Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 27 de novembre de 2002.
Comença la sessió a les 10 hores 40 minuts.
Presideix el vicepresident primer senyor José Cholbi i Diego.
Sessió plenària número 86.

Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca sobre el Projecte de llei d'ordenació i modernització de les estructures agràries de la Comunitat Valenciana

">El senyor vicepresident primer:

S'obri la sessió.

Modificació de l'orde del dia.
D'acord amb l'article 63 del Reglament de les Corts Valencianes, es proposa l'alteració de l'orde del dia amb la inclusió d'un nou punt referent a debat i votació del dictamen de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca sobre el Projecte de llei d'ordenació i modernització de les estructures agràries de la Comunitat Valenciana.

Senyories, existix unanimitat o volen que procedim a la votació?
(Pausa) A votació de la proposta d'alteració de l'orde del dia.
Senyories, comença la votació.
Sí, 38; abstencions, 28.
Per tant, queda modificat l'orde del dia.
I s'incorpora el nou punt.
El punt següent es vorà com a primer nou punt de l'orde del dia.

Presentació al Ple de la liquidació de pressupostos de les Corts Valencianes a 31 de desembre del 2001 i de l'estat d'execució corresponent al primer semestre de 2002.
D'acord amb l'article 32.
1.
3r, del Reglament de les Corts Valencianes, en nom de la Mesa vull formalment comunicar a la Cambra que la liquidació del pressupost de les Corts Valencianes a 31 de desembre del 2001 i l'execució del mateix pressupost corresponent al primer semestre del 2002, una vegada complert el tràmit d'audiència en la Comissió de Govern Interior, han estat aprovades per la Mesa de les Corts Valencianes, en la reunió del dia 23 d'octubre de 2002, i es troben publicades en el Butlletí Oficial de les Corts Valencianes número 182, pàgines 23.
857 i 23.
881, respectivament.

Primer nou punt de l'orde del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca sobre el Projecte de llei d'ordenació i modernització de les estructures agràries de la Comunitat Valenciana.

El procediment és el que marca el Reglament, articles 116 i 117.

Per a la presentació del dictamen de la comissió, té la paraula la il·lustre diputada, presidenta de la comissió, Dolors Pérez.

">La senyora Pérez i Martí:

Molt excel·lent president de les Corts Valencianes.

Il·lustres senyores i senyors diputats.

Em correspon com a presidenta de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de les Corts Valencianes, i per decisió unànime d'aquesta, fer la presentació del dictamen sobre el Projecte de llei d'ordenació i modernització de les estructures agràries de la Comunitat Valenciana.

Aquest projecte de llei es va presentar el 12 de setembre d'enguany, i, una vegada transmés per la Mesa de les Corts, que va acceptar el procediment d'urgència, es va publicar al Butlletí Oficial de les Corts Valencianes número 171 el dia 23 de setembre.
Una vegada finalitzat el termini de presentació d'esmenes, el 28 de setembre es van presentar tres esmenes a la totalitat del projecte, una presentada pel Grup Mixt, una altra pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià i, per últim, una altra, presentada pel Partit Socialista-Progressistes.

Les tres esmenes a la totalitat van ser rebutjades en la sessió plenària del proppassat 16 d'octubre del 2002 i, d'acord amb això, la comissió es va reunir per a la recepció de les esmenes parcials i el nomenament de la ponència encarregada d'informar d'aquest projecte de llei.

A aquest projecte de llei es van presentar un total de 120 esmenes, esmenes parcials, per suposat: 9 pertanyents al Grup Popular; 39 presentades pel Partit Socialista-Progressistes; 26 pel Grup Parlamentari Esquerra Unida del País Valencià i 46 pertanyents al Grup Mixt.

La ponència, nomenada el 24 d'octubre, va concloure el seu informe quatre dies després, el 28 d'octubre, i el seu informe va ser publicat i debatut en la Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca del dia 12 de novembre.
El dictamen d'aquesta comissió, al qual han quedat incorporades 11 esmenes, és el que està publicat al Butlletí Oficial de les Corts Valencianes número 183, i és el que avui ens correspon presentar davant les seves senyories.

D'acord amb el que acabe de dir, queden encara pendents per al debat d'avui més d'un centenar d'esmenes, que els grups parlamentaris de l'oposició han volgut mantenir per al seu debat en aquesta sessió plenària.
Espere i desitge, senyories, que en el debat d'avui es puguen aconseguir més acords que en la comissió i, finalment, puga arribar-se al millor acord possible en aquest projecte de llei d'interés fonamental per a l'agricultura valenciana.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, primer bloc, esmena número 2, senyor Antonio Lozano, amb un temps de cinc minuts.

Senyor Lozano, si és tan amable, vol dir-mos les esmenes que va a agrupar?

">El senyor Lozano i Pastor:

Bon dia, senyor president.

Les esmenes són la 2, la 3, la 4, la 7, la 42 i la 43.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Lozano.
Té vosté la paraula.

">El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies de nou, senyor president.

Senyories, aquestes esmenes fan referència a l'ordenació sectorial, i mosatros creguem que no és l'objectiu d'aquesta llei l'ordenació sectorial sinó la territorial.

Ordenació sectorial suposa ordenar les produccions, planificar les plantacions i, fins i tot, ordenar la comercialització.
En la llei que mos ocupa, i en el seu nom diu «ordenació i modernització de les estructures agràries«, el que intenta és transformar la base territorial de les explotacions per fer-les més competitives.

Vostés diuen que no és competència d'un sol organisme.
El que no estan diguent, o el que mos estan diguent, és que són incapaços de fer una llei amb autoritat suficient per a ordenar realment el sòl agrari, i ara entenem com ha canviat tant el text d'aquest projecte de llei des del primer esborrany fins a l'actual projecte que avui discutim, per la quantitat de conselleries que l'han esmenat a l'aplegar ací.

En l'esmena 7, en l'article 2, apartat c), la llei diu que és un fi la defensa i renovació funcional de l'espai rural, i, a continuació, aquesta apartat el condiciona a altres demandes que poden condicionar el fi en si mateixa.
Lo que em planteja l'esmena és que l'apartat c) diga amb rotunditat, «la defensa de l'espai rural«, sense condicions.
La idea és que ha de tindre suficient entitat, la base territorial, el sòl agrari, perquè no estiga condicionada a altre interessos.

Finalment, incorporem en l'article 1, que se tinga com a objectiu especial les necessitats dels professionals.
I açò, m'agradaria detindre'm, per clarificar alguns conceptes, que al nostre entendre, semblen intencionadament confondre a tots.
Perquè creguem sincerament que no podem despendre'ns de més llauradors i ramaders a temps principals, professionals en la seua accepció de coneixement de la seua activitat i dedicació.

Senyories, m'agradaria explicar com funciona el sistema alimentari, per entendre la importància de la professionalitat i, sobretot, de la dedicació.
En l'actualitat, al mercat aplega un «producte alimentari«, i este concepte és diferent al de «producte agrari«, perquè un producte alimentari és un producte agrari a disposició del consumidor, i, açò, que aparentment pareix igual, la diferència està que la fruita del camp fins que aplega al mercat, passa per la confecció, l'embalatge, el transport, la transformació primària, en alguns casos una segons transformació i, finalment, està a disposició del consumidor.
En eixe moment és quan és un producte alimentari.

En aquest moment, la política comunitària està marcada per nous actors, influenciada per la pressió que fan els consumidors duts per la psicosi de les passades crisis alimentàries.
Però, sobretot, per la influència de la televisió, que ha fet que dintre d'un sistema alimentari segur com és el nostre, jo crec que això no ho hem discutit mai, que mai hem tingut una seguretat alimentària tan gran com la que disfruta Europa en estos moments, els consumidors, influenciats -com dic- per la mateixa televisió, pels mitjans de comunicació, quan passa un d'estos problemes, estan influint, en este sentit, en el que seria la nova política agrària comunitària, esta, també marcada per la pressió que fa la població perquè es respecte el medi rural, el medi ambient.

Senyories, a pesar que en la política agrària comunitària, quan apareix en 1957 com a una de les poques, per no dir l'única política que es fea al comú de tot Europa, no és fins al 1999 quan apareix el consumidor com una part important influint en eixa PAC.
Ja és en el 2001, com he dit abans, a on eixes crisis alimentàries han fet que la PAC prenga una nova mida, una nova mida, que, pràcticament, l'agricultura, el medi rural, el consumidor, el medi ambient formen ja part d'eixes directrius.

I està marcada per la pressió que fa la societat europea, que vol mantindre un espai rural viu preservant el valor cultural i mediambiental propi de l'agricultura.
Tot açò està fent que qui se dedique a ser llaurador i ramader, ha de ser una persona que tinga en compte què tira, com ho tira, quan ho tira, que faça que el seu producte final tinga les condicions que demana el consumidor, en definitiva, la societat.

De veritat creuen les seues senyories que una agricultura a temps parcial que no estiga encapçalada per professionals pot donar resposta a aquestes necessitats?
Eixa és la pregunta que mos ha de fer convéncer que és necessari que defensem els llauradors i ramaders que mos queden.
Som la comunitat que, a diferència de la resta de l'Estat espanyol, ha augmentat el nombre de propietaris, mentres que en altres llocs, al disminuir el nombre de propietaris, han augmentat la base territorial de les explotacions.
Ací passa el contrari.

Una altra dada recent diu.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.

">El senyor Lozano i Pastor:

.
.
.
que el 50% de les explotacions dediquen menys de 25 jornades de treball a la seua explotació.
Això és el mateix que dir que les tenen abandonades.
I ahí és a on mosatros hauríem de fer èmfasi en esta llei: com salvem a eixos llauradors, a eixos ramaders, que han d'encapçalar eixa nova forma de produir aliments per al conjunt de la societat.

Gràcies, senyor president.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Per a rèplica.
Torn en contra, per cinc minuts, senyor Soler.

">El senyor Soler Garibo:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Lozano.

Ja va canviant alguna cosa en el Grup Socialista, han canviat el ponent.
De la Comissió al Ple, han canviat de ponent.
Serà per tan bé com li va al València, a l'entrenador Benítez, la política de rotacions.
Estan fent rotacions també en el Grup Socialista.
(Remors) Jo espere que a vostés no els vaja tan bé com al València esta política de rotacions, que al València li va molt bé.

Però ja centrant-nos en el tema, senyor Lozano, ací ha mesclat vosté unes esmenes sobre ordenació del territori, agricultura professional, ha parlat de la Unió Europea… Mire, jo li dic, sincerament, que esta llei l'han agarrat vostés a contra pèl, no l'han vista amb estima, no han anat a tractar de millorar-la, sinó a vore com la destrossaven.
I això no cal només que estudiar les esmenes que han presentat.
I vostés, com no tenen eixa alternativa que dien, com no tenen eixa llei que vostés han dit sempre que tenen, han anat… Pareix que el sàpia mal que el grup Parlamentari Popular i el Govern popular traga una bona llei.
I la seua intenció es veu clarament que ha sigut destrossar-la.

Mire, davant la falta d'arguments, vostés han fet unes esmenes no molt encertades.
I després ací, en la seua intervenció, corregeix a les seues esmenes.
Està dient ací coses, i afegint-les a les esmenes, que no són de veres, que no figuren per a res en les esmenes.
I vosté fa la intervenció com si sí que estiguera en les esmenes.

Repetisc.
Com no tenen arguments, parla de qualitat alimentària.
Ja vindrà la llei.
No tinga tanta presa, ja vindrà.
 Estem en una llei, i la llei de qualitat alimentària ja vindrà.
Però vosté ha apujat ací, ha dedicat  trenta segons a parlar de les esmenes i quatre minuts i mig a parlar d'un totum revolutum, de qualitat alimentària, de desenrotllament rural, que també hi ha una llei prevista, que ja vindrà també, senyor Lozano…

Per tant, mosatros mos hem de ratificar en el que ja li diguérem en la comissió, entre altres coses, perquè el que li diguérem en la comissió era seriós, era coherent i estava basat en la llei.
Per tant, dir-li hui arguments distints seria faltar a la veritat.
Hem de ratificar-mos en el que li vàrem dir en la comissió.

Per tant, l'ordenació del territori no pot ser competència d'un sol organisme, i vosté ho sap.
Ahí està la Coput, i ahí està la llei d'ordenació del territori.
I mos pareix bé… que mos deixen formar part d'eixa ordenació, ja mos pareix una cosa bona.

Quant a allò de… que també ha parlat de la figura de l'agricultura professional.
Bé, està llei no és excloent.
Donada la singularitat que tenim ací en la nostra comunitat, el món rural està format per molts agricultors.
I a més, són molt pocs els que entrarien,  que vosté ho sap, en la definició de la Llei 19/1995.

Per tant, esta llei, que quede clar per a tot el sector, prima a l'agricultor professional sense castigar a ningú.
Vostés pareix que vulguen primar a l'agricultor professional castigant al que no reunisca eixos requisits.

L'esmena 4, per exemple, és innecessària, la que fa referència a la Unió Europea.
L'actual context de la Unió Europea abarca tot el que vostés volen en esta esmena.

També he detectat, al llarg de totes les esmenes, que volen que desaparega sempre la paraula que fa referència a una cosa social.
Ací volen suprimir les demandes i necessitats socials.
A mosatros mos pareix que en l'esmena de vostés això quedaria molt ambigu i mos pareix millor la redacció del text del projecte de llei.

I n'ha presentat ja les dos últimes, que feien referència a l'ordenació del territori.
Ja li ho he explicat abans.
I, per tant, ens ratifiquem en els criteris que ja manifestàrem en la comissió, i este bloc d'esmenes no li'l podem acceptar.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Per a rèplica, per un temps de tres minuts.
Quan vullga, senyor Lozano.

">El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

Senyor Soler, la veritat és que els grans equips tenen molts bons banquillos, com vosté ja ho haurà pogut comprovar.

De totes les maneres, vosté ha començat hui com sempre: «amb molta estima, jo a vosté l'estime molt…« Però li he de dir que vosté diu romancets, els de sempre, que vosté mescla les coses… Jo, la veritat, és que és l'única vegada hui que vaig a contestar-li personalment, perquè jo al principi, quan venia esta legislatura, creia que vosté quan m'ho dia, de veritat m'ho dia amb una part personal de credibilitat, de dir: «Toni, no és el moment, este no és…«.
I jo, de veritat, m'ho vaig creure.
Ara ja tinc la convicció que és que vosté no té ni idea de política agrària.
I a partir d'ahí, sempre que eixim ací el primer que fa és soltar el que li pareix i després ja va la cosa conforme està.

Insistisc, senyor Soler, al llarg de tot el matí no li vaig a tornar a fer ninguna consideració personal replicant-li a eixes qüestions.
Vosté, si vol, perfectament ho pot fer, que és lliure.
Jo no entraré.

Mire, jo abans no he acabat de tindre el temps suficient per a explicar-li o,  almenys, per a intentar explicar-li per què salvar eixos 70.
000 llauradors que mos queden.
Perquè és un nombre ja tan ridícul que qualsevol país els porta en la palma de la mà, intentant que no se n'escape mà.
Vostés en els últims anys se n'han carregat 70.
000.
I no obstant això, per un altre costat les propietats segueixen augmentant.
Per un altre costat, hi ha una mà d'obra que està havent de ser duta d'altres llocs per a cobrir l'espai que no estem donant.

I l'únic que estem dient -i mosatros no estem en contra en absolut de l'agricultura a temps parcial, perquè és una riquesa d'aquest país-, l'únic que estem dient és que aprofitem eixe valor que representen 70.
000 llauradors i ramaders professionals per a ficar-los encapçalant el que hauria de ser l'agricultura del futur, eixa agricultura que està demandant una sèrie de mides des d'Europa, o els consumidors, i que va a ser molt complicada.
Ja no és possible fer agricultura com es feia abans.
Ja no és que el que no sap més fa agricultura.
En este moment el que faça agricultura va a tindre tantes condicions i va a tindre tants requisits de la Unió Europa que van haver de ser vertaders especialistes en totes les matèries.
Eixe valor, eixe saber fer, que els francesos li diuen així, és el que estem intentant millorar al llarg de tot el debat que hem tingut en comissió i que vosté s'ho ha agarrat com que mosatros veníem a destruir una llei.
Mosatros no volem destruir res.
Tal vegada siga una de les lleis, i ho hem comentat moltes vegades la senyora conselleria i jo, que realment feia falta en este país.

El que sí que diem és que ha sigut una llei que ha arribat en un moment determinat i no ha donat expectatives a allò que hauria d'haver sigut per conformar eixe sistema productiu, que és el que realment faria falta per a tindre un futur clar i, sobretot, que responguera a les necessitats que els consumidors, que som tots… No estem salvant als llauradors a soles, estem salvant les necessitats de consum que tenim el cent per cent de la població.
Això és el que estàvem intentant dir en estes esmenes: la necessitat que salvem… que no podem perdre ja ni un més dels llauradors i ramaders d'este país.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Per a rèplica.
Si volen les seues senyories, des del seu escó poden fer la rèplica.
Moltes gràcies.

Senyor Soler.

">El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyor president.

Senyor Lozano.

Vosté diu que jo no sé d'agricultura.
Bé, vosté i jo estem tan enfront que o vosté o jo.
Si els plantejaments que mantenim… si jo no sé d'agricultura, vosté sap molt; i si sóc jo el que sap d'agricultura, és vosté el que no sap res.

De totes formes, ha fet una precisió molt important, que és la de política agrària.
Jo no sé si vosté sap de política agrària o de sindicalisme agrari.
No ho sé.
És possible que a la millor sàpia més de sindicalisme agrari que de política agrària.
I ací estem en una Cambra política on es poden manifestar políticament les opinions, encara que un no sàpia distingir una creïlla d'una carxofa, que supose que a esta part sí que saben distingir-ho.
(Remors) Torna a fer… Com esta, una carxofa com esta.

Torna a fer menció a allò de l'agricultor professional i a la desaparició.
Bé.
Mire vosté l'estadística de tots els països del nostre entorn, de la Unió Europea, i vorà com va abaixant.
Si anem fent les explotacions més grans, més rendibles, més maquinària… i mire vosté com va abaixant el percentatge d'agricultors que es dediquen exclusivament a la terra, mire vosté com va abaixant en tots els llocs, i explique com es pot evitar això.
No diga que se'n van, però explique com.

Ha parlat també d'agricultura de futur.
Diga vosté quina és l'agricultura de vostés.
Presentaren esmena a la totalitat -ja li ho vaig dir-, no han presentat alternativa ninguna.
Criticar, criticar i criticar.
De la forma que han presentat les esmenes a esta llei, no s'ajusta al que vostés volen, la destrossarien abans que fer una bona llei.
Presenten una llei, eixa llei que diu que tenen, i s'enterarem tots quin és eixe model de futur que vostés volen, que no saben.

Quant a la resta, mire, jo bec en les fonts de la conselleria, en les fonts dels tècnics, jo me fie dels tècnics que han redactat la llei.
I eixos postulats i eixes postures són les que jo defenc.
Les que vosté defén jo no són d'on les trau.
Jo sí que cite la font: els tècnics que han fet la llei, la conselleria i el meu grup parlamentari.
Eixa és la política agrària del Partit Popular, i del Govern i de la conselleria.
Diga la política agrària de vosté en què se basa.

Res més i moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Soler.

Senyories, anem a procedir a la votació de les esmenes 2, 3, 4, 7, 42 i 43.
Existix unanimitat.
Per tant, comença la votació.
Sí, 34; no, 43.
Queden, per tant, rebutjades les esmenes a què m'he referit anteriorment.

Pel Grup Mixt, l'esmena número 5 i següents, que l'il·lustre diputat del Grup Mixt manifestarà quan puge a la trona.
Per a la seua defensa.
Senyor Peris, té vosté la paraula.

">El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Comencem el torn de defensa de les esmenes parcials a un text de llei de modernització d'estructures agràries, que, com també deia aquella reforma agrària tan important que va encetar durant el període esplendorós de democràcia que va suposar la segona república espanyola, hi ha tota una sèrie… és una llei agrària clarament, manifestament, millorable.

I, per tant, esperem que al llarg del debat, una llei que començà amb una oposició important, perquè té moltes insuficiències, encara que és cert que són molt necessàries la modernització i l'aposta per millorar eixes estructures agràries valencianes, esperem que intentem convèncer més del que poguérem fer en els debats de la comissió prèvia.

En el primer agrupament, agruparem la 5, 8, 9, 10, 11, 13, 17, 21, 25, 28, 31, 33 i 35, anunciant que retirem la 19, perquè pensem que això ja ha estat assumit, ha estat millorat en el text, en el debat de la comissió.

Aquestes esmenes tracten dels primers quatre articles de la llei, que plantegen quin és l'objecte de la llei, quins són els seus fins i quines són les seues funcions, quines són les seues funcions de la llei.

Nosaltres, en el primer article, en l'esmena 5, pensem que quan es defineix l'objecte de la llei és una deficiència d'eixe primer article i pensem que és important que quan planteja que en l'ordenació que es farà en l'agricultura es tindrà en compte les condicions socioeconòmiques i culturals de la comunitat, pensem que justament en matèria agrària i, a més a més, en la mesura que la nostra agricultura mediterrània cada vegada ha de tenir més un paper d'agricultura ambientalista, és a dir, la figura de l'agricultor professional cada vegada va a ser més una figura d'aquell que viu de la terra al temps que protegix el territori, al temps que protegix el medi, justament no entenem, i per això no mantenim eixa esmena, la número 5, que s'ha de tindre en compte les condicions socieconòmiques, culturals i mediambientals de la Comunitat Valenciana.
És a dir, s'oblida en el primer article, en l'article de l'objecte de la llei, justament s'oblida el territori, no es fa referència al medi ambient.

Després, pensem que en el que són els fins de la llei s'oblida en l'article 2 aspectes per a nosaltres importants, ja que pensem que és important parlar del necessari reequilibri entre l'interior i la costa.
I fer incidència que no hi ha una agricultura, és tot una agricultura mediterrània però no única, que hi ha diferents agricultures i, per tant, entre les finalitats de la llei també hauria d'estar fer especial incidència en determinades agricultures.
Per exemple, l'agricultura valenciana de secà, d'interior o de bosc és molt més deficitària i necessitaria més ajudes de modernització que l'agricultura eixa de monocultiu que tenim d'allò de la citricultura.
Per tant, també hem fer una sèrie d'esmenes en eixe sentit.

Després hi ha tres esmenes que plantegen que en les funcions de la llei no toca, és a dir, que s'han posat ahí i pensem que això seria matèria o d'una altra llei o d'altres aspectes necessaris en eixa reforma, com seria en temes de la inspecció, el foment i el tema de la industrialització i la comercialització i la promoció d'empreses.
Pensem que eixe aspecte justament ara no tocaria en aquesta llei, és a dir, aquesta llei parla de la modernització de les estructures agràries i pensem que allò de la investigació agrària, allò de les empreses i allò del foment de la comercialització serien aspectes posteriors d'una altra legislació.
Per tant, pensem que eixos serien, sobretot, els tres grans aspectes que pensem encara deficitaris de la llei, és a dir, definir que l'objecte ha de tractar del territori, per tant, del medi.
I, torne a dir, cada vegada a Europa els agricultors de les zones mediterrànies com la nostra van a tindre un paper més decididament mediambiental.
I vull referir-me -i després parlarem d'una altra esmena-, recordar el paper de l'agricultura mediambiental de les nostres marjals, de l'arròs, és a dir, és un tema que cada vegada és més clar.

Hi ha una sèrie d'objectes de la llei, de fins de la llei que caldria fer insistència en eixe reequilibri entre l'agricultura del litoral i l'agricultura de l'interior i eliminar una sèrie de funcions que s'han posat ahí en la llei que no corresponen, és a dir, correspondria a un altre debat, al debat de la industrialització, de la comercialització, dels canals de comercialització que pensem que ara no correspon.
Ara aquesta llei és d'estructura i és de parlar, efectivament, de la millora de les estructures perquè cada vegada puguen viure millor de l'agricultura els agricultors professionals valencians que són -diguérem- el component bàsic que hauríem de potenciar gràcies a esta llei i altres decidides polítiques des de la Generalitat Valenciana.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a torn en contra, senyor Ferraro.

">El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Peris, en primer lloc, manifestar-li que anem a acceptar-li les esmenes números 25, 24, 31 i 35.
Demanaria a la presidència la votació per separat d'estes esmenes.

Quant a la número 5 hi ha una esmena transaccional en poder de la Mesa per la que afegim en el segon paràgraf de l'article primer que, a més de les condicions socioeconòmiques i culturals que arreplega l'article com necessàries per a l'ordenació sectorial i modernització de les estructures agràries, afegim «les condicions (inintel·ligible) mediambiental«, que és equivalent a la que vosté d'alguna manera presentava en la seua esmena.

Quant a la resta de les esmenes d'esta agrupació lamente manifestar-li, senyor Peris, que no podem admetre-les per les raons que ja li vaig exposar en comissió ja que no podem eliminar, com la seua senyora pretén, l'al·lusió a la necessitat que l'espai rural s'adeque a les necessitats i demandes socials tal i com el projecte de llei arreplega.

D'altra banda, en els propis fins del projecte de llei ja apareix la pretensió de creixement de la renda, per la qual cosa la progressiva equiparació i estabilització de la renda dels agricultors s'ajusta perfectament a la pretensió de creixement i manteniment de la renda i al seu creixement per a sostindre el nivell de vida dels mateixos.

Quant al desenrotllament econòmic del sector lligat al reequilibri territorial de la Comunitat Valenciana, he de manifestar-li que  mosatros entenem que és més correcte parlar de l'equilibri territorial -tal com s'indica en el projecte de llei- com ja li vaig dir en la comissió, reequilibrar significa tornar a equilibrar i, per tant, no sabem a quina situació anterior d'equilibri es pretendia portar amb això.

Pel que fa a la modificació que pretén la seua senyoria en l'article 3, apartat 4, esmena número 13, creem necessari que en este cas sí ha de referir-se concretament a l'interés agrari, definició que, d'altra banda, entenem és bo que figure en esta llei.

Dec igualment manifestar-li, senyoria, que esta llei que estem debatent no pretén regular la figura dels agricultors a temps parcials i també que la conservació de les obres d'interés general existents correspon a aquells als que se'ls lliura l'obra.

Quant a l'apartat d), del punt 2, de l'article 4, que la seua senyoria pretén suprimir, no ens és possible accedir a la seua pretensió; el foment, la creació d'explotacions administratives en el sector agrari és precisament un dels fins fonamentals d'este projecte de llei.

Res més i moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Ferraro.

Per a rèplica… Moltes gràcies, senyor Peris.

">El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Jo crec que és important eixe anunci que fa vosté d'acceptació d'esmenes.
Però, la transaccional…, em permetrà la broma, però no és broma, a nosaltres ens interessa moltíssim que en l'objecte de la llei no estiga la mitat de l'ambientat, sinó tot l'ambient.
I per tant, allò del medi ambient seria important, no siga que acceptem solament incorporar en la modernització de les estructures agràries la mitat de l'ambient i no tot el territori.

Dit això, que és un tema que vosté i jo sabem que discrepem en matèria de valencià, vull incidir que les esmenes que no accepten pensem que serien molt importants, molt important parlar del reequilibri, de recuperar, és a dir, jo sé que al final el reequilibri es reequilibra i equilibri…, dir equilibri, però, sobretot en el sentit de reconéixer que no està equilibrat.
És a dir, nosaltres quan fem insistència en posar el «re« és per allò del reconeixement en la llei que no hi ha un equilibri entre l'interior i el litoral que són dels aspectes que més ens preocupen en el tema de la vertebració del territori.
Cada vegada el nostre país està més bolcat sobre el litoral, és a dir, en una visualització figurada el país nostre cada vegada trontolla més cap a la mar.
I ens preocupa molt eixe espai que cada vegada està més buit de les comarques de l'interior, de l'agricultura, del secà i de la ramaderia.
Cada vegada és més un buit demogràfic i un buit econòmic.

I també pensem que haurien vostés d'haver acceptat l'esmena per la necessitat d'eixe mantenir augmentant la renda agrària perquè, si no, podríem estar pensant que anem a deixar la renda agrària.
No, hem de fer una aposta decidida d'un augment sostingut de la renda agrària, és a dir, un augment sostingut vol dir que vaja pujant almenys com el preu de la vida, que les rendes familiars agràries no es queden estancades, com passa moltes vegades, si no perdent poder adquisitiu en determinats sectors que vosté crec que coneix perfectament.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Senyor Ferraro, per a rèplica.

">El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyor president.

Senyor Peris, quant al tema mediambiental vosté sap que jo continuaré dient  «mig ambiental« i vosté dirà «mediambiental«, probablement.
Jo crec que és un tema que hem de tindre superat vosté, jo, tots els membres de la Cambra i tots els valencians.
Cada u que parle com vullga, com crega que ha de parlar, perquè ja tenim la ferramenta creada per tal que diga en el seu moment què és el que és correcte i el que no serà correcte.
Eixa ferramenta, com es diu en castellà, «fijará, limpiará y dará esplendor« a la llengua valenciana.
I, aleshores, senyor Peris, crec que és un tema que no és de discussió entre nosaltres.
Parle vosté com vosté crega que ha de parlar, que jo parlaré com crec que he de parlar, i tots ací debatrem i treballarem per la Comunitat Valenciana.
(Veus: «¡Muy bien!
«)

Per altra banda, en el tema de la renda agrària, senyor Peris, està clar, la llei garantix l'augment de la renda agrària dels agricultors.
S'ha fet per a això, precisament, per a possibilitar, mitjançant la concentració d'empreses d'orientació parcel·laria, tractar d'augmentar la renda dels agricultors i inclús arribar a una major professionalització.
És un tema que jo sé que a vosté li preocupa moltíssim.
Per tant, la llei jo crec que és adequada a este fi.

Res més i moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Ferraro.

S'ha presentat el següent escrit: «Els portaveus sotasignants -que són tots- presenten la següent esmena transaccional a l'esmena número 5 del Grup Mixt: al Projecte de llei d'ordenació i modernització de l'estatut agrari de la Comunitat Valenciana, esmena d'addició, article 1, segon paràgraf.
Després de 'las condiciones', añadir 'medioambientales«.
Corts Valencianes, data d'avui.

Senyories, anem a votar l'esmena transaccional.
Comença la votació.
Sí, 49, abstencions, 28.
Queda, per tant, aprovada.

A petició del Grup Parlamentari Popular, el segon bloc comprén la 25, 28, 31 i 35.
És correcte, senyor Maluenda?
(Remors)

¿Sí?
Por el Grupo Parlamentario Socialista, señor Perelló.

">El senyor Perelló Rodríguez:

 

Sí, señor presidente.

Nuestra idea era que se hicieran dos agrupaciones.
No he podido escuchar las que ha hecho el Grupo Popular.
No sé si cuadran, pero, en cualquier caso, nuestra propuesta es que se haga un bloque con la 9 y la 10, la 17, la 21 y la 33, y el resto…

">El senyor vicepresident primer:

Mire usted, vamos a votarlas una a una y así no habrá ningún problema.

">El senyor Perelló Rodríguez:

Es una buena solución, señor presidente.

">El senyor vicepresident primer:

Comencem amb l'esmena número 8.
Senyories, comença la votació.
Sí, 35; no, 44.
Queda, per tant, rebutjada.

L'esmena número 9.
Senyories, comença la votació.
Sí, 5; abstencions, 29; no, 44.
Queda rebutjada.

Esmena número 10.
Senyories, comença la votació.
Sí, 5; no, 43; abstencions, 29.
Queda rebutjada.

Esmena número 11.
Senyories, comença la votació.
Sí, 33; no, 43; abstencions, 1.
Queda rebutjada.

Esmena número 13.
Comencem la votació, senyories.
Sí, 34; no, 44.
Queda rebutjada.

Esmena número 17.
Senyories, comença la votació.
Sí, 5; no, 44; abstencions.
.
.
Queda rebutjada.

Esmena número 19.
(Remors) Està retirada la 19.

A la esmena número 21, senyories, comença la votació.
Sí, 5; no, 44; abstencions 28.
Queda rebutjada.

Esmena número 25.
Senyories, comença la votació.
 Sí, 79.
Per tant, queda aprovada.

Esmena número 28.
Senyories, comença la votació.
Sí, 80.
Queda aprovada.

Esmena número 31.
Senyories, comença la votació.
76 afirmatius, abstenció 1 i nuls 1.
Queda, per tant, aprovada.

La 33, senyories.
Comença la votació.
Sí, 4; no, 43; abstencions, 3; nuls, 1.
Queda rebutjada.

I la 35.
Senyories, comença la votació.
Sí, 80.
Queda, per tant, aprovada.

Senyories, passem a votar l'article número 1.
Senyories, comença la votació.
Sí, 46; no, 29; abstencions, 4.
Queda aprovat.

Per Esquerra Unida del País Valencià, esmena número 6 i les agrupacions que crega convenient la il·lustre diputada Dolors Pérez.

">La senyora Pérez i Martí:

Gràcies, senyor president.

Senyories, a banda de l'esmena número 6, vaig a acumular les següents esmenes: la número 18, la número 23, la número 26, la 29, la 32, la 37, la 45, la 46, la 47, la 48, la 50, 52 i 54.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Pérez.
Té vosté la paraula.

">La senyora Pérez i Martí:

Gràcies, senyor president.

Senyories, quan es va presentar amb caràcter d'urgència aquesta Llei de modernització del camp valencià ja vaig exposar en esta trona que era una llei molt important per a l'agricultura valenciana i que no podia realitzar-se d'una forma tan ràpida, que es necessitava més temps per aprofundir en ella.
D'ahí que en el seu dia vam presentar una esmena a la totalitat de la mateixa.
Una esmena que lògicament, com la resta d'esmenes de l'oposició, va estar perduda en esta Cambra.

Esta és una llei, senyories, que a falta de la llei mare, conforme ja vaig dir en el seu dia, com és la Llei d'ordenació del territori, careix de viabilitat de futur.
El propi projecte recull, en més de la meitat de l'articulat, les diverses ordres i decrets aplicats per la Conselleria d'Agricultura i la resta contempla bastant clars obscurs que no s'ha sigut capaç des de la pròpia Conselleria d'optar clarament per una política ferma agrària.
La modernització  de les estructures pot implicar una major viabilitat, d'acord amb els paràmetres de productivitat, diversificació i comercialització, però no té a veure res amb la qualitat, especificitat i seguretat dels productes agroalimentaris.

Quant als fins connexos, la millora de les estructures no comporta la millora dels àmbits de formació i capacitació.
I aquesta llei hauria d'haver-ho contemplat front a les noves demandes que pogueren derivar-se de l'aplicació de la mateixa.
És necessari, al nostre parer, tenir en compte, i com a referència, el marc legislatiu que regula el conjunt de la llei per comunitat autònomes, com és la Llei 19/1995.
En les funcions d'interés del País Valencià els fins són de política agrària general i, per tant, els apartats e), f) i g) permeten al punt primer de l'article quatre la seua inneccessarietat, ja que res tenen a vore amb la llei, conforme diu el seu títol, la Llei de modernització d'estructures agràries.

Així, doncs, estimem que el sector agrari deu ser copartícip en l'establiment de les directrius que fomenten el desenvolupament en matèria agrària.
És evident, doncs, que en el supòsit d'exposició d'un municipi, la reconversió del sòl agrícola a sòl urbà és una màxima.
Per dit motiu considerem que el sòl no urbanitzable d'especial protecció per raó dels seus valors agraris i de preservació del medi rural es considere d'interés superior als interessos urbanístics, independentment dels plans d'ordenació que es puguen aplicar.

Existeix, a més, senyories, una manca de decisió clara quan es tracta de la legislació del sòl d'especial protecció i queda reflectit allò dels valors excepcionals.
Però estes excepcions tenen diferents sentits, depenent de la seua aplicació.
Evidentment, és necessari la claredat i allà on es parla d'espai rural, on es projecte l'actuació urbanística esmentada, cal exposar línies elèctriques, gasoductes, carreteres, autovies, activitats industrials, productives i terciàries, perquè és fonamental conservar el poc espai agrícola que tenim a la nostra Comunitat.

En l'actual llei existeixen o existiran terrenys susceptibles d'elaboració d'informe, així com el  termini de dictamen dels informes previstos en 60 dies.
Quan és evident que en l'era de la tecnologia és suficient amb 30 dies.
No obstant, aquesta esmena ha queda ja acceptada per mig d'una esmena que ha presentat el Grup Mixt i entenem que és suficient en 30 dies, som coherents amb el que acabem de fer i considerem aquest punt no necessari.
Quan es realitzen sol·licituds a qualsevol àmbit és evident que si no es contesta per part de l'Administració és perquè la sol·licitud és denegada i curiosament apareix i ens és inacceptable que siga tot el contrari.
Per tant, considerem que ahí s'havia d'aplicar una rectificació i, per tant, haver presentat l'esmena corresponent.

No entenem què és el que significa en la mateixa llei la formació agronòmica suficient.
I per tant.
.
.

">El senyor vicepresident primer:

Acabe ja, senyora diputada.

">La senyora Pérez i Martí:

Acabe ja, senyor president.

I, per tant, estimem necessari recollir en la llei la figura dels enginyers tècnics agrícoles, sobretot perquè a més de hi haver molts, és imprescindible, després dels seues estudis, el que la conselleria haguera tingut en compte la necessitat d'eixa figura en esta llei per a donar cobertura per allò al que la universitat els ha preparat, que és treballar en la terra, treballar per al camp i amb la seua investigació.

Moltes gràcies, senyor president.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a torn en contra, senyor Prieto.

">El senyor Prieto Honorato:

Gracias, señor presidente.

