana.

El senyor Nadal Sendra:

.
.
.
, eixes paraules, a més, són pràcticament calcades a diverses sentències d'instàncies superiors, com el Tribunal Suprem, que han dit el mateix en termes de llengües.

Per tant, amb absoluta tranquil·litat des de Compromís en este tema.

I, a més, dir-li, senyor conseller, que açò no és una qüestió de lluita entre llengües, ni tan sols entre comunitats lingüístiques ni entre nacionalismes ni res d'això.
Això és la clàssica lluita entre privilegis i drets.
N'hi ha gent que no vol que els de la seua classe social, des d'aquells que han dominat la política i l'economia durant molts anys en este país, no volen deixar lloc a la gent de baix, no volen deixar lloc a la gent de darrere.

Per això, volen mantindre els seus privilegis, perquè és gent que el papi pot pagar-li al seu fill un curs en Canadà o en Estados Unidos.
Sí, i són gent que poden portar el seu fill al colegio alemán.
I són gent que poden, fins i tot.
.
.
, que tenen amiguitos del alma que els poden solucionar la partida quan els vénen mal donades socialment o electoralment.

Eixa és la gent la qual està en contra d'este decret de plurilingüisme, que realment tenen molt poc a vore amb la cultura i l'educació, perquè no han pogut mai vore la cultura, no han pogut mai vore l'educació i sempre han estat en contra de les universitats i de la generalització del saber.

Estem enfront de gent que han fet, sempre que han pogut, i en este tema més, apologia de la ignorància a més no poder.
Ells tenen molt de poder.
Com va dir Joan Fuster, manen -tenen molt de poder i tenen molts diners-, manen des de Babilònia.
Són molt perillosos i tenen darrere un exercit de gent ensinistrada i pagada a tocateja que opinaran sempre el que ells diguen.

Però no defallisca, senyor conseller, perquè n'hi ha molta gent, (veus) molts fills.
.
.
, n'hi ha molts fills i filles de la classe treballadora que el tenen a vosté.
I el tenen a vosté i al seu ímpetu i a la seua il·lusió per a canviar les coses.
Si fóra per ells, encara es podria fumar als bars.
Si fóra per ells, la gent no es podria divorciar i els homosexuals no es podrien casar.
(Veus) La societat continuaria.
.
.
Si fóra per ells, la societat seria la mateixa que la dels anys quaranta.
(Veus) Però ací n'hi ha gent que ve pressionant fort.
I no és una qüestió.
.
.
, ja no és cosa que siga un conseller o un partit, no; és que n'hi ha una majoria social que ve pressionant fort i que vol canvis, i vol canvis en l'aspecte de les llengües i vol canvis en altres coses.

Perquè ja està bé que el País Valencià siguem vistos ací com a un poble a la cua d'Europa en tot, a nivell cultural, a nivell d'autoestima, en tot.
No, nosaltres, el País Valencià, a partir d'ara -i el decret de plurilingüisme n'és una prova i per això estem tan orgullosos-, hem de ser la bandera i la punta de llança d'Europa del saber i de la cultura i del multilingüisme.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.
(Veus)

És el torn del Grup Parlamentari Socialista.
La diputada Ana Besalduch té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí, gràcies, presidenta.
(Veus)

La senyora presidenta:

Espere, senyora diputada.

Demane silenci per a l'oradora.
(Veus)

Pot començar.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies.
Gràcies, presidenta.

Senyor conseller, seguint en la línia argumental, que no.
.
.
, que de la meua primera intervenció, per algunes coses que he sentit en este debat, pense que també seria irresponsable no demanar un informe jurídic a l'advocacia perquè ens diguen jurídicament en quin moment estem per a poder prendre decisions.

Perquè si vosté, que dirigix la política educativa des de la seua conselleria, igual que els seus directors generals o el secretari autonòmic, saberen tant de tot, doncs no els farien falta ni els advocats de la conselleria ni mos farien falta els arquitectes ni mos farien falta res, perquè vostés a soles, doncs, ho podrien fer tot, ¿no?

Però, bé, el normal, el lògic i el raonable és que demanen eixe informe per a vore quins són els passos que hem d'anar pegant i no el contrari, ¿no?
Perquè, entre altres coses, si no tenim eixe informe, doncs, podríem estar no complint la llei.
I la volem complir.

