Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text6 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.para5 {
text-align:justify;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 5 de
març de 2009.
Comença la sessió a les 10 hores i 4
minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió
plenària número 43.
Segona i darrera reunió.

Pregunta d'interés general per a la
Comunitat Valenciana formulada pel Grup Parlamentari Popular sobre la
revisió de l'actual model de finançament de les
comunitats autònomes (RE número 32.
048)

La senyora presidenta:

Bon dia, se reprén la sessió.

La senyora presidenta:

Compareixença del president del Consell per a
respondre les preguntes d'interés general de la Comunitat
Valenciana, formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, té la paraula el síndic
del Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat senyor Costa.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor presidente del Consell.

Miembros del Consell.

Señoras y señores diputados.

Dicen que los malos gobiernos son la mayor fuente de
pobreza de un país y la mayor fuente de pobreza del mundo.
Nosotros
pensamos que ese papel lo resume perfectamente el gobierno de José
Luis Rodríguez Zapatero.

Si la crisis económica hoy tiene un nombre, que
es Partido Socialista, y tiene un apellido, que es el de Zapatero, yo creo
que alguien está hoy poniendo raciocinio y sentido común a
las actuaciones que las administraciones tienen que hacer, y esa es la del
gobierno de Francisco Camps.

Ayer, el Partido Socialista, señor presidente,
tuvo la posibilidad de ir junto al gobierno de todos los valencianos, junto
al Partido Popular, independientemente del color político y dar un
paso al frente en la defensa de cinco millones de valencianos apoyando las
medidas que usted presentó en estas Cortes, que planteó el
gobierno y que se aprobaron en el Consell.

El Partido Socialista se abstuvo de dar soluciones a
los valencianos, se abstuvo de apoyar a los parados valencianos, se abstuvo
de proteger y potenciar a los sectores productivos y, en definitiva, se
abstuvo de potenciar y avanzar en el desarrollo, en el crecimiento y en la
generación de empleo en esta comunidad.
(Aplaudiments)

Para nosotros, es muy importante el apoyo del Partido
Socialista en cuestiones estratégicas.
Y no lo encontramos.
Parece
más una actuación digna de un capítulo de La escopeta nacional que de
un partido político serio, responsable y preocupado por los
problemas de la comunidad.

Y parece que el señor presidente del gobierno,
el del apellido de la crisis económica, el presidente Zapatero,
desde las navidades ha entrando en una especie de trance, trance en cuanto
que todos estamos esperando que se despierte con respecto a la
financiación autonómica.
En navidades se puso el traje de rey
mago, se puso a recibir a presidentes autonómicos, entre ellos a
usted -y lo recuerdo perfectamente-, dijo que a la semana
siguiente habría un documento que explicaría claramente las
bases de ese nuevo modelo, asumió un criterio que los valencianos y
su gobierno lleva defendiendo desde el minuto uno, que es el criterio de la
población, pero, como siempre, parece que el presidente del gobierno
estuvo más preocupado de la foto posterior dando la mano al
presidente de turno, entre ellos al presidente de todos los valencianos,
que en los resultados reales de esas reuniones.

Creemos que el gobierno de momento no está
haciendo sus deberes, el gobierno socialista no hace sus deberes.
Por lo
tanto, está poniendo el futuro de nuestras posibilidades de
recuperación, las está poniendo en peligro negándonos
temas tan importantes como la revisión de la financiación o
como, por ejemplo, el agua.

Creemos que es un gobierno injusto porque mientras a
otras comunidades autónomas como la catalana les inyecta 800
millones de euros, a los valencianos nos tiene en un hilo sin saber
cuántos recursos vamos a financiar y vamos a tener para financiar
los servicios públicos en esta comunidad.
(Aplaudiments)

Por lo tanto, señor presidente del Consell, el
grupo parlamentario, como siempre, igual que el gobierno, seguimos
defendiendo el criterio de población, seguimos defendiendo la
corresponsabilidad en la llegada de recursos económicos para que
esta comunidad siga prestando, a su máximo nivel de calidad, la
sanidad, la educación, la Ley de dependencia, de los valencianos de
antes, de los de ahora y de los nuevos valencianos.

El pasado fin de semana se celebraron elecciones en el
País Vasco y en Galicia.
En Galicia con un cambio de rumbo
absolutamente conciso y claro por parte de los gallegos, y, en el
País Vasco, con unas posibilidades históricas de cambio.

Nosotros asumimos que ha habido un parón
electoral y que se han tenido que poner los partidos a trabajar en ese
proceso importante para España.
Pero, señor presidente, ya no
queremos más excusas, queremos saber cuál es el nuevo modelo
de financiación, cuándo van a llegar los recursos y
cuál es la apuesta del gobierno socialista por los valencianos y por
la comunidad.

Por lo tanto, señor presidente, ¿cree
usted que esa negociación debe ser retomada de forma inmediata y
cuáles son los beneficios que va a tener la Comunidad Valenciana?

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Buenos días.

Muchísimas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor portavoz del Grupo Parlamentario Popular.

Efectivamente, ayer se aprobó una ley de
crédito extraordinario para poner en marcha las medidas que el
gobierno de La Generalitat ha venido elaborando y proponiendo durante estas
últimas semanas, que se complementan, además, a las medidas
que tomamos ya en su momento en el año anterior.
Es decir,
continuamos nuestro proceso de impulso, de iniciativa y de proyecto en
atención a las necesidades reales de los valencianos, a las
posibilidades de generación de empleo y, sobre todo, a soluciones
para la crisis económica en la que se encuentra sumido nuestro
país.

Pero, un pilar fundamental -lo hemos venido
diciendo desde hace muchísimo tiempo-, un pilar fundamental es
el de la financiación.
Nosotros tenemos la responsabilidad en
nuestras competencias de atender las grandes prestaciones de servicios, la
educación, la sanidad, las políticas sociales.
Estas
competencias son el 80% del presupuesto y atienden a más de cinco
millones de pesetas.

El modelo de financiación -como tantas
veces hemos dicho- contempla la transparencia del capital necesario
para atender ese 80% del presupuesto, que es el que atiende en definitiva a
las personas.

Por lo tanto, si el modelo de financiación solo
prevé la transferencia de capital para atender las necesidades de
cuatro millones de personas y somos cinco millones de personas, el estado,
el Gobierno de España, el gobierno socialista, hurta cada año
de los presupuestos generales del estado el dinero que corresponde a la
quinta parte de los valencianos y de las valencianos.
Es un hurto constante
y permanente de un gobierno que no quiere atender la realidad
demográfica de nuestra comunidad.

Al inicio de este año, tuve ocasión de
ponerme en contacto con los grupos parlamentarios Socialista y del
Compromís para proponerles, entre otras cuestiones, medidas para
salir cuanto antes de la crisis y que hiciésemos una apuesta
común por la defensa de la cuestión, que no es otra que el
reconocimiento de las personas que vivimos en nuestro territorio.
Ese
ofrecimiento sigue abierto porque es fundamental para el presente y el
futuro de nuestros  conciudadanos.
Yo sé que están en
otras cosas, en otras tareas.

Pero, en cualquier caso, nosotros, desde el gobierno
de La Generalitat y el Grupo Parlamentario Popular, vamos a seguir
trabajando en la línea de lo que realmente es necesario
«hoy» para salir cuanto antes de la crisis, y,
«hoy», para atender las necesidades de la educación, de
la sanidad y de las políticas sociales de nuestros conciudadanos.

El día 24 de diciembre pasado, fui llamado por
el presidente del gobierno a una reunión, y, obviamente, fui a esa
reunión.
Hacía tres años que había pedido al
presidente del gobierno una reunión para hablar de
financiación, para hablar del agua y para hablar del AVE.
Pero,
bueno, tres años después, el presidente del gobierno tuvo a
bien convocarme a una reunión -en una suerte de ronda de
contactos- con todos los presidentes de comunidades autónomas.

El presidente de gobierno allí mismo me dijo
que en breves fechas habría un nuevo sistema de financiación
que reconocería los cinco millones de valencianos.
Allí mismo
me dijo que incluso las mejores expectativas serían cubiertas por el
gobierno de la nación.
Yo he escuchado a socialistas luego de
aquella reunión, en nuestra comunidad, decir que estaba todo
resuelto, que no había problema alguno y que el tema estaba
encauzado.

Pues bien, estamos en marzo, hace casi tres meses de
aquella reunión y, si te he visto, no me acuerdo.
El Consejo de
Política Fiscal y Financiera tenía que haberse reunido ya
definidamente para acordar el dinero que tenía que venir a nuestra
comunidad.
Y yo, desde la lealtad institucional y desde el parlamento
autonómico, vuelvo a reclamar cuanto antes ese acuerdo -que ya
se ha alcanzado- para que venga el dinero que necesita nuestra tierra
en atención a la sanidad, a la educación y a las
políticas sociales.
(Aplaudiments)

Desde aquí, además, digo más.
Vamos a reunir al comité de expertos, consensuado con los grupos
parlamentarios, para que se pongan a trabajar de inmediato y,
también, traeremos el acuerdo a este parlamento para que todos los
grupos parlamentarios tengan la posibilidad de sumarse a la exigencia
más importante en estos momentos que tiene nuestra tierra y es el
reconocimiento de cinco millones de personas viviendo en nuestra comunidad
y el reconocimiento del dinero necesario para atender como se merece
nuestra sanidad, nuestra educación y nuestras políticas
sociales.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta d'interés general per a la
Comunitat Valenciana formulada pel Grup Parlamentari Socialista sobre
l'obligació de contestar de forma concreta les preguntes
concretes que formula l'oposició (RE número 32.
047)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Té la paraula el síndic del Grup
Parlamentari Socialista, il·lustre diputat senyor Luna.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor presidente, suele ser frecuente que sus
respuestas a las preguntas de los grupos de la oposición transiten
por los terrenos de la épica, incluso de la lírica.
Cualquier
cosa menos contestar concretamente a lo que se pregunta.

Por eso, yo, hoy, le vuelvo a preguntar: ¿cree
usted que debe contestar concretamente a lo que se le pregunta
concretamente?
Y, si es así, ¿me va a contestar usted a lo
que pregunté en la pasada sesión?

Antes de que tenga usted la palabra, le pediré
solamente una cosa.
Si va a obsequiarnos nuevamente con algo referente al
terreno de la lírica, procure buscar algo de más altura que
el manual de autoayuda con el que nos obsequió la semana pasada.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, presidenta.

Señor Luna, a mí me da la
sensación de que usted viene todos los jueves aquí con un
manual de autoayuda, que alguien le escribe y le prepone, para sacar ese
ambiente tan arisco al que nos tiene acostumbrados y terminar diciendo que
no contesto a las preguntas que usted me hace.

En cualquier caso, le diré lo mismo que le he
dicho en sesiones anteriores.
Usted me pregunta respecto de si estoy o no
convencido que el funcionamiento de la administración discurre bajo
los parámetros de la legislación y que los acuerdos
están sostenidos sobre una realidad incontestable, que es la
equidad, la objetividad y la posterior fiscalización de las
instancias correspondientes.

Creo que esto es claro en la pregunta y esto es claro
en la respuesta.
Sí.
Y no solo lo digo yo.
Lo dice la Sindicatura de
Cuentas.
Esta administración tiene una Sindicatura de Cuentas que
fiscaliza antes que ninguna otra administración en España las
cuentas de cada ejercicio presupuestario.
Y lo dice la cantidad de recursos
presentados a los distintos concursos y adjudicaciones de esta
administración, que es de las más bajas de toda
España, Y, normalmente, en un porcentaje elevadísimo, los
tribunales nos dan la razón.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula, l'il·lustre diputat
senyor Luna.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señor presidente, mis preguntas concretas
están en este Diario de Sesiones.
Sigue usted sin contestarlas, refugiándose, como
siempre, en cuestiones etéreas, como, por ejemplo, la Sindicatura de
Cuentas, que no les fiscaliza todos y cada de los contratos, como usted muy
bien sabe.
Pero, bueno, ante su silencio, habrá que interpretar los
hechos.

Mire, usted, yo le preguntaba la semana pasada por la
situación del conseller Castellano, que no hace falta que se le descubra nada más,
lo ha reconocido el mismo.
Lo curioso del caso es que usted no ha dicho ni
una palabra del conseller Castellano, cuando aquí hemos asistido a defensas
encendidas de otros consellers; del conseller Castellano, ni una palabra.
¿A usted le parece que es legal
lo que hace?
Yo creo que no.
Lo que pasa es que su orgullo, seguramente, no
le permite cesarlo y lo va a disfrazar, seguramente, con una
remodelación de su Consell.
Hay cuatro consellers de su gobierno que no duermen.
Por lo tanto, yo le
recomendaría que la remodelación la hiciera cuanto antes.
(Rermors) Sí, porque le
pueden salir más cosas al señor Castellano, y cuando le
salgan más cosas al señor Castellano, señor
presidente, ¿usted va a seguir guardando silencio, como hasta ahora,
en relación con él?
(Remors)

En segundo lugar, tenemos un tema que está en
boca de todo el mundo, el tema de Orange Market.
Mire, es muy curioso,
ustedes administrativamente no han hecho nada, sin embargo, han tenido una
reacción inmediata cuando salió lo de Orange Market: hacer un
reglamento de contratación del Partido Popular.
Todo el mundo se
preguntaba por qué.
Yo me preguntaba por qué, si nadie les ha
pedido explicaciones, ustedes, el Partit Popular contrata con quien quiere
y como quiere.
¿Sabe lo que eso?
Usted, seguramente, no lee
literatura psicoanalítica, lea usted a Freud en la Psicopatología de la vida cotidiana, eso es lo que se llama un acto fallido, señor presidente.
Ustedes han dicho lo que no querían decir.
Ustedes, tratando de
regular la contratación en el PP, han puesto el dedo en la llaga.
El
origen de Orange Market, y de la trama, está en la
financiación de las campañas electorales del Partido Popular.

¿Cómo puede explicar usted, señor
presidente, que una empresa que tiene cinco trabajadores contrate todo lo
que contrata sin subcontratar, porque si subcontrata y ustedes no le
autorizan es ilegal?
¿Cómo lo puede explicar usted?
Eso no se
puede explicar.
Una empresa con cinco trabajadores que hace todo lo que
hace Orange Market, no es una empresa para hacer eso, es una agencia de
contratación.
Es una agencia que sirve para conseguir contratos de
las administraciones públicas y para que alguien gane dinero.
Dígame usted dónde va a parar ese dinero, o a sus amigos o al
Partit Popular, escoja usted la respuesta que quiera.
Pero alguien
está ganando dinero con esa agencia de contratación, que
usted todavía no ha explicado cómo funciona y cómo le
permite su administración que funcione como funciona.