Antes de entrar en el debate de la agrupación que ha hecho su señoría es conveniente resaltar por parte de nuestro grupo parlamentario la buena disposición que hemos tenido al diálogo para lograr, en la medida de lo posible, a través del debate parlamentario, mejorar el texto de la ley.
Y ello, fundamentalmente, porque sabemos que estamos ante el proyecto de ley, quizás, de mayor calado político que en materia de agricultura haya pasado por estas Cortes.
Una ley que hemos calificado desde el principio.
.
.
un proyecto de ley, perdón, como necesario y oportuno; necesario porque es una petición constante y antigua de una reivindicación del sector agrario de la Comunidad la lucha contra el minifundismo y mejorar en todo lo posible todas nuestras estructuras agrarias; y oportuno porque, como sus señorías saben, es muy posible que la próxima legislatura sea la legislatura de aplicación de los dos planes nacionales, el Plan hidrológico nacional y el Plan de regadíos, y esta va a ser la herramienta fundamental para poder llevar a cabo esos proyectos nacionales.

Por tanto, señorías, y entrando ya en el debate de la agrupación que ha hecho, decirle que al artículo 2 la enmienda que presenta su señoría sobre los fines de la ley, yo creo que no nos parece correcto el hacer ninguna modificación del texto, puesto que lo que hace el texto del proyecto es ayudar a la comprensión del mismo.

En el artículo 3, de las definiciones, no caben por tanto tampoco observaciones, puesto que las definiciones que aquí aparecen se corresponden con los conceptos que están en la Ley de bases, que su señoría conoce perfectamente, salvo en aquellos casos que se ha adaptado a lo que puede ser materia específica de nuestra agricultura.

En cuanto al artículo 4, su señoría lo ha mencionado desde la tribuna, efectivamente debemos resaltar desde nuestro grupo parlamentario las aportaciones positivas que en este caso hace, a través de las enmiendas 23, 26 y 29, que ya han sido recogidas anteriormente a través de alguna de las aportaciones de otros grupos parlamentarios.
Y decirle que efectivamente nos satisface decirle que sí a esas tres enmiendas también, porque consideramos que esas funciones que se señalan en el texto no son propias, efectivamente, de una Ley de estructuras agrarias, cabrían en otro tipo de legislación.

En cuanto al artículo 5, principios, pone su señoría un énfasis especial en lo que es la participación del sector agrario.
Yo creo que la concepción de este texto, ha sido precisamente una muestra de la participación que se le ha dado al sector agrario para escuchar sus opiniones y, por lo tanto, incorporarlas al proyecto de ley.

Al artículo 9 su señoría, cuando se habla de la clase de suelo, del suelo de especial protección por interés agrario, por su valor agrario, señoría yo creo que no caben más protecciones que las que el propio artículo delimita, puesto que ello se recoge perfectamente, dicha protección, en el artículo siguiente.

Artículo 10, de régimen, que tampoco podemos aceptarle, las limitaciones que su señoría nos pretende introducir, porque llegaría a ser inviable; creo que un ejemplo práctico le puse ya en la comisión, en el debate de comisión: haría inviable, por ejemplo, un suelo calificado, efectivamente, de especial protección en el caso de regadío, un señor que no tuviera electrificada su finca, si usted prohíbe este tipo de instalaciones no podría, por el hecho de estar calificado el suelo agrario, aunque fuera de regadío, colocar una simple línea para electrificar un sondeo, por ejemplo.

En cuanto al artículo 11, yo creo que ya se ha dado una respuesta aquí anteriormente por parte de alguno de los grupos parlamentarios, al plazo de los 60 días quedando, creo, en 30 meses para la respuesta por parte de la administración, en el caso de las concesiones previas.

Y yo creo que lo que no le podemos admitir bajo ningún concepto es el silencio administrativo negativo que su señoría pretende introducir.
Yo creo que esta es una conquista, el silencio administrativo positivo es una conquista que ha costado mucho sacársela a la administración, y por lo tanto no podemos renunciar a ella.

En definitiva, señorías, resaltar la aportación, por mi parte, resaltar la aportación positiva de su grupo parlamentario, que se ha quedado matizada perfectamente en las enmiendas que le hemos admitido.

Muchas gracias, señor presidente.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a rèplica, senyora diputada.
Senyora Pérez, té vosté la paraula.

">La senyora Pérez i Martí:

Gràcies, senyor president.

Il·lustre senyor diputat.

L'article 2, on parla dels fins de la llei, si s'exposa tal com vostés l'han exposat, i no hi ha ninguna rectificació sobre el mateix, dóna a entendre clarament que aquesta part dóna perfecta llibertat per a fer el que se vulga, per a fer el que se vulga.
Vostés diuen allò de, segons les seues condicions fins, o de fins adequats a les demandes i necessitats socials.
I negre sobre blanc queda perfecte, don Manuel, queda perfecte.
Però els fins i demandes necessàries i socials depén de qui ho aplique i com mira la necessitat.
Per tant, deixa una clara llibertat que malauradament, en no recollir-se en la llei, posteriorment per mig de decrets o ordres haurà de regular-se.
Perquè comportarà problemes.

A l'article 3, quan nosaltres demanem fer un nou text que diga aquestes definicions no transgrediran el marc legislatiu que regula la Llei 19/1995, entenem que tenint una pròpia llei s'ha de tindre un fil conductor general.
Perquè (inintel·ligible) som part, i per eixa qüestió simplement s'havia d'haver tingut en compte i s'havia d'haver reconegut.

A l'article 5, on parla de principis, vosté em diu que la llei se fa per la necessitat efectivament del sector agrari.
Però sempre no es té en compte el sector agrari, o el cent per cent del sector agrari, i és necessari que en regular la vida dels agricultors en el sector agrari, i açò és regular-los-el, s'hauria de tindre en compte al sector agrari principalment, principalment.
I enteníem que era una esmena, que a més a més simplement per allò de lo social, vostés l'havien d'haver admés.

Nosaltres a l'article 9, classificació del sòl -i els anomene perquè vosté, don Manuel, m'ha fet referència a estos articulats-, parlem que el sòl no urbanitzable d'especial protecció per raó dels seus valors agraris i de preservació del medi rural, es considere d'interés superior als interessos urbanístics, independentment dels plans d'ordenació.
És que seria fonamental.
És que continuarà sent fonamental.
Perquè si no la llei va a tindre el que he exposat en la meua primera intervenció, clarobscurs, que després hauran de comportar el fer grans esforços, per a açò tindre-ho clarament protegit.

">El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, per favor.

">La senyora Pérez i Martí:

I a l'article 10 -i acabe, senyor president-, a l'article 10, quan parlem de línies elèctriques, gasoductes, carreteres i altres, si això no se contempla, moltes de les zones que hui estan acceptades, el conjunt de zones de treball de la terra que hui estan acceptades, dintre d'esta llei van a tindre una modificació clara…

">El senyor vicepresident primer:

Acabe, per favor.

">La senyora Pérez i Martí:

Sí.

       .
.
.
van a tindre una modificació clara en la Llei d'ordenació del territori, perquè la Llei d'ordenació del territori va a comportar la necessitat d'estos punts.
Per tant, continua tenint, si no s'accepta, clars obscurs, que determina que la llei, en definitiva, té.
.
.

">El senyor vicepresident primer:

Acabe, senyora diputada.

">La senyora Pérez i Martí:

.
.
.
moltes pujades i abaixades difícils de poder-se aplicar.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a rèplica, senyor Prieto.

">El senyor Prieto Honorato:

Muchas gracias, señor presidente.

Yo voy a ser mucho más breve que su señoría.
Para empezar por la primera observación que nos ha hecho usted, me parece extraño que desde su grupo parlamentario precisamente se quiera eliminar el término «necesidades sociales«.
Incomprensible, señoría.

Y por último, y voy a cerrar porque todas las enmiendas, todas las que acaba de citar, precisamente todas las contradicciones hechas se las he manifestado desde la tribuna, respecto a la última observación que hace usted de las limitaciones a suelo rústico, es impensable, señoría que si por ejemplo se inicia un proceso de concentración parcelaria, no se esté pensando en todos los caminos y carreteras que son necesarias para darle salida a las nuevas fincas, señoría.
No se puede establecer esa limitación.

Muchas gracias.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyories, anem a començar la votació.
Senyor Perelló.

">El senyor Perelló Rodríguez:

Gracias, señor presidente.

Sí.
Para rogarle que haga dos bloques, uno incluyendo la 32, la 46, la 50, la 52 y la 54, y el resto en otro.

">El senyor vicepresident primer:

Muchísimas gracias, señor Perelló.
.
.

">El senyor Perelló Rodríguez:

Gracias a usted.

">El senyor vicepresident primer:

.
.
.
por el ruego que nos ha hecho.
Muchas gracias.
Muy agradable.

Senyories, votem el segon bloc, la 32, 46, 50, 52 i 54.
Senyories, comença la votació.
Sí, 5; abstencions, 28; no, 46; queda per tant rebutjat.

Ara el primer bloc que comprén (so per interferència d'un mòbil) l'esmena número 6, 18, 23, 26, 29, 37, 45, 47 i 48.
Senyories, comença la votació.
Sí, 32; no, 44; nuls, 1; queda per tant rebutjat.

Senyories, votem l'article número 2.
Senyories, comença la votació.
Sí, 47; no, 33; queda aprovat.

Pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, l'esmena número 12 i següents.

">El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

Anem a defendre les esmenes números 12, 24, 27, 30, 39, 49 i 116.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

">El senyor Lozano i Pastor:

Senyories.

El que pretenem amb aquestes esmenes és que les definicions que ja estan incloses en la Llei 19 de 1995, de modernització d'estructures agràries, i en el Reial Decret, de 29 de maig del 2002, no se repetisquen, si no és que estan fetes per a fer bulto en una llei que part de l'escàs contingut l'ha perdut pel camí mentre venia a aquesta Cambra.

I les noves definicions són les que mosatros en l'esmena incorporem en un annex al final de la llei.
I que evidentment donaria igual que estigueren al final que estigueren al principi, però sempre en un annex que complementaren el que foren les definicions de les altres lleis, però mai repetint.

En les esmenes 24, 27 i 30, el que diem és que se suprimisquen els apartats e), f) i g) de l'article 4, ja que si aquesta llei no té com a objectiu, ni com a fi, ni actua o intervé en ninguna de les qüestions plantejades en aquestos apartats, no pareix raonable que s'incloguen en la llei.
A no ser, com he dit abans, una vegada més, que estiguen ficades per omplir de contingut la llei.

Ja hem presentat una esmena en aquest sentit d'aclarir que esta Llei és d'ordenació de sòl agrari i modernització de les estructures de la base territorial de les explotacions, i no és una Llei d'ordenació sectorial.
El problema que tenim a la Comunitat Valenciana, i ho hem repetit moltes vegades, és un problema de parcel·lació i de minifundisme que són dos conceptes, insistisc, diferents.
Minifundisme és que tenim xicotetes explotacions amb poqueta base territorial, i parcel·lades perquè damunt ho tenen en diversos llocs i en diverses parcel·les.

I lògicament, el que estem també intentant dir en tota la llei és que no és el mateix propietaris, com he dit abans, que llauradors professionals.
Perquè abans també ho he comentat.
El percentatge en este moment n'hi ha un 50% d'explotacions que tan sols dediquen a la seua explotació tota la família menys de 25 jornades a l'any.
D'ahí és on hem de fer la base territorial; no llevant, no eixa equació que estàvem dient abans de en desaparéixer llauradors s'augmenta el nivell territorial dels que queden, sinó d'eixa base territorial, d'eixes explotacions a temps parcial, que lògicament se poden considerar com abandonades per la poqueta dedicació que tota la família fa a l'explotació.

Evidentment és d'ahí d'on hauríem de fer, a l'igual que s'ha fet a la resta de l'Estat espanyol, i que allà sí que ha donat un resultat de disminuir el número de propietaris, augmentar la base territorial, i ací se dóna la paradoxa que passa tot el contrari.
Estem tenint cada vegada més propietaris i tanmateix tenim cada vegada les explotacions més menudes.
Si el que s'haguera pretés és fer una Llei d'ordenació agrària, aleshores sí que seria lloc on ficar estos apartats que abans hem estat parlant.

En l'article 6, és un reomplir més d'aquesta llei, «principios de cooperación y auxilio administrativo« resa l'enunciat.
Aquest article reproduixen principis constitucionals i d'execució de competències continguts en la Constitució, en l'Estatut d'Autonomia i en l'ordenament jurídic comunitari que no és necessari repetir, a no ser, com he dit abans, que siga per reomplir una llei que està sense contingut.

Finalment, senyories, no pareix que tinga sentit que una llei es diga i se pretenga regular alguna cosa basant-se en una futura llei inexistent.
És evident que hauríem de plantejar la nova, esta llei, com he dit ja alguna vegada, que venia en un moment que no era l'adequat si abans no se feien uns altres deures.

Segons anem avançant en la discussió d'aquesta llei, va quedant més clar, lògicament al nostre entendre, que és una llei condicionada, lligada, acoblada a lleis que encara no existixen, i a conselleries que resoldran segons interessos que no són del sector agrari.
Que no dic que no siguen legítims, el que sí que dic és que influiran i pareixerà que estem fent i desfent el que en principi hauria de tindre autoritat plena.

Perquè ficaran per davant interessos que res tenen a vore amb les necessitats de tots els ciutadans.
Tinguen en compte que cada vegada que estem nomenant l'interés d'esta llei insistisc en l'interés de tots, no en l'interés d'un col·lectiu que ja sabem que cada dia és més xicotet.
L'interés general de tots els consumidors que necessitem un sistema alimentari, un sistema de producció d'aliments que tinga tot allò que fa falta perquè puguen resoldre l'interés de tota la comunitat.

Moltíssimes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté.

Senyor Soler.

">El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Lozano, ha vingut vosté esmussat hui.
Abans ens ha dit unes coses, ara parla d'interessos.
Siga clar, siga clar.
Els interessos del Partit Popular, del Grup Parlamentari Popular i del Govern Valencià són els agricultors i les agricultores valencianes i no n'hi han més interessos, no n'hi han més.
No li pegue voltes al pandero.
No sembre dubtes on no n'hi han i no vullga.
.
.
, l'altre dia el meu síndic parlava de tinta de calamar, bé, a vore si eixa tinta de calamar del riu Túria quan passa per Torrent s'ha estés cap al seu poble i vosté utilitza la mateixa tècnica de tinta de calamar.

Mire, amb molta concreció.
La 24, la 27 i la 30 se podrien acceptar, però per una qüestió procedimental, com n'hi han unes idèntiques que ja estan acceptades s'hauran de votar en contra, per a no fer una duplicitat.
Però sàpia vosté que estan acceptades.
És a dir, que el text que vosté demana.
.
.
Per tant, la voluntat política queda clara ja que el Grup Parlamentari Popular li accepta la 24, la 27 i la 30.

Quant a les esmenes que ha defensat, mire, mosatros considerem fonamental que estiguen les definicions.
Com considerem que és fonamental -ja ho vàrem dir en la comissió-, se van a quedar.
Com a conseqüència d'això, l'esmena 116 no tindria sentit ja que és un annex de definicions.
Està clar que al final bé a ser més o menys el mateix però vostés ho volen d'una altra forma.
Però nosaltres creem que conforme està en la llei està millor i per això no ho anem a canviar ni anem a acceptar eixes esmenes.

Mire, és molt difícil millorar la llei des de la seua actitud.
Esta llei té una filosofia, té una línia política, que ve marcada ja de molts anys des de la conselleria modernitzant recs, aprofitament d'aigua, aprofitament de recursos i esta llei ve a resumir eixa política que ve duent el Partit Popular, el Govern valencià ja molt de temps.
I sota eixa filosofia està feta.
Si vosté li pega la volta a la filosofia, si vosté veu tot el contrari i per mig d'esmenes vol millorar eixa llei, no ho aconseguix.
Està aconseguint tot el contrari, que isca ací, jo què sé, una pataca en compte d'una llei.

Per tant, això és el que estic tractant de dir-li des del principi, que jo crec que vostés han equivocat la fórmula i la forma de fer les esmenes.
Havien d'haver fet una esmena, en l'esmena a la totalitat, una alternativa, i se podria estudiar, però és molt difícil des d'eixa perspectiva amb què vostés miren la llei, és molt difícil millorar-la.
Per tant, mos impossibilita que li acceptem esmenes.
Eixes tres que ja estan acceptades i després ha parlat també de les relacions amb l'Estat, nosaltres les considerem fonamentals.
Com una comunitat autònoma no va a relacionar-se amb l'Estat?
Com no va a estar això plasmat en la llei, que regule eixes relacions?
Bé, ens pareix no ja negociable, sinó mos pareix fonamental.

I, clar, la referència a la Llei de desenrotllament rural, per què no?
Per què no?
, si unes lleis van darrere d'altres per què no fer referència a eixa llei.
I la 116, com li he dit, que no té sentit pel tema de l'annex.

Per la meua part -repetisc- 24, 27 i 30 estan acceptades, encara que les votarem en contra i les altres no les podem acceptar pels motius que li he dit.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

La rèplica.
Senyor Lozano, si li és còmode o ho creu oportú o per brevetat, el que vosté vullga.

">El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, president.

Efectivament, estem parlant de filosofia i estem parlant de diferents polítiques.
És per això pel que a la millor les nostres esmenes han de ser totalment diferents a les de vostés, perquè una de les grans qualitats que deu tindre la democràcia i un parlament és la capacitat que el ciutadà veja que n'hi han dos maneres de vore les coses.
I el que sí que està clar és que en estos set o huit anys han desaparegut molts llauradors amb eixe tipus de política.

Evidentment és el que mosatros estem intentant ajudar per allò de dir, bé, és veritat que no som nosaltres els que governem però sí que volem, amb eixa actitud d'intentar salvar el que puguem, ajudar-los perquè ells ho facen.
I no ha segut, no diguen que tenen una voluntat de pacte i una voluntat d'anar resolent esmenes.
.
.
En la Comissió d'Agricultura ni tan sols en transaccionàrem ni una, ni tan sols se va plantejar.
Per tant, no és veritat que s'haja tingut una actitud benvolent per part del partit majoritari de solucionar les coses.

Vosté també m'ha dit durant el matí, en el poquet que portem de matí, l'alternativa, que mosatros no hem presentat una alternativa.
Mire, no hem presentat, i això ho hem raonat moltes vegades, perquè senzillament qui governa són vostés i perquè tenen majoria absoluta.
Tenim presentada una llei de l'arbre, tenim presentada una llei per vore com conservem els arbres de l'interior de la comunitat i lògicament està aparcada perquè vostés no tenen interés que això seguisca endavant.

Per tant, no me faça perdre el temps, jo li ho agraïsc.
Però sí que hem presentat moltes vegades en esta cambra.
.
.
, des dels 10 punts d'agricultura, des dels models d'explotació, de tot allò que mosatros des del nostre vessant creguem que seria bo que anara incorporant-se o almenys pactant-se amb tots vostés.

Finalment, en l'esmena número 116, insistisc que en definitiva del que se tracta és d'intentar que siga la llei prou més conseqüent.
Efectivament, com anem a estar mosatros en contra que no se relacione la comunitat amb l'Estat i amb Europa?
Això és una barbaritat dit en eixe sentit, lògicament.
Però és que se dóna ja per entés que haja de ser així.
Clar, al final, quan analitzes la llei i veus que n'hi han ja tants apartats que fan referències que no són necessàries, l'efecte final que dóna és que és una llei que no saps massa bé per què estan ficats molts articles.

Eixa és la idea bàsica.
Per això, per a simplificar la llei, és quan agarrem i al final creem un annex on parla primer dels fins primaris, i els definim, fins connexos, funcions i interés agrari de la comunitat autònoma.
.
.
Perquè, efectivament, sí que són definicions que no estan en les altres lleis i que seria bo que esta ho portara per a completar el que ja se dóna per entés.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Lozano.

Per a rèplica, senyor Soler, puge per favor.
Té la paraula.

">El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Lozano, torna a la desaparició dels agricultors.
Bé, jo li he de dir que mire el d'abans, si cada volta n'hi ha més indústria, menys agricultura.
D'on vol que comencem, des del segle passat, vol que comencem des del segle XV?
D'on vol que comencem?
A vore, vosté vaja mirant i mire estadística, compare amb països del nostre entorn i vorà com això no és ninguna cosa rara i és normal i és possible que siga fins i tot bo per a la qualitat de vida, perquè no tots se'n van obligats.
N'hi ha qui se'n va perquè vol anar-se'n perquè té una alternativa millor, perquè els pares estaven en l'agricultura perquè no havien pogut estudiar; afortunadament han pogut donar carrera als fills i se n'han anat a una altra activitat.
És a dir, que no tots se'n van acovardits i amb el cap ple de bonys.
N'hi ha gent que se'n va perquè vol.
Per tant, vosté ahí seguix insistint.

En tot tipus de polítiques va abaixant el nombre de llauradors i això és normal en tots els països del nostre entorn.
Mire, que no hem transaccionat, com hem de transaccionar?
És el que jo li dic, que vostés esta llei l'han vista a la contra.
Estan jugant a la contra.
Per tant, no se pot transaccionar res.
Vostés estan en contra de la filosofia, estan en contra dels articles, estan en contra de tot el que diga ahí.
Per tant, no se pot transaccionar.

Jo li vaig a dir a vosté: «Toni, tens alguna cosa i tal perquè t'abstingues?
« I me diu: «Eixa llei és infumable«.
No m'ho va dir vosté aixina?
Bé, si és infumable què vol que transaccionem?
La prova és que els altres dos grups parlamentaris que hi han en esta cambra sí que han fet les esmenes des d'una altra filosofia, tractant de millorar la llei, tractant de millorar-la.
I ahí està la prova evident que hem transaccionant amb els altres grups i els hem acceptat esmenes.
Però no perquè el contingut siga millor ni pitjor -jo no entre a jutjar el contingut-, sinó per la filosofia.
Ells han anat, han vist la llei i han dit: «Esta és la llei.
Té la potestat el Govern de presentar-la i anem a tractar de millorar-la«.
I vostés han anat a destrossar-la.

Per tant, no se poden acceptar eixes esmenes.
(Alguns diputats diuen: «Sí senyor, sí senyor«)

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyories, anem a votar les esmenes del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes que són la 12, 24, 27, 30, 39, 44 i 116.

Senyories, comença la votació.
Sí, 27; no, 41.
Queden, per tant, rebutjades les esmenes referenciades anteriorment.

Del Grup Mixt, l'esmena número 14 i següents.
Té la paraula el senyor Peris.
Quan vullga, senyor Peris.

">El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Aquest agrupament són les esmenes 14, 15 i 16.
En eixe esforç d'aquesta llei com una finca agrària manifestament millorable, pensem i no podem compartir que la llei aculla en el seu article 3 tota una sèrie de definicions que servixen per a emmarcar la llei.
Les seues finalitats i les seues funcions les recull de la llei de l'any 1995, la llei bàsica agrària de l'Estat, és a dir, la llei de bases de l'agricultura.
I replega una sèrie de definicions d'agricultor.

En canvi no replega tres definicions que pensem que a nosaltres ens ajuda moltíssim a definir com està l'agricultura valenciana, perquè són definicions de les quals molts dels nostres agricultors participen.
És a dir, molts dels nostres agricultors, quan llegiren eixes tres definicions que justament no han estat recollides en la llei, que torne a dir, és llei bàsica estatal, en canvi altres sí que estan, la llegiran i es veurien allà reflectits.
Diran: «Mira, aquesta llei parla de mi«.
O siga, aquesta llei va i resulta que parla de mi, perquè jo sóc un d'eixos.

I, per tant, insistim i hem estat insistint en la comissió, és a dir, si són definicions que afecten tot el marc de l'Estat, que estan ja en la llei de l'any 1995 i, per tant, obliguen, és a dir, obliguen la nostra comunitat en eixe aspecte perquè és una llei de bases i, a més a més, dibuixen, definixen molts dels nostres agricultors que quan vegeren la llei digueren: «Mira, jo sóc eixe«, eixe aspecte, no entenem per què no s'accepten, és a dir, no entenem per què no s'incorporen, és a dir, no canviem res, simplement és una transcripció de la llei estatal a la llei nostra, a la Llei de modernització de les estructures agràries valencianes, que no afecten res i que ajuda que més gent és veja reflectida en la llei.

I són, passe ja a dir-les: L'agricultor a títol principal, que és aquell, eixos 73.
000 agricultors que tenen encara a la nostra comunitat més del 50% dels seus ingressos per l'agricultura.
La figura de l'agricultor jove, que està clar que no n'hi han molts agricultors jóvens, un dels nostres problemes de l'agricultura justament és l'envelliment dels agricultors, però sí que tenim agricultors jóvens, i a més, la llei justament es fa per modernitzar les estructures agràries, imagine, i per baixar, millorar la ràtio d'edat agricultor.
.
.
anar que cada vegada hi haja una agricultura més moderna i que els agricultors siguen més jóvens.
I després està la figura del xicotet agricultor, que és aquell que no supera les 12 unitats de dimensió europea i que la renda està al voltant del 75% o menys de la renda de referència.

És a dir, són tres tipus d'agricultors, tant l'agricultor a temps principal, l'agricultor jove i el xicotet agricultor, que pensem que d'eixos 73.
000 n'hi han un bon grapat que es veurien ahí reflectits.
Torne a dir que està en la llei estatal.
La llei que avui estem discutint ha incorporat totes les altres definicions de la llei estatal, i pensem que milloraria molt l'aspecte eixe de definicions, i per tant, entendríem que estaríem amb aquestes tres esmenes millorant la llei i millorant la imatge de la llei entre el sector, un sector que necessita creure realment que aquesta llei va a impulsar-los i dinamitzar-los, perquè sabem que tenen tota una sèrie de problemes estructurals molt importants.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor Ferraro.

">El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Peris, no podem acceptar-li estes esmenes, senyor Peris.
Tal com ja li vàrem dir en la comissió, inclús també en l'agrupació que hem debatut anteriorment, l'objecte d'esta llei no és regular les figures de l'agricultor a títol principal, agricultor jove o el xicotet agricultor.
Tots estan ja regulats, com vosté ha dit, en les definicions que arreplega l'article 2 de la llei estatal 19/1995, de modernització de les explotacions agràries, i que en este aspecte tenen el caràcter de bàsiques, d'acord amb la disposició addicional primera de la mateixa llei.

Res més i moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, entre altres coses per la seua brevetat.

Per a rèplica, senyor Peris.

">El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Jo vosté sap que sóc una persona insistent en les coses que crec.
És a dir, la llei.
.
.
-No, li dia ja al senyor Ferraro.
- .
.
.
la llei replega les definicions, replega una sèrie de definicions de la llei de bases estatal.
I per tant, eixe argument que vosté utilitza també serviria per a dir: fem al revés, esmenes de supressió perquè ja està la llei de bases.

És a dir, la llei replega literalment, literalment, quan definix els agricultors, replega perfectament igualment una sèrie de definicions de l'any 1995.
Diu: «Se entiende por«.
.
.
I comença a repetir, a repetir idees que estan ahí, que estan en la llei de bases.
Aquestes tres se les deixa de manera incomprensible, quan definixen perfectament molts dels nostres agricultors.
Torne a dir, no ho entenc.
És cert, està la llei bàsica i, per tant, està reconegut.
Eixes figures, agricultor jove, agricultor a títol principal i xicotet agricultor, estan reconegudes, efectivament, per la llei marc estatal, però en eixa línia no s'hauria d'haver posat les definicions que ja estan i sí que se repetixen.
És a dir, és una incoherència de la llei, que jo crec que si s'han de posar definicions, les posem totes, i si no, no en posem cap.

Eixa era la idea de les esmenes.
Vostés insistixen.
Jo ja en este moment no insistiré més.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Ferraro.

">El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyor president.

Senyor Peris.
Insistim, i insistim per una raó molt senzilla, perquè jo crec que vosté no ha llegit o ha llegit malament el principi de l'article 3, que diu: «Definicions.
Als efectes d'esta llei s'entenen per«.
.
.
i una sèrie de definicions.
Les altres definicions, com en la llei no es parla d'esta classe d'agricultors.
.
.
Se parla de tots els agricultors, no té per què incloure estos agricultors.
Llisca vosté molt clar, és «als efectes d'esta llei« i fa les definicions apropiades.
No té per què entrar en unes altres, que a més, com ja li he dit abans, està regulat per la llei bàsica.

Res més i moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Ferraro.

Senyories, anem a votar les esmenes 14, 15 i 16.
Comença la votació.
Sí, 4; no, 42; abstencions, 17.
Queden, per tant, rebutjades.

Els articles 3 i 4.
Comencem a votar el 3.
Votamos el número 3.
Senyories, comença la votació.
Sí, 42; no, 21.
Queda, per tant, aprovat.

Senyories, votem l'article número 4.
Senyories, comença la votació.
Sí, 42; no, 24; abstencions, 1.
Queda, per tant, aprovat.

Senyories, són les 12 i 12 minuts.
Donem huit minuts de descans.
Es suspén el Ple per huit minuts.

(Se suspén la sessió a les 12 hores i 12 minuts)

(Es reprén la sessió a les 12 hores i 24 minuts)

">El senyor vicepresident primer:

Senyories, reprenem la sessió.

Les esmenes números 36 i 41, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Té la paraula el senyor Lozano.

">El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

En primer lloc, allò que pretenem amb aquestes esmenes és vincular les actuacions en el sòl agrari per les entitats locals a la política agrària general, exigint l'informe preceptiu i vinculant de l'administració responsable de vetlar per l'execució d'eixa política agrària general.

Però pareix ser que vostés, com ja mos han dit abans, no tenen la intenció que l'ordenació territorial del sòl agrari es vincule a la política agrària.
Fa la impressió que pretenen vincular el sòl agrari a l'especulació més que a la dedicació a l'agricultura.

Per exemple, en altres països allò que se fa, cas paradigmàtic en Europa és Dinamarca, allí s'ha aplegat més llunt encara, fins establir que el sòl agrari no pot ser utilitzat ja que és una ferramenta de treball, una eina de treball, al servei de l'agricultura, per tant, no la pot adquirir aquell que no és professionalment llaurador o ramader.

Què s'aconseguix amb això?
Un poc en el mateix fil conductor que hem estat utilitzant en la defensa dels altres blocs d'esmenes, en definitiva, del que se tracta és d'una agricultura i una ramaderia que siguen capaces d'assegurar la salubritat en els aliments i que, a més, abastisca un mercat cada vegada més exigent.

En segon lloc, allò que pretenem és garantir la participació de les organitzacions professionals en el desenvolupament agrari de la Comunitat Valenciana.
És més que evident que tota política de canvi, i a més tan profund com s'intenta o s'intentava que fóra esta llei, lògicament havia d'estar consensuada.
I a més, consensuada amb les organitzacions fortes, consolidades, que tingueren el recolzament de molts professionals perquè eixa interlocució fóra suficientment vàlida per a establir quin era el sistema, el model d'explotació, el model d'agricultura que fea falta per al conjunt de la societat.

Senyories, igual que en la nova PAC estan jugant els consumidors un nou paper, de la mateixa forma les organitzacions estan jugant també eixe nou paper.
Ja no és una ferramenta que està en contra dels que fan política.
La nova directriu és que les organitzacions han de jugar un paper de ferramenta de treball per a canalitzar tant el que és la promoció, com pot ser la divulgació, com pot ser tot allò que facilite que eixa ficada en marxa, eixa ficada en escena del que és la llei que afecta a l'agricultura i a la ramaderia, siga possible, siga creïble, siga acceptada per eixos professionals que després estem demanant-los que facen un tipus molt concret d'aliments que són els que necessitem entre tots.

Per ahí eixes dos esmenes fan, lògicament, respecte a eixes dos qüestions, i és perquè entenem que podrien ser perfectament incloses en la llei.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Popular, senyor Soler.

">El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Lozano, amb molta brevetat, ha passat vosté més temps també parlant de consumidors i de la Llei de qualitat alimentària.
Espere's que aplegue.
Si vol, jo li ho repetisc cada volta que isca ací.
Jo he de pensar, i espere que no s'enfade, que com no té arguments per a defensar les seues esmenes, per això se dedica a parlar d'altres coses.

Concretament, vosté, en esta esmena, entre allò que han escrit i allò que vosté ha explicat, allò que voldria és que cada llei tinga una vigilància perquè se complisca.
No, que no estem en república bananera, que estem en un estat de dret, que tenim el nostre Estatut d'Autonomia i tenim una sèrie de lleis que ens hem donat els espanyols i els valencians.
Mire, esta esmena és completament innecessària.
L'ordenament jurídic mateix ja preveu i té en compte tots els representants dels sectors afectats, i aplicant l'ordenament jurídic que ja tenim, allò que vosté vol en esta esmena se queda resolt.
Per tant, la considerem estèril.

I quant a l'altra esmena, la 41, torna a intentar suprimir la paraula «social«.
Bé, a mosatros mos pareix bé que estiga eixa referència a eixa paraula «social«, i l'anem a deixar.
Considerem en este cas concret que el text de la llei és millor que l'esmena que vostés presenten, perquè fa referència concreta a l'interés social i general, que és el que mosatros volem, no l'interés d'uns pocs sinó l'interés social i general dels agricultors i agricultores de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Per a rèplica, senyor Lozano.

">El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

Efectivament, no ho pretenem, jo crec que mai és eixa la intenció, i m'agradaria explicar-ho, si és necessari, moltes vegades.
Lògicament, no volem un sistema de producció d'aliments que necessite un comissari darrere de cada llaurador.
Allò que estem diguent és tot el contrari.
Allò que estem diguent és que la responsabilitat dels professionals són els que han de tindre la capacitat i sobretot les eines de treball per poder portar a terme eixa funció que els demana el conjunt de la societat.

Quan parlem i estàvem ficant el cas danés com a un exemple no significa que vaja un comissari darrere; senzillament, que hi han unes lleis molt senzilles però molt contundents.
Eixa contundència és la que dóna una efectivitat total al sistema productiu de Dinamarca; bàsicament, com sabem, poca agricultura però molta ramaderia.
En eixa ramaderia han aconseguit ser pioners en el conjunt del mercat, i a més a més, és un sector que ha tingut la capacitat de, tinguent un nivell de vida molt elevat i, per tant, sous molt alts, que no els deuria, en principi, fer-los competitius en el mercat, i en canvi, gràcies a eixa professionalitat, a eixa dedicació, a eixa capacitat de tindre els elements de treball al seu abast, són els que els han fet, lògicament, competidors claríssims, primer competidors claríssims, en Europa.

Això de socials, vosté ja m'ho ha dit diverses vegades, mosatros no volem llevar la paraula «social«, el que passa és que també és una paraula molt ambigua, «social«, què és?
Bé, si vol la deixem i li fiquem catorze voltes «social«.
La realitat és que el que hem de fer són lleis que siguen clares, lleis que tinguen la capacitat, com he dit abans, que les regles de joc estiguen clares per als que anem a sofrir o beneficiar-se del producte final, i, sobretot, per als que van a fer-ho.
Per tant, si això és social, doncs, lògicament, està bé.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Soler.

">El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Lozano, estic d'acord amb vosté que les regles del joc estiguen clares.
En el que pareix ja que no estem tan d'acord és com ficar-les clares eixes regles de joc.

Ara està parlant.
.
.
Adés de qualitat alimentària; ara parla de ramaderia, quan vosté sap que la llei de ramaderia està ja publicada en esta Cambra i que el dia 13 s'acaba el termini per a presentar esmenes.
Doncs, al final és que els fets acabaran donant-me la raó, que vosté no parla de les esmenes, no parla d'estructures agràries i se fica a parlar d'altres coses que no tenen res a vore.
La llei de ramaderia està ja publicada en el diari oficial d'esta Cambra, espere's que vinga la llei de ramaderia!
, i ahí vorem eixes coses que diu vosté.

Diu coses molt distintes a les que figuren escrites en les esmenes.
Jo m'he preocupat de llegir-me les esmenes que ha presentat vosté, i, després, quan ix a defensar-les, lleva coses, n'afegix, i fins les desvirtua.
Vosté mateixa, en les intervencions, desvirtua les pròpies esmenes de vosté, què vol que pense jo?
, que no les ha fetes vosté?
, que li les han fetes i no està d'acord amb elles?
, que això de les rotacions l'ha marejat i vosté no sap hui a on està?
Jo no vull pensar res d'això, perquè després vosté s'enfada.

Però, en fi, donat el que hem vist ací, eixa tinta de calamar que vosté enrama, que parla de qualitat alimentària.
.
.

">El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.

">El senyor Soler Garibo:

Acabe, senyor president.

No ho podem acceptar, les votarem en contra.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyories, anem a votar les esmenes 36 i 41.
Senyories, comença la votació.
Sí, 16; no, 41.
Queden, per tant, rebutjades.

El Grup Mixt, per l'esmena 38 i següents, té la paraula, senyor diputat.

Quan vullga, senyor Peris.

">El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Aquest grup d'esmenes, que són la 38, la 63, 70, 71, 99, 103, 106 i 109, són una sèrie d'esmenes al conjunt de l'articulat de la llei que fan insistència en un aspecte que considerem fonamental i bàsic per al futur de l'agricultura valenciana, com és la participació de les organitzacions sindicals, dels professionals del camp, en els aspectes de la modernització de les seues estructures, de les estructures agràries valencianes, i la professionalització de les persones que treballen en el camp.

I, aixina, repetim, en tots els aspectes, quan es parla de les agrupacions, de les sumes de les parcel·les per a optimitzar el rendiment i aconseguir millors rendes agrícoles, és a dir, són tota una sèrie d'esmenes que insistixen moltíssim en la necessitat que almenys eixes 73.
000 famílies valencianes que en aquest moment viuen de l'agricultura, puguen fer-ho, puguen participar en les decisions de les estructures, i que eixos aspectes, que sí que en té d'insuficients, però sí que marca una sèrie d'aspectes importants i positius a l'hora d'eixa agrupació de terres, d'alguna manera, la llei està arreplegant, en part, tota eixa aspiració històrica dels agricultors professionals valencians, que és combatre el minifundisme i anar a l'optimització ampliant, sumant, les parcel·les de les seues explotacions.

Ahí, nosaltres, sempre, en l'articulat, insistim prioritzant els agricultors professionals, primant els agricultors professionals, tenint en compte la participació del agricultors professionals o en aquells aspectes que almenys més del 51% d'eixes noves societats agràries que van a fer, eixa concentració parcel·lària, siguen persones que la seua major part de la renda familiar depenga del camp.

