Medi%20Ambient%890771.12.03%20macro.html





Comissió de Medi Ambient, Aigua i Ordenació del Territori realitzada el dia 3 de desembre de 2013.
Comença la reunió a les 16 hores i 30 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 7.

El senyor president:

Vamos a dar comienzo a la sesión de esta comisión de medio ambiente, territorio y vivienda, con la presencia, una vez más.
.
.
Para ello, tiene la palabra don Óscar Tena para pasar lista, por favor.

El senyor secretari:

Hola, bona vesprada.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

El senyor president:

Pues muchas gracias, señor secretario.

Pasamos entonces al orden del día, cuyo punto número uno es la lectura y aprobación del acta de la reunión.
¿Alguna cuestión?
Pues entonces, se aprueba por unanimidad.

Compareixença del vicepresident i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, que fa el secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor Joaquín Vañó Gironés, per a retre compte de l'estat en què es troba actualment l'obra de la potabilitzadora de la Ribera, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 61.
994), a la qual s'acumula la sol·licitada, a petició pròpia, pel secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua (RE número 64.
323)

El senyor president:

El punto número 2 es la comparecencia del vicepresidente del Consell y conseller de presidencia, para dar cuenta del estado en el que se encuentra actualmente la obra de la potabilizadora de la Ribera, solicitada por el Grupo Parlamentario Socialista, que está acumulada a su vez por la comparecencia solicitada por el secretario autonómico, aquí presente, de Agricultura, Pesca, Alimentación y Agua, para dar cuenta de cómo se encuentra la obra de la potabilizadora de la Ribera.
Con lo cual, tiene la palabra el señor secretario.

El senyor secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Senyor president, senyores i senyors diputats, bona vesprada.

El motiu d'esta compareixença és donar compte de l'estat en què es troba l'obra de la potabilitzadora de la Ribera, a sol·licitud del Grup Socialista i també a petició pròpia.
El passat mes de juny, com recordaran, vaig comparéixer en esta comissió per a explicar els problemes sorgits en l'aigua d'abastiment d'Alzira i altres municipis, i per a donar compte de la situació del pla d'abastiment a la Ribera que està executant la Conselleria de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua.
En eixa ocasió crec que ja vaig donar una explicació prou àmplia de la problemàtica que presenta la qualitat de l'aigua en estos municipis i de quins són els objectius i com s'ha anat desenvolupant el pla d'abastiment de la Ribera.

Dins d'este pla, en estos moments estem executant les obres de la planta potabilitzadora que permetrà captar i tractar aigua superficial del Xúquer fins ara utilitzada per a regadiu, a fi de subministrar-la als municipis que desitgen integrar-se en el nou sistema d'abastiment.
Amb això, quedaran solucionats els problemes de la mala qualitat de l'aigua subterrània que ara patixen els veïns d'estos municipis, per l'alta concentració de nitrats, i més recentment per l'aparició puntual de restes de pesticides.

Com ja va anunciar el vicepresident davant del Ple de Les Corts, hem estat treballant perquè la planta potabilitzadora puga començar a subministrar aigua abans de cap d'any.
En estos moments, ja en la fase final del terme fixat, els puc confirmar que continuem treballant en eixe horitzó, i ho anem a complir, sempre lògicament que no succeïxca algun imprevist en estes últimes setmanes de l'any.

Per a aconseguir eixe objectiu, ha segut necessari treballar en molts fronts al mateix temps.
Un d'ells, per descomptat, en l'execució de les obres de la planta potabilitzadora.
Però, era igualment necessari aconseguir que tots els instruments jurídics i econòmics, tots els acords, permisos i autoritzacions que requerix un projecte d'esta envergadura estiguen també a temps.
Per tant, alhora que hem estat desenvolupant les obres, hem estat treballant i continuarem treballant amb els ajuntaments, amb els regants, amb la Confederació Hidrogràfica del Xúquer i amb tots els organismes que han d'intervindre d'una o altra forma.

En estos moments, la situació de les obres és la següent: fins a novembre del 2013 s'ha executat i certificat el 80,5% del pressupost del projecte, és a dir, un muntant de 8,3 milions d'euros, sobre un total de 10,3 milions del preu d'adjudicació del contracte.
Ja està executada la major part de l'obra civil, que és el més costós en este temps, i en estos moments queda només per executar obres de jardineria, part de l'obra d'urbanització respecte a asfaltats, etcètera, i alguns acabaments.
Tenim previst que esta part de l'obra no estiga acabada enguany.
S'acabarà al gener.
Però es tracta de qüestions accessòries que no impedixen que la planta puga començar a funcionar i a subministrar aigua ara al mes de desembre.

En este moment s'estan instal·lant els equips de tractament i de bombejament que suposen una part molt important del cost del projecte, però requerixen molt menys temps per a la seua instal·lació i posada en funcionament que el que requeria l'edificació.

Per tant, la planta potabilitzadora està en este moment en un grau d'execució molt alt, molt avançat.
No estarà totalment acabada abans del pròxim mes de gener, però sí que tindrà a punt totes les instal·lacions necessàries per a començar a subministrar aigua en un termini de dos o tres setmanes, abans que finalitze enguany, conforme al compromís que va assumir la conselleria.
El pròxim mes de gener es conclourà per complet el contracte, i es podrà rebre l'obra i expedir la certificació final d'obra.

El pressupost de la conselleria per al 2014, com hauran pogut vore en la relació d'inversions del capítol VI, arreplega la consignació pressupostària necessària per a la terminació i liquidació del contracte.
En la meua compareixença al mes de juny vaig explicar com s'ha anat desenvolupant el pla d'abastiment de la Ribera, i com la construcció de les conduccions als municipis s'ha abordat en dos fases: la fase segon comprén 50 quilòmetres de canalització i tres dipòsits, amb una capacitat total de més de quinze mil metres cúbics, per abastir els municipis d'Alzira, Carcaixent, Corbera, Cullera, Favara i Llaurí.
I la fase III, amb 35 quilòmetres de canalització i set dipòsits, amb una capacitat total de 19.
000 metres cúbics, per a portar l'aigua als municipis d'Albalat de la Ribera, Algemesí, Benicull, Fortaleny, Polinyà, Riola i Sueca.
El cost global d'estes dos fases se situa entorn als 40,7 milions d'euros.
Les obres de la fase II estan totalment acabades i les obres de la fase III estan executades en un 50%, però, com els vaig explicar en l'anterior compareixença, el contracte es trobava suspés des de l'any 2011.

Per tant, en estos moments, les infraestructures permeten portar l'aigua als sis municipis inclosos en la fase II de conduccions, i els set municipis inclosos en la fase III podran rebre-la quan s'acaben les obres.
A eixe respecte, els puc dir que tenim previst reprendre les obres de la fase III a principis del 2014, tal com s'arreplega ja en el pla d'obres 2014 de l'EPSAR, que és l'entitat promotora de l'actuació, i tal com es preveu també en el projecte de pressupostos, que estan ara tramitant-se en Les Corts, en què n'hi ha una consignació suficient en el capítol d'inversions de l'EPSAR per a la represa i execució d'este contracte.

D'esta manera, els municipis de la fase III podran anar incorporant-se al sistema d'abastiment al llarg del 2014, a mesura que ho vaja permetent el desenvolupament d'estes obres o, com a màxim, en la primera mitat de 2015.
Paral·lelament a la construcció i posada en funcionament de les instal·lacions, estem treballant, com els deia, en la posada a punt dels instruments jurídics i administratius necessaris perquè el nou sistema puga estar operatiu.

En eixe sentit, el primer pas serà arribar a un acord amb els usuaris del regadiu del Xúquer, ja que, com els vaig explicar en l'anterior compareixença, els recursos superficials amb què van a abastir els municipis s'obtenen per mitjà d'una permuta amb els regants, tal com establix el pla hidrològic del Xúquer.

La Conselleria de Presidència i Agricultura, Pesca Alimentació i Aigua va estar impulsant les negociacions pertinents en coordinació amb la confederació del Xúquer, i eixes negociacions han permés arribar a un acord entre municipis i regants per a fer efectiva eixa permuta d'aigües subterrànies i superficials, que preveu el pla hidrològic.
En estos moments, està en tràmit la constitució de la comunitat d'usuaris que exigix la llei d'aigües que haurà d'aprovar l'organisme de conca, i en què s'integren, d'una banda, els ajuntaments que voluntàriament acorden incorporar-se al sistema d'abastiment, i per un altre costat, els regants que cedixen l'aigua del riu que tenen concedida, i a canvi han de rebre els volums d'aigua subterrània necessaris per a fer efectiva la substitució.

Els ajuntaments d'Alzira, Carcaixent, Cullera, Favara i Llaurí han adoptat ja l'acord per a integrar-se en la comunitat d'usuaris.
Per tant, tots els municipis inclosos en la fase II, menys Corbera, han decidit formar part de la xarxa, i podran començar a subministrar en breu als seus veïns aigua tractada en la planta potabilitzadora.
També ha adoptat ja eixe acord l'Ajuntament d'Algemesí, encara que en este cas, per tractar-se d'un municipi de la fase III, no podrà rebre aigua fins que no ho permeten les obres que -com dic- reprendrem en un termini molt breu.
La resta d'ajuntaments podran anar integrant-se lliurement en el moment que ho consideren oportú.

Al mateix temps, està en tràmit l'autorització per part de la confederació dels volums d'aigua sol·licitats per cada municipi, d'acord amb el que en cada cas l'ajuntament estima que necessita per a injectar aigua a la seua xarxa d'abastiment.

D'altra banda, estem també en contacte amb la Comissió de Preus dependent de la Conselleria d'Economia, Ocupació, Indústria i Turisme, que ha d'aprovar les tarifes a aplicar per cada ajuntament, perquè també es puga solucionar este tràmit de la manera més ràpida possible.

Per tant, senyories, com veuen, es tracta d'un procés complex, en què cal coordinar el treball de diverses administracions i entitats, perquè siga possible complir amb el calendari previst.
Des de la Conselleria de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua estem fent un gran esforç en eixe sentit, i he de dir que hem trobat en la majoria dels ajuntaments, en els regants, en la confederació del Xúquer un magnífic nivell de col·laboració.
Gràcies a eixe esforç conjunt, i si no sorgix cap imprevist, abans que acabe l'any, els veïns de la Ribera hauran començat a rebre en els seus domicilis aigua potable de qualitat, amb garanties i a un preu raonable.

Res més per la meua part en estos moments.

El senyor president:

Muchas gracias, señor secretario autonómico.

Y que me perdone, en este caso, la secretaria, porque hoy tenemos, como todos ustedes se han dado cuenta, una nueva secretaria, que no es nueva en la casa evidentemente -los nuevos seríamos nosotros, en todo caso-, pero doña Catalina Escuín está hoy con nosotros por primera vez, y esperemos que esté durante mucho tiempo.
Muchas gracias por venir.

Tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Sí, gràcies, president.

Efectivament, senyor secretari, este ha segut un procés no únicament complicat i costós, sinó llarg.
Mire, els veïns i les veïnes de la comarca de la Ribera li demanem, des de fa molts anys, aigua per a beure al govern valencià, i no som Burkina Faso, som una comarca de la Comunitat Valenciana.
Ja fa prop de quinze anys que el govern del Partit Popular li prometé als prop de dos-cents mil habitants dels pobles de la comarca, que tenien aigua per a beure molt contaminada per nitrats, que anava a donar una solució.
Vaig a fer una referència històrica.
Primer va ser la gran idea de fer uns nous pous en la partida de la Garrofera, en el terme d'Alzira, per a traure aigua de l'aqüífer del Caroig, encara que tant la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, com els mateixos representants municipals agrupats en la Mancomunitat de la Ribera Alta, de la qual jo aleshores era president, li deien -és a dir, li déiem- des de l'any 1998 als responsables del govern del seu antecessor en el càrrec que això no anava a ser possible per la falta de cabal suficient i per les greus afeccions mediambientals irresolubles que això suposaria per a les zones humides protegides, com és el cas dels ullals del riu Verd, que efectivament se varen assecar.
Després de més de sis anys d'obres i prop de més de sixanta milions d'inversió feta.

Finalment, l'any 2008 vostés cauen del burro i han de reconéixer que s'havien equivocat i que l'única solució era la potabilització d'aigües del Xúquer.
El que havien dit tots al principi, que actualment s'estima en un cost prop de vint milions d'euros, aproximadament.

En un primer moment prometeren públicament que les obres de la nova potabilitzadora estarien acabades l'any 2010; després en 2011; seguidament en 2012; seguidament que estarien acabades este any, l'any passat, 2013, ara a finals d'any ens tornen a dir que estaran acabades dins d'unes setmanes i en funcionament dins d'unes setmanes, després de tants anys d'enganys i amb tota la seua credibilitat perduda.

Amagaren fins fa uns mesos que les obres de subministrament dels pobles estaven lluny d'acabar-se, perquè vosté diu que l'aigua a la Ribera aplegarà a final d'este any, a part de la Ribera, no és de la fase III, com molt bé ha explicat.

I que la major part dels municipis -Algemesí, (inintel·ligible) .
.
.
que Algemesí, Albalat, Benicull, Sueca, Polinyà, Sueca-Riola, Fortaleny-, els de la tercera fase, hauran d'esperar en el millor dels casos, com vosté molt bé ha dit, fins 2015 per rebre aigua de la potabilitzadora, des de l'any 1998, eh?

