Medi%20Ambient%599009.11.13%20macro.html





Comissió de Medi Ambient realitzada el dia 13 de novembre de 2012.
Comença la reunió a les 16 hores i 53 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 12.

El senyor president:

Es impresionante la tromba de agua… Es impresionante la tromba de agua que está cayendo desde Benidorm hasta prácticamente Gandía.
Bueno, esperemos que no pase nada.

Y, bueno, demos comienzo a esta comisión.
Tiene la palabra el señor Tena.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Muchas gracias, señor Tena.

Primer punto del orden del día, es la lectura y aprobación del acta de la reunión anterior.
¿Hay alguna salvedad por parte de algunos miembros de la comisión?
Entonces, se aprueba por unanimidad.

Proposició no de llei sobre la implantació de mecanismes senzills per a la formació i nomenament de guardes jurats de caça de la Comunitat Valenciana d'aquelles persones que compten amb el títol estatal de guarda particular de camp, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 30.
617, BOC número 96)

El senyor president:

El segundo punto del orden del día es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la implantación de mecanismos sencillos para la formación y nombramiento de guardias jurados de caza de la Comunidad Valenciana y de aquellas personas que cuentan con el título estatal de guardia particular de campo, presentada por el Grupo Parlamentario Popular.

Para su defensa tiene la palabra el señor Peral.

El senyor Peral Villar:

Muchas gracias, presidente.

Señorías.

El artículo 56 de la Ley de caza de la Comunidad Valenciana establece en este sentido que la conselleria competente en materia de caza otorgará el título de guarda jurado de caza a las personas que cumplan los requisitos que se establezcan reglamentariamente.
En el caso de los guardas particulares de campo -que son los que en este caso queremos implantar estos mecanismos sencillos que permitan su habilitación como guardas jurado de caza-, en el caso, decía, de los guardas particulares de campo, nombrado de acuerdo con lo que establece la Ley de seguridad privada, para la obtención del título de guarda jurado de caza, se les exigirá -dice la ley vigente- conocimientos en materia de caza y fauna propia de la Comunidad Valenciana, así como conocimientos en otras materias requeridas para el nombramiento de guarda jurado de caza no exigidas al interesado para la obtención del título de guarda jurado de campo.

Actualmente el reglamento vigente es el Decreto 196/1993, del gobierno valenciano, por el que se regula la materia y no recoge la figura del guarda jurado de campo, especializado en materia de caza, que, por competencias en materia de seguridad del estado, fue creada a nivel estatal mediante aprobación en 1994 del Reglamento de la Ley de caza de 1992 de seguridad privada.
Por tanto, al momento del decreto de La Generalitat la figura del guarda jurado de campo no estaba, no existía y, por tanto, se trata de una regulación posterior.

La formación y pruebas de aptitud para la obtención del título de guarda particular de campo a nivel estatal, exigidas y realizadas a través del cuerpo de la Guardia Civil, son una garantía de formación y calidad, a la vez que permite a las personas que lo obtengan desempeñar sus funciones en todas las comunidades autónomas, por lo que se hace innecesario exigir a dichas personas nuevas pruebas, sin perjuicio de que acrediten cursos de formación específicos en materia de caza y propia de la Comunidad Valenciana impartidos en la misma.

Este paso sería un avance, pues ello supondría habilitar un mecanismo sencillo para el nombramiento de guardias jurado de caza de la Comunidad Valenciana para todos aquellos que cuenten con el título estatal de guarda particular de campo, especialidad en materia de caza, y con ello satisfacer la demanda de personas con el título de guardas jurado de caza de la Comunidad Valenciana por parte de los titulares de terrenos cinegéticos.

De esta manera se posibilitaría un mayor número de puestos de trabajo en el campo que redundaría, a su vez, en la protección de la naturaleza.

Por todo esto, el Grupo Parlamentario Popular pone a su consideración la siguiente propuesta de resolución: «Les Corts instan al Consell a habilitar mecanismos para la formación específica y propia de esta comunidad en materia de caza de aquellas personas que cuenten con el título estatal particular de campo, o quieran obtenerlo, así como para el correspondiente posterior nombramiento como guarda de caza de la Comunidad Valenciana.
»

Nada más.
Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Peral.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, nosaltres ja avancem que no anem a votar favorablement esta proposició no de llei, entre altres coses perquè quan el Partit Popular parla de protegir la natura té una concepció un poc peculiar del que significa protegir.
Perquè no estem parlant d'una llei de caça en la qual se produïxen tota una sèrie de qüestions, com són els tancats cinegètics, que són una autèntica aberració des del punt de vista ecològic, i l'únic que pretenen, en definitiva, és tractar de convertir les serres i els boscos valencians, allí on puga ser, en una espècie de negocis privats.
I a l'únic que ve esta modificació o esta proposta, que en realitat no sé massa bé què és esta proposta -ara parlarem del contingut- és tractar de facilitar encara més eixe, diguérem, ús remuneratiu del bosc, fonamentalment a través de facilitar que persones que no tenen la competència adequada, a través d'eixa clàusula estranya que ja està inclosa en la Llei de caça, puguen arribar a ser-ho.

Clar, açò podíem discutir-ho si la proposta fóra concreta.
Perquè el que vostés diuen i el que hi ha en la llei jo no li veig la diferència per ningun lloc.
Si la llei diu que «se le exigirá conocimientos en materia de caza y fauna propios», i vostés diuen que el que s'ha de fer és que s'habiliten mecanismes per a la formació específica, però, quins mecanismes?
Quins són eixos mecanismes?
Uns cursets i aire?
Qui ha de proporcionar-los?
S'ha de fer algun examen a la gent?

La gent.
.
.
Estem parlant a més d'un problema que genera conflicte en matèria professional, perquè els guardes de caça, els guardes jurats de caça entenen que el que estan vostés fent és fent entrar per la porta de darrere un grup que no té la formació adequada per a poder fer o poder exercir estes funcions, que puga exercir-les mitjançant una sèrie de mecanismes molt inconcrets.

Per tant, i molt senzillament, perquè pensem que la proposta és molt insubstancial, vull dir, el que haurien de fer vostés és vindre ací amb una proposta concreta de modificació del reglament de 1993 o, en tot cas, un nou reglament, ajustat a les noves exigències que té la Llei de caça de 2004.
I, a partir d'ahí, podríem vore si el que vostés demanen és o no adequat per a poder realment garantir que eixos guardes particulars de camp sí que van a tindre la formació adequada o van a ser competents per a poder ser guardes de caça.

Per tant, entenem que la proposta és inconcreta, inespecífica, que redunda sobre defectes que ja té la llei que vostés van aprovar en 2004, que era una llei que nosaltres no compartim i que a més va a generar un forat per a generar un intrusisme professional cap a una sèrie de professionals que sí que estan, diguem, o que sí que tenen acreditada la seua formació de forma clara i concreta.

Vull dir, jo crec que no és sols el tema de tindre o de saber cursets en matèria com diu la Llei de caça i fauna pròpia a la Comunitat Valenciana, sinó que hi ha tota una sèrie d'altres qüestions relacionades amb, diguérem, el contacte i la cura dels espais naturals, que, evidentment, els guardes particulars de camp no tenen per què tindre, perquè la seua formació va per una altra via prou diferent.
I en eixe sentit, insistisc, no podem recolzar la proposta que ens presenta el Partit Popular.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene su turno de intervención el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, se pretende con esta proposición no de ley facilitar mecanismos para, digamos, de forma sencilla, como se indica aquí, validar la formación y nombramiento de guardas jurado de caza de la Comunidad Valenciana a otras personas que vienen con título estatal de guarda particular de caza.

Bien, sin perjuicio de que esto, de alguna forma va a favorecer el hecho de que puedan venir guardas particulares de campo de otras comunidades autónomas a trabajar aquí, que no estamos en contra de que haya una movilidad en los trabajadores dentro del estado, sí que nos plantea serias dudas en varios aspectos.

Por ejemplo, se habla de desempeñar sus funciones en todas las comunidades.
O sea, que los guardas particulares de campo desempeñan sus funciones en todas las comunidades autónomas, pero se pueden hacer cursos de formación específicos en materia de caza y de fauna propia de la Comunidad Valenciana.
Bien, y ahí es donde surgen nuestras dudas.

Ahora mismo, ahora mismo hay una figura también, que es la del control de depredadores, que son estas personas que colocan trampas en el campo, unas autorizadas y otras no, pero bueno, se están colocando en diversos cotos en toda la Comunidad Valenciana, sin embargo no está regulada esa figura de controlador de depredadores.
Y, en cualquier caso, la administración permite ese control de depredadores sin que esa persona esté acreditad su formación, y sin tener tampoco acreditados, por ejemplo, las capturas de años anteriores, la planificación para el año actual.
Con lo cual, eso, unido a la tradición histórica de colocar trampas de forma diversa, nos lleva a que hoy en día se estén colocando trampas ilegales.
Es a lo que voy.

Esta normativa lo único que hace es facilitar que personas que vienen de otras comunidades autónomas puedan trabajar aquí, y con el sencillo requisito de que hayan acreditado cursos de formación específicos en materia de caza.

Consideramos que la regulación tendría que ser mucho más exhaustiva, tendría que delimitarse los contenidos de esta formación específica de la Comunidad Valenciana, porque, bueno, bien distinto son los cotos que pueden haber aquí de los que puede haber en Extremadura, en Andalucía, en Castilla-León, que la geografía y la geomorfología es bien distinta a la valenciana.

La fauna en algunos casos es similar, en otros es bien distinta.
Ya no la cinegética, que son cuatro o cinco especies las que se cazan, sino todo el resto de la fauna.
Y estas personas han de ser expertos en la gestión de especies, de hábitat y de ecosistemas, por tanto, de cada una de las especies animales que podamos ahí, incluso también de flora, porque en algunos casos la gestión de la fauna conllevar actuar sobre la vegetación, y en muchos casos tampoco es lo más adecuado para la conservación de nuestros ecosistemas, pero también de los hábitat en su conjunto y de los ecosistemas en su conjunto.

Nosotros también consideramos que con esta normativa, que la vemos en la propuesta como muy laxa, se va a echar por tierra un poco todo el bagaje cultural que hay en nuestras zonas de interior básicamente, que es donde han existido estos guardas de caza históricamente, y que de alguna forma, en detrimento de esa gente que para poder ser, optar al mismo título, tendrían que hacer una formación muchísimo mayor, acreditarla, porque consideramos que esa gente sí tiene esa formación porque, bueno, está viviendo en el terreno, es un miembro más de ese ecosistema.

Pero esta PNL que se pretende aprobar no favorece que esta gente, que la tenemos ahora mismo en el mundo rural viviendo, trabajando y de alguna forma manteniéndolo, pues que puedan optar en igualdad de condiciones.
Con lo cual, son miedos, digamos, añadidos a la inconcreción de la propuesta y, bueno, y tristemente por la experiencia acumulada de los últimos años.
Yo tuve que escuchar a la señora consellera, en una pregunta que le hice en pleno hace unos meses, que por supuesto que se cumplía a rajatabla toda la normativa en el tema de control de depredadores.
Era algo que a nosotros nos preocupaba.
Porque, claro, el control de depredadores significa poder capturar perros o gatos silvestres, y zorros y alguna otra especie muy concreta que puede incidir en las poblaciones de especies cinegéticas.
Sin embargo me constaba, porque había revisado los expedientes, que no se realizaban todos los controles que dice la normativa.
Por tanto, las personas que estaban haciendo esos controles depredadores ni estaba acreditada su formación ni estaba acreditado si estaba haciéndose de forma correcta.
Ella estaba convencida de que sí.
Por tanto, algo falla en la administración y en lo que es la gestión cinegética de la administración valenciana.

Bien.
Como se me acaba el tiempo, incidir en que podía ser algo más concreta la propuesta, favorecer un poco más a la gente que tiene ese bagaje cultural en los montes valencianos y que, por lo tanto, no la podremos apoyar.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Tiene la palabra el señor Francesc Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, senyor president.

El meu grup també s'abstindrà en la votació.

Nosaltres entenem que la proposta presentada pel Partit Popular té com a objectiu agilitar el nomenament, efectivament, de guàrdies jurats de caça de la Comunitat Valenciana en base a la implantació de determinats mecanismes per al seu nomenament d'aquelles persones que actualment conten amb el títol de guàrdies particulars de camp.

Entenem que la proposta es fonamenta que la figura del guarda particular de camp, especialitzat en matèria de caça, efectivament, no existia al moment de la redacció del Decret 196/1993 de La Generalitat i que, per tant, aquest no podia incorporar-lo i instava a una formació complementària.

La proposta del Grup Popular es fonamenta en l'aparició d'esta nova figura posteriorment en 1994, una figura.
.
.
, un reglament estatal que atorga ja tots els coneixements necessaris, i la implicació de la Guàrdia Civil creem que és garantia de formació i de qualitat.

No obstant, des del PSPV també entenem que parlem de personal molt qualificat, però que, efectivament, es fa imprescindible habilitar els mecanismes que formen a estos professionals en les característiques pròpies de la caça, la fauna i dels ecosistemes de la Comunitat Valenciana.

No es pot pensar que una tasca com la de guarda de camp no vinga acompanyada d'una formació complementària que prepare i especialitze els professionals fent-los coneixedors dels hàbitats als quals desenvoluparan la seua feina.
I això no apareix en la proposició no de llei que presenta el Partit Popular.

El treball de camps exigix un coneixement acurat de les condicions orogràfiques, climatològiques, faunístiques i botàniques, i considerem que pel bé de les persones i del nostre medi natural, hem de posar els estàndards de coneixements, quan se faça, ben alts i exigir-los als professionals que se vullguen dedicar a eixa especialització.

Tal i com està redactada ací, efectivament, poden ser jurats de caça de la Comunitat Valenciana gent d'altres comunitats autònomes que no tinguen el coneixement del que diu l'article 56.
1, de la Llei de caça de la Comunitat Valenciana, de la fauna pròpia de la Comunitat Valenciana.
I fins i tot que nosaltres no estaríem massa d'acord amb el que diu el Partit Popular en l'exposició de motius, perquè pensem que no necessàriament té res a vore, però que diu: «D'esta manera se possibilitaria un major nombre de llocs de treball en el camp, que redundaria a la seua vegada en la protecció de la natura.
»

Per tant, estem parlant que, efectivament, cal tindre un coneixement molt acurat del que és la natura, del que és l'aspecte climatològic, orogràfic, faunístic, botànic de la Comunitat Valenciana.
I tal i com dia el representant de Compromís anteriorment, creem que no se, digam, definix suficientment quines són eixes probes de formació que van a haver.
I, per tant, no podem saber si són unes proves de formació, digam, molt bàsiques per a tot l'estat i, digam, comunes per a tot l'estat, ja que estem parlant d'un reglament estatal.
I que, per tant, un guarda particular de camp, format per a guarda jurat de caça de la Comunitat Valenciana, no aplega a tindre els coneixements suficients sobre el nostre medi ambient.

Per tant, tot i estant d'acord, efectivament, en l'esperit de la proposició no de llei, creem que.
.
.
El que s'ha dit.
És a dir, caldria d'alguna manera modificar el Decret 196/1993, de 13 d'octubre, o caldria redactar-ne un altre, amb alguna disposició posterior, on se parlara de matèries a impartir, etcètera, etcètera, per assegurar que els guardes particulars de camp, que se n'examinen i facen el curs, puguen aplegar a tindre eixos coneixements de la nostra comunitat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Turno de réplica para el señor Peral.