És a dir, un dels aspectes necessaris.
.
.
, i és cert, també tenim molts agricultors a temps parcial, és cert, seria anar en contra, d'alguna manera, d'una sèrie de les característiques importants de la nostra agricultura, l'existència de molta agricultura a temps parcial, però s'ha de primar l'agricultura professional, no pot passar que des de l'any 1988 a l'any 1999 o 2000 -crec que 2000-, s'ha perdut pràcticament la mitat d'agricultors professionals.
És a dir, teníem dedicats a l'agricultura professional unes 143.
000 persones l'any 1988 i del 2000-2001 són 73.
000.
En aquest moment no podem quedar-mos amb menys, perquè depén d'eixes famílies molt que no acabe tot l'interior buit, tot l'interior de les nostres comarques, per tant, eixes esmenes, 31, 63, 70, 71.
.
.

És a dir, sempre repetixen, primant en eixa modernització, en eixes concentracions parcel·làries, en eixa optimització de les explotacions, primant els agricultors professionals.
Pensem que és necessari, pensem que és important, el futur de l'agricultura no pot ser una agricultura sense agricultors, i per això hem fet molta insistència en la paraula «professionals«, en la paraula «professionalització« de la nostra agricultura.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Torn en contra, senyor Ferraro.

">El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Peris, no podem acceptar-li este grup d'esmenes.
No obstant això, pel que fa a la número 99, s'ha transaccionat un text a l'esmena 98, d'Esquerra Unida, que entenem arreplega en bona part la pretensió de la seua senyoria de representació dels agricultors professionals en les juntes de les agrupacions associatives, motiu pel qual l'invitem a adherir-se a esta retirant la seua esmena i votant afirmativament la transaccional en el seu moment.

Quant a la resta d'esmenes, ens reiterem en els arguments manifestats en la comissió, encara que volem incidir en el tema dels drets de tempteig i retracte, que, com bé sap la seua senyoria, no poden ser objecte d'esta llei, perquè la seua regulació correspon a l'ordenament estatal, Codi Civil, en relació amb l'apartat 8 de l'article 149 de la Constitució.

Quant a la seua esmena número 103, l'article 53, entenem que les possibilitats de percebre incentius per la venda voluntària de finques, han de ser iguals per a tots els agricultors, siguen o no professionals.
Si els agricultors professionals han de tindre dret a determinats avantatges, els altres agricultors, els tradicionals valencians, també deuen tindre el mateix dret.
Entenem que la condició d'agricultor professional ha de ser protegida i potenciat tot allò que facilite el seu treball i incremente les seues rendes, però, per descomptat, no a costa dels altres agricultors, i, és clar, en el cas que ens ocupa, en l'adquisició de béns immobles de caràcter permanent, és a dir, per a tota la vida, cal tindre en compte que la seua condició d'agricultors professionals pot deixar d'existir en un determinat moment.

Quant a les seues esmenes números 106 i 109, inclús estant d'acord amb la idea general, entenem que són punts més propis de desenrotllament reglamentari de la llei que de ficar-ho en la llei.

Res més i moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Peris.

">El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Jo, llegint la transaccional, crec que replega almenys en part la voluntat de l'esmena 99 i sí que, efectivament, retirem l'esmena 99 i anunciem que votarem la transaccional, perquè fem molta insistència nosaltres en eixe aspecte que en les juntes de les agrupacions associatives per a millorar les explotacions agràries participen, sobretot, els agricultors professionals i, per tant, d'una altra manera es diu pràcticament el mateix i, per tant, no insistirem en eixe tema.

Però, sí que anem a insistir, i per això mantenim les esmenes, sí que s'ha de primar l'agricultura professional.
És a dir, una qüestió és tindre patrimoni, tindre propietats, i una altra qüestió és viure de la terra.
Nosaltres sí que pensem que aquesta llei, una de les insuficiències que acabarà tenint és la no-aposta decidida per apostar per aquella gent que treballa i viu de la terra.
Hi ha gent que viu en part de la terra, però no la treballa, però nosaltres pensem que cal primar eixa gent que treballa i viu de la terra tots els dies, que més del 50% de les seues rendes familiars provenen de la terra, sobretot per un aspecte també d'equilibri territorial i demogràfic: no podem fer un buit demogràfic al nostre interior, el nostre país està desequilibrat, i, per tant, és fonamental insistir en recolzar aquells que viuen i treballen de la terra, i se pot fer perfectament un discriminació positiva respecte a ells, que no vol dir agreujar els altres, vol dir primar positivament l'agricultura professional valenciana.
És necessari per al nostre país.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Ferraro.

">El senyor Ferraro Sebastiá:

Sí, gràcies, senyor president.

Molt breument, senyor Peris.
És evident que estem d'acord que cal primar l'agricultor professional, però el que vosté no pot és incloure-ho en la llei, perquè fa una discriminació de la resta d'agricultors.
És a dir, la seua esmena, en la seua literalitat, no pot ser admesa de la forma que vosté la presenta.
Estem d'acord amb la filosofia que vosté presenta, estem totalment d'acord, però, a la millor, serà en el desenrotllament reglamentari quan farà falta, a la millor, primar les característiques que vosté defén, però no en el cor de la llei, perquè, aleshores, encotillaria la llei única i exclusivament a primar l'agricultor professional i a fer un agravi comparatiu total i absolutament amb la resta d'agricultors.

Res més i moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyories, anem a començar la votació.
.
.
Senyor Perelló?

">El senyor Perelló Rodríguez:

Gracias, señor presidente.

Al objeto de separar la 109.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Perelló.

Iniciem la votació a la 109.
Senyories, comença la votació per la 109.
Sí, 3; no, 41; abstencions, 21.
Queda rebutjada.

Passem al segon bloc: 38, 63, 70, 71, 103, 106.
Senyories, comença la votació.
Sí, 25; no, 42.
Queden, per tant, rebutjades.

A l'article 5 i 6.
Votem l'article 5.
Senyories, comença la votació.
Sí, 42; no, 25.
Queda aprovat.

Votem l'article número 6.
Senyories, comença la votació.
Sí, 39; no, 21; abstencions, 4.
Queda aprovat.

El Grup Mixt, esmena número 40 i següents.
Té la paraula el senyor Peris.
Quan vosté vullga, senyor Peris.

">El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

L'agrupament d'esmenes és: la 40, 44, 51, 55, 59, 68, 73, 76, 80, 83, 104 i 114.

">El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

">El senyor Peris i García:

Aquest agrupament d'esmenes són esmenes, d'alguna manera, de caràcter -diguérem- de tècnica de l'actuació, tant de l'administració com a l'hora de fer les obres d'interés per a aprofitaments i regadius.
És a dir, són esmenes que pretenen millorar el procés administratiu que plantegen tant el títol I com el títol II de la llei, és a dir, d'alguna manera intentar millorar els procediments administratius.
Ací ja no estem definint els aspectes de la necessitat de la professionalització, sinó que ja estem en els procediments.

A partir d'ahí, pensem que hi ha una sèrie d'aspectes millorables dels procediments, considerem que l'article seté és un article buit de contingut, és a dir, és una entrada que pensem que no aporta res més que incrementar -diguérem- el pes dels codis legislatius, són articles que són merament formals.

I, després, passem a una sèrie d'esmenes que pensem que millorarien.
Per a nosaltres el sòl és agrícola, no entenem allò del sòl ramader.
Sòl ramader és sòl agrícola.
És complicat això del sòl ramader!
Hi ha camins ramaders que justament es posseïxen perquè no es contemplen també en una altra esmena, però el sòl és agrícola.
I, després, quan es parla de sòl forestal es preocupa, és a dir, perquè el sòl agrícola és un tema i el sòl forestal és protegit i ja té una llei específica, que és la Llei 3/93.

Per tant, pensem que quan es parla del sòl, doncs, efectivament, hem fet una esmena distingint el sòl agrícola, que és agrícola i és ramader i, per tant, és el mateix.
I ens preocupa que ahí sí que s'afegisca el sòl forestal perquè el sòl forestal ja té una llei i ha de tindre una sèrie d'altres característiques que en matèria mediambiental o forestal quan menys estructures, doncs, més modernitzem estructures pitjor.
Al final, amb el bosc el que ha de fer-se és conservar-se i protegir-se, però no fer massa actuació d'obra civil i obra pública.

Pensem que en el tema dels terminis cal millorar, cal millorar els terminis, i hem fet una esmena que siga més clara i més definitòria per allò dels terminis dels informes.
Pensem que això és un aspecte important que hauria d'estar recollit en la llei.
I també pensem que la llei hauria d'assegurar que quan es fan actuacions de concentració parcel·laria i, per tant, que això la llei ho ajuda, ho promou, s'assegurara que després d'eixa concentració parcel·laria amb finalitats de millorar els espais agrícoles -i estic referint-me a l'esmena que en aquest cas per a nosaltres és molt important, la 68- es garantira que durant molts anys ahí no passa que s'acaba l'explotació agrícola i  la següent varietat que s'empelten els tarongers ja no és clementina ni clemenules ni clemenvilla, sinó la varietat solar, que sol passar també.
Per això, quan nosaltres parlem d'agricultors professionals fem molta insistència perquè molts dels propietaris de bancals al final la millor varietat que entenen de futur per al seu bancal és la solar, que és que es construisca prompte.

I per tant, a nosaltres ens agradaria que la llei assegurara diferir en el temps que on s'ha fet una concentració parcel·laria afavorida per l'administració per a fer agricultura no aparega prompte una concentració urbanística.
És a dir, estaríem d'alguna manera concentrant territori per a després actuacions urbanístiques, que no crec que siga el que pretén la llei.
No és que ho diga, sinó que l'esmena és per a garantir-ho.
No estem dient, no vull que s'entenga de les meues paraules que la llei busca això, però nosaltres pensem que sí que està bé que ja que està fent-se un esforç de modernització d'estructures agràries i justament s'està actuant contra el minifundisme, que eixa actuació siga per a garantir, efectivament, explotacions definitives, bo, definitives 25 anys jo crec que és prou definitiu, és una generació que eixa explotació durant 25 anys, on s'ha fet l'actuació parcel·laria, està garantida com a explotació agrícola i no urbanística.
I per tant, per a nosaltres eixa és una de les esmenes importants que pensàvem que hauria de tenir la llei i que millora un poquet…, més que millora en este cas assegura que no hi hagen pretensions estranyes en algunes concentracions parcel·laries, sobretot, i ahí sí que és cert, ahí estaríem parlant de l'agricultura del litoral més que de l'agricultura de l'interior.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Ferraro.

">El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyor president.

Senyor Peris, anem a acceptar-li l'esmena número 55, pel que sol.
licite de la presidència la seua votació per separat.

Quant a la número 51, és objecte d'una transaccional que es troba en poder de la Mesa.

Quant a la resta d'esmenes,  no és possible acceptar-les.
Els números 40, 44, 59, 68, 73, 76, 80 i 83, pels motius que ja li vam exposar en el moment del debat en comissió.

La 104, pels mateixos motius que li hem indicat en l'anterior agrupació d'esmenes, per a l'esmena número 103.
Vosté, senyor Peris, continua desitjant beneficiar només als agricultors professionals o, almenys, això pareix.
En este cas, en contra dels propietaris de (inintel·ligible) com arreplega el projecte de llei, amb el conseqüent agravi comparatiu per a la resta d'agricultors tradicionals de la Comunitat Valenciana que, com la seua senyoria sap, són al voltant del 90% dels agricultors.

Quant a la 114, que sol·licita afegir una nova disposició transitòria per a concedir un període transitori d'almenys dos anys per aconseguir la superfície mínima d'unitat d'explotació concertada, he de significar-li que el programa operatiu 2000/2006 no contempla la possibilitat d'un període transitori.
No es pot, en conseqüència, senyor Peris, botar la normativa europea i, si ho férem, la Unió Europea no ens ho permetria.

Res més i moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Peris, quan vosté vulga.

">El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Començarem pel final.
No ens poden botar la normativa europea depén de quan, com i en base a quin tema.
I no vull parlar de la bicha, vull dir, no nomenaré el Pla hidrològic nacional.
No vull parlar d'això.

El que volia dir-li és que som el país més ben cregut de la Unió Europea.
Estan botant-se els compromisos d'estabilitat, els compromisos de no dèficit públic.
Hi ha una petició, esta esmena ve d'una petició justament dels sectors professionals que demanen períodes transitoris, des de les directives, que vosté sap que moltes vegades continuen pensant en l'agricultura continental i no en l'agricultura mediterrània.

Per tant, jo sé que això està ahí en la directiva europea, però també vosté sap de la necessitat que estaria molt bé que treballàrem per aconseguir la regionalització de la nostra agricultura a l'hora de plantejar les polítiques agràries en la Unió Europea.
Estaria molt bé que la nostra comunitat com a cultura mediterrània tinguera un tractament individualitzat d'agricultura regional valenciana per molts, per molts, per molts aspectes.
Això, per un costat.

Després, hi ha esmenes…, jo sé que en això de la professionalitat hi ha un debat important, però després hi ha esmenes en les que vostés no introduisquen el tema dels camins, justament dels camins rurals, com a estructures a tindre en compte en eixa modernització.
Pensem que no haguera passat res perquè hagueren acceptat allò d'introduir la paraula «camins rurals«.

">El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.

">El senyor Peris i García:

I ens preocupa que.
.
.
En la modernització del regadiu nosaltres pensàvem que era molt millor parlar d'optimització de l'ús del recurs que d'increment del recurs.
El reg de goteig no augmenta el recurs, optimitza el recurs.
I per això és una esmena que pensàvem que era tècnica i que l'hagueren pogut.
.
.

">El senyor vicepresident primer:

Acabe, senyor Peris.
Moltes gràcies.

">El senyor Peris i García:

Ja acabe, ja acabe.

">El senyor vicepresident primer:

Per a rèplica, senyor Ferraro.

">El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyor president.

Senyor Peris, començant per on vosté ha acabat: pacta sum servanda, «los pactos son para cumplirlos«, senyor Peris, i si pactem cal complir els pactes.
Per tant, cal respectar la llei, sempre i en cada lloc.

Quant a l'esmena número 68, que vosté ha fet una especial menció, he de dir-li que eixa esmena és més pròpia d'una llei d'ordenació del territori, en la meua opinió.
És immiscir-nos a la millor en una cosa que no ens correspon en esta llei.
Ja li he dit que, primerament, en l'autonomia municipal i, després, en el que és l'ordenació del territori, que jo crec que és una altra llei que, per cert, està ja en tràmit en estes Corts.

Res més i moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

A l'esmena número 51 hi ha una esmena transaccional de modificació a l'article 11, punt 4, que diu: «donde dice 'en el plazo máximo de 60 días hábiles' debe decir  'en un plazo máximo de dos meses«.
Ha estat firmada per tots els grups.

Senyories, comencem la votació.
Sí, de la transaccional.
Sí, 42; abstencions, 21; no, 1.
Queda, per tant, aprovada.

A la resta d'esmenes… Esta presidència esperava per descomptat que demaren la paraula.

Pel Grup Parlamentari Socialista… Pulse, por favor.
No aparece en mi pantalla.
Ahora, señor Perelló.

">El senyor Perelló Rodríguez:

Votada la transaccional, queríamos hacer dos grupos que incluyesen la 40, la 44, la 51, la 68, la 83 y la 114, y el resto en otro bloque.
De un lado, queríamos votar la 40, la 44, la 51, 68, 83 y 114 y, en otro bloque, el resto, exceptuando la transaccional que ya está votada.

">El senyor vicepresident primer:

La 51 está votada.

Entonces.
.
.
Señor Maluenda.

">El senyor Maluenda Verdú:

Sí, senyor president, efectivament, la 51 ja està votada.
Però mosatros estem d'acord amb el que planteja el senyor Perelló, sempre que la 55 es vote separadament.

">El senyor vicepresident primer:

Aleshores, queden tres blocs.

Comencem per la 55.
Senyories, comença la votació.
Sí, 69.
Queda, per tant, aprovada.

Passem al tercer bloc, la 40, 44, 68, 83, 114.
Senyories, comença la votació.
Sí, 5; no, 40; abstencions, 25.
Queda rebutjada.

Al quart bloc, la 59, 73, 76, 80 i 104.
Senyories, comença la votació.
Sí, 27; no, 41.
Queda, per  tant, rebutjada.

A l'article, al 7.
Senyories, comença la votació.
Sí, 41; no, 26; abstencions, 3.
Queda aprovat.

A l'article 8.
Senyories, comença la votació.
Sí, 42; no, 25; abstencions, 4.

A l'article 9.
Senyories, comença la votació.
Sí, 41; no, 29; nuls, 1.
Queda aprovat.

El 10.
Senyories, comença la votació.
Sí, 41; no, 28, abstencions, 1.
Queda aprovat.

El 11.
Senyories, comença la votació.
Sí, 43; no, 28.
Queda aprovat.

El 12.
Comença la votació, senyories.
Sí, 42; no, 25, abstencions, 4.
Queda aprovat.

El 13.
Senyories, comença la votació.
Sí, 43; no, 28.
Queda aprovat.

El 14.
Comença la votació, senyories.
Sí, 42;  abstencions, 29.
Queda aprovat.

I passem al 15.
Senyories, comença la votació.
Sí, 42; abstencions, 29.
Queda aprovat.

L'esmena número 58 del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

">El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

Esta esmena fa referència principalment al tema del regadiu.
Si el que es pretén és consolidar i modernitzar, tal com diu la llei, los regadíos existentes, no entenem què vol donar a entendre amb la puntualització «principalmente de regadío«.

Ara bé, si el que es pretén és prioritzar les actuacions d'ordenació i millora en les zones d'agricultura majoritàriament de regadiu, per entendre-mos, la costa, front a les zones majoritàriament de secà de l'interior, bé, que es diga d'una altra manera.
I, per suposat, nosaltres no estarem d'acord, perquè tan necessari és, tan necessari és reestructurar per a consolidar i modernitzar els regadius en el litoral com en l'interior.

I nosaltres pensem que encara és més important en les comarques d'interior, on els regadius existents són, amb diferència, el principal component de la renda agrària dels llauradors que tenen la sort de disposar de reg.
Perquè si alguna cosa deuria ser prioritària és com fem que la gent no se n'abaixe, com fem que es mantinguen en l'interior, com fixem la població en l'interior per a no crear problemes estructurals i de convivència en el que són les costes.

Per tant, a l'hora de parlar de quines són prioritàries a l'hora de ficar, jo pense que sobra.
I per això mosatros fem l'esmena, parlem que hauria de desaparèixer «principalment«.
Perquè, evidentment, pensem que és, com a mínim, igual, igual de necessari que consolidem els de l'interior com el de la costa.
Senzillament per una funció totalment mediambiental de manteniment de la població i que aixina i tot, no va a ser suficient perquè els que tinguen reg puguen quedar-se.
Necessitem a això sumar-li tots els altres components que deu tindre una explotació en l'interior per a fer que finalment no se n'abaixen, que persistisquen en els seus pobles de l'interior.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Soler.

">El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

És una sola esmena en este bloc, que textualment diu: «Suprimir principalment de regadiu«, i ha parlat també de moltes coses.
Pregunta per què.
Perquè les zones de regadius són les més parcel·lades i, lògicament, cal ajudar més on més parcel·lació hi ha.
O és que no?

Després diu que estaria d'acord si se diguera d'una altra manera.
Però l'esmena de vosté no diu que es diga d'una altra manera ni com s'ha de dir.
L'esmena de vosté és que es pegue una tisorada, que se lleve eixe tros i ja està.
Per tant, seguix donant-me la raó en tota la línia argumental que estic mantenint jo durant tot el debat.

I després parla de fixar la població rural en l'interior.
Li torne a dir allò d'abans: espere's a la Llei de desenrotllament rural.

Moltes gràcies.
(S'escolta una veu que diu: «Muy bien«)

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Lozano.

">El senyor Lozano i Pastor:

El que no entenem és allò de «principalment«.
Perquè, efectivament, la nostra esmena sí que parla que senzillament se lleve.
És important que se consolide el regadiu i punt.
És contundent i servix per a dalt i serveix per a baix

Perquè quina és la por que mos fa?
Vosté diu que hi ha més parcel·lació baix que dalt.
És evident en termes absoluts, perquè ací les parcel·les són més xicotetes, però en termes relatius la producció ací… una fanecada produïx més que una hectàrea.
I mentres ací una fanecada és una parcel·la molt menuda, una hectàrea en l'interior també ho és.
Jo crec que vosté en això estarà d'acord amb mi.

Per tant, el que diem és que si tenim una necessitat col·lectiva el conjunt de la societat per mantindre la gent en l'interior, no tindria per què fer-se eixa diferenciació «especialment de regadiu«, perquè creem que és necessari en els dos llocs per eixe efecte que tindria col·lateral.
I que, evidentment, vosté fa referència a l'altra llei.
Quan vinga ja la discutirem.
Esperem que això se contemple per vore com podem fer-ho.

Però aixina i tot, insistisc, necessitarem açò més una bona llei de l'interior, més una bona llei de desenvolupament rural, perquè si no, no farem que les explotacions puguen ser rendibles en termes de renda familiar.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyor Soler.

">El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyor president.

Senyor Lozano, esta llei no castiga a ningú.
En altres casos ja ho hem vist.
Esta llei prima una sèrie de coses, distintes segons cada article, però no castiga a ningú, no va contra ningú.
Podrà ajudar un poquet més a uns o altres, segons la circumstància, siga agricultor professional… en este cas, el regadiu.

Quant a la consolidació del regadiu o les ajudes que… ahí sempre hem discrepat i podem seguir discrepant molt de temps.
Mosatros creem que donar ajudes al regadiu no consolida el minifundisme i vosté opina que sí.

Per tant, no li podem acceptar l'esmena.
Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyories, comencem la votació a l'esmena número 58.
Comença la votació.
Sí, 33; no, 41.
Queda rebutjada.

A l'article número 16.
Senyories, comença la votació.
Sí, 41; no, 30, abstencions, 3.
Queda aprovat.

Continuem amb les esmenes del Pspv, iniciant-les en la 61.
Senyor Lozano.

Quan vulga, senyor Lozano.

">El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, president.

Este bloc està compost de huit esmenes: la 61, 64, 65, 66, 69, 77, 90 i 91.
I bàsicament fa referència a la concentració parcel·lària i al reg localitzat.

Si el motiu és concentrar les parcel·les i modernitzar les explotacions mitjançant el cultiu i l'explotació en comú, per què no se condicionen també les inversions en modernització de regadius a l'objectiu principal de la llei.
Creem que ahí hi ha una disfunció.
Si estem fent en tota la llei que tots els criteris vagen encaminats cap a l'objectiu final, creem que en eixe tema també hauria d'estar condicionat el reg al que seria la viabilitat de l'explotació.

En altres paraules, per a subvencionar un cultiu en comú, sí que diem que tenen… i exigim en la llei que hi hagen cotos mínims de superfície concentrada per cultius, complint l'objectiu de la llei.
I quan subvencionem inversions en reg localitzat també en comú, no exigeixen cap tipus de concentració ni de coto.
Ahí veem que hi ha una diferenciació que no és lògica, i que per això fèiem eixe tipus d'esmena.

Sembla que l'únic objectiu per part de vosté siga l'estalvi d'aigua, que lògicament nosaltres compartim.
I com compartim!
Pensem que ahí està secret de tota la bona utilització d'un recurs limitat com és l'aigua.

Per tant, açò mos demostra que l'interés de modernitzar les explotacions fa l'efecte que siga secundari.
Vostés no pensen en millorar la competitivitat de les explotacions, perquè si no, canviarien i condicionarien eixes ajudes a l'objectiu prioritari que hui estem parlant ací, que és la modernització, la racionalització de les estructures.

I aixina ho veem també reflectit, o almenys en el pressupost de 2003, que hi ha menys diners per al reg.
I açò mos tindria, ja que els recursos són més limitats, mos tindria que fer que ens condicionarem inclús, si cap més, a eixe objectiu, perquè si no, al diversificar el que produïm és que no faça l'efecte que deu tindre, que és condicionar totes les partides i totes les actuacions a l'objectiu prioritari de la llei, que, insistisc, és concentrar.

Vostés diuen, respecte a la concentració parcel·lària, que ja parla de la viabilitat.
Mosatros en l'esmena incorporem, si cal… -o almenys ho pensem així, no sabem si ho hem aconseguit-, parlem de la viabilitat de l'explotació.
M'agradaria explicar que la nostra esmena no parla de la viabilitat de l'obra de la concentració, sinó que el que pretén és buscar la viabilitat de les explotacions resultants.
O siga, en termes de concentració parcel·lària, si la concentració demostra que passem d'un nombre de parcel·les, de cinc a dos, lògicament té una viabilitat quant al terme concentració parcel·lària.

El que sí que diem és que eixes dos poden després no ser viables en termes de producció o en termes d'explotació.
El que diem és que si es donara eixe cas, en un moment determinat l'explotació estiguera lligada a haver d'estar en coto, com hem fet també en la part de regadiu, a través de les cooperatives o d'altres entitats.
En definitiva, que vinguera obligada a estar fent cultiu en comú per a finalment no sols la concentració parcel·lària sinó també l'explotació resultant foren viables, perquè, en definitiva, és del que es tracta, o com a finalitat, aquesta llei.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Soler.

">El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Lozano, efectivament, açò és un bloc d'esmenes, que ací parla d'explotació en comú, de concentració parcel·lària, de viabilitat, de reg en comunitat.
.
.

Mire, una de les virtuts d'esta present llei és que no obliga a ningú.
És un projecte voluntarista en el que toca a l'explotació en comú.
I en el procés de concentració parcel·lària ja hi ha prou obligacions, no el compliquem més mosatros.
Per tant, esta esmena 61 no es pot acceptar.

La Llei de concentració parcel·laria estatal és una bona llei.
Els articles d'esta llei complementen a l'estatal, adequant-la a la promoció de l'associacionisme i l'agrupació de parcel·les per al cultiu en comú.
L'esmena 65 la considerem innecessària.
El propi procés ja du implícita la viabilitat, vosté parla molt de viabilitat però ací volíen afegir viabilitat demostrada.
Bo, bé, el propi procés ja du implícita.
.
.
si una explotació no és viable no podrà entrar dins els paràmetres que es marquen.

Amb l'esmena 66 vosté ve a dir el mateix que el text de la llei, però de forma distinta.
El text que vosté proposa mos pareix intervencionista i no mos agrada.
Mos agrada més el text original.
I per tant per això la rebutgem.

La 69 és innecessària completament.
Tot el que vosté demana està replegat ja en el punt 4.
c).
Mire'l bé i vora com està d'acord amb mi que esta esmena és innecessària.

Quant a les polítiques de reg, l'augment de l'eficiència.
Ahí ja sabem on tenim les discrepàncies, però vosté haurà d'estar d'acord amb mi que les polítiques d'aigua del Partit Popular, del govern del Partit Popular, són una prolongació de les polítiques que s'han vingut duent fins ara.
Per tant, esta llei ni entra en contradicció sinó que ve a seguir eixes polítiques que han donat molt bon resultat.
Sap vosté que tenim ja un terç de la superfície regable de la Comunitat Valenciana en reg localitzat o reg per goteig i que en el període 2002, 2006, en les inversions que hi ha compromeses, aplegarem al 75%.
És a dir, que de les 255.
000 hectàrees que tenim de regadiu en la Comunitat Valenciana, en el 2006 tindrem ja el 75% de reg localitzat.
Jo li ho deia al principi del debat de la llei, estem seguint eixa línia de polítiques que en la nostra opinió han anat bé i en el tema de l'aigua tal volta millor encara i no anem a canviar-les.

Per tant, no li podem acceptar este bloc d'esmenes.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Lozano

">El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

Vosté parla sempre quan fiquen condicions que mosatros plantegem polítiques intervencionistes.
Mire, quan els diners són públics i són diners de tots, les condicions les hem de ficar entre tots, perquè l'interés general ha d'estar sobre l'interés privat.
Abans li he parlat de l'exemple de Dinamarca i no ho va fer cap govern d'esquerres, ni cap govern intervencionista, ni cap govern de el telón de acero, ho va fer un govern de centre dreta, perquè tenien molt clar quin era l'objectiu del que es vol aconseguir en diners públics.
I, evidentment, cadascú ha de fer amb els seues diners el que ell vulga o crega o li passe pel cap.
Però el que sí que estem mosatros dient és que en els diners públics és necessari condicionar-los cap als objectius comuns.

El reg localitzat jo pense que és evident, vosté ho ha dit moltes vegades, ací ho hem discutit i semblava que quedava una discussió entre vostés i mosatros.
Ja hui la universitat està dient que un reg localitzat que no estiga condicionada la seua  (inintel·ligible) està consolidant, està consolidant la parcel.
lació.
Ja no ho diem mosatros, ho diuen els estudis que es fan en les universitats ja.
Perquè, efectivament, vosté està dient-li a una xicoteta parcel·la que amb la voluntat d'estalviar aigua que, insistisc, jo estic d'acord i el nostre grup està d'acord, està dient-li que està modernitzant-se.
I a continuació estem dient-li que o canvia i es fica en una concentració o en un cultiu en comú en una cooperativa o no serà model, no podrà ser competitiu i no podrà donar satisfacció al mercat.

Per tant, això és la faena del fer i desfer, amb l'agreujant que has de desfer el que ja està fet i que la sensació que produïm sobre l'afectat és que té una sensació de perd la seua modernitat que primer l'han ajudat i que després, finalment, l'han enganyat.
Perquè, efectivament, vosté quan parla que esta és una llei -en comissió també ho va estar comentant-, no obliga a ningú, està obert a tots, mosatros som més bons que tots,  mosatros som capaços de tindre en compte.
.
.
tot.
Mire, quan els recursos són il·limitats vosté pot ser generós amb tots, però si no són limitats, com no ho són els diners que disposa la Conselleria d'Agricultura, que per cert són ben poquets, ben poquets per a les necessitats que tenim, lògicament amb poquets diners vosté ha de condicionar-los i concentrar-los cap a l'interés comú, cap a l'interés del conjunt de la societat que és la que està pagant eixos diners.

Per tant, no diga que no obliguen a ningú, perquè es tracta totalment del contrari.
Es tracta de dir quin és l'objectiu d'interés comú, no l'interés comú perquè puguen entrar tots a beneficiar-se sinó que es beneficien amb el resultat d'eixe sacrifici que uns quants hem de fer.
Són dos conceptes totalment diferents.
Per tant, haurem de condicionar i dir: qui vulga reg localitzat l'ha de fer en condicions per a fer unes produccions que tinguen el que estan demanant els consumidors, que aleshores sí que  són diners de tots els que es beneficien les inversions que s'han fet.

Per tant, no ho diga com una gran cosa.
.
.

">El senyor vicepresident primer:

Acabe, per favor.

">El senyor Lozano i Pastor:

-Gràcies, senyor president.
- .
.
.
que vostés estan sent oberts, perquè, en definitiva, el que estan fent és café per a tots, i ixen a un café cadascú.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Grácies.

Senyor Soler.

">El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Lozano, jo he parlat d'intervencionisme, d'una esmena al text i dic, repetisc i em mantinc que el seu text és més intervencionista que el nostre.
No fique en la meua boca coses que jo no he dit, jo no he parlat que vosté fóra intervencionista, jo he dit que amb eixe text -i ahí es pot comprovar- a  mosatros no mos agrada.

Vosté diu: «la universitat«.
Mire, la universitat no parla.
Diga vosté qui, diga vosté qui, i després mosatros podrem traure uns altres informes d'un professor, d'un catedràtic.
Perquè vosté diu: «la universitat diu«.
.
.
La universitat no parla, ni escriu, ni res.
És molt fàcil refugiar-se, com jo em puc refugiar ara en un estudi que ha fet el Parlament de Namíbia.
(Una veu: «Ole, sí señor«) Diga vosté qui, porte l'estudi i l'estudiarem.
(Remors)

I, mire, segueix vosté amb la mateix estratègia que al principi.
Les coses que vosté diu ací no esta arreplegades en les esmenes.
Vosté ha fet unes esmenes que són dos reglonets i després ací les matisa, les canvia, les desvirtua.
Bé.
No és el moment procedimental.
Tot açò que vosté diu ací que desvirtua i canvia les esmenes havia d'haver-lo escrit, les haguérem estudiat i a la millor esta llei haguera sigut fumable per a vostés, perquè haguérem pogut acceptar alguna esmena.

Moltes gràcies.
(Remors.
Una veu: «¡Muy bien!
«)

">El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyories, anem a votar les esmenes 61, 64, 65, 66, 77, 90, 91.
Senyories, comença la votació.
Sí, 29; no, 41.
Queden rebutjades.

El Grup d'Esquerra Unida del País Valencià, esmena 62 i següents.
La Il·lustre Diputada Dolors Pérez.

">La senyora Pérez i Martí:

Gràcies, senyor president.

Aquest segon bloc d'esmenes, senyories, inclouen les esmenes 62, 67, 72, 78, 85, 86, 87, 88, 98, 102, 108 i 110.
D'acord?

">El senyor vicepresident primer:

D'acord, senyora diputada.

">La senyora Pérez i Martí:

Quan tractem, senyories, l'objecte i s'acorden àrees superiors per a la producció agrària no es compta amb la necessitat que a la realització de carreteres implican les mateixes, la realització d'un nou projecte de vertebració agrària.
Per tant, integrar la concentració en entorns de manera que subsistisca  la presència d'elements propis del paisatge, sempre i quan el manteniment d'este element no devinga en una disminució de la superfície, és important.

Considere que les corporacions locals no deuen de poder fer modificacions urbanístiques no previstes en el seu Pla general d'ordenació urbana o plans parcials posteriors que afecten a terrenys agrícoles en un termini de deu anys des de l'última adopció del pla, excepte en casos d'interés general i amb autorització expressa de la conselleria competent en matèria d'agricultura.
Del contrari, i si no s'aplica d'esta forma, ens trobarem amb una llei difícil d'aplicar a molt curt termini pel creixement dels municipis, o la pròpia conselleria, per altra banda, haurà excloure terrenys agrícoles al voltant de municipis amb una ràdio considerable.

Un nou apartat en referència a l'agrupació d'explotacions per mitjà de fórmules associatives amb personal jurídic, considerem que cal afegir un nou apartat en aquest articulat que garantisca, lògicament, la figura dels agricultors professionals.
D'aquesta forma considere que les juntes de societats hauran d'estar integrades per socis que siguen majoritàriament professionals.

L'article 53, aquell que disposa els incentius per a la venda voluntària de finques, fa referència a que propietari és sinònim d'agricultor.
I, aleshores, senyories, no és aixina Per tant, és necessari clarificar.
I la millor forma és afegir un nou punt que expose que els propietaris que transmeten compravenda les seues terres a agricultors professionals percebran els incentius econòmics que es reglamenten i que estiguen establerts.
D'esta forma s'evita l'especulació, principalment en zones al voltant de grans ciutats i a municipis varis i en la costa.
És ni més ni menys garantir que la terra dels llauradors professionals sí que va a tenir suport, la terra que adquirisquen els llauradors professionals, o que van a obtindre, si més no, bastant més suport que aquells que compren la terra, però que la seua professió concreta no és la terra i no viuen directament d'ella.

A l'article 56, referent als requisits, marca unes mesures que deixen bastant que desitjar sobre la professionalització del camp.
Així, doncs, on explica que les rendes atribuïdes al treball són superiors a.
.
.
, considere que hauria de ser més clar indicant en la lletra a) el següent punt: les explotacions acollides a les mesures hauran d'acreditar que la renda unitària del treball és superior al 20% de la renda de referència establida cada any per a l'Estat espanyol, com indici de viabilitat.

Senyories, és una llei molt dubtosa, que deixa de manifest lapsus clars de viabilitat.
I els agricultors professionals no es mereixen una llei d'estes característiques.
Aquesta havia d'haver sigut una llei que apostara principalment per la potenciació dels llauradors professionals i estiguera pensada per a una vertebració clara i concisa i d'una aplicació mínima de quinze anys que donara, conforme he dit, viabilitat econòmica.
.
.
.

">El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.

">La senyora Pérez i Martí:

.
.
.
al sector agrari.

Gràcies, senyor president.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor Prieto.

">El senyor Prieto Honorato:

Muchas gracias, señor presidente.

A este segundo bloque que su señoría acaba de defender hemos prestado una especial atención a la modificación del texto que afecta al artículo 23.
El párrafo del proyecto de ley entendemos que está correctamente redactado, porque imagínese su señoría una vez que está decretado por el gobierno la concentración parcelaria no es posible establecer ninguna modificación en las bases sin conocimiento de la propia conselleria, de la persona que está redactando el proyecto en ese momento.
Eso podría producir -con un ejemplo creo que se lo ilustramos en la comisión- un enriquecimiento indebido de determinadas personas.
Imagínese si en el lugar donde se adjudican los nuevos lotes, luego en el acuerdo de concentración parcelaria, mientras el ayuntamiento hubiera establecido un cambio en el planeamiento urbanístico, las personas que fueran allí luego, adjudicados sus lotes, naturalmente recibirían un mayor valor del que estaba establecido en las bases.
Por lo tanto, señoría, no cabe que hagamos ninguna modificación en ese importante artículo.

En cuanto al artículo 27, no podemos eliminar tampoco el párrafo en el incremento de los recursos hídricos, porque yo creo que además va un poco en contradicción con los argumentos que en estos días están esgrimiendo los detractores del Plan hidrológico nacional.
Ustedes están utilizando todos los recursos, o quieren que utilicemos todos los recursos de aquí, a base de ahorrar agua, a base de reutilizarla, a base de mejorar los regadíos, de mejorar las acequias.

Señoría, pues evidentemente, cuando se mejoran los regadíos se está hablando del un ahorro de recursos.
Cuando usted arregla una acequia, señoría, o cuando la sustituye por una nueva tubería, se está produciendo un ahorro de recursos.
Ese ahorro lleva sin lugar a dudas consigo un incremento de los mismos, ¿o no?
Por tanto no podemos eliminar esa frase que usted pretende.