Perquè el no compliment de la llei, per exemple, és fer desaparéixer 1.
000 milions de CIEGSA, o contractar zombis o llogar pisos per a no sabem què.
Totes eixes coses que no són legals, són les que no són legals.
Nosaltres volem complir la llei.
Des de la conselleria, vosté vol complir la llei, per això demana este informe.

Jo, de totes les intervencions que han hagut ací, arribe a una conclusió, però puc estar equivocada, ¿no?
Perquè, al final, pareix que, d'una forma vetlada, el problema ací és l'aprenentatge del valencià, ¿no?
Perquè: Â«I si vénen xiquets d'unes altres comunitats, i si vénen d'uns altres països.
.
.
Â»

Doncs, jo li vull contar una cosa, senyor conseller, perquè a vegades, i com va dir una companya meua del PSPV, és que la problemàtica en els idiomes i en el valencià o en el castellà o en.
.
.
és que la tenen algunes persones dins d'estes Corts, perquè al carrer no existix, perquè els xiquets no tenen esta problemàtica.

Al meu poble, els xiquets, com és un poble menut, viuen al carrer.
I al meu poble n'hi han xiquets d'altres comunitats castellanoparlants, que han vingut a viure allí, d'altres nacionalitats, romanesos, marroquins, xiquets de Sant Mateu.
I li dic jo que xiquets de set i huit anys juguen al carrer parlant valencià, romanesos, marroquins, d'Andalusia, del País Basc i d'on vosté vullga.
No existix esta problemàtica al carrer, senyor conseller.
Però és que això de veritat que és aixina.

Però a mi m'agradaria que vosté també.
.
.
, perquè ha relatat una sèrie de pleits que la conselleria ha guanyat.
Tots estos pleits que ha guanyat la conselleria, la seua conselleria, ¿quantes hores ha fet que els nostres professionals de la conselleria no puguen dedicar a fer coses pels nostres xiquets, que s'hagen hagut de dedicar.
.
.
?
¿Quantes hores hem invertit del nostre funcionariat per a rebatre tots estos pleits inútils, perquè han sigut o han esdevingut inútils?

I, per a acabar, perquè ací la bandera de la llibertat pareix que.
.
.
Utilitzem la paraula llibertat d'una forma, a vegades, preocupant, ¿eh?
, perquè la llibertat vol dir moltes coses, de les quals no se reflexen en alguns comentaris.
Però el que sí que tenim clar és que no n'hi ha llibertat si no n'hi ha igualtat d'oportunitats.
I el que ve a fer este decret és igualtat d'oportunitats per a tots, perquè siguen tots lliures.

Gràcies, conseller.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del senyor conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, presidenta.
.
.

La senyora Ventura Campos:

Una cosa, por favor, señora presidenta.
(Veus) No, no.
Pero es que, a ver, la señora… la diputada del PSOE ha contradicho mis argumentos.
Ha hecho alusiones a lo que yo he dicho de manera malintencionada.

Por lo tanto, yo quiero…, (se sent una veu que diu: Â«¿De manera malintencionada?
Â») sí, sí.
Yo quiero aclarar lo que ha dicho.
Creo que tengo mi derecho.
(Veus) Sí, sí, porque usted, como ha manipulado mis palabras…

La senyora presidenta:

Senyora diputada, ¿per a què demana vosté la paraula?

La senyora Ventura Campos:

Porque ha dicho… (Se sent una veu que diu: Â«Por el artículo 69Â».
Rialles) Es que no me dejan hablar.
(Un diputat diu: Â«Es que nos lo sabemos, ya nos los sabemos.
Ya nos lo sabemos nosotrosÂ».
Una diputada diu: Â«Que hable ella.
Que hable Beatriz y la defienda, directamenteÂ»)

A ver, a mí no me hace falta…

La senyora presidenta:

Senyora diputada, entenc que demana la paraula per al·lusions, per l'article 69.

Té vosté dos minuts per a dir, exactament, en què se l'ha…, quina és l'al·lusió concreta que vosté ha tingut i que vol dir que se l'ha contradit en… La qüestió concreta.
No se'n pot anar del debat.

La senyora Ventura Campos:

No, no me voy a ir del debate.

La senyora presidenta:

Bé.