Mentres que encara queda pendent d'una inversió d'uns 8 milions en conduccions i connexions, que està paralitzada des de fa anys per la situació de fallida econòmica en què es troba La Generalitat.

Una altra qüestió és el tema del cost que tot això tindrà per als veïns de la comarca.
Fa uns dies la premsa recollia la notícia que els veïns de Cullera patiran el proper any un increment del 13% en els seus rebuts de l'aigua, 18 euros més per any, com a conseqüència d'haver de pagar les noves infraestructures i el cost en la cessió de cabal als regants.

En la premsa i en les reunions informatives que han fet amb els responsables municipals de la comarca diuen des de la conselleria que el cost per als usuaris de totes estes actuacions no serà superior a 30 cèntims per metre cúbic.

Però el cert és que en pocs dies una resposta a una pregunta que els vaig fer com a diputat sobre el tema, el conseller me dia que els costos d'explotació de les infraestructures d'executades i en execució dependran, entre altres factors -literal-, del nombre de municipis que finalment s'integren en el sistema de proveïment i del volum total d'aigua subministrada.

També ens confessava fa uns dies, en resposta a una pregunta també nostra, que el finançament europeu del projecte, excloent la potabilitzadora, ha sigut del 55% del total del cost, la qual cosa suposa més de 25 milions.

Senyor secretari, no sabem si La Generalitat pretén imputar eixe cost als usuaris, m'agradaria que ho aclarira.

Per tant, senyor secretari, quin serà el cost que finalment hauran de pagar els veïns per eixa aigua?
Inclourà el cost les subvencions rebudes de la Unió Europea d'eixos 25 milions?

La gran sorpresa que ens prepara el seu govern a tots és que la solució a eixe problema passa per desvetllar una altra mentida del Partit Popular en este tema, i que no és altre que saber quin serà el cost econòmic que del seu desgavell i irresponsabilitat tindrà per als usuaris de l'aigua potable dels municipis de la comarca.

Mentrestant, la situació d'emergència sanitària de l'aigua potable en la major part dels pobles de la Ribera no ha deixat d'augmentar.
Als antics problemes, com molt bé ha dit vosté, excessos de nitrats en este moment, va haver-hi uns mesos que tinguérem un problema de pesticides i d'herbicides.
El primer poble en caure en este problema fou Carcaixent, després Llaurí, seguit per Alzira i Corbera, i ara una urbanització de Carlet.

Els ajuntaments s'han vist obligats a prohibir totalment el consum humà en eixa etapa de l'aigua i fer front a unes elevadíssimes despeses per a fer instal·lacions que permeten eliminar eixes substàncies tòxiques de l'aigua potable.
No sols no ho paguen als ajuntaments el que els deuen des de fa molts anys, sinó ens han obligat a més a afrontar unes despeses imprevistes.

Mire, sols en el cas d'Alzira són més de cinc-cents mil euros els que ha gastat per als filtres de carboni, que finalment hauran de repercutir-se també sobre els usuaris, que no són altres que els veïns dels pobles que voran com torna a incrementar-se el rebut de l'aigua que paguen.

Són tants anys d'ajornaments, mentides i enganys que, mire, senyor secretari, ningú els creu ja, ningú els creu ja.
Ni tan sols els ajuntaments dels pobles on vostés governen, com és el cas d'Algemesí, estan disposats a acceptar més excuses.
I ells exigixen que l'aigua els arribe al mateix temps que a Alzira.
Vosté ara ha explicat que no és possible, que aplegarà en 2015.

Els ciutadans de la Ribera els exigixen una solució immediata per al seu problema i per a tota la comarca, sense més costos econòmics afegits a més.
No pot ser que els veïns hagen de ser els que, com és habitual en les seues actuacions, paguen per la seua ineficàcia.

Han d'acabar les obres immediatament.
No han d'incrementar les previsions de cost de l'aigua per als usuaris.
Han d'assumir el cost de les obres que la seua ineficàcia ha obligat a fer als ajuntaments de la comarca.
Este és un assumpte molt seriós i important.
La salut dels nostres ciutadans està en risc i vostés són els principals responsables de la greu situació a què hem arribat en la comarca.

Efectivament, l'aigua pot arribar en la fase II a final d'este any, però efectivament, com dia jo al principi, fins 2015 no aplegarà l'aigua a Algemesí, Albalat, Benicull, Sueca, Polinyà, Riola, Fortaleny, tot el que és la fase III.
És molt, és molt des de l'any 1998, molts anys esperant veure aigua potable.
I repetisc, no som Burkina Faso, som una comarca d'esta gran comunitat que és pionera en tantes coses, segons vostés diuen.

A més, hui mateixa una representació d'alcaldes de la Ribera es troba en Brussel·les, es troba en la Unió Europea, per a fer una queixa al respecte d'este tema.
I hui mateixa, en la premsa de la Ribera, ix la notícia que, com a conseqüència de les reunions fetes en Brussel·les, ahir mateixa la Unió Europea els alerta a vostés que no es possible mesclar l'aigua, com pretenen fer-ho, com a solució als nitrats, perquè això vulnera directives europees.
Vostés fan una concessió, trauen una concessió de 10 hectòmetres cúbics d'aigües superficials del Xúquer, quan la necessitat de la comarca de la Ribera és de 30 hectòmetres cúbics.
Eixos 10 vostés els mesclen amb els 20 dels pous que tenen problema de nitrats i trauen els 30 hectòmetres cúbics en una solució, diguem, en una mescla acceptable.

Això Brussel·les no ho accepta, com tampoc -també per les notícies que hui vénen en el diari- Brussel·les accepta que se repercutisquen sobre els usuaris els costos de les instal·lacions, és a dir, que ni se repercutisca els 60 milions, dels quals 25 van ser finançats per la Unió Europea, eixa «xapussa» que vostés feren quan perforaren el massís del Caroig, ni que se'ls repercutisca tampoc als usuaris el cost de la potabilitzadora, en els 8,3 milions, d'una fase, en els 40 milions d'altre fase, etcètera, etcètera.

És a dir, no és possible eixe tema tampoc, segons la Unió Europea.
Per tant, jo li pregunte, és a dir, què van a fer en este tema, què van a fer, és a dir, van a seguir endavant amb el projecte que estan executant de traure 10 hectòmetres cúbics, perquè a la Ribera el que li fa falta és una concessió administració de 30 hectòmetres cúbics, però segons el pla de conca en són 10, i a més en permuta amb els regants.
És a dir, i això, segons Europa, segons les directives europees, no és possible.

Van a seguir endavant -i acabe ja, president- amb això?
Van a repercutir els costos en el preu de l'aigua?
Va a ser 0,30 euros metre/cúbic, tal com han anunciat tantes voltes, el preu que van a repercutir al final?

M'agradaria que me contestara a totes estes preguntes.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Signes.

Su turno, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, senyor Vañó, jo procuraré no reiterar massa el que ja ha anat preguntant-li el senyor Signes, perquè ha fet un bon resum de com està la qüestió.

A mi, de la seua intervenció hi ha dos qüestions que m'han cridat poderosament l'atenció i que m'agradaria que m'explicara més, val?

Ha començat dient que les obres estes van a solucionar el problema de contaminació dels aqüífers.
A mi m'agradaria que m'explicara com és possible això, com és possible que les obres d'una planta potabilitzadora que servixen per al consum van a solucionar un problema de contaminació d'uns aqüífers, val?
, perquè la relació, vosté la pinta ací com si fóra una relació directa, i jo la relació directa no la veig.

I la segona qüestió que també m'ha cridat poderosament l'atenció és que vosté ha dit que amb això s'assegurarà aigua potable de qualitat amb garanties i a un preu raonable.

Jo això de l'aigua potable de qualitat el primer que he de fer és posar-ho en qüestió.
Si estem parlant que la tercera part de l'aigua serà l'aigua de qualitat i les altres dos terceres parts seran aigua que ja està en estos moments contaminada amb nitrats i pesticides, i jo no veig eixa qualitat per on es pinta.
Com a molt, evidentment, el que farà és millorar els nivells d'una aigua que en estos moments està d'una qualitat pèssima.
No sé si aconseguiran amb aquestes mesures arribar, diguérem, a millorar això per a poder-la fer entrar dins dels límits que s'admeten com a aigua que es pot consumir.

D'ahí a parlar de qualitat d'aigua amb garanties, jo tinc entés que hi ha pobles, com Favara i Llaurí, que estan dins de la primera fase.
.
.
, o de la segona fase, millor dit, que a pesar que van a tindre l'aigua ja, van a seguir, no han abandonat el tema dels filtres de carboni, no els tenien i van a posar-los.
A mi m'agradaria saber quina necessitat tenen de posar filtres de carboni si vosté diu que la potabilitzadora va a garantir aigua de qualitat.
Per tant, m'agradaria això que ens ho explicara, perquè la veritat és tot plegat, tot açò que estan plantejant-mos, acaba semblant una autèntica «xapussa» per eixir del pas.
I vostés han anat acumulant errors des de l'any 1988, fent obres inútils, val, i no abordant el problema de fons, que és el problema de la contaminació de l'aigua, han estat permetent vostés i els pactes que han hagut per l'aigua, que l'aigua del Xúquer vaja minvant progressivament, la qual cosa el problema no sé jo si es resoldrà, si està resolent-se, si és que és una solució a curt termini i a la llarga anem a tindre altres pitjors, perquè ja vorem què passa en el pla del Xúquer.
I tot plegat acaba semblant això, un pegat que no va a resoldre el problema.

Per tant, m'agradaria això, que aclarira les coses que se li han plantejat.
M'agradaria que explicara el tema dels fons europeus, que jo crec que és molt important, i eixos 25 milions d'euros de fons europeus, van a sumar o restar a l'hora del preu final?
Perquè també m'agradaria que ens explicara quines són les previsions de preu que van a posar.
Lògicament hauria d'estar parlant de 10,34 euros per metre cúbic.
Això suposa un 33% més del que està pagant en l'actualitat.
Voldria que això ho aclarira, i sobretot que aclarira quines previsions tenen, perquè m'imagine que n'hauran fet.
Ja sé que, evidentment, la repercussió dels costos depén molt de finalment la quantitat d'aigua que es passe per ahí.
Però bé, a partir d'ahí sí que tindran uns horitzons, diran un milió de metres cúbics, tants diners, milió i mig, tants.
Ho saben això?
Perquè, si ho saben, la seua obligació és fer-ho públic.
Val?

La tercera pregunta és el tema dels filtres.
Seguiran fent falta filtres?
Val?
I si no seguixen fent falta filtres, per què hi ha municipis que ho fan?

I l'última és: la qualitat serà suficient com perquè la Unió Europea no ens pose una multa i ens deixe tremolant per haver estat malgastant els diners que ens ha deixat i estan oferint encara aigua d'una qualitat per davall del que seria necessari.

I una última pregunta, que crec que el senyor Signes, no li l'ha feta, i és el tema de què passarà o de quina manera es pensa compensar amb regants amb tot açò, sobretot als xicotets regants, val?
Els grans ho tenen més fàcil, però els xicotets regants del marge esquerre, ¿què passarà amb ells, com rebran la compensació per eixa aigua?

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Su tiempo, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien.
Bueno, desde Compromís ya hicimos una proposición no de ley que se debatió en pleno, donde proponíamos siete puntos para intentar solucionar este problema.
Lo recuerdo porque, claro, ahora parece que con esto de que la potabilizadora está en marcha y va a dar agua a algunos municipios, el tema está solucionado.
Y creo que hemos perdido totalmente la visión panorámica que hemos de tener de este problema.

De entrada, nos encontramos con acuíferos sobreexplotados y contaminados y de una obligación legal de las administraciones públicas de velar por el buen estado de esos acuíferos.
El problema no es nuevo, ya el tema de los nitratos lleva décadas.

Sin embargo, la administración valenciana no ha hecho los deberes en cuanto a todo el tema de la normativa de nitratos, los perímetros de protección de los pozos de los que se ha de extraer agua, etcétera, etcétera.
Y sobre esto no ha dicho nada.

Entonces, me gustaría saber si hemos avanzado algo más en el conocimiento de las causas de la contaminación que ahora estamos sufriendo, no solo la de nitratos sino también la de pesticidas, porque en una comparecencia hace unos meses, pues vino usted aquí, estuvimos una hora debatiendo y salimos igual que entramos, sin tener ni idea de qué había pasado, porque usted mismo dijo que no tenía ni idea de qué había pasado.

Bien.
Segundo aspecto fundamental.
El agua a suministrar a las poblaciones ha de ser gratuita, ha de ser gratuita, en todos los casos es gratuita.
El municipio paga por la potabilización y por la distribución, pero no por el agua en origen.
Esto va a ser una excepción.

Entonces, bueno, lo dan como ya consolidado este tema, pero para nosotros es muy grave que de pronto 13 municipios tengan que pagar por el agua cuando eso es competencia de las administraciones que les llegue agua en cantidad y calidad suficiente.
Sí, eso es así.