Mire, señor presidente, pase lo que pase en el
sumario que está en boca de todos, usted tiene dos problemas: uno,
que la gente ya empieza a hablar; que hay mucha gente que estaba en su
entorno, que antes estaba muy tranquila y que ahora empiezan a hablar.
Y
tiene un segundo problema, y es que las irregularidades administrativas de
su gobierno son evidentes, y ustedes no dan respuesta a ninguna de ella.
Lo
de Orange Market está clarísimo, hay una irregularidad
administrativa constante y permanente, y lo del señor Castellano
también.

Pero, mire usted, no hace falta que seamos nosotros
los que le digamos estas cosas, su propio partido le está
señalando.
No es casualidad.
.
.
A ustedes se les llena la boca de
hablar de Galicia últimamente, los dos únicos barones que no
han ido a Galicia han sido la señora Aguirre y usted.
¡Es, su
partido, el que le está señalando!
Usted se está
convirtiendo en una persona incómoda para su partido.
(Remors) Usted ha pasado de ser un
barón rampante, -volvamos a la literatura- ha pasado de
ser barón rampante, que subía muy alto y se comía
todo, a ser un vizconde demediado, (rialles) por utilizar los títulos de Italo Calvino.
(Veus) Sí, porque
usted tiene una personalidad potente aquí, en esta cámara,
donde usted se refugia en su mayoría, en sus aplausos, y usted fuera
de aquí, ya ni su propio partido le quiere en Galicia.
Hágase
usted mirar eso, porque yo creo que debe estar bastante preocupado por
ello.

Y le haré una advertencia final, no se moleste
en seguir buscando.
.
.
decirle a su gente que busque culpas en los
demás.
Si culpas puede haber en otras administraciones en muchos
sitios, que se diriman donde se tienen que dirimir.
Porque mire, le voy a
decir una cosa, aunque aparecieran cincuenta cargos públicos
socialistas, aunque aparecieran cincuenta cargos públicos
socialistas juzgados y condenados, eso, no le evitaría a usted de
tener que responder de lo que tiene que responder, y es de la mala
administración, como poco, que está haciendo usted de la
Generalitat valenciana.

Señor presidente, lo realmente necesario hoy,
ya que habla usted de la necesidad.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Luna.

El senyor Luna González:

¿Me permite dos
segundos, señora presidenta?

La senyora presidenta:

Sí, dos segundos.

El senyor Luna González:

Lo realmente necesario hoy es que los ciudadanos
puedan confiar en sus gobernantes, en usted.
(Aplaudiments
i protestes)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Luna.
(Remors)

Tiene la palabra el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora
presidenta.

Señorías.

El único acto.
.
.
(El senyor president del Consell parla amb el micròfon
desconnectat)

La senyora presidenta:

Los micrófonos, presidente.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

El único acto fallido que se ha producido,
desde que yo vengo a este parlamento, seis años, como presidente, ha
sido el suyo, ahora mismo, al decir que hay cincuenta cargos
públicos socialistas con problemas (remors) en no sé que administración.
(Aplaudiments) ¡Eso
sí que es un acto fallido!
Eso sí que es un acto fallido.

Mire, mire, la sindicatura.
.
.
(Veus) Lo acaba de hacer usted mismo
ahora.
(Protestes)
¿No?
Bueno.
La Sindicatura de Cuentas dice, «insistir mucho en
que el informe de la Sindicatura de Cuentas, a pesar de su exhaustividad,
señala con total claridad, desde 1995, que en ninguno de los
ejercicios fiscalizados se han detectado situaciones en las que pueda
suponerse que se ha incurrido en algún supuesto de
responsabilidad.
» (Veus)

Las fiscalizaciones de la Sindicatura de Cuentas, o
nos las creemos o no las creemos.
No podemos atender a la
fiscalización de la Sindicatura de Cuentas en función de lo
que a usted le interese y no en función de lo que interese al
interés general de todos los valencianos.
Se fiscalizan, se aplica
el derecho administrativo, se adjudica conforme corresponde, están
los informes detrás de cada decisión de esta
administración y están los tribunales para atender los
recursos de las personas o de las empresas que entiendan que hay algo que
no ha funcionado bien.
Así funciona esto.
No desde el ataque
injustificado, por su parte, de subirse a esta tribuna, y atendiendo a la
pregunta parlamentaria que corresponde, intentar descalificar a todo un
gobierno.
¡Un gobierno que no duerme porque solo piensa en esta
comunidad!
¡Un gobierno que está, todos los días,
haciendo posible que esta comunidad sea una gran comunidad!
(Aplaudiments)

Y le voy a decir más.
.
.
y le voy a decir
más, efectivamente este gobierno está veinticuatro horas al
servicio de todos los valencianos, de los valencianos,
señoría; no de ninguna otra instancia, ni territorio, ni
proyecto político que supere los límites territoriales de la
Comunidad Valenciana, de los valencianos, y de todos los miembros del
gobierno, efectivamente.
Hay un miembro del gobierno que suele despertarme
a mitad madrugada, cuando hay una emergencia, cuando hay un incendio,
cuando ha sufrido alguien en esta comunidad algún tipo de percance,
me llama de madrugada.
Efectivamente, alerta veinticuatro horas, porque es
su responsabilidad como conseller de Gobernación.
(Aplaudiments) Cada madrugada, hemos hablado a las dos de la
mañana, hemos hablado a las cuatro de la mañana, hemos
hablado a las ocho de la mañana, hemos hablado de brigadistas, hemos
hablado de personas que lo están pasando mal, hemos hablado de
algún rescate, hemos hablado de algún incendio y hemos
hablado de alguna circunstancia de urgencia, que necesitaba de su
coordinación y del esfuerzo de todo el gobierno.

Este gobierno trabaja veinticuatro horas al
día, porque está al servicio de los valencianos, que
realmente es lo único importante en esta comunidad.
(Aplaudiments)

Le voy a dar un dato, le voy a dar un dato,
importante, ¿sabe usted cuál es el porcentaje de
procedimientos negociados en la Junta de Andalucía.
.
.
socialista?
Siete de cada diez (Remors) ¿Sabe usted de la Generalitat de Cataluña
socialista?
Cinco de cada diez.
¿Sabe usted de la
administración autonómica valenciana del Partido Popular?
Cuatro de cada diez.
Pero, ¿saben ustedes cuál fue el
porcentaje de procedimientos negociados en su última legislatura, en
su último año?
¡85%!
¡8,5 cada diez!
¡Año a año, me la juego con usted, señor Luna!
¡Año a año!

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, presidente.

Tiene la palabra la ilustre diputada señora
Ninet.

La senyora Ninet Peña:

Gracias.

Señor presidente, en el caso de la presunta
trama de Orange Market, que investiga la Audiencia Nacional, y ante la que
está cayendo, usted, según consta en este Diario de Sesiones, se comprometió la pasada semana
a que los consellers explicarían
en sus palabras, con tranquilidad, con transparencia, con lealtad y
responsabilidad a todo aquello que preguntáramos.
Pues bien, el
resultado, una vez más, un fiasco.

Los consellers venir han venido, eso es verdad.
A hablar, ausades mi vida que han hablado.
Pero decir lo que se trata de decir, no han dicho absolutamente nada, ni
han contestado a ninguna de nuestras preguntas, que era de lo que se
trataba.
De eso, nada de nada.
Y esto demuestra dos cosas: o que usted ha
mentido a estas Cortes, con lo cual su palabra vale menos que un euro de
plástico, o los consellers le han desobedecido.
Por eso vamos a insistir y a solicitar
por escrito la información que usted aquí se
comprometió a dar.
Y, por eso, le preguntamos: ¿va a cumplir
su palabra de informar o va a refugiarse en marrullerías y
manipulaciones reglamentarias, a las que nos tienen ustedes acostumbrados,
para distraer para que no se sepa lo que está escondido?
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el vicepresidente primero,
señor Rambla.

El senyor vicepresident primer del Consell:

Muchas gracias,
señora presidenta.

Señora diputada, los consellers han venido, como dijo el
presidente de La Generalitat, han venido y han comparecido y están
compareciendo, a petición propia, a dar cuenta de la gestión,
de toda la gestión de su departamento y, sobre todo, de dar cuenta
del compromiso que han asumido con la sociedad valenciana.
Un compromiso
que estamos cumpliendo desde el inicio de esta legislatura y un compromiso
que vamos a cumplir hasta el final de la legislatura.

Ustedes sigan agarrados al madero de los contratos,
¡y venga contratos!
.
.
.
en el hundimiento, en el hundimiento que
están llevando de apartarse cada día más de la
sociedad valenciana.
¿No se dan cuenta ustedes de que están
ya solos agarrados a ese madero?
¿Que no tienen nada que les vincula
con la sociedad valenciana?
¡Cómo vienen ustedes ayer a esta
cámara y no votan a favor la aportación de 1.
700 millones de
euros para impulsar la economía de esta comunidad!
(Aplaudiments) ¡Cómo
vienen ustedes ayer a esta cámara y no votan a favor de que se haga
un corredor mediterráneo para nuestra comunidad!
¿Creen que
están orgullosos los militantes y los votantes socialistas de su
grupo parlamentario?
(Veus) Yo estoy convencido de que no.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Camarasa.

El senyor Camarasa Albertos:

Gracias, señora
presidenta.
(El senyor Camarasa Albertos parla
amb el micròfon desconnectat)

La senyora presidenta:

Perdón, perdón.

El senyor Camarasa Albertos:

Gracias, señora
presidenta.

Mire, señor presidente, le voy a citar unas
palabras: «No temáis ni a los bribones ni a los malvados,
temed al hombre honrado que se engaña, al hombre que dice ser
honrado, que actúa de buena fe, que cree en el bien y espera que
todos se fíen de él.
Pero, ¿qué pasa cuando
yerra?
¿Qué ocurre cuando su rectitud no evita las malas
compañías o cuando su austeridad y convicciones no le hacen
ser inteligente?
Pues -presidente- que se engaña.
Se
engaña acerca de los medios con los que procurar el bien.
Es
entonces cuando se vuelve furioso contra la realidad que le desmiente.
Estos diagnósticos pueden aplicarse a muchos enfermos de
egolatría, de narcisismo, pero sobre todo son aplicables a todos los
malos políticos que supuestamente actúan de buena fe, sin
medir los efectos de su aislamiento.
»

Usted si no rectifica, creo que respondería
perfectamente a esta definición.
Estas palabras no son mías,
son de Gramsci, las recogía ayer un columnista, las hago
mías, no podría decir nada mejor de lo que quería
decir.

Si su palabra cotizara en bolsa estaría usted
bajo mínimos, gracias a sus intermediarios, a los broker-consellers  que vinieron y
no vendieron ni una sola acción, ¿no?
Tiene usted la
oportunidad de rectificar y proporcionar la información que le
pedimos.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Camarasa.
(El senyor Camarasa Albertos parla amb el micròfon
desconnectat) Muchas gracias, señor
Camarasa.
(Aplaudiments)

Tiene la palabra el
vicepresidente.

El senyor vicepresident primer del Consell:

Bueno, la verdad es que ya veo, señor
presidente y señores miembros de esta cámara, que han
empezado preguntando, pero han terminado ya sin preguntar.
Ya no les quedan
preguntas que hacer.

Mire, durante estos días, (remors) durante estos días,
señor Camarasa, han repetido la misma pregunta por activa y por
pasiva, pero no.
.
.
pero no de palabra, sino por escrito.
Las mismas
preguntas las hacen varias veces.
No saben ni lo que preguntan.
Están, de verdad, están nerviosos, están
revolo.
.
.
, están revueltos, y están revueltos,
principalmente -y revoloteados también- (rialles), yo no sé si es
debido a que la tendencia de su partido ha empezado claramente a cambiar,
que el presidente del gobierno Zapatero ha perdido sus apoyos en la
cámara, que en Galicia han perdido claramente las elecciones, que
aquí no tienen ninguna repuesta demoscópica a su favor, pero,
en todo caso, nosotros, que sí que estamos en los temas que preocupa
a la sociedad valenciana, seguiremos viniendo a esta cámara y
contestando a tantas cuantas preguntas ustedes requieran, porque podemos
presumir de ser el gobierno más transparente y que más veces
ha venido.

Me he visto yo con usted estos últimos
días más casi con mi familia.
(Remors)
Estoy todo el día contestándole
preguntas.
Y más que.
.
.
(Inoïble)

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta d'interés general per a la
Comunitat Valenciana formulada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís sobre l'actitud que
manté el Consell enfront de la independència del poder
judicial (RE número 32.
046)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor vicepresidente.

Tiene la palabra la síndica del Grupo
Compromís, señora Oltra.
(Remors)

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Señores diputados, por favor.

La senyora Oltra Jarque:

Senyor president, bon dia.

Si té vosté l'amabilitat de
contestar-me a la següent pregunta: quina actitud manté el
Consell enfront de la independència del poder judicial?
En concret,
vull interessar-me sobre els encontres mantinguts en els darrers dies entre
el vicepresident del Consell General del Poder Judicial i el president de
La Generalitat.

I li demane la seua opinió sobre este assumpte.
I jo li done la meua: és un acte degradant, vergonyós,
liquida qualsevol aparença de divisió de poders i
d'imparcialitat de la justícia i estén un vel de
sospita sobre el president de La Generalitat i el vicepresident del Consell
General del Poder Judicial.
Vull saber la seua opinió sobre este
assumpte i si pensa assumir responsabilitats, com exigixen les
mínimes regles de joc democràtic.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Señora presidenta.

Señoría, hace una pregunta sobre una
relación que usted ha decidido que existe de forma especial.
Pero,
bueno, en cualquier caso le diré que la pregunta que tenía
usted prevista esta mañana es si yo creo en la independencia del
poder judicial.

Yo creo, lógicamente, en la independencia del
poder judicial.
Gramsci no creía en la independencia del poder
judicial.
Y ustedes tampoco del todo, porque ustedes proceden de culturas
ideológicas en donde la independencia del poder judicial siempre se
pone en entredicho.
Los demócratas liberales sí creemos (aplaudiments) en la independencia
del poder judicial.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president, per la seua
no-contestació.

Mire, vosté, en la meua pregunta li he llegit
en valencià, traduït literalment, el que el senyor Rajoy en el
Congrés dels Diputats li va dir al senyor president del govern el 18
de febrer de 2009, a propòsit de la cacera famosa.
Li va dir en
concret el que jo li acabe de dir: «Es un acto degradante,
bochornoso, liquida cualquier apariencia de división de
poderes.
» Supose que vosté està d'acord amb el
senyor Rajoy en açò.
Tal vegada no.
I també li recorde
que els pitjors parats d'aquella cacera, a banda dels cérvols,
va ser el ministre Bermejo, que ha dimitit, per si vosté no
s'ha enterat, ha dimitit.