El senyor Peral Villar:

Gracias, presidente.

Señorías, es bastante sencillo lo que les estamos proponiendo.
El Grupo parlamentario Popular atiende la demanda de un colectivo, de un sector que demanda guardas jurados de caza, y nuestros campos precisan de la máxima vigilancia y de la máxima cobertura de este tipo de profesional cualificado, que, evidentemente, no se trata de un jardinero, ni de una persona que no tenga los conocimientos suficientes en cuanto a la homologación.
Estamos hablando de un guarda jurado de campo especializado en materia de caza.
No creo.
.
.
, y ustedes que con toda seguridad conocen el reglamento estatal aprobado en 1994, de la ley de seguridad privada.
.
.
Y si no, les recomiendo que se lo revisen.
Creo que las exigencias para estos profesionales son muy parecidas a las que nuestra legislación hace para el guarda jurado de caza.

Lo que pretende el Grupo Parlamentario Popular es solicitar al Consell que agilice los trámites para que se pueda habilitar de una forma muy sencilla, con un examen que corrobore que, efectivamente, tienen los conocimientos de caza de la Comunidad Valenciana, de la cinegética y de la caza y de la fauna de la Comunidad Valenciana, que puedan ser especializados, pero que se trate de un trámite sencillo para que esa homologación se realice de una forma sencilla y podamos tener a esos profesionales lo antes posible ocupándose de nuestros campos.
Y no seguir una fórmula de doble examinación, probablemente, para esas personas que quieran venir a trabajar a la Comunidad Valenciana, que es lo que en este momento ocurre y que probablemente hace difícil el acceso a algo que profesionalmente pueden tener con ya.
.
.
, digamos, habilitado por su profesión y por sus conocimientos.

Y de hecho, como reconocía el portavoz del Grupo Socialista, se trata de una formación realizada por la Guardia Civil en esta materia, que, desde nuestro punto de vista, y el de nuestro grupo parlamentario por lo menos, es absolutamente suficiente, adecuada y concede la máxima.
.
.
, los máximos conocimientos a estos profesionales que tienen esta titulación.

Pretendemos, en una situación, en un momento como el que nos ocupa, donde, como bien conocen, nuestros campos precisan de la máxima atención y vigilancia, que en el menor plazo de tiempo podamos tener muchas más personas ocupándose de esos campos y que se encuentren protegidos por estos profesionales.

Precisamente esa es la razón por la que este grupo parlamentario solicita de ustedes que apoyen esta proposición no de ley, porque el único objetivo que pretende es tan claro y tan sencillo como que personas que están perfectamente preparadas, puedan vigilar y ocuparse de nuestros campos y, además, ocupar un puesto de trabajo que en este momento no tienen.
Y para aquí hay una demanda, y esa es la razón por la que se presenta esta proposición no de ley.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señor Peral.

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Anem a vore, dos qüestions.

La primera és: si els guàrdies jurats de camp estigueren tan preparats per a fer les feines de guàrdies jurats de caça, no faria falta exigir-los res.
Si la mateixa llei preveu que se'ls ha d'exigir alguna cosa, és perquè en la seua formació és evident que té un dèficit en esta matèria evident, perquè si no, la llei no ho diria.
Vull dir, diria: «S'homologa este títol a l'altre.
» I punt, s'ha acabat.
Com no s'homologuen és perquè, evidentment, n'hi ha temes de formació en què els guàrdies particulars de camp no tenen la formació.

I el que es tracta és de com acrediten eixa formació.
I vostés ací no diuen com acreditar eixa formació.
Simplement diuen que es simplifiquen i que es facen més senzills els tràmits.
Vinguen ací amb una proposta concreta, de dir: «Farem açò, açò i açò; tindran tres cursos d'esta matèria, esta matèria i està matèria; homologats per esta institució, esta institució i esta institució.
I al final, això serà.
.
.
I amb un examen de tal.
I en dos mesos, les persones que vinguen.
.
.
» Posen això damunt la taula i aleshores podrem dir: «Sí és suficient, no és suficient; és massa llarg, és massa curt.
.
.
»

Però el que vostés diuen i no res és el mateix.
I quan no diuen res és perquè, en definitiva, el que volen és evitar que.
.
.
, és a dir, o sembla, fa la impressió que el que volen és que Les Corts, diguérem, li donen via al Consell per a evitar una modificació reglamentària i obrir una porta falsa perquè puga entrar gent que probablement no tinga la formació adequada per a fer les funcions que se li demanen.

I una cosa és que el camp i el bosc necessite la màxima atenció i vigilància, que això no vaig a discutir-li-ho, i una altra cosa molt diferent és que vosté assimile el camp i el bosc als tancats cinegètics particulars; que eixos tancats cinegètics particulars formen part del bosc i del camp, però no són el bosc i el camp, sinó un part d'ells.
Vostés només pensen en la part i no en el tot, en els interessos particular i no els interessos generals.
I per això, mos duen estes propostes ací, que -insistisc- no són acceptables.
Concreció, i en la concreció tindran el nostre recolzament, si entenem que les mesures que plantegen són les raonables.
Açò és no res, és obrir portes posteriors per a fer intrusisme professional o altre tipus de coses.

El senyor president:

Señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Insistir en la, digamos, idiosincrasia de lo que es la naturaleza valenciana.
De hecho, tenemos una ley valenciana de caza del año 2004, y en el preámbulo dice: «La necesidad de adecuar la ley de caza de 1970 a las nuevas realidades derivadas del hecho autonómico, de la integración de España en la Unión Europea y de la nueva sensibilidad ambiental existente en la sociedad, motiva el establecimiento de una ley de caza de la Comunidad Valenciana adecuada a sus tradiciones y a su realidad ambiental, social, económica y cultural.
» O sea, que justifica la existencia de la ley ante el reconocimiento de una realidad específica, propia y diferenciada de los territorios valencianos.

La misma ley sigue diciendo que «regula la caza en línea con la legislación existente en materia de espacios protegidos como un recurso natural más, renovable y vivo, que debe ser ordenado y gestionado conforme a las pautas de sostenibilidad, estabilidad y plena compatibilidad con la conservación de la biodiversidad y con el resto de los múltiples usos posibles de los espacios naturales.
»

Los guardas de caza no han se ser simples vigilantes que se den una vuelta por allí y estén al tanto de lo que pase o deje de pasar, han de ser verdaderos expertos en el medio natural, y en el medio natural valenciano.
Y ese es el punto de discrepancia del que estamos tratando.

Porque, claro, ahora mismo en el estado, en el 2011, había del orden de 5.
500 guardas particulares en activo y 11.
600 personas que tenían la titulación de guarda particular de campo y caza.
Esto significa que, bueno, es posible, digamos, en el momento se apruebe esto, que llegue una avalancha, entre comillas, de gente de fuera.
Y las dudas que tenemos es si estarán adecuadamente formados.

Y el segundo aspecto es lo que comentaba antes.
Nosotros apostamos firmemente por el mundo rural.
Y además, es que es imprescindible que la gente que está en el mundo rural actualmente se mantenga, porque el éxodo es paulatino, progresivo y lleva a la extinción del mundo rural tal y como lo hemos conocido desde siempre.
Por tanto, quizás habría que hacer esfuerzos en precisamente fijar esa población del mundo rural, facilitarle que pudieran acceder a este tipo de titulaciones, de forma que, bueno, que asegurara su continuidad.

Y también otro aspecto que he comentando antes, porque en muchos casos esta gente que actúa de guardas de caza es hijo de guarda, es nieto de guarda y acumula un acerbo cultural y de conocimientos que no puede tener nadie, ni el mejor ingeniero, ni el mejor biólogo, ni.
.
.
, porque lo que se aprende trabajando y en contacto con el medio directamente, difícilmente se puede aprender con un cursillo, con un cursito de especies de caza valencianas y demás.

Por tanto, pues eso, insistiendo en la necesidad de apostar los habitantes y las habitantes de nuestros pueblos, de nuestro mundo rural, que son excelentes conocedores del medio, de sus particularidades medioambientales, sociales y culturales y que, por tanto, deberían ser candidatos idóneos para desempeñar estas funciones.

Por tanto, con un nivel de formación adecuado a las características de nuestro medio, favoreceríamos que fueran los habitantes y las habitantes de nuestro mundo rural los que desempeñaran estas tareas, ¿no?
, sin.
.
.
, bueno, sin entrar en que la gente que pueda venir de fuera pueda estar muy bien formada.
Pero difícilmente van a poder estar bien formados en lo que es la naturaleza valenciana.
Por tanto, pues, eso, la falta de concreción nos lleva a no poder apoyar la.
.
.
Ah, bueno, y un aspecto más, que ahora sí tengo tiempo, hay otro.
.
.
, hay un colectivo de agentes de la autoridad valencianos, que son los agentes medioambientales, que, tristemente, por la administración valenciana, están dejados de la mano de Dios, están en unas condiciones terribles de trabajo.
De hecho, no tienen ya vehículos suficientes y en más de un caso están ya subiendo dos agentes medioambientales en un vehículo a patrullar las treinta o cuarenta mil hectáreas que tienen encargados ellos de vigilar.
Bueno, yo desde aquí sí quiero hacer.
.
.
, bueno, hincapié en este aspecto, he de decir que.
.
.
, bueno, que la administración valenciana, aparte de regular este tipo de cosas y de favorecer el empleo y todo lo demás, pues, ha de mimar a los actuales agentes de la autoridad de los montes valencianos, llamémoslo así, que son los que garantizan la conservación de nuestros ecosistemas.
Y tristemente hoy en día no está garantizado porque este cuerpo, insisto, está infradotado, está infravalorado y, en algunos sentidos, está arrinconado desde la propia administración valenciana.
Es triste tener que decir esto, pero es la realidad.

Y, un dato, los vehículos de los agentes medioambientales tienen un promedio de más de quinces años, cuando en un incendio forestal no puede entrar un vehículo que tenga más de cinco.
Entonces, estamos.
.
.
, bueno, dando mucho peso a algunas cosas y olvidando otras que quizás sean mucho más importantes.

Nada más.
Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Gracias, señor Signes.

Terminado del turno de réplica, pasamos a la votación.
¿Votos a favor?
8.
¿Votos en contra?
0.
¿Abstenciones?
5.
Queda aprobado el punto número 2 del orden del día.

Proposició no de llei sobre la promoció de l'ús de la fusta o derivats que no procedisca de l'explotació il·legal de boscos i de la tala clandestina, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 28.
200, BOC número 96)

El senyor president:

Pasamos al (inoïble) .
.
.
del día, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la promoción del uso de la madera o derivado que no proceda de la explotación ilegal de bosques y de la tala clandestina, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís, y tiene la palabra para su defensa el señor (inoïble) .
.
.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

El Grupo Parlamentario Compromís presenta esta proposición no de ley al objeto de contribuir a la protección de los bosques del planeta mediante, entre otras medidas, el uso de productos forestales certificados ambientalmente, ¿eh?
, como dice nuestra PNL.
Las propuestas de resolución son promover el uso de la madera o derivados que no procedan de la explotación ilegal de bosques o la tala clandestina, o procesos de producción contaminante, a través de la compra de productos forestales con certificación de procedencia y que ofrezcan les debidas garantías de protección del medio y el cumplimiento de las normas internacionales de trabajo y derechos humanos.

A su vez, también proponemos promover la adquisición de madera o derivados con la certificación FSC u otras semejantes, desarrollar los criterios técnicos necesarios e incorporarlos a los pliegos de condiciones técnicas de los contratos que formalicen las distintas consellerias de obras y suministros, promover el uso de materias primas provenientes de procesos de reciclaje, como es el caso del papel y, último caso, pues, proponemos dar cuenta a Les Corts en el plazo de seis meses de las medidas adoptadas en cumplimiento del presente acuerdo.

Bien, todos sabemos lo.
.
.
, bueno, o intuimos lo negativa que es la tala ilegal de madera a nivel de todo el planeta, que tiene importantes efectos.
Tanto a escala local, en los lugares en los que se lleva a cabo, donde la reforestación debida a la explotación insostenible o.
.
.
, perdón, donde la deforestación debida a la explotación insostenible o ilegal de los bosques es una de las principales causa de pérdida de suelos y desertificación; también, pérdida de especies, desaparición de hábitats y degradación de ecosistemas.
Hay que tener también en cuenta que tiene importantes efectos en los regímenes de lluvias, en el ciclo integral del agua y en el avance, frecuencia e intensidad de los fenómenos meteorológicos externos.
Como la escala es global, la pérdida y degradación de los bosques, entre cuyas causas está las talas ilegales, es responsable de aproximadamente un 20% de las emisiones de CO2.
También supone una de las principales amenazas para la conservación de la biodiversidad a escala global.
O sea, que estamos hablando de dos temas de vital importancia a nivel de todo el planeta, la emisión de CO2, insisto, un 20% motivada por la tala ilegal y la explotación insostenible, así como la pérdida de biodiversidad, que no es cuantificable en qué medida, pero la tala ilegal y.
.
.
, bueno, la eliminación de bosques, sobre todo bosques primarios, está llevando a unas pérdidas de biodiversidad que, insisto, no podemos cuantificar, pero que son enormes.
Por tanto, es un problema que requiere una decidida actuación por parte de las administraciones públicas.

Hasta la fecha, ha sido la sociedad civil quien mayor preocupación ha mostrado al respecto.
Entre las medidas impulsadas desde la sociedad civil y las organizaciones conformadas por esta, figura la certificación, que ha demostrado cierta eficacia.
La certificación forestal garantiza que la gestión en un bosque o plantación se realiza cumpliendo unos criterios de sostenibilidad, que es la clave de cualquier aprovechamiento del recurso natural.
Se trata de un procedimiento voluntario que implica una acreditación por parte de una entidad independiente, la entidad certificadora.
Los principales sistemas de certificación son dos, el FSC y el PEFC, Pan-european forest certification.
Ambos sistemas son reconocidos a nivel mundial.

La única certificación forestal que hasta el momento ha recabado el apoyo de las principales organizaciones conservacionista y ecologistas del estado es la FSC.
Dicho sistema de gestión forestal sostenible alcanzó un mayor reconocimiento que otros y cuenta ya con un largo periodo desde su creación en el año 1993, que acredita su labor.
Por el contra, el sistema PEFC, ha sido reiteradamente cuestionado por las principales organizaciones ecologistas y conservacionistas.
Asimismo, el nivel de exigencia del sistema FSC, el que proponemos en la PNL, es mayor que el de la legislación, lo que es debido a la debilidad del marco legal existente.
Por tanto, la sociedad civil, a través de estos sistemas, introduce mecanismos que aseguren un mayor control de la sostenibilidad en los procesos de extracción de recursos naturales, y es importante, pues, tenerlo esto presente.
Dicho marco será reforzado por el reglamento de la Unión Europea sobre obligaciones de los agentes que comercializan madera y productos derivados en el mercado comunitario, que está aplicable desde el día 3 de marzo de este año, pero dicho reglamento no incluye ni productos reciclados ni los fabricados con caña de bambú ni el papel impreso, como revista, libros o periódicos.
Asimismo, dicho reglamento contempla la posibilidad de que la Comisión Europea reconozca entidades de supervisión que ofrezcan a los agentes de la Unión Europea sistemas de diligencia debida ya en funcionamiento.