La directiva marco agua habla de que hemos de preservar los acuíferos, las masas superficiales de agua en buen estado y que las mejores estén disponibles para el abastecimiento de uso de boca.
Y eso es así sencillamente porque es lo más barato.
Esto no lo han elaborado ambientalistas ni ecologistas radicales, sino economistas en la Unión Europea, que han dicho: «Lo mejor es que las masas de agua de buena calidad las mantengamos con esa buena calidad, porque de esa forma tendremos asegurado el suministro de uso de boca, que es el primero, el prioritario.
» Tampoco, que yo sepa, han hecho nada, ninguna medida adicional de protección de acuíferos, de protección de las masas superficiales.

¿Qué precio van a tener que pagar?
Pues tampoco lo sabemos -o sea, por el agua-, aparte de los usos de la potabilizadora y de las conducciones, que llevará su gasto, qué van a tener que pagar los usuarios y por qué se va a repercutir a nivel autonómico.
O ¿lo va a asumir la EPSAR, por ejemplo, que ahora es la empresa que se supone que está haciendo las obras de la potabilizadora?
, aunque se supone que es una empresa que se dedica a aguas residuales.
Bueno.
No sé si nos puede ilustrar en poco en este sentido.

En nuestra proposición que debatimos hace unos cuantos meses, poníamos una cuestión que era fundamental, que era un poco a raíz de lo que estaba comentando hace un momento.
Para que este problema se solucione lo que necesitamos es una asignación para la Ribera, en el nuevo plan de cuenca del Júcar, suficiente para los requisitos de esa comarca.
Y le diría un poco más: y para que lleve algo a la Albufera también, porque la queremos declarar patrimonio de la humanidad, tal, y luego cada vez llega menos agua y de peor calidad.

Entonces, bueno, ¿piensan hacer algo?
Porque lo último que sabemos todos es que ustedes están rendidos, dan perdida la batalla con la señora De Cospedal, porque los regadíos…, la sobreexplotación de acuíferos en Castilla-La Mancha se consolida con este borrador de plan del Júcar -ustedes lo saben.
Entonces, no sé si vamos a hacer algo de fuerza o el señor Fabra va a seguir rindiendo pleitesía a la señora presidenta de al lado.
Yo creo que, como poco, tenía que estar al mismo nivel.

Y bien.
Nosotros también proponíamos en aquella proposición no de ley, por un lado, que se supiera exactamente qué había pasado con los acuíferos, por qué se habían contaminado y que se analizarán también las consecuencias sobre las poblaciones humanas.
Creo que de eso tampoco se ha hecho nada.
Y me gustaría que me corrigiera y que me dijera: «Sí, hemos hecho esto, tal, estas medidas de precaución, tal y cual.
»

Bien.
También pedíamos que hubiera una sistemática a nivel de analíticas y que se diera esa información a la población.

Y bien, básicamente esas eran las cuestiones.
Entonces, no sé, no sé si nos podrá contar algo de todo esto, pero, en cualquier caso… ¡Ah!
, bueno, sí hay una cuestión más.
Como el municipio de Corbera no ha querido pasar por el aro de tener que firmar un convenio, cuando no sé por qué estos municipios tenían que firmar un convenio y aceptar una serie de condiciones que a priori no estaban dispuestos, pues ahora se queda fuera.
¿En qué condiciones para ustedes queda el municipio de Corbera?

Porque, claro, ellos tuvieron que hacer en su día sus inversiones porque había pesticidas, metieron sus ósmosis en varias fuentes y la gente se ha acostumbrado a consumir esa agua.
Tener que hacer ahora nuevas inversiones, nuevos costes añadidos para ese municipio, pues es algo que de entrada el consistorio no veía claro y no estaba de acuerdo.
¿Nos puede iluminar al respecto?

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Tiene la palabra el señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Jo, en primer lloc, agrair-li al senyor Vañó, crec que és la segona volta en concret que ens parla d'aquest tema.
.
.
I a mi les explicacions que s'han donat a la proposta, per part del Grup Socialista, i a la petició pròpia d'en quina situació està la potabilitzadora de la Ribera, a mi m'han complagut, és a dir, ha contestat a quin era el motiu de la compareixença.

I altra cosa és el que després des de l'oposició se li pregunta, en este cas, al secretari autonòmic, que últimament estem veient que caldrà previndre, quasi caldrà endevinar què és el que volen que el que compareix diga.
Perquè, en definitiva, el que vosté ha fet, este recorregut que ha fet en la situació en què es troba la potabilitzadora, jo crec que ha contestat perfectament a quin era el motiu.

Ho ha dit perfectament, és a dir, que ens trobem ara en un estat d'execució crec que ha dit al 80,5%, que representa que ja s'han justificat 8,3 milions d'una obra civil de 10,3.
Ho ha explicat tot el complex que això representa, tots els compromisos que ha tingut d'anar fent…, ha anat adquirint en este temps, que, evidentment, sí que és un temps llarg.

Ha sigut un procés complicat, no s'ha de negar, amb moltes… El senyor Signes ha fet una referència històrica des de l'any 1998.
I, evidentment, quan se fa història, el que se fa d'alguna manera és tornar a valorar situacions que ja han passat, el que feia el senyor Signes.

Però jo penso que avui per avui el que mos interessa no és parlar del passat -del passat hem d'aprendre quines han estat les errades-, sinó que allò important és precisament el present, i el present…, i fonamentalment també el futur.

I en això penso que mos ha donat una llum d'esperança en aquesta compareixença, que jo em quedaria de tot el que ha dit en la seua darrera frase, que ha dit que abans que acabe l'any, els veïns de la Ribera crec que ha dit que ja podran rebre a les seus cases aigua potable de qualitat amb garanties i amb un preu raonable.
Jo penso que això definix quin és l'esperit amb què treballa la Generalitat valenciana, concretament la conselleria, en este cas, d'aigua.

¿Valorar coses que han passat?
Bé, no està de més quan el que s'intenta és intentar ficar en dubte la política del Partit Popular.
Perquè vostés podran dir el que vullguen, però el que no li poden negar als diversos governs del Partit Popular és la sensibilitat, l'esforç i el treball sempre prioritari en estos d'aigua, que al llarg de tots els governs han tingut en la nostra comunitat.
Això, per molt que ho intenten dissimular, perquè ho intenten…, és a dir, traure arguments en contra, saben que la batalla la tenen perduda, perquè si alguna cosa ha fet bé el Partit Popular són polítiques per a afavorir no només al regants, sinó, com estem veent ara, en aigua de boca.

Per tant, ens congratulem de la notícia que ens ha donat, que per fi els habitants de la Ribera podran disposar d'esta aigua.

I altres preguntes que s'han fet, jo no sé si estarà en disposició de contestar-les, però que, en definitiva, poden augmentar el coneixement que puga haver d'esta preocupació que, evidentment, existix a esta àmplia comarca.
Però que, en definitiva, pensem que el més important, i el motiu de la seua compareixença, era en quina situació.

Per tant, el que nosaltres considerem és que l'objectiu fonamental, que era el resoldre este problema històric… Perquè també caldria parlar que quan des de l'any 1995 que governa el Partit Popular, si féssem una referència històrica, els problemes ja existien de molt abans.
I podíem parlar de per què no es van solucionar abans.
Però tot té el seu procés, i el procés hem vist que s'han solucionats tots els problemes que hi han hagut.

Perquè si alguna cosa s'ha fet bé, no és només per mèrit…, i també cal dir-li-ho, no ha sigut només per mèrit de la mateixa conselleria, sinó que vosté ha fet referència també a la bona disposició que hi ha hagut per part dels regants, per la confederació del Xúquer.
En definitiva, la col·laboració que hi ha hagut amb totes les administracions ha fet possible que al final el problema es puga solucionar.

Per part del Grup Parlamentari Popular, agrair-li de nou la seua compareixença aquí, i esperem que siga l'última en este tema, perquè esperem que el 2014 mos porte que la planta està a ple funcionament, que estos problemetes que se puguen anar polint i que siga una cosa que algun dia poguéssem dir: «Vos recordeu quan la comarca no tenia aigua per a beure i gràcies al Partit Popular l'aigua de boca ja és una realitat?
» I si se poden solucionar…, tot el que fea referència, que també som conscients dels problemes de contaminació d'aqüífers, millor que millor.

Res més per part del Grup Parlamentari popular.
Agrair-li la seua presència i esperem que el compromís que va assumir en el seu dia el govern del Partit Popular veem que al final se complix.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.

Señor Vañó, señor secretario autonómico, cuando quiera, su turno.

El senyor secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé.
Vaig a tractar de donar resposta a totes les observacions que s'han fet per part dels grups parlamentaris de l'oposició.

Jo vull ficar, en primer lloc, per davant una qüestió.
És a dir, en estos moments, en estos moments, la Generalitat valenciana està fent l'esforç que cal i l'únic que hui és legalment possible per a poder solucionar un problema històric, com vosté ha dit, un problema històric d'abastiment d'aigua potable de qualitat als veïns de la Ribera.
La realitat és eixa, que en estos moments estem a punt ja de subministrar aigua potable de qualitat i en condicions econòmiques i d'una manera…, amb tot el recolzament jurídic, als ciutadans de la Ribera, i acabant amb un problema històric que han tingut els ciutadans de la Ribera, com vostés ben saben, i que estan patint hui mateix.

Eixes solucions que està ficant en estos moments el Partit Popular són les que van a permetre que els ciutadans de la Ribera puguen beure aigua en condicions, que quan òbriguen el grifo, quan òbriguen l'aixeta, puguen beure aigua en condicions sense cap tipus de problemes de pesticides ni d'altra contaminació de nitrats.
Eixa és la realitat, eixa és la realitat.
Eixe és el punt de partida.
N'hi ha una solució i estem a punt de ficar-la en marxa.
Eixa és la realitat.

Vosté ha dit, senyor Signes, que, efectivament, açò…, que portem quinze anys, que n'hi ha altra presència de nitrats, efectivament, en els darrers anys s'ha…, bé, està detectant-se.
Però la veritat és que este projecte que està duent a terme la Generalitat valenciana, el govern del Partit Popular, l'ha tingut de dur endavant en solitari.
Durant quasi huit anys que va governar el PSOE, i sobretot en la confederació hidrogràfica, no sols no vam tindre cap tipus de col·laboració, sinó que inclús des de la confederació es va fer tot el possible per a entorpir-ho.
I a més, li ho demostraré.

Per altra banda, jo vull recordar el que diu hui…, el que diu l'article 32 de la Llei 10/2001, del pla hidrològic nacional.
Diu que «el ministeri de medi ambient -i crec que ho vaig dir en l'anterior compareixença- impulsarà, en l'àmbit de les seues competències, i amb la col·laboració de les administracions autonòmiques i locals, la utilització preferent dels recursos hídrics de major qualitat per al seu ús en abastiment».
Mire, eixa obligació no va estar complida per part del ministeri entre els anys 2004 i 2011.
Eixa és la realitat.

I per a la conselleria, per a la Generalitat valenciana açò ha segut un projecte prioritari, com ho demostra hui, que a pesar de la situació financera i de la crisi que patim, esta obra ha segut prioritària per al govern.
I l'acaba enguany…, estan acabant la Ribera II, acaba enguany l'ETAP, es fica en funcionament i acabarem Ribera III.
I solucionarem definitivament el problema de l'abastiment a la Ribera.

Vosté, senyor Signes, ha fet referència al desgavell -no sé si eixa expressió l'ha utilitzada vosté o el senyor Torró- sobre el tema dels pous de la Garrofera.
És cert -i ho va dir en el seu moment, en l'anterior compareixença, i hui ho ha reiterat-, que la mancomunitat de la Ribera, davant del pla del Xúquer, que entenien que donava una solució al problema, es va aprovar una proposta sobre la possibilitat d'obtindre aigües superficials del Xúquer.
I a més, vosté era president d'eixa mancomunitat.

És possible que eixe fóra…, bé, de fet, va ser l'opinió de la mancomunitat, però no pensaven, ni molt menys, el mateix els ajuntaments, que entre gener i maig de l'any 2001, van aprovar a les seues respectives sol·licituds de concessió d'aigües subterrànies procedents dels pous ubicats en la Garrofera i en l'Escala.
I li recorde, per exemple, l'Ajuntament d'Albalat, aleshores governant pel PSOE, en gener de 2001; l'Ajuntament d'Algemesí, també governant pel Partit Socialista; l'Ajuntament de Cullera o inclús altres ajuntaments que estaven governats per Esquerra Unida, com era el cas de Favara o el cas de Riola, inclús pel Bloc de Sueca, això va suposar que tots eixos acords.
.
.
, que.
.
.
, presos en eixos ajuntaments per a eixa solució, ¿eh?
, que.
.
.
, amb els pous de la Garrofera, van comptar amb la unanimitat de tots eixos ajuntaments.
Per tant, i resumixc, de 57 regidors socialistes, de 56 regidors del Partit Popular, de 22 d'Esquerra Unida i de 10 del Bloc.
I eixa era la solució plantejada.
.
.
, eixa solució que els ajuntaments van acceptar, era la que en eixe moment es va plantejar La Generalitat com a vàlida, com a viable i com a bona per als mateixos municipis.