En el artículo 35, el concepto agrario que su señoría pretende adicionar tampoco mejora el texto.
Yo creo que con un ejemplo didáctico se aclarará perfectamente.
Los ordenadores no son específicamente un producto agrario.
Usted quiere eliminar la subvención del cien por cien en esa declaración de interés general que se hace para la zona para la obra concreta, y en la cual va incluidos los almacenes, las edificaciones, que contienen pues por ejemplo los equipos de filtrado, los equipos de bombeo, y los ordenadores.
No tienen por qué ser productos agrarios exclusivamente los que se van a beneficiar de esa protección del almacén.
Por lo tanto, señoría, la palabra «agrarios« sobra en este caso.

En el artículo 36 su grupo ha introducido cuatro enmiendas importantes a lo que es un documento básico en la gestión de la administración, que son los planes de obra que se aprueban por decreto del gobierno.
Hemos tenido en cuenta la aportación que ha hecho, porque así hay que decirlo, en las dos enmiendas, 85-86, y al final hemos podido llegar a un acuerdo transaccional.
Porque su señoría pretende que ese documento que llega al gobierno, propuesto por la conselleria, donde se dice «se necesita tal tipo de actuación en tal zona, y se da un plazo«; el gobierno, mediante decreto, da un plazo a la conselleria: dos, tres, cuatro años, y valora incluso económicamente el coste de esa actuación, actuación que se concretará luego en varios proyectos, como digo, hemos valorado la aportación que hace usted, que efectivamente, seguramente el gobierno tiene mucha mejor información en el momento que la documentación que aporta la conselleria se refiere a toda la comarca.

Entonces, esas dos enmiendas transaccionales se refieren fundamentalmente a eso.
Facilitar al gobierno un conocimiento mayor de la comarca donde se va a decretar las zonas de actuación.
Por tanto, yo creo, señoría, que están justificadas plenamente esas enmiendas transaccionales que hemos establecido.

Luego, al artículo 49, que regula las formas asociativas que tienen personalidad jurídica, de nuevo el diálogo ahí con los grupos de la oposición ha sido fructífero, nosotros nos alegramos de ello.
Se ha introducido una enmienda transaccional que va a permitir que los agricultores profesionales estén presentes en esas juntas directivas.
Yo no tenía duda que con la redacción actual que tenía el texto…

">El senyor vicepresident primer:

Vaya acabando.

">El senyor Prieto Honorato:

.
.
.
los agricultores profesionales -muchas gracias, presidente, enseguida acabo- fueran a estar presentes, señoría.
Pero, indudablemente, el texto yo creo que mejora un poco.
Y cuando haya en esa junta, en esa sociedad que se constituya, cinco o seis, cuatro o cinco agricultores a tiempo parcial y un profesional, pues el profesional que esté naturalmente presente.

Acabo, señor presidente, yo creo que la aceptación que hemos hecho por parte de nuestro grupo parlamentario, que supera el 20% de las enmiendas que usted ha presentado, significa un clima de diálogo parlamentario, y yo creo que eso en cierto modo nos da, en fin, para poderle pedir a su señoría y a su grupo parlamentario que vote positivamente la ley.

Muchas gracias.

">El senyor vicepresident primer:

Gracias.

Senyora Pérez, té vosté la paraula.

">La senyora Pérez i Martí:

Gràcies.

Senyor Prieto, m'alegre moltíssim pels agricultors valencians que puguen tindre la representació que ells se mereixen en les juntes, perquè al cap i a la fi són els que viuen de la terra, els que entenen la terra, els que saben compaginar-la, els que saben conservar, en definitiva, el nostre entorn i el nostre medi ambient.
I arran d'eixe entorn i d'eixe medi ambient, sense que, ara sí, portàvem un debat sobre medi ambient, li parlaré de la racionalització de l'aigua.

Tot i que cada persona quan exposa alguna cosa té el cent per cent de la raó, de la raó de cadascú, jo considere que també jo tinc la raó quan expose en l'esmena 67 el tractar la racionalització de l'aigua.
Perquè no fa molt tinguérem un debat sobre l'extracció d'aigua de pous i de pous incontrolats.
Pous incontrolats que se dediquen no tots a l'agricultura.
I eixa aigua s'havia de regular.
Per tant s'escapen moltíssimes situacions.
I enteníem que esta esmena venia a donar compliment d'un compromís en la societat, i un compromís clar que efectivament no hi ha aigua però perquè no se racionalitza la mateixa.

I no vull parlar de plans hidrològics nacionals, però li diré que un pla hidrològic nacional mai de la vida és un pla de transvasaments, que és diferent.
Per tant, estimàvem que conforme li dic era important la mateixa.
El grau de reconeixement al que és la vertebració real del País Valencià configurat per comarques, és molt convenient.
I estic satisfeta que aixina també se denote en esta llei, perquè no podem, en parlar de plans d'atenció, d'atenció primària, en plans concrets sobre una zona, agafar la meitat d'eixa zona i crear comarques inexistents en estos moments al País Valencià.
I també perquè molts biòlegs que han estudiat este tema consideraven que era importantíssim.

Moltes gràcies, senyor president.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Senyor Prieto.

">El senyor Prieto Honorato:

Gracias, señor presidente.

Señoría.

Bueno, lo de la cita que hemos hecho al Plan hidrológico nacional no ha sido en ningún caso tratando de herir la sensibilidad de la señora diputada, porque sabemos que en comisión, el año pasado en presupuestos, votó afirmativamente, por lo tanto no lo hemos con ninguna mala intención, señoría.

Y como vamos a finalizar ya el debate entre la señora diputada y este diputado, pues decir.
.
.
y como ha hecho una mención al principio de su intervención diciendo que era una ley, este proyecto era un proyecto de ley que se convertirá en ley muy importante para el sector agrario valenciano, yo le añadiría que además es un proyecto ambicioso, y es ambicioso porque el Gobierno Valenciano se ha cuidado muy mucho de poner la financiación, que es lo importante para que el proyecto se pueda ejecutar.
Y ahí está en el Plan operativo, desde el año 2000 a 2006, la financiación necesaria para que este proyecto ambicioso se lleve a efecto.

Muchas gracias.

">El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Prieto.

Senyories, una esmena transaccional a l'esmena número 85, a l'article 36.
«Añadir al final del punto 2, letra a) 'y su entorno comarcal«.
Senyories, s'inicia la votació… (Remors) Perdón.
(Remors) 

Senyories, torne a llegir-la.
«Enmienda transaccional a la enmienda número 85, enmienda de adición, al artículo 36, añadir al final del punto 2, letra a) 'y su entorno comarcal«.
Senyories, comença la votació.
Sí, 45.
.
.
(Remors) Yo creo que no hace falta cantar, se reserva para otro lugar y otro momento, porque la presidencia lo lee con suficiente claridad.
Repito, sí, 45; abstención, 26, queda per tant aprovada.

«Enmienda transaccional a la enmienda 86, enmienda de adición, al artículo 36, añadir al final del punto 2, letra b) 'y su entorno comarcal«.
Senyories, s'inicia la votació.
Sí, 45; abstenció, 26.
Queda, per tant, aprovada.

«Enmienda transaccional a la enmienda número 98, al artículo 49, añadir un nuevo apartado: 'Que en aquellas sociedades en las que existan agricultores profesionales, la juntas elegidas democráticamente deberán integrar una representación de los mismos«.
Senyories, comença la votació.
Sí, 44; abstencions, 25; nuls, 1.
Queda, per tant, aprovada.

Anem a votar la resta de les esmenes.
Senyor Vives.

">El senyor Vives i Moncho:

Gràcies, president.

Per manifestar que ens agradaria votar la 62, 72, 87, 88 i 108 per una banda, i la resta per una altra.

">El senyor vicepresident primer:

Molt bé, senyor Vives.

Senyories, votem les esmenes del primer bloc del senyor Vives, que és la 62 i següents.
Senyories, comença la votació.
(Remors) Sí, 5; no, 41; abstencions, 28, queden rebutjades.

El segon bloc, de la 67 i següents.
Senyories, comença la votació.
(Remors) Sí, 33; no, 41.
Senyories, queda per tant rebutjat.

Els articles següents.
El 17.
Senyories, comença la votació.
Sí, 40; no, 32; abstencions, 1; queda aprovat.

El 18.
Senyories, comença la votació.
Sí, 41; no, 28; abstencions, 5; queda per tant aprovat.

El 19.
Senyories, comença la votació.
Sí, 40; no, 29, i abstencions, 5; queda aprovat.

El 20.
Senyories, comença la votació.
(Remors) Sí, 40; no, 29; abstencions, 5.

El 21.
Senyories, comença la votació.
Sí, 41; abstencions, 34; queda aprovat.

El 22.
Senyories, comença la votació.
Sí, 41; abstencions, 34; queda aprovat.

El 23.
Senyories, comença la votació.
Sí, 41; no, 34.
Queda aprovat.

El 24.
Senyories, comença la votació.
Sí, 41; abstencions, 34.
Queda aprovat.

El 25.
Senyories, comença la votació.
Sí, 41; no, 30; abstencions, 4.
Queda aprovat.

El 26.
Senyories, comença la votació.
Sí, 40; abstencions, 33; nul, 1.
Queda aprovat.

I el 27.
Senyories, comença la votació.
Sí, 40; no, 34.
Queda aprovat.

Esmena número 75 i següents del Pspv.
Senyor Lozano.

">El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

Senyories, aquestes tres esmenes fan referència a la necessitat que queda clara la plena competència de la conselleria en les actuacions en camins, en instal·lacions elèctriques perquè no se puguen dedicar a altres menesters.
I fins i tot a una transparència de la publicació dels plans d'obra.
Cada una fa menció.
.
.
, la primera a camins, la segona a electrificacions i la tercera a publicitat.

La Llei de bases de règim local establix que la competència en camins rurals és municipal.
Per tant, un municipi pot actuar en un camí a la seua conveniència sempre que no hi haja una llei com aquesta que especifique de qui és la competència agrària dels camins.

Fa l'efecte que tinguen por d'assumir les competències quan la veritat és que si esta llei ho fera podria estar afavorint tots aquells pobles més menuts que damunt tenen termes grans i que no tenen capacitat per a arreglar-los.
Però, a més a més, no estarien fent la faena del matalafer que en una actuació de la llei estem fent camins i per un altre costat un ajuntament, en un moment determinat, podria desfer-los o almenys dedicar-los a altres menesters.

Les actuacions en els plans d'obres -eixa fa referència al tema de la publicitat dels plans-, no deuen ser conegudes solament pels afectats sinó per tota la societat, perquè no és cert, com estigueren comentant en la comissió que això se publicava en el DOGV.
La realitat és que en el butlletí només es reflectix genèricament l'aprovació dels plans però no el que contenen.

El problema podríem entendre'l en la mida que evidentment la seva publicació comportaria el compromís d'actuar i fer el que està en els plans i açò són paraules majors, ja que hi ha plans que fa anys que estan en funcionament però que encara no s'han desenvolupat.
Amb aquesta esmena el que preteníem és que la mateixa llei condicione la seua publicació, sobretot amb una sensació de transparència que done claredat i que en un moment determinat tots sapiam a què atendre-mos perquè està publicat i perfectament delimitat.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Torn en contra, senyor Soler.

">El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyor president.

Senyories, amb molta brevetat.

Mire, jo sabia que n'hi havia esmenes d'addició, esmenes de modificació però esmenes miraculoses no.
Vosté presenta esmenes que no diuen res i després ve ací i vol que facen fins i tot milacres.
Els problemes que vosté ha dit ací no se solucionen en les esmenes que vosté ha presentat.
Siguem un poquet coherents.
No tenen res a vore.

Mire, els camins rurals, vosté què vol que siguen?
Són o no són infraestructures agràries?
Són camins rurals, per tant, no cal rizar el rizo ni soldar i reblar, està ja en la llei i punt.

Després, estem en el capítol II que són les actuacions directes, directes, de la conselleria competent en agricultura en matèria d'obres.
En eixe capítol, les electrificacions com vol que siguen?
Hauran de ser rurals, no té més remei.
És a dir que vosté seguix rizando el rizo i soldant i reblant.

La 89 considerem que és completament innecessària.
Els plans d'obres se publiquen i ahí està l'ordenament jurídic que hem de complir i una volta se publiquen n'hi han uns processos legals que s'han de respectar i d'ahí no ens en podem eixir.

Per tant, no les podem acceptar.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Lozano.

">El senyor Lozano i Pastor:

Mosatros, quan plantegem les esmenes lògicament la Bíblia no la fiquem ahí dins.
El que intentem és bàsicament millorar el que creguem.
I si especificar en el tema dels camins, especificar en el tema d'electrificacions i especificar i incidir en la publicació, això vol dir que estem reincidint, doncs jo crec que no.
Per això ho fiquem, perquè moltes vegades són utilitzats eixos buits que se creen en les lleis perquè després els diners públics siguen utilitzats en altres coses.

És evident que darrere de tota llei, darrere de tota esmena n'hi ha una filosofia.
I eixe és el debat quan intentem explicar-ho.
Vosté s'estranya.
Bé, jo no estic diguent-li per què no s'ha d'estranyar.
Però és lògic que si mosatros fem alguna cosa intentem explicar per què ho hem fet, no que diguem que el que estem dient ací ho fiquem en una esmena.
Jo pense que això queda clar i que vosté entendrà perfectament quina és la missió quan estem explicant des d'ací les esmenes que presentem.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Té la paraula.

">El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyor president.

Senyories, és una qüestió de conceptes.
Mire, un exemple molt clar que a voltes és.
.
.
Ací estem en les Corts Valencianes, i no fica darrere que són democràtiques, tot el món sap que són democràtiques.
Per tant, no fa falta com jo li dia abans rizar el rizo ni soldar i reblar.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Soler.

Senyories, anem a votar les esmenes 75, 79 i 89.
Senyories, comença la votació.
Sí, 29; no, 41; abstencions, 1.
Queden rebutjades.

A l'article 28.
Senyories, comença la votació.
Sí, 40; no, 25; abstencions, 5.
Queda, per tant, aprovat.

Com no tenen esmenes, anem a votar el 29, 30 i 31.
És aixina senyor Cabot?
D'acord.
Procedim a la votació.
Comença la votació.
Senyories, comença la votació de l'article 29, 30 i 31 perquè no tenen esmenes.
Comença la votació.
No va?
(Remors) Senyories, comença la votació.
Sí, 42; abstencions, 30; nul, 1.
Queden, per tant, aprovats.

El 32.
Senyories, comença la votació.
Sí, 42; no, 24; abstencions, 6; nul, 1.
Queda, per tant, aprovat.

I ara, com no tenen esmenes, el 33 i el 34.
Senyories, comencem la votació.
Sí, 43; abstencions, 28.
Queda, per tant, aprovat.

Fetes les agrupacions, han donat un resultat positiu.
Gràcies, senyor Cabot.

La 82, del Pspv.
Senyor Lozano.

">El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

L'esmena 92.
Tot el contingut d'aquest article ja existix desenvolupat en una orde i se vénen realitzant convocatòries anuals per subvencionar la millora dels camins rurals.
L'article no modifica en absolut l'orde existent i no introduïx res nou.
És pel que considerem que al ser innecessari caldria suprimir-lo, perquè si no una vegada més queda clar que l'interés no és fer una llei amb ambició, que vullga anar més lluny sinó que com no se sabia com omplir-la han anat ficant articles sense contingut o, almenys, amb el contingut d'unes altres ordes que no milloren per a res esta llei.

Gràcies, senyor president.

">El senyor vicepresident primer::

Moltes gràcies.

Senyor Soler.

">El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Lozano, en esta esmena 92, que és la que vosté ha defensat, volen suprimir l'article que parla de millora de les infraestructures municipals.
No mos pareix encertat, mos pareix que les infraestructures municipals està bé que figuren en la llei i està bé que se milloren i mos pareix molt bé fer cas al municipalisme i no aprovar-li esta esmena.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer::

Moltes gràcies.

Senyor Lozano, no vol fer ús de la paraula?
Però jo crec que m'he referit abans a la 82 i vosté ha defensat la 92.
No obstant, per això està el cap, per pensar.
Anem a votar la 92.
És aixina?
(Remors) Noventa y dos, que es un nueve y un dos.
(Rialles) (El senyor Maluenda Verdú parla sense micròfon: «La 82 encara que no ha segut defensada.
S'ha de votar.
«)

Es lógico lo que ha dicho el señor Maluenda.
Por lo tanto, vamos a proceder a votar la 82 y después votaremos la 92.

Senyories, votem la 82.
Comença la votació.
Sí, 29; no, 43; abstencions, 4.
Queda, per tant, rebutjada.

Passem a la 92.
Senyories, comença la votació.
Sí, 32; no, 43; nuls, 1.
Queda rebutjat.

Els articles 35 i 36, separats, separats -perdó-, supose que vosté demana la paraula perquè falta l'esmena número 84.
Per tant, té vosté la paraula, senyor Peris.

">El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

El capítol II del títol II, que parla d'obres d'interés de la comunitat en matèria d'aprofitaments hidràulics i, en aquest cas, l'article 35 dintre d'eixe capítol planteja obres classificades d'interés general de la Comunitat Valenciana, nosaltres pensem -i eixe és el sentit de l'esmena i per a nosaltres és una esmena molt important, molt important-, pensem que obres d'interés general justament d'infraestructures agràries de la Comunitat Valenciana, com diu la nostra esmena 84, haurien de ser aquelles que garantiren l'extensió del conreu de l'arròs justament, que és un dels conreus més importants que tenen més paper mediambiental de tots els que n'hi han a la nostra comunitat.

Si té algun futur l'arròs, i cada vegada.
.
.
, ja hem vist ara, fa molt poc de temps, com hi ha hagut una penalització de la Unió Europea per l'extensió de l'arròs i no que es fa ací, sinó l'extensió de l'arròs justament en territoris que en el seu dia, quan es feren aquells plans, per exemple recorde el Plan Badajoz que resulta que era per a fer tomaca i són territoris que no tenen res a vore amb les nostres marjals on l'arròs és un conreu ambiental, és una planta adaptada al clima i a la situació lacustre de les nostres marjals i, per tant, si obres d'interés general de modernització de les estructures agràries n'hi ha importants, que a més connecten en eixe paper cada vegada més important en la política agrària comunitària, que és el paper de l'agricultura ambiental, serien les obres que nosaltres proposem que siguen declarades d'interés general, de garantir la possibilitat que en totes eixes zones humides, que a més, ja era hora, ja estan catalogades, justament es poguera estendre el conreu de l'arròs substituint, obrint un procés, evidentment negociat i subvencionat de substitució, dels conreus citrícoles que justament forcen al dessecament d'eixes marjals per a poder viabilitzar la citricultura on no li toca, on no és un conreu que correspon, que és en les zones humides.

Per tant, pensem que en tota eixa sèrie d'obres d'interés general que definix l'article 35, i per tant, imagine jo, que després hi haurà una voluntat política de la Generalitat Valenciana d'invertir en eixes actuacions, estaria molt bé que obres d'interés general es declararen les necessàries per a garantir l'aigua, l'existència de l'aigua en eixes marjals, per a fer viable i compatible la conservació del medi i tots els seus valors de biodiversitat que tenen eixes marjals, nostres litorals mediterrànies i el conreu de l'arròs, que també és una garantia de renta agrària de moltes famílies que conreen l'arròs tradicionalment.

I que a més a més, conforma un dels paisatges que més ens identifiquen com a poble.
Justament eixa visió de l'arròs, la barraca, l'Albufera, és un dels paisatges que els nostres escriptors sempre han reconegut i reconeixen com el paisatge típic antropològic dels valencians.

Per tant, pensem que a més de modernització, del reg de degoteig, de les séquies, dels embassaments, dels pous, obres d'interés general en la modernització de les nostres estructures, hauria de ser garantir que les zones humides, catalogades, que ja estan catalogades, de tot el nostre litoral, es produix un procés decidit i definit per la Conselleria d'Agricultura, de substitució dels conreus que no són viables en les zones humides, i que per a fer-los viable es dessequen les zones humides, pel conreu mediambiental de l'arròs.

Estaríem, torne a dir, garantint eixe seguir en eixa cultura de l'arròs de moltes famílies, i també d'alguna manera estaríem garantint tota una part de la qüestió alimentària nostra; que efectivament, el nostre arròs és molt millor, molt millor l'arròs nostre que eixe arròs que ens ve de Vietnam, de Tailàndia, etcètera, etcètera, i que cada vegada ocupa més els nostres mercats.
Benvingut siga eixe, però estaria molt bé que mantinguérem i produirem assegurar eixe arròs en les nostres marjals.
Estaríem garantint l'arròs i les marjals.

Si això no és una obra d'interés general d'esta comunitat, crec que poques, poques per moltes raons, històriques, culturals, antropològiques i també agrícoles, són de tant d'interés general per al futur dels valencians i les valencianes.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Ferraro.

">El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyories.

Senyor Peris.
No procedix esta esmena i vosté ho sap molt bé, vosté ho sap molt bé.
Hem parlat moltes voltes de l'arròs, del seu cultiu, dels problemes de l'OCM, de totes les seues peculiaritats i de la seua importància en les zones humides de la Comunitat Valenciana.
Hem parlat moltes vegades, i en la comissió hem arribat en moltes ocasions a transaccionals demanant coses a favor de l'arròs.
Per tant, inclús vosté sap que el president de la Generalitat ha obtingut compromisos efectius amb el comissari Fischler fa poc de temps, i que per la seua peculiaritat hi ha previstes inclús ajudes mediambientals per al seu cultiu.

Però, senyor Peris, este no és l'objectiu de la llei.
La llei contempla l'ordenació i modernització de les estructures agràries, de totes, no d'una sola, de totes.
És evident que a través dels mecanismes que la pròpia llei contempla se podran portar a terme els desitjos que la seua senyoria expressa a través de la seua esmena.
Però ha de quedar clar que la llei no es pot particularitzar sense riscs d'oblit d'altres cultius, que també són molt importants per als agricultors de la Comunitat Valenciana.
En conseqüència no és possible acceptar la seua esmena.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Per a rèplica, senyor Peris.

">El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ferraro.

És veritat que en la comissió parlem moltes voltes de l'arròs.
Però a mi em preocupa que no s'entenga, quan parlem d'agricultura mediambiental, i em preocupa que les obres d'interés general que ací es definixen, acaben uniformitzant tant el territori que facen després d'elles irrecognoscibles els espais naturals abans existents, abans d'eixes actuacions.

Per això, insistim, les zones humides nostres, litorals, catalogades, és en aquest moment la Conselleria d'Agricultura hauria de fer un esforç importantíssim, de garantir eixos espais, i justament garantir-los actuant per a fer possible eixa inundació temporal que necessiten, que justament en haver arròs i en haver inundació temporal hi ha tota una biodiversitat que fa que siguen les nostres marjals, com la de l'Albufera, els espais privilegiats per a per exemple les aus migratòries.
I és perfectament possible.

I vull dir-ho amb rotunditat: si no hi ha arròs, no hi haurà Albufera.
Si no hi ha arròs, no hi haurà Albufera, i a més a més acabarà la salinització de tots els aqüífers litorals.
És a dir, garantint i fent eixes actuacions estem garantint l'arròs, estem garantint els aqüífers litorals d'aigua dolça i estem garantint el nostre espai, el nostre paisatge, el paisatge valencià.
Per això jo crec que dintre d'eixos aspectes de l'arquitectura de l'aigua, pocs més bàsics i més d'interés general de la Comunitat Valenciana que eixa aposta per l'arròs en les zones humides.
I pense, efectivament, mantenir i batallar perquè açò siga possible.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor Ferraro.

">El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyor president.

Senyor Peris.
L'article 35 objecte de la seua esmena, parla d'obres classificades d'interés general en la Comunitat Valenciana, i parla de sanejament de terres; canalització i protecció de margens en llits públics; basses de regulació i emmagatzemament de les capacitats de les quals hauran de ser justificades; anivellació i condicionament de terrenys; construccions i instal·lacions ramaderes; obres necessàries per a la conservació del medi ambient i en especial per a evitar els seus impactes ambientals; obres necessàries per a la conservació del patrimoni artístic, etcètera, etcètera, etcètera.
Per a tota l'agricultura, per a tots: l'arròs, les fruites i les hortalisses, per al secà, per al regadiu, per a tots.
No podem fer discriminacions.

Res més i moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyories, anem a començar la votació.
L'esmena número 84.
Senyories, comença la votació.
Sí, 30; no, 42; queda rebutjada.

A l'article 35.
Senyories, votem l'article 35.
Comença la votació.
Sí, 40; no, 26; abstencions, 4; nuls, 3; queda aprovat.

L'article 36.
Senyories, comencem la votació.
Sí, 41; no, 26; abstencions, 5; queda aprovat.

Els articles 37 i 38 no tenen esmenes.
Anem a votar-los conjuntament.
Senyories, comença la votació.
Sí, 41; no, no cap; abstencions, 31; queda aprovat.

L'article 39.
Senyories, comencem la votació.
Sí, 42; no, 26; abstencions, 5; queda aprovat.

L'article 40.
Senyories, comencem la votació.
Sí, 41; no, 26; abstencions, 5; queda aprovat.

El 41.
Senyories, comença la votació.
Sí, 42; abstencions, 34; queda aprovat.

I el 42.
Senyories, comença la votació.
Sí, 42; no, 29; abstencions, 5; queda aprovat.

L'esmena 93, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, i les següents.

">El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

En estes esmenes demanem que se suprimisquen els articles, perquè el seu contingut ja està regulat en l'Ordre de la conselleria del 19 de maig del 2000, o bé fan referència alguna d'elles també a la Llei 19/95.
Una vegada més tenim la impressió que són articles reiteratius, que sols estan per a omplir la llei.
Que tindrien sentit si hagueren aprovat les esmenes que fan referència a condicionar les actuacions per a aconseguir en tot moment explotacions viables.
Però com açò no ha ocorregut, no té sentit que la llei torne a repetir el que ja està en funcionament, sense aportar absolutament res nou al que ha diu l'ordre.

La pregunta és: Per què volen perdre temps en una cosa que ja està en vigor, que s'està aplicant en segona convocatòria des de l'1 de novembre, i que l'ordre ja està aprovada per Brussel·les?
Una ordre que està, tingué poc d'èxit en el sector per la seua falta d'ambició i d'incentius.
La realitat és que són molt poca gent la que està agarrant-se a ella per la falta d'eixos incentius, i per la falta d'eixa ambició per aconseguir unes altres coses que ja estiguen fora del que arreplega la Llei 19/95.

A mosatros mos haguera agradat que la llei que estem discutint haguera sigut capaç d'harmonitzar, millorar i superar clarament la suma d'aquestes normes vigents.
L'ordre parla de cultiu en comú, de cultiu d'explotacions comunitàries, i aquesta llei hauria d'haver reforçat lògicament al nostre parer, hauria d'haver reforçat el paper de llauradors i ramaders a temps total, per tot el que hem estat explicat.
Lògicament és la llei de vostés, però mosatros creiem que en la voluntat d'ajudar a millorar eixa llei, un dels components principals era donar-li protagonisme a llauradors i ramaders professionals com a motor d'eixa nova agricultura.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Soler.

">El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Lozano.
Com vosté molt bé ha dit, este bloc parla d'eliminació d'articles.
Jo seguisc en el mateix, vostés han agarrat les tisores i jo estic convençut que no haguera quedat una bona llei si els haguérem fet cas a vostés.
Jo li diré, article per article, amb molta rapidesa, per què no mos pareix bé.

Mire, l'article 43, no mos pareix substituir-lo perquè fa referència a la conselleria competent en agricultura.
L'article 47, és fonamental perquè mos permetrà determinar la superfície mínima de l'explotació concertada.
El que vostés volen suprimir, en esta esmena 96, comptabilitza les ajudes de manera que els titulars de les explotacions se poden beneficiar d'ambdues.
L'esmena de supressió, la 97, considerem necessari regular les formes associatives.
L'esmena 100, que vol suprimir l'article 50, me pareix contradictòria.
Vostés, que en alguna esmena han demanat extremar els controls, en esta esmena pretenen eliminar l'informe tècnic.
Pensem que és precís garantir la correcta aplicació de les ajudes.
I hui, que es requereix informe tècnic per a quasi tot, en tots els àmbits, no anem a llevar-lo d'ací.

Volen suprimir també l'article 51, que parla de l'objecte de les ajudes.
Per tant, no podem eliminar-lo.
I si no eliminem el 51, tampoc podem eliminar el 55, que este article parla de les ajudes a la gestió de les explotacions agràries.
Per tant, tampoc podem eliminar-lo.

I l'article 56, mire, si no eliminem les ajudes, com anem a eliminar els requisits per a obtindre-les?

Per tant, no podem eliminar cap dels articles que vosté mos demana.

Res més i moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Lozano.

">El senyor Lozano i Pastor:

Efectivament, senyor Soler, jo crec que vosté ho ha dit claríssim.
Vostés no poden llevar el que mosatros pretenem, perquè la llei no deixa de ser la suma de tot el que ja n'hi ha en el mercat, per dir-ho entre cometes i en termes de venda.

Si està tot ja fet a través d'ordres, està ja tot desenvolupat, eixa política que estan portant des de la Conselleria d'Agricultura ha tingut un resultat negatiu en el camp valencià, i sobretot pensant en les persones, lògicament esta llei no va a millorar eixe contingut.
I de l'única manera que s'haguera pogut fer era incorporant eixos matisos, que per a vosté no tenen importància, o dóna la impressió que no tenen valor, però que per a mosatros sí que tenen molt de valor.

Per això insistíem que era fonamental i ho condicionàvem que s'hagueren aprovat les altres esmenes que sí que feien referència vertaderament a un contingut i, sobretot, a una filosofia, que és la que hauria d'haver estat tota la llei impregnada.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Soler.
 Moltes gràcies.

Senyories, anem a començar la votació de les esmenes 93, 95, 96, 97, 100, 101, 105 i 107.
D'acord?
Senyories, comença la votació.
Sí, 33; no, 42; nuls, 1.
Queden, per tant, rebutjades.

A l'article 43.
Senyories, comencem la votació.
Sí, 43; no, 27; abstencions, 5.
Queda, per tant, aprovat.

Articles 44, 45 i 46, que no tenen esmenes.
Senyories, comencem la votació.
(Remors)

">El senyor Vives i Moncho:

Senyor president, per a demanar-li que el 44, 45 i 46 es voten separadament.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

A l'article 44.
Senyories, comença la votació.
Senyories, repetim la votació per raons tècniques, com vostés poden comprovar, no per altres.
Comença la votació del 44.
Sí, 43; abstencions, 34.
Queda aprovat.

El 45.
Senyories, comença la votació.
Sí, 43; no, 29; abstencions, 5.
Queda aprovat.

El 46.
Comença la votació.
Sí, 43; abstencions, 34.
 Queda aprovat.

El 47.
Comença la votació.
43 afirmatius; no, 26; abstencions, 6.
Queda aprovat.

El 48.
Comença la votació.
Sí, 43; no, 29; abstencions, 4.
Queda aprovat.

El 49.
Comença la votació.
Sí, 44; no, 29; abstencions, 4.
Queda aprovat.

El 50.
Comença la votació.
Sí, 42; no, 28; abstencions, 4.
Queda aprovat.

El 51.
Comença la votació.
Sí, 43; no, 29; abstencions, 5.
Queda aprovat.

El 52.
Comença la votació.
Sí, 43; abstencions, 34.
Queda aprovat.

El 53.
Comença la votació.
Sí, 43; no, 33; abstencions, 1.
Queda aprovat.

El 54.
Comença la votació.
Sí, 43; no, 30; abstencions, 4.
Queda aprovat.

El 55.
Comença la votació.
Sí, 41; no, 32; nuls, 1.
Queda aprovat.

El 56.
Comença la votació.
Sí, 43; no, 34.
Queda aprovat.

No tenen esmenes el 57, 58, 59, 60 i 61.
Per tant, anem a votar-los.
Comença la votació.
Sí, 43; abstencions, 34.
Queden aprovats.

Senyories, el Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, l'esmena 111 i següents.
Senyor Lozano.

">El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyor president.

El que venim a dir amb estes dos esmenes que es diga abans de ficar en funcionament la llei quines seran les unitats territorials base, perquè si s'utilitzen les actuals, si no recorde mal estaven al voltant de 5.
000 metres quadrats en regadiu i una hectàrea aproximadament en secà, vol dir que es podran utilitzar unitats mínimes de parcel.
lació que avui ja són obsoletes i queden clarament insuficient.
Estem parlant, senyories, de poder fer viables les explotacions com a garantia de supervivència dels seus titulars.
Estem parlant d'explotacions que responguen a les necessitats de produir aliments per als consumidors; explotacions que en regadiu haurien de ser en una base.
.
.
de la seua superfície base per a ser competitives i per tant tindre una base territorial suficient.
I en l'interior, lògicament, haurien d'ajudar-les a diversificar, perquè inclús tenint eixa base si no és amb una diversificació a base de ramaderia, producció pensada en el turisme i turisme rural, lògicament ho tindran molt mal.
En definitiva, el que intentem és que es definisca ben bé eixa base, eixe mínim que haja de tindre les parcel·les per a tindre una base territorial concentrada en parcel·les grans que facen possible la seua viabilitat.

Gràcies, senyor president.

">El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Lozano.

Senyor Soler.

">El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyor president.

Senyories, miren, estes dos esmenes anem a rebutjar-les perquè les considerem innecessàries.
Tal i com queda la llei està clar que les unitats mínimes de cultiu han de ser viables, si no, no entrarien ahí.
I està evidenciat també en el text de la llei tot el que li hem comentat abans.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyor Lozano.

">El senyor Lozano i Pastor:

Sí, ràpidament.
Efectivament hauran de ser, eixe és el temor que tenim i pel que mos agradaria que abans es diguera, perquè si no es podran utilitzar les que existeixen ara, en estos moments, i això podria complicar més eixa base territorial.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyor Soler.
Moltes gràcies.

Senyories, votem les esmenes 111 i 113.
Comença la votació.
Sí, 32; no, 42; abstencions, 2.
Queden rebutjades.

A l'article 62.
Senyories, comença la votació.
 (Pausa) Senyories, no hi ha inconvenient en repetir la votació, en absolut.
Senyories, anem a repetir la votació de l'article 62.
Senyories, comença la votació.
Sí, 42; no, 30; abstencions, 5.
Queda aprovat.

I ara el 63 i el 64.
Senyories, comença la votació.
Sí, 41; no, 1; abstencions, 34.
Queda aprovat.

El Grup Mixt la 112.

(Remors) Señor Vives, haga el favor de pulsar y así ponemos orden a lo acústico.

">El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Agruparem la resta d'esmenes que ens queden.
Aquest agrupament serà la 112, 115 i també les esmenes a l'exposició de motius 117, 118, 119 i 120.

La 112 i 115 plantegen que nosaltres no comprenem ni estem d'acord que una de les iniciatives modernitzadores importants d'avantguarda que havia pres la conselleria, com és allò del banc de terres, de les iniciatives que estan en l'històric de la reivindicació dels sectors professionals agraris valencians, dels sectors progressistes, el camp valencià justament amb poc més de dos anys d'estar en funcionament i possiblement poc, poc publicitada, poc desenvolupada, amb poc d'interés que anara endavant, ara, aquesta llei se'n aprofita i es deroga.
I, per tant, pensem que és un poc contradictori, és una de les contradiccions que té aquesta Llei de modernització d'estructures que deroga una iniciativa, justament presa, de les poques que anteriorment a esta llei havia pres la conselleria, i que solament amb tres anys en vigor i, ho torne a dir, jo crec que poc publicitada, poc espentada, poc recolzada, s'ha quedat ahí i ara acaba derogant-se.

I la resta, els altres quatre esmenes, són esmenes a l'exposició de motius de la llei, esmenes per a nosaltres molt importants, perquè en el títol I de l'exposició de motius, en el primer apartat, si quedara com està, si el llegim amb deteniment, podria algú dir si estem tan bé, per a què cal la modernització de les estructures agràries?
.
És a dir, en l'exposició de motius s'ha fet insuficient anàlisi crítica de la situació.
I, per tant, nosaltres pensem que tampoc ha anat tan bé la història, l'actuació de l'administració en l'històric de l'agricultura valenciana.
Ahí fa un totum revolutum que no se sap molt bé si està parlant de la república, del franquisme, després, ara, del període constitucional, que es poc afortunat, es pot dir també, molt desafortunat, és a dir, no és exactament així històricament en la història agrària de l'època contemporània valenciana.
I després també son molt crítics quan analitza l'ingrés en la Unió Europea, que a més ho planteja com a passat.
Diu: l'ingrés de la Unió Europea va significar un procés d'adaptació.
.
.
I com si això ja estiguera fet.

Nosaltres justament pensem que en eixe anàlisi de l'actual situació de les estructures agràries valencianes respecte a la política agrària comunitària, cal ser molt més rigorós.
I justament ahí plantegem la necessitat de l'esmena 118 en allò que no és l'agricultura valenciana una agricultura que estiga subvencionada com la continental sinó, al contrari, és una agricultura justament abocada al mercat i per això és una agricultura necessitada de modernització, de modernitzar-la en edat, de baixar-li l'edat als agricultors joves, per tindre més agricultors joves, i també, necessàriament, de professionalització.

Per a nosaltres estes paraules són fonamentals.
No volem una agricultura subvencionada, volem una agricultura europea mediterrània de mercat, però amb joves agricultors i professionalitzada.
Això no ho diu l'exposició de motius.
I si no ho diu no s'entén la necessitat de la llei, si no ho diu no s'estén la necessitat de la llei.
Perquè ja a partir del títol II, el títol II el que fa és explicar què ve a la llei; és a dir, on estan els motius de la llei és molt deficient, és molt deficient.
I per això nosaltres hem fet un esforç perquè reconeguera la situació de l'agricultura, s'adequara a la realitat eixa exposició de motius i efectivament, després, ja venien totes les esmenes a la millora eixa que, torne a dir, eixa ampla possible millora de la Llei de modernització d'estructures agràries.