Bien, desde los países importadores de maderas, si no se contribuye a la preservación de los ecosistemas de los países de origen, se está siendo cómplice en la destrucción de los principales bosques del planeta, aquellos que albergan más biodiversidad, como son los bosques tropicales, y que, no olvidemos, son decisivos para las poblaciones locales, tanto por sus efectos regulatorios del clima y régimen de lluvias, como por los recursos que les aportan, y que sin las previsiones debidas al comercio exterior no habrían sido esquilmados, muchas veces de forma irreversible, comprometiéndose la posible mejora de las condiciones de vida de la población local que una utilización sostenible y respetuosa ambiental había conllevado.
Bien, así, las administraciones tienen un papel de especial relevancia y una ineludible responsabilidad, no solo por su capacidad de normativa, sino por su deber de vigilancia, porque, no hay que perder de vista este dato, las administraciones públicas son responsables del 18% del consumo de productos de madera y papel del estado.
Por tanto, el aprobar esto a nivel valenciano, pues, implicaría que casi la quinta parte de los productos derivados de madera que se consumen a nivel valenciano, estarían afectados por este acuerdo.

El consumo anual de madera y papel de las administraciones públicas valencianas requiere 200.
000 hectáreas de cultivo, más o menos la quinta o sexta parte del territorio forestal valenciano, y, obviamente, prácticamente nada del papel sale de los bosques nuestros.
Según estimaciones del observatorio Ciudades por los Bosques, hasta el 10% del volumen de madera y papel que se consume en el mercado ibérico procede de regiones donde la tala ilegal es una práctica habitual, ¿eh?
Por tanto, no podemos cerrar los ojos a esta problemática.
Por todo ello, deben desarrollarse políticas de compra responsable de productos forestales, tanto para los productos forestales de origen en otros estados como para los que se produzcan a nivel estatal, y tal y como establece la ley de montes, hay que dar prioridad a la madera certificada.
Entre las posibilidades de adecuación de actuación por parte de las administraciones se encuentra el hecho de que nos encontramos en el segundo estado del Unión Europea en superficie forestal.
Así, el impuso de la madera como material de construcción en la rehabilitación de viviendas y en la decoración, frente a otros muchos.
.
.
, o sea, es mejor este uso frente a otros más contaminantes como el PVC, el aluminio o los plásticos; del corcho en tapones de vidrio y como material de aislamiento; también producimos papel frente a.
.
.
, que es mejor consumirlo frente a otros plásticos; y lo mismo la resina natural frente a derivados de hidrocarburos.
Por tanto, todo lo que sería la producción forestal sostenible conllevaría, pues, una mejora a todos los niveles, a nivel de recursos y a nivel también, luego, de producción de residuos y reutilización los mismos.
También una actuación en los aspectos reseñados tendría unos claros efectos en el equilibrio del territorio valenciano, ya que contribuiría a posibilitar el mantenimiento de la población y a la mejora del mundo rural, al ofrecer posibilidades de empleo basado en un modelo sostenible, y también contribuiría a mejorar las posibilidades de prevención de incendios, siempre hablando de un modelo de gestión forestal sostenible.

El sector forestal, pues, debe ser considerado estratégico, pero su gestión debe realizarse extremando las precauciones.
En este sentido, el pasado 18 de marzo, un amplio panel de organizaciones presentaron un manifiesto a favor de la certificación de los montes estatales instando a las administraciones centrales y autonómicas a promover la certificación FSC tanto en el sector público como el privado, como en toda la cadena de transformación de los productos forestales.
Bien, en este sentido, las administraciones públicas valencianas no pueden estar satisfechas.
Tengamos en cuenta un aspecto: las principales ciudades del territorio valenciano, en el listado del observatorio Ciudades por los Bosques, que evalúa las ciudades de más de (inintel·ligible) .
.
.
mil habitantes tiene tanto a Valencia como Alicante como a Castellón en la lista roja.
Hay tres listas, una roja, una ámbar y una verde, y Valencia, Alicante y Castellón, las tres figuran en la lista roja.
Es decir, ciudades que no tienen ni están desarrollando ningún instrumento para evitar la entrada de madera de origen insostenible o han facilitado información al respecto a dicho observatorio.
Por tanto, estaríamos en el lugar de peor ubicación de los tres listados.
Tan solo Elche figura en la lista ámbar entre las cuatro ciudades más pobladas del territorio valenciano, lo que indica que tiene un programa de compra en proceso de implantación e incorpora algún instrumento de control sobre el origen de la madera, o por lo menos que lo haya tenido.
Mientras, otras ciudades como Madrid y Barcelona, están en la lista verde de dicho observatorio, dando prioridad, por tanto, a los productos certificados, contando con un programa de control de origen en la compra de productos forestales.

Bien, no sé si ha quedado suficientemente claro, pero, en resumidas cuentas, el consumo de cualquier recurso natural ha de tener en cuenta de dónde proviene y qué tipo de producción tiene.
Si viene de una producción que está acreditada, que es una producción sostenible, aunque sea una explotación de un recurso natural, pues, es un recurso que se va a perpetuar en el tiempo y, por tanto, pues, una explotación que consideramos adecuada.
Eso vale para bosques tropicales, pero también vale para los bosques.
.
.
, los montes estatales o valencianos.
Y el utilizar productos certificados asegura que esos productos, pues, eso, están extraídos de forma sostenible y, por tanto, tienen un impacto positivo sobre el medio ambiente.
No hacerlo implica estar contribuyendo.
.
.
, ¿eh?
, porque la ausencia del uso de productos certificados contribuye a la destrucción de esos bosques primarios y a los efectos negativos que conllevan, como lo que hemos hablado de las emisiones del CO2 o la conservación de la biodiversidad.

De momento, esto es todo.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta, senyora M.
Âª Elena Bonet Mancheño)

La senyora vicepresidenta:

Gracias, señor Ponce.

Tiene la palabra el Grupo Esquerra Unida, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, evidentment, anem a recolzar el que planteja el Grup Compromís, ara després faré alguna matisació, però en termes generals estem absolutament d'acord en el que es planteja.
Estem davant d'un problema molt greu, perquè estem perdent a un ritme acceleradíssim els boscos, tant els boscos tropicals com moltíssims dels boscos primaris que hi han a escala mundial.
Estos boscos es talen a partir de cremes incontrolades fetes precisament per a utilitzar el deteriorament i.
.
.
, és a dir, i per tant, les proteccions que tenen alguns d'estos boscos o algunes de les espècies que són talades, ¿val?
Estem parlant d'una quantitat enorme d'hectàrees, probablement un equivalent a una quarta part de la superfície de la península Ibèrica, uns 14 milions d'hectàrees es talen anualment per a produir fusta, ¿eh?
, per a produir fusta que després es ven, i, lògicament, cal posar-li límit a eixa pèrdua, perquè hem de pensar que els boscos cobrixen un 30% de la superfície terrestre, ¿eh?
, de la part terrestre del planeta, tenen el 90% de la biodiversitat i que garantixen el 60% de l'aigua dolça, ¿eh?
, per tant, és imprescindible aturar de forma radical, ¿eh?
, este comerç mundial de fusta que no es pot sostenir en la seua producció, perquè és un dels principals elements d'eixa pèrdua del bosc.
El Forest Stewardship Council és un organisme que no és governamental; és una organització internacional sense ànim de lucre que té un decàleg de principis que avalua, diguérem, quina és la procedència de la fusta i si eixa fusta ha estat obtinguda de manera adequada.
I, a més, no sols és que fa això sinó que a més fa un seguiment de la cadena de producció de custòdia i, per tant, s'assegura que eixa fusta està obtinguda en condicions de sostenibilitat ambiental, és a dir que se sap que l'arbre on s'ha obtingut està en procés de regeneració de forma suficient, que el preu que s'ha pagat per eixa fusta, que això és molt important, és just, perquè estem parlant que eixes fustes il·legals costen molt menys diners que la fusta obtinguda en condicions normals i, a més, que està obtinguda també en unes condicions en què no s'ha sotmés als treballadors a una sobreexplotació contravenint les normes de la OIT.

Per tant, pensem que el que fan les administracions públiques o el que haurien de fer és importantíssim.
D'una banda com a consumidor, és a dir, exemplaritzar perquè amb els diners públics es gasten en comprar productes que siguen sostenibles des del punt de vista social i ecològicament també que siguen injustos; en el cas de la fusta o de la pasta de paper, per exemple, és evident que el fer-ho en fustes o pastes que no estan certificades no hauria de ser.
I, per tant, haurien de donar cobertura com a exemple.

Recolzem la proposta de Compromís encara que entenem que és insuficient.
Sabem que, lògicament, des del punt de vista de l'administració valenciana difícilment se pot fer una altra cosa.
Però el que s'hauria de fer en estos moments és no només promoure l'ús de fusta, etcètera, etcètera, sinó que senzillament el que s'hauria de fer és establir una legislació, que per força hauria de ser d'àmbit superior, en què senzillament es prohibira l'ús d'aquesta fusta.
Ja sabem que a la millor ací no entenen massa bé això de les prohibicions, però realment l'única fórmula el suficientment efectiva com per a evitar que els boscos acaben extingint-se, sobre tot els boscos tropicals, és una prohibició radical i un compliment efectiu d'eixa prohibició.

Mentrestant, i aprofitant que la crisi ha frenat el ritme de desforestació, podem aprofitar això per a anar implantant mesures en què promovent certificacions com la FSC, tant de les importacions com dels mateixos boscos, com ha dit molt bé el senyor Ponce, puguem anar i d'alguna forma caminar en la direcció adequada que és en eradicar el consum d'este tipus de materials que, insistisc, empobreixen els països pobres a costa dels rics i, a més, estan desproveint a tot el planeta d'uns vents que ecològicament són imprescindibles per a sustentabilitat de la supervivència de l'espècie humana.

La senyora vicepresidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signez Núñez:

Gràcies, presidenta.

Les administracions públiques han de ser exemple per als ciutadans i més en els temps que corren actualment de qüestionament permanent de l'activitat política.
Estem, aleshores, entenem aleshores que la proposta presentada per Compromís s'emmarca dins d'eixe context i passem a explicar el sentit del nostre vot que avance serà favorable.

Les administracions públiques consumixen, efectivament, una gran quantitat de paper, fusta i materials derivats de la tala d'arbres.
És conegut que actualment, com s'ha dit ja en reiterades voltes, hi ha una sèrie de certificacions ambientals, la més famosa de les quals és el FSC, que garanteixen una sèrie de condicions en les explotacions de fusta que duen el segell.
Entre altres verifiquen que són plantacions respectuoses amb el medi ambient, com s'ha dit, que els beneficis reverteixen sobre les persones que viuen en les zones forestals.
Això és molt important i s'ha dit molt esta vesprada també en l'anterior punt de l'ordre del dia, que s'apliquen també criteris de sostenibilitat, es minimitza l'impacte ecològic, que respecten els drets humans dels treballadors i que s'aplica la legislació, etcètera, etcètera.

Nosaltres donem ple suport a que les compres que es realitzen per part de l'administració es facen orientades a adquirir productes que, mitjançant la certificació FSC o altres equivalents, ens oferixen garanties que la fusta emprada al mobiliari comprat no procedix de procedències que no són, diguem, adequades.
A tal efecte demanem, com apareix en la proposició no de llei, que s'incorpore aquesta exigència als plecs de condicions per al subministrament de material públic de tal forma que es puga fiscalitzar acuradament el seu compliment per part de les administracions.
És un dels punts de la PNL de Compromís.

Pel que respecta a l'ús de materials reciclats, pensem que el marge de millora no es troba, no tant sinó solament en l'ús del paper reciclat, tal com diu un dels punts de la proposta de resolució, sinó també en la disminució de l'ús d'este, la disminució de l'ús del paper reciclat, és a dir, aplicar les famoses tres erres: reduir, reutilitzar i reciclar.
Ens agradaria, per tant, que s'incidira de forma clara en la reducció, en la primera de les tres erres, de l'ús de paper abans que en el seu reciclatge.
La millor forma d'evitar l'impacte d'un residu és no generant-lo.
I per això creem que el camí és la reducció, que sumada a l'estalvi econòmic que implica disminuir la despesa en paper, creem que és un esforç en la reducció del seu consum que és bàsic.

En eixe sentit, nosaltres afegiríem que també es realitzen cursets a totes les administracions sobre mesures d'estalvi de paper sense perdre cap eficàcia al treball realitzat.
Aquestos cursets, impartits a tots els nivells administratius, generarien el seu torn ocupació en el sector del treball verd al qual tenim gent molt formada que no pot dedicar-se per falta d'oportunitats.
I estarien encaminats els cursets a implantar bones pràctiques ambientals dins les administracions amb les quals sí trobem un distint grau de compliment.
Creem que el benefici seria múltiple, és a dir, estalvi de paper, estalvi econòmic i generació de llocs de treball.

També afegiríem que consideraríem positiva la redacció d'una memòria anual sobre la despesa en fusta certificada sobre el volum comprat i on s'ha destinat, així com el percentatge de paper reciclat usat sobre el total i l'estalvi aconseguit, per allò que deia de les tres erres, la de reducció.
Un bon seguiment, mitjançant informes bianuals o anuals i memòries anuals, és l'única forma d'establir si es produïx l'estalvi i se s'acomplixen els criteris de sostenibilitat a la compra de les fustes per part de l'administració.

No obstant, són qüestions que nosaltres afegiríem a la proposta de resolució de Compromís, però que creem que pot quedar tot subsumit en una cosa molt més simple, en una esmena in vocce si és que la resta de diputats de la comissió ho accepten.
Que és en l'últim punt, quan diu «donar compte a Les Corts en el termini de sis mesos de les mesures adoptades en compliment del present acord», afegir «i que cada any se done compte del grau de compliment dels acords anteriors».
És a dir, no que als sis mesos se done compliment de l'acord que hui pot aprovar-se sinó que cada any se mos done compte de com funcionen les mesures que hipotèticament hui podrien aprovar-se.

Per tant, jo no sé com la presidenta posarà açò en funcionament, però eixa seria una proposta in vocce que si l'accepten tots nosaltres proposem.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta:

Bueno, pues.
.
.
(S'interrom la gravació)

Bueno, pues, según he consultado con el letrado, es una cuestión que el grupo proponente acepta esta corrección técnica; en su caso sería firmada independientemente…

El senyor Ferraro Sebastiá:

Por parte del Grupo Parlamentario Popular no hay ningún inconveniente en que incorpore el proponente lo que crea conveniente de lo que ha manifestado el señor Signes.
Otra cuestión es que aceptemos o no el conjunto de la proposición no de ley.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta:

Si todos estamos de acuerdo en que se incorpore esta cuestión técnica, pues que se incorpore, independientemente del voto de cada grupo.

Ahora pasamos, un momentito que vamos a parar esto, a la intervención del señor Ferraro, por parte del Grupo Popular.

El senyor Ferraro Sebastiá:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Ponce, en primer lloc he de manifestar que el Grup Parlamentari Popular no recolzarà esta proposició no de llei presentada pel seu grup.
I això no perquè no estiguem d'acord amb el que proposen, que ho estem, sinó perquè tot el que proposen en esta proposició instant el Consell no té cap sentit en estos moments, ja que tot això ja s'està duent a terme bé per mitjà de disposicions de la Unió Europea o per disposicions de la Generalitat valenciana.
I m'explique.