La senyora Ventura Campos:

A ver, en primer lugar, la señora…, (se sent una veu que diu: Â«BesalduchÂ») la compañera Ana, ha dicho que el problema es por el aprendizaje del valenciano, y no es así.
Yo, cuando he empezado a hablar en la primera intervención he dicho que hay que promocionar el valenciano, hay que promocionar el valenciano.
Pero les he dicho que esto no era la forma.

Y usted ha hablado de que mi problema era…, bueno, porque la única que lo he dicho he sido yo, niños de otras nacionalidades o niños de otras provincias, ¿no?
A ver, yo lo único que pedía en este…, he dicho esto porque lo único que se pedía es que se aprendieran las dos lenguas cooficiales por igual, que tuvieran la misma competencia y que no hubiera chantaje en…, el uso del castellano que fuera una moneda de cambio para aprender el inglés.
Es lo único que he dicho.

Por lo tanto, quítese de la cabeza esta idea de que el problema que tiene Ciudadanos es que se aprenda valenciano, porque no es el problema, sino que queremos que se favorezca ese aprendizaje del valenciano.
Pero no ponga en su boca palabras que yo no he dicho.

Gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.
(Veus) No, no tenen rèplica les al·lusions.
(Diversos diputats parlen alhora)

La senyora Besalduch Besalduch:

Senyora presidenta, m'han dit manifestacions concretes, (veus) que jo he fet una intervenció malintencionada.
I no puc consentir, (veus) -el mateix que han utilitzat la resta- una intervenció malintencionada.
.
.

La senyora presidenta:

A vore, però.
.
.
Senyora.
.
.

La senyora Besalduch Besalduch:

.
.
.
i només vull aclarir que no.

La senyora presidenta:

D'acord.

Passem ja al torn del conseller.
Serà l'últim torn de paraula.
.
.

La senyora Besalduch Besalduch:

Senyora presidenta, ¿no me va a donar la paraula?
, pregunte.

La senyora presidenta:

Pensava que ja ho havia aclarit.

La senyora Besalduch Besalduch:

No, no, no, no.
Vull aclarir que no.
.
.
Vull dir, m'han dit.
.
.
(Veus) Per això, perquè m'ha al·ludit a mi, com que jo he dit alguna cosa malintencionadament.
I jo no tinc cap tips de mala intenció i ho vull explicar.

La senyora presidenta:

Té la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Jo no havia sentit mai que quan una persona en un parlament, en un plenari o en una comissió, exposara la seua opinió personal sobre un tema o sobre unes conclusions, que ja he començat dient que ha sigut la meua percepció, i que igual estic equivocada, però que era la meua percepció -se reflectirà en l'acta-, que la llibertat d'expressió d'una diputada se qualifique d'eixa manera.

Me pareix lamentable, perquè estem en un parlament on jo, com a diputada, puc extraure les meues conclusions i, sense ofendre ningú i sense insultar ningú, puc utilitzar els arguments polítics, jurídics, personals i el que vullga per a defensar la meua posició o per dir-li a un conseller que n'estic d'acord o on jo crega que existix eixe problema.
(Veus)

Per tant, li demane, per favor, a la senyora diputada que m'ha dit el que acaba de dir, que retire això de malintencionat.
Perquè els meus arguments de mala intenció no en tenen cap.
Són els meus arguments.
I, en este moment, sóc la portaveu d'un partit polític en estes Corts.

La senyora Ventura Campos:

Creo que tendré que contestarle.

La senyora presidenta:

En este cas, si vosté el que vol és contestar-li a la senyora Ana Besalduch, (veus) l'únic.
.
.
, sí, bé, és que podríem estar eternament.
Però l'únic que pot.
.
.
(Un diputat diu: Â«¿Por qué articulo?
Â» i se sent una veu que diu: Â«Por el artículo.
.
.
Â».
Alguns diputats parlen entre ells.
Se sent una veu que diu: Â«¡Qué barbaridad!
Â»)

D'acord.

Senyora Mercedes Ventura, si mos permeten els senyors diputats continuar amb la sessió, vosté el que podria fer, respecte a la intervenció de la senyora Ana Besalduch, és precisar o corregir el que la senyora Ana Besalduch li demanava.
És l'únic que pot fer en este cas.