Per tant, si no hi ha una exposició de motius més històrica, més racional, més real, és a dir, que reconega la necessitat de modernització d'estructures, estaríem fent una llei sense una motivació real.
I jo pense que la societat valenciana no entendria per a què volem modernitzar estructures si els va tan bé, si tot ha estat tan bé i ara va tan bé i el procés d'adaptació europea, ja ho hem aconseguit.
I a partir d'ahí, si som tanta avantguarda, per a què fa falta la Llei de modernització d'estructures agràries valencianes?

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Ferraro.

">El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyor Peris, anem a parlar en principi de les dos esmenes, la 112 i 115, que es refereixen al banc de terres.
Esta llei, senyor Peris, abandona, abandona mides que o havien resultat infructuoses en la seua aplicació o no compten amb el suport de la directriu de la política agrària comú.
És el cas de l'anomenat banc de terres, l'experiència del qual en la comunitat, no solament en la nostra sinó a l'andalusa i en el Principat d'Astúries, no precisament regides pel Partit Popular, van ser molt negatives i troben en l'actualitat seriosos obstacles d'admissió per la Unió Europea a més, sent reemplaçades pels denominats mecanismes de substitució, açò és el subingrés de joves agricultors en el lloc d'aquells que deixen l'activitat aprofitant les estructures agràries ja existents.
Per altra banda, el dit banc de terres va distorsionar el mercat del sòl agrari sense aconseguir les finalitats previstes.

Quant a les esmenes 120, 117 i 118 dir-li, senyor Peris, que anem a acceptar-li l'esmena 117, pel qual demane a la Presidència la votació per separat.
I quant a les esmenes 118 i 119 s'ha tramitat a la Mesa esmenes transaccionals, que espere que siguen votades afirmativament per tota la Cambra.

Per tot això, arrepleguem les aportacions que el Grup Mixt, a través del senyor Peris.
.
.

">El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.

">El senyor Ferraro Sebastiá:

.
.
.
desitja efectuar a l'exposició de motius.

Vull aprofitar esta última intervenció per a agrair-li, senyor Peris, el to que ha imprés als debats i la seua predisposició per arribar a acords transaccionals, que no dubtem que han millorat la llei en el seu tràmit parlamentari.

Res més i moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyor Peris.

">El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Encara que no tot allò que jo haguera volgut, senyor Ferraro.
La llei encara és manifestament millorable, manifestament millorable.

No obstant això, és de veres que la transaccional inclou les paraules per a nosaltres clau, que és la professionalització i el rejoveniment dels agricultors valencians.
I, per tant, agraïm també l'esforç de reconèixer que l'exposició de motius era deficient, perquè no era real, és a dir, no feia una radiografia que després justificara eixa modernització d'estructures agràries.

Però dit això, no compartisc eixa visió tan negativa del banc de terres.
Jo pense que el que passa és que es fan eixes mesures i acaben no potenciant-se suficientment i, per tant, s'acull molt poca gent.
I, efectivament, no tenen una funció.
Acaben no tenint funció perquè no acaben les administracions creent-se la mesura.
És a dir, la proposen els sindicats agraris progressistes, s'aprova possiblement per quedar bé o en algun moment no sé si preelectoral, i després, com no se la creuen, acaben no potenciant-la.

Però jo continue pensant que la mesura del banc de terres és positiva per a la millora i modernització de les estructures agràries valencianes.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Hay dos enmiendas transaccionales, la enmienda número 118: «Enmienda de adición a la exposición de motivos.
Añadir, después del cuarto párrafo, el siguiente texto: 'No se puede decir que la reforma de la PAC realizada durante el año 1992 haya convertido a la agricultura valenciana en una agricultura subvencionada, sino al contrario: hasta la nueva reforma que supone la Agenda 2000 ha primado la agricultura de tipo continental en detrimento de una agricultura mediterránea como la nuestra.
Por ello, la agricultura valenciana, antes y después de las nuevas políticas agrarias de la Unión Europea, es una agricultura volcada al mercado, que no vive de las subvenciones y que necesita la reforma de sus estructuras productivas y la profesionalización de unos agricultores más jóvenes que gestionen explotaciones viables y competitivas ante la mayor liberalización de los precios y mercados que hay«.
Està firmada pels portaveus amb data de hui.

Senyories, comencem la votació.
Comença la votació.
Sí, 76.
Per tant, queda aprovada per unanimitat.

Senyories, una altra esmena transaccional, la 119, que diu el següent.
Com està escrita aquí en castellà, la llig en castellà.
«Substituir los párrafos quinto y sexto por el siguiente: 'En el presente, ante los nuevos retos que impone la aplicación de la política agraria, cada vez más rigurosa y exigente, se hace necesaria una revisión de los contenidos que venían configurando el alcance y significado del derecho agrario y su necesaria adaptación a los nuevos valores y expectativas demandadas por la sociedad, entre estos, la renovación funcional del espacio rural como eje vertebrador de las políticas de desarrollo rural; el desempeño de una actividad agraria armónica con la defensa y conservación del medio ambiente y los equilibrios ecológicos básicos, junto con la seguridad y la calidad de los productos agroalimentarios, constituyen ya auténticos capítulos imprescindibles de la ordenación del desarrollo agrario«.
Firmada pels portaveus.

Per tant, senyories, anem a iniciar la votació.
Comença la votació.
74 vots afirmatius i 2 negatius.
Queda, per tant, aprovada.

El resto de enmiendas.
(Pausa)

">El senyor Perelló Rodríguez:

Gracias, señor presidente.

Era para intentar hacer dos agrupaciones.
Votadas la 118 y 119 con la transaccional, queríamos votar por separado la 112, 117, 115 y 120.
O sea, la 112 y 117 juntas, 115 y 120 juntas.

">El senyor vicepresident primer:

Lo ha expuesto usted muy claramente, y yo lo he recogido así.
Muy bien.

La 112.
Senyories, comencem la votació de la 112.
Comença la votació.
Sí, 34; no, 42; nuls, 2.
Queda, per tant, rebutjada.

Ara la 115 i 120.
Senyories, comença la votació.
Sí, 6; no, 41; abstencions, 30.
Queda rebutjada.

Ara el tercer bloc, la 117.
Senyories, comença la votació.
Sí, 76.
Senyories, queda aprovada.

A la disposició addicional primera.
Senyories, comença la votació.
Sí, 43; abstencions, 35.
Queda aprovada.

Disposició addicional segona.
Senyories, comença la votació.
Sí, 43; no, 31; abstencions, 3; nuls, 1.
Queda aprovada.

Disposició derogatòria.
Senyories, comença la votació.
Sí, 43; abstencions, 34; no, 1.
Queda aprovada.

Disposició final.
Senyories, comença la votació.
Sí, 44; abstencions, 34.
Queda aprovada.

I l'exposició de motius, que queda incorporada com a preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
Sí, 44; no, 30; abstencions, 4.
Queda aprovada.

A la totalitat de la llei.
Senyories, comença la votació.
Sí, 43; no, 30; abstencions, 5.
Queda aprovada.

Senyories, per a explicació de vot, el Grup Mixt.

">El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

">El senyor vicepresident primer:

Senyories, pregue silenci, per favor.

">El senyor Peris i García:

Nosaltres pensem que…

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor diputat.

">El senyor Peris i García:

…s'ha millorat en alguns aspectes; en altres insuficientment, en altres insuficientment, torne a dir-ho.
És una finca agrària manifestament millorable.

Però suficient, suficient de reconèixer en l'exposició de motius, com sí que ho hem aconseguit, que es plantege que l'agricultura valenciana és una agricultura abocada al mercat, que no viu de les subvencions, que necessita de la reforma de les seues estructures productives, la professionalització amb uns agricultors més jòvens que gestionen explotacions viables i competitives i que, a més, reconeix que l'agricultura mediterrània no està primada per l'agricultura continental de la PAC.

És suficient per a nosaltres això per a partir d'ahí, que ha canviat completament l'exposició de motius, donar, donar una abstenció en el sentit que prompte, prompte podrem modificar l'articulat, i a partir d'ahí canviar l'agricultura valenciana a partir de juny de l'any 2003.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Peris.

Pel Grup d'Esquerra Unida del País Valencià.
Dolors Pérez, té vosté la paraula.

">La senyora Pérez i Martí:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Les set transaccionals que s'han presentat, més unes quantes esmenes aprovades, que s'han presentat hui i que han estat acceptades, han fet que, lògicament, Esquerra Unida del País Valencià es replantejara el vot a la totalitat d'esta llei.

L'abstenció s'ha basat principalment en la necessitat que l'agricultura valenciana per a aconseguir la conservació de la mateixa, ja que any darrere  any estem perdent dedicació de terra agrària a la necessitat de l'agricultura, necessitava, com dic, de forma imprescindible una llei que vertebrara, que regulara i que protegira la terra agrícola al País Valencià.

Esta llei, conforme he explicat des del primer dia fins ara, és una llei que té molts clarobscurs, que les esmenes acceptades són insuficients perquè esta llei siga una llei de tots.
Però que no podem deixar al sector agrari valencià a l'espera de què passarà mitjançant una altra llei.
Havíem d'haver tingut temps per a treballar la mateixa, discutir-la coherentment, aplegar als majors acords possible.

No obstant això, nosaltres esta labor, com vostés ja bé saben, anirem realitzant-la en el successiu, perquè a més a més considerem que esta llei va a ser difícilment aplicable, però que estarem sobre ella intentant millorar-la a partir de tot allò que emana de la mateixa, com són les ordres i els decrets.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora diputada.

Pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, senyor Lozano.

">El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, president.

Senyories.

Quan començàrem la discussió del debat d'este projecte de llei -ja llei-, de veritat que vinguérem amb una actitud totalment contrària.
Per una senzilla raó: perquè els nostres plantejaments eren molt diferents i perquè veiem que el contingut d'esta llei no donava de sí el que necessitava el camp.

No obstant això, veníem amb eixa voluntat que el Partit Popular haguera d'haver sigut capaç de vore com podíem haver arribat a un consens.
Consens no vol dir que només se discutisca sobre la base del que vostés presenten.
També volia dir que en un moment de modèstia, cosa que lògicament pense que no l'han demostrada, hagueren pogut aproximar-se a una situació que mosatros creem totalment necessària.

Hem votat que no perquè aquesta llei creem, amb tota honestedat, que no va a resoldre els problemes de parcel·lació del camp valencià.
Per tant, no va a resoldre el principal problema, que és la falta de competitivitat en uns mercats cada vegada més exigents en qualitat i en servei.

És una llei que no contempla, i que no han introduït en les esmenes presentades, la defensa dels llauradors i ramaders professionals, que, com ja hem explicat, en el futur hauria de ser la base humana per a una agricultura més sana, més respectuosa amb el medi i que ajudara a encapçalar a l'agricultura a temps parcial per poder salvar un model d'agricultura molt arrelat a la Comunitat Valenciana.

És una llei que no pretén parar de cap manera el que més llauradors i ramaders s'hagen d'anar del camp.
I no podem perdre ja ni un més, ja que, com ja hem dit abans, més de 60.
000 han hagut de deixar l'activitat.
I això és una cosa que la Comunitat Valenciana no pot tornar a permetre.
Per tant, eixos 70.
000 o 73.
000 que queden hauria d'haver sigut un objectiu claríssim d'esta llei haver-lo salvat per a poder salvar a la resta d'agricultors.

Per tot açò hem votat que no, conscients que haurem de canviar-ho segurament quan governem, perquè nosaltres creem que la societat necessita un model d'agricultura per fer aliments amb la garantia de tindre al front llauradors i ramaders.
Volem un camp viu i, sobretot, habitat.

Moltes gràcies, senyories.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Lozano.

Pel Grup Parlamentari Popular, senyor Soler.
Quan vullga, senyor Soler.

">El senyor Soler Garibo:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Lozano, continue per eixa línia que van bé, que l'enquesta del CIS els dóna que estan pròxims ja a guanyar ací a la comunitat.
Per tant, continue per ahí que prompte podran canviar esta llei.

Mire, jo pense que el talant del Grup Parlamentari Popular i del Govern ha estat molt clar en la tramitació d'esta llei.
Hem acceptat entre el Ple i Comissió 15 esmenes de l'oposició tal qual, incloses tres del Grup Socialista, 15 tal qual.
Hem transaccionat 7.
Això vol dir que de la llei hem acceptat un 20% de les esmenes presentades per l'oposició.
Eixes xifres al Grup Parlamentari Popular ens deixa satisfets.
Sols ha obtingut en el vot de totalitat el vot en contra d'un grup parlamentari d'esta Cambra, sols un grup, dels quatre que composen la Cambra soles un grup l'ha votada en contra.

Però, este ponent el que ha vist a l'hora de trobar una explicació a això és una diferència d'objectius que es buscaven -com ha quedat patent al llarg del debat- a l'hora de redactar les esmenes.
Jo he d'agrair des d'esta trona, tant a Esquerra Unida com al Grup Mixt, el seu talant i l'esforç que han fet a l'hora d'arribar a eixes esmenes transaccionals.
Com dic, era una qüestió de filosofia.
És a dir, els motius que han dut a Esquerra Unida i al Mixt a redactar les esmenes, des del meu punt de vista, estaven fetes en positiu, estaven fetes per a tractar de millorar la llei.
I així ho hem entés i estem convençuts que en un percentatge prou important queda millorada la llei gràcies a eixes esmenes i des d'ací, des d'esta trona els ho agraisc.
Jo sent molt no poder dir el mateix del Grup Socialista, que les esmenes, des del meu punt de vista -repetisc- han estat fetes a la contra -com jo deia abans-, en contra de.
I així no es pot millorar res.

També ha tirat un guant de tal…, d'asseure's, però en qüestions procedimentals que ara no toquen, tocava abans, tocava l'alternativa quant a l'esmena a la totalitat, tocava tot això plasmar-ho en esmenes.
Però, ara ja, per una qüestió procedimental, ja no pot ser això que vosté vol.

El grau de consens també -m'agradaria fer constar- d'esta llei en el sector ha estat molt elevat: en les cooperatives, en la indústria, en els sindicats agraris.
La llei ha recorregut tots els despatxos i ha assolit un grau de consens molt elevat, potser en alguna organització molt afina a vosté a la millor no tant elevant, però sí que hi ha un grau de consens i un principi d'acord, i amb la resta el grau de consens és molt elevat.
La realitat que tenim en esta comunitat ningú l'ha buscada.
És una realitat minifundista i això és el que la llei tracta de pal·liar fonamentalment.

Miren, havíem de fer una llei que estiguera, en principi, dins del marc de la PAC, que complira la normativa europea.
No era tan difícil.
Que contemplara distintes formes d'explotació en comú sense obligar a ningú a res, sense obligar a ningú, i primant a l'agricultor professional, però, naturalment, primant-lo sense castigar a ningú.
Que s'aprofitaren els recursos, sobretot els hídrics, i que fóra molt respectuosa amb el medi ambient.

Des del punt de vista del grup parlamentari això s'ha aconseguit.
Esta llei aconsegueix tots eixos objectius.
I com a final, i per acabar, aposta per un nou model d'agricultura, que no és ni més ni menys que garantir el futur de l'agricultura valenciana fent-la més rendible.
És a dir, ahí estarem tots d'acord.
Si no fem una agricultura rendible difícilment podrem fer que els agricultors es queden en el camp i tinga una agricultura competitiva.
Per tant, el primer pas és fer-la rendible perquè siga competitiva, que els agricultors puguen quedar-se i que vaja a més l'agricultura valenciana.

Per tant, des d'eixa perspectiva ho hem enfocat, el Grup Parlamentari Popular, el Govern Valencià, fonamentalment la conselleria.
Jo, per acabar, agrair a tots els que han col·laborat en major o menor mesura en esta llei, als tècnics que l'han feta i estic convençut que esta llei és la que necessita el futur del camp valencià.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyories, se suspén el ple, que es reprendrà a les quatre i mitja, a les 16:30.

(Se suspén la sessió a les 15 hores)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 39 minuts)

Debat i votació del dictamen de la Comissió de Governació i Administració Local sobre el Projecte de llei de protecció civil i gestió d'emergències de la Generalitat Valenciana

">El senyor vicepresident primer:

Senyories, bona vesprada.

Reprenem la sessió.
Debat i votació del dictamen de la Comissió de Governació i Administració Local sobre el Projecte de llei de protecció civil i gestió d'emergències de la Generalitat Valenciana.

Presentación del dictamen de la comisión.
Tiene la palabra la ilustre diputada Estela Canales.
Cuando usted quiera, señora Canales.
(Remors)

El señor Pérez Fenoll está recogiendo unos papeles y ahora cuando termine el señor Pérez Fenoll puede usted empezar.

">La senyora Canales Martínez-Pinna:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Me corresponde, como presidenta en funciones de la Comisión de Gobernación y Administración Local, realizar la presentación del Proyecto de ley de protección civil y gestión de emergencia de la Comunidad Valenciana.
Esta decisión la adoptó la Comisión de Gobernación y Administración Local el pasado día 15 de octubre de 2002, una vez culminado el debate de dicho proyecto de ley que es el que se presenta hoy a sus señorías.

Este proyecto de ley fue presentado por el Gobierno valenciano en estas Cortes el pasado día 28 de mayo de 2002, siendo publicado en el Boletín Oficial de las Cortes Valencianas, número 159, de 18 de junio del presente año.
El plazo para la presentación de enmiendas concluyó el 2 de septiembre, siendo presentadas al proyecto de ley dos enmiendas a la totalidad, una del Grupo Mixto y otra del Grupo de Esquerra Unida.
Ambas enmiendas fueron debatidas y rechazas por el Pleno de la cámara en la sesión celebrada el 18 de septiembre del mismo año.
Al articulado se presentaron un total de 248 enmiendas, de las que 97 pertenecían al Grupo Parlamentario Esquerra Unida, 93 al Grupo Parlamentario Socialista-Progressistes, 49 al Grupo Mixto y 11 al Grupo del Partido Popular.

La Comisión de Gobernación y Administración Local procedió a la recepción de enmiendas presentadas y al nombramiento de la ponencia que debía informar del proyecto de ley el día 26 de septiembre del 2002, siendo emitido el informe el mismo día.

El informe de la ponencia fue publicado en el Boletín Oficial de las Cortes Valencianas 173, de fecha 7 de octubre de este año.
El debate en comisión se celebró el pasado 15 de octubre, siendo aprobadas un total de 22 enmiendas al articulado, de las cuales 11 eran del Grupo Parlamentario Popular, 7 enmiendas del Grupo Parlamentario Socialista-Progressistes i 11 del Grupo Parlamentario Esquerra Unida.

Asimismo fueron aprobadas tres enmiendas transaccionales que comportaron la retirada de otras tantas enmiendas parciales al articulado.
Para su defensa ante el Pleno de la cámara han quedado vivas un total de 221 enmiendas, de las cuales 86 son del Grupo Parlamentario Socialista-Progressistes, 87 del Grupo Parlamentario Esquerra Unida i 48 del Grupo Mixto.

Asimismo, por parte del Grupo Parlamentario Popular se presentó un voto particular al artículo 2, que pretende dejar sin efecto las enmiendas 7 y 9 que fueron aprobadas en comisión, presentadas por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida.

Por último, no me gustaría terminar sin agradecer a los ponentes de los distintos grupos políticos el tono utilizado en la defensa de sus enmiendas así como la buena disponibilidad para la agilidad en el debate y desarrollo de la comisión.

Muchas gracias.

">El senyor vicepresident primer:

Muchísimas gracias, señora Canales, por su precisión y su brevedad.

Per Esquerra Unida del País Valencià, el senyor Oltra.

">El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

Anem a defensar en una primera agrupació les esmenes número 1, 2, 4, 15, 16, 17, 20, 22 i 23.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Té la paraula.

">El senyor Oltra i Soler:

La primera esmena de totes és una esmena al conjunt de tota la llei.
És un problema general en les lleis que ve presentant el Partit Popular, i és que per a nosaltres contenen un defecte greu i és el manteniment del llenguatge sexista.
Pareix que segons aquestes lleis solament existixen alcaldes, consellers, ciutadans, etcètera, etcètera.

Jo crec que en estos moments, quan tant s'està avançant en la societat per a resoldre, per a eliminar eixe llenguatge sexista amb tot el que això significa -recentment, aquest mateix dilluns s'ha celebrat el Dia mundial contra els maltractaments de la dona, maltractaments físics que donen peu a una sèrie de coses molt greus i que deuen estar perseguides i penalitzades amb tota duresa-, també existeix un maltractament, en este cas de paraula, podríem dir, en el sentit de no considerar les dones en la normativa, en el llenguatge, en els escrits que se presenten.

Per tant, nosaltres presentem una esmena en el sentit de corregir aquesta situació.
La vam debatre en la comissió.
El ponent del Partit Popular va dir que era innecessària.
Nosaltres no compartim eixa idea que siga innecessària.
Eixe argument d'innecessari l'hem sentit en este tema en moltíssimes ocasions i, per sort, la societat ha anat avançant i ha anat demostrant que sí que era necessari superar eixe tipus de llenguatge, eixe tipus de comportament.

Per tant, igual que en altres casos s'han fet lleis o hem hagut de fer esmenes que sí que s'han acceptat, nosaltres continuem reivindicant que aquesta proposta creem que és interessant i que deuria de recollir-se com a compromís per a eliminació.

Després, en l'article 1 tenim que el projecte de llei planteja regular les actuacions i tal.
Pareix correcte però regular les actuacions ens pareix insuficient.
O siga, pareix que -i en això estem d'acord amb el que diu el mateix Consell Jurídic Consultiu- no solament cal regular les actuacions sinó també els mitjans que se posen per a eixes actuacions.
Els mitjans són el mateix personal, la normativa a aplicar, etcètera, etcètera.
Pensem que aixina es completa molt més.

Tinguem en compte, i és un problema que impregnarà tot el debat de la llei, que aquesta llei ve a substituir-ne una altra que en bona part està quasi verge en el seu compliment però que se suposa que aquesta llei deuria completar i millorar tota una sèrie de qüestions.
En principi no van els tirs per ahí i a nosaltres ens preocupa.

I n'hi ha una altra esmena en el sentit també d'ampliar el concepte de l'objecte i àmbit d'aplicació.
On diu «aquelles accions« deuria dir «el conjunt d'accions dirigides a evitar, reduir o corregir els danys causats a les persones i als béns«.

Després tenim una altra de les esmenes que és la que fa la número 15, que nosaltres el que volem és que ja en els primers articles de la llei, en concret en l'article 4, que es faça una declaració d'intencions i un compromís programàtic molt més contundent del que fa el text de la llei.
I nosaltres proposem -estem parlant de l'article 4, drets dels ciutadans- afegir un nou punt davant de l'actual punt 1, i seria: «La ciutadania valenciana té dret a uns serveis de gestió d'emergències públics i gratuïts i amb uns bons nivells de funcionament o eficàcia en el compliment dels seus objectius.
« És una declaració d'intencions, evidentment, però és una declaració d'intencions que compromet al que fa la llei i compromet la societat valenciana, l'administració valenciana.

En este mateix article de drets dels ciutadans, de la ciutadania diríem nosaltres, també fiquem un altre apartat en el qual es diga que on el projecte parla que la ciutadania té dret a ser informada sobre les actuacions i tal, que no solament siga sobre les actuacions perquè en tot cas en les actuacions normalment es podrà comprovar in situ què és el que està passant, sinó també, a més, sobre quins són els objectius que la llei planteja, quines són les mesures que se plantegen.
I això és una cosa que reivindiquem nosaltres però que també està en el mateix text del Consell Jurídic Consultiu, que he de dir des d'ací que en este aspecte d'aquesta llei fa un informe molt complet, qüestió que a més jo crec que denota les insuficiències normatives d'aquest projecte de llei, problema prou freqüent en les darreres propostes que vénen d'aquesta conselleria.
Ja tinguérem el tema de les àrees metropolitanes i tornem a tindre este problema quant a una feblesa en els arguments jurídics que s'utilitzen.
I en eixe sentit, el Consell Jurídic Consultiu la veritat és que dedica un espai que a mi m'ha cridat l'atenció per com és d'ample de cara a intentar corregir deficiències d'aquest projecte de llei.

Un dels temes, per exemple, de què peca aquest projecte també, és el sentit de declarar una sèrie de qüestions però no establir termini perquè això que es declara que l'administració ha de fer, no establix termini.
Per a quan ho haurà de fer?
Nosaltres, en eixe sentit, i és donar exemple a l'esmena 17, diem que reglamentàriament s'haurà de determinar això perquè és que no hi ha cap compromís en eixe sentit.

Després, també està l'obligació per part de la Generalitat d'informar pública i periòdicament dels interessos i objectius que se perseguixen en una llei com aquesta.
No solament quan ve un fet puntual, una desgràcia, una emergència, que això ja se sap.
.
.

">El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.

">El senyor Oltra i Soler:

.
.
.
sinó que eixa informació la ciutadania té dret a rebre-la de manera permanent, perquè una ciutadania informada segurament respondrà molt millor davant d'una situació d'emergències o una situació necessària com aquesta llei vol resoldre.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Turno en contra.
El ilustre diputado señor Rodríguez Marín.
Don Juan, tiene la palabra.

">El senyor Rodríguez Marín:

Señor presidente.

">El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor diputado.

">El senyor Rodríguez Marín:

Señoras y señores diputados.

Señor Oltra, le diremos en primer lugar que ciertamente, lógicamente, a nosotros no nos parece nunca mal el lenguaje sexista.
No nos parece nunca mal porque en general, aunque es comprensible de todos y nos parece un argumento en cierta manera lícito pero realmente cómodo, lo que no es posible es aceptar este tipo de enmiendas generalizadas, porque no.
Porque mire usted, aun coincidiendo es necesario que usted diga la modificación escrita y a qué artículo el escrito se refiere.
O sea, no se puede decir: «Oiga usted, que toda la ley la coja usted.
.
.
«.
No.
Porque entonces, ¿eso quién lo va a hacer, el letrado?
¿Los letrados de las Cortes ocupan un escaño?
Coja usted y en cada artículo diga a qué se refiere, porque, claro, en ocasiones se referirá a alcaldes o alcaldesas y en ocasiones a alcaldías.

La única cuestión que hay es que en este aspecto, señor Oltra, cuando usted quiera de verdad hacerlo no haga brindis al sol.
Coja usted y artículo por artículo me dice dónde quiere usted que verdaderamente se emplee el lenguaje sexista.
(Una veu: Molt bé!
) Insisto, porque los que legislamos somos los que ocupamos los escaños,  y así tendremos la ocasión de participar y no que nos sea dado de oficio.

Al mismo tiempo, y siguiendo con sus enmiendas, yo tengo que decirle que, hombre, el regular las actuaciones y los medios a mí me da la sensación que son temas un poco aquí como de medio estilo literario.
Si la ley regula las actuaciones obviamente tendrá que tener en cuenta los medios.
Es que hay veces que lo que queremos es poner el apunte personal.

Y luego nos dice usted en las enmiendas al artículo 4 que hay que informar.
.
.
, pero, vamos a ver, ¿qué dice el artículo 4?
Porque es que, claro, al final el artículo 4 dice: «Derechos de los ciudadanos.
Los ciudadanos, entidades, instituciones, organizaciones.
.
.
tienen derecho a que los servicios de intervención frente a emergencias en sus actuaciones cumplan los principios.
.
.
, ser informados sobre los riesgos colectivos, recibir información.
.
.
« Si hace usted una enmienda que empobrece el propio texto de la ley, señor Oltra.
Repite usted lo de la información.

Hombre, yo apostaría porque las señoras y señores diputados se leyeran el artículo porque la enmienda que usted pone -le usted el artículo 4- es muchísimo más expresiva y mucho menos pobre que la enmienda que usted quiere poner.
Razonablemente, señor Oltra -perdón- las diferencias no son.
.
.
aquí podré yo alzar la voz porque sea mi estilo de utilizar la voz en la tribuna, pero con el mayor de los cariños decir que estamos en las mismas y esto son pequeños brindis al sol que nos hace el señor Oltra porque, en definitiva, diciendo lo mismo estamos queriendo cambiar un contenido de la ley.

Razonablemente, a nosotros nos parece que el artículo cuarto es más rico en cuanto a los beneficios de la ciudadanía, sin perjuicio de que lo que usted dice es repetir e insistir en las garantías y en los derechos que le da el propio proyecto de ley.

Nada más y muchas gracias.

">El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Rodríguez Marín.

Para réplica, señor Oltra.

">El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

Home, precisament el que és lamentable és això que dia el senyor Rodríguez Marín, que els legisladors que som nosaltres.
.
.
duguen ací, ells, un projecte de llei que continga este llenguatge.
Això sí que és culpa d'algú en concret, i és culpa dels responsables legisladors, polítics que han dut això, no és culpa dels lletrats ni és de ningú.
És d'ells.
I ja el súmmum és que damunt se defense dient que és més còmode que, home, tampoc pareix mal, que si això ha segut aixina tota la vida.
.
.
Doncs, clar, d'ahí a dir que la política també era cosa d'homes i que no sé què era tal.
.
.
Si volem comencem a tirar cap arrere i al final tornem a l'edat de pedra, no?

O siga, jo crec que és un mètode molt perillós, molt delicat en aquestos moments, molt impresentable -m'atreviria a dir- i crec que inclús políticament no és correcte.
Jo cridaria a una rectificació al Grup Popular perquè crec que no és el moment de defensar encara este tipus de qüestions, jo pensava que estaven superades i que havia sigut un error.
Em preocupa que no siga un error i que damunt es justifique.

I, home!
, l'excusa eixa que siga article per article, doncs, també hem fet lleis així, fent article per article.
Tampoc l'han admés i damunt ens han dit: «Quina manera de fer esmenes!
«.
«40.
000 esmenes de ximpleries d'este tipus!
« O siga, sempre hi ha una excusa per a no fer cas, no ja a les propostes de l'oposició, sinó, a les propostes que en este cas crec que són absolutament raonables.

Després, entrant en altres esmenes, doncs, home!
, el tema de regular les actuacions està molt bé.
Però, una llei no solament haurà de regular l'actuació quan es presenta el problema i què cal fer, sinó també els mitjans que cal posar per actuar davant d'eixa emergència.
I ahí estem parlant de la pròpia normativa, que d'alguna manera alguna cosa es diu, del propi personal que ha d'actuar, que és fonamentalment el cos de bombers, no solament el cos de bombers, però, fonamentalment el cos de bombers, que es dedica  molt poquet, molt poquet espai en aquest projecte de llei a eixa plantilla de personal que ha d'estar ahí.

Després es diu que la ciutadania ja està suficientment bé informada.
Mire, la ciutadania mai està suficientment bé informada.
Tot el que se li faça perquè augmente el nivell d'informació i de participació millor que millor.
I en eixe sentit, l'article 4 parla que els ciutadans tindran dret en les actuacions.
Però, per què solament en les actuacionsÂ ?
HomeÂ !
, ja sabem que quan es produeix una desgràcia cal informar a la població del que passa, però no solament això.
Caldrà també informar d'altres qüestions, inclús tasques de prevenció, d'informació de què cal fer quan es produisca això, perquè ja quan s'ha produït el problema, doncs, home!
, el que és normal és que la gent actue.
I això faltava, que damunt no es diguera res!
D'ahí a allò de Fraga caçant hi ha un pas, clar!

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Rodríguez Marín.

">El senyor Rodríguez Marín:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Oltra, realmente yo creo que aquí estamos discutiendo el fuero, no el huevo, y se lo digo a usted por una sola y sencilla razón.
O sea, ha quedado bien claro que lo que yo entiendo es que, ¡hombre!
, no es extraordinariamente importante para el espíritu de la ley el que a lo mejor la propuesta del gobierno en sí no esté utilizando el lenguaje.

El problema que hay, entonces, señor Oltra, es que si usted plantea ese tipo de enmiendas, por favor, para que nosotros se la podamos aceptar hágalo usted artículo a artículo.
No englobe usted una manera.
.
.
, que al final no sabremos lo que votamos si lo hace de manera general.

Luego, en segundo lugar, ¡hombre!
, yo ya no entiendo que se haga una ley, que el objeto sean unas actuaciones y resulte que no estén previstos los medios.
Parece que usted lo que quiere es jugar aquí a un juego de palabras.
Si son razonablemente una serie de actuaciones, obviamente tendrá que elegirlas en los medios para las actuaciones.
Son obviedades.

Y, finalmente, le vuelvo a decir que yo no he dicho que la ciudadanía esté informada.
He dicho que el artículo 4, muchísimo mejor que sus enmiendas, dice que «los ciudadanos tiene derecho -derecho- a ser informados sobre los mismos colectivos, recibir información e instrucciones sobre las medidas de seguridad, colaborar…« Es decir, no digo que la ciudadanía esté informada de manera sempiterna.
No, no.
Digo que tienen derecho.
Y cuando digo que tienen derechos los ciudadanos es que razonablemente el gobierno tendrá la obligación de informar, porque contra el derecho de la ciudadanía…

Y, claro, el problema al final es que yo ya no sé lo que estamos discutiendo, señor Oltra.
Se lo digo de verdad.
Es que, al final, son estilos de redacción.
Usted quiere que se ponga.
.
.
, que tiene la obligatoriedad.
Y nosotros decimos que la ciudadanía tiene derecho.
Y usted dice, como debate: «Es que aquí se está diciendo que los ciudadanos están informados«.
¡No, señor!
Estamos diciendo que tienen derecho a ser informados de los riesgos que puedan afectarles, además de las actuaciones que se puedan hacer frente a ellos, y, al mismo tiempo, recibir información e instrucción sobre las medidas a adoptar.

Luego, mire usted, yo creo que…

">El senyor vicepresident primer:

Vaya terminando.

">El senyor Rodríguez Marín:

…el texto legal lo cubre…

Señor presidente, creo que los argumentos no dan para más.
Es decir, señor Oltra, tome usted sus propias conclusiones.
O sea, es lo mismo, es lo mismo con distintos colores.

">El senyor vicepresident primer:

Muchísimas gracias, señor Rodríguez Marín.
Muchas gracias.

Senyories, anem a votar les esmenes 1, 2, 4, 15, 16, 17, 20, 22 i  23.

Senyories, comença… Senyor Maluenda?

">El senyor Maluenda Verdú:

Pregue que es vote la 23 a part.

">El senyor vicepresident primer:

Comencem per la 1 fins la 22 inclusive i, després, votarem la 23.
D'acordÂ ?

Senyories, comença la votació.
23 afirmatius; no.
.
.
negatius; nuls, 2.
Per tant, queden rebutjades.

Passem a votar la 23.
Senyories, comença la votació.
Sí, 61; abstencions, 1.
Queda aprovada.

Pel Partit Socialista-Progressistes, l'esmena número 5 i següents.
Té la paraula la il·lustre diputada senyora de Andrés.

">La senyora Andrés Barea:

Señoras y señores diputados.

Hemos empezado a debatir la Ley de emergencias aquí en el pleno, después de haber sido tratada en comisión y, como decíamos anteriormente, es una ley que regula la obligación de la Administración de este tipo de gobierno de asistir a sus ciudadanos en caso de emergencias.

El artículo 1, que trata las enmiendas 5 y 6, habla de los objetivos y ámbitos de aplicación.
Y nosotros habíamos presentado dos enmiendas.
Parece ser que se va a presentar una enmienda transaccional a este artículo 1, que trataremos ahora posteriormente, pero el espíritu de la ley no ha variado en absoluto.
Les decíamos en la enmienda a la totalidad  que esta ley era un híbrido, les decíamos que era un híbrido.
Y hoy, después de las enmiendas presentadas en su conjunto, volvemos a decir que continúa siendo un híbrido con pequeños retoques.

Ya empezamos mal la presentación de esta ley cuando ustedes lo que hicieron fue unas descalificaciones innecesarias a esta ley.
Pero, la salida la verdad es que ha sido casi aún peor porque la situación de las enmiendas que se han aprobado y las enmiendas que se han presentado son escasamente nulas y de poco calado.
 Nosotros denunciamos que no había habido voluntad política de desarrollar la Ley 2/95, y también afirmamos ahora que no hay voluntad política de desarrollar un servicio de emergencias.
No existe esa voluntad.

Este artículo 1, en el objetivo y en el ámbito de aplicación, determina la responsabilidad de los poderes públicos en sus respectivos ámbitos de actuación, según las leyes estatales y también esta propia ley.
Y eso es la implantación de las estructuras y de las unidades operativas necesarias, porque, si no hay parques, si no hay profesionales, tanto bomberos como brigadistas, si no hay medios operativos, si los camiones tienen deficiencias que han sido denunciadas en prensa, si los trajes están caducados, si las escaleras no llegan, si la cosa es bastante deficitaria, es que no hay absolutamente nada.
Es una ley sin contenido, una ley vacía completamente.

No podemos obviar lo que serían los criterios de implantación, algo que nosotros hemos mantenido.
Consideramos que deben de haber criterios previos de implantación para hacer ecuánime el despliegue de los medios.
Ustedes están montando un castillo en el aire.

En el artículo 2 habla de las acciones públicas y de sus objetivos.
Y viendo este artículo la verdad es que vemos bastantes indefiniciones.
Es casualidad que ustedes en este artículo hablen de analizar, de prevenir, de promover la autoprotección, de planificar las respuestas, de intervenir para anular las causas, de preparar de forma adecuada a las personas, de coordinar los diferentes servicios y, sin embargo, no hablen de implantar los servicios.
Es como una huída hacia delante.
Quieren obviar, ignorar, pasan de puntillas, porque, de sombra de implantar, absoluto.

Una vez analizado el territorio y una vez aplicadas las medidas preventivas que, dicho sea de paso, no sabemos cómo está analizado el territorio porque no sabemos cómo está el Patricova, y, desde luego, no hay medidas preventivas, habría que implantar los servicios.
Es como la tercera parte de un banco, pero este banco se ve que no tiene ninguna pata.