El Reglament de la Unió Europea 995/2010, de 20 d'octubre de 2010, pel qual s'establixen les obligacions dels agents que comercialitzen fusta i productes de la fusta.
El reglament, també, 363 de 2012, de febrer, que ha citat el senyor Ponce en la seua intervenció, relatiu a les normes de procediment per al reconeixement i la retirada del reconeixement de les entitats de supervisió.
I també el reglament 607/2012, de 6 de juliol, pel qual s'establixen les obligacions dels agents que comercialitzen fusta i productes de la fusta.
Estos reglaments de la Unió Europea tenen com a objecte evitar la tala il·legal de fusta i garantir-ne la traçabilitat des de l'origen de la tala fins que deixe la seua comercialització.
I a este respecte és l'estat qui ha de promulgar una llei que desenrotlle estos reglaments.

Però és que, dins de les competències de la Comunitat Valenciana, el Pla d'acció territorial de la Comunitat Valenciana, el Patfor, ja desenrotlla en el seu document normatiu la garantia necessària per assegurar la traçabilitat de la fusta en el seu territori i en concret en l'article 48 de dit document, origen i traçabilitat dels aprofitaments forestals, diu el pla.

I el que volem destacar en el cas que mos ocupa és el següent: «L'administració competent en matèria forestal assignarà un codi alfanumèric únic per a cadascuna de les autoritzacions d'aprofitaments forestals i per a cada aprovació d'un instrument tècnic de gestió forestal.
Dos.
El codi ha de permetre identificar de manera inequívoca l'origen de qualsevol aprofitament que legalment haja d'estar autoritzat o previst en un instrument de gestió expressament aprovat, així com en el document a què fa referència.
El seu contingut haurà de ser compatible en els mínims que establix la Unió Europea per a acreditar l'origen legal i la traçabilitat de la fusta i els seues productes derivats.
Dit contingut inclourà almenys informació relativa a la Unió Europea, al país de la comunitat autònoma, la província i el municipi en què es realitze l'aprofitament, així com l'identificador de la llicència d'aprofitament o de l'aprovació de l'instrument tècnic de gestió forestal corresponent.
»

Conforme al desenrotllament dels reglaments de la Unió Europea anteriorment citats, l'estat decidirà les garanties de certificació que haja de tindre la fusta d'importació o la que isca a l'exterior.
El Forest Sterwardship Council, FSC que s'ha parlat, ací o en Programme for the Endorsement of Forest Certification, el PEFC, o qualsevol altra que competisca amb estes i millore els seues servicis.
No obstant això, la tala de qualsevol arbre de la Comunitat Valenciana o en l'estat ha de tindre l'autorització administrativa corresponent i esta ha de fer-se basant-se en un instrument de gestió definit per la legislació forestal vigent.
Per tant, la certificació FSC o PEFC, encara d'exigir-se, haurà de comportar a Espanya l'aprovació per l'administració del corresponent instrument de gestió.

Per tant, queda clar que la compra de qualsevol moble o derivat de la fusta per l'administració haurà de tindre la traçabilitat adequada per assegurar que procedix d'una tala legal.
I esta legislació és la que està elaborant l'estat en compliment dels reglaments de la Unió Europea.

Quant al reciclatge o no del paper és una opció més de l'administració que dependrà dels problemes que tinga amb el residu i el preu del paper reciclat.
Allò idoni és que el paper o la procedència primària de la matèria prima del paper siga d'una tala legal, tant en Espanya com en l'estranger.
Amb això es protegix l'ocupació rural, així com la sostenibilitat dels boscos.

Per tant, senyor Ponce, senyores i senyors diputats, no anem a recolzar esta proposició.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el president, senyor Andrés Antonio Ballester Costa)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ferraro.

Para el turno de réplica tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Señores del Partido Popular… Por lo que ha dicho, no se están cumpliendo las cuestiones que estamos proponiendo.
Quizás estemos en vías de cumplimiento cuando se elabore esa normativa estatal en base a los reglamentos europeos.
Pero, de momento, que sepamos, no se está cumpliendo porque, además, es que no hay forma ni de acreditar que se cumple, ni de acreditar que se cumple ni…, bueno, ni está acreditado de ninguna de las maneras, a parte de que no haya forma, ahora mismo, de saberlo, de no ser que exista este compromiso y que, como bien se ha puntualizado, haya un informe anual que asegure ese cumplimiento de que se va a, cada vez, mayor consumo de material certificado, menor consumo de papel, mayor consumo de papel reciclado, etcétera, etcétera.

Por tanto, pues, es un poco triste que el Partido Popular no quiera aceptar esta propuesta.
Porque, a fin de cuentas, si la intención es cumplirla, ya digo que ahora mismo no pueden acreditar que esto se esté cumpliendo porque, además, es que… He dado una serie de datos que aseguraban que, bueno, las cosas se están haciendo bastante mal en las principales ciudades valencianas que es donde sí que existe una valoración, a nivel de un observatorio que vela por la conservación de los bosques, que evalúa todas las ciudades de más de 20.
000 habitantes del estado y, como he indicado antes, de las cuatro principales ciudades valencianas, tres de ellas, las tres capitales de provincia, no…, están en la lista roja; o sea, que no tienen ni están desarrollando ningún instrumento para evitar la entrada de madera de origen insostenible o han facilitado información al respecto en dichos observatorios.
O sea, que o bien están haciendo las cosas mal o bien no pueden acreditar que se están haciendo bien.

Nuestra propuesta es precisamente para eso, para intentar conseguir que se acredite y se le pueda decir a la población que la administración valenciana va por el camino correcto.
No nos olvidemos de que la administración tiene que ser ejemplo, ejemplo de una actuación correcta y sostenible.
Y, bueno, siempre hablaremos de sostenibilidad; y, además, es que hay que seguir haciéndolo porque nuestra actuación actual es la que tiene que asegurar que los que vengan detrás pues puedan seguir viviendo en condiciones.
Lo que no es sostenible no puede asegurarlo.
Y estos son mecanismos que, de alguna forma, aseguran o tienden a la sostenibilidad, cuando ahora mismo sabemos que nuestras actuaciones son insostenibles y ustedes, pues, se niegan a aceptar algo que tienda hacia la sostenibilidad.

No nos extraña porque, bueno, como hemos debatido en esta comisión y en el plenario en otras ocasiones, pues, muchas de las actuaciones de la administración valenciana llevan la etiqueta de sostenible y luego, realmente, no lo son.

Hemos hablado del tema, por ejemplo, del papel, lo que hay que tender es a las tres erres, ¿no?
: a reducir el consumo, a reutilizar en la medida de lo posible, no está de más el papel usado escribir por detrás, y al reciclaje.
Sin embargo, no se están estableciendo mecanismos adecuados para garantizar eso, que es lo más sencillo y es algo que todo el mundo tiene asimilado, que el papel hay que reciclarlo y que es mejor consumir papel reciclado que no reciclado.
Si ni siquiera somos capaces de comprometernos a esto, pues, difícilmente vamos a ir hacia adelante o vamos a poder hablar de que estamos aplicando políticas sostenibles.
Ciertamente, yo creo que no; más bien todo lo contrario, el negarse a entrar en este tipo de certificaciones lo que implica es una intención, digamos, manifiesta de no cumplir lo que dicen estos sistemas de certificación.

Y he dado los datos al principio.
Cuando se consume un material certificado se está ayudando a la sostenibilidad de los terrenos donde han sido extraídos estos materiales.
Pero, si no se consume material certificado, lo que estamos es, en un porcentaje variable, esquilmando los recursos naturales; porque o el material está certificado o, si no está certificado, sabemos que un porcentaje viene de talas ilegales, de eliminación de bosques en muchos casos primarios en los que, como hemos dicho al principio, se perderá la biodiversidad y se perderá la capacidad de regulación climática que tienen esos bosques, tanto a nivel de emisión de CO2 como de producción de oxígeno, todo tipo de…, bueno, lo que es la regulación climática, ¿no?

Y, bueno, resulta muy triste que algo que, a fin de cuentas, no sería más que una certificación de la declaración de intenciones que ustedes dicen que están cumpliendo, pues, bueno, se podría ahora mismo llevar hacia adelante y que la administración valenciana, la Generalitat valenciana en concreto, pues, fuera ejemplo de un cambio de rumbo.
Porque, insisto -y con esto acabo-, las tres principales ciudades valencianas no cumplen adecuadamente, no pueden asegurar que sus consumos sean sostenibles.
Entonces, pues, poco cuesta entrar en la línea de la sostenibilidad usando estos sistemas de certificación, que para eso están, y dar ejemplo e intentar eso, coger la ruta de la sostenibilidad de cara a las próximas generaciones.

Nada más.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Tiene la palabra el señor Torró… Perdón, que hay réplica.

El senyor Ferraro Sebastiá:

Sí, gracias, señor presidente.

Señor Ponce, vamos a ver, si no se trata de que no estemos de acuerdo o en desacuerdo.
Ya le he dicho al principio de mi intervención que estábamos totalmente de acuerdo en que se (inintel·ligible) … el consumo de productos certificados.
Lo que pasa es que la Generalidad ya lo está haciendo.
En lo que no estamos de acuerdo es que usted ahora proponga algo que ya se está haciendo; eso se llama oportunismo político, entre otras cosas.

Pero también le tengo que decir otra cosa, señor Ponce.
Yo veo que su propuesta de resolución, que es del 2 de julio de 2012, me da la sensación de que es una propuesta reproducción de una del período de sesiones anterior, que ya estaba en trámite, que no se pudo ver en el período anterior.
Esa es la sensación que yo tengo.

Y usted no ha tenido en cuenta, por ejemplo, que el día 5 de marzo de 2012 ya se había presentado… Además, en el diario oficial de La Generalitat, número 6.
740, se había presentado a información pública el Plan de acción territorial forestal de la Comunidad Valenciana, en el que se contempla todo lo que usted quiere que se haga.
Claro, es que es así.
Y ahí tiene usted hasta el acuerdo de la conselleria.
Yo no sé (inintel·ligible) … del acuerdo de la conselleria; 1.
489 folios.
(Veus) Sí, pues léaselos.
Y mira usted si en la página 67, si no me equivoco, habla del tema de la madera o no lo habla.
(Veus) Pues, ¿entonces?
Si se está haciendo, que necesidad tenemos de decir: «¡Oiga!
, haga usted lo que ya está haciendo.
» No.
Eso es oportunismo político y nada más.

Por lo tanto, lo siento, pero no es posible.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ferraro.

Pasamos… Una vez debatido, pasamos a la votación.
¿Votos a favor?
5.
¿Votos en contra?
8.
¿Abstenciones?
Ninguna.
Queda rechazada la propuesta.

Proposició no de llei sobre la realització de la modificació pressupostària necessària per al compliment del Pla d'acció territorial forestal de la Comunitat Valenciana (Patfor), presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 28.
328, BOC número 96)

El senyor president:

Pasamos al punto número 4 del orden del día que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la realización de la modificación presupuestaria necesaria para el cumplimiento del Plan de acción territorial forestal de la Comunidad Valenciana, presentada por el Grupo Parlamentario de Izquierda Unida.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, hui esta comissió pareix que siga la comissió del bosc, no?
, perquè estem parlant.
.
.
, tots els temes tenen molt a veure amb el tema del bosc i les qüestions forestals, no?

Bé, quan analitzem els boscos ens trobem davant de dues realitats:

Una realitat que seria l'econòmica, el que seria els aprofitaments forestals, fusta i molts altres, que és, des d'un punt de vista econòmic, pràcticament irrellevant, a penes un 0,01% del PIB regional -ni tan sols arriba-.
I estem parlant que eixa aportació la fan amb, probablement, una superfície que oscil·la al voltant del 50% del total.

Però, enfront d'eixa realitat econòmica, en tenim una altra que és ecològica i que resulta que els boscos ens proveïxen de moltes coses, molts serveis mediambientals que afavorixen tant l'activitat econòmica com el benestar social.
Abans se n'ha parlat d'alguns, però permet de fixar el carboni del CO2, per tant, alliberant oxigen i contribuint a minvar els efectes dels gasos d'efecte hivernacle; la regulació del cicle (inintel·ligible).
.
.
; la protecció del sòl contra l'erosió.
Són.
.
.
Aixopluguen la major part de la biodiversitat i, a més, lògicament són una font, probablement, insubstituïble -i sense probablement- de valors paisatgístics i, fins i tot, recreatius.

Bé, per tant, sí és cert que en la seua valoració econòmica no valen res.
.
.
Estan darrere de la major part dels serveis que el medi ambient oferix a la societat valenciana i, per tant, provoquen allò que els economistes anomenen externalitats, és a dir, coses que no es poden valorar o que no es valoren dins del compte de resultats o de la comptabilitat habitual.
En este cas, externalitats positives; perquè són actuacions d'algú, normalment en economies es parlen d'agents econòmics, però, en aquest cas, és de la natura, que incidix favorablement sobre altres agents, en termes purament econòmics, sobre els comptes d'explotació d'altres agents o sobre els balanços i els comptes d'altres agents, sense rebre a canvi cap tipus de compensació.

Per tant, si això es produïx d'eixa forma, és evident que resulta imprescindible que hi haja algun mecanisme per a compensar eixa externalització, és a dir, alguna intervenció, en este cas pública, que permeta internalitzar les externalitats positives que brinden les masses forestals valencianes -hi ha estudis que parlen de que eixes externalitats podrien xifrar-se, fins i tot, en mil euros per hectàrea i any de promig; per tant, una quantitat realment important-; i que hauria de ser.
.
.
, de vore com es tornen eixes externalitats en l'objecte fonamental, o un dels objectes fonamentals, de les ecotaxes -i no de les ecotaxes que ens han passat vostés a aprovar, que són de tot menys això-, val?

El Patfor, que encara no està aprovat, encara està en tràmit, té alguns aspectes que poden ajudar a entendre açò.
Nosaltres no estem d'acord amb el Patfor en les seues línies generals.
Pensem que és un document que està mal encaminat, perquè pretén augmentar la rendibilitat del bosc a costa d'explotar-lo de manera insostenible; tracta de simplificar tràmits, eliminar regulacions amb, sobretot, l'objectiu de poder explotar eixos recursos i facilitar l'extracció accelerada, també, de recursos naturals.
Hi ha moltes coses en les que estem absolutament en contra, com la desaparició de la consideració del sòl no urbanitzable d'especial protecció, com la desaparició de condicionants que limiten retolacions, l'eliminació de vegetació o edificacions, exigències a promotors en construccions en sòl forestal, com, per exemple, la disponibilitat prèvia d'accés o sanejament, aigua, electricitat en general.
.
.
En definitiva, el que fan és incrementar la desprotecció dels boscos i facilitar la seua ocupació i degradació; en compte d'apostar per noves vies compatibles en la seua conservació, en la conservació d'un turisme rural ben regulat, el que fa és apostar per intensificar les tales, l'extracció massiva de biomassa i obrir la porta a la urbanització disseminada, val?
Bé.