Supose que això sí que s'ho creu
de la premsa esta que, últimament, no sé si creurà
vosté en la divisió de poders, però els atacs que
està patint la premsa per part de vostés, on posen en
qüestió tot el que estan publicant, sí que no és
precisament d'un demòcrata liberal.
Però bé.

Mire vosté, el senyor Mitterrand deia que
té molts amics, però el president de la República no
en té cap.
Deuria vosté prendre nota perquè en
açò el senyor Mitterrand va encertar.
I jo li diré
fets objectius, no presumpcions.

Vosté ha mantingut encontres amb el senyor de
la Rosa, després d'haver-se conegut la investigació de
l'Audiència Nacional la seua implicació, almenys, que
estan investigant-lo a vosté.
Vosté ha mantingut este
encontre que publica la premsa, senyor Camps?
Ja que vosté dubta del
que se publica, jo vullc que m'ho diga, entre altres coses,
perquè un dels que han mantingut eixa reunió ja ho ha
reconegut.
Però, diga'ns-ho vosté.

A setembre de 2008, vosté va fer gala
pública de la seua amistat amb el senyor De la Rúa.
Literalment vosté va dir: «Tendremos que buscar en el
diccionario otra palabra distinta de "amistad", que resuma esta
íntima y sentida relación entre De la Rúa y el
presidente de La Generalitat».
(Remors)

Tranquil, jo no he buscat en el diccionari, no
seré tan agosarada d'intentar trobar eixa paraula.
Però, en qualsevol cas, és certa esta afirmació?
Ratifica vosté ací estes paraules?
Perquè eixe tipus
de relació -que no hi ha paraula per a definir-la en el
diccionari- la manté vosté també amb altres
magistrats del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat
Valenciana?
És important saber-ho, sobretot, per si la causa
finalment aplega al TSJ de la Comunitat Valenciana.
I estes coses,
evidentment, les hem de saber i s'han de saber.

És cert que mentre el seu sastre declarava
davant del jutge Garzón vosté li va cridar huit vegades?
És cert el que publica la premsa?
Si és cert, per què
el va cridar?
Li estrenyia a vosté la cisa?
(Rialles) Li estrenyia a
vosté el camal, potser?
O el coll de la camisa li ajustava?
Com no
crec que siga cap d'estes coses, jo voldria saber per què
vosté compulsivament cridava el seu sastre mentre estava declarant
davant d'un jutge interferint en una acció, també,
judicial.

Com valora vosté que la plaça de
director de gestió de la Ciutat de la Justícia de
Castelló s'haja adjudicat, això sí, sense
publicitat -com els contractes d'Orange Market- al fill
del conseller Font de Mora, en l'àmbit, a més,
territorial d'actuació del senyor Fabra i en un lloc tan
irrellevant i important com el director de gestió de la
justícia de la ciutat de Castelló?
I no m'interessa ja
tant el procediment de contractació, que ja sabem tots el que ha
sigut, sinó que m'interessa saber què pensa
vosté d'eixa, novament, ingerència en el poder
judicial?

I, després, el 19 de febrer vosté es va
comprometre a explicar amb tranquil·litat, responsabilitat i sentit
de la lleialtat -paraules seues, senyor president- tot el que
li pregunte l'oposició.
Doncs, bé, vosté volia
dissipar qualsevol dubte sobre il·legalitat i anava  a
donar-nos tota la informació que demanem.
No sé si
vosté sabrà que esta última setmana, esta setmana en
què estem, ha sigut una pantomima.
I jo el que li dic, des del meu
grup parlamentari, és volem els papers que portem demanant des de
l'any passat.
I li ho dic per escrit,  a més, per si
vosté no s'entera per paraula.
Esta burla a
l'oposició vosté l'ha d'esmenar
perquè vosté supose que no voldrà faltar a la seua
paraula.

I li pregunte, una altra vegada, si vosté
està en condicions d'afirmar que no està implicat en la
trama que s'investiga i si vosté té la
consciència tranquil·la, perquè.
.
.

La senyora president:

Muchas gracias, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
a jutjar per les últimes actuacions
seues, la consciència tranquil·la, el que es diu
tranquil·la, no la té.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Per a contestar té la paraula el president del
Consell.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías, es una intervención de
lo más elegante y exquisita, a la que nos tiene completamente
acostumbrados, dentro los parámetros de la buena relación
parlamentaria, cogiendo de aquí y de allá alguna cosa para
intentar, eso sí, burlarse -sin poder- de un gobierno
democráticamente elegido.

¡Fíjese!
Este gobierno comparece, este
gobierno responde, este gobierno tiene la transparencia de los gobiernos
que corresponde en democracia y, además, está siempre
sometido al imperio de la ley, del imperio de la ley, del estado de
derecho.

Usted viene aquí e intenta descalificar la
gestión de este gobierno con cuatro o cinco cuestiones que aparecen
o desaparecen en los medios de comunicación.
Y eso no es serio ni es
políticamente sólido, ni tiene sentido alguno, ni representa
seguro a las miles de personas que han confiando en ustedes para que sean
diputados autonómicos en esta cámara.
Estoy completamente
convencido.

En cualquier caso, mi conciencia,
tranquilísima, tranquilísima; el esfuerzo, constante; mi
apuesta, la Comunidad Valenciana; mis amigos, cinco millones de
conciudadanos que esperan de nosotros (aplaudiments), que esperan de nosotros lo mejor.

Respecto de la independencia del poder judicial, es
una obviedad.
Yo voy a intentar explicárselo, aunque sé que
para usted esto pueda tener un interés menor.

En aquel momento, en el que hice algunas
declaraciones, como en otros momentos, respecto del poder judicial, en
algunas comunidades autónomas de España,
ideológicamente muy afines a usted, se estaba reclamando que la
instancia última de la justicia terminase en el ámbito
autonómico.
La ruptura del poder judicial, vía estatuto, o,
incluso, vía de la reforma de la Constitución.

Yo, en esa intervención, y en otras que he
tenido, en la Ciudad de la Justicia de Valencia y en otros edificios que
hemos venido inaugurando -250 millones de euros que se ha invertido
en justicia en nuestra comunidad, somos el territorio autonómico que
más dinero invierte en justicia de España-, vine una
vez más a reiterar por activa y por pasiva, de forma personal o
institucional, más o menos amigable, que este gobierno va a estar a
la altura de las circunstancias de lo que la Constitución requiere
en competencia para las administraciones autonómicas y su
relación con la competencia conferida en relación a la
justicia; que no vamos a reclamar nunca que se divida el poder judicial,
que es de toda la nación.
Y que, pese a todo, pese a que el gobierno
socialista sigue sin transferir el dinero necesario para que nosotros
podamos seguir invirtiendo en la mejora de la infraestructura al servicio
de la justicia, seguiremos trabajando para mejorar todos los juzgados y
todas las ciudades de la justicia de nuestra comunidad, porque son un
servicio básico a los ciudadanos y son un servicio básico,
también, al buen funcionamiento de un modelo de convivencia
democrático como el nuestro.

Usted esto lo puede interpretar como crea conveniente.
Allá usted con su conciencia.
Allá usted.
Mire, la persona
que utiliza el insulto, o la persona que utiliza la media verdad, o la
persona que intenta generar un absurdo de crispación en su
intervención, está rompiendo lo que dice, posiblemente, con
su propia conciencia.
Y esa es una actitud del subconsciente.
Subir
aquí a intentar desacreditar el funcionamiento de un gobierno
democrático, sí que es tarea de persona que tiene mala
conciencia.

Yo, en definitiva, elegido presidente de La
Generalitat, lo que pretendo todos los días es estar al servicio de
la justicia, de la sanidad, de la educación, de las políticas
sociales, de la financiación, del agua, de las infraestructuras, del
empleo y de la prosperidad de mi tierra.
Ese es mi esfuerzo personal
diario, por mucho que usted intente desacreditarlo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, vosté mos ha informat que el
seu govern compareix i respon.
I és bo que comparega i responga el
govern de La Generalitat.
Però, el que tenim en estos moments
és una greu sospita davant la més alta institució de
La Generalitat.
I pel que ha transcendit -pel filtracions del
sumari- sembla ser que des del 2006.
.
.
-sí, des del
2006, filtracions, sí, filtracions- el senyor José
Tomás, que és el sastre d'una famosa tenda de vestits
de Madrid, el va informar a vosté que estava sent investigat per la
fiscalia.

La pregunta és: per a estalviar-nos esta
sospita i tota esta situació, ¿per què no va convocar
vosté les Corts Valencianes i va informar, en temps i forma,
d'uns fets.
.
.
-que vosté diu que té la
consciència tranquil·la-, i mos haguérem
estalviat tot açò?
Si vosté i el seu govern era
conscient des del 2006, o a partir del 2006, que tenia.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

(inoïble) .
.
.
investigació, per què no va convocar les.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el
micròfon de la trona)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Para contestar.
.
.
(Pausa) ¿No se va a contestar?
(Veus)

Bueno, pasamos a la.
.
.
(Remors) Sí.
Sí.
Perdón.
(Remors i pausa)

Señores diputados, por favor.
.
.
Señores diputados.

Señora consellera.

La senyora consellera de Justícia i
Administracions Públiques:

Gracias, presidenta.

Señor Morera, en primer lugar me
gustaría hacer una aclaración, porque creo que la pregunta
que su grupo ha formulado es cuál es la actitud que mantiene el
Consell respecto a la independencia del poder judicial.
Pues bien,
señor.
.
.
(Remors) Bueno.
.
.
(Remors) Señor.
.
.

Señor Morera, (remors) le respondo.
.
.
Respondo a su pregunta.
(Veus)

La senyora presidenta:

Señores.
.
.
Perdón, honorable consellera.

Señores diputados, a ver si la podemos
oír.

Señora consellera.

La senyora consellera de Justícia i
Administracions Públiques:

Bueno, yo le tengo que decir, señor Morera, que
la independencia del poder judicial no es una cuestión (remors), no es una
cuestión de actitudes de este gobierno, sino que es un compromiso de
la Constitución, que se recoge en el artículo 117 de la
Constitución.
Y, por lo tanto, y por lo tanto, la independencia es
una parte indisoluble del estatuto de los jueces y magistrados, y consiste
en el derecho y deber que tienen de ejercer su jurisdicción bajo el
imperio únicamente de la ley.

Gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, vosté sembla ser que
està al servei de moltes coses.
Jo li pregunte si està al
servei de les lleis, perquè per a parlar de la independència
del poder judicial també ha d'aclarir fins a quin punt
té previst vosté complir la llei.

Ahir vam estar assistint a una pregunta que jo vaig
formular al conseller de Medi Ambient respecte a la caça
il·legal i com el seu Consell feia vigilància sobre aquest
tema.

Segons de la llei de caça, totes les
autoritzacions amb fins científics per a gaudir d'un parany
han d'anar signades pel director territorial.
Totes les
autoritzacions existents, totes i cadascuna de les autoritzacions existents
per part de la conselleria estan signades per la directora general de
Gestió del Medi Natural, un fet que vulnera clarament la llei.

Què li pareix a vosté aquesta
desviació de poder descobert ahir pel nostre grup parlamentari que
es produeix al seu govern?

I ja que estem, es pot valorar el fet que el conseller
de Governació, Serafín Castellano, faça públic
que vulnera les lleis, dos lleis?
Una la d'abstindre's en les
adjudicacions a amistats íntimes; dos, en la de mantindre un parany
il·legal en una finca de la seua propietat.
Pensa vosté
també.
.
.
?
(La senyora presidenta
desconnecta el micròfon de la trona)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

Tiene la palabra el honorable conseller de Gobernación.

El senyor conseller de Governació:

Gràcies, senyora
presidenta.

Mire vosté, senyoria, ahir li doní totes
les explicacions en una pregunta i en una interpel·lació, com
les he donat en tots els mitjans de comunicació, com done en tots
els actes públics que faig i com he donat també ací,
en seu parlamentària, fins i tot expliquí el meu patrimoni
personal per dissipar els dubtes a vostés i a tot el món
sobre les meues actuacions.

Ja li he dit que tot el que ha fet esta conselleria,
com la resta de les conselleries d'este govern, se fa en compliment
de la llei, de manera transparent, clara i regular, absolutament totes,
absolutament totes.

Ja li he dit que jo no tinc res il·legal en la
meua propietat.
Hi ha un arbre que jo vaig a cuidar amb molta estima i
mirament, com li diguí ja anteriorment ahir.

Vostés el que passa és que actuen de
comparsa d'estos senyors, que com resulta que el que no guanyen en
les urnes volen guanyar-ho fent trampes.
(Veus) I això sí que no és ètic,
això sí que no és (remors) ètic i això sí que els va a passar
factura.

Els diguí la setmana passada, en les preguntes
al president, que quan els senyors socialistes governen se ressent el
sistema democràtic.
I hui els dic també que se ressent el
prestigi de la classe política.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

El senyor conseller de Governació:

.
.
.
i ho fan per a tapar la
seua incompetència.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.
(Aplaudiments)

Elecció del síndic de Greuges de la
Comunitat Valenciana d'acord amb la proposta de candidatura elevada
al Ple de Les Corts per la Comissió de Peticions (BOC número
28)

La senyora presidenta:

Señorías, vamos a continuar con el
siguiente punto del orden del día de este pleno.

Elección del síndic
de Greuges de la Comunitat Valenciana, de
acuerdo con la propuesta de candidatura elevada al Pleno de Les Corts por
la Comisión de Peticiones.

En primer lugar, por parte de la secretaria primera de
la Mesa, se va a dar lectura al acuerdo de la Comisión de
Peticiones.

Señora secretaria.

La senyora secretària primera:

Gracias, señora presidenta.

«La Comissió de Peticions de Les Corts,
en la reunió del dia 15 de novembre de 2007, de conformitat amb el
que estableix l'article 2.
3 de la Llei de la Generalitat valenciana
11/1998, de 26 de desembre, del Síndic de Greuges, ha acordat elevar
al Ple de la cambra la candidatura com a síndic de Greuges del
senyor José Cholbi Diego.
.
.

La senyora presidenta:

Señores diputados, por favor, guarden silencio.

La senyora secretària primera:

.
.
.
proposat pel Grup
Parlamentari Popular.

»Palau de Les Corts.
València, 15 de
novembre de 2007.
»

La senyora presidenta:

Y ahora se va a proceder, por orden alfabético,
a llamar nominalmente a los diputados y diputadas para que puedan efectuar
su voto.

Señora secretaria.

(La senyora secretària primera crida els
diputats i les diputades per ordre alfabètic perquè depositen
la papereta en l'urna)

Bien, y ahora vamos a proceder al escrutinio de los
votos.