¿Cómo van ustedes a ejercer la acción pública?
No pueden garantizar los servicios.
Ustedes sólo quieren demostrar algo que era fundamental en esta ley y que el consejo jurídico lo dijo: el tema del mando único crea confusión.
Abandonan ustedes el tema de la coordinación.

El artículo 3 habla de los principios de actuación de las administraciones públicas creando y manteniendo las situaciones de indefinición, manteniendo a los bomberos voluntarios en el artículo 24.
La situación está bastante confusa.
Y han dejado el tema de la Ley de bomberos por ahora -que hayamos visto- a un posterior reglamento por minimizar la labor de los bomberos profesionales.
Les avisé.
Tienen problemas, no cumplieron los acuerdos del año pasado.
Los van a tener y, a pesar de aprobar esta ley, no los van a solucionar, porque el verdadero problema lo tienen los ciudadanos.
No tienen un servicio correcto, no tienen un servicio correcto.

">El senyor vicepresident primer:

Vaya terminando, por favor.

">La senyora Andrés Barea:

Es la obligación de este gobierno dar una respuesta a los ciudadanos.

">El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Don José Díez, tiene la palabra.

">El senyor Díez Cuquerella:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Estem en estos moments discutint les esmenes 5, 6, 8 i 11, presentades pel Grup Socialista-Progressistes, encara que parega mentida, perquè ací hem assistit a unes reflexions que la majoria d'elles no tenen res a vore amb les esmenes que s'han formulat.
Perquè, ací el que ha fet la senyora portaveu en este tema, del Grup Socialista, ha estat intentar menysprear esta llei que ara duem a l'aprovació, menyspreant-la des d'una òptica que, realment, no és precisament la més adequada.

Pareix que al Grup Socialista sente malament que en esta llei es faça una modificació de la Llei 2/95, que era una llei de les últimes aprovades en el mandat socialista.
Però, senyors del Partit Socialista, és que necessàriament s'ha de fer una modificació d'aquella llei perquè allò no era una Llei d'emergències ni de protecció civil.
Allò era un conveni col·lectiu on es dedicaven la major part d'ella, inclosa la disposició transitòria primera que era, inclús, més llarga que quasi tot el text de la llei, es dedicava a intentar regularitzar una situació del cos de bombers.
Front a això, esta llei el que fa és arreplegar en conjunt tots els mitjans personals i materials d'intervenció en emergències i d'assistència en situacions de catàstrofes, en situacions de prevenció d'incendis, d'extinció i de salvament de les persones i dels béns.

I les esmenes que ni tant sols s'han defés, en estos moments són esmenes que se repetixen, però a més, que el contingut d'elles està arreplegat en altres articles del projecte que ve des del govern a estes Corts.

L'esmena número 5, és quasi exactament concordant en l'article tres de la llei.
L'esmena número 6, concorda perfectament en l'article 14 de la llei.
I l'esmena 11 exactament igual, ve repetint la mateixa proposta que ja està arreplegada en la llei.
A pesar d'això, este Grup Parlamentari Popular ha oferit, en este punt concret, en l'article 1, ha oferit una transaccional.
Transaccional que no ha sigut acceptada pels grups de l'oposició.
I lamentablement, si mosatros fem eixe esforç presentant unes transaccionals, i concretament una a este article 1, i no s'estima; sincerament, no sé quina és la posició exacta que pot tindre el Partit Socialista.

I que des d'ahir que tenen en el seu poder eixa transaccional i unes altres i no tenim ninguna resposta.
La capacitat de diàleg, la capacitat d'intentar arribar a acords en punts concrets i en punts puntuals, per damunt de les diferències dels objectius polítics o per damunt de les diferències dels criteris polítics que són lògiques, honestes i legítimes, el que estic ací en estos moments posant en dubte la capacitat de diàleg que tinga el Partit Socialista, de no donar una contestació a les esmenes que els vàrem presentar.

Lamentant-ho molt, estes esmenes que ací no s'han defés, però que en teoria estan sobre la taula, estan en este hemicicle discutint-se i debatent-se; necessàriament, davant l'escassa defensa que d'elles s'ha fet, haurem de rebutjar-les.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Per a rèplica, senyora Andrés.

">La senyora Andrés Barea:

Bueno, vamos a ver.
En principio, señor Díez, vamos a ver, usted, vamos a empezar lo que es analizar esta ley y qué es lo que pretende esta ley, que sería el objetivo fundamental del artículo 1.
Ustedes dicen que han presentado una enmienda transaccional, que han presentado, que a nosotros nos parece incompleta.
Y le he dicho antes la posibilidad de sentarnos y llegar a completarla, porque a nosotros nos parece incompleta.
No es que nos neguemos y no queramos alcanzar un acuerdo.
Simplemente es que no aceptamos simplemente la postura que ustedes nos plantean, también queremos decir algo.

Una vez dicho eso, la Ley 2/95, a nosotros nos parecía una buena ley.
No es que nos parezca mal que ustedes la critiquen, porque a lo mejor es una de sus propias funciones.
Pero esa ley recogía lo que era la definición de un servicio de emergencias para toda la Comunidad Valenciana y la creación de un servicio de bomberos.
Y aquí desde luego eso no aparece.
Ustedes han renunciado a eso inexorablemente.

A partir de aquí le tendría que decir que la verdad que la cuestión es bastante difícil.
Yo no sé qué decir con respecto si es una ley, si no tienen ustedes los recursos, si los recursos los tienen las propias diputaciones, ¿qué estamos haciendo aquí haciendo una Ley de emergencias de la Generalitat Valenciana?
Podríamos estar haciendo una Ley de emergencias de las diputaciones, que son las que tienen los recursos.
¿Por qué estamos una Ley de emergencias de la Generalitat Valenciana?
No lo llego a entender.
Si es que ustedes pasan de puntillas, obvian el tema importante de las estructuras y la implantación, y pasan completamente de puntillas.

Le voy a decir una cosa.
Hay una cosa muy importante que es lo que le importa a los ciudadanos, que es lo que decía usted, y es que los ciudadanos, ¿usted cree que los ciudadanos creen que ustedes son capaces de dar respuesta ante los incendios?
Pues la verdad es que la cosa está difícil.
Hay un informe del comité de empresa de la Diputación de Valencia, que dice que 77 municipios están a más de veinte minutos, y 43 están a más de media hora.
¿Sabe cuál es la isocrona ideal para controlar un incendio?
Diez minutos.
El 50% de los incendios que se solicitan son incendios para viviendas, para viviendas.
Entonces, ¿de qué estamos hablando?
La verdad es que no entiendo de lo que estamos hablando.
¿Qué es lo que quieren ustedes?

Nosotros estamos pidiendo unos criterios muy claros, y que ustedes en el artículo 3, en el punto 2, hablan y dicen que sustentan la situación en la cooperación, en la coordinación, en la colaboración, en la solidaridad territorial, en la lealtad institucional y en la asistencia recíproca.
Y nosotros no pedimos eso, nosotros pedimos un derecho.
Nosotros pedimos un derecho.
Y ustedes tienen una obligación como gobierno.
Una obligación que se recoge en el artículo 15 de la Constitución…

">El senyor vicepresident primer:

Vaya acabando.
.
.

">La senyora Andrés Barea:

Por lo tanto, abiertos a esa transaccional, pero desde luego no unilateral, sino bilateral.

">El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Señor Díez.

">El senyor Díez Cuquerella:

Gràcies, president.

Senyora Andrés.

Els ciutadans saben que mosatros mos ocupem dels incendis en els que vosté ha fet tanta ressò.
Perquè realment ells saben que en l'època de govern del Partit Popular, a penes mil hectàrees s'han cremat, i en l'època de l'anterior govern varen passar de les cent mil.

Però per un altre costat.
Mire, l'esmena a la totalitat a este projecte de llei ja se va treballar, ja se va debatre en este Ple el passat 18 de setembre.
Hui estem debatent esmenes i vosté, li reitere, fins el moment d'ara, estes esmenes que vosté intenta defendre no s'ha cenyit en absolut.
Se limita a fer una crítica de les possibles actuacions que vaja a tindre la Generalitat en esta llei.
Però en absolut s'ha cenyit vosté al tema de les esmenes.
Com el debat de la totalitat ja ha passat, jo no tinc res més a contestar-li a part del que li he dit en l'anterior intervenció.

Res més, moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyories.
Anem a votar les esmenes 5, 6, 8 i 11.
Senyories… comença la votació.
Sí, 31; no, 37; queden rebutjades.

A l'article número 1.
Senyories, comença la votació.
Sí, 37; no, 31; nuls, 1; queda per tant aprovat l'article referit anteriorment.

Un vot particular, el número 1, del Grup Parlamentari Popular.

">El senyor Maluenda Verdú:

Que passe directament a votació, senyor president.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Senyories.
.
.
Senyories, comencem la votació.
Sí, 37; no, 31; nuls, 1; queda per tant aprovat.

A continuació votem l'article número 2.
Senyories, comença la votació.
Sí, 38; no, 30; queda aprovat.

Pel Grup Mixt, per l'esmena número 10 i següents, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Peris.

">El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

La 10 i totes les que seguixen.
Anem a defensar totes les esmenes conjuntament.

">El senyor vicepresident primer:

Un moment, senyor Peris.
Moltes gràcies, però vaig a repetir-ho jo.
La 10 i totes les esmenes que tenen.
Moltíssimes gràcies.
Té vosté la paraula.

">El senyor Peris i García:

Perquè al contrari que aquest matí, al contrari que aquest matí, no és que haja canviat el Grup Mixt, canvia la natura de la llei que ens arriba.
Estem davant d'una llei que l'única cosa que pretén fer, és justament derogar allò que en la intervenció anterior ha dit molt bé el portaveu del Grup Popular.
És una llei que no té més que un objectiu: derogar el pas importantíssim, mai portat endavant, que suposava l'esperança de la creació del cos únic de bombers que possibilitava la llei que ara es pretén derogar.

I fem una llei completament innecessària, que repetix articles darrere d'articles de lleis estatals.
Que declara en l'exposició de motius, com allò de molt especial, el comandament únic, que ja estava en la llei de l'any 1995.
I que, ho torne a dir, solament pretén acabar amb una esperança, una esperança d'aquest país, i una esperança dels professionals del Servei d'Emergències; que era eixa, justament, llarga, és veritat, és veritat, llarga disposició transitòria primera, que en el seu primer punt, de l'any 1995, deia: «els consorcis provincials i comarcals i les diputacions d'Alacant, Castelló i València, podran optar entre mantenir els seus actuals serveis de prevenció, extinció i salvament, o integrar-los en el Servei d'Emergències de la Generalitat«.

Justament això és l'única novetat real, profunda, que té la Llei d'emergències que se'ns presenta, i de protecció civil.
L'única.
Després és, doncs això, hi ha que omplir articles, voluntariat… Res més.
I clar, nosaltres no anem a participar, esta vesprada no anem a participar.
Nosaltres vam fer una esmena a la totalitat, i les esmenes que havíem fet, efectivament, era tot un seguit de dir supressió, supressió, supressió, supressió, perquè quasi tots els articles estan en altres lleis.

No hi ha novetats, no hi ha novetats.
I l'única novetat seriosa i profunda no ens agrada.
I com sabem que ahí no hi ha possibilitat de consens, perquè justament és el que es pretén: no tenir la Generalitat Valenciana, com altres comunitats sí que tenen, uns bombers de la Generalitat, que és el que ens demanen, que és el que esperen, que és el que seria realment que tindria un comandament únic, uns serveis únics, un mateix nivell de professionalització i de mitjans.
I efectivament, no privatitzats, públics.

Com en el model ahí no hi ha possibilitat de consens, nosaltres no anem a estar ací eixint, suprimisca… No és, no és avui la funció nostra.
Estarem ahí asseguts, anirem votant no, no, no, no.
I anirem repetint-ho.
Perquè nosaltres estàvem d'acord en eixa Llei d'emergències.
Llei d'emergències que efectivament el Partit Socialista, és veritat, en aquell moment va fer tard.
És veritat que es fa després de la desfeta dels incendis, de la tragèdia ambiental que vam tenir l'any 1994.
I jo recorde en aquell moment el desassossec i la ràbia que teníem molts valencians quan les muntanyes dels nostres pobles les véiem incendiades.
També vull recordar-ho.
Teníem la sensació que se'ns estava cremant de manera conscienciosa i pensada el bosc.
També teníem eixa sensació.

Després d'això ve una llei, que efectivament s'aprova en febrer, i que difícilment podia desenvolupar el Partit Socialista que perd les eleccions.
Però vostés, des de l'any 1995 al 2002, tampoc l'han desenvolupada.
I ara ens porten una llei, torne a dir, sense novetats, sense cap novetat, buida de continguts.
I solament amb una única, amb un únic objectiu: que no hi haja un cos únic de bombers.
Reforçar les diputacions provincials, perquè en eixa segona descentralització, el que estem arribant és al que hi havia abans de la primera descentralització, que és donar-li cada vegada més potència a les diputacions provincials, que continuen sent alguna cosa que alguna vegada -i cada vegada està més prompte- s'acabarà perquè hi haurà una llei de comarques que les buidarà de continguts.

Per tant, no anem a fer-los el joc en aquesta llei.
Que torne a dir, no és que ha canviat el Grup Mixt d'este matí a esta vesprada.
Ha canviat la natura de la llei, i ahí no ens trobarem ni en transaccionals, ni en consensos.
No pensem votar cap article d'aquesta llei i a partir d'ahí ja saben vostés que per a no canviar res estava molt bé desenvolupant-la la Llei de l'any 1995.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Peris.

José Díez, senyor diputat.

">El senyor Díez Cuquerella:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats, en especial senyor Peris, representant i portaveu del Grup Mixt.

Bé, res nou ha aportat vosté hui perquè vosté ha utilitzat el Reglament amb l'habilitat que li caracteritza i va presentar en el seu moment l'esmena a la totalitat.
I ara, hui, que havia fet totes les esmenes del món, perquè havia demanat esmena per esmena la supressió de tots i cadascú dels articles, tots i cadascú dels paràgrafs de l'exposició de motius i ha fet una altra esmena a la totalitat, més reduïda però en la mateixa línia, i quasi, quasi, home, em pareix mal dir-li que em remet al que vam comentar en l'esmena a la totalitat.
Em sap mal, però a més es mereix vosté que se li aclarisca alguna cosa i s'aclarisca ací en este hemicicle, que no és cert, no són certes les afirmacions que vosté ha fetes respecte de la Llei 2/1995.

Mire, la Llei 2/1995 en opinió d'este que parla, no vaig a generalitzar, en opinió d'este que li parla, és un testament de l'anterior equip de govern, testament que sabia que no anava a complir perquè estaven davant de les eleccions.
I va fer una llei en que la disposició transitòria primera, he dit abans, ho repetisc, ho reitere i ho mantinc, que era un conveni col·lectiu o, si vol, li ho dic d'una altra manera, era un estatut dels treballadors del servici de bombers.
Sabem que no anava a complir-ho.
I el que vostés estiguen ací desprestigiant este projecte de llei que es du a esta Cambra, que estiguen desprestigiant-lo única i exclusivament en base a que vulguen derogar una disposició transitòria de la llei anterior, és una fal·làcia, és una falsedat i rotundament li ho dic aixina  Perquè aquella disposició transitòria primera era un engany per a vostés, per als bombers i per al poble valencià, perquè allí en cap moment s'establia eixa unificació de cossos.
I li vaig a dir senzillament que no s'establia només per una paraula que es deia en aquella disposició, que es deia, i vosté ho ha dit: «podrán optar los consorcios provinciales y cualquier otro consorcio de ámbito territorial inferior«, podran optar entre pasar a constituir un cos únic de bombers o quedar-se on estaven.
Si tots no opten no tindríem un cos únic de bombers, o és que no sabem llegir ja?
Podran optar.
I si jo, que sóc un consorci, no opte, em quedaré jo un consorci provincial, encara que els altres dos s'unifiquen.
O si jo sóc un consorci comarcal, em quedaré jo sols front tots els altres.
Per això li dic que no diguem ací falsedats i no fem interpretacions que no estaven en aquella llei.

Pel contrari, pel contrari, esta llei, i ja que estem debatent una altra esmena a la totalitat, pel contrari esta llei no sols és que regula el servici de prevenció, extinció d'incendis i salvament, sinó que a més regula les brigades rurals, regula el Samu, el servici d'atenció sanitària i urgent, els cossos i forces de seguretat, els bombers voluntaris, els bombers d'empreses i el voluntariat de protecció civil, els regula en tant en quant que  els coordina per a fer actuacions d'emergència, de salvament, de prevenció, d'extinció i d'assistència davant situacions d'emergència o situacions de catàstrofes o calamitats.
I el que fa és establir una coordinació de tots eixos servicis, uns de caràcter essencials, altres de caràcter complementari, regula i coordina tota l'actuació de tots eixos servicis o elements fonamentals en situacions d'emergència.

I per això li dic que esta llei, esta llei, sí que és una llei d'emergència i de protecció civil.
La Llei que vosté li sap mal que es derogue, repetisc, era un estatut d'un determinat número de treballadors o era un conveni col·lectiu.
I el Partit Popular, el Govern Valencià, governa per als interessos generals, no governa per a un sindicat o per a un determinat número de persones que estiguen enquadrades en un dels servicis que són essencials, però en un dels servicis del que és la gestió d'emergències i la prevenció i extinció d'incendis.

Res més i moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Pel Grup Mixt, senyor Peris.

">El senyor Peris i García:

Gràcies, senyor president.

Jo vull dir-li que he estat molts anys, molts anys de representant sindical del meu col·lectiu on treballe, i un conveni col·lectiu, ni més ni menys que un conveni col·lectiu, és a dir, això són paraules majors, no menors.
És a dir, que la Llei d'emergències 2/1995 en la seua addicional recollira justament el conveni col·lectiu, l'aspiració no solament sindical sinó professional, és a dir, l'aspiració dels professionals que defensen el territori i els béns materials i les vides dels valencians, que plantegen seriosament que estigueren, és veritat, molt de temps dient-ho, això va arribar possiblement tard, molt de temps dient que la millora professional i l'eficàcia passava per ajuntar tots els consorci, ni més ni menys que un conveni col·lectiu.
És una demostració que hi ha professionals que posen per davant la seua eficàcia professional i les seues propostes que no parlar de millores sindicals o salarials.
Justament eixa llei el gran valor que tenia és haver arribat a eixe acord administració-bombers, que ara, efectivament, no ara, fa set anys que no s'aplica i ara se li dóna cop de gràcia.
No podem estar d'acord.

I li torne a dir, vull insistir-li, la Llei d'emergències 2/1995 també parlava de bombers voluntaris, també parlava de bombers d'empresa, també parlava de coordinació, també parlava de les funcions del conseller en cas d'emergències, també parlava del comandament únic.
I d'allò que no parlava, que és del voluntariat i la protecció civil, ja està la Llei valenciana de protecció civil i l'estatal.
És a dir, per a què duplicar legislació, si és que és veritat; l'única novetat és acabar amb eixa possibilitat.
I, torne a dir, ni més ni menys que un conveni col·lectiu.
Possiblement la major i millor aspiració que tenen i continuen tenint, i vostés ho saben, continuen tenint els bombers valencians.

Pensem que reflexionen, jo sé que ara vostés tenen majoria absoluta, però és necessari i caldrà treballar perquè hi haja un cos de bombers autonòmics d'este país.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Pel Grup Popular, senyor Díez.

">El senyor Díez Cuquerella:

Gràcies, president.

Mire, senyor Peris,  mosatros és que tenim també el nostre criteri polític i tenim també la nostra forma de fer les coses.
I preferim fer-ho de la manera que estem fent-ho.
I li ho explique molt ràpidament.
 Mosatros en esta llei el que estem fent és regulant una coordinació de tots els servicis essencials que participen en situacions d'emergència i protecció civil, per a després -i vosté ho coneixerà en esta sessió, encara que ja ho ha conegut-, i després passarem a regular per llei la situació del cos de bombers que vosté anomena.
Però primer, primer, volem fer la llei -per utilitzar la paraula-, la llei bàsica que regule la coordinació de tots eixos servicis, per a després entrar en les particularitats de cadascú dels cossos que composen tots eixos servicis, ni més ni menys.
I vosté s'agarren a una llei anterior que va fer precisament tot el contrari, va tractar del comandament únic en tres línies, va tractar de les brigades rurals en dos línies, va tractar de les brigades rurals en dos línies per a després desenrotllar sis articles, sis articles la llei, més tota la disposició transitòria primera que ocupa dos pàgines del Diari de Sessions, dos pàgines i dos pàgines la resta.

Per això li he dit que vostés començaren la casa per la finestra,  mosatros estem començant la casa pels ciments, posant allò bàsic i a partir d'ahí desenrotllar tots i cadascú dels cossos que conformen el que és el conjunt dels servicis essencials i els servicis complementaris per a la protecció civil i gestió d'emergències.
I en esta sessió té vosté una transaccional on el Govern Valencià es compromet a pegar el pas següent, que és regular per llei l'estructura, funcionament, dels servicis de prevenció, extinció d'incendis i salvament.
Mosatros fem així les coses.
Lamente discrepar, però pense que també és prou lògic que discrepem.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyories, anem a votar totes les esmenes del Grup Mixt.
I si els pareix bé a tots els grups farem dos blocs, un bloc amb la 127, 149, 155, 190, 194 i 232, i l'altre bloc amb la resta.
Aleshores, comencem amb la número 10 i deixarem per al segon bloc les que he fet referència anteriorment.
Ho diré en castellà també.
El segundo bloque, la 127, 149, 155, 190, 194 y 232.
(Remors) ¿Usted, señor Oltra, también quiere otro?
Pues pídalo.
(Rialles)

">El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

És per acabar d'enredar-ho.
Jo és que entenia una altra numeració distinta.
La llig o votem una a una?

">El senyor vicepresident primer:

Senyor Oltra, un moment.
Aquí no s'acaba d'enredar res, perquè no hi ha res enredat, simplement hi ha una claredat en l'exposició.

">El senyor Oltra i Soler:

Excuse.

">El senyor vicepresident primer:

Parle, parle.

">El senyor Oltra i Soler:

Bé, el qui avisa no és traïdor.
Nosaltres voldríem separar les esmenes 10, 19, 27, 29, 32, 49, 51, 61, 64, 67.
.
.
(remors)

">El senyor vicepresident primer:

Más despacio, por favor.
Més poc a poc, per favor, que si no, no les agarrem, de veritat.

">El senyor Oltra i Soler:

Més poc a poc.
Vinga, comencem.
10, 19, 27, 29, 32, 49, 51, 61, 64, 67, 112, 98, 79, 124, 131, 134, 140, 147, 166, 120, 173, 177 i 180.
Eixes voldríem votació separada.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Oltra, per la seua exposició, que m'ha permés prendre nota.
Moltíssimes gràcies, de veritat.

Anem a votar les esmenes que ha fet referència el senyor Oltra del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià.
Senyories, comença la votació.
Sí, 2; no,42 i abstencions 29.
Queden, per tant, rebutjades.
Moltes gràcies.

En un altre bloc serien les que ha formulat el senyor Perelló.
Per tant, anem a iniciar la votació de les esmenes del segon bloc del senyor Perelló, començant per la 127.
Senyories, comença la votació.
 Sí, 31; no, 42.
Queden rebutjades.

Senyories, anem a votar la resta de les esmenes que queden.
Senyories, comença la votació.
Sí, 6; no, 41; abstencions, 24.
Queden rebutjades.

Votem l'article número 3.
Senyories, comença votació.
Sí, 40; no, 26; abstencions, 5; nuls, 1.
Queda aprovat.

Votem el 4.
Senyories, comença la votació.
Sí, 42; no, 31.
Queda, per tant, aprovat.

L'esmena 21 i següents del Pspv.
Té la paraula la senyora Andrés.

">La senyora Andrés Barea:

Bueno, vamos a ver.
Vamos a ver la enmienda 21, que trata de los deberes de los ciudadanos, entidades o instituciones.
Debatíamos en comisión sobre el derecho de los ciudadanos, y no parecía que el Grupo Popular supo entendernos.
Y nos referíamos al punto c), en el supuesto de grave riesgo, catástrofe o calamidad pública, nosotros decíamos que sí, que las prestaciones tendrían que ser de carácter personal.
Nosotros decimos que sí, que en situaciones de grave riesgo hay que cumplir con las prestaciones de carácter personal, o sea, cooperar.
Pero cuando esta colaboración sea regular, que se establezca a través de las organizaciones de participación ciudadana, previstas en la propia ley.

Y, por cierto, quitamos algo que nos parecía bastante ofensivo, y si no ofensivo, bastante feo, que era en el punto c), en el artículo 5, donde dice que «en los supuestos de grave riesgo, cumplir con las prestaciones de carácter personal que determine la autoridad competente, siempre en materia de protección civil«.
Y quitamos esta maravillosa frase que les identifica en parte, «las cuales no darán derecho a indemnización«.
O sea, que están ustedes apelando a la solidaridad, a la participación, a la ayuda en casos de catástrofes y ponen que no tendrán derecho a indemnización.
La verdad es que yo esto lo veo muy feo.
Yo no entiendo, señores del PP, por qué no van a tener derecho.
La verdad es que me gustaría que me lo explicaran.

Las enmiendas 43 y 44, que nos han presentado unas transaccionales a la enmienda 43, es curioso que pasen de los planes comunitarios a los planes municipales de un golpe, sencillamente de una tacada.
A mí la verdad es que me gustaría saber lo que ustedes entienden por el concepto de un plan, porque plan es un concepto muy amplio.
Es un instrumento organizativo general que da respuestas a situaciones de riesgo colectivo, como podría ser el propio Patricova.
No sé si les suena.
¿Verdad que les suena?
Seguro.
Famoso Patricova que todavía no se ha aprobado, no sabemos en qué fase está ni en qué situación se encuentra.

El caso es que tenemos zonas de alto riesgo, 47 municipios; zonas de riesgo medio, 88 municipios y zonas de bajo riesgo 16 municipios.
En el punto tres, en estos planes inferiores al comunitario, hablan de que dichos planes serán aprobados en los plenos de las corporaciones locales.
Y nosotros también pedimos, como ustedes nos sugieren en una enmienda, que sean aprobados por los órganos supramunicipales.

Consideramos que las dos enmiendas que nos han presentado al antiguo artículo 10, que ahora es el 12, la primera, los planes territoriales que recoge el ámbito municipal y supramunicipal, estamos de acuerdo y se la aceptamos.
Y la segunda enmienda al punto tres, donde dice que «dichos planes serán aprobados por los plenos de las respectivas corporaciones locales o el pleno de órgano supramunicipal en caso de previo informe, o trámite o información pública, considerándose homologados por la comisión de protección civil de la Comunidad Valenciana en un plazo no superior a tres meses de recepción«, ponen una frase que me parece que se debería suprimir: «Transcurrido dicho plazo sin resolución expresa, se entenderán homologados tácitamente«.

Tenemos en estos momentos, a través de las leyes de acompañamiento del año pasado y de este, modificaciones de la ley de silencio administrativo que corrigen la conveniencia.
En este momento nosotros consideramos, con esas modificaciones que ustedes hacen, que harían dejación de responsabilidad administrativa al no contestar.
Por lo tanto, pediríamos que suprimieran ese párrafo.

">El senyor vicepresident primer:

Gracias.

Señor Díez.

">El senyor Díez Cuquerella:

Gràcies,  president.

Senyora Andrés, sí, vaig a fer-li dos aclariments.
En primer lloc, en l'última incògnita que vosté planteja, diu: «Home, que en la llei d'acompanyament estem regulant el silenci administratiu«.
Senyora Andrés, el que regulem en la llei d'acompanyament és el silenci administratiu.
Però he de fer-li una observació: que estem tractant del procediment administratiu, que són procediments contenciosos on són part l'administració i els administrats.
I regulem en la llei d'acompanyament per a adaptar-mos a la llei de la jurisdicció contenciosa administrativa, regulem eixos terminis de silenci administratiu.

Però li aclarisc: és una regulació de les relacions contencioses entre administració i administrats.
I en esta llei, quan estem dient que el transcurs de tres mesos serà considerat com que està homologat el pla, no estem parlant d'una relació entre administració i administrats.
Estem parlant de la relació entre dos administracions, un ajuntament, una mancomunitat, que fa el seu pla territorial que li afecta al seu municipi o al seu territori de mancomunitat i que necessita l'homologació per part del Govern Valencià, per part de la Generalitat, per part de la conselleria.
I que si transcorregut tres mesos no ha sigut homologat, s'entén homologat per silenci.
No té res a vore amb el silenci administratiu, no té res a vore.
Eixe aclariment.

Un altre aclariment que li vull fer és que quan vosté no entén l'apartat c), del punt 1, de l'article 5, «En los supuestos de grave riesgo, catástrofe o calamidad pública…«, que els ciutadans estan obligats a complir les prestacions de caràcter personal, però prestacions de caràcter personal d'actuar en cas de catàstrofe, d'emergència, d'una situació de calamitat, actuar en la forma que se determine per l'autoritat competent, que està regulada eixa catàstrofe.
No estem parlant que facen prestacions actives.
Més bé estem parlant de prestacions omissives.
Quan es donen instruccions pels mitjans de comunicació davant una situació de catàstrofe, estem regulant ací quins són els deures dels ciutadans, de les entitats i de les institucions.
No estem parlant d'una col·laboració de voluntariat en una acció d'extinció, de salvament, d'extinció d'incendis.
Estem parlant de quins serien els deures, que és atendre aquelles indicacions que es feren des de l'administració, des d'eixe comandament únic, que a vostés els agrada més o menys.

Però que, en definitiva, és complir allò que se'ls diguera en eixa situació, però que és en benefici d'ells mateixos, és en benefici dels mateixos ciutadans.
Per això a vosté li estranya que eixes persones, que han de fer el que se'ls diu, que no tinguen dret a indemnització, si fonamentalment més bé seran accions omissives que accions comissives.
No sé si això li servix per a aclarir-ho.

Però sí sobretot el que voldríem és que vosté es definira, perquè mos ha acceptat la transaccional a l'esmena número 43, però, per favor, la 44 és conseqüència de la 43.
Perquè si en la 43 estem acceptant la possibilitat que hi hagen plans territorials d'àmbit supramunicipal, haurem de regular, a través de la transaccional 44, haurem de regular qui aprova eixos plans territorials de caràcter supramunicipal…

">El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.

">El senyor Díez Cuquerella:

…qui els aprova, com els aprova…

Si, per favor, pot manifestar-se en el sentit lògic, agrairíem l'acceptació de les dos esmenes, de la 43 i la 44 transaccionals.

Moltes gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyora Andrés.

">La senyora Andrés Barea:

Gràcies, senyor president.

Pregaria parar un moment per a aclarir amb el portaveu el segon punt, que pareix que està un poquet més complicat.

">El senyor vicepresident primer:

Senyor Díez.

">El senyor Díez Cuquerella:

Gràcies, senyor president.

Crec que després d'esta intervenció meua, crec que està suficientment aclarit.
Però, de tota manera, si el president ho té a bé, en un minut es pot quedar aclarit.

">El senyor vicepresident primer:

Un minut.

">El senyor Díez Cuquerella:

Moltes gràcies.

(Se suspén la sessió durant uns minuts)

(Es reprén la sessió)

">El senyor vicepresident primer:

Para réplica.

">La senyora Andrés Barea:

Bueno.
En principio hemos llegado a un acuerdo y hemos transaccionado dos enmiendas.
Esperemos que sirvan para algo, ¿no?
Esa es la esperanza.

Pero en la enmienda 21 continuamos teniendo nuestras reservas con el tema de los seguros.
En concreto, porque cuando en las situaciones excepcionales se pide la colaboración de la gente, no sabemos cómo queda eso, pero sí que sabemos cuál es la situación de los seguros de los voluntarios de protección civil, que vienen en los presupuestos año tras año, en una línea de subvención -algo curioso para nosotros-, con 37.
000 euros.
O sea, que suponiendo que todos los pueblos de la Comunidad Valenciana tuvieran asociación de protección civil, salen a unos siete euros por cada pueblo.
O sea, como para media camiseta casi, no llega ni a una camiseta entera.

El tema de los seguros para los profesionales en este momento más o menos radica sobre 12 millones de pesetas de antes.
La situación no es que sea muy boyante, porque es para caso de muerte o gran invalidez.
Pero hay otros seguros que quedan por cubrir, que son los brigadistas de Tragsa.
Esos no tienen derecho a seguro, salvo, salvo que recurran a los tribunales, salvo que recurran a los tribunales, como en el caso de Lorcha, donde fue el fiscal el que pidió una cantidad de dinero por fallecimiento de dos brigadistas.
Ya sé que le llama la atención que yo hable de esto, parece ser que le llama la atención, pero yo quiero referirme a aspectos de la vida diaria en que se encuentran tanto trabajadores como ciudadanos.

">El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora diputada.

Señor Díez.

">El senyor Díez Cuquerella:

Gràcies, president.

No tinc ninguna contestació expressa davant les manifestacions que ha fet la senyora Andrés, perquè no té res a vore amb el que estem parlant.
I si els brigadistes van tindre problemes, no sé en quina època va ser.
A la millor vosté ho recorda, i a la millor no era en l'època d'este Govern.

Però el que està clar és que a allò que se pot estar referint, a la millor al que es pot estar referint és què passa si hi ha un accident.
Però, senyora Andrés, això no cal que es regule en esta llei.
La responsabilitat civil patrimonial de l'administració, siga del nivell que siga, està perfectament regulada.
No sé a què ve està intervenció última de vosté.
Per això dic que és que no tinc ninguna rèplica a fer, en absolut.
No té res a vore amb el que estem parlant.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Díez.

Senyories, hi ha presentades unes esmenes transaccionals.

L'esmena 43, del Grup Parlamentari Socialista, que diu: «sustituir el texto por el siguiente: '1.
Los planes territoriales de ámbito inferior al de la comunidad podrán ser de ámbito municipal y supramunicipal.
« Firmat per tots els portaveus.

Senyories, comencem la votació.
Sí, 71, i nuls, 1.
Queda, per tant, aprovat.

L'esmena transaccional a la 44: «Los abajo firmantes -els portaveus dels grups parlamentaris- presentan la siguiente enmienda transaccional al artículo 12.
3, antes 10, consistente en dar una nueva redacción con el siguiente texto: '3.
Dichos planes serán aprobados por los plenos de las respectivas corporaciones locales o por el pleno del órgano supramunicipal en su caso, previo al trámite de información pública, debiendo ser homologados por la Comisión de Protección Civil de la Comunidad Valenciana en un plazo no superior a tres meses desde su recepción.
Transcurrido dicho plazo sin resolución expresa, se entenderán homologados tácitamente.
En el caso de los planes supramunicipales, estos, además, deberán ser ratificados por las corporaciones locales que conformen el órgano supramunicipal con carácter previo al trámite de información pública.
«

Senyories, comencem la votació.
Sí, 76; no, 1.
Queda, per tant, aprovat.

L'esmena número 21.
Senyories, comença la votació.
Sí, 35; no, 43; nuls, 1.
Queda, per tant, rebutjada.

Votem l'article número 5.
Comença la votació.
Sí, 44; no, 35.
Queda aprovat.

D'Esquerra Unida del País Valencià, l'esmena 24 i següents.
Té la paraula el senyor Oltra.

">El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

Anem a defensar un bloc d'esmenes compost per la 24, 31, 33, 34, 35 i 36.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Oltra.

">El senyor Oltra i Soler:

La número 24 fa referència al fet que jo crec que en una llei que ja naix amb les mancances que naix aquesta, que naix quasi més com a rebuig a una altra anterior que per a aportar novetats, jo crec que el que no se pot damunt és esperar que ens complique els objectius i.
.
.

">El senyor vicepresident primer:

Un momento, señor Oltra.

Ruego silencio, por favor.

">El senyor Oltra i Soler:

En eixe sentit, nosaltres el que proposem en aquesta esmena és que es detallen quines són les actuacions bàsiques sobre les quals va a treballar aquesta llei.
I en eixe sentit, establim que els plans de protecció civil i gestió d'emergències tindran com a objectius bàsics els següents: previsió, prevenció, planificació, socors/intervenció i recuperació/rehabilitació.

Són temes molt importants.
En el debat en comissió, les que feen referència a previsió i prevenció van ser admeses per part del Grup Popular, la qual cosa jo crec que està bé perquè d'alguna manera enriquix el projecte de llei.
Però, evidentment, els temes de socors/intervenció i recuperació/rehabilitació són dos temes bàsics, dos temes genuïns de qualsevol activitat de protecció civil i emergències.
I nosaltres creem que haurien de figurar o bé com a article propi, cosa que s'ha fet abans, o bé afegits a algun dels articles.
Però pensem que definixen dos de les funcions històriques, habituals i tradicionals de qualsevol servei d'emergències, i en eixe sentit, les esmenes van en la línia de proposar això.

L'esmena 31 el que planteja, i és una cosa que el Consell Jurídic Consultiu mateix també reconeix, és que en allò que és l'article 9, que abans era el 7, del projecte de llei, es planteja que quan es produïxca una situació de greu risc col·lectiu, d'emergència, etcètera, els mitjans de comunicació, de titularitat pública o privada, estan obligats a transmetre -i en això estem absolutament d'acord, com no?
, faltaria més-, estan obligats a transmetre de forma immediata, veraç, fefaent i gratuïta quanta informació.
.
.
tal.
L'element eixe, «gratuït«, pensem que no està justificat.
El Consell Jurídic Consultiu mateix tampoc entén una cosa com eixa, que es dona amb raons d'urgència, de necessitat immediata i que siga obligatori.
Ens pareix bé, a nosaltres i al Consell Jurídic Consultiu, el que no entenem és per què en els mitjans de comunicació privats haja de ser gratuït, perquè d'alguna manera es fa recaure en ells una certa penalització, en uns mitjans que després, per altra banda, l'administració mateixa ha de recórrer a subvencions en uns casos, digam, legals, i en altres no tant legals, un tant subterrànies, per a garantir la seua funcionalitat.
Nosaltres pensem que això ha de fer-se, però lògicament l'administració té els mitjans per a poder compensar econòmicament la despesa que eixos mitjans fan.