La senyora Ventura Campos:

Sobre la palabra utilizada Â«malintencionadaÂ», quiero decir que la intención de su percepción, de argumentar lo que yo he dicho, conforme lo ha hecho, era dar a entender a la gente que nos está escuchando que Ciudadanos no está a…, o que el principal problema que tiene Ciudadanos es el valenciano.
Y esa no es la intención que tiene Ciudadanos.

La senyora presidenta:

Senyor conseller, espere que ja puga ser el seu torn de paraula.

Té vosté quatre minuts per finalitzar el debat.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, presidenta.

I gràcies també als diputats i diputades per les seues aportacions, evidentment, que tindrem en compte.

Primer que res, m'afegisc al relat que estava fent també la diputada del Partit Socialista.
Fa anys que tenim persones de diferents nacionalitats, diferents cultures, que viuen al nostre territori -i jo també com a mestre he acollit a diferents estudiants de diferents territoris, diferents nacionalitats, diferents llengües-, i és un plaer ser un país d'acollida i un territori d'acollida, i poder-ho fer en allò millor que tenim, que és obrir-los el cor, obrir-los el nostre cor amb la nostra llengua, obrir-los el cor amb la nostra educació i amb uns serveis igualitaris per a tots.

Per tant, ja s'estan fent plans d'acollida, com se fan des de fa molt de temps, que el que fan és adaptar, ajudar, acompanyar aquelles persones que vénen d'altres territoris.
I això és el que es continuarà fent.
I ben contents que podem estar totes i tots perquè este territori siga, per cert, un dels territoris en què menys diferència n'hi ha en els resultats PISA entre aquells que vénen… que són nascuts en territoris de fora i aquells que són nascuts ací.
És a dir, que som dels territoris que més igualtat hi ha, a pesar d'haver nascut en un lloc o un altre.
I això és un dels grans avanços de l'educació pública, de l'educació que ens ajuda a tindre oportunitats per a totes i tots.

Vostés s'entesten, i continuen en algunes de les seus aportacions, a demonitzar certes teories lingüístiques.
Mire, jo, és crec que ho hem deixat prou clar abans, però vaig a tornar-li a explicar una qüestió -el que déiem abans-: que no per donar la mateixa quantitat d'hores s'aprén el mateix.
Només dir que el decret de Múrcia diu -perquè ho tinguen clar-: Â«Nivel de inmersión lingüística básico, nivel de inmersión lingüística intermedio, nivel de inmersión lingüística avanzado.
Â» Inmersión lingüística.
I ho diu Múrcia, el PP de Múrcia.
I no és el dimoni, ¿no?
I ho han dit allà.
Inmersión lingüística.

Per tant, no demonitzen metodologies d'aprenentatge, que estan basades, fonamentades pedagògicament i que apliquen, per exemple, governs tan revolucionaris com el de Múrcia, governat pel Partit Popular i que parla explícitament de la metodologia de la immersió lingüística.
Ho dic perquè tinguen clar també alguns conceptes i no busquen teories conspiranòiques tampoc, ¿eh?

Evidentment, cadascú fa la seua feina.
I em sembla molt greu el que s'ha dit al voltant del treball de l'Advocacia de La Generalitat.
Nosaltres confiem en l'Advocacia de La Generalitat i en la seua independència.
Precisament per això sabem que fan molt bé el seu treball.
Si algú dubta d'això, que ho diga i que ho deixe clar.

Dic, a més a més, que evidentment que som més responsables i que donarem les ordres i que eixes són els ordres que donarem.
Hem dit que…Hem demanat eixe informa a l'advocacia perquè ens diga què és el que… quins són els passos que s'han de segur.
Pensem que ha de ser així, precisament per a evitar el que alguna gent diu que es fa, que és improvisar.
No improvisem, actuem d'acord amb la realitat, d'acord amb els informes i, per tant, d'acord amb la legalitat.
Complim la sentència.
No estem d'acord i la recorrem.
És el que s'ha de fer, entre altres coses, perquè hem vist com hem guanyat la resta de qüestions que han estat ben fonamentades.

Vaig acabant.
Açò és l'exercici de la sobirania popular.
Estem governant, clar, a pesar que alguns no els agradaria que governàrem.
Estem governant i anem a seguir governant, per molts pals a les rodes que ens posen, perquè volem seguir avançant per un plurilingüisme real, perquè tota la ciutadania puga realment aprendre totes les llengües, perquè els interessos generals han d'estat per damunt dels interessos particulars.