(La presidenta de Les Corts llig cadascuna de les
paperetes depositades en l'urna per a l'elecció del
 síndic de Greuges)

Señorías, el resultado de la
votación ha sido: 10 votos en blanco y 84 votos a favor de don
José Cholbi Diego.
(Aplaudiments)

Enhorabuena al nuevo síndic
de Greuges de la comunitat.

Moció subsegüent a la
interpel·lació pel procediment especial
d'urgència al conseller d'Educació, senyor
Alejandro Font de Mora Turón, sobre la política general de la
conselleria en matèria d'extensió del trilingüisme
en el sistema educatiu valencià, presentada pel Grup Parlamentari
Socialista (RE número 30.
512, BOC número 131)

La senyora presidenta:

Y ahora pasamos al siguiente punto del orden del
día: «Moció subsegüent a la
interpel·lació pel procediment especial
d'urgència al conseller d'Educació sobre la
política general de la conselleria en matèria
d'extensió del trilingüisme en el sistema educatiu
valencià, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
»

Per a la seua presentació, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor Sanmartín.

Cuando quiera, señor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, senyora presidenta.

Lamentar, en primer lloc, l'absència del
responsable d'Educació i de l'interpel·lat fa dos
setmanes.
Pense que a banda de ser una falta d'educació,
demostra l'escàs interés per solucionar els problemes
de la comunitat educativa pública valenciana.

El cert és que, siga com siga, penso, o
utilitzo una exclamació aquí, ¿què seria de
l'educació pública valenciana sense els desgavells, els
disbarats i les ocurrències d'este conseller absent?

Miren, jo els anuncio avui, des d'aquesta trona,
l'últim dels desgavells del conseller absent.
Ens anunciava la
setmana passada que a partir del curs 2010-2011, el chino mandarín serà
una assignatura optativa per al segon cicle d'Ensenyament Secundari i
per a Batxillerat.

Des d'aquí li dic al conseller que ja
està bé, ja n'hi ha prou.
Estem farts de
l'excés de demagògia d'esta persona, estem farts
jo diria que de la seua falta de previsió i de planificació,
però, sobretot, la comunitat educativa està farta
d'esta persona pel seu desig de fugir sempre cap endavant, amb
objecte de no solucionar els problemes reals de la comunitat educativa.

¿Com s'atreveix aquell conseller, este
conseller a parlar de chino mandarín, quan, per exemple, a la província d'Alacant, a
hores d'ara, la meitat dels col·legis públics no tenen
docents per a donar dues llengües?
¿Com s'atreveix aquest
conseller a parlar de chino mandarín quan ni ell tan sols ha trobat professors suficients per a
impartir en anglés l'assignatura d'Educació per a
la Ciutadania?
¿Com s'atreveix a parlar este conseller de chino mandarín, o de
quadrilingüisme, perquè ja tenim valencià,
castellà, anglés i chino
mandarín, quan vint-i-cinc anys
després d'aprovar-se la Llei d'ús i ensenyament
del valencià no hem estat capaços de generar alumnes
bilingües castellà-valencià?

Mire, jo pense -ja li ho diran al conseller, ja
que està absent- que seria més productiu i més
rendible, des d'un punt de vista social, utilitzar el sou
d'aquests professionals xinesos per a altres coses més
urgents.
Per exemple, per a combatre el 40% de fracàs escolar que
actualment tenim a la Comunitat Valenciana, per a evitar que més de
30.
000 alumnes cursen els seus estudis en els més de 1.
300 barracons
que actualment tenim a la Comunitat Valenciana -i tant, i
tant-, per a investigar les anomalies i deficiències i
opacitats de CIEGSA o, per exemple, per a evitar que el 80% dels alumnes
immigrants estudien en col·legis públics i no -quina
casualitat!
- privats o concertats.
Estos són els problemes
reals de l'educació valenciana.

Mire, estem ja farts -insistisc-, dels
anuncis desgavellats d'aquesta persona, disbaratats, sense sentit
comú, que se'n passen quaranta pobles.
Quan no mos venia amb
allò de l'uniforme escolar, quan no amb allò del
repàs a l'estiu, quan no amb allò dels dos professors
per a l'assignatura d'Educació per a la Ciutadania.
Ja
està bé, ja està bé!

Nosaltres des d'aquí -li ho dic
sincerament- li demanem que es preocupe dels problemes reals que
té el sistema educatiu a esta comunitat.
Ja està bé de
cortines de fum per a tapar el fracàs i la inoperativitat
d'aquest conseller a l'hora d'arreglar els assumptes
públics.

Jo li avanço una cosa: al final de tots aquesta
correguda succeirà el mateix amb aquest programa o amb aquesta
proposta de trilingüsme que ha presentat el conseller, acabarà
en una cortina de fum.
I acabarà en una cortina de fum per a tapar
els problemes reals de l'educació del nostre país per
una raó molt senzilla: perquè aquest conseller és
tremendament ineficaç, aquest conseller està inhabilitat per
a solucionar els problemes de la nostra comunitat educativa.

Però, a més a més, aquest
conseller no té cap voluntat política per a fomentar
l'aprenentatge de l'anglés a la nostra comunitat ni en
els nostres alumnes.
Els dic una cosa: si realment este conseller voldria
fomentar l'anglés, cosa que els socialistes estem tremendament
d'acord, tremendament d'acord, el que no faria mai, per
exemple, el que no faria mai, per exemple, seria el que ha succeït
este any en el segon cicle d'Educació Primària, P3, P4,
P5.

Trobem al conseller -i vostés, els
corifeus, l'aplaudixen- quan ens diu: «D'acord amb
la LOE, este any la Comunitat Valenciana és el primer any que
s'impartix anglés al segon cicle d'Educació
Infantil».
Això és rotundament fals, perquè
vosté sap perfectament que s'impartix anglés en este
cicle a aquells centres que ho han demanat voluntàriament, i sempre
i quan, diu l'ordre, tinguen mestres habilitats per a impartir-ho, la
qual cosa vol dir, a efectes pràctics, que a dia d'avui
únicament un de cada deu col·legis d'infantil
impartixen anglés, únicament un de cada deu.

Si aquest conseller estaria interessat realment en
fomentar l'aprenentatge de l'anglés, no permetria el que
ha permés en l'Escola Oficial d'Idiomes de
València aquest curs.
Únicament el 10% dels alumnes
s'han pogut matricular d'anglés.
Això vol dir que
més de 13.
000 alumnes s'han quedat fora de la matrícula
d'anglés.

Si realment este conseller voldria fomentar
l'anglés, no permetria mai que les nostres escoles oficials
d'idiomes i els aularis dependents d'elles, dos anys
després d'aprovar-se el reial decret, encara no poden
certificar els nivells superiors d'anglés, els famosos C1 i
C2, dins del mapa europeu de les llengües.
Han passat dos anys i mig i
la Conselleria d'Educació, malgrat tindre totes les
competències, no ha facultat les nostres escoles oficials
d'idiomes per a certificar estos nivells superiors
d'anglés.

I, per últim, si realment este conseller absent
voldria fomentar l'anglés, el primer que faria seria
reconéixer que el pla d'extensió del trilingüisme
ha sigut un fracàs rotund a la nostra Comunitat Valenciana.
Vostés saben que es va instaurar a l'any 1998 per a donar
anglés a primària.

El resultat ha sigut un rotund fracàs
perquè les competències lingüístiques adquirides
pels alumnes han estat insuficients o tremendament deficients.
Però
no ho dic jo com a diputat, ho diuen, en primer lloc, els professor
d'ensenyament secundari.
Quan pugen els alumnes de primària,
diuen que estan deficientment preparats en les competències orals i
escrites de la llengua anglesa.
Ho diuen també les avaluacions
diagnòstiques que s'han dut a terme, que diuen que els nostres
alumnes ni en primària ni en secundària estan preparats.
Però ho diu sobretot, una cosa que depén del conseller,
l'Institut Valencià d'Avaluació de la Qualitat
Educativa.
Diu concretament que els nostres alumnes estan deficientment
preparats.

Per tant, vullguen o no vullguen, aquesta és la
realitat i, per tant, com no està el conseller, li faig unes
preguntes, li deixo damunt de la taula unes preguntes: ¿com volen
vostés implantar este pla de trilingüisme d'anar per
casa, que li dic jo, si realment prèviament, abans de tindre alumnes
trilingües, el que han de fer és d'aconseguir professors
trilingües?
(Veus) ¿Vosté no s'adona que és una cosa
experimentada ja en altres països i que no han d'inventar res?

¿Com és possible, li pregunte jo, que no
s'adonen que no és suficient amb anunciar, com va anunciar el
conseller la setmana passada, que en l'oferta d'ocupació
pública per al proper curs, ens assenyalen, hi hauran 250 professors
més d'anglés?
¡Això no val per a res!
, o
molt poquet.
¿Per què?
Perquè d'estos 350
professors d'anglés, únicament 250 aniran per a
primària.
Això vol dir que, si dividim 250 entre els mil i
tants centres, col·leges de primària que hi han a la
Comunitat Valenciana, eixim a un increment de 0,2 professors
d'anglés més per centre.

Si aquesta ha de ser la solució,
¿vosté no s'adona que, d'alguna manera, hauran de
solucionar la precarietat i deficiències de professors
d'anglés en infantil?
¿Vosté no sap que no es
poden convocar places d'anglés en infantil, perquè no
existix esta especialitat?
¿Vosté no sap que són
mestres habilitats, mestres d'altres assignatures, que impartixen
anglés en infantil?
Per a això fan falta diners en cursos de
formació, cosa que vostés ni ho han cavil·lat.

Discutirem, discutirem encara més,
després.
Però simplement li assenyalo que la proposta
d'aquest grup parlamentari, consensuada amb la comunitat escolar,
és molt senzilla, perquè estem en una moció
subsegüent a una interpel·lació: primera, vostés
han de dur a terme totes les actuacions necessàries per a aconseguir
que els professors siguen competents en valencià, en castellà
i en anglés, que tinguem professors trilingües.

En segon lloc, per a aconseguir això cal
elaborar una pla de capacitació lingüística
mitjançant no solament els Cefire, sinó també les
escoles oficials d'idiomes i els aularis dependents d'elles,
que se queixen de vostés que els tenen tremendament abandonades.

En tercer lloc, cal vincular l'aprenentatge de
l'anglés amb, no solament assignatures o conceptes
transversals, sinó també amb tota un sèrie de
matèries que siguen escollides d'acord amb el disseny
curricular de cada un dels centres.
Cal, evidentment, potenciar els
materials didàctics imprescindibles, i no això que
vostés han pactat amb una editorial, que ja parlarem el procediment
de contractació d'esta editorial que vostés han dut a
terme.

I, per últim, sense temor, cal encarregar a les
universitats públiques valencianes, una avaluació
diagnòstica que ens diga quin és el nivell
d'anglés que tenen els nostres alumnes en infantil, en
primària i en secundària.

Acabe i finalitze (ininte­l·ligible) .
.
.
.
Mire, vostés han perdut una ocasió
històrica per a consensuar amb la comunitat educativa una
autèntica proposta de trilingüisme per als nostres alumnes del
sistema pública valencià.
Deixe's, per tant.
.
.
, diga-li
al conseller quan el veja, que es deixo ja d'ocurrències, que
es deixo ja de disbarats, i que se centro realment en una cosa tan
senzilla, que és el que li demano, que és solucionar les
deficiències i les precarietats del sistema públic
valencià.
Aquesta és la seua tasca.

Gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer,
senyor Antonio Clemente Olivert)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

En representación del grupo no adscrito.
.
.
(Veus) No, no, es que, como
no había pedido la palabra, no sabía, señora Albiol,
si iba usted a intervenir o no.
Perdón.

La senyora Albiol Guzmán:

Simplement per a dir que anem a votar favorablement la
moció presentada.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Muy bien, muchas gracias.

En representación del Compromís, tiene
la palabra.

Gracias.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, compartim amb el senyor Sanmartín i
amb el to del Grup Socialista les crítiques que se fan al
funcionament de la Conselleria d'Educació.

Les compartim no només en la part negativa, la
part de crítiques.
Compartim els criteris de la moció que
vosté ha presentat avui per a aprovar i, per tant, també anem
a donar-li recolzament.
(Veus)

Compartim l'opinió sobre
l'actuació de l'actual conseller
d'Educació, persona que, diríem, no sabia.
.
.
, o
sí sabíem, si és genial o, més que genial, jo
diria singular, singular en les seues actuacions i en les seues decisions.
I és singular també que des del govern i des dels seus
companys del Partit Popular no se li faja una crida a
l'atenció, perquè totes estes singularitats, estes
genialitats -entre cometes això de
«genialitats»-, han portat a una tensió enorme a
tot els sistema educatiu, tensió que els ha portat a tindre
d'enfrontar-se amb una amenaça de vaga, que no era una vaga
irresponsable, i ho han demostrat, precisament, per assentar-se amb ells i,
la vespra de la vaga, decidir que no es fea, que s'anaven a assentar
i que se n'anaven a parlar de tots els problemes que hi havien
allí.
Això aclarix l'alta responsabilitat amb
què s'actua des dels estaments educatius.

Molt diferent de la falta de responsabilitat o de la
irresponsabilitat clara amb què s'està actuant des de
la mateixa conselleria, provocant estes situacions i provocant
unànimement a tota la comunitat educativa.
Se fa.
I no podem deixar
d'oblidar, no ho podem oblidar, perquè el problema, quan
vostés mos parlen del text i del pla d'extensió del
trilingüisme, cosa que estem tots d'acord, cosa que
estaríem disposats a parlar-ne en termes educatius, en termes de
formació, com parla la moció que s'ha presentat per
part del Grup Socialista i que anem a recolzar, i que espere, pel que diu,
que recolzen vostés també des del Grup Popular, perquè
el que diu, tot és positiu, tot és positiu.

Per tant, no veig motius per a dir-los que no: se pot
augmentar, se podria modificar, se podria esmenar dient més coses,
però no n'hi ha cap d'ací que no puga assumir-se
per (ininte­l·ligible) .
.
.

El que no es pot assumir és la postura de la
conselleria, que, després d'haver acabat amb eixa vaga,
està intentant no portar a terme els terminis de reunions, els
terminis de contactes, amb totes les entitats que hi han ahí.
¡Eixe és un problema!
, és un problema de les actuacions
de la seua conselleria, perquè el problema de la conselleria, encara
que avui se diu trilingüisme, el que estem parlant ahí, no
és este.
El problema és que s'utilitza qualsevol motiu
per a anar i conduir cap allí on volen, en contra del que pensa tota
la comunitat educativa o majorment la comunitat educativa, siga el tema que
siga, ¿eh?
, i no actuem donant solucions als problemes.