Els pous aleshores.
.
.
, construïts, els pous que es van construir, podran utilitzar-se.
És cert que després la confederació.
.
.
Senyor Signes, vosté ho recorda, perquè ho vaig comentar en l'anterior compareixença.
Va n'hi haure una sol·licitud de concessió a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer i no va n'hi haure una contestació per part de l'aleshores president de la confederació.
.
.
Millor dit, va n'hi haure una contestació parlant expressament que això generava expectatives falses o infundades, i ni tan sols es va fer eixe estudi, que era el que es demanava per part de La Generalitat.
Davant de la impossibilitat de dur a terme l'extracció dels pous de la Garrofera, La Generalitat va optar per l'única solució que li quedava, però que, a més, està contemplada en el pla hidrològic aprovat.
.
.
, en el pla hidrològic del Xúquer, que està vigent.

El pla hidrològic del Xúquer, que es va aprovar en l'any 1999 o en l'any 1998, en l'esquema de temes importants, i després ho va reflectir el pla, plantejava dos alternatives, una, la que es va intentar, i que va ser absolutament impossible per l'actitud de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, i va ser aixina, perquè fins els mateixos municipis optaven per eixa solució, i es va anar a l'alternativa següent, a la que (inintel·ligible) .
.
.
, i va decidir La Generalitat la construcció d'una estació de transformació d'aigües potables, que és per a agafar aigua superficial del riu i poder conduir-la als municipis, lògicament, passant per la potabilitzadora.
I eixa era la solució.
.
.
, era la solució que es preveïa, davant la impossibilitat o l'alternativa dos que es contempla en el pla, és la que es va agafar, perquè la primera alternativa va ser absolutament inviable, i va ser inviable, no per una decisió del govern de La Generalitat, no va ser per una decisió del govern de La Generalitat, va ser per una decisió o per una actitud que va prendre en eixos moments la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, i va impedir portar a terme l'execució de la primera alternativa, que el mateix pla contemplava, ¿eh?

Això va a permetre, com els dia, la possibilitat que arriben.
.
.
, senyor Torró, jo no.
.
.
, no m'he expressat.
.
.
, no sé si m'he expressat.
.
.
, ahí, literalment, amb això, esta solució, la transformació de l'estació de transformació d'aigües potables, quedaran solucionats els problemes de mala qualitat de l'aigua subterrània que ara patixen els veïns d'estos municipis, que és la que estan beguent.
A això m'he referit, ¿eh?
, no que la potabilitzadora va a solucionar el problema de les aigües subterrànies.

Bé, després s'han comentat ací diverses qüestions que és la relativa.
.
.
, bé, doncs, efectivament, en estos moments està la fase II terminada, la fase II es va acabar, això sí, als municipis podrà arribar l'aigua, en estos moments està procedint-se a la neteja de les canalitzacions, i en la fase III no anem a esperar que estiga conclosa en la seua totalitat.
Si l'execució d'obres ho permet, i estem treballant.
.
.
, que començarà la fase III en giner, perquè l'EPSAR, per x o per b és la promotora d'eixes conduccions, no de l'ETAP, ¿eh?
, senyor Ponce, l'ETAP no és la.
.
.
, l'ha portada endavant La Generalitat, però la promoció d'obres de la canalització correspon a l'EPSAR.

L'EPSAR contempla en el seu pressupost, en Ribera 3, en Ribera 3, l'inici.
.
.
, el pressupost suficient per a reprendre les obres immediatament i, si durant l'any 2014 alguns municipis volen, poden ja, tècnicament, i s'adherixen a la comunitat d'usuaris, com ja és el cas d'Algemesí, podran rebre inclús aigua en el 2014.
Lògicament, encara queda una execució important d'obres i no serà possible la seua finalització o la garantia fins a mitjans del 2015 a la totalitat dels municipis que voluntàriament s'hi vullguen adherir.

És cert, senyor Ponce, que el municipi de Corbera, els altres sis municipis s'han adherit a la mancomunitat, això és voluntari.
.
.
El municipi de Corbera té hui una solució que La Generalitat fica per a que puguen agafar de les conduccions de Ribera 2 aigua que arribe al seu municipi.
¿El municipi de Corbera decidix no adherir-se a la mancomunitat d'usuaris?
, que és el sistema que està previst legalment per a poder obtindre eixa concessió d'aigües, doncs, serà una decisió que pren l'ajuntament, ¿però que n'hi han possibilitats de.
.
.
perfectament, que la.
.
.
, igual que la resta de municipis?
Absolutament.

Bé, respecte de.
.
.
, tornant un poc a les referències al pla hidrològic del Xúquer, bé, ja els vaig dir.
.
.
, el pla hidrològic del Xúquer preveïa eixes dos alternatives, però la primera vegada.
.
.
, eixes dos alternatives són les que n'hi han hui, eixe és el sistema que tenim.
La primera vegada que va a contemplar-se una assignació directa del Xúquer per als municipis de la Ribera, és l'actual projecte del pla.
.
.
, el projecte del pla hidrològic del Xúquer que ha elaborat el govern del Partit Popular i que arreplega expressament una assignació, fins a deu hectòmetres cúbics, de recursos superficials del Xúquer, per a substituir recursos subterranis que s'utilitzen en l'abastiment de la Ribera.
Això ho diu el pla.
I una reserva, i una reserva, de 21,5 hectòmetres cúbics a l'any per a l'abastiment de les poblacions de la Ribera del Xúquer, una vegada realitzada la substitució.
Gràcies, a eixes previsions, la comarca.
.
.
, quan la comarca els necessite, els podrà obtindre, eixa reserva addicional, de manera immediata, és una reserva addicional.

Jo crec que tota l'execució d'este pla d'abastiment que els he estat comentant, en concret, el de l'estació de transformació d'aigües potables, suposa, de veres, una millora substancial per als ciutadans de la Ribera del Xúquer, es passa d'un abastiment en estos moments municipal, en què cada ajuntament està solucionant els seus propis problemes que actualment té, bé per la presència de nitrats i els episodis de pesticides, i es passa a un sistema comarcal més fiable i amb major garanties com tenen altres mancomunitats, com per exemple succeïx a l'àrea metropolitana de València o a la Plana de Castelló o als municipis d'Alacant mitjançant la mancomunitat de canals del Taibilla.
Però, lògicament, la decisió serà de cada ajuntament d'adherir-se o no a esta mancomunitat o a esta comunitat d'usuaris.

Sobre els temes relatius a la tarifa de.
.
.
, o al pagament de l'aigua.
Anem a vore, en estos moments, en la tarifa de l'aigua prevista quan el sistema estiga en ple funcionament, incloent-hi per tant els municipis de la fase III, la previsió, la previsió, i també, lògicament, en funció del consum d'aigua, seria entorn als 30 cèntims de metre cúbic, incloent-hi, en el seu cas, la compensació al regant.
Eixe cost, senyor Signes, eixe cost és un 54% menys del que paguen els usuaris de la mancomunitat del Taibilla, i un 25 menys del que paguen els usuaris de la ciutat de València o d'Albacete.
La compensació als regants és el que està previst en estos moments, perquè estem parlant d'una substitució, d'una permuta, que és el sistema que preveu en estos moments la legislació actual.

Però és que, a més, respecte del que és.
.
.
, respecte del que és l'amortització, bé, els fons europeus no s'amortitzen, ¿eh?
, i tampoc la construcció de l'ETAP.
.
.
La construcció de l'ETAP no s'amortitzarà.

Altres qüestions que han fet.
.
.
, a les quals han fet referència.
Sobre.
.
.
Mire, jo, sobre algunes afirmacions d'actuacions, de «chapuza» i algunes altres expressions que s'han fet ací, la veritat és que.
.
.
, i per desgràcia me n'he adonat hui, els únics que estem donant.
.
.
, proposant una solució definitiva en estos moments, i que la solució està ahí, que els ciutadans de la Ribera van a beneficiar-se'n, pareix exclusivament que estiguem nosaltres satisfets.
.
.
Nosaltres estem molt satisfets del que estem fent, perquè anem a solucionar un problema, i, ¿per què no?
, si n'hi una solució, que és la que està prevista legalment, ¿per què no tots recolzem eixa solució?
Jo crec que anem a donar una solució definitiva a una sèrie de problemes històrics, i podem.
.
.
, deguem tots estar satisfets.

Açò.
.
.
, açò nosaltres no ho fem amb ninguna actitud, sí.
.
.
, ninguna actitud política, no, no, ací hi ha un problema molt greu, ací hi han hagut moltes dificultats per a portar endavant una solució definitiva, ¡i ara la tenen damunt la taula!
, ¡i ara la tenen damunt la taula!
, i l'estem oferint als veïns de la Ribera, en este cas, als seus representants municipals, per a que puguen adherir-se a eixa comunitat d'usuaris i poder rebre aigües superficials del Xúquer, passant per la planta potabilitzadora, i cada ajuntament decidix.
.
.
, cada ajuntament decidix què és.
.
.
, en els seus depòsits, quin és el tipus de.
.
.
, o, millor dir, quin és el volum necessari d'eixes aigües superficials, que la mesclaran o no amb aigües de pous, però això suposarà sempre, sempre, perquè, lògicament, eixa és la voluntat de tots els municipis, que l'aigua que van a rebre, que van a poder obrir les aixetes els veïns de la Ribera, van a tindre aigua de qualitat.
Per tant, mai.
.
.
, aigua de qualitat suposarà que no n'hi haurà contaminació de nitrats, que no n'hi haurà contaminació de pesticides.
.
.
, i que podran beure aigua en les condicions que establix.
.
.
, que establix la normativa europea.

Sobre.
.
.
Jo no vull reprendre tot allò que vaig dir en l'anterior compareixença ací, el passat mes de juny, però, clar, senyor Ponce, que nosaltres.
.
.
, i ho vaig expressar ben clar, tot el que estem fent per a millorar la qualitat de.
.
.
, o, millor dir, per a evitar que puga n'hi haure contaminació dels aqüífers, i vaig relatar tota una sèrie de mesures que està desenrotllant la Generalitat valenciana, no d'ara, des de fa anys, per a poder solucionar eixe problema.

Lògicament, lògicament, el que no.
.
.
, el que vam comentar en l'anterior compareixença és que els llauradors van estar utilitzant en el seu moment aquells productes que eren necessaris per a l'activitat agrària tan important que té esta comarca, que estaven legalment autoritzats en eixos moments i que, després, diferents organismes han detectat que eixos productes no eren adequats, perquè podien produir en determinats casos contaminació als aqüífers, i han anat retirant-se, però l'actuació dels llauradors ha segut la que tenia de ser en la seua època, i eren els mateixos llauradors els que estaven en el camp treballant, utilitzant els productes que estaven autoritzats, i després se n'anaven a casa i obrien l'aixeta per a poder beure aigua.
.
.
És que no n'hi ha ninguna actitud dolenta per part del sector agrícola, la.
.
.
¡No!
I, pel que era per part de l'administració, i no vull repetir-me, perquè va ser un relat un poc llarg de totes les actuacions que porta en marxa La Generalitat sobretot.
.
.
, bé, vaig relatar inclús des de l'any 2000 fins ara, per a evitar eixa situació.

Jo no sé si em deixe moltes coses, però, per la meua part, de moment, res més.

El senyor president:

Muchas gracias, señor secretario.

Para un turno de réplica, tiene la palabra el señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Mire, senc començar per ací, però, com s'ha dit, per al Partit Popular sempre la prioritat ha segut l'aigua, efectivament, entre 2005 i 2012 La Generalitat va subvencionar la Fundación Agua y Progreso amb 7,2 milions d'euros per a demanar «Agua para todos».
El que estem fent en este moment la comarca de la Ribera, és.
.
.
Bé, perdó, per cert, no n'hi ha manera que se me justifique, i ho he demanat tres voltes ací ja, en què la fundació Agua y Progreso se gastà eixos 7,2 milions d'euros, i he demanat una comissió d'investigació en el ple de Les Corts, per a vore si aixina podem saber en què se gastaren els 7,2 milions d'euros la Fundación Agua y Progreso en «Agua para todos».

El que mosatros demanem en este moment és aigua per a la Ribera.
Som l'única comarca per a on passa el Xúquer, i, repetixc, no podem beure aigua apta, aigua potable, aigua apta per a les persones, i això és una qüestió lògica.

Nosaltres demanàvem una concessió administrativa de 30 hectòmetres cúbics.
Se mos ha donat una concessió.
.
.
, una concessió no administrativa, sinó s'han reservat 10 hectòmetres cúbics per a, a través de permuta, fer este tema de la mescla.
Vosté parla que tindran aigua.
.
.
, tindrem aigua de qualitat.
No, mire, senyor secretari, tindrem aigua de millor qualitat, quan mesclem els 10 hectòmetres cúbics amb els 20 hectòmetres cúbics d'aigua amb nitrats i obrim l'aixeta, com vosté diu, tindrem això de millor qualitat, però la Ribera no tindrà aigua de qualitat.
De millor qualitat, sí, però no de qualitat, no.

El pla del Xúquer, ha fet referència vosté que hi havien dos solucions, i s'optà per una.
El pla del Xúquer és del 1998.
Jo li vull recordar -el 1999 ha dit vosté-, vull recordar-li qui governava en el Govern d'Espanya l'any 1999.
Nosaltres deixarem de governar en 1996 i tornàrem a governar en 2004.
Vale?
Aleshores no entenc com me fa eixe reprotxe, no?