I perquè precisament això és el que hem vingut a fer, ho anem a continuar fent, exercint el que va ser el vot de la sobirania popular i que va determinar que unes determinades majories, que han fet, entre altres coses, no només que puguem tindre eixa aposta pel plurilingüisme, sinó que n'hi hagen 4.
000 professors més treballant en l'educació pública, per exemple; que n'hi hagen 10.
000 xiquets i xiquetes que tenen més beques menjador, 10.
000 xiquets i xiquetes més en beca menjador.

Que n'hi haja, entre altres, una aposta per la dignificació de les aules o, per exemple, que ara mateix hi haja un debat pedagògic i que els nostres professors puguen formar-se en innovació educativa i que estiguen realment aprenent noves metodologies, i estant al seu costant donant-los les gràcies, dient-los que són la punta de llança de la transformació d'este territori.
Que gràcies als professors i als mestres anem a poder aconseguir que este país tinga xiquets i xiquetes que dominen l'anglés, el castellà i el valencià.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor conseller.

Donem per finalitzat el punt de l'ordre del dia, el punt número 5.

I, bé, moltes gràcies per vindre a esta comissió, i estarà sempre convidat.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Proposició no de llei sobre la constitució del consell interuniversitari valencià d'estudiants, presentada pels grups parlamentaris Popular, Socialista Compromís, Ciudadanos i Podemos-Podem (RE número 62.
630, BOC 186)

La senyora presidenta:

(Inoïble) .
.
.
presa en consideració de la proposició no de llei sobre la constitució del consell universitari valencià d'estudiants, presentada pels grups parlamentaris Popular, Socialista, Compromís, Ciudadanos i Podemos-Podem.
(Se sent una veu que diu: Â«Oye, que no se callan ni para esto, fíjate… ¡Callaos, coño!
Â».
Pausa)

Si els pareix als diputats i diputades, faríem el vot i explicació de vot en l'ordre de menor a major, com solem fer les intervencions.

Aleshores, ¿vots a favor?
Queda el punt aprovat per unanimitat.

I passaríem a l'explicació de vot.
Comença el Grup Parlamentari Ciudadanos.
La diputada Mercedes Ventura té la paraula.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

Pues, para iniciar, el consejo interuniversitario valenciano de estudiantes -en adelante CIVE- se entrama como un órgano de consultas y asesoramiento en materia de coordinación universitaria sobre asuntos académicos y coordinación, que afecta a los estudiantes de las universidades pertenecientes a la Comunidad Valenciana.

En el artículo 29 de la Ley 4/2007, de 9 de febrero, de coordinación del sistema universitario valenciano, pues, se regula esta figura de consejo interuniversitario de estudiantes.
Y, según su punto 1, pues, se debe de crear este consejo interuniversitario valenciano de estudiantes como órgano, como bien he dicho, de consulta y asesoramiento en materia de coordinación universitaria.

También en su punto 2 nos dice que el consejo interuniversitario valenciano de estudiantes estará integrado por representantes de cada una de las universidades valencianas y su composición, estructura y funcionamiento se establecerán reglamentariamente.

Esto ya lleva diez años pendiente de aprobación.
Y, afortunadamente, hoy, pues, lo hemos aprobado -ya lo puedo decir: lo hemos aprobado-, y esperamos que el Consell lo lleve adelante, ¿no?
Diez años en los que ha transcurrido un Consell tras otro sin que tengan en consideración la puesta en funcionamiento del consejo interuniversitario ya reconocido, como bien he dicho, por ley.

¿Cuál es el objetivo?
Pues, el objetivo de este órgano está recogido en esta ley y es conseguir, como bien he dicho, una ágil coordinación del sistema universitario, además de la representación de los centros de enseñanza artística superiores, con los que se prevén futuras actuaciones legislativas que puedan acercar y coordinar estas con el ámbito universitario.

En este sentido, todos los grupos parlamentarios, de forma conjunta, entendemos que es necesario que se ponga en marcha este órgano.
¿Por qué?
Pues, porque hay que cumplir con la ley, ¿no?
, hay que cumplir con la ley.
Hay que dar respuesta a esto.