Mire, jo li diré per què vaig a recolzar
esta moció: perquè crec que l'única forma de fer
una educació en llengua estrangera entre tot l'alumnat i de
manera que ens done garanties d'èxit, és
contextualitzant, i per a contextualitzar fa falta professors
específics de llengües.
Eixa és una de les
qüestions, i parla, primer punt, que mos diu que vol fer les
actuacions necessàries per al professorat, per a afavorir la
contextualització.
.
.
Per tant, això, hi estem d'acord,
perquè és un principi pedagògic actual que devem
seguir.
No podem seguir fent l'ensenyament dels idiomes com ho hem
fet.
No se fa l'ensenyament dels idiomes en una classe i amb una
porta tancada que delimite el lloc a on es parla.
S'ha de
contextualitzar des del que és la relació amb el mateix
professorat.
Això és un mètode pedagògic actual
discutit i acceptat.

Per tant, estem d'acord amb això, estem
d'acord amb tots els punts de formació, estem d'acord
que per a parlar idiomes hem de tindre professors d'idiomes, no estem
d'acord que se faja un programa i no s'aplique, que faja un
programa i després no se dote, que és el problema que
té l'educació.
.
.
No només les genialitats,
sinó que, després, la improvisació de crear un
programa perquè fa falta parlar dels idiomes, perquè hem
posat en un sac l'Educació per a la Ciutadania,
l'ensenyament de l'anglés, tot barrejat allí i no
sabem com organitzar-ho.

I no sabem com organitzar-ho ¡i resulta que no
enviem ni professors!
, que vostés estan incomplint els terminis que
díem, perquè ja en l'educació infantil tenia
d'estar fent-se ja este curs, donant-se l'ensenyament de
l'anglés, i per falta de professorat, el 70% dels centres no
tenen professorat per a fer-lo, ¡no tenen professorat!
Per tant,
tenim d'acceptar eixa crítica, que és real, que si van
als centres, ho veuen, que si parlen amb els professionals, ho veuen,
¡perquè t'ho diuen: no podem!

I l'única fórmula que han tingut
els professionals, que s'esforcen, igual que s'han
esforçat en no arribar a una vaga, s'esforcen també en
aplicar les polítiques de la conselleria, quan estes són
positives, amb el propi professorat que tenien des d'allí,
reorganitzant el professorat.
.
.

Miren, les peticions que vostés tenen en este
moment per part de les persones de la comunitat educativa, dels sindicats,
de la mesa, de tots, és que se creen 300 places de llengua
estrangera, perquè garateixca que al principi del curs 2009-2010
eixa llengua se puga ensenyar amb eficàcia, i dic, literalment, amb
eficàcia en totes les unitats de quatre i cinc anys.
Això
és una petició que vostés tenen en este moment sobre
la taula, i és una petició que tindran de donar eixida, una
petició, entre altres coses, perquè açò ve
d'una situació que era un dels motius d'esta vaga, que
el (ininte­l·ligible) .
.
.
que incrementen vostés totes les unitats
necessàries per al segon cicle, per al segon cicle d'infantil,
però també per a augmentar-les en primària, en la
resta d'infantil i primària, i tindran de fer-ho.

Estem parlant de qualitat.
Jo sé que
possiblement estes coses no agraden, però estem parlant de qualitat
i la qualitat està en el professorat, no de la persona, que
també, però, lògicament, tenim de donar per suposat
que tot el professorat està preparat, jo pense que aixina és,
sinó també en materials i ambient.
També
vostés, la política de la conselleria, no és el mateix
donar la classe en un lloc que en un altre, no és el mateix donar
les classes en un passadís que donar-les en una aula preparada, no
és el mateix donar-les amb un professor, un, que donar-los el
material informàtic adient per a fer un treball d'acord amb el
segle XXI i no d'acord amb el segle XIX, a on es porten els
barracons, en els quals estem donant l'ensenyament.

Es demanen, en relació a l'idioma,
intentaré (ininte­l·ligible) .
.
.
, encara que és impossible no parlar
d'altres coses quan parlem d'educació.
.
.
¿Què se'ns demana?
Es demana i els demanem que
introduïxquen el segon mestre d'anglés a partir de les 12
unitats de primària, i un tercer a partir de les 23.
.
.
¡Si
això és el que els demanen!
, i això està
vinculat també a la proposta que es presenta avui i que nosaltres li
anem a donar recolzament quan parla de formació, quan parla de
recursos, parla de recursos personals, parla de recursos materials.
.
.
Escolte, a açò, és impossible no donar-li recolzament.

Són moltíssimes les coses que podem
parlar.
Les condicions han de ser aquelles que garantisquen  (ininte­l·ligible) .
.
.
.
Mire quines coses demana la comunitat educativa: adoptar quantes mesures
es consideren necessàries perquè l'alumnat, quan acabe
l'ensenyament de primària, tinga les competències
bàsiques per a expressar-se correctament en les dues llengües
oficials i per a comunicar-se en una llengua estrangera, el
trilingüisme.
.
.
Mire, això és el que els estan demanant.
Vostés han fet el programa, vostés no el doten
pressupostàriament i vostés no l'apliquen, no
l'apliquen en absolut, i, en conseqüència, tenim una
societat escolar en la qual el fracàs escolar estem al cap, a on no
se vol, no se vol prendre mesures al respecte, a on se neguen a analitzar
la situació real, se neguen, reitere, a analitzar la situació
real, i vostés van a demostrar, a partir d'ahí, la seua
incapacitat de posar remei a tota la problemàtica que tenim en este
moment.

I ho faran, ho faran aixina, perquè res del que
se puga dir ací va a fer-los canviar.
Seguiran les genialitats,
seguiran en dir-nos «és que és l'uniforme escolar
el més important que tenim», seguiran dient que hi han
diferents sistemes d'ensenyament, hi han diferents nivells
d'ensenyament: un prioritari per a vostés que és el
privat, un altre prioritari per a l'oposició -pareix
ser- que és el públic, però del qual
vostés no tenen el sentiment necessari de cara ell, quan són
els seus propis, els que depenen directament de la conselleria, per a dotar
adequadament, tant de professorat, com de mitjans materials.
Eixa és
la realitat.

Vostés han deixat l'educació en el
nivell més baix, (remors) vostés han deixat les relacions amb la comunitat
escolar en el nivell més trencat, que vostés podien assumir.
Eixa és la realitat.

Mire, a mi m'agradaria ací que el debat
anara pels punts.
.
.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora
María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
pels punts que tenen ací, que eixos.
.
.
Sí, sí, i els he dit, i els he dit per què.
.
.
Els he
dit, i els he dit per què, seria meravellós poder fer un
debat en funció de les mesures que se proposen.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Por parte del Grupo Parlamentario Popular, tiene la
palabra.
.
.
la ilustre diputada señora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Bé, en primer lloc, volia dir-li al senyor
Sanmartín que, com sempre, com sempre té una miqueta de.
.
.
galimaties o de desgavell, desgavell en el que és el reglament.
Vosté el primer que es posa és a dir que si està el
conseller, que si no està el conseller.
És que el conseller
vosté ja el va interpel·lar, el va interpel·lar i va
tindre.
.
.
i va tindre, evidentment, el seu temps per la
interpel·lació, el conseller li va contestar, i els seus cinc
de minuts de rèplica, i el conseller li va tornar a contrareplicar.

Ara ve una moció subsegüent, i
vosté resulta que de la moció subsegüent té 15
minuts per a defendre-la, perquè el que ha de fer vosté no
és més que intentar convéncer a esta cambra que el
voten a favor una moció subsegüent.
Resulta que d'eixa
moció vosté, de 15 minuts, només n'ha parlat dos
i mig, ¡dos i mig!
, al final, perquè a vosté, en
realitat, eixa moció no li interessa en absolut.
Vosté el que
li interessa és vindre ací.
.
.
damunt confon el fer-me
preguntes a mi, a mi, ¡que no sóc la consellera!
, senyor
Sanmartín, no sóc la consellera, tenim un conseller estupend
i magnífic, però jo no sóc la consellera.

Per tant, no sóc jo la que li he de contestar
les preguntes.
Jo li he de parlar de la seua moció que ha presentat,
però vosté és que torna insistir.
La moció li
interessa ben poquet.
A vosté el que li interessa és vindre
ací a parlar i fer-se.
.
.
i fer-se.
.
.
¡Atenció!
, eh?
,
atenció, que vullc que això ho senquen tots els que estan
ací i, si pot ser, en el Diari de
Sessions també ho vorà, ho
vorà molta més gent, perquè pense passar-ho a
moltíssima més gent.

Vosté sap el que ha dit, senyor
Sanmartín?
¡Que vosté ve ací a parlar en nom de
la comunitat educativa!
¡Alerta!
, que és fort, eh?
Alerta, que
és fort!
Això està en el Diari
de Sessions, eh?
Ha dit vosté exactament
que vosté ve ací a parlar en nom de la comunitat educativa.
Però, ¡que valent és, senyor Sanmartín!
Espere
que no mai, que no mai, i li ho dic de tot cor, el facen conseller,
perquè, aleshores, no sé en nom de qui parlarà, de todo el mundo mundial.
Alerta!
,
que és de ser a muntó, a muntó atrevit.

Jo no parle en nom de la comunitat educativa, parle en
nom del Grup Parlamentari Popular que recolza el govern, i que recolza un
conseller, que vosté ha dit que què seria
l'educació sense el senyor conseller.
Doncs mire,
l'educació sense el senyor conseller Alejandro Font de Mora
seria l'educació que està sent des de l'any 1995,
que va guanyar el Partit Popular les eleccions en esta comunitat, (so d'un telèfon mòbil) i li ha pegat un vuelco a l'educació i a tot el sistema educatiu
d'esta comunitat.
(Aplaudiments) Seria el mateix, perquè el senyor conseller que
tenim ara és un gran conseller, igual ha sigut el senyor Camps,
igual han sigut els altres consellers, el senyor conseller Tarancón,
en pau descanse, i tots els altres consellers que han dut a la.
.
.
no, a
l'educació, sinó al Partit Popular a guanyar
elecció darrere elecció.

Vosté parla de les excentricitats i de les
coses que fa el senyor conseller.
No són més que les
propostes que portem el programa electoral del Partit Popular, 112
propostes educatives, que el que fa el senyor conseller és dur-les
endavant, els agrade a vosté o no els agrade.

Però també hem de tindre en compte que
n'hi ha enquesta molt recent on.
.
.
on, i vaig a dir-li-ho jo
també, ja que la moció és una cosa que quasi que no
interessa, doncs jo també vaig a parlar del que parla vosté,
vaig a dir-li-ho, l'educació només preocupa en esta
comunitat a un 2,3%.
Vosté, sap el que preocupa en esta comunitat?
Jo li ho diré, la «crisi Zapatero», preocupa
l'atur; preocupa l'atur i, sap per què preocupa
l'atur?
Perquè estem en un moment on n'hi ha quatre
aturats per minut, (veus) en febrer 3.
481.
859 aturats, un cada 15 segons, 230 en una hora,
5.
502 al dia i 154.
000 en l'últim més.
Això
sí que preocupa, senyor Sanmartín, això és el
que de veritat preocupa, i l'educació no preocupa més
que en un 2,3%.
Per què no preocupa?
Perquè
s'està treballant en la línia que correspon,
perquè s'està duent l'educació al lloc que
s'ha de dur.
(Remors)

Després, vosté ve amb una moció,
que vaig a parlar de la moció, perquè crec que és el
que deuríem estar fent ací, el que passa és que
ací jo, ja, de veritat, quan ix vosté, ja no sé del
que he d'eixir a parlar, perquè un dia no sé, igual me
toca parlar del parany, però que també parlaré del
parany, no tinc cap problema.
Però bé, centrant-mos en la
moció, centrant-mos en la moció vosté parla del
xinés, el xinés tampoc correspon hui ací, no estem
parlant del xinés ara, ¡no estem del xinés!
, el
trilingüisme.
.
.
¡no estem parlant del xinés!
(Veus) Però vaig a dir-li,
els empresaris xinesos també han fet fins a una patronal, mire si
s'està posant en auge el xinés, vullc dir, que ja
parlarem del xinés, que jo sé que vosté amb el
xinés tornarà, i tornarà, i tornarà.
.
.
i, al
final, (veus) parlarem
tots en xinés.
No patisca gens.

El tema de la moció.
El tema de la
moció, vosté sap que ha presentat un moció ací,
que jo el que primer vullc donar és l'agraïment a tots
grups que van a votar-la a favor; mosatros, evidentment, la votarem en
contra.
Però la votarem en contra per una cosa tan senzilla, tan
senzilla, però que aixina vullc que s'entenga
l'agraïment als grups que la voten a favor, perquè
vosté el que està demanant no és res més que el
que està en les bases per al futur model plurilingüe en el
sistema educatiu valencià i qüestions relatives a la seua
implantació progressiva, que és el que s'està
tractant, que és el que s'està tractant on s'ha
de tractar.

Perquè, sap què passa, senyor
Sanmartín?
Que, clar, eixa és la seua confusió.
La
seua confusió és que açò s'està
tractant on estan tots els sectors del sistema educatiu, o siga, estan els
pares, estan els alumnes, estan els sindicats, està la plataforma
per l'ensenyament, eh?
, ¡estan tots!
, i allí sí
que està representat el sistema educatiu.
Ací quan
vosté parla, no, eh?
, no és faça il·lusions.
És una llàstima.
Vosté representarà als que
representarà, però no representa a tot el sistema educatiu.
En canvi, allí sí que està representat tot el sistema
educatiu.
Per tant, allí, junt amb la conselleria, que estarà
amb mi que també és una part molt important del nostre
sistema educatiu, doncs allí és on s'està
tractant i on s'està parlant del document de bases.

I vosté sap que el dia 12 hi haurà una
altra reunió, perquè n'hi ha una part que està
més d'acord, una part que està més en contra,
s'està aplegant a acords puntuals, s'estan creant meses
de treball per a punts en concret, que vosté demana la moció.
Per tant, com vol que li aprovem esta moció?

Jo.
.
.
és que m'ha donat al final la
impressió, i mire que només volia parlar de la moció
jo, eh?
, però mire, m'ha donat la impressió que
vosté és com aquell de, «al enemigo si no puedes
vencerlo, únete a él.
» Clar, com resulta que ara ja no
podem parlar del que mos ha tingut ací, ja no sé el temps que
mos ha tingut ací, perquè al final s'està veent
que el canvi no està eixint tan bé com vostés volien.
Però bé, és igual, ho deixem, com
l'educació ara per a la ciutadania la tenim una miqueta
queteta, la tenim una miqueta queteta, perquè és de
l'únic que sabien parlar, no sabien parlar de res més,
doncs ara resulta que com el trilingüisme és una cosa que no
podem anar en contra, perquè seria ja vergonyós, doncs anem a
demanar que facen, el que per lògica s'ha de fer, que es done
formació al professorat, que es tinga en compte les escoles
d'idiomes, que es faça una avaluació.
.
.
o siga, tot el
que s'ha de fer i tot el que està en les bases per al futur
model plurilingüe.