Encara que, de forma insuficient, sí que el Patfor contempla tota una sèrie d'inversions, algunes d'elles, de fet, ja estan inclús previstes i haurien d'haver estat en marxa ja, perquè, teòricament, el Patfor a estes altures hauria d'haver estat ja aprovat.
Es preveia, en un principi, que en l'aprovació del pla esmentat, durant el primer semestre d'enguany, de 2012, que ja disposaria d'uns 400.
000 euros; i, projectant això cap endavant, en quinze anys la inversió hauria de ser d'uns 27 milions d'euros.
Però ja en els pressupostos d'enguany, de 2012, com ja incidim i parlem d'això en la nostra exposició de motius, les inversions en política forestal han suposat una despesa de 20 milions d'euros, aproximadament, que respecte a 2010, quan van assolir el seu màxim, suposa una caiguda de prop del 40%.
És a dir, enguany hi havia pressupostat -dic «hi havia pressupostat» perquè, en realitat, la despesa efectiva ha sigut molt inferior- només quatre de cada deu euros que s'havien pressupostat en 2010.

A més d'això, la prevenció i el manteniment de les infraestructures contra incendis forestal van passar a la Conselleria de Governació, amb la qual cosa, nosaltres entenem que ja s'ha produït o s'ha aprofundit, millor dit, en l'allunyament de les actuacions contra els incendis, respecte a estratègies forestals globals.
I estarem veient com prevenció i extinció d'incendis estaran concentrades en governació, però el que seria l'estratègia forestal estarà en medi ambient amb la qual cosa l'únic que farem és, diguérem, confondre encara més els objectius de la intervenció que s'ha de fer necessàriament en matèria forestal.

El Patfor preveu, de fet, pagar als propietaris del bosc valencià, no tots públics, molts d'ells públics, ¿val?
, i es preveu destinar un programa de pagament de serveis que podria assolir cap als 3.
000 euros anuals durant els dos primers anys.
En canvi, enguany, a penes n'hi ha 160.
000 euros dotats per a eixa partida.

Per tant, quan vam presentar esta proposició no de llei, evidentment, ja som plenament conscients que, ara, i en ple debat pressupostari, esta proposició no de llei perd una miqueta de la seua eficàcia positiva, en cas que fóra aprovada, però, bé, encara estem a temps de fer modificacions sobre el pressupost d'enguany, que es facen les modificacions pressupostàries per a complir les obligacions econòmiques que es deduïxen del document preliminar del Patfor, és a dir, per a tractar que si enguany ja havíem de tindre aprovat el Patfor, i malgrat les seues insuficiències, almenys disposarem de recursos que el Patfor pensa que haurien de ser necessàries per a compensar els propietaris del bosc.

Insistisc, compensació absolutament insuficient respecte a les necessitats reals que haurien de garantir-se a través -insistisc de nou- d'una autèntica fiscalitat ecològica que, evidentment, el Partit Popular no està disposat a prendre.

De totes maneres, el que estem demanant-los ací és que siguen coherents amb el que vostés mateixos estan planificant i estan proposant com a planificació.
No els demanem res que se n'ixca d'ahí.
És a dir, que el que vostés ens han dit que serà lògic que s'aplique a partir de la posada en marxa del Patfor, doncs que comence enguany, vull dir, quan més prompte comencem, millor.

Hem de tindre en compte que enguany ha estat terrible, des del punt de vista de pèrdua de massa forestal per culpa dels incendis i que, per tant, eixes compensacions econòmiques encara serien molt més necessàries i molt millor rebudes per part dels agents públics i privats que haurien de ser els destinataris finals d'aquestes ajudes.

Res més i gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene el turno el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

En principio, que el Grupo Compromís va a apoyar la propuesta de Esquerra Unida porque, bueno, va a la esencia de algo en lo que coincidimos plenamente, y es que la sociedad tiene que de alguna forma pagar, aunque sea pagar entre comillas, parte de los beneficios que la sociedad en su conjunto obtiene de los bosques valencianos.
Es algo que hemos reivindicado también en más de una ocasión, que seguiremos pidiendo y que, tristemente, la administración valenciana no contempla.
Parece que sí sobre el papel.

Y, bueno, de la misma forma que aquí el señor Ferraro me acaba de asegurar que se va a cumplir algo que está en la página -no sé- sesenta y tantos del Patfor, un documento de quinientas páginas, pues, por tanto, bueno, casi esta proposición sería innecesaria porque se supone que se va a cumplir todo lo que está en el Patfor.
Bueno, pues, no se va a cumplir todo lo que está en el Patfor, en algunos casos casi nos alegramos porque hay apuestas por modelos insostenibles, y, por tanto, Compromís no puede validar.

Pero, en lo que se refiere el pago de servicios ambientales recibidos por la sociedad, ¿eh?
, servicios producidos por los bosques, pues en esa línea estamos plenamente de acuerdo.
Yo tuve la ocasión de hacer una pregunta directamente a la consellera de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente, en la que le preguntaba que cómo era posible que se vendiera por uno, dos o tres euros lo que los científicos, los expertos, valoraban en más de mil.
Y esa pregunta atendía, precisamente, a lo que se está planteando ahora mismo.

La administración valenciana ha subastado a un precio de tres euros por hectárea y año la biomasa que producen bosques de utilidad pública, montes de utilidad pública, cuando estudios diversos valoran en al menos esos mil euros por hectárea y año, porque el documento previo a este Patfor -que este Patfor pretende sustituir a un plan general de ordenación forestal que no es exactamente lo mismo-, bueno, pues, el primer plan de ordenación forestal que se realizó en territorio valenciano -que lo elaboró en la época del señor Blasco cuando era conseller y que los tribunales tumbaron porque no había contemplado los aspectos de participación pública y de transparencia en sentido amplio-, bueno, pues, en aquel documento se valoraban en cerca de 5.
000 euros por hectárea y año las externalidades que producían nuestros bosques.

Por tanto, hablemos de mil euros, hablemos de tres mil, de cinco mil, da igual, en cualquier caso, una parte importante de las condiciones de vida que tenemos se las debemos a esos bosques, y, por tanto, deberíamos de contribuir a su conservación de forma activa por parte de la sociedad valenciana y, por tanto, la administración tiene la responsabilidad de derivar recursos suficientes para que esos bosques se conserven adecuadamente.
Y esos bosques no se van a conservar con esos planes de ordenación que van a hacer las empresas que aprovechan la biomasa, tal y como está planteado ahora mismo, porque hay que recordar también que todo monte de utilidad pública tiene que tener un plan de gestión o un plan de ordenación aprobado y que, de todos los montes de utilidad pública de la Comunidad Valenciana, ni uno solo tiene ese documento.
Y ese incumplimiento es flagrante y es responsabilidad exclusiva de la administración valenciana, de la administración autonómica, por tanto, de los sucesivos gobiernos del Partido Popular desde el año 1994, que es cuando se aprobó la Ley forestal.

Por tanto, ante esos incumplimientos tan flagrantes de lo que es básico, que serían los primeros documentos de ordenación de los montes, la administración lo solventa dejándole que ordene la empresa que ha de aprovecharlos.
Por tanto, ese aprovechamiento en ningún caso se va a poder garantizar que sea sostenible ni lo más adecuado para nosotros.
Y lo peor es que esos montes van a dejar de producir esos servicios ambientales, tal y como los están produciendo ahora mismo porque, no nos engañemos, se habla de limpiar bosques, se habla de eliminar vegetación, pero un bosque valenciano es un valenciano pluriestratificado, que significa que hay un estrato arbóreo pero, sobre todo, hay un estrato arbustivo denso, impenetrable, que es, por definición de lo que se caracteriza este bosque, e incluso de un estrato lianoide, que une el estrato arbóreo y el arbustivo.

Por tanto, ese bosque maduro es el que produce esas externalidades en plenitud, al cien por cien, y todo lo que sea ir degradando esos bosques, ¿eh?
, pues van a dejar de producirnos estos beneficios.

Por tanto, ¡ojalá!
salga adelante esta propuesta para que, aunque sea una pequeña cantidad, los propietarios forestales reciban parte de los beneficios que están generando para toda la sociedad valenciana, porque eso garantizará que esos propietarios, buena parte de ayuntamientos y, en una mayor parte, propietarios particulares, pues puedan garantizar la conservación de esos bosques para las generaciones futuras, que es de lo que se trata; la sostenibilidad ambiental llevada a todos los niveles, y, en el caso de los bosques valencianos, pues mucho más.

Nada más.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

El Pla d'acció forestal de la Unió Europea -i en la línia del que han dit els companys- posa de relleu la importància dels béns i serveis que tenen els ecosistemes forestals i que no són valorats actualment pel mercat, emfatitzant la Unió Europea en la necessitat d'una correcta quantificació i valoració dels serveis ambientals que realitzen els monts, relacionats amb la mitigació del canvi climàtic, la recàrrega dels aqüífers, el manteniment del paisatge i la biodiversitat.

Aquestos serveis, que beneficien el conjunt de la població, són, tanmateix, gratuïts, i no proporcionen beneficis als propietaris dels ecosistemes forestals, siguen públics o privats, sent precisament la seua absència de valor de mercat el que posa en risc el seu manteniment.

Adone's, la major part del terreny forestal valencià pertany a municipis rurals ocupant el 61,85% del territori de la nostra comunitat, els municipis rurals, però només viu en ell el 6,82% de la població.
¿Què significa això?
Això significa que dels beneficis ambientals dels que gaudim, dels que disfrutem cinc milions de valencians, eixos beneficis ambientals són sostinguts per uns pocs milers de persones que no reben res, absolutament res, a canvi.

Per tant, no podem més que estar a favor de la proposta d'Esquerra Unida, encara que a estes altures la modificació de crèdit.
.
.
, però encara estem a temps, ¿no?

Efectivament, el Patfor marca un finançament de 407,5 milions -como ha dit el senyor Lluís Torró-, una vigència de quinze anys.
.
.
-a açò li passa el mateix que al PIE 2010-2020, que és incomplible, exactament el mateix-, una vigència de quinze anys i una inversió mitjana -como ha dit ell- de 27,1.

Pressupostos del 2012, inversions en política forestal, 19,9 milions, disminució del 31% respecte de 2010.
Però ja tenim els pressupostos de 2013.

El programa de medi natural, que és on s'inserta esta política del Patfor i de la política forestal, ha disminuït o se preveu que disminuïsca un 22,4% de cara al pròxim exercici.

Capítol VI, manteniment d'infraestructura -i parle de la conselleria de medi ambient- i restauració hidrologicoforestal, només 321.
000 euros, a part del que aparega en la Conselleria de Governació.

I propietaris privats i d'ajuntaments.
El mateix pla d'acció territorial, el propi Patfor, diu que el 60% del territori de la Comunitat Valenciana és terreny forestal, corresponent el 80% d'eixe 60%, d'eixe percentatge, als ajuntaments i propietaris privats on predominen les xicotetes finques agroalimentàries.
És a dir que, aproximadament, més d'un 60% dels 1,3 milions de territori forestal -com diu el senyor Torró- són de propietaris privats i d'ajuntaments.

¿Què pressuposta el Patfor per a ells?
Pressuposta en 2012, 160.
000 euros.
Però és que, en 2013, en els pressupostos que estem treballant en este moment, pressuposta 150.
000 euros, quan la subvenció anual -com molt bé posa l'exposició de motius de la PNL- hauria de ser de 300.
000 anuals durant els dos primers anys d'aplicació del Patfor.

Per tant, ja estem començant, a través de capítol VII, de subvencions de capital, ja estem començant en 2012 i en 2013 a tindre, en cadascun dels dos anys, una carència respecte les directrius que marca el Patfor de la meitat, de 150.
000 euros.
Això per no parlar del capítol VI i per no parlar de tot el programa de medi natural, evidentment, i per no parlar de 2012 -que ja m'he referit abans.

Aleshores, doncs, bé, tot això fa que el Patfor vaja a ser un nou pla fantasma.
Exactament igual que el PIE, el PIE, el Pla d'infraestructures estratègiques 2010-2020 en este moment ja és absolutament inaplicable.
És a dir, en 2020 el PIE no estarà acabat, ni estarà executat, ni tan sols s'arribarà a un grau d'execució del 25%, que és al que ha aplegat el PIE 2004-2010.
Al Patfor va a passar-li el mateix.
Açò és paper mullat.
Sí, açò és paper mullat que no té pressupost, bé, el pressupost sí que el té, però el pressupost no va acompanyat per unes consignacions econòmiques en els pressupostos.
I, per tant, és paper mullat, com estem demostrant ja només en els dos primers anys.

I, per tant, mos pareix perfecte, adequat i oportú que en este moment instem el Consell que es faça una modificació pressupostària dels pressupostos de 2012 perquè el Patfor -repetisc- no siga un bluf, no siga un altre document d'eixos que presenta Fabra o presentava Camps en el seu moment, i, ara, Fabra, que no valen per a res, és necessari modificar els pressupostos perquè s'ajusten al pressupost del Patfor.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Tiene la palabra don Mariano Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, aquí, jo no puc rebatre molts dels arguments que vostés han aportat aquí, evidentment no els puc rebatre, són arguments que pràcticament s'escapen al que és la proposta de resolució que vostés presenten perquè, en definitiva, vostés proposen, en este cas el senyor Torró, que ell ha fet referència a «instar les Corts Valencianes que realitze les modificacions pressupostàries necessàries per a complir les obligacions econòmiques que es deduïxen del document preliminar del Pla d'acció territorial forestal de la Comunitat Valenciana, el Patfor».

Després, ha aprofitat, evidentment, en el temps que tenia, ha aprofitat per a fer tot un discurs de les externalitats positives, que jo no tinc res a contradir-li, ni molt menys.
La resta que ha intervingut inclús han parlat de les subhastes -que en eixe tema sempre està el senyor Ponce-, de les subhastes de l'aprofitament, o també de la magnificència dels valors del bosc, que en això tampoc tinc res en contra, tot el contrari.

I, darrerament, les dades que mos ha donat el senyor Signes, que també cal dir que algunes són lectura del Patfor, ni més ni menys.
És a dir, me sembla molt bé que l'haja llegit i que algunes coses li semblen bé.

Però, és que aquí n'hi ha una proposta d'acord, i la proposta d'acord és la de, precisament, fer aquesta modificació pressupostària.
Però, si volem, parlem del Patfor en general.
És un document que ahí el tenen ja a punt d'aprovació definitiva.
Saben que en estos moments només està que per part del Consell Jurídic Consultiu s'emeta l'informe preceptiu, i abans (inintel·ligible) .
.
.
aprovat pel Consell este passat estiu, i quan el Consell Jurídic Consultiu puga aportar el seu dictamen, podrà ser aprovat definitivament en estes Corts, el qual serà el moment de debatre'l i vore què és el que els pareix bé.

Algunes dades que han aparegut aquí marquen la importància que té precisament el Patfor, fea referència precisament a esta problemàtica d'este espai forestal, que jo aquí tinc les dades, i li les done concretament, representa el 57% del territori de la nostra comunitat, i no arriba al 0,01%, no arriba al 0,01%, sinó arriba simplement al 0,028% del PIB, el que significa que és un valor pràcticament.
.
.

Però això no implica que s'hagen adoptat una sèrie de mesures, que s'haja fet un text normatiu, que és el que tenen ja a disposició, des de fa molt de temps sé que els diferents grups polítics ja el tenen, i ara el que estem debatent.
.
.
, és que també ho ha dit el senyor.
.
.
, el que em fa la proposta d'aquesta PNL, s'està solapant amb el que és en estos moments, doncs entrarem dins de pocs dies, en el que són les esmenes que se puguen presentar als pressupostos del 2013.