Y nos sorprende que tras, como bien he dicho, aprobarse la ley, pues, no se cumpliera con lo establecido en la disposición transitoria quinta de la constitución del consejo interuniversitario valenciano de estudiantes, según lo cual, dentro de los seis meses siguientes a la entrada en vigor de esta ley, el Consell aprobaría el reglamento del consejo interuniversitario valenciano de estudiantes, procediéndose, a partir de dicho momento, a su constitución.
Pero de eso ya han pasado, como bien he dicho, diez años.

Sobre todo, teniendo en cuenta que el fin de la ley es diseñar un marco de funcionamiento que permita impulsar y facilitar la plena integración de las universidades valencianas en el espacio europeo de educación superior y en el que el servicio público que presenta contribuya al máximo al desarrollo social y económico de la Comunidad Valenciana y, además, tratar de reforzar los tres vértices de su triángulo del conocimiento, saber, la educación y la investigación y la innovación…

Todo ello, obviamente, no se puede lograr si las universidades, pues, no participan activamente y si no existe esta coordinación entre las distintas universidades, si bien es verdad que apostamos por la efectiva puesta en marcha de la ley y, por eso, hemos votado a favor, para que se ponga ya en marcha, porque creemos que ya, diez años, son muchos años lo que han tenido que esperar nuestros estudiantes para que se pueda poner en marcha el CIVE.

La verdad es que aplaudo, aplaudo esta iniciativa que se ha presentado de manera conjunta.
Y ojalá, ojalá haya más iniciativas de este estilo, porque este es el máximo consenso que se puede esperar.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
La diputada Sandra Mínguez té la paraula.

La senyora Mínguez Corral:

Moltes gràcies, presidenta.

Bien, vuelvo atrás, al 11 de abril de 2017, en el cual vienen el presidente de la delegación de alumnos de la Universidad Politécnica de Valencia con un compañero a presentarnos esta propuesta a Podemos.
Han pasado por algunos grupos parlamentarios y, posteriormente, van a reunirse con el resto.
Se reunieron con todas nosotras.

Bienvenidas.
Bienvenidas aquí a las universidades.
Bienvenidas a la Universidad de Valencia, a la Universidad Politécnica de Valencia, a la Universidad Católica; y bienvenidas también, aunque hoy no nos acompañen, al CEU, a la UJI, a la Universidad de Alicante y a la Universidad Miguel Hernández.
Esta propuesta viene de parte de todas ellas.
Bienvenidas.
Y esta es vuestra casa, la casa de todos los valencianos y las valencianas.

En primer lugar, quería pediros disculpas, porque vosotros sois estudiantes de la universidad y habéis contemplado un bochornoso espectáculo parlamentario.
Os pido disculpas por la parte que me toca.
Me da mucha vergüenza que mañana volváis a vuestras universidades y contéis lo que habéis vivido aquí, que en una comisión de educación no hay respeto, no se respetan los turnos de palabra.
Y pido disculpas por ello.
Y de verdad que lo lamentamos, lo lamentamos muchísimo.

Centrémonos en el tema que nos ocupa ahora, que es un tema muy bonito y de orgullo.

Bien, es algo alucinante, ¿no?
Desde 2007 que se creó esta norma, que diez años y medio después, estamos a 28 de junio de 2017, y tenemos la casa aún sin barrer y el consell interuniversitario sin crear.
Es alucinante.

No me voy a alargar mucho en mi intervención.
O sea, lo que se pide en esta proposición no de ley es algo tan obvio como que se establezca un calendario de trabajo, que se cree, por fin, el consejo interuniversitario valenciano de estudiantes, que se cree un borrador del reglamento del consejo interuniversitario y que, además, participen en él, que es algo muy importante.
O sea, no se puede hacer esto sin la participación de quienes lo van a conformar, ¿no?
, que son los estudiantes.

Como siempre he hecho y como me gusta hacer, ojalá vosotros pudieseis hoy aquí leer, de vuestra propia voz, lo que queréis expresar.
No se puede.
Esto es algo que tendremos que trabajar parlamentariamente para que se haga.
Pero, bueno, os presto mi voz para que se oigan vuestras palabras, palabras que así me habéis pasado, y que vosotros, las siete universidades, queréis expresar lo siguiente:

Â«Des de les universitats públiques valencianes, sabem el paper tan important que juguen els representants d'estudiants en les universitats.
Són part fonamental del govern d'aquestes institucions, aportant una visió jove i avantguardista d'aquells temes que més preocupen als estudiants en cada moment.