Què vol, senyor Sanmartín?
De veritat li
ho dic, seriosament,  a mi m'agradaria que quan isquera
ací vore-li interés, interés perquè funcione
bé la nostra educació, m'agradaria vore
l'interés en defendre les posicions com, per exemple, la del
trilingüisme, que pense que és de màxima, de
màxima importància.

Amb el temps que me queda no.
.
.
és impossible
que puga entrar en tots els punts de la moció, perquè cal que
les senyories que no l'hagen poguda llegir, sàpien que tenia
vosté huit punts per a defendre, i els huit punts els ha passat
vosté en tres minuts i mig, i no mos hem enterat ben bé del
que en realitat volia.

Però jo com sé que les senyories se
l'hauran llegida, doncs bé, simplement, vullc dir-li que el
conseller d'Educació ja va presentar este programa
plurilingüe en l'any 2008, en desembre, val?
, que va ser un
programa que s'ha presentat.
.
.
és un programa educatiu
dissenyat perquè l'alumnat valencià no universitari
aconseguisca un domini per igual en les dos llengües cooficials,
valencià i castellà, i, també, aconseguisca la
competència lingüística prevista en anglès i una
altra llengua estrangera.
Amb això s'assolirà la
competència comunicativa en les llengües curriculars,
d'acord amb el que preveu el corresponent decret de currículum
de la Comunitat Valenciana.

Bé, amb açò no es pot anar en
contra.
Vosté sap que l'increment pressupostari per a este
programa està en set milions d'euros.
Per tant, si en
l'any 2009, 100 milions d'euros, que sap vosté que
estan.
.
.
-que són els punts de la seua moció, per no
entrar en ella que no em dóna temps- en compra de lots de
material per als centres, en creació de grups de treball per a
elaborar material didàctic, en publicació de material de
recolzament sobre integració de llengües i unitats
didàctiques, en formació de formadors, en formació
didàctica i metodològica inicial del professorat que aplica
el programa, en formació del professorat en llengua estrangera,
aixina com en estàncies del professorat en l'estranger, cursos
de millora de la competència lingüística en
anglès, auxiliars de conversació, lectors de recolzament al
Cefire.
.
.
Què més vol, senyor Sanmartín?

Jo és que de veritat, aplega un moment, aplega
un moment que.
.
.
mire, m'agarra un miqueta de desgana, una miqueta de
desgana d'eixir ací.
Perquè jo isc ací amb tota
la il·lusió de donar explicacions del que s'està
fent, que a uns els pareix més bé i a uns altres els pot
paréixer més malament, però amb una miqueta de
consistència, amb una miqueta de no sé.
.
.
de solidesa.
I cada
vegada que isc i veig que vosté l'únic que vol fer
és desacreditar el conseller, desacreditar el conseller,
desacreditar el conseller.
.
.
¡I és la seua única
obsessió!
Jo crec que la resta li importa ben poquet.

Per tant, jo sí que sé el que vol el
nostre conseller, senyor Sanmartín, que el sistema educatiu
valencià siga dels millors.
I sé que el que vol vosté
és desacreditar la nostra educació.
Però li ho ben
assegure que mentres estiga el Grup Parlamentari Popular i el recolzament
de la majoria de valencians i valencianes, vosté no ho
aconseguirà.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Pel torn de rèplica, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, presidenta.

A vore, si aquí no fa falta que desacredite jo
el conseller Font de Mora, ni tan sols que desacredite jo la precarietat i
deficiència actual del sistema públic i educatiu
valencià.
¡Si més desacreditats que estan!
(Remors) ¡Per favor!
,
més desacreditats que estan, però per la pròpia
comunitat escolar, pels resultats d'aquesta comunitat escolar.
O,
¿és que és culpa meua que vostés tinguen
-i este és el seu problema més greu- un conseller
inhabilitat, un conseller que no té ja cap tipus de credibilitat?
Serà.
.
.
¡Home, i tant!
, i tant.
.
.
A vore si serà culpa
d'este diputat.
¡Per favor!

Mire, el seu problema és que tenen
-insistisc- un conseller que no pot gestionar el sistema
públic valencià, perquè està inhabilitat i amb
falta de credibilitat.
¿Com vaig a fiar-me jo.
.
.
¿Com se pot
fiar la comunitat escolar d'un conseller que ha intentat utilitzar
l'anglés com a excusa perquè els nostres alumnes no
s'assabenten de res en Educació per a la Ciutadania i els
Drets Humans?
Clar que sí.
(Remors) ¿Com s'ha de fiar la comunitat escolar
d'un conseller que ha estat desautoritzat ja dues vegades este curs
per part del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat
Valenciana en el tema de Educació per a la Ciutadania?
O,
¿és fals?
A vore, diga'm, o, ¿és fals?

¿Com se pot fiar la comunitat escolar
d'un conseller que encara, a hores d'ara, ha estat ningunejant els més de
50.
000 manifestants que el passat mes de novembre es manifestaren pels
carrers de València per a queixar-se sobre les precarietats i
deficiències del sistema educatiu valencià?
(Remors) Com s'ha de
fiar.
.
.
?
Ho dic pel que vosté dia.
¿Com s'ha de fiar la
comunitat escolar d'un conseller capaç de donar a dit, sense
publicitat, un contracte de 8,2 milions d'euros en el centre de
tecnificació esportiva de Vila-real, per exemple?
¿Com
s'ha de fiar la comunitat escolar d'una persona que és
capaç de fer això?

Però, ¿com se pot fiar també, per
exemple.
.
.
 ¿Quina és la credibilitat que té un
conseller, pel que vosté dia, que no sap o és que és
connivent, no ho sé, que no sap que el seu director territorial a
Castelló, el senyor Baila, actualment director general de centres,
fa de correveidile del
president de la diputació per a col·locar els fills dels seus
amics trencant les ràtios dels centres concertats o privats de la
província de Castellón.
No ho dic jo.
Ho diu una cinta
pública que ha filtrat algun company de la seua formació
política.
Segur que jo no estava en aquella reunió.
Li ho dic
sincerament.
Per tant, el que faig és contestar-li.

Evidentment que tenen una persona que no pot gestionar
ja l'educació pública valenciana, però no per
culpa meua, sinó simplement perquè no té credibilitat,
perquè està inhabilitat.
Clar que sí.

I vosté, jo li faig una proposta aquí i
diu: «És una proposta del pla».
Per favor, vergonya.
Se
n'hauria d'adonar el conseller que després, des de
l'any 1998, estem aplicant a la Comunitat Valenciana un pla
d'extensió del trilingüisme, 11 anys, i el nivell de
fracàs és tremendament, tremendament esfereïdor.

Però si ho diguera jo, diria: «Home,
és que vosté és subjectiu perquè està
intentant, d'acord amb els seus interessos polítics,
desacreditar un conseller.
» No és veritat.
Ho diu una
institució pública valenciana que depén d'ell,
que és l'Institut Valencià d'Avaluació de
la Qualitat Educativa.
O és culpa meua també?
També ho
faig jo?
Me va acusar que jo feia els cartells de les pancartes de la manifestació a
València, el conseller.
Sí, sí, sí.
Me va.
.
.
I
tant, i tant que em va acusar.
Un conseller que, almenys, hauria de tindre
una cosa tan senzilla com és l'educació per a escoltar
un diputat en una cosa que realment l'hauria d'interessar molt.
Això és el primer que s'aprén en Educació
per a la Ciutadania i els Drets Humans: escoltar l'altre.

Per tant, li dic sincerament que esta proposta de
trilingüisme -que jo li dic «d'anar per
casa»- que vosté ens presenta aquí, no és
més, no és més que una cortina de fum, igual que
moltes altres, per a amagar la inoperativitat del conseller Font de Mora a
l'hora de gestionar l'educació pública
valenciana.
Com cortina de fum era allò de l'uniforme escolar;
com cortina de fum és allò del chino
mandarín; com cortina de fum era
allò dels dos professors en Educació per a la Ciutadania; com
cortina de fum era els repassos al mes de juliol.
Parle del que realment ha
de parlar.

Si vol un pla trilingüista,  jo no li he dit que parlo en representació de
la comunitat escolar.
Jo li dic i li torno a manifestar aquí que la
moció subsegüent a la interpel·lació que hem
presentat aquí, és a dir, la proposta que fa este grup de com
aplicaríem un programa trilingüista està consensuada amb la comunitat escolar.
I
això li ho ratifico allí on vulga vosté.

Per tant, preocupe's del que realment s'ha
de preocupar.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Sanmartín.
(Aplaudiments)

Senyora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Sanmartín, torne a insistir.
Jo no
presente res, senyor Sanmartín.
No me diga aquí que
ací ve a presentar un pla.
.
.
Jo ací no vinc a presentar res.
Entere's del reglament perquè, al final, ja em fa patir
perquè mire que li ho dic dia rere dia que em toca pujar a esta
trona: que es llisca el reglament.

Jo vinc a dir per què el meu grup parlamentari
vota en contra d'una moció subsegüent que ha presentat
vosté, que és vosté el que ha de presentar i el que ha
de defendre ací, no jo.
Que pareix que encara no ens haguem enterat.
Jo ací -com vosté ha dit- no he vingut a
presentar res.

Segona qüestió, segona qüestió
que no vullc que se m'oblide: està el Diari de Sessions.
Se'l llig
vosté, que supose que si està transcrit tampoc no diran que
ho han fet malament.
Vosté ha dit que ve ací en nom de la
comunitat educativa, i açò em pareix una.
.
.
I no vull dir el
que vosté diria, perquè sé que són eixos
adjectius qualificatius que vosté tant gasta i que li pareixen fins
i tot carinyosos.
A
mi, no m'ho pareixen.
Per tant, vaig a callar-me per respecte a esta
cambra.
Però vosté mateix podria posar-se l'adjectiu
qualificatiu carinyós que considerara oportú, de vindre a dir ací una
barbaritat com la que vosté ha dit i que està reflectida en
el Diari de Sessions.

Inhabilitat el conseller?
Que no té
credibilitat?
Que està desacreditat?
Però inhabilitat.
.
.
Qui
l'inhabilita?
Vosté?
És vosté qui ha inhabilitat
el conseller?
Perquè si és vosté el que
l'inhabilita, val.
Però si vosté ho diu perquè
va haver una manifestació, aleshores, com està el senyor
Zapatero, que va tindre una manifestació per a la LOE que en Madrid
no cabia més gent i no li va fer ni punyeter cas -amb
perdó de l'expressió?
Això sí seria estar
inhabilitat.
La pena és que aleshores era contra el senyor Zapatero,
que és molt més gros encara.
D'eixes manifestacions,
vosté ni se'n recorda d'eixa.
Ni se'n recorda que
va fer una manifestació que vam omplir Madrid perquè la llei
que havien vostés heretat, -anava a dir- heretat, que
encara no l'havien posat ni en funcionament, se la van carregar en un
decret.
Això sí va ser una manifestació.
I quin cas li
van fer?
No cap.

El conseller està treballant en una, en una
mesa per a poder dur endavant el nostre sistema educatiu.
I no me
faça parlar de fracàs escolar, perquè sap perfectament
-quan parlem de fracàs escolar- quin és el meu
pensament i quina és la meua opinió.

El fracàs escolar, senyor Sanmartín,
està degut a unes lleis, a unes lleis que encara que el Partit
Popular va fer tota la intentona que fóra una bona llei i va posar tot, tot el
que tenia de la seua part per a dur-la endavant, només va aconseguir
fracàs, fracàs, fracàs i fracàs, que és
el fracàs en  què estem en estos moments i que
m'agradaria, de veritat, que la gent, ja no els professors i els
alumnes, sinó que tot el món es donara compte que o
n'hi ha un canvi de llei en el nostre sistema educatiu o el
fracàs escolar cada vegada serà més gran i aplegarem
amb el nostre cabal humà, que crec és el més important
que tenim.

Després vosté diu que «cortina de
fum, cortina de fum i cortina de fum» i s'ha fartat de dir
«cortina de fum».
Mire, jo crec -i li ho he dit
abans- que l'única cortina de fum és la cortina
de fum que vostés constantment estan intentant posar davant, davant
de tots els ulls dels espanyols i les espanyoles, que estan més que
preocupats per la crisi Zapatero, que ens ha dut al moment on estem i que,
i que ni que busquen vostés cortines de fum del jutjat; ni que
busquen vostés cortines de fum parlant de tot menys dels punts que
presenten en estes Corts; ni que busquen cortines de fum dient que els
consellers no vénen a dir el que toca; ni que busquen cortines de
fum.
.
.

Ací, a la Comunitat Valenciana,
l'última enquesta ens dóna més diputats dels que
tenim ara.
A vostés, cada dia els en donen menys.

Per tant, vaig a dir-li una cosa: si ens falta
credibilitat, si la gent no es fia de nosaltres, portem quatre eleccions
guanyades i esperem, de veritat, que en portarem moltes més mentres
vostés no canvien en la manera d'actuar i en la manera de
treballar en esta casa.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Barrieras.

Vamos a proceder a la votación.
Señores
y señoras, diputados, comienza la votación.
Votos a favor:
41.
Votos en contra: 47.
Queda desestimada la moción.

Moció subsegüent a la
interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Pesca i
Alimentació, senyora Maritina Hernández Miñana, sobre
la política general de la conselleria al voltant del sector
citrícola de la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 30.
520, BOC número 131)

La senyora presidenta:

Y vamos a proceder con el último punto del
orden del día de este pleno: «Moció subsegüent a
la interpel·lació a la consellera d'Agricultura, Pesca
i Alimentació sobre la política general de la conselleria al
voltant del sector citrícola de la Comunitat Valenciana, presentada
pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana:
Compromís.
»

Per a la seua presentació i defensa, té
la paraula l'il·lustre diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, després de la
interpel·lació a la consellera d'Agricultura, hem
presentat una moció de set punts.
Podríem haver-ne posat
molts més, donada la problemàtica del camp valencià,
donada la problemàtica que afecta a tots els nostres llauradors
-immensa-, sobretot en el camp de la citricultura, que
és el que vam parlar.

Hem de recordar que venim d'una campanya
nefasta, una campanya que ens ha fet recordar la de fa dos anys -hem
tingut una pausa en l'anterior-, però que hem tingut
davallades importantíssimes en els preus -21% inclús en
les taronges- i, per tant, això ha fet que la situació
del camp valencià, que ja era d'extrema gravetat, realment se
quede encara molt més pitjor.