Després el tema que ha dit que els ajuntaments s'adheriren o demanaven, s'adheriren a les concessions dels pous de la Garrofera.
Mire, és lògic, és a dir, vostés no desvetllaren el problema que hi havia, que nosaltres havíem advertit que hi havia en els pous de la Garrofera fins que se veieren obligats a desvetllar-ho.
I quan ho desvetllaren molts ajuntaments ja creguent que eixa era la solució final, doncs bé, feren les seues adhesions a les concessions als pous de la Garrofera.
O siga, que el procés va ser invers al que vosté ha contat, no?

Després també jo tinc constància que a partir de 2011 o fins 2011 la Confederació Hidrogràfica del Xúquer no va rebre cap demanda per a constituir o encetar tot el procés de constitució d'una comunitat d'usuaris per a la permuta amb els regants.
Això és el que jo tinc entés.
Vosté diu el contrari, doncs no ho sé, és a dir, en este moment vosté i jo no podem dilucidar-ho perquè és paraula contra paraula.

Després el tema del preu, vosté torna a afirmar que serà 30 cèntims per metre cúbic i que no se va a repercutir, no se va a repercutir els preus ni els dels pous de la Garrofera, ni els preus de la potabilitzadora ni els preus de les conduccions, no se va a repercutir en l'usuari.
O siga, repercutirà en tot cas els preus d'explotació de les infraestructures, però no els preus d'eixa fusió, m'ha paregut entendre a mi, no?
, que el tema és eixe.
I, per tant, seguix parlant de 30 hectòmetres, 30 euros, o 0,30 euros per metre cúbic.

Bé, repetisc, i acabe, mos pareix que no poden posar-se excessives (inintel·ligible) .
.
.
, no poden posar-se excessives medalles, este tema du vora quinze anys.
I en este moment La Generalitat està fent, és veritat, està fent el que està fent, però el que està fent fa quinze anys que devia haver-ho començat a fer, i està fent-ho ara en este moment.

Per tant, porten quinze anys de desgavells i quinze d'inacció davant d'una problemàtica important que estan tenint o que han tingut i seguim tenint 200.
000 veïns de la Ribera.

El senyor president:

Gracias, señor Signes.

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Anem a vore, si vostés duen des de 2000 fent mesures per a evitar la contaminació de nitrats dels aqüífers, com a mínim eixes mesures no són gens efectives, perquè eixe problema no ha minvat, sinó que ha augmentat.

Per tant, jo no sé quina medalla es poden penjar en això, perquè ací l'únic que ve vosté a penjar-se medalles de no sé què, de no sé què.
Perquè si tenien dos alternatives i la que van traure al principi, i la que van presentar als ajuntaments, que lògicament l'alternativa que els posen davant als ajuntaments és la que li dóna La Generalitat, què volen que facen els ajuntaments?
No agafar-se a això?
Que això no té ningun sentit.
I si eixa alternativa resulta que ha sigut un fracàs, que ni tan sols ara la poden fer, quina medalla estan penjant-se?
Quina medalla estan penjant-se?
I de quina aigua de qualitat ens parla?

Vosté podria vindre ací a dir que l'aigua estarà dins dels paràmetres admesos per l'Organització Mundial de la Salut.
I això és una cosa.
Però això no és aigua de qualitat, eh!
50 mil·ligrams de nitrats no és aigua de qualitat, és una aigua admissible per al consum.
Això no és una aigua de qualitat!

Ja li ho vaig dir l'altre dia.
Vostés sembla que s'esperen a actuar en el problema quan ja no hi ha remei, vull dir, quan ja passem de totes les barreres admissibles.
Mentrestant, bé, quan no arribem al màxim!
Això no és aigua de qualitat, senyor Vañó, és una altra cosa.

El tema del preu.
Si l'EDAR no va a amortitzar-se amb eixos diners i els fons europeus tampoc van a amortitzar-se, què estan pagant, què està pagant-se amb eixos 0,30 euros per metre cúbic?
Diga-nos-ho.
Perquè, clar, els costos d'explotació, com li ha dit el senyor Signes, una part dels costos de distribució, de les infraestructures de distribució de l'aigua i la compensació als regants, com li arribarà?
Li ho he preguntat abans i no m'ho ha contestat.
Com li arribarà la compensació als xicotets regants?
Val!
I eixa compensació, bé, jo crec que pot ser que les lleis espanyoles en l'actualitat no la contemplen.
Crec que és de dubtós encaix en les normatives europees, eh!
De dubtosíssim encaix en les normatives europees, perquè l'aigua i l'aigua de boca no té preu.
Li ho ha dit abans el senyor Ponce amb tota la raó del món, no té preu, el que es paga és els costos, però no l'aigua.
Val?

Per tant, menys medalles i més autocrítica.
Perquè ací en quinze anys vostés és com si no hagueren estat ahí.
Encara no li he sentit dir, mire, ens vam enganyar en açò o ens vam enganyar en allò.
No, la culpa la tenen els ajuntaments, la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, no sé, o el dimoni.
Vostés no, eh!
Per l'amor de Déu!
Ni se mos ocórrega!
Que ho fem perfecte!

I mire, ací estem precisament per a posar en dubte la política de La Generalitat.
Si no ho férem això no estaríem complint el nostre treball com a oposició.
Estem per a posar en dubte la política de La Generalitat i per a tractar de ser crítics amb ella.
La veritat és que en eixa feina, li ho assegure que mos ho posen fàcil, fàcil, fàcil.

El senyor president:

Gracias, señor Torró.

Tres minutos de réplica, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, señor Vañó, el plan de cuenca es de 1988 y está vigente, pero…, bueno, realmente me da igual cuando entrara en vigor, la directiva marco agua es del año 2000.
El plan de cuenca tenía que haberse revisado, como bien sabe, hace unos cuantos años.
Entonces, que nos venga a decir que se ha tomado la segunda solución.
.
.
Como la primera no la quiso la confederación, porque era inviable, porque era inviable, sí, aplicando la directiva marco agua y teniendo en cuenta que eran unos acuíferos sobreexplotados, que se iba a afectar als ullals del riu Verd, pues no se podía utilizar esa solución y se optó por lo de las aguas superficiales.

Pero de ahí a que ustedes digan que el tema está solucionado y para siempre, yo le insisto, las aguas no tienen por qué pagarlas las poblaciones.
Y queda claro que, como es una permuta, habrá que pagar, ¿eh?
Entonces, le han preguntado los compañeros y espero que lo explique en qué medida y cuándo van a pagar las poblaciones esa permuta.

Segundo.
Que yo sepa, aquí no explicó ninguna medida de protección de acuíferos, ningún perímetro de protección de los pozos, y lo que dijo sobre los pesticidas es que seguramente algunos serían residuos de antaño.
Pero tampoco descartó el hecho de que pudieran ser usados recientemente o que vinieran incluso en uso en carreteras, en polígonos.
O sea, la cosa quedó abierta.
No sabemos si los pesticidas son de hace un año, seis meses, un mes o diez o doce años.
O sea que no sabemos nada de nada.
Seguimos sin saber nada de nada.

E insisto en que la obligación de las administraciones, y me da igual quien manda en cada una de ellas, es garantizar el buen estado de las masas de agua.
Y, obviamente, las masas de agua superficiales y más cerca de la cabecera de los ríos o los acuíferos, pues son, bueno, las masas de agua que hay que prestar especial atención para que no se contaminen.
Y tampoco nos ha dicho nada de todo esto.

Que los únicos que están satisfechos son ustedes, los del Partido Popular.
Es que, claro, que nos tengamos que alegrar después de quince o dieciséis años cuando, insisto, la solución es parcial, la solución es parcial.
Por ejemplo, el alcalde de Corbera dice «¿ahora?
», o sea, ¿ahora?
, después de tener que haber hecho inversiones, después de tener que…, claro, ya la población está acostumbrada a beber de las fuentes.
Bueno, pues nos quedamos en el siglo XIX.
Pero tener que hacer de nuevo inversiones y repercutirlo en el recibo del agua.
.
.
No está la cosa clara ni muchísimo menos.
Y el resto de municipios yo creo que de alguna forma se han visto obligados a firmar ese convenio porque, claro, no tienen otra opción.

Entonces, que todo sea tan satisfactorio como usted pretende vendernos, pues no.
Y claro que los agricultores han hecho lo que les permitía la ley y lo que les permitían las administraciones.
.
.
Obviamente, si hay una normativa y nadie observa el estricto cumplimiento de la normativa, pues es normal que alguien se lo pueda saltar.
Y obviamente alguien se ha saltado esa normativa.
Porque, de lo contrario, pues los nitratos no han salido, no nos han venido de la Castilla-La Mancha por el subsuelo, ¿eh?
, ni de granjas que puedan estar…, eso, en otro sitio y nos llega aquí filtrado.
Los nitratos son nuestros, los hemos metido en el subsuelo y ahora nos lo estamos bebiendo.

Entonces, y ya le digo, no ha dicho nada respecto a qué van a hacer para paliar, para revertir la calidad del acuífero, recuperarla, ni qué están haciendo para impedir que el acuífero se siga contaminando.

A ver si nos puede informar.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señor secretario, por cinco minutos tiene usted un turno de réplica.

El senyor secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Sí, anem a vore, probablement hi ha hagut una confusió numèrica que vosté ha utilitzat molt bé, senyor Signes, eh?
, per la meua part, el document del Pla hidrològic del Xúquer que es va elaborar en 2009, aleshores govern socialista, en l'esquema de temes importants jo he dit probablement 1999, no deia absolutament en eixe moment res, eixe document, d'una assignació pròpia per abastiment de la Ribera, no dia res, i només contemplava eixes dos possibilitats i només contemplava eixes dos possibilitats que li he comentat jo: la utilització dels pous de la Garrofera; o, l'alternativa dos, permutar als regadius de la zona l'ús d'aigua superficial amb recursos subterranis procedents dels pous.

Jo, de veres que no he vingut ací a posar-me les medalles, ninguna.
No és eixe ni el meu estil ni el d'este govern.
El que estem, el que estem exposant són solucions, el que estem ficant damunt la taula és, davant un problema molt greu que tenen els ciutadans de la Ribera, s'ha pogut arribar a una solució, que ha tardat molt menys del previst.

Mire, en eixa referència, estem parlant que entre l'any 2004 i 2011, és cert, estava governant el Partit Socialista, i és cert, i és cert que mai van contestar a la Generalitat valenciana sobre l'explotació dels pous de la Ribera, mai.
Millor dit, a eixa sol·licitud i a eixa decisió que n'hi havia aleshores en la Direcció General de l'Aigua per a demanar l'autorització per a la utilització dels pous, es va contestar amb unes referències molt genèriques.
És més, van a poder utilitzar els pous de la Garrofera.
És cert que han sigut objecte de vandalisme, que han sigut objecte de vandalisme.
Però podrem utilitzar-los, els pous de la Garrofera, quan mos ho permeten, quan ho permeta la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, que ho acaba de fer, bé, que ho ha fet fa uns mesos, sempre, lògicament, que no estem en períodes de sequera, en una quantitat, en una quantitat determinada d'hectòmetres cúbics.
Això ho podrem fer.
Podrem utilitzar els pous de la Garrofera.

Jo no vaig a parlar res, res, perquè no és objecte d'esta comissió, de la Fundació Aigua i Progrés.
Nosaltres donarem tota la informació que calga sobre la Fundació Aigua i Progrés.
I com estem.
.
.
Sí!
Senyor Signes, a vosté no li pareixerà correcte, però nosaltres no.
.
.
, a més no vaig a parlar ací de la Fundació Aigua i Progrés, eh?
, que no és l'objecte de la compareixença.

De veres que, com els dia, nosaltres no estem pensant en ficar-se ningun tipus de medalla.
Estem dient que hi ha una solució a un problema greu que tenen els ciutadans de la Ribera.
I esta és la solució, esta és una solució factible.
La factible des del punt de vista jurídic, la més ràpida, la més viable i la menys costosa econòmicament.
Per què?
Bé, sobre el tema del cost i la compensació als regants.
És cert en estos moments que els regants, com a conseqüència d'esta permuta, van a suposar un major cost pel bombejament de l'aigua subterrània, que va substituir l'aigua del riu, que van a deixar d'utilitzar ells, i això, eixa major despesa haurà de compensar-se.
L'import de la compensació que s'ha acordat amb els regants.
.
.
, i a més, s'ha explicat a tots els ajuntaments que han volgut vindre a la conselleria, hem estat parlant amb ells, és de 7 cèntims d'euro per cada metre cúbic d'aigua.
Eixe import no és ni molt menys arbitrari, eh, ni suposa tampoc, descartat, ningun tipus de negoci per als regants.
Està calculat i justificat d'acord amb els costos mitjans reals que per als regants de la séquia Reial del Xúquer va suposar la utilització dels pous de sequera en l'any 2008.

I respecte de la tarifa, torne a dir, la tarifa prevista, eh?
, que quan el sistema, tot el sistema, fase II i fase III, estiga en ple funcionament, està estimada entorn a trenta cèntims metre cúbic, incloent eixa compensació de set cèntims als regants.

Ja he dit la diferència que suposa respecte.
.
.
, estem parlant en el moment en què estiga tota la conducció i totes les demandes d'aigua.
Igual en són menys o en són un poc més, però l'hem estimada entorn a trenta cèntims, va a dependre del cabal d'aigua que circule per les dos conduccions de Ribera II i de Ribera III.