Â»La representació estudiantil en les universitats públiques valencianes està reconeguda en l'estat espanyol i també internacionalment, comptant amb joves en els seus màxims òrgans de representació, com CREUP, la Coordinadora de Representants d'Estudiants de les Universitats Públiques, o en ESU, la Unió d'Estudiants d'Europa.

Â»Aquest elevat compromís posa de relleu la necessitat de comptar amb un òrgan que facilite la comunicació entre els i les estudiants i la conselleria d'educació, i resulte un canal directe, efectiu i útil.

Â»Esperem que el consell interuniversitari valencià d'estudiants revisca per coordinar i dinamitzar l'acció sobre els distint assumptes que afecten als i les estudiants valencianes, així com per contribuir a la millora i desenvolupament del sistema universitari, d'acord amb les demandes de la societat.

Â»Finalment, solament agrair, en nom de les universitats valencianes, el suport rebut a l'hora d'engegar el consell interuniversitari valencià d'estudiants.
Â»

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora diputada.

És ara el torn del Grup Parlamentari Compromís.
El diputat Jordi Juan té la paraula.

El senyor Juan i Huguet:

Moltes gràcies, presidenta.

En primer lloc, demane disculpes perquè, jo, normalment, el que puc dir en dos frases no ho dic en quatre.
Jo vinc d'una cultura científica que va un poc en contra ací, en el parlamentarisme.
(Rialles) Vull dir, jo, un article científic, si el puc fer en quatre fulls, no el faig en deu.

En eixe sentit, el que es proposa en esta proposició no de llei, que, per cert, l'hem signada tots els grups polítics, es demana simplement que es complisca la llei.
Per tant, evidentment que volem que es complisca la llei.
No és que s'estiga demanant un determinat impuls polític a un objecte que siga matèria del Consell.

Ací es va crear el consell interuniversitari d'estudiants.
La mateixa llei deia que s'havia d'aprovar un reglament i posar-se en funcionament.
No s'ha fet.
Demanem ací que es pose en marxa.
Doncs, per descomptat que sí, i més tenint en compte que és un òrgan de participació de tots els estudiants i que el col·lectiu de l'estudiantat és importantíssim dins de la comunitat educativa de la universitat.

I ací acabe.

Moltes gràcies, presidenta.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat.

És ara el torn del Grup Parlamentari Socialista, la diputada Ana Besalduch.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí.
Gràcies, presidenta.

I també donar la benvinguda a totes i tots.

I, bé, a vegades comproveu que arribem a consens, més quan això ve per part dels estudiants i quan la proposta l'únic que ve a dir és que se complisca la llei, una llei que és de l'any 2007 i una cosa que ja s'hagués hagut de ficar en marxa.

Però jo sí que vull destacar que en setembre de 2015 els representants dels estudiants, delegats, ja se van ficar en contacte en la direcció general d'universitat per a ficar en marxa este consell i que ja van començar a parlar de com ho farien.

A mi sí que m'agradaria invitar-los també, ja que estan ací, que mos senten de primera mà, doncs, invitar-los perquè siguen ells els qui facen eixa proposta de què és el que volen, com volen que siga eixe consell i que ho plantegen a la direcció general.
Perquè, al final, ací se tracta que els estudiants de les nostres universitats, doncs, tinguen una relació directa i fluida en la conselleria, que ha de ser a través d'este consell; i que, per tant, siguen ells, i no nosaltres, els qui diguen què és el que volen.

Jo sé que ara han estat molt ocupats en els exàmens i que això és el primer i principal.
Però que estic convençuda que, després de les merescudes vacances de l'estiu, doncs, faran esta proposta, perquè crec que ja tenen bastant clar què és el que volen.
I que res, que endavant en el suport, com podeu vore, doncs, de tots els grups d'estes Corts.
I gràcies per implicar-vos tant en la defensa estudiantil.

La senyora presidenta:

Gràcies.

És ara el torn del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Zaplana López:

Sí.
Muchas gracias, señora presidenta.