Els demane, senyories, que pensen en eixa gent que viu
-o que intenta viure perquè ja pràcticament no pot
viure, no pot fer ja- del que és el treball en el camp.

Les mesures que demanem, ja he dit que podien ser
moltes més.
Hem intentar fer una proposta de mínims, de
mínims assumibles per tots vostés, assumibles des de la
mateixa conselleria.

És, per tant, que vaig a defendre punt a punt
tots i cadascun dels que tenim a la nostra proposta.

Els tres primers punts van lligats, van lligats i
és una petició que tenim de les organitzacions professionals,
que pense que cal admetre sense discussió.

En este moment, què tenim?
En este moment cal
recordar que teníem ja una bona quantitat de professionals del camp,
professionals de l'agricultura que tenen concedits uns
préstecs de l'ICO amb motiu de les gelades de l'any
2005.
Aquests préstecs, ells estan fent l'amortització
progressiva, mentre els interessos són assumits, el 50% per la
Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació i el 50% pel
ministeri corresponent.

En aquell moment, donada la greu situació del
camp valencià, existix una descapitalització de molts
-diria de la majoria- dels sol·licitants
d'aquestes ajudes perquè, com he dit, el problema no arranca
d'este any.
Malauradament, no és un problema ja d'un
moment determinat.
Açò s'ha convertit en un problema
conjuntural de tot el camp valencià.

Com a conseqüència d'estos repetits
anys, amb ingressos inferiors als costos -he dit-, ja no es pot
fer front al pagament d'interessos ni de l'amortització.

Què demanem?
Doncs són tres punts: el
primer, que siga la Conselleria d'Agricultura qui intervinga davant
de l'Institut de Crèdit Oficial i les entitats
bancàries, que són les col·laboradores que han aportat
els préstecs, per a arribar a un acord de concedir una
moratòria durant dos anys.
Eixa moratòria durant dos anys
donaria un allargament.
Esperem que siga una treva i no siga un allargament
de l'agonia, sinó una treva que donara temps per a fer unes
polítiques efectives en favor dels agricultors, dels nostres
agricultors i agricultores.

Però clar, eixa moratòria significaria
estar dos anys sense amortitzar i també és veritat que
això, en la situació actual, dels interessos que corresponen
a aquests dos anys haurien de fer-se càrrec, en les mateixes
condicions, per part de la conselleria i per part del ministeri.

Però per no entrar en la guerra de sempre
-de si tu, si jo, si l'altre-, he separat en tres punts
independents.
El primer és el de fer les gestions.
El segon
és que la conselleria assumisca, en estos dos anys, el 50% dels
interessos dels préstecs concedits amb motiu de les gelades,
però que prenga l'acord d'assumir-los.
I el tercer
és instar el ministeri del medi rural a assumir el mateix fet.

I ho pose independent perquè el que no
m'agradaria, el que jo no voldria és que ara jugàrem
una altra vegada a eixe frontó, on la pilota rebota, la torna
l'altre, torna a rebotar i seguim estant en el mateix punt.
Punts
independents: mitjançar, assumir i demanar.
Compromís ja
efectiu en este moment, d'assumir el 50% d'eixos interessos.

Eixa és la situació.
Això seria
pensar realment en els agricultors.
Això no seria pensar en fer una
política d'enfrontament, una política que no ens porte
a cap lloc.
Assumir cadascun d'estos tres punts seria un xicotet pas
que beneficiaria a una important part dels agricultors.

Senyories, no s'acaba ahí.
Hi han altres
sensibilitats que s'han de demostrar des de la mateixa Conselleria
d'Agricultura.
I demanem en el punt quatre incrementar el volum de
cítrics retirats amb destinació a l'alimentació
animal, independentment dels programes operatiu de les organitzacions
productores.
Això és important.

Miren, després de les inversions realitzades
per la Conselleria d'Agricultura per adequar les granges a la
recepció de cítrics per a l'alimentació animal,
així com la construcció també de determinats sitges
per al seu emmagatzemament, caldria tractar d'amortitzar tot
això amb l'enviament de més quantitats de fruites.
Caldria establir un sistema de compra de cítrics de calibres no
comercials per a destinar-los al que és l'alimentació
animal.

Amb les referències que nosaltres disposem,
senyories, es podria retirar el 3% de la producció de cítrics
primerencs i el 2% del que són altres varietats.
Això pense
que és possible augmentar-ho.
Tenim les infraestructures, hem fet
despesa, anem.
.
.
Falta la voluntat d'incrementar les partides
necessàries perquè això siga possible.

No només això, importantíssim per
a nosaltres també és el punt 5, que és augmentar les
ajudes directes als citricultors que no han pogut recol·lectar, per
motius de sobremaduració, les varietats precoces.

Miren, ahí hem de parlar directament,
ahí s'afegixen altres costos.
S'ha d'afegir als
problemes.
.
.
i a tots els problemes i als esforços pel combat
fitosanitari de les.
.
.
, perquè això causa problemes
fitosanitaris.
Hem de seguir treballant este tema.
Jo sé que posen
problemes, posen problemes en relació al que són les
relacions amb la Unió Europea.

No obstant això, senyories, he de dir que
altres autonomies han aconseguit, han aconseguit solucionar eixe problema.
Cal dir que l'administració de Catalunya va ser sensible a
estes demandes del sector citrícola i que va dictar la
resolució AAR/985/2007, de 2 d'abril, per la qual
s'establia la retirada i destrucció obligatòria de
mandarines en camps de cítrics per a evitar la difusió de la
plaga de la mosca mediterrània de la fruita.

Està publicat això en el Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya el 10 d'abril.
Proposava un preu de 0,13 euros
per quilo.
Va dedicar una quantitat inicial de 78.
000 euros, però
com les sol·licituds van ser molt més altes, van ampliar,
quedant una dotació final que superava els 274.
000 euros per a fer
esta funció.
I això ho publica, per si volen buscar-ho, en la
resolució AAR/2532/2007, de 7 d'agost.

Sí que és veritat que des de la
Comissió europea es van posar problemes, però problemes que
van ser solucionats perquè eren problemes administratius que van ser
solucionats amb posterioritat.
I, per tant, això s'ha
produït, senyories.

Si això s'ha produït, si això
està efectiu, si els citricultors de Catalunya han aconseguit
cobrar-lo, vol dir que els citricultors valencians també poden
cobrar-lo.
I de no fer-se, serà perquè no hi ha voluntat, no
hi ha en absolut voluntat d'arribar a fer que estes dotacions
econòmiques arriben al nostre agricultor.

Eixe és un punt pràctic, immediat, sense
massa problema.
Hi han altres més complexos, com és
l'últim punt que nosaltres demanem ací.

Miren, en el punt sisé nosaltres demanem
aplicar polítiques efectives tendents a concentrar l'oferta
productiva, així com l'oferta comercial i eficiència de
comercialització.
¿Per què d'açò?
Açò ho proposem simplement per un fet: pel fracàs de
les polítiques al respecte que ha fet la conselleria, el
fracàs del que és de la posada en cultiu en comú.
Programa que no hem qualificat negativament, però sí que
sembla que no s'està portant a terme.

Per tant, hi han altres mesures complementàries
que vostés han de prendre, mesures com aquelles d'incentivar
positivament els agricultors professionals que amplien les seues
explotacions.
¿A través de què?
Mitjançant
beneficis fiscals als propietaris que venguen la terra a agricultors
professionals, pel guany patrimonial generat per la venda de terres amb
l'IRPF.

També establim exempcions fiscals directes per
a tots aquells agricultors professionals que adquirisquen les terres.

Totes estes exempcions podien ser efectives de cara a
la concentració del cultiu i augmentar les parcel·les.
Perquè vostés tenen en consideració el problema,
però les solucions que mos aporten, siguen per causes diverses,
entre altres, la falta d'aportació pressupostària, no
estan donant resultat.

Per tant, senyories, estos són els elements
bàsics.
I els n'expose un altre, per acabar, en el qual
s'exposa una problemàtica molt particular que han sofrit esta
campanya, com és la freqüència de robatoris.
I esta
-com vaig dir el dia que férem la
interpel·lació, a cadascú el seu-, esta
exigència hauria de ser al Ministeri de l'Interior, una
exigència d'una major vigilància policial al camp
valencià per poder previndre -no eradicar, seria
magnífic poder-ho eradicar- els robatoris en el camp.
Seria
important també atendre-ho.

Les mesures, he dit, a cadascú les que li
corresponen.
He citat mesures que afecten prioritàriament,
majoritàriament, la Conselleria d'Agricultura, que és
la responsable de la gestió agrícola que tenim al nostre
país.

Hi han altres que, per qüestió de
competències, s'han de plantejar, o per qüestió
d'origen, com he dit, l'Institut de Crèdit Oficial,
s'han de plantejar altres instàncies.

Només mos queda una cosa.
No podem abandonar el
camp.
Senyories, en este moment, en este moment, el llaurador se sent sol.
En este moment, el llaurador ja no vol més paraules, el citricultor
vol realitzacions, el citricultor el que vol es poder seguint vivint del
cultiu dels cítrics, més particularment de la taronja, que
és el que més ens afecta en este moment.

Senyories, això cal tindre-ho en compte,
responem als interessos d'un sector important del camp, i més
important, més important en el moment en què estem entrant.
Reitere coses que he dit amb anterioritat.
En un moment de crisi
econòmica, en un moment en què creix l'atur,
gràcies precisament al gran problema que tenim per a fer rendibles
els nostres camps, que és la gran parcel·lació.
.
.
el
minifundisme que tenim, en el qual qualsevol persona és propietari,
eixa propietat, en altres moments, en moments de crisi com l'actual,
hauria donat capacitat d'afrontar el futur amb més garanties.
En este moment, en este moment, això és impossible.
Seguir
treballant la citricultura significa gastar-se més diners dels que
va a ingressar.
Això en este moment no és possible.

Vostés tenen per ahí pendent el pla de
reconversió citrícola, eixe pla de reconversió del
qual no he parlat per no barrejar (inintel·ligible) .
.
.
conceptes, però del qual parlarem en altre
moment.
Eixe pla de reconversió que demanarà també un
esforç econòmic als agricultor, pensen vostés, pensen
tots vostés, senyories, qui va a estar, qui de tots va a estar en
condicions d'afrontar eixe pla de reconversió,
d'afrontar noves inversions.
Això pense que serà molt
difícil de dur a terme en el País Valencià, si no
és que es prenen mesures diverses.

Ací hem preparat un paquet de mesures, algunes
que, diríem, són d'aportacions directes, aportacions
directes.
Una altra és de guanyar temps per a evitar les
amortitzacions d'eixos préstecs que ja tenen i que en este
moment moltíssima gent no pot pagar.
I altres apunten a
l'estructura de la propietat, que són necessàries.

Jo els demane que quan voten, voten pensant en els
llauradors, voten pensant si les mesures són positives o no ho
són.
En funció d'això, definirem també la
nostra utilitat com a parlamentaris en estes Corts.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

Por parte del Grupo Socialista, tiene la palabra el
ilustre diputado señor Lozano.

El senyor Lozano i Pastor:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Pañella, mosatros tenim pendents
diverses iniciatives parlamentàries que, lògicament, volem
tractar punt per punt, perquè creem que cada un d'ells
necessita un debat amb més profunditat.

Per tot açò, en esta proposició
que vostés presenten, hui anem a abstindre'ns,
bàsicament perquè en alguns punts, com li dic, estem
totalment d'acord, però altres no tenen cabuda en la normativa
actual vigent, tant nacional com europea.
I hi ha una altra part que la
seua competència no es correspon amb la competència a qui
vosté ho planteja, com és el cas -i ja ho parlarem
també en el debat-, el cas de la policia rural.

Per estes qüestions, el nostre grup va a votar i
anem a abstindre'ns en la seua proposició global.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Lozano.

Té la paraula, per part del Grup Parlamentari
Popular, l'il·lustre diputat senyor Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Pañella, vull començar dient-li
que el meu grup parlamentari, igual que la mateixa conselleria i la
consellera en particular, treballem cada dia pensant en el sector i buscant
les millors solucions als problemes que el sector té plantejats en
estos moments.

Jo també li reconec a vosté que
té un interés, que es preocupa per esta qüestió,
que planteja unes alternatives, si bé es cert que en este cas
concret, pel que es referix a la moció subsegüent que estem
debatent, planteja vosté, com ha explicat des d'esta trona,
set punts, la majoria dels quals, com tindré ocasió de
demostrar-li, estan en marxa o realitzats, quan no -i jo crec que
ahí se sustenta l'abstenció del Grup Socialista-
són clarament contraris a la normativa vigent de necessària i
obligatòria aplicació en l'àmbit europeu.

Vosté ha començat la seua
intervenció agrupant els tres primers punts dels set que componen la
moció subsegüent.
Els ha agrupat perquè, evidentment,
tenen una relació entre ells.

I he de dir-li, en eixe sentit, respecte a estos tres
primers punts, que, respecte al primer, fonamentalment en què
vosté planteja fer d'intermediari amb l'Institut de
Crèdit Oficial i les entitats bancàries per a arribar a un
acord de moratòria de dos anys per a la devolució dels
préstecs concedits amb motiu de les gelades de 2005, he de dir-li
que està fet.
Per què?
Perquè ja el 23 de gener del
passat any, per mitjà d'un escrit de la directora general de
Producció Agrària al president de l'Institut de
Crèdit Oficial, es va traslladar a eixa institució la
sol·licitud de tot el sector agrari valencià, amb el fi que
s'adoptaren totes les mesures necessàries per a ajornar el
pagament d'eixos préstec de mediació de l'ICO per
a tindre els efectes del 2005, que, sap vosté, es produirà
eixa liquidació necessàriament ara pròximament en maig
de 2009.

En eixe escrit a què estic fent
referència de la directora general s'indicava que en
relació al 50% del cost que correspon a la Generalitat valenciana,
era la nostra intenció, la intenció de la conselleria assumir
el corresponent increment pressupostari.
Es considerava que eixa mesura era
necessària per al manteniment de les rendes mínimes i
suposava un recordatori clar als llauradors valencians.

Posteriorment, en un escrit del 16 de febrer, el
president de l'ICO va contestar.
I ¿sap vosté
què va contestar?
Comunicant-li a la conselleria la impossibilitat
d'atendre, d'assumir la petició de moratòria
addicional.
A pesar d'això, mosatros considerem que
caldrà insistir.
I ahí en eixe camí ens podrem trobar
tots.
Però hui per hui, la resposta -i el mes de maig
està ahí- és negativa, senyor diputat.