Mire, a més, és que clar que l'aigua és gratuïta.
Però també és de veres que hi ha, en este cas, una permuta i una previsió legal de compensar eixa permuta.
N'hi ha cànons de regulació.
N'hi han tarifes d'utilització de l'aigua -en el nostre cas, en alguns casos, per l'ús del pantà d'Alarcón- que estan previstes en el pla hidrològic del Xúquer.

I jo, per a concloure -com veig que això ja està en roig-, repetisc, no es tracta d'agafar ningun tipus de medalles.
No les volem.
El que volem és plantejar solucions.
I, en estos moments, l'ETAP suposa una solució definitiva per al problema de consum que estan tenint els ciutadans de la Ribera.
I això és el que hem decidit, solucionar un problema.
¿Que hem tardat molt més enllà del previst?
Però no és imputable, de veres, a les actuacions que ha tingut.
.
.
No, no és tot imputable a les actuacions de La Generalitat.
El govern central, com els he dit i ho preveu la Llei del pla hidrològic nacional, tenia unes responsabilitats que durant pràcticament huit anys no va assumir.

I, per la meua part, res més, senyor president.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Vañó.

Suspendemos por tres minutos para atender todo tipo de necesidades.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Compareixença del vicepresident i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, que fa el secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor Joaquín Vañó Gironés, per a informar sobre les circumstàncies que han motivat els acomiadaments produïts en l'EPSAR entre els quals es troba l'excap del Departament d'Explotacions, com també les condicions en què s'han dut a terme, així com el criteri del conseller en el cas que un imputat en el sumari d'EMARSA sol·licitara la reincorporació després de l'excedència voluntària, o els criteris seguits en la consolidació laboral del director tècnic, la contractació indefinida de la directora de l'Àrea de Règim Jurídic i Gestió Administrativa i altres contractacions indefinides produïdes, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 64.
364), a la qual s'acumula la sol·licitada, a petició pròpia, pel secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua (RE número 66.
578)

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
y algunas otras, continuamos la comisión en el punto número 3, en que vienen agrupadas dos solicitudes de comparecencia, y para ello tenemos aquí -ustedes saben- el señor secretario autonómico, con lo cual le vamos a dar la palabra, y que empiece directamente la representante del Grupo Socialista, que es doña Vicenta.
.
.
Cuando usted quiera.

El senyor secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Senyor president de la comissió.

Senyores i senyors diputats, bona vesprada de nou.

El motiu d'esta compareixença és ara informar sobre distintes qüestions relacionades amb la gestió del personal al servei de l'Entitat Pública de Sanejament d'Aigües Residuals de la Comunitat Valenciana, l'EPSAR, concretament les qüestions que s'han plantejat.
Les plantejades són tres: per un lloc, els motius dels acomiadaments produïts en l'EPSAR i les condicions en què s'han dut a terme.
D'altra banda, el criteri en cas que un imputat en el sumari d'EMARSA sol·licitara la reincorporació després de la seua excedència voluntària.
I, en tercer lloc, els criteris seguits en determinades situacions laborals particulars.

Començaré per la segona qüestió que he mencionat: el criteri que s'ha de seguir en el cas que un imputat sol·licitara la reincorporació després de l'excedència voluntària.
I comencem per ací, perquè es tracta d'una situació que ja s'ha donat i que està resolta.
L'única persona que actualment està imputada en el cas EMARSA que es troba en situació d'excedència voluntària en l'EPSAR és l'exgerent de l'entitat.
Al juliol del 2011 va sol·licitar l'excedència voluntària per un període de cinc anys, és a dir, fins a juliol del 2016, i al maig del 2013 va dirigir un escrit a l'entitat sol·licitant la reincorporació, i se li va respondre que no era possible accedir a la seua petició, per no haver finalitzat el període d'excedència voluntària que havia sol·licitat.
Per tant, este tema està conclòs en este moment.

Respecte als acomiadaments.
Bé, com vostés saben, el Decret llei 7/2012, de 19 d'octubre, del Consell, de mesures de reestructuració i racionalització del sector públic empresarial i fundacional de la Generalitat valenciana va establir en la seua disposició addicional primera l'obligació de tots els ens del sector públic autonòmic de redimensionar les plantilles de personal i adaptar les seues condicions laborals a la situació econòmica, financera, baix criteris d'eficàcia, eficiència i manteniment dels serveis públics essencials.
La mateixa obligació es va incorporar a la Llei 1/2013, de 21 de maig.

En coherència amb l'esforç d'austeritat, de racionalització i reducció del sector públic de La Generalitat, com les seues senyories recordaran, el pressupost de La Generalitat per l'actual exercici 2013 va establir una reducció del 5,3% en el capítol de gastos de personal de l'EPSAR respecte al pressupost de l'any 2012.
En eixe context, en l'EPSAR es va plantejar la necessitat de procedir a una reorganització de l'àrea tècnica, com a conseqüència de la reducció de la càrrega de treball que s'ha anat produint en alguns dels departaments, en particular en els de projectes i obres.
Com vostés saben, la capacitat inversora de l'entitat s'ha vist fortament limitada en els últims anys, com a conseqüència de la situació econòmica i financera en què ens trobem.
Lògicament, la reducció de la capacitat inversora ha portat a una disminució de l'activitat, sobretot en el capítol d'inversions reals, l'elaboració de projectes també, i també en l'execució de noves infraestructures.

Per exemple, si l'EPSAR va invertir 108,1 milions d'euros en construcció d'instal·lació en l'any 2006, en 2012 esta inversió s'havia reduït a 17,8 milions, i la previsió per a enguany, per al 2013, no arriba als 10 milions.
És a dir, que enguany la construcció d'instal·lacions quan es tanca l'exercici s'haurà situat en un nivell del 9% respecte a set anys endarrere.
També, en el nombre d'obres.
Per exemple, si en 2006 l'EPSAR va iniciar l'execució de 38 instal·lacions, en 2011 es van iniciar 5, i en 2012, cap.
La caiguda general de l'activitat econòmica i en particular el desenrotllament urbanístic també ha repercutit en l'activitat de l'EPSAR.
Així, en l'elaboració d'informes tècnics que ha d'emetre l'entitat en resposta a consultes d'organismes públics o a agents urbanitzadors, o a empreses o inclús particulars, mentres que encara en 2012 es van fer 66 informes, en 2012 es van efectuar sols 23, és a dir la tercer part.

Davant d'eixa situació, es feia necessari reordenar els recursos humans de l'EPSAR per a aconseguir, per un costat, una major flexibilitat organitzativa i facilitar una millor assignació del personal, en funció de la càrrega de treball que en cada moment puga requerir cada una de les seues activitats.
En definitiva, el que es tracta és d'aconseguir una major eficàcia i eficiència, contribuir als objectius d'austeritat del govern valencià, mantenint per descomptat plenament la capacitat de l'entitat de complir els seus fins.

En conseqüència, el Consell d'Administració de l'EPSAR va adoptar el passat mes de juny la decisió d'adaptar el seu organigrama a la nova situació, fusionant dos dels departaments de l'àrea tècnica, el de projectes i obres, i el d'explotacions, i integrant tots els tècnics de l'àrea en un pool, en un col·lectiu de tècnics, de manera que eixos tècnics pugueren treballar en l'àmbit que en cada moment siga més necessari o tinga major càrrega de treball, bé realitzant activitats vinculades als projectes o obres, bé en l'explotació d'instal·lacions o en els departaments de control de qualitat i d'abocament industrials.
Cal tindre en compte que el personal tècnic, que suposa més del 70% de la plantilla de l'entitat, té funcions i requisits totalment coincidents en el cas dels adscrits als antics departaments d'obres i explotacions, i en bona part també en el cas del departament d'abocaments industrials i de control de qualitat.

Eixa reorganització ha permés prescindir de tres tècnics, contribuint així a l'objectiu d'austeritat i economia a què ens obliga la normativa que abans he mencionat.
Com a conseqüència, també el passat mes de juny es va notificar a tres treballadors de l'entitat que es procedia a extingir la seua relació laboral per causes objectives, organitzatives i productives, de conformitat amb el que disposen els articles 52 i 53 de l'Estatut dels treballadors.

Quant a la tercera qüestió -vaig a referir-me a la tercera de les qüestions plantejades-, els criteris que s'han seguit en determinades situacions particulars, concretament l'escrit del Grup Socialista menciona els casos de la direcció tècnica, la direcció d'àrea de règim jurídic i gestió administrativa, i també fa referència a altres contractacions indefinides.

Respecte a la direcció tècnica, es tracta d'un lloc que es trobava vacant i es va decidir que l'ocupara una persona que fins a eixe moment havia estat treballant com a responsable del departament d'obres i projectes, i la raó era molt simple.
Es tracta d'una persona amb una gran experiència, després de dènou anys treballant en l'entitat, dos d'ells al capdavant del departament de projectes i obres, i el nivell i professionalitat que ha demostrat durant tot eixe temps fa que es tracte de la persona que considerem més adequada per a la direcció tècnica de l'entitat.
I, finalment, la sol·licitud de compareixença es referix també als criteris seguits en la contractació indefinida de la directora de l'àrea de règim jurídic i d'altres contractacions.

Bé, doncs he de dir-los que l'entitat no ha fet cap contractació laboral, ni indefinida, ni temporal, en 2013.
Les úniques incidències que s'han produït són, d'una banda, la conversió en indefinit de dos contractes temporals per interinitat.
Les causes d'eixa interinitat havien desaparegut, amb la qual cosa legalment passen a ser considerats com a indefinits.
I, d'altra banda, s'ha produït la reassignació de quatre llocs de treball, de quatre treballadors, que havien sigut contractats en el seu moment de forma indefinida amb anterioritat ja fa uns anys.

Per acabar, només vull afegir que el personal de l'EPSAR és, en general, un equip humà molt qualificat, professional i eficaç, les competències, el volum de treball i el pressupost gestionat per l'entitat han crescut molt durant les dos dècades d'existència de l'entitat, i la plantilla no ha crescut, ni de bon tros, en eixa proporció.
L'entitat ha segut, i continua siguent, una de les empreses públiques que jo considere més eficients en termes de costos laborals.
Enguany ha segut necessari adoptar algunes decisions doloroses, imposades per les circumstàncies econòmiques i pressupostàries, i també per un motiu de reorganització per causes organitzatives i tècniques, però hem fet tot el possible perquè eixes decisions, a més de contribuir als objectius d'austeritat i racionalitat en el gasto, ens permeten també millorar el que és l'organització de l'empresa i fer un pas més en l'alt nivell d'eficiència que han mostrat els treballadors de l'entitat durant tot este temps.

I per la meua part, res més, moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Tiene la palabra, señora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Mire, senyor secretari, anem a parlar clar.
Jo crec que els valencians s'ho mereixen.
En primer lloc, hem de lamentar que el conseller Ciscar no done la cara i no vinga ací hui, tal com havíem demanat des del Grup Socialista.
Però, clar, qui obra malament, té por.

El 5 de juny de 2013 a una pregunta de la diputada socialista Carmen Martínez, el senyor president de l'EPSAR i conseller d'aigua, José Ciscar, va dir: «Ignacio Bernácer té tots els seus drets i li'ls respectem.
Totes les seues funcions estan controlades per responsables.
» Tretze dies després -quina casualitat- d'aquelles declaracions el senyor Ciscar l'acomiada del seu lloc de feina.
Ha hagut de passar mig any, senyor secretari, perquè els socialistes puguem rebre explicacions hui ací, però damunt ni tan sols és ell qui dóna la cara, sinó que l'envia a vosté, que no pinta res en tot açò.

Mig any sense donar explicacions, ni dir-nos res del que ha passat a l'entitat de sanejament, quan hi ha moltíssimes irregularitats en la seua gestió.
No ho dic jo, ho diuen els jutges.
I quan el cànon de sanejament ha tornat a pujar, els nostres veïns i veïnes només fan que pagar més i més impostos per tapar la seua corrupció, un 10% en el pressupost del 2014.
La corrupció i la mala gestió, eixe és el balanç de díhuit anys de govern del Partit Popular.
Estem davant d'un fet molt greu, perquè l'entitat de sanejament està al centre de la investigació sobre un dels casos de corrupció més escandalosos que hem tingut a la Comunitat Valenciana -i mira que n'hem tingut i en tenim-, el cas EMARSA.

Els diners que hem destinat a la depuració d'aigües estan en paradisos fiscals, Andorra i Xina, estan en restaurants de luxe, en regals, en viatges, per tot el món, i fins i tot en prostitutes, senyor secretari.
Els dos principals dirigents de l'entitat de sanejament durant l'última dècada, el senyor Bernácer, excap d'explotacions, i el senyor Morenilla, exgerent, estan imputats, però el seu superior, el conseller Ciscar no és ni per a donar la cara després de mig any.
Bernácer, Morenilla, Crespo i Cuesta, els quatre capitosts d'EMARSA es repartiren els nostres diners cada mes en caixes de cartró, segons han confessat ja diversos testimonis en seu judicial.
El senyor Ciscar es va obstinar en mantindre en el seu departament Ignacio Bernácer durant un any i mig, sabent que estava imputat, permetent que estiguera en contacte amb informació sensible que l'afectava.
I, damunt, després venien ací a defendre'l, com va fer el conseller Ciscar sols tretze dies abans de tirar-lo al carrer.