Perquè el que està clar és que per part de La Generalitat, per part del govern del senyor Fabra, l'aposta està ahí, que els moments no són tot d'allò més pròspers que evidentment nosaltres desitjaríem per a fer front a tot el que siguen polítiques mediambientals, doncs això també és veritat, i que no seran uns pressupostos inversos, que ja ho ha dit la consellera en el moment que va presentar els pressupostos d'aquesta conselleria, és a dir, no mos amaguem que els moments són difícils, però evidentment l'esforç se fa i intentarem que per damunt de tot este Patfor, el qual sembla que vostés no pensen recolzar en principi, puga tirar endavant.

Jo penso que aquesta proposta, la proposta que vostés pensen.
.
.
, la que presenten avui, és que ni volent, ni volent, la podem aprovar, és a dir, pensem que està totalment fora de lloc.
Diuen que hi ha temps.
Sí, temps, però mentres ho tramitàrem, no tindria lloc ací.

Tenen l'oportunitat de presentar esmenes al pressupost, que cal dir que estes esmenes en el moment que les presenten, voran com també el pressupost en el que és la Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient ja arreplega algunes partides, no tant ambicioses que als que mos agrada el medi ambient voldríem que estiguessen, però evidentment ja arreplega amb este interés que en este any, en el 2013, el Patfor puga tirar endavant.

Concretament, la fitxa de l'apartat 442, una de les coses que fica precisament, perquè saben que les fitxes del que és, podíem dir, els objectius dels pressupostos d'uns anys als altres poc poden variar, precisament això és una de les variacions.
És l'execució i desenrotllament del que és el Patfor, amb una sèrie de partides que després si de cas en el temps de rèplica les podia portar a terme.

Però el que a mi m'ha paregut una mica.
.
.
, doncs, no sé, per una part, dia que no estan a favor del Patfor i, per altra part, mos instigaven que l'aprovéssem el més prompte possible i que el tiréssem.
.
.
, és a dir, que poguessen entrar en funcionament el més aviat possible.

Mire, el Patfor, no sé, però, entre altres coses, té una sèrie.
.
.
, respon a una sèrie d'exigències, a una sèrie de necessitats que avui per avui marca la societat, que seria llarg ara aquí de delimitar, però que en definitiva és un pla que per damunt de tot respon a altres coses fonamentals.
Per una part, respon al que són les necessitats del sòl forestal, que jo penso que això de delimitar-lo clarament, que això penso que estaríem totalment d'acord, i quant també és un pla d'ordenació del territori i també marca, com aquí en el tema anterior també s'ha parlat, la gestió forestal.

Per tant, jo penso que és un document importantíssim per a poder arribar inclús a consensuar-lo en el moment que se puga aprovar en estes Corts i a tindre en compte.

Quant al que estàvem parlant en un principi, que és la proposta d'acord que vostés fan, no podem estar d'acord i no podem fer una modificació d'un pressupost que pràcticament ja sabem que.
.
.
, bé, l'exercici ja s'ha acabat.
Si de cas, després li podia parlar del que són les propostes concretes que hi han dins del pressupost de territori i medi ambient en el que és el pressupost de 2013 que fan referència exclusiva al Patfor.

El senyor president:

Muchas gracias.

Turno de réplica para el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, senyor Castejón, jo li he fet un raonament, li he explicat per què es fa la proposta, vull dir, li he explicat que no estem d'acord amb el Patfor.
Perquè si això ho òbvia, vosté després, quan discutim del Patfor, em dirà: «Però si vosté em va demanar en una comissió.
.
.
».
No, no, no, nosaltres amb el Patfor no estem d'acord.
Evidentment, un document, un pla, siga el que siga, és molt difícil estar d'acord en el 100% del que planteja.
I, de fet, inclús en açò no estem massa d'acord, pensem que són insuficients els recursos que es dediquen.

El que sí que no acabem d'entendre, i això és el que haurien d'explicar, és com són capaços de redactar un pla, dir que en eixe pla van a dedicar-li uns recursos i, després, quan es posa en marxa els diners per a fer efectiu això, no es posen ni els recursos que es dediquen.

Si donem per vàlida.
.
.
, que el senyor Ponce abans l'ha discutida, i podíem discutir-la, perquè segur que són més de 1.
000 euros per hectàrea, però és una xifra diguérem mínima per a poder partir, val?
, i poder valorar les externalitats.
Si partim d'eixa xifra, el que diu el Patfor suposaria a penes retornar el 0,4% de les externalitats.
I vostés, enguany, a penes si retornaran el 0,2% de les externalitats.
Això és absolutament insuficient.

Però és que.
.
.
el problema és que ni tan sols complixen el que vostés diuen.
És a dir, estan per la mitat del que vostés consideren que hauria de ser el més adequat o possible, perquè si fan un pla, jo m'imagine que és per a complir-lo; si no, per què redacten el pla?
Per a fer-se propaganda?
Perquè no té altre sentit.
Si un fa un pla, i fa un pla estratègic, és perquè voldrà executar eixe pla.

O és que només volen executar una part i l'altra, no?
O és que el pla d'acció territorial forestal va a donar peu a totes les modificacions de caràcter.
.
.
, és a dir, les que no costen diners?
Això que li he dit jo abans de consideracions de l'eliminació del sòl no urbanitzable d'especial protecció, els condicionants que limiten roturacions, val?
, tot això no costa diners.

Perquè això el que fa és posar el bosc al servei de la iniciativa privada per a degradar-lo i fer que perga cada vegada més potencialitat en eixes externalitats que genera.
Això, com no costa diners, ho fan i, allò altre, bé, posen una xifra, que jo que sé, ja podien ser prudents, o la posen perquè anem a criticar-los perquè siga curteta.
Però si és que al final no executen res.
Al final, les critiques van a endur-se-les de totes maneres, perquè encara que posen un milió d'euros, després, quan un veu les execucions del pressupost, diu, «bé, jo no sé per què m'han posat ací tants diners».
A saber.
.
.
, cal seguir la pista, a saber eixos diners realment on acaben.
Segur que una bona part d'ells, pagant el deute als bancs, això segur, i les altres, vaya usted a saber.

Per tant, no li hem dit ací.
.
.
, clar que.
.
.
, home, no és que vullgam que s'aprove ràpidament, el que és increïble és que encara no tingam en estos moments aprovat un instrument de gestió forestal, després que el pla general d'ordenació forestal desapareguera.
Hem estat ací.
.
.
, jo recorde el senyor Signes ací discutint durant tota la legislatura passada, tota la legislatura passada, sobre la inexistència d'un document d'ordenació dels recursos forestals valencians.

I, ara, ja duem pràcticament dos anys de legislatura i eixe document seguix sense estar.
Perquè quan va aparéixer l'estratègia territorial, anem a adequar-ho.
Bé, doncs resulta que no són capaços de complir amb els expectatives.

Vosté diu: «El pressupost».
Ja li ho he dit al principi, estem a 12 de novembre.
Clar, i quan es presenta açò, si la comissió s'havera reunit en setembre, probablement, havérem donat temps a fer esta modificació pressupostària i altres, si havera hagut voluntat.
Però, clar, a les altures que estem, evidentment, no podrem canviar res o no voldran canviar res.
Tenen, diguérem, l'excusa del temps per a no poder canviar-ho.
De totes maneres, jo seguisc pensant que és una excusa.

En el fons, ací el que estem posant en evidència són les seues prioritats, i les seues prioritats, ja ho va dir ací l'altre dia la senyora consellera de forma molt clara, no tenen res a veure amb la defensa del medi ambient.
Tenen a vore amb altres consideracions i amb l'ús del medi ambient i en posar el medi ambient al servei d'altre tipus d'interessos, però en defendre el medi ambient, per descomptat que no.

I la senyora consellera va ser superexplícita i superclara.
Ací hi ha una ideologia, i la ideologia de la llibertat i de l'interés privat per damunt de tot és la que val, i eixa és la que vostés apliquen, i la prova està en estes qüestions tan clares, com el pla d'acció territorial forestal, que no són capaços ni de complir el que vostés mateixa diuen.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra, señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, vosté mateix ho ha dit, és a dir, això és cosa de prioritzacions.
És prioritzar, evidentment.
Evidentment, la consellera va ser clara.
No abandonem un projecte, ni molt menys, però vosté ho ha dit, és a dir, quan un està governant, ha de prioritzar, i estem prioritzant tot allò que avui per avui és urgent, és essencial i és totalment necessari.

Perquè governar representa això, és valorar, és decidir, i per molt difícil que a vegades sembla quan un té una sèrie de prioritats.
.
.
, perquè el que jo li dia, els que estem més o menys involucrats en este món en defensa del medi ambient, voldríem que els pressupostos siguessen molt més ambiciosos, però la realitat avui per avui mos imposa una sèrie de dures restriccions, que penso que tot el món som conscients.
Per tant, en estos moments, el que marca jo diria que el sentit comú és prioritzar allò que és imprescindible, i avui allò imprescindible -jo suposo que vosté no me portarà la contrària- és tot el que significa despesa social.
I això en els pressupostos del proper any 2013 va a representar pràcticament el 90% del pressupost.

Jo penso que quan un està en l'oposició i no té la responsabilitat de governar, és molt fàcil demanar.
.
.
més a tot, més al medi ambient, que em sembla molt bé que se defense, i el més difícil és precisament quan s'està governant, com ho està fent en estos moments el govern d'Alberto Fabra, és intentar que els objectius que en este cas, que ja que estem parlant del Patfor, estan ahí i estan arreplegats, perquè el que no cal oblidar és que el Patfor l'ha fet el Partit Popular, escoltant la societat, perquè ahí també cal dir-ho, que si s'ha demorat en el temps ha segut perquè s'ha hagut de donar participació pràcticament a tots els col·lectius.
I ara, podíem dir que per fi tenim el que és un model forestal valencià de futur i, a partir d'aquí, seguirem treballant.

Que me diga que no s'aposta, que està totalment abandonat?
Jo penso que no.
Els diners de context econòmic, doncs, mire, cara als pressupostos de 2013, s'ha fet referència aquí a algunes partides, però, concretament, en el programa 442.
40, insistixo del pressupost de 2013, n'hi ha una sèrie d'ajudes, concretament, n'hi ha una partida que, cosa rara, en el pressupost de 2013, s'incrementa un 13,6%, concretament és el que fa referència en el capítol VI, un dels projectes.
.
.
, un dels que dic que creix, concretament és el FM730, que té la denominació de «manteniment i infraestructures de restauració hidrologicoforestal», que té un augment del 13,6% respecte a l'any passat.

I me dirà: «És que té una partida també que és molt xicoteta, perquè 364.
700 euros per a fer front a això, doncs poques coses se poden fer».
I jo he de donar-li la raó, és a dir, el que li va dir la consellera, però la realitat és la que és.
(Veus) No, no, són 364.
700, concretament augmenta en 43.
700 euros respecte al pressupost de l'any passat.

Quant a altres partides, també n'hi han una sèrie de línies que és veritat que algunes baixen la quantia, i ho hem de reconéixer, com és, per exemple, la protecció en alguns casos.
.
.
com en el capítol VII, però també n'hi ha altres que continuen, com és tot el que fa referència a algunes partides de conservació del medi forestal.

Jo el que li vull dir amb això és que mos sembla molt bé el discurs que vosté mos fa.
És que no podem anar en contra perquè estem pensant el mateix.
Però cal ser realistes.
I realisme vol dir que avui per avui, donat els ingressos que tenim, cal prioritzar.
I en què prioritzem?
Fonamentalment en aportar en aquests instruments que, quan la situació escampe, se puguen portar a terme.

Diuen: «És que serà un pla irrealitzable.
» Però, almenys, ja està redactat.
Allò d'irrealitzable ho han dit des de l'oposició, no ho ha dit el Grup Parlamentari Popular.

Perquè, bé, jo penso que amb els objectius fonamentals del Patfor vosté no pot estar en contra, les línies generals i quines són les prioritats, jo penso que ningú pot estar en contra, perquè classificar convenientment avui per avui el terreny forestal, jo penso que vostés no poden estar en contra.

Que s'elabore tota una sèrie de normatives que regule precisament el que moltes vegades se'ns ha demanat, que se regulen els usos de terrenys forestals, jo penso que tampoc poden estar en contra.
I que s'establisquen d'una manera definitiva aquelles directrius i aquelles recomanacions en el que és la gestió forestal, penso que tampoc.
Per tant, és a dir, hem d'arribar a un acord.

El que li dia, i amb això acabo per a ser breu, el que li dia és que tenim un pla que està a punt d'aprovar-se i que respon a una sèrie de necessitats i, fonamentalment, en tres vessants molt importants: la necessitat de tindre molt clar i definit quin és el sòl forestal i la manera que se puga actuar, ordenar el territori i la gestió forestal.

Per tant, evidentment, nosaltres no anem a recolzar aquesta modificació pressupostària, però mos ha donat peu a poder parlar d'un projecte com és el Patfor, en el qual des de la conselleria de medi ambient, dirigida per la consellera Isabel Bonig, se li ha ficat molta estima i molt d'entusiasme perquè prompte, possiblement abans de final d'any, pogués ser aprovat definitivament.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.

Pasamos a la votación.
¿Votos a favor?
5.
¿Votos en contra?
8.
¿Abstenciones?
0.
Con lo cual se rechaza el punto número 4 del orden del día.

Proposició no de llei sobre l'adhesió de Les Corts al manifest promogut per la plataforma valenciana Rio+20 davant la pròxima conferència de les Nacions Unides a Rio de Janeiro sobre desenvolupament sostenible, presentada pels grups parlamentaris Socialista, Compromís i Esquerra Unida (RE número 28.
171, BOC número 96)

El senyor president:

Y vamos a punto número 5: toma consideración de la Proposición no de ley sobre la adhesión de las Cortes al manifiesto promovido por la Plataforma Valenciana Río+20 ante la próxima conferencia de las Naciones Unidas en Río de Janeiro sobre el desarrollo sostenible, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Antes de eso creo que podemos suspender durante un minuto para ver una propuesta, promovida en este caso por el Grupo Parlamentario Popular, creo que es una enmienda de adición, creo, o de modificación, no lo sé, no viene redactado como tal.
Pero podemos suspender durante un minuto.
Por favor, los portavoces se pueden acercar a esta mesa.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Bueno, continuamos con la comisión.

Con el punto número 5, que ya hemos dicho que tiene una enmienda presentada por el Partido Popular, continuamos en la comisión con el debate de la toma en consideración, como he dicho, de esta proposición no de ley.

Para ello tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, el que he discutim ací bàsicament és que les Corts Valencianes s'adherisquen a un manifest promogut per l'anomenada Plataforma Valenciana Rio+20, que és una plataforma ciutadana, eh, que el que fa és expressar la preocupació de la ciutadania davant dels problemes ambientals en general i davant els problemes, propostes i tota el debat que ha hagut al voltant de l'anomenada cimera o conferència Rio+20.

Es diu Rio+20, lògicament, perquè s'ha produït vint anys després de la famosa conferència de Rio, en la qual, per primera vegada, hi va haver un gran consens mundial des del punt de vista polític, que no des del punt de vista científic, on totes les coses que allí es dien ja eren plenament conegudes, però que políticament es va admetre que la humanitat patia gravíssims riscos ambientals.