Respecte al segon punt d'eixa primera terna que
ha plantejat vosté en la seua intervenció, dia que
s'assumiren en els pròxims dos anys el 50% dels interessos
dels préstecs.
Mire vosté, ahí li he de dir que la
conselleria en ningun moment, en ningun moment ha deixat de bonificar el
tipus d'interés en el mateix percentatge que ho venia fent des
de l'any 2005.
I fins la data de hui més del 95% dels
expedients tramitats, més del 95%, com a conseqüència
d'eixes gelades de 2005, tenen una bonificació dels interessos
del cent per cent, pagant-se el 2% que haurien de pagar els agricultors, i
la conselleria els bonifica eixos interessos a favor dels llauradors.
Per
tant, també el que vosté demanava està sobradament
complit per part de la conselleria.

I respecte al tercer punt que completa la terna,
dir-li que mosatros també hem instat al MARM, també hem
instat al ministeri i tampoc hem obtingut ninguna resposta.
Per tant, estem
d'acord, ho hem fet, ho hem fet i ho farem tantes voltes com siga
necessari perquè som molts conscients de la importància, de
la transcendència d'esta qüestió.
Per això
ho hem fet, però des de ja fa temps.

Dir-li també que respecte al punt quart que
vosté ha plantejat, en el que dia d'incrementar el volum de
cítrics retirats en destí a l'alimentació
animal, independentment dels programes operatius de (inintel·ligible) .
.
.
, jo
crec que per això es fonamentava la posició del Grup
Socialista.
Mire, fora del que són programes operatius no hi ha
vies, senyor Pañella.
Fora dels programes operatius no hi ha cap
via.
No ho permet el reglament europeu.
A més, s'ha de tindre
en compte que en 2008 la quantitat total que permetia retirar el programa
operatiu, els agricultors senzillament no la van esgotar, per al seu
coneixement, no la van esgotar.
Hi havia una previsió de retirada
per a alimentació animal que xifrava en 11 tones i finalment
se'n van retirar 6.
000, d'11.
000 tones se'n van retirar
6.
000.

La previsió de retirar per a tota
l'anualitat present del 2009 és de 37.
214 tones.
Això
suposa la res menyspreable ajuda financera de 6.
334.
000 euros.

Però vosté ha fet una referència
respecte al punt cinqué de la seua moció subsegüent, no
sé, és plenament legítim que vostés tinguen
eixa tendència a mirar cap al nord, en este cas de
l'afortunada mirada cap al nord, perquè quan ha fet
vosté una referència a Catalunya estava parlant d'una
mesura que aplicaren fa dos anys a Catalunya, fa dos anys, que no han pogut
reiterar, perquè senzillament no està acceptada per la
Comunitat Europea.
I enfront d'això que vosté mos volia
plantejar, que fan en Catalunya com un exemple a tindre en compte, mire,
ací portem tres campanyes retirant, dedicant-les al suc, en una
inversió molt superior a eixos més de 70.
000 euros a
què es referia vosté en la seua intervenció.

I, no obstant això, vosté obvia eixes
tres campanyes que han suposat un major desembossament, una major ajuda,
molt més real, i mira al nord per a dir-mos una cosa que no han
pogut repetir perquè senzillament va contra la normativa.

Qualsevol ajuda sectorial, senyor Pañella, ha
de concedir-se en el marc de les directrius comunitàries sobre les
ajudes al sector agrari i forestal de 2007-2013.
Eixe és el marc que
mos correspon i no tenim més remei que cenyir-mos a ell.

Recordar-li també que la nova OCM de fruites i
hortalisses permet, dins dels programes operatius de les organitzacions de
productors, les seues mesures de mercat, determina ajudes per a la no
recol·lecció, recol·lecció en verd i
distribució gratuïta, el que permet a les organitzacions de
productors planificar les campanyes i als llauradors acollir-se en eixos
supòsits.

Però mire, en el 2008 el MARM no va publicar la
circulació de retirada, per la qual cosa no es va poder fer en el
2008.
Enguany sí que ho ha fet, i ja està publicada.
Enguany
està publicat, i per tant ja es poden rebre eixes ajudes.

I com que va acabant-se el temps, no vull deixar de
parlar d'una qüestió que també hem fet i a la qual
vosté ha al·ludit al final de la seua intervenció:
exigir al ministeri més vigilància policial.
Li donaré
molt breument dos dades.

El 26 de gener la consellera de Agricultura va remetre
una carta a la ministra de Medi Ambient, Medi Rural i Marí en
què donava compte de la preocupació no tant sols del Consell,
de totes les accions que a través de la Conselleria de
Governació i d'Agricultura s'havien fet, de la
preocupació dels sectors agraris de la Federació Valenciana
de Municipis, de tots respecte al problema de la seguretat en el camp i
dels robatoris en el camp.

Però tant sols li faré referència
-i acabe- a una resolució que van aprovar estes Corts el
24 de setembre de 2008, que, per coneguda, no la reiteraré,
però en la qual es va demanar precisament el que vosté
demanava.
També està fet per part de la conselleria i, en
este cas, per part de les Corts Valencianes, la màxima
representació del poble valencià.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Per al torn de rèplica, té la paraula
l'il·lustre diputat senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, presidenta.

Bé, lamente.
.
.
, lamente realment, lamente
sincerament la falta de recolzament.
Ho lamente.
Perquè sobretot els
primers punts s'estan fent.
Bé, me pareix meravellós.

Si la contestació de l'ICO és
negativa, cal dir-ho, com s'ha dit ací, i cal seguir
insistint, com vosté ha dit.
Doncs si cal seguir insistint,
bé, jo no crec que tinguem un enfrontament ahí.
Per tant,
faltava vore si al final fem la força, però no tindria
força, no tindria força que això se recolzara per tota
la institució?
No tindria força que les Corts Valencianes
aprovaren eixe punt?
No tindria força que digueren les Corts
Valencianes, si ja s'ha fet, recolzen la consellera i la Conselleria
d'Agricultura en totes estes gestions?
És que estem
d'acord.

I això és el que propose en eixos tres
punts, en el primer, en el segon i en el tercer que van lligats, eh.
Si
són gestions iniciades, que se seguisca eixe camí en el
recolzament del que és l'òrgan representatiu més
important del País Valencià.

Per tant, estem d'acord en els primers punts.
Estem d'acord en eixos punts.
No he sentit, no he sentit al portaveu
del PSOE definir-se al respecte, i m'agradaria saber-ho,
m'agradaria saber-ho també, (remors) eh, per tant, si és possible.

De totes formes ja els ho anuncie, (remors) ja els ho anuncie que
realment eixos punts tindrem oportunitat de votar-los un a un a
través de proposicions de no de llei que se presentaran
perquè els analitzem un a un, ja que conjuntament no són
assumibles, pot ser ho siguen.
.
.

La senyora presidenta:

¡Señores diputados, por favor, guarden
silencio!
(Remors)

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta, encara que no amb
molt d'èxit, però gràcies.
.
.

La senyora presidenta:

Ya lo veo.

¡Señores diputados!
Por favor,
¿serían tan amables de guardar silencio?

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies.

Com dia, tindrem l'oportunitat
d'analitzar-los un a un.
Este primer està fent-se, com dia,
doncs recolzem-lo.

Miren, ja ho he dit altres vegades.
Efectivament sabia
que hi ha punts que presenten problemàtiques determinades, i no
és, senyor Giner, no és per mirar al nord o mirar al sud,
és per mirar a tots els llocs i buscar solucions.

I en este moment quina és la realitat?
Vosté ho ha dit, l'any passat no es va fer, però
també és veritat que les problemàtiques de la
temporada de l'any passat no tenien res a vore amb les
problemàtiques de l'anterior -parlem a nivells de
producció, parlem en preus de venda- i tampoc té res a
vore, tampoc té res a vore en cap d'estos dos punts amb
l'actual campanya citrícola.

Jo dic ací, i he dit, perquè com
m'esperava la rectificació, els he dit dates i tot de les
resolucions.
I he dit que a la resolució de la Generalitat de
Catalunya, des de la Comissió Europea se va presentar la
reclamació, eh?
, perquè havia de complir les directrius
comunitàries sobre les ajudes estatals al sector agrari, i exigia la
compatibilitat amb el mercat comú de les ajudes
compensatòries destinades a la lluita contra les malalties dels
vegetals.
I això es va solucionar, això es va solucionar
mitjançant la publicació de la resolució -li
done les dades- AAR/133/2008, de 23 de gener, publicada al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya de 31 de gener, on van introduir les modificacions
adients per compatibilitzar l'ordre amb el mercat comú, la
compatibilitat amb el mercat comú de les ajudes
compensatòries destinades a la lluita contra les malalties de
vegetals.

Per tant, eixa és una de les solucions que
allí se van arbitrar.
Si allí va ser vàlida, supose
que ho podia ser també ací.

I en la mateixa línia, i en la mateixa
línia, i per això dic que no renuncie a presentar punt per
punt per a treballar-los, l'altre punt, el de la retirada
també de cítrics, també per alimentació animal,
també té problemàtiques.
Clar que té
problemàtiques!
Però hi ha una demanda de la necessitat.
I
per damunt d'això, per damunt de tot, perquè són
normatives, i li he de recordar, senyories, que eixes normatives se fan en
tots els llocs, se fan amb el nostre vot, se fan amb el vot de
representants que tenim a la Unió Europea.
I és veritat que
des de la Unió Europea se marquen directrius que no tenen en compte,
perquè no ho han de tindre, les peculiaritats del camp
valencià.
Però sí l'obligació del govern
de l'estat i sí l'obligació del govern de La
Generalitat tindre-les en compte per a fer-les saber i buscar solucions als
problemes.

El que he divisat jo ací és que estem
d'acord amb el problema, que estaríem d'acord, pareix
ser, perquè no s'ha rebutjat amb arguments propis,
estaríem d'acord en la solució, però hi ha qui
els impedix eixa solució, senyories.
Treballem per a enderrocar el
mur, el mur que ens ho impedix, i arribem a eixes solucions perquè
no és impossible.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Pañella.

Para el turno de réplica y para finalizar este
pleno, tiene la palabra el ilustre diputado señor Giner.

El senyor Giner Giner:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor Pañella, enderroquem el mur.
Jo,
mosatros, el meu grup parlamentari encantat d'enderrocar el mur.

Jo crec que vosté ha d'entendre que no es
pot recolzar una moció subsegüent com la que estem debatent
quan vosté planteja set punts: dos contraris a la normativa europea
i els altres que ja estan en marxa.

A pesar d'això, li vull dir que mosatros
anem a continuar, anem a prosseguir en eixe camí respecte a la
petició a l'ICO de la moratòria.
I m'agradaria
moltíssim, a mi personalment, estic segur que a tots els membres del
grup parlamentari i molt especialment als responsables de la Conselleria
d'Agricultura, que al final això poguera canalitzar-se,
perquè això beneficiaria molts llauradors que ho necessiten.

Per tant, en eixe camí, que el plantejarem,
espere que estem tots units.
A mi ja em cap la tranquil·litat, per
allò que vosté ha manifestat, que en el que respecta al seu
grup aixina serà, i jo espere que respecte als altres també.
Seria un bon exercici de responsabilitat col·lectiva poder
canalitzar per unanimitat una petició justa com esta i
necessària també per a portar un poc de tranquil·litat
a molts llauradors que estan passant per una situació complicada,
almenys complicada.

Mire, jo de les carències que puguen tindre
respecte al nord o al sud i tot això, allà cadascú
respecte a eixes carències.
Però tan sols vull remarcar-li
que no ha sigut un bon exemple el que vosté ha plantejat ací
respecte a Catalunya, perquè en Catalunya es va fer eixa
experiència, no s'adaptava a la normativa europea i ja no va
ser possible repetir-la.
I, conseqüentment, es va haver de retirar.

A tots mos poden donar lliçons de moltes coses,
però precisament des de el nord, en el tema agrícola i
citrícola, sincerament jo crec que no se poden donar massa
lliçons en eixe sentit.

Per altra banda, dir-li que una de les preocupacions
que també té la conselleria i que ha plasmat en distintes
actuacions, que en la primera intervenció no m'ha donat temps
d'al·ludir, però que són substancials, que
són importants, que van un poc al fil del punt cinqué de la
seua moció subsegüent, és que la conselleria ha plasmat,
en una sèrie d'actuacions que tenen com a objectiu la millora
de les rendes dels agricultors i dels ramaders, una sèrie de mesures
que són importantíssimes, una sèrie de mesures que
són vitals i que estan ficant-se en marxa.
Fique, per exemple, la
gestió del pagament únic, les ajudes directes.

Jo crec que cal reconéixer
l'esforç que s'ha fet amb els mateixos mitjans en
tramitar-se 117.
000.
Ni més ni menys que 117.
000 expedients!
34.
985.
000 euros.
Tramitacions que han afectat més de.
.
.
, quasi
41.
000 agricultors i ramaders, pel que es referix al pagament únic,
les ajudes directes, la preocupació i el que s'està
fent amb les assegurances agràries.
La Conselleria
d'Agricultura ha destinat enguany 24 milions per a assegurances
agràries.

Enfront d'això, i ahí, a la
millor, en eixe camí, en eixes proposicions no de llei -que
vosté anunciava- doncs, a vore si també mos puguem
ficar d'acord perquè, enfront del que està fent
 Enesa, caldrà dir alguna cosa.
I a mi també
m'agradaria que el que es diguera des d'este fòrum, des
de les Corts Valencianes, a poder ser, fóra una veu unànime,
de tots, perquè les ajudes, l'estat les ha disminuïdes en
un 9,3%.
El seu recolzament pressupostari, respecte al 2008, ha baixat
quasi en un 10%, per tant.

Si la conselleria -i cal dir-ho- no
haguera fet l'esforç d'augmentar el seu propi
percentatge d'ajuda, passant dels 50 als 60%, els assegurats haurien
d'haver suportat un sobrecost respecte al 2008 de, ni més ni
menys que més de set milions d'euros!

També demostra una sensibilitat clara de la
conselleria, de les línies de treball que s'estan fent des de
la conselleria, de totes les respostes que s'estan arbitrant, de les
moltes solucions que s'estan buscant per a poder superar un moment
-que ningú nega-, és un moment de dificultat
general i la citricultura no podia ser una activitat econòmica al
marge d'eixa realitat, que alguns tenen molta responsabilitat en
què s'haja produït i no precisament ni la conselleria ni
el govern valencià té eixa responsabilitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Giner.

Señores diputados, vamos a proceder a la
votación.
Comienza la votación.
Votos a favor, 3; votos en
contra, 45; abstenciones, 36.
Queda desestimada la moción.

Y no habiendo más asuntos que tratar, és
closa la sessió.

(S'alça la sessió a les 12 hores i
35 minuts)