Bienvenidos a todos los representantes de los alumnos de las distintas universidades.

Miren, yo quiero congratularnos de que hubiéramos llegado a este consenso, a este consenso incluso antes del debate, de que lo presentáramos conjuntamente.
Yo creo que es interesante.

Pero hay que destacar que los órganos que se crean ahora o que se tienen que reglamentar ahora son órganos que se han creado en el tiempo, pero no son los primeros.
La universidad tiene mucha trayectoria.
Algunos hemos estudiado allí y hemos pertenecido a los distintos órganos que la universidad tenía, en cada momento, de representación de alumnos.
Y, en cada momento social, la universidad tenía unos órganos distintos de representación, una forma de organizarse distinta y una forma de representatividad distinta.

Esto ha ido evolucionando con los tiempos.
Desde el año 2001, que es la primera ley en que se aprueba la representación de los estudiantes en los órganos de gobierno de representación de la universidad, la Ley orgánica 6/2001, de 21 de diciembre, de las universidades, que es donde se contempla que los alumnos puedan participar activamente en las decisiones y en los órganos de gobierno… Fijaos si hace años se lleva trabajando sobre la representatividad de los alumnos en este marco, ¿no?

El pasado 7 de marzo aprobamos aquí, en esta comisión, una comisión de trabajo de expertos externos y en la administración educativa y las universidades valencianas para analizar la oferta de grados y postgrados dentro del sistema universitario.
Y fue el Grupo Popular el que propuso que los estudiantes también estuvieran representados allí, porque la propuesta que vino del Partido Socialista no contemplaba la representación de los estudiantes en esa comisión de trabajo.
Lo propusimos, hubo unanimidad y se incorporó a los estudiantes.
Con lo cual, la vocación de que los estudiantes siempre participen en los ámbitos de trabajo siempre ha sido así.

Y, en este caso, en el consejo interuniversitario valenciano de estudiantes, pues, pasa algo parecido.
En la ley de 2007, en la 4/2007, de 9 de febrero, se aprueban dos cosas: se aprueba… La más importante, yo creo que la es en el artículo 25, que es donde se contempla que haya un representante de los estudiantes en el consejo de la universidad, en el consejo valenciano de universidades y de formación superior, al igual igual con los rectores, de igual a igual con los máximos representantes de la política educativa; ese es el artículo 25, se incorpora a la toma de decisiones.
Y también se crea, en el artículo 29, este consejo de representación, donde sus funciones son de consulta y asesoramiento en materia de coordinación.

Sí que es verdad que no se ha reglamentado, desconocemos los motivos.
Se tenía que haber hecho, y es el momento de hacerlo ahora; si es el acuerdo de todos los grupos políticos, está muy bien que se haga.
Pero este órgano tiene que suponer un órgano de debate vuestro, que ordene y coordine el sistema universitario valenciano, donde no debe servir para imponer ni controlar a nuestras universidades y menos a los estudiantes, que es muy del estilo de algunos.
No dejéis que nadie sea vuestra voz, nadie, ni aquí ni en ningún sitio.
Tened siempre vuestra propia voz, porque seréis independientes.

Yo, cuando estaba preparando esta intervención este fin de semana, hablaba con varios representantes de la Universidad de Alicante, me pilla más cerca.
Y hablaba con ellos y me estaban diciendo que el éxito de la representación de los alumnos en la universidad, para poder representar a todos, es que sea un funcionamiento democrático, que sea apartidista y que defienda los intereses generales del alumnado, por encima de otros intereses.

Y que siempre sea así, independientemente del color político mayoritario, del color político que represente a quien represente, incluso de la propia ideología que tenga cada uno de vosotros.
Tiene que ser un órgano independiente para que funcione bien y para que represente a todo el mundo.
Y, si tiene que exigir la bajada de tasas, que alguno se comprometió, pues que la exija, que la exija, y que la exija de manera independiente.
Y que nadie, nadie os robe nunca, nunca, o usurpe vuestra voz.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor diputat i gràcies també als estudiants que hui mos acompanyen aquí, en la comissió.

Donem per finalitzada esta comissió.
I sí que m'agradaria parlar un momentet amb els portaveus, abans que marxeu, per aclarir un poc la següent convocatòria.

Gràcies.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 35 minuts)