I dic «la humanitat», perquè quan ací moltes vegades parlem de l'ecologia, i de la vida i de moltes altres coses, jo pense que moltes vegades es reben els nostres plantejaments.
No estem parlant de la supervivència de la vida en la terra, sinó que estem parlant de la supervivència nostra, com a espècie.
Vull dir, mantindre l'estat de les coses implica garantir que el ser humà puga perviure durant més temps; dic «més temps» perquè supose que, com totes les espècies, estem condemnats a l'extinció més tard o més prompte, però almenys no ser tan estúpids com per a ser nosaltres mateixa els que ens autosacrifiquem.

Bé, per tant, tenim un problema.
Sabem, i ho sabíem, però seguim sense aplicar els coneixements.
Sabem més, però tenim menys voluntat política.
Sabem coses com, per exemple, com en estos moments tenim els elements per a produir una transició energètica cap a un altre sistema energètic més renovable, però no ho fem, no posem els mitjans adequats.

Sabem com es podria superar la situació, la crisi sistèmica, que també és una crisi ecològica, a més d'econòmica i social, però no volem posar els mitjans per a poder fer això.

En la conferència Rio+20, que té un vessant positiu gran perquè tots els governs o una bona part dels governs tornen a assentar-se a parlar, també té algunes limitacions que creguem que s'han de posar, algunes insuficiències, sobretot el fet de tractar de deixar en mans del mercat determinats ajustos que haurien de fer-se a través de polítiques clarament restrictives del que seria precisament el lliure mercat.
No tot té preu, encara que és important posar preu a determinades coses.
I entenem que en eixe marc és on cap entendre la proposta que es fa des de la plataforma Rio+20.

Per tant, adherir-se a la plataforma, però, a més d'això, exigir, i entenem que això és tan important, sinó més, que adherir-se a un manifest que en definitiva té un valor pràcticament testimonial, sinó desenvolupar estratègies i iniciatives que siguen positives, no en el sentit que siguen bones, que també, però que siguen efectives, que es duguen a terme en termes com els que marquem ací, que són la transició energètica, tractar d'estalviar energia i implantar una cosa que hui en dia és tècnicament possible, que són les energies netes i renovables, que a més allargaran, diguérem, la nostra disponibilitat d'energia i, a més d'això, evitarem problemes secundaris, però molt importants, com són l'emissió de gasos d'efecte hivernacle i l'escalfament climàtic, la gestió sostenible de recursos bàsics, en el qual, per exemple, com és el Patfor que precisament el que fan és anar en contra de la direcció adequada.
El desenvolupament i la implantació (inintel·ligible) .
.
.
d'una agricultura ecològica entenem que és fonamental per a garantir dues coses que són bàsiques, que són la seguretat alimentària i la sobirania alimentària, és a dir, disposar d'aliments ara i ací, i aliments que estiguen produïts en condicions adequades, i a més no dependre de les importacions massives d'aliments per a poder subsistir.

I finalment, sobretot, una política de regulació del sistema financer que, a més, aplicant una política tributària justa, el que faça és internalitzar les externalitats ambientals i, sense dubte, en això el Consell en estos moments no és precisament un exemple d'esta qüestió.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, esta proposición es conjunta de los tres grupos de la oposición, precisamente porque estuvimos.
.
.
, fuimos invitados, igual que el Grupo Parlamentario Popular, a la presentación de esta plataforma ciudadana valenciana que apuesta por la sostenibilidad y que consideraron necesario abrir un manifiesto a la sociedad para invitarle a que la sociedad valenciana se adhiera a estos principios básicos que, como hemos dicho una y otra vez, por lo que apuestan es porque nuestros hijos y nietos encuentren un territorio y contribuyan a un planeta algo mejor o al menos igual que el que nosotros hemos encontrado.
Y tristemente el camino que llevamos no es ese.

La crisis ambiental es, seguramente, el desafío más decisivo al que se encuentra ahora mismo la humanidad.
Nuestra capacidad de transformación del medio ha llegado a un punto en el que, bueno, la sostenibilidad está más que amenazada y no se puede garantizar.

La propia crisis que estamos viviendo, los y las ciudadanas valencianas, tiene un claro componente medioambiental.
El olvidar que el territorio, como cualquier otro recurso natural, es finito, valioso e irremplazable está entre las causas que han conducido a la actual crisis sistémica, ¿eh?
Hablemos de la burbuja urbanística o de macroactuaciones en lugares inadecuados, que precisamente ustedes ahora quieren consolidar con las actuaciones territoriales estratégicas, hacer lo que nos interese, donde nos interese, da igual que el territorio sobre el cual se ubiquen estas actuaciones esté protegido o no.

De esta crisis no se saldrá si no se cambia el modelo socioeconómico.
Y estamos todos de acuerdo en esto, los expertos también.
Si no se contempla que los recursos naturales son finitos, que su gestión debe contemplar las necesidades de las generaciones presentes y futuras y que el modelo energético, basado en el despilfarro, más la ordenación territorial, obsolescencia programada, ausencia de planes de movilidad en las propuestas urbanísticas, etcétera, etcétera, etcétera, que este modelo energético nos ha llevado a una situación de crisis que se retroalimenta y de la que no saldremos sin un cambio de modelo.

Las alternativas existen y han sido descritas para quien quiera de verdad salir de esta crisis.
Por contra, actuar a espaldas de estas realidades tendrá cada vez unos costes más altos, también económicos.
Según el informe Stern, que no tiene discusión a nivel mundial, que se publicó hace ya seis años, el 30 de octubre de 2006, ya se advertía que de no realizar una inversión equivalente al 1% del PIB mundial para mitigar los efectos del cambio climático, la recesión podría alcanzar el 20% del PIB en pocos lustros.
Esto quiere decir que, o invertimos ahora una cantidad suficiente para cambiar el modelo de desarrollo energético en el que vivimos, o en breve esa inversión tendrá que multiplicarse por 20 para mitigar esos mismos efectos.
Por tanto, ahora aún estamos a tiempo de revertir un poco ese modelo.

Y pocas situaciones podrían ser más contraproducentes para poder salir de esta crisis que ignorar los aspectos ambientales.
Por el contrario, las inversiones de medio ambiente no sólo son beneficiosas en términos ambientales, sino también en términos de salud humana y de los ecosistemas, también en términos económicos, como, por ejemplo, sabemos que las energías renovables generan hasta siete veces más puestos de trabajo a igualdad de inversión.
Por tanto, obviamente si elegimos por una energía limpia sabemos que van a crear muchos más empleos que por una energía sucia, que es la que estamos manteniendo por darle negocio a las empresas que las explotan, pues no estamos en una senda de sostenibilidad, sino todo lo contrario.

Que las inversiones en reducción, reutilización y reciclaje generan diez veces más empleo que cualquier otra opción, (inintel·ligible) … la valorización energética, que ustedes dicen, o la incineración, que es como se llama a quemar residuos aprovechables en incineradoras.
Que el planeta tiene recursos finitos en el que la reutilización de los materiales de origen mineral tiene elevados costes energéticos.
O la obsolescencia programada es un despilfarro que como especie no nos podemos permitir ni debemos infringir estos daños al planeta.

La reparación, reutilización, genera más puestos de trabajo que la producción de objetos de usar y tirar.
Por tanto, creo que son datos que todos estamos de acuerdo en que hay que cambiar el rumbo.

En ese sentido, el texto del manifiesto de la Plataforma Valenciana Rio+20 es propositivo, descriptivo respecto a las medidas a tomar y es realista, pues a la hora de abordar las medidas a tomar, se plantean medidas abordables.
Un gobierno… (Sona un mòbil) Perdón, perdón.
Bien, un gobierno que, de verdad, apuesta por salir de la crisis no puede sino tener la consideración de las propuestas que hace este manifiesto.

Y, bien, en el caso del territorio valenciano, nuestra contribución a la reducción de emisiones de gases de efecto invernadero es horrible.

Bien, yo creo que voy a dejar esto para el segundo tiempo de…, tal.
Porque como nos hemos distribuido de la forma que hemos acordado, pues, lo dejo para más adelante.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias.

El senyor president:

Tiene la palabra el señor Torró…, señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Primer fou Rio 92, després fou Kyoto 97, després fou Johannesburg 2002 i, després, en 2012, Rio+20.
En canvi, ni tot el coneixement acumulat ni les reunions organitzades a nivell mundial europeu i estatal han aconseguit impulsar els distints governs valencians del Partit Popular a articular una resposta coherent, pràctica i realista als desafiaments ambientals.
És més, hem anat just en la direcció contrària.

Hem afavorit i promogut una enorme bombolla immobiliària que ha descompensat els nuclis de població, creant dèficits als serveis associats i posant en escac el nostre patrimoni natural.

No hem pensat en el territori ni l'hem vertebrat, negant una oportunitat al món rural i despreocupant-mos del creixement de les urbs costaneres, les quals han basculat cap a l'indesitjable model de la ciutat difusa.

Hem ofegat amb ciment uns espais naturals que només existien al paper, privant-los d'una gestió eficient i harmònica amb les poblacions circumdants.

Hem apostat poc i malament per les energies renovables i negat, sistemàticament, el canvi climàtic.

Hem amagat el fem sota l'estora, proposant les solucions i oblidant-nos, una vegada hem perdut de vista el contenidor.

Hem malbaratat la poca aigua que teníem, a més de bloquejar alternatives viables i entestar-nos en transvasaments anacrònics.

Hem abandonat els boscos, retallant els mitjans per evitar els incendis i aplicant polítiques forestals caduques.

El govern del Partit Popular, senyories, en definitiva ha pervertit més enllà, més enllà de l'imaginable, la paraula sostenibilitat, posada de moda fa just vint anys amb la primera cimera de Rio i amb la qual ara adoba qualsevol intervenció la consellera Bonig, cada vegada que parla.

Ningú dubta que la crisi econòmica i l'ambiental van lligades; que el balafiament, la irresponsabilitat i la bombolla de l'atovó es corresponen amb la depravació del territori i el precari estat del nostre medi natural; que els gestors que hem tingut i tenim al capdavant de la conselleria del ram no posseïxen ni l'altura política ni la visió per a fer front a estos problemes; que el seu menyspreu, respecte del medi ambient, s'evidencia amb els casos de corrupció lligats a la depuració d'aigües o gestió de residus; que, per a ells, el medi ambient és tan sols un solar on edificar els seus negocis o una xapeta prescindible que pot posar-se en la jaqueta els diumenges de la fórmula 1.

La necessitat d'un canvi de rumb és més que evident, però també ho és la inoperància del Partit Popular per enfrontar-se a aquestos desafiaments.

Necessitem un nou govern per molts i diversos motius, ací, al País Valencià, a la Comunitat Valenciana, un nou govern; però un d'ells, que no s'oblide ningú, és que hem de ser capaços d'implantar una gestió molt més ambiciosa del medi ambient, integral i transversal, adoptant des de ja els compromisos fruits de Rio+20.

La crisi ambiental del segle XXI reclama solucions, i les reclama ara, ja, sense possibilitat d'excuses, obvietats i paraules buides.
Porten vostés molts anys evitant-la.
Mos juguem massa -i, ara, ja té opció el representant del Partit Popular de parlar del tripartit.

Efectivament, en la proposta de resolució mos adherim a la Plataforma Valenciana Rio+20 -que la conformen associacions, moviments socials, cívics, partits polítics, etcètera- i a les, digam, conclusions que la plataforma planteja i que ja s'han explicat, és a dir:

En la transició energètica deguda, ben programada des d'ara per la progressiva implantació -avui tècnicament impossible- de les energies netes i renovables, de l'eficiència energètica i de l'estalvi, a fi de reduir dràsticament les emissions de gasos d'efecte hivernacle.

La gestió racional i sostenible dels recursos bàsics, com són els que procedeixen dels boscos, dels mars, dels rius, etcètera, ja que vivim en un planeta limitat en recursos i en capacitat per a absorbir residus.

El desenvolupament i progressiva implantació de l'agricultura ecològica.

La regulació del sistema financer, per tal d'evitar el predomini i control de les empreses financeres sobre l'economia i els béns socials i que, a l'hora, cal que s'aplique una política tributària justa i progressiva.

I el que és més important de tot, que és el punt primer, que les Corts Valencianes s'adherisquen al manifest promogut per la Plataforma Valenciana Rio+20 i que les Corts Valencianes -diria jo- insten el Consell a, digam, apartar tota eixa política mediambiental a què m'acabe de referir en la meua primera part i seguisquen, al peu de la lletra, el document final de la conferència Rio+20, que si bé és un document dèbil, un document no massa, digam.
.
.
, amb massa aspiracions, jo pense que això és raó més que suficient perquè La Generalitat puga, digam, seguir al peu de la lletra les conclusions d'eixe document definitiu.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Tiene la palabra el señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Bien, yo, en primer lugar, como aquí bien se ha dicho, el Grupo Popular plantea la sustitución del texto de la propuesta de resolución, dentro de lo que es en los términos de la propuesta que hacen los tres partidos de la oposición.
Y se justifica mediante la argumentación que, a continuación, les voy a indicar.

El manifiesto de la Plataforma Valenciana Rio+20 surgió con motivo de la conferencia de Naciones Unidas que se iba a celebrar sobre el desarrollo sostenible, en Río de Janeiro -Brasil-, los días 20 al 22 de junio del año 2012.

Dicha conferencia ya ha tenido lugar.
Y, como consecuencia de la misma, se ha aprobado por la asamblea general de las Naciones Unidas -que, como ustedes bien saben, están integradas por 193 estados miembros, entre ellos España- la Resolución número 66/288 que recoge como documento final, y denominado, «El futuro que queremos».
A través de dicha resolución, los jefes de estado y de gobierno de los estados miembros de Naciones Unidas y los representantes de más alto nivel renuevan su compromiso político en favor del desarrollo sostenible y la promoción de un futuro sostenible, desde el punto de vista económico, social y ambiental, para nuestro planeta y para las generaciones presentes y futuras.

Por tanto, en este contexto, resulta innecesario proponer la adhesión del Consell al manifiesto de la plataforma Valencia Rio+20, cuando ya existe un documento más completo y con mayor rigor que se concreta en una resolución de Naciones Unidas.

En esa línea, parece más coherente apoyar esta resolución, ya adoptada, que propugna el impulso de medidas, iniciativas y estrategias necesarias para fomentar un futuro verde, sostenible y productivo en nuestro territorio.

De otro lado, el Consell, a través de la CITMA, ya ha puesto en marcha diversas iniciativas y estrategias que recogen e incorporan los mismos objetivos que persigue el manifiesto de la plataforma Valencia Rio+20 que, entre otros, destacan el plan de acción territorial de la Comunidad Valenciana, el Patfor, del que ya se ha hablado aquí anteriormente y cuya aprobación será inminente, en breve, y que además el Patfor coincide con las recomendaciones de bosques y biodiversidad números 193 y siguientes de ese documento, «El futuro que queremos», de esa conferencia Rio+20.

Este instrumento de ordenación territorial y planificación forestal recoge el aprovechamiento sostenible de los recursos forestales, con la finalidad de garantizar la conservación del medio natural, al tiempo que genera empleo y colabora en el aumento de la calidad de vida y expectativas de desarrollo de la población rural.

Así mismo, el Patfor contempla los futuros planes de ordenación forestal de demarcación y los instrumentos de ordenación forestal, tales como proyectos de ordenación forestal, planes técnicos de gestión forestal y planes técnicos de gestión forestal simplificados.

Todos estos instrumentos persiguen, además, el aprovechamiento sostenible de la biomasa y el incremento del CO2 retenido por dichos montes -la biomasa es un recurso limpio y renovable que da trabajo, además, y promueve el desarrollo rural y conserva el medio natural.