I després hi ha un tema que a nosaltres ens preocupa d'aquesta llei, i és que introduïx elements de confusió sobre la normativa mateixa.
Aquesta llei no naix en un espai nou, naix en principi substituint una llei antiga, però també en un marc estatal que està en vigor.
En eixe sentit, nosaltres, d'acord amb el que determina la norma bàsica de protecció civil i el Consell Jurídic Consultiu mateix, pensem que és un error considerar, com considera el projecte de llei en el seu article 8, ara és el 10, que els plans de protecció civil i gestió d'emergències, també ho són els procediments d'actuació i els protocols operatius.
Això no forma part de la normativa legal que a nivell estatal tenim en este país.
Jo crec que això hauria de rectificar-se, perquè és introduir un element de confusió.

Per tant, la normativa bàsica estatal planteja que els plans solament estan els territorials o els especials, eixa és l'estructura normativa estatal del planejament en este sentit.
Per tant, els protocols operatius o els procediments d'actuació no són més que instruments d'algun d'estos plans, però no són plans nous.
Per tant, demanaríem que això es rectificara i que adoptaren el que és la terminologia a nivell estatal.
I per això proposem en l'esmena número 36 que els plans de protecció civil siguen plans territorials, plans especials, plans d'emergència i plans sectorials.
Aquesta és la proposta jerarquitzada de com està.
No ens la inventem nosaltres, és allò que està en la llei per damunt del que ací es puga aprovar ací en estos moments.
Per tant, demanaríem concordança, coordinació, amb la normativa estatal, perquè pensem que això contribuiria a superar certes, digam, deficiències o certes descoordinacions que ens pareixen preocupants.
La llei, quan més clareta siga, millor per a tots, i quan millor definixca els objectius i els termes en el seu acompliment, millor per a tots.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Rodríguez Marín.

">El senyor Rodríguez Marín:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Oltra, realmente el problema que hay es que usted puede colaborar, lo que no puede es legislar.
En estos momentos.
Podrá legislar cuando le toque, si es que le toca.

Claro, el problema que hay es que usted establece una enmienda que intenta corregir algo que contiene el artículo 6.
Claro, y como usted lo intenta porque usted quiere hacer otra ley, que a lo mejor usted tiene otro modelo…, desde luego muy parecido, ¿eh?
, el problema es el léxico, y el orden de los factores, que no altera el producto, porque lo que usted intenta enmendar lo tiene casi todo el artículo sexto.

Pero a continuación nos habla en la enmienda número 31 de eliminar el carácter de gratuito.
Y claro, que el carácter de gratuito nos venga eliminado por Izquierda Unida, realmente nos resulta simpático, porque nosotros pensamos que cuando hay riesgos, cuando hay situaciones de emergencia, todo el mundo tiene y debe de colaborar.

Mire usted, una cosa es cuando se hace publicidad y otra cuando hay necesidad.
Usted habla coincidentemente de los medios de comunicación, y yo digo: ellos mismos, ellos mismos saben que su profesión es un sacerdocio.
Y por lo tanto, el poner aquí que no deben de ser gratuitos parece que sea pagar denarios a personas que son profesionales de alta calificación moral.
(Remors)

A continuación, yo les diría que, lógicamente, usted quiere cambiar el título.
Fíjese usted la enmienda.
Donde pone «planes de protección civil y gestión de emergencia« por «planificación«.
Pues que venga Dios y lo vea.
(Rient-se) O sea, usted lo que quiere es cambiar por cambiar.
¿Qué más da que ponga «planes« que poner «planificación«?
¿Dónde ha visto usted el título que le ha gustado más?
Pues no lo sé.

Y finalmente, usted ya lo que quiere es cargarse prácticamente la ley, es eliminar los protocolos operativos y los procedimientos de actuación.
Es decir, si todo el orden, toda la estructura del salvamento y de la protección de la emergencia viene en el protocolo operativo y en el procedimiento de actividad, usted lo quita y se forma el caos.
Como usted comprenderá, yo no sé qué ley quiere usted.
Desde luego, si algún día puede, la plantea, pero desde luego, bajo esa perspectiva, no va a obtener el voto de nadie de la Cámara.

Nada más.
(Alguns aplaudiments)

">El senyor vicepresident primer:

Senyor Oltra.

">El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

Bé, senyor Rodríguez Marín.
Nosaltres ja sabem que estem en l'oposició, i prou ens pesa.
Però, home, si el que estem fent ací avui no és legislar, tant des de la bancada del Govern com de la bancada de l'oposició.
.
.
O és que estem fent alguna cosa il·legal?
M'agradaria que això s'aclarira.
Altra cosa és que allò que nosaltres proposem, que tenim plantejades un muntó d'esmenes i texts alternatius, etcètera, a vosté no li agrade, però si això no és legislar, ja, la veritat, no sé què entén vosté per legislar.
Altra cosa és que tinga èxit.

Home, diu: «quasi tot està«.
No està.
Les esmenes nostres, la majoria que estem presentant fins ara, no vénen recollides en el seu projecte de llei.
Però, evidentment, a continuació encara vindran els temes més importants, perquè aquesta llei jo crec que ja la vam debatre en l'esmena a la totalitat.
És una llei un poc escaparata, un poc que intenta dissimular l'objectiu fonamental.
L'objectiu fonamental és derogar una altra de l'any 1995.
I clar, això, fer una llei d'una disposició derogatòria sol, pareix massa dur, s'ha d'adornar un poquet amb una sèrie d'articles.
Però home, jo no dic que no ho facen, però ja que ho fan, almenys facen-ho bé, i si en eixe sentit.
.
.
Jo l'he llegit.
No me l'he inventat jo la legislació, eh?
Això dels protocols operatius o dels procediments jo no m'ho inventat.
Jo li ho he dit, el que passa és que vosté igual no ho ha sentit, però això està en la normativa bàsica de protecció civil, que és una cosa que està en vigor en este país, eh?
I és el Consell Jurídic Consultiu el que planteja este tipus de qüestions.
Per tant, jo crec que en pro de la clarificació, en pro de la coordinació amb la legislació mateixa a nivell estatal, no introduïsquen vostés més confusió.

Home, i això de la premsa, un sacerdoci, no sé si ho serà, però del que estic convençut és que no té vot de pobresa.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Rodríguez Marín.
(Pausa) ¿Quiere pulsar?
Muchas gracias, señor Rodríguez Marín.

">El senyor Rodríguez Marín:

Gracias, señor presidente.

Señor Oltra.
Obviamente, sabe usted que lo que intento siempre e intenta mi grupo es que legislemos entre todos.
La diferencia de criterios es la que a veces, aunque queramos legislar, tendrá que dar el vencimiento a la aritmética de una Cámara que ha salido de unas elecciones.
Me parece correcto.

Claro, si usted en su enmienda 34, por no hablar de las demás porque las demás las ha pasado usted por encima, pero en la 34 quiere quitar algo que dice usted que está en vigor y usted me dice: «quitar, del artículo octavo el apartado c)«, yo leo: «procedimientos de actuación«; el apartado d), «protocolos operativos«, pues si dice usted que están en vigor y los quiere quitar, ya ¿qué quiere usted quitar, las cosas en vigor?

Mire, señor Oltra, la filosofía de la ley es mejorar lo que había, es actualizar lo que había y usted, por lo visto, quiere hacer su ley.
No es su momento, señor Oltra.

Nada más.

">El senyor vicepresident primer:

Gracias.

Senyories, anem a votar les esmenes.
.
.
(Remors) El Grupo Socialista.

">El senyor Perelló Rodríguez:

Sí, señor presidente, a los efectos de que lo que se va a votar se parta en dos bloques, uno compuesto por la 24 y la 36, y el resto compuesto por sí mismo con lo que queda de quitar estas dos.

">El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyories, votem la 24 i la 36.
Comença la votació.
Sí, 27; no, 42.
Queden rebutjades.

Votem la resta, la 31, 33, 34 i 35.
Senyories, comença la votació.
Sí, 7; no, 41; abstencions, 22; nul, 1.
Queden, per tant, rebutjades.

Els articles 6 i 7 que no tenen esmenes.
Comença la votació.
Sí, 47; abstencions, 24; no, 1.
Queden aprovats.

Article 8.
Senyories, comencem la votació.
Senyor Maluenda.

">El senyor Maluenda Verdú:

No, no, és que a l'article 8, si no estic equivocat, queda una esmena que ni s'ha defensat ni s'ha votat, que és la 37.

">El senyor vicepresident primer:

Vol repetir, senyor Maluenda, perquè per raons acústiques no.
.
.
?
(Remors)

">El senyor Maluenda Verdú:

A l'article 8 està l'esmena 37 que no s'ha votat, llevat que siga un error.
(Remors) Agrair al senyor vicepresident segon l'aclariment que ha fet d'una rectificació que s'ha fet en el Butlletí, que estem totalment d'acord.
Per tant, no n'hi ha ningun inconvenient a votar.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Assumix eixa gratitud el senyor vicepresident segon.

Votem l'article 8.
Senyories, comença la votació.
Sí, 47; abstencions, 25; no, 1.
Queda, per tant, aprovat.

Votem el 9.
Senyories, comença la votació.
Sí, 66; no, 6; nul, 1.
Queda aprovat.

Pel Grup d'Esquerra Unida del País Valencià, la 37 i següents.
Senyor Oltra.
(Pausa) Senyor Oltra, quan vullga.

">El senyor Oltra i Soler:

Anem a defensar un bloc d'esmenes compost per la 37, 39, 42, 46, 56, 57, 58, 59 i 60.

La primera esmena, que és la número 37, fa referència a una qüestió que nosaltres considerem important i que volem afegir a l'article 8 del projecte de llei.
I és afegir en concret que la realització de simulacres que impliquen la intervenció de distints serveis públics, requerirà, en tot cas, la prèvia aprovació del corresponent pla d'emergència, que seran ordenats per l'autoritat prevista en ell i s'efectuarà d'acord amb les disposicions contingudes.

Nosaltres el tema de simulacres pensem que és un tema important en la matèria de protecció civil i gestió d'emergències que estem fent.
Per què?
Perquè tots coneixem el típic simulacre o demostració que es fa quan se rep una visita important o bé el document de mesures d'autoprotecció o de mesures d'actuació davant de determinat risc que es redacta per un equip determinat, per una empresa que a la millor es dedica a això, però queda en un caixó a l'espera que es produïsca qualsevol accident, qualsevol desgràcia.
En eixe moment tot el món s'enrecorda que hi havia un pla per ahí, però que no estava en marxa, no s'havia aplicat mai, mai s'havia fet una prova a vore què tal podia funcionar.
I quan li toca posar-lo en marxa resulta que és quan tenim damunt de la taula un problema.

Nosaltres pensem que eixe tema s'hauria de resoldre d'una altra manera, i d'alguna manera el que intentem és obligar en aquesta llei que el tema dels simulacres no siga una cosa anecdòtica de quan se rep alguna visita sinó que siga una cosa habitual i que forme part del procés de treball en aquesta matèria.

Després, mosatros substituïm el text del que era l'article 9.
Ací hem de dir que probablement la confusió que hi ha hagut abans.
.
.
, s'han incorporat uns articles en aquesta llei que són els que, a més, Esquerra Unida ha votat a favor perquè eren propostes nostres.
I això, entre altres coses, s'ha de dir que ha canviat la numeració dels articles, amb la qual cosa hi ha una certa confusió que hem tingut notícia ara mateix del que passa i bé, això segurament tornarà a passar, no m'estranyaria que tornara a passar.

En concret, ara estem parlant del que era l'article 9 que ara és l'11.
Nosaltres, en aquest tema que planteja el Pla territorial d'emergències nosaltres pensem que deu quedar molt clar que el Pla territorial d'emergències és el document bàsic a nivell de tota la comunitat per a tractar les situacions d'emergències sempre que no siguen declarades d'interés nacional pels òrgans de l'administració central.
En la seua qualitat, a més, de pla director -i és important això- deu desenvolupar les directrius, els objectius, quins diferents plans de protecció civil a altres nivells deuen incorporar.

Deu tindre un pla territorial d'àmbit inferior a aquells elaborats, deu ser d'àmbit provincial o local, i estos locals a més deuen tindre o poden tindre un caràcter municipal o supramunicipal que a nivell de la nostra comunitat, tenint en compte la realitat supralocal, la realitat comarcal en la qual, ens agrade o no ens agrade, estem i és un tema que està pendent d'una solució definitiva a pesar que està en l'Estatut d'Autonomia però mai s'ha desenvolupat, però és una realitat i en el tema inclús dels consorcis de bombers que avui són provincials anteriorment van ser inclús comarcals.

Pensem que en aquest text se millora prou la definició dels plans territorials.
Després, tenim també una esmena que fa referència als plans d'emergència de manera que quede clar quines són les empreses, les instal·lacions que han de requerir la disposició d'aquests instruments.
 

Igualment el tema de plans sectorials.
Després, la llei està plena de referències a la necessitat de disposar de diferents plans dependents, lògicament, de l'estructura que toque.
Nosaltres encara en les nostres esmenes fiquem uns quants plans més però, en canvi, el que el projecte de llei no contempla en cap cas és on van eixos plans, se suposa que aniran a algun lloc.
Nosaltres plantegem.
.
.
, i és una cosa que el mateix Jurídic Consultiu planteja i me pareix d'absoluta lògica.
Se suposa que ha d'existir un registre que estiga en la conselleria, que toque els temes de protecció civil i que eixa conselleria centralitze tots els plans que pels diferents organismes van redactant-se, de manera que se sàpia en un moment donat que estan en eixe tema.

En les esmenes 59 i 60 tornem a fer referència a eixos dos aspectes que abans comentàvem com a importants, una definició del tema del que suposa les actuacions quant a socors i intervenció i quant a la recuperació i rehabilitació que són tasques fonamentals, tradicionals del col·lectiu de bombers i protecció civil i que nosaltres pensem que a pesar de la importància que tenen no vénen suficient replegades en el projecte de llei que se'ns ha presentat.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Senyor Rodríguez Marín.

">El senyor Rodríguez Marín:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Oltra, en la línea que veníamos hablando, en la que realmente hablamos en la comisión, hemos hablado particularmente y hablamos desde esta tribuna, es sencillamente la de colaborar razonablemente en ayudar a legislar al gobierno al que nosotros le damos soporte, que lleva nuestro mismo nombre de grupo parlamentario y ahí tiene usted la prueba.

En la enmienda 39 estableció usted para el artículo 9 una buena redacción.
Hemos cogido parte y ha sido motivo de una transaccional.
No puede usted decir: «Es que me dicen que no por el no.
Es que estos son el famoso panzer alemán que viene aquí.
.
.
« No.
Ahora bien, comprenderá otra vez que los temas de matices son difíciles de establecer, porque usted salpicadamente intenta ir estableciendo ideas suyas, no digo malas, pero que pueden ser tan buenas y creemos que son menos buenas que las que contiene el propio proyecto de ley.

Y así usted nos habla de un registro de planes.
Y yo le digo que los planes, los protocolos, las programaciones de actuación se harán sobre la marcha.
¿Qué quiere usted, el registro antes o lo vamos poniendo después?
Sin embargo, el artículo 6 establece un catálogo de riesgos.
Y ahí sí porque los riesgos sí que los sabemos, porque todos los que vivimos en esta zona, por su climatología, por su proximidad al mar, por sus características conocemos…, porque, claro, los planes serán aquellos que en su momento tengan que aparecer en los protocolos.
Claro, obviamente, si usted no quiere protocolos lo que quiere son registros.
Y los registros, ¿cuándo los registramos, antes de hacerlos o después de hacerlos?

Señor Oltra, ve usted como cuando usted tiene algo que enriquece el texto le decimos que sí, y a las demás, señor Oltra, como no enriquece el texto y además no son incardinables en lo que es la textura general del proyecto de ley le decimos que no.
(Remors)

">El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Rodríguez Marín.

Señor Oltra.

">El senyor Oltra i Soler:

Gràcies.

El que no se pot demanar a l'oposició és que no solament no legisle, com abans havia dit, sinó que ara ajude el Govern.
Home, haurem de fer la nostra tasca, perquè si no, a més, anava a ser molt avorrida la gestió de govern.
Nosaltres intentem col·laborar perquè les coses isquen millor.
Una altra cosa és que encertem nosaltres o que vostés pensen què és el millor o no.
Però, bé, totes estes esmenes van en la línia de proposar mesures alternatives que en molts casos no ens les hem inventat nosaltres, vénen copiades de lleis que estan en vigor inclús en llocs on vostés manen, i ací no sé per què no l'apliquen quan l'estan aplicant en altres llocs, o en comunitats autònomes que no governen vostés però que estan en vigor des de fa molts anys.
O inclús en normatives bàsiques.
Clar, no entenem a què ve este canvi que vostés introduïxen, que crea una certa incertesa jurídica.
Jo crec que és una qüestió delicada en eixe tipus de coses.

Vosté diu: «Home, no anem a crear registres ara que els plans estan sense fer.
« Doncs no està de més.
Si és que precisament el que cal fer és que el dia que vinga el primer pla que s'aprove territorial d'emergències haurà de registrar-se en algun lloc, haurà de depositar-se en algun lloc, o aleshores haurem d'esperar a fer una modificació puntual de la llei per a vore com se regula eixe registre?
Si és que és un instrument absolutament normal i que deuria de vindre ja en aquesta llei, i no és que ho diga Esquerra Unida, que ho diu, és que el mateix Consell Jurídic Consultiu també ho planteja aixina, és que arriben no fent vostés cas a l'oposició, que no ho fan, és que no fan cas ni al Consell Jurídic Consultiu ni a qui se presenta per davant.
És que ja s'arriba a un grau d'intel·ligència ja, tan suprema, que ja, el món se queda xiquico, i això tampoc és, s'ha de ser un poc més modestos.

Home, els catàlegs són una cosa, els protocols en són una altra.
Nosaltres no és que estigam en contra dels protocol, senyor Rodríguez Marín -aprofite ara per a contestar, que encara no havia tingut temps-, ni estem en contra dels protocols ni dels procediments d'actuació.
O no m'he explicat o vosté no m'ha entés!
O siga, no era eixe el sentit de l'esmena.

Nosaltres el que no considerem és que això tinga, segons vosté, la consideració de plans d'actuació.
No són plans d'actuació, son conseqüència de plans d'actuació, i això també està en la normativa bàsica, no ho hem inventat nosaltres, està en la normativa.
Per tant, no inventen coses distintes, perquè, al final, van a confondre i van a crear, doncs, una llei que té unes deficiències i unes llacunes.
.
.
 (parla sense micròfon)

">El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor Rodríguez Marín.

">El senyor Rodríguez Marín:

Gracias, señor presidente.

Señor Oltra, de verdad que nada más lejos que pensar que somos infalibles, ¡nada más lejos!
Y además de agradecer la colaboración, porque en nuestro espíritu está, evidentemente, el que en esta Cámara todos, ¡todos!
, los diputados y todos los grupos colaboren.

También habrá que, lógicamente, decir, hombre, usted me dice que no está en contra de los protocolos, pero los quita de la lista.
Yo, es que.
.
.
Claro, hay cosas.
.
.
Y entonces usted, lo que ocurre es que usted dice: «yo tengo otro modelo«, y yo le digo: hombre, mire usted, yo no puedo entrar enteramente a ver su modelo, porque tendría que haber presentado usted, que es lo que le dije el primer día, una alternativa de proyecto de ley.
Ahora usted me lo va cambiando a trocitos y dice «yo tengo otro modelo«.
No me lo diga usted a trocitos, que me coge.

Mire, yo lo que tengo es el proyecto que a mí me han dado, y este proyecto me parece bueno, y como me parece mejorable, en todas aquellas enmiendas que usted lo mejora, se las acepto.
O sea que, por favor, no malinterprete nunca mi intención.

Nada más.
Muchas gracias.

">El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Rodríguez Marín.

Señorías, vamos va votar la enmienda transaccional a la enmienda 39, delsÃ± grupo parlamentario Esquerra Unida, enmienda de modificación, artículo 11, antes 9, sustituir el punto 2 por el siguiente: «2.
El Plan territorial de emergencias de la Comunidad Valenciana, en su calidad de plan director, desarrollará las directrices y requerimientos que deben observarse para la elaboración, aprobación y homologación de los distintos planes de protección civil de la Comunidad Valenciana.
Su aprobación corresponderá al Consell de la Generalitat, a propuesta del titular de la conselleria competente y previo informe de la Comisión de Protección Civil de la Comunidad Valenciana, siendo homologado por la Comisión Nacional de Protección Civil«.
Firmat pels síndics dels grups.

Senyories, comencem la votació.
Sí, 72; no, 1.
Queda, per tant, aprovat.

Anem a votar, senyories, l'esmena 42.
Senyories, comença la votació.
Sí, 5; no, 42; abstencions, 25.
Queda, per tant, rebutjada.

Senyories, votem la 37 i següents.
Senyories, comença la votació.
Sí, 31; no, 42.
Queden rebutjades.

A l'articulat, l'article 10.
Senyories, comença la votació.
Sí, 68; no, 5.
Queda aprovat.

Votem l'11.
Senyories, comença la votació.
Sí, 42; no, 25; 4 abstencions.
Queda aprovat.

Votem el 12.
Senyories, comença la votació.
Sí, 42; abstencions, 26; no, 5.
Queda aprovat.

Esmena número 47, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

">La senyora Andrés Barea:

Bueno, vamos a las enmiendas 47 y 48, que hablan de los planes especiales, que son los instrumentos organizativos generales para hacer frente a riesgos concretos.
Es la respuesta operativa profesional ante riesgos concretos, por ejemplo el fuego de industrias o industrias de riesgo.
Los incendios son actividades industriales que requieren un esfuerzo especial por la peculiaridad de este tipo de siniestros, un buen conocimiento de las afecciones del fuego sobre las propias estructuras, hay que conocer las estructuras de qué están hechas, de qué están aisladas, porque, si no, se pueden derruir con facilidad, con la consiguiente pérdida económica para el propietario y para los propios trabajadores.

Por ejemplo, una nave, de qué puede estar construida o cómo está aislada.
Además, este tipo de incendios, suelen adquirir grandes dimensiones por la propagación de los elementos de producción, creando riesgo potencial para los trabajadores del mismo.
Aquí los bomberos deben estar altamente cualificados y capacitados, igual que en otro tipo de incendios, pero aquí un poco más.
Deben utilizar equipos de respiración especiales, con control de autonomía del aire, equipos hidráulicos de grandes presiones y caudales, gran cantidad de vehículos de todo tipo, y evitar así la propagación del fuego; y, también, la utilización de aparatos que miden la graduación de la atmósfera digitalmente.

Todo ello, en pro de evitar que los efectos de un fuego de este tipo pudiese afectar a las poblaciones más cercanas, como ha ocurrido a veces en la propia comunidad, sin olvidar que las industrias para la elaboración de estos productos, necesitan de una energía, las cuales en la mayoría de los casos, son potencialmente peligrosas, como tóxicos, corrosivos o gases.

Así pues, los bomberos necesitan de unos conocimientos muy claros, concretos, de estos productos, para poder mitigar sus consecuencias en la mayoría de las ocasiones, apoyados por complejos sistemas informáticos.

Por todo ello, las enmiendas que van referidas… es que el conseller de Justicia y Administraciones Públicas proponga al Consell, con el informe de la Comisión de Protección Civil, los famosos planes especiales.
O, también, si están reguladas por la Ley 1252/1999, que sean aprobados por el propio conseller.
Porque consideramos que son elementos importantes, de gran trascendencia para la seguridad de los ciudadanos.

Las enmiendas 53, 54 y 55, hablan de los protocolos operativos.
En estas escasas ocho líneas del Boletín, hemos presentado tres enmiendas.
Miren si nos ha parecido escasita la cosa.

El primer punto dice que los protocolos operativos son el instrumento básico de actuación y omite decir que es de la regulación de las actuaciones concretas, porque los protocolos derivan de planes y derivan de procedimientos, son respuesta ante un hecho o un incidente o una fase del propio incendio.

En un nuevo punto 2, nosotros pedimos que los centros coordinadores de emergencias actuarán conforme a lo establecido en los planes, procedimientos y acuerdos y protocolos.
Y en el punto 3 decimos que serán elaborados por la Conselleria y aprobados por el propio conseller de Justicia y Administraciones Públicas, previo informe de las organizaciones implicadas, por aquello de la participación.

Protocolo sería, por tanto, medidas a adoptar ante un incendio, en concreto.
Pero imaginemos un incendio en el metro, ¿qué pasaría si hubiera un incendio en el metro?
La verdad es que me gustaría, no sé si lo sabe, pero me gustaría que nos explicara cuál es la situación.
Ya sé que existe, y supongo que el señor Díez sabe, y desde luego el conseller lo debe saber, que existe un acuerdo entre Ferrocarriles de la Generalitat Valenciana y la Dirección General de Interior, que se produjo en el 2001.
Hace unas semanas que ustedes hicieron unas jornadas y estuvo presente el conseller y el director general de Interior.
Por lo tanto, nos gustaría que nos explicara cómo estarían estos protocolos y cuál sería su respuesta.

">El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Señor Díez.

">El senyor Díez Cuquerella:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

En especial, senyora Andrés, les esmenes que vosté ha defés en este moment, que pense que ho té també vosté molt clar el que és un pla, el que és un procediment d'actuació i el que és un protocol operatiu.
El que fan els articles 11 i 13, a on recauen estes esmenes, és definir perfectament que un pla és l'instrument organitzatiu, pot ser territorial o pot ser especial.
Un pla especial és l'instrument organitzatiu del qual naixerà el procediment d'actuació per a fer front a riscs concrets.
I el protocol operatiu crec que no necessita més explicacions, és el protocol, les línies a desenrotllar per a prendre les mesures a adoptar i els criteris per a mobilitzar tots els recursos que una situació determinada requerixca, és el protocol derivat del procediment d'actuació, i vosté ho ha definit perfectament.

El que passa és que les esmenes de vosté incidixen que haja de ser aprovat pel conseller de Justícia i Administracions Públiques, i mosatros preferim, en la llei, dir que siga aprovat pel conseller competent, perquè entenem que una norma de rang de llei ha d'estar legislada per al futur i no sols per al moment present, a on la responsabilitat en esta matèria recau en la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques i de futur pot recaure en una altra conselleria, o en la mateixa, però que estiga desmembrada en dos, i aleshores mos trobaríem que la definició que faria la llei i la menció que faria al conseller de Justícia i Administracions Públiques quedaria desfasada.

Per això, li vam rebutjar estes esmenes en comissió i les rebutgem ara, per dos motius: en l'article 13, quan vosté vol definir novament els protocols operatius, creguem que estan suficientment definits; i en l'article 11, a on vosté se limita a substituir la paraula de «conseller competent« per «conseller de Justícia i Administracions Públiques«, entenem que no pertoca, pensem que se diga que seran homologats, que seran aprovats, i en tota la llei fem referència al «conseller competent en la matèria« i no al «conseller de Justícia i Administracions Públiques«.

Res més.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyora Andrés.

">La senyora Andrés Barea:

Bueno, señor Díez, vamos a ver, estábamos hablando de los planes especiales y de las enmiendas que nosotros habíamos presentado, pero, la verdad, es que me gustaría hacerle algunas referencias a los planes especiales, por la importancia que tienen, aunque usted lo ha pasado someramente, y, por ejemplo, son los procedimientos para empresas de riesgos químicos.

Existe un registro en el Estado, existe una relación pormenorizada en la Conselleria, parece ser que existe.
Pero, parece ser, según un informe también que hay, que hay 19 empresas en la Comunidad Valenciana de muy alto riesgo químico y 17 empresas de riesgo alto.
Con lo cual, en el registro de relaciones pormenorizadas, solo tienen 14 empresas.

El año pasado, en los presupuestos, yo felicité al señor conseller cuando llegué al programa de protección civil, porque le dije, caramba, parece que han copiado las enmiendas que hicimos el año pasado.
Este año.
.
.
, el año pasado ponía «riesgos sísmicos«, que, bueno, por aquello del terremoto de Murla, «plan de emergencias exteriores para normativas de accidentes graves«, «simulacros«.
.
.
Una serie de cuestiones que este año no aparecen por ninguna parte.

La situación, la falta de definición de lo que es una empresa de riesgo y lo que es una empresa con potencialmente riesgo químico nos lleva a que en este momento en la Comunidad Valenciana tengamos 36 empresas y sólo registradas 14.

Y yo les diría que el conseller hizo un simulacro.
Eso constaba el año pasado en los presupuestos, constaba como los objetivos.
Ese simulacro nos gustaría decirle que sólo sirvió para acudir a la población de Almazora, que solamente se hizo para constituir un puesto de mando y una foto, y lo único que tiene el conseller en este momento, o la población de Almazora, lo único que envió al conseller fueron unas normativas horarias, unas puntualizaciones horarias de cuánto tiempo había costado el simulacro, que fue aproximadamente de 30 minutos.

La situación, en cuanto al metro, no me ha contestado nada.
Espero, espero en otra intervención especificarle en qué situación, después de las jornadas que ustedes han hecho en el mes de octubre, en qué situación está el metro.

">El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Señor Díez.

">El senyor Díez Cuquerella:

Gràcies, president.

Amb tot el respecte que me mereix, senyora Andrés, vosté ha formulat, en tràmit d'una esmena a la Llei d'emergències, ha formulat una pregunta al Govern.
Tramite-la per on pertoca i que el Govern o el conseller corresponent li la conteste.
Altra cosa no li puc dir.
Em sembla molt bé que vosté siga coneixedora del que ací ha expressat.
Però, per favor, remeta's a l'esmena perquè, pel contrari, no hi ha cap contestació que fer-li.
Les seues preguntes faça-les pel tràmit parlamentari corresponent, tràmit reglamentari d'estes Corts corresponent i que el Govern les conteste.
No estem per a contestar-les ara en este tràmit d'esmenes.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Díez.

Senyories, anem a votar les esmenes 47 i següents.
Comença la votació.
(Pausa)

Senyor Oltra, no l'havia vist, perdone.

">El senyor Oltra i Soler:

Ja, ja m'he adonat.
No passa res.

">El senyor vicepresident primer:

Té la paraula.

">El senyor Oltra i Soler:

Volia demanar la separació de la 47 i 48.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Oltra.

Votem la 47.
Senyories, comença la votació.
Sí, 24; no, 41; abstencions, 4.
Queda rebutjada la 47.

La 48.
Senyories, comença la votació.
Sí, 27; no, 42; nuls, 1.
Queda, per tant, rebutjada.
Repetisc.
Sí, 27; no, 42; nuls, 1.
Queden, per tant, rebutjades.
D'acord?

Als articles, iniciem amb el 13.
Senyories, votem l'article 13.
Comença la votació.
Sí, 41; no, 27; abstencions, 1.
Per tant, queda aprovat.

El 14.
Senyories, comença la votació.
Sí, 41; no, 29; abstencions, 4.
Queda aprovat.

El 15.
Senyories, comença la votació.
Sí, 41; no, 29; abstencions, 4.
Queda aprovat.

Del Grup d'Esquerra Unida del País Valencià, la 62 i següents.
Senyor Oltra.

">El senyor Oltra i Soler:

Ací anem ajuntar un bloc composat per les esmenes 62, 99, 102, 104, 105, 108 i 109.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

">El senyor Oltra i Soler:

La primera, la 62, fa referència a l'article…, ara és el 16, el qual diu que entre les funcions del Consell de la Generalitat està declarar la situació d'emergència catastròfica, quan la situació de perill… Bé, en això, evidentment, estem d'acord, el que passa és que sí que demanaríem afegir un paràgraf que diu simplement en quins termes i condicions es determinaran reglamentàriament.
 I dic això perquè això dóna molta més cobertura jurídica, és, a més, una recomanació expressa del Consell jurídic consultiu i jo crec que una qüestió com aquesta, que tots tenim clar que pot passar i que per desgràcia passa sovint, doncs, no estaria de més que…, reglamentàriament no és el moment ara, també ho entenem així, no ho demanem, però que reglamentàriament s'instrumentara  el mecanisme per el qual el Consell Valencià, siga que el siga, pot declarar aquesta qüestió.

Després tenim també l'esmena número 99, que fa referència a l'article…, ara és el 22,  en el qual quan es parla de la Comissió de protecció civil de la Comunitat Valenciana, en el paràgraf a) també demanem afegir una qüestió que jo crec que millora i clarifica, i és que quan en l'apartat a) diu: «informar les normes tècniques…«, és una de les funcions que té aquesta comissió.
Que vagen a dictar-se en l'àmbit territorial de la Comunitat Valenciana en matèria de protecció civil, doncs, home!
, que no costa res dir: «informar prèviament«.
Se suposa que serà aixina però cal suposar-ho.
Crec que no costa absolutament res definir-ho aixina perquè crec que queda molt millor.

Després, nosaltres presentem una esmena de manera que la Comissió de protecció civil de la Comunitat Valenciana, que ací es diu que es crearà, que reglamentàriament es dirà qui la composa i quin funcionament tindrà, doncs, home!
, nosaltres això podríem entendre-ho si fóra la primera llei d'emergències que es fa.
Però, clar, resulta que en aquesta comunitat ja hi ha fins avui una llei d'emergència en vigor, altra cosa és que haja passat com ha passat, sense pena ni glòria.
Però, hi ha una llei en vigor que disposa, a més, la creació d'una comissió que reglamentàriament després es va crear.

Aleshores, nosaltres pensem que davant d'això sí que ens agradaria que, tenint en compte eixe antecedent, doncs, ja que estem en el moment de legislar, pel que abans el meu oponent legislatiu, senyor Rodríguez Marín, plantejava, creem que és el moment adequat perquè eixa comissió no quede per a posteriori sense coneixement -diguem- i participació d'aquestes Corts, sinó que aquestes Corts ja pogueren legislar, amb lletres majúscules, sobre la composició.
I nosaltres proposem una composició determinada en la qual recollim en bona mesura la composició que tenia la Llei 2/95, augmentem la presència de responsables, tant dels professionals que actuen com dels ajuntaments, i una representació, a més, depenent dels habitants que tenen cada ajuntament, una representació de la pròpia Generalitat Valenciana, de l'Administració de l'Estat, etcètera.
O siga, una composició -diguem- en regla, que jo crec que, amb independència de qui mana en un moment donat, doncs, en un moment pot tindre un majoria o pot tindre-la un altre, però se suposa que és una comissió operativa i fonamentalment representativa de tot l'espectre valencià en aquesta matèria.

Per tant, demanem que més que deixar-ho perquè reglamentàriament es determine, que s'aprovara en aquestos moments.
Lògicament, i en conseqüència d'això, ahí hi ha una esmena en la qual eixa delegació al govern que planteja el projecte de llei no siga la composició, sinó que es limite a l'organització i funcionament perquè, lògicament, esta comissió puga treballar també en el tema, en el ple o en comissió, que és un tema que tampoc quedava molt clar.

Després, hi ha dos articles ahí, que en concret és l'antic 23, en el qual es planteja, dins de la classificació de servei d'intervenció davant d'emergències, en el punt  2, que els bombers privats siguen considerats aixina.
Nosaltres pensem que els bombers professionals que, evidentment, existeixen, i nosaltres no tenim en principi res en contra que una determina empresa dispose de bombers privats per a la seua millor garantia, nosaltres sí que considerem que no és adequat el que eixos mitjans es consideren per llei com a mitjans complementaris.
Nosaltres pensem que hauria de clarificar-se i diferenciar-se molt més.
Per tant, plantegem una proposta alternativa que seria considerar-los com a mitjans auxiliars en cas d'emergència.

D'alguna manera, la proposta que fa el projecte de llei amb aquestos articles…

">El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.

">El senyor Oltra i Soler:

…però, després vindrà un, que és el cèlebre 35 antic, que és més -diguem- descarat en eixe sentit, pareix que aposta per potenciar els bombers privats.
I com nosaltres no estem d'acord amb això plantegem aquesta esmena en el sentit de delimitar clarament el marc d'actuació de cadascú.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Marín.

">El senyor Rodríguez Marín:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Oltra, tras el examen, no de ahora, porque razonablemente todo esto lo hemos visto antes, esto no es más que la luz y taquígrafos de toda una reflexión, un debate previo y un intento de coincidir en los objetivos, ¡hombre!
, hay una situación que es la siguiente, usted me dice: «La declaración de emergencias catastróficas.
.
.
yo quisiera que se establezca la necesidad de un reglamento, de una disposición reglamentaria«.
Bueno, obviamente, el propio proyecto de ley ya prevé una situación de desarrollarla mediante un reglamento, reglamento al que se dirige también -como luego lo tenemos en la enmienda 102- en la creación y composición de la comisión de protección civil.

Es decir, aquí sí que no quiere usted el reglamento.
Y nos parece bien porque es una posición personal.
Pero, ¿por qué cuando nosotros no hablamos de reglamento usted dice que hablemos de reglamento?
Cuando nosotros decimos: esto se arreglará o se dispondrá reglamentariamente, ustedes dicen: «No, no, no, ahí ya no me lo diga usted reglamentariamente«.
¡Hombre!
, no me negará que cuanto menos es opinable.
Entonces, bueno, el problema que hay es que, en definitiva, lo mismo que nos pasa con la enmienda 104 es que estamos hablando de dos modelos.
Tan legítimo podrá ser el uno como el otro, pero usted tiene el suyo y nosotros tenemos el nuestro.
Razonablemente entenderá que, obviamente, deberemos de apoyar el nuestro.