Deu saber que en el cas EMARSA hi ha confessions que els seus protegits es quedaven amb comissions en B, senyor secretari, per adjudicacions d'obres.
Li sorprén el que li dic?
Està al sumari, i el sumari d'EMARSA és públic.
Li demane que ens explique què va canviar del 5 al 18 de juny per a fer tants canvis per a despatxar el senyor Bernácer, que era una persona de la seua confiança i que havien defensat a capa i espasa.
Els socialistes demanàrem que el tirara l'11 d'abril de 2012, quan el jutge el va imputar, i no ens feren cas.
Per què ho fan de repent el passat mes de juny?

Mire, vosté parla del Decret 7/2012.
Bé, com deu saber, el jutge ha imposat una fiança de 13,7 milions d'euros per a Morenilla i Bernácer, i el PSPV, que intervé al cas com a acusació popular -nosaltres sí ens preocupem del que passa amb els diners dels nostres veïns i veïnes- va demanar que s'imposara esta fiança.
També la fiscalia i altres acusacions.
Però, sorprenentment, l'advocat de La Generalitat no va dir res, senyor secretari, no es va pronunciar, no vol que paguen i que tornen els diners.
Cada dia que passa sembla més clar que La Generalitat es va personar al cas d'EMARSA com el PP al cas Gürtel, per a fer de defensora més que d'acusació.
¿Manté hui vosté ací la defensa que va fer el conseller Ciscar de Bernácer i de Morenilla?
¿Posa la mà en el foc per ells o els dóna l'esquena?

Li pregue que ens explique l'estranya remodelació de personal a l'entitat de sanejament, no em val el Decret 7/2012.
Tinc la sospita que van fer un paripé, i més acomiadar Bernácer el que van fer va ser premiar-lo, perquè li van donar sinó una liquidació de quasi cinquanta mil euros.
¿No hi havia altres fórmules per a fer-lo fora?
La resposta és que sí, però segurament no tan beneficioses per a Bernácer, que és un dels seus, el seu protegit i que compraren el seu silenci.

Mire, tenim la carta d'acomiadament, gràcies a una ordre judicial, no perquè ens l'hagen lliurada vostés, que, si la demanem, igual en deu o dotze anys ens l'entreguen.
Al llarg d'onze pàgines anomenen moltes qüestions, el deute de la Generalitat valenciana, la caiguda de la inversió, la situació del sector públic.
.
.
Se'ls oblida citar la corrupció en este informe i el forat ocasionat per la seua nefasta gestió, un forat que, per cert, sí que apareix a les auditories i als informes del síndic, que, com ja s'ha dit en altres ocasions, situen esta entitat en fallida.

Però, probablement, eixa nefasta gestió no és solament culpa d'Ignacio Bernácer.
Millor no dir-ho, no siga cosa que s'enfade i conte la veritat, per això hui vosté ha callat moltes coses en la seua intervenció, senyor secretari.
¿De veritat creu que l'acomiadament a este home s'acaba el deute de la Generalitat valenciana, la crisi del sector públic empresarial i que tot tornarà a la normalitat?
¿Per qui ens pren?
És com aquell acudit del senyor Fabra, quan va dir que per a poder fer hospitals i col·legis havia de tancar Canal 9, i ara ni una cosa ni l'altra.
Conte'ns què s'amaga darrere d'estos canvis.

Crec que amb els canvis realitzats no solament van premiar Bernácer, sinó que van intentar camuflar el que era una operació molt estudiada d'enxufisme de la qual tots els seus eixiren contents, això que tant els agrada i que tant han fet els últims díhuit anys, col·locar els amiguets, els companys.
Diga'm, per favor, quins són els mèrits del regidor d'Aldaia Héctor Ferrandis per a consolidar la seua plaça.
.
.
Vosté no ho ha dit.
Li ho dic jo, que és del PP i amic del senyor Cotino.
Diga'm per què han ascendit Mariano López, que és un dels tècnics que signa adjudicacions a dit o irregulars en l'EPSAR.

El que és el súmmum ja és que la senyora Patricia Stuyck Pons, la cosina de l'exconseller Esteban González Pons, tinga ara plaça indefinida com a assessora jurídica després que la Direcció General de Pressupostos s'oposara a la seua contractació i la qualificara de nul·la i de les crítiques de l'auditoria de legalitat.
El lloc de la senyora cosina de González Pons no està autoritzat, per molt que vosté ací ho ha vullgut justificar.
Vostés mateixos van reconéixer en una resposta parlamentària a la diputada Carmen Martínez que es va anul·lar el lloc no autoritzat, i ací la tinc la resposta.
Vostés atribuïxen en eixa resposta al senyor Morenilla totes les gestions amb la conselleria d'hisenda per a que la senyora Stuyck Pons continuara treballant.
Se'ls diu que no, i així i tot la contracten.
¿Tan vàlida és la cosina d'Esteban González Pons?
¿No hi tindrà res a veure que és l'autora de desenes i desenes d'informes entregats al jutjat del cas EMARSA en què ho justifica tot, tot, el que han fet el senyor Morenilla, el senyor Bernácer i els implicats al saqueig d'EMARSA?

No ens poden prendre el pèl, senyor Vañó.
Com a acusació popular hem tingut accés a desenes, per no dir centenars, d'informes que ha signat la familiar del diputat del PP, en els quals intenta justificar per activa i per passiva el treball realitzat per Morenilla i Bernácer.
Mire, informes com este, jo n'he llegit centenars.
Al mateix temps que van premiar Bernácer amb 50.
000 euros i van ascendir la gent com Patricia Stuyck Pons, han intentat justificar el cas EMARSA.
Van acomiadar tècnics que no estaven marcats, que havien fet la feina ben feta, i probablement ho van fer.
.
.
, van pagar justs per pecadors, perquè eixos eren bons tècnics.
¿Quanta gent va ser acomiadada i per què?
Voldria que me donara les dades hui.

I, per últim, quan va incorporar a l'equip de nou el senyor Morenilla, vosté mos ha dit que ja és una cosa resolta i que en estos moments no n'hi ha cap possibilitat perquè l'excedència era de cinc anys i que faltaven encara dos anys.
A mi m'agradaria que això ho certificara, perquè tinc els meus dubtes, no sé si també al senyor Morenilla van a premiar-lo com han fet amb el senyor Bernácer.
Pot ser que eixa excedència de la nit al matí es convertixca en una readmissió.
M'agradaria que em diguera en quines condiciones i amb quin sou, si això passara.

Res més de moment.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Crespo.

Su turno, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, senyor president.

Senyor Vañó, la veritat és que els saquejos de què han estat objecte diverses àrees controlades, dirigides i propietat de la Generalitat valenciana, són realment importants, ¿no?
, i representen un autèntic drama per l'apropiació indeguda de persones de recursos de tots els valencians i totes les valencianes.
Però encara resulta més penós, i probablement inclús.
.
.
, èticament inclús més rebutjable, que vostés es dediquen a fer com si estes coses no passaren.
Ja no només això, sinó a tractar d'arreglar les coses i tapar els problemes per a eludir responsabilitats, ¿no?
Bé, ho acabem de vore amb el tema de Radiotelevisió Valenciana, però abans ha segut EMARSA i abans han segut moltes altres coses com el cas Gürtel, etcètera, etcètera.

Clar, jo, sentir les explicacions que vosté dóna ja.
.
.
, ja imaginàvem que era difícil que vostés vingueren ací a donar alguna explicació satisfactòria de per què fan estos tipus de contractacions i de canvis de gent, de consolidacions, etcètera, etcètera, per què acomiaden uns tècnics i això, però, clar, després de sentir-li les explicacions, encara resulten més patètiques, si cap, les seues explicacions.

A mi m'agradaria que ens explicara eixa reordenació quin estalvi ha suposat.
.
.
, en termes de diners, perquè, clar, si vostés lleven tres tècnics, però per un altre costat reassignen a quatre treballadors, si és que es para ahí el canvi de l'estructura de l'EPSAR, ¿val?
, jo no sé això quin estalvi ha pogut suposar.
Per tant, m'agradaria que m'ho explicara.
M'agradaria, si.
.
.
, que ens explicara si estos canvis han afectat més gent.
.
.
, ¿o tot el canvi que suposa la reestructuració del sector públic en l'EPSAR.
.
.
?
, que, per cert, veig que sí que és part de la Generalitat valenciana, perquè en la compareixença que (inintel·ligible) .
.
.
abans ha parlat de l'EPSAR com si fóra una cosa que no tinguera res a vore amb La Generalitat, ¿eh?
Ara ja veig que sí que té responsabilitat i que vostés, des de la Conselleria de Presidència, dirigixen aquesta entitat, ¿val?

Per tant, m'agradaria que ens explicara això, en què han consistit exactament eixos canvis, ¿val?
, com és possible que la direcció tècnica fóra un lloc vacant i quan es queda vacant eixe lloc.
.
.
Si estava el senyor Bernácer, ¿no havien substituït este home en cap moment?
.
.
.
I, això, m'he quedat un poquet estranyat quan ha parlat del tema de les contractacions, i, per tant, insistixc, explique'ns si ha afectat més gent, quins estalvis ha suposat per a La Generalitat, i m'agradaria que ens explicara qüestions que no acabem d'entendre, ¿no?
¿Com és possible que estem pagant cada vegada més cànon de sanejament si l'EPSAR reduïx el seu.
.
.
, la seua capacitat inversora i reduïx el seu volum de treball?
, llavors, ¿per què paguem més cànon de sanejament?
, ¿quins costos estan pujant, eh?
, per a que eixe cànon de sanejament estiga incrementant?
, perquè una part del cànon de sanejament, no sé si la més important, es dedica.
.
.
, s'hauria de dedicar a l'amortització d'inversions, ¿no?
, pense jo, ¿val?
, i, per tant, supose que hi ha una relació directa entre la quantitat d'inversions i el cànon de sanejament que es paga.
Però resulta que, quan cauen les inversions, el cànon seguix pujant, ¿val?
Doncs, jo, sincerament, no ho acabe d'entendre.

I, clar, com tot açò està farcit d'una sèrie d'anomalies en les quals han estat inflant-se, fent-se contractacions, inflant preus per a desviar diners públics per a butxaques privades, doncs, m'agradaria saber si en eixe increment del cànon de sanejament resulta que també estem pagant les barbaritats que s'han fet en EMARSA i de les quals, com a mínim, políticament, estos càrrecs que vostés van posar, començant per Juan Morenilla, com a mínim políticament en són responsables, ja vorem si judicialment, això ho determinaran els jutges, que és la seua faena.
Però, políticament, estes persones són responsables i, per descomptat, tots els que han segut caps d'ell en les diferents conselleries per les quals ha passat la parcel·la de gestió de l'aigua en La Generalitat.
Evidentment, ningú, com sempre, es farà responsable d'açò.

Per tant, concrete la meua pregunta: ¿per què es puja el cànon de sanejament si estan reduint-se les inversions, com vosté ha dit?
I, en segon lloc, ¿com ha estat eixe canvi dins de l'estructura, a quants treballadors ha afectat i quin estalvi ha produït?

El senyor president:

Muchas gracias, senyor Torró.

Señor Ponce, su turno.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bueno, todos sabemos que EMARSA ha sido un pozo sin fondo, las cifras hablan de en torno a.
.
.
, un agujero de cuarenta millones de euros, era todo tan escandaloso como.
.
.
, bueno, comprar docenas de ordenadores cuando había pocas personas trabajando en centros de trabajo, y.
.
.
, bueno, y un sinfín de despropósitos que, bueno, a la sociedad valenciana la dejan perpleja.

Se han mencionado los cuatro cabecillas, Crespo, Cuesta, Morenilla y Bernácer, ¿eh?
, que eran los máximos responsables, de una u otra forma, de cómo estaba funcionando EMARSA.
Claro, que ustedes acaben quitándose de encima a Bernácer pagándole un finiquito, o que, sencillamente, no dejen que reingrese Morenilla porque él pidió una excedencia voluntaria hasta el 2016 y no puede volver antes, suena parecido a lo de la ex gerente de la CAM, ¿no?
, que encima quería cobrar un despido improcedente y pasar a cobrar el paro después de haber arruinado una de las entidades financieras valencianas, ¿no?
Es que el tema es tema es tan.
.
.
, tan escandaloso y tan dramático que.
.
.
, bueno, que es difícil abordarlo con tranquilidad.

Yo voy a centrarme en un par de cosas muy concretas.
Sobre todo porque es algo que nos consta que sigue pasando hoy en día, o sea, el tema de los lodos.
El tema de los lodos ha sido uno de los grandes agujeros por donde se han ido millones de euros, ¿eh?
, y nos consta que hoy en día siguen, por las noches, con nocturnidad circulando tráilers con lodos sin haber pasado un proceso de desecación, tal y como toca, y descargándose por diversos puntos de las comarcas cercanas a Valencia, sobre todo de la Serranía, ¿eh?
Creo que es de conocimiento de todo el mundo el hecho de que esto se ha estado produciendo y se sigue produciendo.

Entonces, a mí lo que me gustaría.
.
.
, ya sé que tiene poco que ver con esto de la contratación, pero, obviamente, son las personas responsables de la explotación de esta empresa que es de todos, y ustedes son los responsables de haber puesto ahí al frente a esas personas.
Entonces, bueno, no sé si tendrá algo que decir al respecto, si tendrá algo de información, ¿pero cómo es posible que esto siga pasando hoy en día?
Y lo ves.
.
.
, pero es que no lo niegue, porque, bueno, yo creo que las informaciones les habrán llegado por todos los lados.