Indudablemente, estos documentos establecen de forma explícita que la Estrategia valenciana ante el cambio climático 2008-2012, así como el nuevo documento hasta 2020, que actualmente se encuentra en fase de redacción, pueda fomentar estas energías renovables y de eficiencia energética y el ahorro energético.

Dentro de este apartado, en materia de gestión de los residuos, tanto el Plan integral de residuos de la Comunidad Valenciana, 1997, como…, que está en estos momentos en revisión, cuya tramitación administrativa ha concluido y cuya aprobación se va a producir en las próximas semanas, establecen medidas para potenciar la reducción de los residuos y el uso de materiales recuperados.

También, dentro del apartado de las estrategias del territorio en la Comunidad Valenciana, el ETCV, aprobada mediante Decreto 1/2011, del 13 de enero, del Consell, este documento incorpora y amplia los objetivos del manifiesto de la plataforma Rio+20, siguiendo las indicaciones de organismos de nuestro entorno más inmediato, que tienen una incidencia directa sobre la actuación de las administraciones de La Generalitat y a los que la propia estrategia da cuenta, entre otros anexos, tales como la Estrategia española de desarrollo sostenible, Grupo Interministerial para la Revisión de las Estrategias de Desarrollo Sostenible, los principios directores para el desarrollo territorial sostenible del continente europeo -que es el comité de altos funcionarios del Consejo de Europa-.
También se han incorporado, como no, de forma específica en volumen, a la ETCV, dedicado a la energía, el Plan de acción nacional de energías renovables de España -el PANER- 2011-2020; y afectando a todo el contenido de la ETCV, la Estrategia europa 2020 para un crecimiento inteligente, sostenible e integrador, Comunicación de la Comisión COM (2010) 2020, Bruselas, 3 del tres de 2010, que se puede consultar en la página que a tal fin se puso y se colgó en Internet.

Indudablemente, el sexto Programa de acción -de la Unión Europea- en materia de medio ambiente 2002-2012 -en el que se ven y definen siete estrategias temáticas: contaminación atmosférica, medio ambiente marino, uso sostenible de los recursos naturales, prevención y reciclado de residuos y protección del suelo- utiliza, entre otros, los plaguicidas y los medios ambientales urbanos.

En base a toda esta argumentación, se justifica suficientemente que esa resolución que Naciones Unidas emite en su día, en Río de Janeiro, es suficiente y plantea y da cobertura a todo el contenido de carácter medioambiental y sostenibilidad de nuestra comunitat.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Para el turno de réplica, tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé.
Anunciem -com vam quedar abans- que rebutgem la possibilitat d'acceptar l'esmena, fonamentalment perquè es tracta d'una esmena de substitució; tracta de traure el que hi ha ací explicitat i posar una altra cosa diferent.

En primer lloc, perquè el document de «El futuro que queremos» és molt complex, molt llarg i amb moltes matisacions.
Per això, d'alguna forma, si fóra com un afegit, es podria entendre.
Però el que no pensem fer -i, almenys, eixa és la raó fonamental per la qual el meu grup no estem d'acord en acceptar l'esmena- és avalar amb el nostre vot, com a estratègies de desenvolupament sostenible, iniciatives com l'estratègia valenciana contra el canvi climàtic, que és un -com van dir ací els experts que van vindre i la van avaluar en la comissió d'estudi- un retall a (inintel·ligible).
.
.
i apega de les coses que han anat fent-se per altres llocs, com és l'Estratègia territorial de la Comunitat Valenciana que, en definitiva, el que està tractant és de donar empar a un model de desenvolupament insostenible.
Només vull pensar, fa a penes uns dies, que el Consell aprovà definitivament una urbanització i un camp de golf en la zona de Pego, de la marjal de Pego, amb un impacte terrible que tindrà sobre eixa zona; això és desenvolupament sostenible per a vostés, per a nosaltres, sense dubte, no sé si és desenvolupament, però sostenible ja els dic que no.

I, després, el Pla d'acció territorial forestal, que vénen ací, després de la discussió que hem tingut abans, i ens el pinten com l'exemple del que seria perfecte.
Jo li diria: no és, no s'ajusta als criteris; però és que, si s'ajustara, vostés mateixa reconeixen que no el doten econòmicament de la forma en què vostés mateixa consideren que seria oportú.
Per tant, com poden justificar això?
, vull dir.
.
.
No vull eixir-me'n de l'argument.
És a dir, vostés diuen que «agafe un pla, m'ajuste al que.
.
.
, el tinc i el dote, i dic que em fan falta tants diners.
I, després, a l'hora de posar els diners, no els pose?
»

I, després.
.
.
Per no parlar que ací tracten vostés de vendre com que el Pla integral de residus s'ajusta a tot açò i, sobretot, quan parla de reducció de residus.
No sé vosté què entén per reducció de residus.
Però, naturalment, si alguna cosa el PIR no té és un plantejament de reducció de residus; el que té és un pla d'eliminació de residus, però no de reducció de residus, són dos paraules molt diferents, es pot consultar el diccionari i s'entén clarament que una cosa és eliminar el residu que ja està produït, cosa que deuria evitar-se i que és el que tot el món tracta d'evitar, menys l'administració valenciana, que es preocupa molt per eliminar els residus, generant un negoci per a determinades empreses, i fent-ho d'una forma que no sé si és massa.
.
.
, si té massa coherència amb el que vostés estan parlant de contaminació atmosfèrica, etcètera, etcètera.

Per tant, no es pot acceptar aquesta esmena, perquè va en contra del que seria els elements bàsics que animen l'esperit de la proposició no de llei que es presenta i, sobretot, perquè no podem avalar amb el nostre suport la política que va en contra del que seria un criteri mínim de sostenibilitat que està practicant el Consell, no des d'ara, sinó des de fa moltíssims anys.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Tiene la palabra, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, el Partido Popular no quiere apoyar esta propuesta que, como bien se ha dicho aquí, es una propuesta de mínimos que tienda a que la administración valenciana vaya hacia políticas sostenibles, ¿eh?
O sea, se niega a apoyarlo, hace una enmienda de sustitución proponiendo, bueno, manifestar un apoyo a un documento que ha surgido, sí, de la cumbre de Río de este año.
Bueno, si hubiera ese firme deseo de apostar por la sostenibilidad, no les hubiera costado nada mantener el texto, incluso añadir esto, que quizá los demás hubiéramos también suscribir.
Pero, no, el Partido Popular, bueno, por un lado no va a apoyar una propuesta de los grupos de la oposición, ¡cómo se le va a ocurrir!
, y, por otra parte, pues, eso, tienen que poner la suya, que sabemos que no se la creen tampoco, ¿eh?
, porque dicen que las Cortes manifiestan el apoyo a iniciativas de desarrollo sostenible que el Consell ha puesto en marcha en el ámbito valenciano como una estrategia territorial de la Comunidad Valenciana, un documento muy bonito que, bueno, serviría de marco si se utilizara como marco, pero no se utiliza, se utiliza para basarse en él y, luego, bueno, pervertirlo, tergiversarlo y no hacer.
.
.
, no cumplir la verdadera esencia, que es tener un plan territorial, una estrategia territorial valenciana que garantice la sostenibilidad del territorio, de las actividades socioeconómicas que están implantadas en él, de la cultura, del patrimonio a todos los niveles.
.
.
No.
Habla del plan territorial forestal, ya hemos hablando bastante de él, es un documento que también podría estar muy bien y podría garantizar la sostenibilidad, si estuviera en otras manos, pero ustedes cada vez se van quedando con los sectores más antiguos de la administración valenciana, ¿eh?
, y cada vez apuestan menos por lo que es la conservación de la biodiversidad y apuestan más por una explotación forestal más cercana al franquismo que al siglo XXI.
Y esto lo podemos hablar en.
.
.
, sí, ya, ya me ratificaré en otra ocasión.

Y, bueno, el PIR, pues, por supuesto que lo mismo, hacen un plan integral de residuos para, al final, justificar lo que es absolutamente injustificable y absolutamente insostenible, que es apostar por la incineración, cuando de los residuos se puede sacar materiales aprovechables y, entre otras cosas, se puede generar muchísimo, muchísimo empleo, y ustedes no apuestan por eso, apuestan por la incineración, porque creen que es lo moderno y porque es lo que favorecerá a cuatro empresas, si es que llega al número de cuatro.

Y hemos de recalcar que nosotros estamos cada vez más lejos de la sostenibilidad, porque solamente en gases de efecto invernadero nosotros podíamos haber aumentado en un 15% desde los años noventa; sin embargo, estamos alrededor del 50%, esto, hablando de la Comunidad Valenciana, cuando el resto del estado solamente está en un 25%.
Otros aspectos: pues, habría que hacer una transición a energías limpias y renovables, apostar por el trasporte público y planes de movilidad sostenibilidad y por la eficiencia, el ahorro y tal; acabar con el despilfarro de recursos naturales, y sobre todo el suelo, ¿eh?
, que es algo que, una vez se pierde, se pierde irreversiblemente; potenciar la huerta que aún no se ha sepultado por la burbuja urbanística; apostar por la agricultura ecológica, que es la que tiene futuro a nivel ambiental y a nivel también comercial; por la (inintel·ligible) .
.
.
alimentaria; y apostar por una nueva cultura del agua que atienda ante todo al acuerdo de la directiva marco agua, que debe garantizar el buen estado ecológico de los ecosistemas.
Y ustedes no lo están cumpliendo.

Hemos, pues, de apostar por un modelo también.
.
.
, otro modelo a nivel financiero que sea equitativo, justo, ¿eh?
, y el ligar salir de lo injusto y de lo pernicioso que es el sistema actual.

Se me ha acabado el tiempo.
.
.
Gracias, presidente.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Sí, gràcies, molt breu.

Mire, la Plataforma Valenciana Rio+20, quan se va constituir abans del mes de juny, és a dir, abans que se celebrara Rio+20, se va constituir per a exigir als responsables polítics, en primer lloc, compromisos clars, que és l'última cosa que jo he pogut interpretar de la intervenció del senyor Lorenzo i de l'esmena que ha presentat el Partit Popular.
En segon lloc, que donen suport als objectius de lluita contra el canvi climàtic.
Ahí tenen vostés una herència i un passat que, per descomptat, a pesar de l'estratègia valenciana contra el canvi climàtic, no avala en absolut el que demana la plataforma.
Contra la degradació ambiental i la destrucció dels recursos, en la primer intervenció els he llegit.
.
.
, i vostés saben perfectament el que ha segut el seu passat immediat amb els distints consellers fins arribar a la consellera Bonig, com dia el representant del Compromís, amb les seues actuacions ambientals i estratègiques, ella no se salva, no acaba amb Blasco ni acaba en García Antón; i que elimine la pobresa extrema, els inacceptables desequilibris socials i tot tipus de marginació que és, digam, un dels punts que està en la PNL conjunta que presentem els tres grups polítics.

Per tant, era lògic que vostés votaren en contra d'açò i intentaren, doncs, presentar una alternativa confusa, una alternativa de no comprometre's d'una forma clara absolutament en res, una alternativa de dir, doncs, bé, treballarem en la línia del document no sé què o del document final de Rio+20, però de compromisos clars com se reflectixen en la proposta de resolució de la proposició no de llei, absolutament ningun, com fan sempre, vostés no es comprometen absolutament a res, només que a vaguetats, a coses absolutament disperses i al no-res, ¿no?

I, bé, jo.
.
.
, ho sabíem, però ho lamentem, ho sabíem, però ho lamentem, perquè mosatros.
.
.
, algú de mosatros, d'estos grups, i tinc de confesar-los-ho en estos moments, en el primer punt de l'ordre del dia he estat a punt de votar a favor de la proposició no de llei de vostés.
.
.
, i no l'hem votat perquè vostés no ho han fet això mai.
.
.
, no ho han fet mai.
.
.
Vostés, davant d'una proposició no de llei absolutament sensata, absolutament coherent, absolutament que no pretén afonar el cuirassat Potemkin, sempre han votat en contra, i, bé, doncs, fa una estona, la primera PNL s'havera pogut votar a favor, però vostés no ho han fet mai.
Llavors, jo els faig una crida que s'ensenyen, és a dir, si alguna volta vostés ho fan.
.
.
, nosaltres ja ho hem fet, si alguna volta vostés ho fan, sabran i deprendran que nosaltres sabem respondre, que sabem entrar al joc del que és sensat, és sensat i del que no és sensat, no és sensat.
Però, mentrestant, doncs, seguirem igual.

Moltes (inoïble) .
.
.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Tiene la palabra el señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, bien, como yo soy obediente y me han sugerido en dos ocasiones que pueda hablar del tripartito, pues, no voy a perder la ocasión, evidentemente, porque, miren, nosotros vemos muy bien que ustedes, como componentes de ese tripartito de esta comunitat, tengan como norma el basar sus demandas y propuestas en comunicados y manifiestos, que no dudamos de la legitimidad de los mismos, de quien nos los hace en este caso, pero bien es cierto que la verdadera responsabilidad de las instituciones son las de llevar a cabo los acuerdos y normas que, además, esas administraciones competentes tienen por obligación, y además se da la circunstancia que ponen en marcha para el buen funcionamiento de estos asuntos muy concretos en los que basan toda la importancia que tiene la sostenibilidad, el desarrollo y fundamentalmente los acuerdos que se adoptan en esa conferencia, a la que ustedes dicen que no, de Naciones Unidas, y a los que ya se ha hecho referencia respecto a esa resolución concreta 66/ (inintel·ligible) .
.
.

Por lo tanto, creemos que los manifiestos promovidos por la Plataforma Valenciana Rio+20 no aportan nada nuevo que no esté reflejado en esos acuerdos que se adoptan en la institución que corresponde adoptarlos.

En cualquier caso, le diré que aquí se ha manifestado también que este es un manifiesto de carácter testimonial, o así lo he entendido yo, pero bien es cierto que lo viene a indicar con mayor motivo el contenido y esto mismo, esta manifestación, viene a darle más valor al contenido de esa resolución que he hecho mención ahora mismo.
Nos viene a decir también que están de acuerdo, pero que con las reglas establecidas por las instituciones pertinentes, no lo están, y además tergiversan, tergiversan con mucha facilidad, ¿eh?
, la argumentación que utilizan para el rechazo.

Mire, las resoluciones son firmes, se adoptan por Naciones Unidas y son de obligado cumplimiento.
Indudablemente, también es cierto que el franquismo del siglo XXI no es otra cosa que hablar de aquello.
.
.
, de cómo se ve cada uno que lo manifiesta, indudablemente, y de herencias, no hablemos de herencias, porque resulta ser que nosotros tenemos memoria, y no es histórica, y hablar de herencias no es correcto en estos momentos, porque tenemos una que no podemos asumir.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Pasamos a la votación del punto último del orden del día.
¿Votos a favor?
5.
¿Votos en contra?
8.
¿Abstenciones?
Ninguna.

Bueno, pues, nada, volviendo a reiterar las disculpas por el retraso que ha.
.
.
, bueno, que ha tenido este presidente en el comienzo de la (inintel·ligible) .
.
.
, de la comisión, desearles a los que tengan que viajar que tengan mucha más suerte que yo y se encuentren mucho mejor la carretera.
Y hasta mañana.

Bueno, se levanta la sesión.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 20 minuts)