Entonces, luego nos viene otra situación, que es ese peligro que subyace cuando al hablar de las organizaciones que pueden colaborar se habla de organizaciones públicas y privadas, y dice usted en la enmienda 108 que se quite lo de «privadas« para, luego, a continuación, decirnos en la 109 que colaboren y que aparezcan los servicios de bomberos privados.
Es decir, para unas cosas no quiere usted organizaciones privadas y para los bomberos que, como ya recordará usted en el debate general, es algo que planea siempre sobre su mente, que es presencial en todo momento, y a mí me parece bien.
Pero, claro, o tomamos lo privado en todas las organizaciones o no.
Y, desde luego, obviamente, solamente por un criterio de tipo ideológico, de tipo programático, de forma de gobierno, vamos, de algo que es obvio que transmitimos en nuestro programa electoral y, vamos, en todas nuestras acciones, nosotros somos muy partidarios de aquellas cosas en donde puedan colaborar las entidades privadas, sean organizaciones civiles o sean bomberos, que actúen.
Consecuentemente, volvemos a decir: todo esto, todas estas enmiendas que usted plantea con su mejor intención de colaboración, razonablemente, pertenecen a otra ideología y a otro modelo de proyecto de ley que no es el nuestro.
Así es que, con el mayor de los respetos, no se los podemos aprobar.

Nada más.

">El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Senyor Oltra, té vosté la paraula.

">El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

Bé, nosaltres, en el tema.
.
.
, reglamentàriament, home, ens agradaria que quantes menys coses quedaren per a regular-les posteriorment, doncs, millor per a tots, no?
Per què, perquè ja que estem en el debat d'una llei, siga la que siga, doncs, home, com millor participe la Cambra del que eixa llei va a suposar, del desenvolupament d'eixa llei, jo crec que millor per a tots.

En el cas concret de la declaració de la situació d'emergència, jo ho he dit, el que passa que a voltes, clar, com ja venim un poc predisposats a sentir el que u vol i a dir el que u pensa, es diga el que es diga, però, clar, jo ho he dit, o siga, és el Consell Jurídic Consultiu, en este cas, el que planteja que deu ser convenient que reglamentàriament se faça la descripció de quina és una situació d'emergència, a l'hora que el Consell la determine.
O siga, jo, m'he limitat a llegir una cosa que el Consell Jurídic Consultiu planteja i que nosaltres estem d'acord.

També hem dit, en el tema  de la composició de la comissió de protecció civil, com ja hi ha un antecedent, o siga, en estos moments hi ha una comissió de protecció civil funcionant.
.
.
, bé, funcionant entre cometes, però que està constituïda.
Home, plantejar-mos ara que serà el Govern.
.
.
, que després, estes Corts, evidentment, no van a tindre participació!
O siga, no podrem dir si ens pareix correcte que la composició d'eixa comissió siga de tal gent o d'esta altra, o d'esta manera o d'aquella altra!
Això no podrem dir-ho.
No podrem dir-ho perquè vostés volen deixar-ho perquè el Consell, còmodament, via decret, ho determine, i nosaltres reivindiquem el paper, en este cas, d'aquestes Corts, a l'hora de poder legislar, això que díem abans, legislar sobre aquesta matèria.

Home, en el tema dels bombers privats, estem un poc en el mateix.
Jo ahí no he dit.
.
.
, o siga, el que jo he dit ahí és que no tinc res en contra dels bombers privats, i a mi me pareix molt bé que empreses privades contracten i disposen de mecanismes de bombers privats, estupend.
El que no me pareix correcte, i en això també coincidim en part amb el Consell Jurídic, és que l'administració, a eixos bombers privats, amb els quals no tenim cap relació contractual, els consideren un mitjà complementari d'actuació.
Nosaltres creem que això és perillós, però fem una proposta alternativa, considerant-los mitjans auxiliars, i eixa és la proposta nostra, no és que vullgam eliminar-los, res d'això, ja sabem la passió que vostés tenen per la cosa privada, que ho ha dit, i és estupend.

Però, nosaltres no compartim eixa passió, tenim altres tipus de passions.

Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Oltra.

Senyor Rodríguez Marín.

">El senyor Rodríguez Marín:

Gracias, señor presidente.

Muy brevemente, señor Oltra, para decir que entendiendo perfectamente su alocución, su argumentación.
Hombre, razonablemente, es práctica, digamos, legislativa universal.
.
.
La ley contiene los principios fundamentales que son los que van a dirigir, a encaminar el proceso regulativo y, después, el descender al detalle se hace siempre con reglamentos.

Bueno, nosotros hacíamos significar que razonablemente usted, en unas ocasiones quiere el reglamento y, en otras, dice: «no, aquí el reglamento no nos parece.
.
.
« Es opinable, lo que pasa es que, claro, usted entenderá que con el mejor de los respetos, como he dicho desde la tribuna, bueno, pues, hay diferencia de opiniones, qué le vamos a hacer.
En las cosas importantes casi siempre, casi siempre, yo creo que a pesar de diferencias, solamente en las de gran diferencia ideológica solemos llegar a algún acuerdo.

Nada más.

">El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Senyories, anem a votar les esmenes 62 i següents.
Comença la votació.
Sí, 29; no, 41.
Queden rebutjades.

Esmena 63 i següents, del Pspv, la senyora Andrés.

">La senyora Andrés Barea:

Vamos a ver, enmienda 63 al Gobierno Valenciano.
Este artículo empieza con un cántico al sol, dice que este gobierno es el órgano superior de la dirección, coordinación de la protección civil, y no dice ni gota ni palabra del tema de las emergencias.
Aquí acaba, es curioso.

Pero nosotros hemos hecho una enmienda a la letra f), donde decimos que se deben de establecer líneas de colaboración tanto con el Estado, con los municipios y con otras comunidades autónomas.
Porque habían olvidado lo de otras comunidades autónomas.

La necesidad de coordinación con otras comunidades, eso es una situación que ocurre con bastante frecuencia.
En el tema de incendios, por ejemplo, en colaboraciones con la zona de Castilla-La Mancha.
O, también, la petición de helicópteros, de material, en otras comunidades, cuando el incendio se produce en la propia comunidad, como fue el caso de Cataluña.
Y, por eso, consideramos que debe de haber un elemento de coordinación con otras comunidades autónomas.

La enmienda 65, que han presentado ustedes una transaccional, y parece ser que no podemos llegar a un acuerdo por la simple palabra de «recaerá la responsabilidad sobre el conseller competente«, habla en todo momento de lo que es la protección civil, y habla de que incumbe a todas las consellerias, y volvemos a hablar del famoso artículo 3, donde se determinan los principios de actuación de las distintas administraciones, pero en ninguna parte habla de las emergencias, como le he repetido antes.

Este gobierno va creando indefiniciones permanentes, habla de la participación de todas las consellerias, pero habla de que elaborará mapas, participará en los planes de protección civil y, cómo no, en la rehabilitación, la rehabilitación es algo bastante interesante, pero en ningún lado, en ningún sitio, aparece el tema de las emergencias.

Yo, de todas maneras, le diré que siempre, que cuando subo a esta tribuna, intentaré poner ejemplos prácticos sobre la vida diaria, porque la facultad legislativa de estas Cortes es, primero, hacer leyes; segundo, controlar al Gobierno.
Y esas leyes tienen que tener un soporte, que es la aplicación práctica para los ciudadanos que están en la calle.
Por lo tanto, siempre me referiré en aquello que las leyes competan a la vida diaria de los ciudadanos.

">El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyor Díez.
(Pausa) Acabe de beure.
Té vosté la paraula, senyor Díez.

">El senyor Díez Cuquerella:

Moltes gràcies, senyor president.

Les esmenes 63 i 65.
L'esmena 63, a l'article 16, abans 14, que parla del Govern Valencià i de els obligacions del Govern Valencià en esta matèria, entenem que l'esmena que vosté va presentar és una modificació innecessària, perquè és clar que les relacions amb altres administracions autònomes se sobreentenen.
Estem parlant de relacions amb l'administració central i amb altres de la Comunitat Valenciana, és evident que és una modificació innecessària.

Però sí que vull fer més èmfasi en l'esmena 65, per allò que mosatros hem presentat una transaccional que entenem que podia ser perfectament assumida per vostés, i que no l'assumixen per una sola paraula, perquè vostés volen que s'introduïxca la paraula de «responsabilitat« en compte de «coordinació«, i és una cosa que no li puguem acceptar i li ho resumixc en la millor mesura possible: no podem responsabilitzar el conseller que vostés diuen, «responsabilidad en la Conselleria de Justicia i Administraciones Públicas«, que mosatros diguem «al conseller competent«, no puguem responsabilitzar-lo que n'hi haja alguna conselleria de la Generalitat Valenciana que no complixca les seues obligacions, perquè fixe's vosté que eixe article 17 està diguent que la protecció civil incumbix a totes les conselleries de la Generalitat Valenciana i, en especial, «les corresponde a cada una de ellas«… a), b) i c).
Són competències i, per tant, són responsabilitats de totes i cada una de les competències que hagen d'assumir eixa responsabilitat.
Però, si li carreguem la responsabilitat a un conseller respecte d'una àrees en què no té competència, estaríem responsabilitzant el conseller de Justícia d'unes omissions que faça el conseller de Sanitat, per posar-li un exemple, i entenem que l'obligació del conseller competent en la matèria, en este cas concret, enfront de les altres conselleries, és coordinar, no responsabilitzar-se.

Per això, no li puguem acceptar eixa modificació de la paraula «coordinació« per la paraula «responsabilitat«.
Li ho torne a repetir, el conseller competent en matèria de protecció civil i emergències haurà de tindre la coordinació de les actuacions que estan obligades a fer les altres conselleries, però no puguem responsabilitzar-lo que n'hi haja alguna conselleria que no participe en l'elaboració de plans de protecció, que no elabore els mapes de riscos i no realitze les funcions de previsions, o que no realitze treballs de rehabilitació de li siguen propis.
Cada conselleria, en eixe aspecte, ha de responsabilitzar-se, i el conseller competent, coordinar que això se produïxca, però no el responsabilitzem a ell.
És eixe matís.

Res més.
Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyora Andrés.

">La senyora Andrés Barea:

Bueno, vamos a empezar por el principio.

Señor Díez, en relación con otras comunidades, no existe ningún convenio, ningún documento formal.
Usted no se ha referido y no ha contestado para nada.
Parece ser, o por lo menos el conseller lo debería de saber, que existe un borrador o un protocolo de apoyo mutuo entre comunidades autónomas que no está suscrito por la Comunidad Valenciana.

Y cómo mejor salida que ignorar las situaciones.
Lo que deben de solucionar y obviar.
.
.
, se excusan con el tema de la cooperación, de la coordinación y de la solidaridad, pero respuestas reales, ninguna.

Luego, me ha dicho usted aquí el tema de la responsabilidad.
Pues, evidentemente que pedimos responsabilidad.
¿Le pediríamos responsabilidades al conseller de Sanidad?
¡Y le piden!
¿Cómo no le van a pedir al conseller de Justicia y Administraciones Públicas?
Pero ¿qué pasa?
, ¿que esto es un reino de taifas y aquí cada uno hace lo suyo y que nadie debe ser responsable de las otras consellerias?
¿Y para qué está el señor Olivas, presidente del Consell?
Es que no puedo entender lo que acaba de decir.

O sea, existen unas competencias de la conselleria en este tema, pero existe una coordinación, por lo menos, con una representación, existe un Consell.
Me parece, desde luego, completamente… incondicionalmente irregular la situación que acaba de decir.

Desde luego, respecto a la elaboración de planes y programas, ustedes no han dicho nada, salvo de protección civil, salvo de protección civil.
Por lo tanto, señor Díez, yo creo que por el tema de la responsabilidad, hay que responder ante ella, es un tema importante, no llegar a una transaccional por el tema de la responsabilidad de este gobierno es algo que clama al cielo.

">El senyor vicepresident primer:

Gracias.

Senyor Díez Cuquerella.

">El senyor Díez Cuquerella:

Sí, gràcies, senyor president.

Senyora Andrés, precisament ha nomenat vosté al senyor Olivas, evidentment, referint-se al president de la Generalitat, i ahí estem totalment d'acord.
Que el conseller corresponent siga responsable davant del president del Govern Valencià.
Però en la fórmula que vosté planteja, a part de la responsabilitat de cada conseller com a membre del Govern Valencià, a més, estaria vosté perguent l'horitzontalitat de responsabilitats, en general, del Govern Valencià, de cada una de les conselleries, i posaríem al conseller competent en matèria d'emergències, el posaríem en un escaló preeminent, atés que ell seria responsable del que els altres feren.

Jo crec que és molt clar que cada conselleria assumix la gestió que li s'encomana en este article 17, i el conseller d'Administracions Públiques en estos moments, el conseller competent en matèria d'emergències i protecció civil, que coordine eixes actuacions de les distintes conselleries.
Li pose, no sé, l'exemple de l'organització del Samu.
L'organització del Samu l'haurà de fer la Conselleria de Sanitat, que vosté sap que el Samu és un dels servicis complementaris en matèria d'emergències i protecció civil, estem d'acord.
Si la Conselleria de Sanitat no té en deguda forma el Samu, no puguem responsabilitzar el conseller de Justícia i Administracions Públiques.
El conseller de Justícia haurà de coordinar allò que faça el conseller de Sanitat en matèria de Samu, que és l'exemple que li he posat, però cada conselleria haurà d'assumir les seues responsabilitats.
I la del conseller, en este cas d'Administracions Públiques, és la coordinació, en virtut del comandament únic que se li atorga en esta llei que estem aprovant.
Crec que més clar no li ho puc explicar.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyories, anem a votar l'esmena 63 i després la 65.

Comencem amb la 63.
Comença la votació.
Sí, 32; no, 39.
Queda rebutjada.

La 65.
Senyories, comença la votació.
Sí, 29; no, 40, i abstencions, 3.
Queda rebutjat.

L'article 16.
Senyories, comença la votació.
Sí, 41; no, 27; abstencions, 3.
Queda aprovat.

Esmena del Grup d'Esquerra Unida del País Valencià, la 66 i següents.

">El senyor Oltra i Soler:

Ací anem a agrupar -vaig a llegir- les esmenes 66, 76, 87, 89, 93, 95, 96 i 97.

La primera fa referència al que és l'article 17 ara, diu: «participació de les conselleries«.
Nosaltres volem afegir un paràgraf que diga que totes, totes les conselleries, no solament la responsable en matèria de protecció civil, que este també és un d'eixos temes que està motivant que no recolzem les propostes del Grup Socialista quan planteja Justícia i Administracions Públiques.
Nosaltres compartim eixa idea que deu ser més àmplia, i deu ser la conselleria que en qualsevol moment tinga eixes competències.
Per això motiva eixa abstenció en algunes esmenes.
Dit això, nosaltres pensem que deu ser una de les obligacions de totes les conselleries, totes, no solament la que directament té eixes competències, la d'estar obligades a informar sobre els possibles riscs que li toquen en cadascuna d'elles.
Per exemple, el tema que podria ser més emblemàtic, la Conselleria d'Obres Públiques sobre el tema del Patricova, el Pla de lluita contra les inundacions.
O siga, pensem que ha de ser una obligació de totes elles d'anar informant, mantenint en coneixement de la població quins són els possibles riscs dins de la seua competència.
I és en la idea eixa que quanta més informació tinga la població, jo crec que millor per a tots.

Després també hi ha una esmena en què nosaltres recolzem que on diu que «se disposarà dels mapes de risc« i tal, que es reforçara això, dir tots els mapes i de les diferents institucions.
I tornem un poc al registre que plantejàvem abans.
I això és el mateix Consell Jurídic Consultiu en la pàgina 43 -ja afine fins ahí perquè no els càpia dubte- el que planteja que és convenient l'existència.
Per tant, encara que siga cridar en el desert, tornem a reivindicar la conveniència de l'existència d'aquest registre com a instrument de centralització de tots estos documents.

També ens trobem ara, en el tema del comandament únic, amb una proposta que plantegem nosaltres que l'estructura i el règim de funcionament es determinen reglamentàriament.
I tornem un poc al reglament.
«Haga usted los reglamentos«, que decía Romanones, no?
És que en este cas és el Consell Jurídic mateix el que el reclama.
I és que a més, per l'especificitat mateixa de la qüestió, pareix lògic que això es faça en reglament.
El problema del projecte de llei és que ni ho fa en la llei ni diu que vaja a fer un reglament, amb la qual cosa és un doble problema.
Perquè clar, el tema del comandament únic és un tema molt important.
Com s'estructura això?
Com funciona això?
És un tema molt important.
I al Consell Jurídic, que se li dóna la informació perquè emeta informació, una de les coses que diu és que això hauria d'estar regulat.
Aixina està en la llei catalana, per exemple, i aixina està en altres lleis.
I nosaltres demanaríem que això se fera aixina.

Després tenim l'esmena 89, que fa referència a un tema dels que nosaltres considerem importants en aquesta llei, una de les greus, digam, mancances de la llei: que la llei continua apostant pel tema de les diputacions provincials.
Jo crec que és coneguda la nostra posició, ens agradaria que desaparegueren.
Pensem que en estos moments no tenen una raó de ser i que en el desenvolupament de l'Estatut d'Autonomia i de la capacitat de govern jo pense que perfectament són unes institucions que si tingueren alguna raó de ser ja fa molts anys, comprenem que per a molta gent és un mitjà d'estar ahí i tal, però considerem que en molts casos suposa un pas intermedi, inclús a voltes una molèstia, per no dir un entrebanc més a l'hora de la gestió administrativa.
Per tant, nosaltres sabem que no és el moment de plantejar això, ja ho vam plantejar en una llei de comarcalització.
Tornarem a presentar-ho, lògicament, perquè en eixe aspecte no mos cansem, però almenys en allò que fa referència a les competències de bombers, que el projecte de llei consolida en les diputacions provincials, nosaltres eixes competències són les que en l'esmena nostra plantegem que no han de quedar aixina.

Perquè clar, quedant aixina ja és, digam, una confessió de ple d'eixa crítica que nosaltres fem a aquesta llei, a aquesta proposta.
I és que no solament es renuncia a la unificació dels cossos de bombers en un cos autonòmic, que és una cosa que plantejava d'aquella manera la Llei 2/1995, sinó que és que ara ja clarament es definix, renuncia a allò i consolida el model provincial, amb una sèrie de problemes grossos que se tenen, perquè les diputacions en este sentit fins ara no estan funcionant correctament.
I s'ha tingut una component que fins ara no ha passat el contrari, però bé, esperem que no passe, però fins ara les diputacions sempre les tres del mateix color, si mal no recorde.
.
.

">El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.

">El senyor Oltra i Soler:

Si canvia i tenim problemes limítrofs, esperem que no sé donen problemes de coordinació o problemes d'altre tipus entre diputacions de diferent color polític.
I ho deixe caure perquè és un problema que se pot presentar inclús en estes pròximes eleccions, possiblement alguna d'elles.
.
.

">El senyor vicepresident primer:

Acabe.

">El senyor Oltra i Soler:

.
.
.
a la millor canvie.

Per tant, és un problema que tenim damunt de la taula i que no està ben resolt.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Rodríguez Marín.

">El senyor Rodríguez Marín:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Venimos aquí nuevamente a encontrarnos con algo que es: el proyecto de ley recoge al final del mismo el desenvolvimiento, la explicación o las normas para aplicar la ley mediante reglamento, y está previsto de una manera general.
Entonces, ¿qué ocurre?
Bueno, que el problema sería cómo vamos a enmendar planas permanentemente.
Es decir, no nos parece mal que de alguna manera se establezca, en unos momentos el que se vaya a la situación reglamentaria, pero lo que no podemos aceptar es que usted nos diga en cada momento cuándo tenemos que ir y cuándo no tenemos que ir.

Bueno, la única cuestión que hay es, finalmente, algo que ya, como se ha convertido en una especie de pelota de ping pong, usted me dice: «esto por reglamento, y sin embargo esto no lo quiero en el reglamento«.
Yo le digo: oiga, mire usted, al final el reglamento explicará todo, y fundamentalmente, seguro, ¿eh?
, seguro, señor Oltra, que la estructura y la composición y, en definitiva, el funcionamiento del mando único.

Luego, y aquí entramos, lógicamente, en donde usted ha dedicado el grueso de su tiempo, que es algo que no se lo podemos aceptar, pero no se lo podemos aceptar por lo mismo que si ahora mismo el Gobierno no fuéramos nosotros y fuera otro posible, tampoco se lo aceptaría.
Porque usted, desde el momento en que quiere quitar las diputaciones provinciales, cuando usted huele o ve usted en un articulo de una ley «diputaciones provinciales«, los pelos se lo ponen de punta, y perdone usted el ejemplo.

Las diputaciones provinciales, se lo dije y se lo digo, son una realidad, son una realidad que tiene funciones, que tiene criterios, que tiene posibilidades de actuación y que, en definitiva, razonablemente tiene que estar combinada con todos los medios y todos los organismos de nuestra comunidad ¿Para qué?
Para defender al ciudadano, para prever y ayudar en las catástrofes, y en definitiva, para la protección y para todas aquellas acciones que signifiquen la mejoría de los ciudadanos.

De alguna manera, le diría que en cuanto a todo lo demás lo que usted quiere establecer, que no lo ha podido argumentar pero es el resto de sus enmiendas, para la desmenuzación de lo que tiene que hacer cada ayuntamiento municipal, mire usted, ya se hará, pero sobre todo acuérdese usted de que quiere legislar desde aquí algo que puede pertenecer a la autonomía municipal, que nosotros somos respetuosos con ella.

Nada más.
(Alguns aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Antonio Moreno Carrasco)

">El senyor vicepresident segon:

Muchas gracias, señor diputado.

Señor Oltra.

">El senyor Oltra i Soler:

Gràcies, senyor president.

Tornem.
El debat sobre el reglament pot ser un debat etern.
No som nosaltres qui ho demana.
Ara li he llegit inclús la pàgina de l'informe del Consell Jurídic on se reclama això, o siga, no som nosaltres.

Però és que vosté diu: «és que el reglament ho farà tot«.
Jo no sé si ho farà tot, és una qüestió de fe.
Vosté creu, jo no crec.
Per tant, nosaltres el que intentem fer ací és dir: home, ja que la llei va manar el Consell que reglamentàriament determine una sèrie de qüestions, dir en quines forçosament ha de reglamentar, perquè si no, ens quedarem un poc amb l'opció, podrà ser o no podrà ser.
Eixa és la versió que vosté me dóna: el reglament ho dirà tot.
Si no ho diu, ja vorem què farem llavors, però ja estarà fet.
Per tant, nosaltres volem que això quede d'una altra manera.

Home, està clar que el tema de les diputacions.
.
.
Esta ja no és una esmena d'eixes que dia vosté aixina dels termes o de filosofia o no de no sé què, esta ja és una cosa més.
.
.
eh?
Estarem d'acord ahí.
Clar, evidentment, nosaltres estem en contra de l'existència hui de les diputacions perquè no les considerem instruments vàlids, considerem inclús que són, ja dic, un entrebanc en la majoria de les qüestions.
No podem plantejar la seua dissolució, perquè legalment en estos moments no podem plantejar-la.
El que sí no volem és afavorir, digam, la continuïtat d'una sèrie de competències en elles que pensem que perfectament podrien estar assumides per la conselleria.
I com pensem que això és possible, reclamem que això, la conselleria, que ho va deixar caure en l'any 1995, la Generalitat, que ara ho faça bo, que assumixca eixa responsabilitat, que no continue deixant-la fins a les diputacions.
Perquè l'exemple de totes les diputacions en este sentit no és bo, i ahí estan les queixes en la premsa i en els bombers mateixos.

I després, les esmenes que fan referència al tema dels municipis, que abans no he pogut llegir, jo crec que està clar.
No es tracta ni molt menys d'entrar en l'autonomia municipal.
Precisament al contrari, es tracta de defensar eixa autonomia, perquè la llei fa recaure en els municipis un pes important a l'hora de les responsabilitats, però no queda clar a l'hora dels seus drets.
I nosaltres fem esmenes que estan en part en alguna llei ja referides i que nosaltres pensem que contribueixen a determinar responsabilitats, a determinar competències i, d'alguna manera, a obligar a la coselleria a comptar amb els municipis, no solament per a carregar-los el mort, que és el que sols passar, sinó per a comptar amb ells i respectar eixa autonomia.

Gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyor Rodríguez Marín.

">El senyor Rodríguez Marín:

Gracias, señor conseller.

Vamos, por hacerlo corto, señor Oltra, hay dos temas que son sencillos.
Uno imposible, imposible de aceptar, que es el tema de las diputaciones provinciales.
Pero, le volvemos a decir, desde la responsabilidad de gobierno, pues, mire usted, si cuando yo hubiera venido aquí o, yo no, mi gobierno, no existieran las diputaciones provinciales no serían un órgano con quien contar.
Y como la protección civil es necesaria y es primordial y se debe de contar con todos los órganos, si están ahí las diputaciones cualquier gobierno razonable contará con ellas.
Si a usted no le gusta y quieren más las comarcas, bueno; si quieren más solo la Generalitat y desde el centralismo de la Comunidad.
.
.
bueno, pues ese es su deseo.
La realidad es otra, la realidad es la que hay.
Y además, dentro de esa realidad, no nos queda más remedio que responsablemente contar con esas diputaciones provinciales.

Ahora, a partir de ahí, en la segunda ¿sabe usted, sin quererse usted meter con la autonomía municipal, qué longitud o qué espesor tienen las dos enmiendas que normalmente son de cuatro líneas?
82 líneas, 82 líneas, casi una página entera.
Si eso no es querer gobernar los municipios.
.
.

Nada más.

">El senyor vicepresident primer:

Muchas  gracias.

Senyories, anem a votar les esmenes 66, 76, 87 i 93.
Senyories, comença la votació.
Sí, 29; no, 38; nuls, 1.
Queden rebutjades.

Les esmenes 89, 95, 96 i 97.
Comença la votació.
Sí, 1; no, 41; abstencions, 26.
Queden rebutjades.

A l'article 17, senyories, comença la votació.
Sí, 38; no, 30; nuls, 1.
Queda aprovat.

Esmena 68 del Pspv.
La senyora Andrés.

">La senyora Andrés Barea:

Vamos a hacer un bloque más grandecito (rient-se) sin que sirva de precedente.
Las enmiendas 68, 69, 70, 71, 73, 75, 77 y 78.
Todas pertenecen a un mismo artículo, el antiguo artículo 16, ahora 18, como me apuntan.
Y dice: la conselleria que tiene atribuidas las competencias en materia de protección civil.
Nosotros hemos hecho una enmienda para que se ponga que sea competente el conseller de Justicia y Administración Pública, simplemente por responsabilidad, no por obstinación, porque jamás le ponen el cascabel al gato.
Es un ejercicio de responsabilidad y no lo recogen en la propia ley.
Eso quiere decir, en algún caso, que no son muy responsables.
Porque ¿qué pasaría, si usted antes ha dicho.
.
.
?

">El senyor vicepresident primer:

Un momento, señora diputada.

Señorías.
¿Señor Serra, ha terminado con la señora Lorente ya la conversación?
Gracias.
Siga.

">La senyora Andrés Barea:

Una vez ha terminado el señor Serra, continuamos.

¿Qué pasaría si en la Conselleria de Sanidad hubiera una urgencia y hubiera un infarto?
Pues que el responsable sería la Conselleria de Sanidad, tendrían que actuar los servicios de urgencia y el responsable máximo de esa conselleria, el señor Serafín Castellano, que se acaba de ir.

Por cierto, los Samu no pertenecen al servicio de emergencia, los Samu pertenecen a la Conselleria de Sanidad, no se vayan a creer que se lo ha quitado, puede continuar perteneciendo a la Conselleria de Sanidad.

En el caso de un incendio la cosa queda bastante más difuminada, queda claro que deben intervenir los bomberos, pero la responsabilidad bastante más difusa.
 Por lo tanto, lo pedimos en la enmienda 68.
Y no es una obstinación, que luego se lo contestaré.
Luego entra en un período confuso de escribir por escribir y ponen: se desarrollarán políticas y programas.
Da igual hacer políticas que hacer programas.
¡Es una cosa increíble!
Pero, claro, es que la palabra programas no había aparecido en el texto de la ley en ningún momento, porque hablaban de planes territoriales, de planes especiales, de procedimientos, de protocolos, según el artículo ocho, pero la palabra programas ha aparecido aquí y no sabemos porqué.
Hemos hecho una enmienda para suprimirla.

En la enmienda 70 recordamos también que hay normas del Estado, como la propia Ley de protección civil, la 2/85, que nos vincula.
En la enmienda 71 hacemos una enmienda a la letra b) donde dice que se elaborará el Plan territorial de la Comunidad Valenciana y los planes especiales de protección civil y anulan o ignoran, ya no se sabe muy bien, el tema de las emergencias.
Es posible, es posible, digo, que lleven a cabo un principio de actuación eficaz y, desde luego, consideramos que no es posible que las distintas administraciones públicas de la conselleria competente de este gobierno, no exista un sistema integrado de gestión de emergencias; sistema integrado de gestión que tiene que dar respuesta eficaz y eficiente a los ciudadanos.
Añadimos un b) bis, no sólo porque hay que crear un sistema de gestión de emergencias sino porque hay que elaborar unos criterios de implantación tutelar y apoyar el despliegue de los mismos.

En la enmienda 77 volvemos a incidir en la personalización del conseller de Justicia y Administración Pública.
Y en la enmienda 78, cuando hablamos de funciones que le corresponden al conseller, que las deja muy difuminadas, decimos en el punto 2 que le corresponde, por ejemplo, la constitución del Cecopi, famoso Cecopi, que es el centro coordinador operativo integral que será, según dice ahí, cuando la evaluación de la situación de emergencia así lo aconseje.
Lo dejan ustedes bastante amplio.
Y nosotros decimos que se tiene que constituir, que hay que animarlo a constituir y que hay que establecer unos criterios para que se establezca cuándo y cómo se debe establecer el propio Cecopi.
Es constantemente una imprecisión.
Han renunciado ustedes por la coordinación incluso a no constituir el Cecopi como elemento coordinador, incluso.

Por lo tanto, considerando que es el artículo que va a la conselleria competente, consideramos que debe de ser eso, competente y responsable.

">El senyor vicepresident primer:

Gracias.

Señor Díez Cuquerella.

">El senyor Díez Cuquerella:

Gràcies, senyor president.

No vaig a dir jo que siguen vostés obsessius, però sí que vaig a dir que són reiteratius i que continuaran sent-ho en la qüestió de voler que figure en la llei, que és responsable el conseller de Justícia i Administracions Públiques.
Bo, fent un esforç inclús haguérem pogut dir que siga responsable l'honorable senyor Carlos González Cepeda.
És que no entenem, no entenem perquè no estan d'acord que es diga en la llei «la conselleria competent en la matèria«.
Perquè, torne a repetir l'argument anterior, en un pròxim govern pot estar desmembrada la Conselleria de Justícia de la Conselleria d'Administracions Públiques, o es pot crear una nova conselleria on el decret de constitució del Govern Valencià, atribuïda a eixa nova conselleria, atribuira les competències en matèria d'emergències i protecció civil.
Amb la qual cosa la llei es quedaria desfasada, perquè estaríem fent referència a una conselleria que ja no era la competent en virtut d'una nova constitució, d'un nou decret de constitució del Govern Valencià.

No entenem per què els molesta que diguem «el conseller competent en en matèria de protecció civil«.
Primer punt.
Que crec que tots els qui estan ací ens entenen perfectament i que no estem en cap moment esquivant el bulto, com vostés volen insistir, «és que el conseller de Justícia esquiva el bulto, és que no vol significar-se«.
Perdone, estem parlant del conseller competent en la matèria siga el qui siga ara i després.
Per un costat.

Per un altre costat, el que vostés diguen que el conseller competent no siga responsable és ja pensar en la lluna.
Si precisament es dedica un article, l'article 18 abans 16, conselleria competent en matèria de protecció civil, i se li diu quines són les obligacions que té «desenrotllar i coordinar política en matèria de protecció civil, elaborar el pla territorial, aprovar procediments d'actuació i protocols operatius, requerir d'altres administracions públiques la col·laboració necessària, establir mitjans per a fomentar actuacions que contribuisquen a la prevenció de sinistres, coordinar servicis públics o privats, disponer de mapas de riesgo, promocionar y apoyar la vinculació voluntaria«.
És a dir, si tot això, que són competències, no significa que en paral·lel.
.
.
o que com a conseqüència de una competència, té una responsabilitat.
Si una persona ha de tindre les competències sobre una matèria determinada, l'incompliment o el deixament de funcions o l'omissió en les accions que siguen de la seua competència incorrerà en una responsabilitat.
Si vosté és la persona que ha designat el seu grup per a fer la defensa d'estes esmenes, si vosté no la fa serà la responsable.
I en ningún moment li han adscrit que vosté serà la responsable.

És que si una persona és competent per a fer una cosa és perquè tindrà la responsabilitat si no la fa.
Però vostés tenen l'obsessió, ahí sí, en l'altre tenen la reiteració i en açò tenen l'obsessió que aparega la paraula «responsabilitat«.
Responsabilitat.
.
.
Home, clar que sí, tots i cadascú dels consellers són responsables i el conseller competent en la matèria de protecció civil és responsable de les seues responsabilitats, que deriven de les competències que esta llei li confereix.

Res més.
Gràcies.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyora Andrés.

">La senyora Andrés Barea:

Buenos, vamos a ver, ha centrado usted la contestación, señor Díez, con el tema de la responsabilidad.
Y es cierto que pedimos responsabilidad, pero esto no es una obsesión ni nos ha dado una pájara como a los ciclistas ni nada de eso.
Tiene su explicación.

Mire, si consultamos la legislación, que a veces es importante y necesario incluso para no meter la pata, dice la Ley 2/1995, del Ministerio del Interior, dice: se confiere al Ministerio del Interior la superior dirección de las acciones de protección civil y en particular las funciones relativas a la prevención de riesgo y a las situaciones de emergencia.
Y, por lo tanto, por analogía, le corresponderá al conseller de Justicia y Administración Pública, porque dentro de su conselleria tiene la Dirección General de Interior.
Por eso hemos insistido nosotros permanentemente, por el tema de la responsabilidad.
Porque creemos que la responsabilidad no se cotiza bajo, se cotiza alto y porque un conseller con el cargo lleva la penitencia y por eso debe ser responsable.
Y por analogía con la ley del Estado, pedimos la misma situación en la Comunidad Valenciana.

En cuanto a lo de programas no quiero decirle nada más.
No sé qué van a hacer ustedes, si la van a retirar o no, pero no pega nada.
En cuanto a leyes que nos afectan, que no han puesto ahí nada más que leyes propias de la Comunidad, pues hay cantidad de leyes que nos afectan.
Leyes del Estado: Real Decreto 1.
255/1999, inherente a accidentes graves que intervengan sustancias peligrosas.
Dos cosas, dos cosas, por ejemplo, el caso del camión cisterna del año pasado, que no pasó nada pero que podría haber pasado; resolución del 20 de octubre del 99, acuerdo del Consejo de Ministros relativo sobre la información al público sobre medidas de protección en caso de emergencia radiológicas.
Podríamos nombrarle el caso Vandellós.
Por no decir, que no ha pasado afortunadamente nada, con las descargas que ha habido en Cofrentes.

Y la Unión Europea tiene también directivas, como la 96/82, sobre accidentes graves de sustancias peligrosas; también existe la 2.
850/2000, que por cierto viene completamente al pelo, sobre contaminación marítima accidental.
Estamos en una situación ahora como para hablar de eso.
El caso Prestige, estamos como para hablar de eso.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra) Como si no nos afectara, como si no nos afectara.

Creo que ha tenido muy poca vocación esta ley, muy poca vocación.
Y muy poca aspiración en este sentido…

">El senyor vicepresident primer:

Vaya terminando.

">La senyora Andrés Barea:

…ha sido totalmente restrictiva.

">El senyor vicepresident primer:

Gracias.
(Remors)

Señor Díez Cuquerella.

">El senyor Díez Cuquerella:

Gràcies, president.

Senyora Andrés.

Sí, li reitere que és una obsessió i és el no voler entendre el text legal.
Vosté diu: és que com les competències són de la Direcció General d'Interior, per tant el conseller competent és el de Justícia i Administracions Públiques.
Bé, serà conseller competent aquell que, en qualsevol govern que existisca, tinga dins de la seua conselleria eixa Direcció d'Interior.
I l'anomenament de la conselleria, el títol de la conselleria, pot ser eixe o pot ser un altre.
No entenc l'obsessió que vostés tenen en eixe tema.

I per un altre costat, i ja ho ha anunciat abans, va a posar-mos exemples en cada una de les esmenes.
Però fixe's també en els exemples que posa, perquè està posant-mos també exemples de sinistres que ni tan sols són a la millor competència de la comunitat autònoma.
És pel que mos anirem a poc a poc a la central nuclear de Cofrents, on també voldrà vosté, mos posarà un exemple i també dirà que és responsabilitat del conseller de Justícia i Administracions Públiques.
Els riscs nuclears són competència de l'Estat si anem a casos concrets.

Però deixe's estar de pegar-li voltes.
El que vosté no vol és entendre.
.
.
I pense que no és en mala fe, de veres, pense que no és en mala fe.
Pense que no és una ignorància sobrevinguda, i pense que no és una ignorància provocada.
Pense que és una ignorància buscada de propòsit, per a posar unes objeccions a una llei que no els agrada des del primer moment en absolut.
I la resta són buscar excuses de mal pagador.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra.
Se senten veus: «¡Muy bien!
« «¡Torero!
«.
Remors)

">El senyor vicepresident primer:

Senyories.

Anem a votar… anem a votar després que el senyor Oltra mos diga el que crega oportú.

">El senyor Oltra i Soler:

Gràcies.
Demanaríem votació separada de la 68 i la 77.

">El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyories, comencem votant l'esmena 68.
Comença la votació.
Sí, 31; no, 39; abstencions, 4; queda rebutjada.

Votem l'esmena 77.
Senyories, comença la votació.
Sí, 31; no, 39; abstencions, 4; queden rebutjades.

Votem la resta d'esmenes.
Senyories, comença la votació.
(Remors) Sí, 35; no, 39.
Senyories, queda rebutjat.

El Ple es reprendrà demà a les deu del matí.
Senyories, se suspén la sessió.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 50 minuts)