Y.
.
.
, redundar en otra pregunta que se ha hecho, que es el hecho de cómo se está pagando cada vez un mayo canon de saneamiento cuando, en teoría, pues, parece que los consumos de aguas y, por tanto, los cánones correspondientes, deberían de ir a menos, pero, sin embargo, va.
.
.
, es lo contrario, ¿no?

Entonces, pues, bueno, no sé si a usted le parece correcto, sobre todo referido a los dos.
.
.
, a los dos personajes, ¿eh?
, porque ya no merecen otra calificación, Bernácer y Morenilla, el hecho de que.
.
.
, bueno, de que quisieran seguir en sus puestos de trabajo y de que la administración valenciana no haya sido más que incapaz de quitárselos de encima, bueno, pues, sí, lo que dice la ley.
Quizás si hubiéramos hurgado un poquito se les podría haber mandado, no a la calle, sino quizás un poco más allá o.
.
.
, o a un sitio cerrado donde tuviera la manutención asegurada.
No sé si nos podrá informar.

Gracias.

El senyor president:

Gracias, señor Ponce.

Su turno, señora Díaz.

La senyora Díaz González:

Muchas gracias, presidente.

Y muchísimas gracias, señor Vañó, secretario autonómico, secretario autonómico, alto cargo del Consell, alto cargo de la Conselleria de Agricultura, Pesca, Alimentación y Agua, con cual muy competente para estar aquí.

Usted mismo ha pedido esta comparecencia para aclarar este asunto, que da también respuesta a la comparecencia solicitada por el Partido Socialista.
Y no hay que ver…, simplemente yendo a la página web de La Generalitat, donde le ponen a usted como secretario autonómico, entre sus competencias está la EPSAR, con lo cual muchísimas gracias por estar aquí, por pedir usted mismo la comparecencia y por dar respuesta a la comparecencia solicitada por el Partido Socialista.

Y, como era de esperar, como ya le conocemos bien, porque usted aquí ha venido bastante a dar respuesta sobre varios temas, da una respuesta clara y coherente, y bastante amplia sobre el asunto, sobre todo lo que se plantea en la comparecencia por parte del Partido Socialista, evidentemente, por lo que usted mismo solicita también.
Pero la del Partido Socialista tiene unos puntos y usted da contestación a todos y cada uno de esos puntos de manera clara y amplia.
Una contestación coherente y contundente, y así me ha parecido su respuesta y así también me parece la gestión de la EPSAR.

Como usted bien ha dicho, una gestión que se lleva de manera eficaz y eficiente durante muchos años y que se ha visto envuelta, como no puede ser de otra manera, en todas estas medidas que está dotando el Consell para adaptarse a las circunstancias económicas actuales.
Y una de esas es el adelgazamiento del sector público empresarial.
Usted comentaba una reducción que le tocaba de 5,3%.
Esa es la reducción que toca.
Y para ello hace falta una reorganización.

Nosotros…, el Grupo Parlamentario Popular apoya las políticas del Consell, y las apoya aun a sabiendas de que muchas de las decisiones que se están adoptando y que se han adoptado hasta ahora son también, como usted indicaba, decisiones dolorosas, decisiones tristes que afectan a determinadas personas, a personas, evidentemente, pero se adoptan por un interés general, porque el Consell, como tiene que ser, responsable, adopta las decisiones porque tiene en cuenta los cinco millones de valencianos; no a una, a dos, a tres o a dos mil personas.
Y por eso el Grupo Parlamentario Popular apoya las políticas del Consell.

Y ya se están viendo los resultados.
Aquí nadie lo dice.
Los que hablan antes…, a lo mejor por eso están…, se les conoce como la segunda oposición peor de España.
Pero hoy tenemos un dato muy bueno, y es también respecto al tema laboral.
Estamos hablando de que en el mes de noviembre se registra la mejor cifra, después de quince años de mes de noviembre, de reducción de paro: 8.
329 personas son las que ahora ya no están en el paro.
Dos meses consecutivos que hemos registrado en la Comunidad Valenciana liderando la reducción en las cifras del paro, que hoy también se ven reducidas, después de diecisiete años, en este mes de noviembre, a nivel nacional.

Creo que esa es una medida, es una cifra que todos deberíamos de mirar.
Antes se hablaba de autocrítica.
Creo que todos debemos de hacernos esa autocrítica.
Creo que el Consell se la hace y por eso está trabajando como está trabajando.
Y creo que el Grupo Parlamentario Popular hace bien en apoyar al Consell y a la gestión y a las decisiones que está adoptando el Consell.

Y creo que la autocrítica ahora se la deberían de hacer otros, la oposición, sin ir más lejos, porque debería de ver que todas esas medidas, que sí que son muy tristes y muy dolorosas y que están afectando a determinadas personas, se hacen en pro del bien de todos los valencianos, y eso debería de verse.
Y deberían de alegrarse, aunque sea un mínimo, deberían de alegrarse de esa cifra que se ha dado hoy, como nosotros nos alegramos.

Y deberían de alegrarse también de tener un Consell que saben que, a pesar de esta cifra, va a seguir trabajando día a día para que esta cifra no se quede ahí y aumente día a día, porque para eso está el Consell del Partido Popular y para eso tiene el respaldo del Grupo Parlamentario Popular, como lo tiene usted, secretario autonómico.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Díaz.

Tiene la palabra el señor secretario autonómico.

El senyor secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Bona vesprada, de nou.

Anem a vore, ho ha dit la senyora Díaz, senyora Crespo, però el Reglament de Les Corts permet que jo, com a secretari autonòmic i membre del govern, puga comparéixer i per això vinc compareixent reiterades vegades en esta i altres comissions.

Vosté m'ha dit: «No pinta res en tot això.
» Home, sí que pinte, sóc el vicepresident de l'entitat de sanejament, ¿eh?
, sóc el vicepresident de l'EPSAR.
El president és el conseller i jo sóc el vicepresident, amb una amplia delegació.
Per tant, vullga o no, pinte dins de l'Entitat Pública de Sanejament d'Aigües Residuals.

Un punt de partida.
EPSAR no és EMARSA, ¿eh?
No hem de confondre les coses.
EPSAR no és EMARSA.
I això és molt important per a poder parlar del que estem fent en l'entitat de sanejament.

Les actuacions judicials que estan portant-se clarificaran eixa situació i seran els jutges els que decidiran si han d'anar o no a la presó els actuals imputats, però no l'administració.

I entrem en matèria.
Anem a vore, respecte del que vosté ha dit, senyora Crespo, del que va dir el vicepresident.
Bé, el vicepresident va dir en Les Corts que els caps de departament d'explotació de l'EPSAR, com qualsevol altre treballador, i va dir eixa expressió, té uns drets que s'han de respectar per part de l'empresa, siga quina siga la seua situació.

No és cert que Ignacio Bernácer estiguera eixe temps en el mateix departament del que havia estat responsable, que era el d'explotacions.

En quant es va produir la imputació, el que va fer l'entitat va ser apartar-lo de tota responsabilitat directiva i se'l va traslladar a un altre departament de l'entitat.
I durant eixe temps va estar treballant (inintel·ligible) .
.
.
amb normalitat.
I totes les funcions que va desenvolupar el senyor Bernácer, que va realitzar com a tècnic, van estar lògicament sota control i la supervisió dels responsables de l'entitat.

Mire, la decisió d'extingir els tres contractes de treball, entre ells, el d'Ignacio Bernácer, Es va adoptar al mes de juny de 2013, després d'analitzar totes les alternatives que tenia l'entitat.

I quan s'extingix un contracte de treball en Espanya, i quan eixe contracte de treball s'extingix per causes objectives, l'Estatut dels treballadors, l'article 53.
1, apartat a, establix que eixe treballador té dret a un indemnització.
I no és una compensació perquè calle res.
És una indemnització que li correspon com a qualsevol altre treballador.

I, ¿quina és la que li correspon?
La que diu l'estatut: 20 dies de salari per any de servici prorratejats i amb el màxim de 12 anualitats.
I eixa és la indemnització a la qual van tindre dret cada un dels tres treballadors.
I, lògicament, se'ls paga, quan s'extingix la relació laboral, la seua liquidació.
Per descomptat, això faltava.
Són treballadors.

Mire, l'article 54 de l'estatut, que regula els acomiadaments disciplinaris, no establix per se la imputació com a acomiadament disciplinari.
El més probable és que si s'havera decidit eixe acomiadament disciplinari, havera acabat obtenint una indemnització de 45 dies de salari per any de servici.
I nosaltres vam anar al que legalment establix la regulació de, en este cas, l'Estatut dels treballadors.

I això és que cal fer amb eixe treballador i amb qualsevol altre, amb totes aquelles relacions laborals, en este cas, esta empresa pública els seus treballadors són treballadors de caràcter laboral subjectes a l'Estatut dels treballadors.
I lògicament, i a més com jo provinc de l'àrea laboral des de fa més de vint anys, anàvem a ser escrupolosament respectuosos respectant els drets de qualsevol treballador.

Els tres acomiadaments que es van produir en l'entitat, ho han segut conforme a les causes objectives que estan establides en els articles 52 i 53 de l'estatut, conforme establix la llei.

El lloc de cap de departament d'explotacions s'ha amortitzat com a conseqüència de l'organització d'eixa àrea tècnica, per la qual cosa es va decidir cancel·lar o acomiadar el que era titular in pectore, que era el senyor Bernácer.

Els altres contractes que s'han rescindit, considerant.
.
.
, i no vaig a traslladar ací les causes perquè figuren en cada una de les cartes d'acomiadament que s'han traslladat a les altres dos persones, i lògicament seria una irresponsabilitat per la meua part revelar-ho ací, hi van respondre també a criteris de caràcter objectiu, que es van comunicar en el seu moment als treballadors, i repetisc que no és procedent comentar ací.

Una altra qüestió que ha comentat, senyora Crespo, i ho ha deixat entrevore també el senyor Torró.
.
.
Bé, no s'ha ascendit a ningú en l'entitat de sanejament.
No s'ha ascendit a ningú.
En els quatre casos que s'han canviat.
.
.
, senyor Torró, com vosté bé dia, s'han produït no sols els tres acomiadaments, sinó també una reorganització interna, s'han canviat els treballadors a altres llocs, han mantingut exactament les seues funcions i nivells de responsabilitat que ja tenien anteriorment, però els treballadors no han suposat en eixe cas ningun tipus de millora, perquè la seua reubicació ha permés.
.
.
, i eixa va ser una decisió del consell d'administració en funció del que eren els diferents llocs de treball, ha determinat inclús una reducció de salaris en els quatre casos.
Hi ha hagut un treballador que està en desacord amb eixa reducció de salari i ens ha demandat judicialment, i sa senyoria decidirà en el seu moment si nosaltres ho hem fet bé o no.

Els he de dir, a més, que respecte dels tres acomiadaments que es van produir, dos persones mos han demandat davant la jurisdicció social, estan en el seu dret, i decidiran en el seu moment els tribunals.

Vosté ha dit que n'hi ha una intencionalitat, o s'ha preservat, o hem anat a buscar afinitats polítiques en esta situació.
No, no, no, no.
No hi ha cap criteri, i li ho puc.
.
.
, perquè ací s'ha jugat amb caràcter.
.
.
, buscant les raons objectives que establix la normativa, tant per al que és l'acomiadament, com el que és la reorganització interna.
En cap cas s'ha tingut en compte afinitats polítiques, ni capacitats, ni rendiment.

És més, en l'EPSAR també poden haver-hi altres persones amb parentesc pròxim a alguns líders polítics de l'oposició.
Però això no significa res.
Nosaltres el que mirem és la seua capacitat i el seu rendiment, exclusivament.

Ha fet també una referència al senyor Mariano López, que s'ha nomenat com a director tècnic, i vosté diu: «A un dels responsables de contractes a dit.
» De contractes a dit, no, senyora Crespo.
De contractes d'emergència, ¿eh?
D'una previsió legal, que està en l'article 113 de la llei de contractes del sector públic, que establix els contractes d'emergència en tres supòsits: en catàstrofe, en risc greu o en temes vinculats a la defensa nacional.
I s'han fet en l'entitat de sanejament des de l'any 2004, quan se li va entregar a la diputada Carmen Martínez.
.
.
, se li va entregar els contractes de les 34 obres d'emergència, encara que en nombre, com hi han direccions d'obres que també s'adjudicaren per emergència, el nombre total de contractes d'emergència és superior a eixes 34 obres d'emergència.

És de veres que tot és opinable.
Sí, però el responsable en eixe moment de la infraestructura o del servici que se tracte, i en este cas era l'entitat, apreciava que concorrien eixes raons, i només, en el seu cas, un jutge podrà dir si.
.
.
, o valorar o decidir si eixe marge d'apreciació ha pogut sobrepassar o no els criteris legals concrets.

El que sí que li he de dir és que, afortunadament, l'última obra d'emergència que va adjudicar l'EPSAR va ser en l'octubre de l'any 2009 i, des d'aleshores, no s'ha produït cap nova obra pel procediment d'emergència.
Una excepció, ¿eh?
, però no estem parlant d'obra, en l'any 2010 es va adjudicar l'emergència.
.
.
, l'explotació de l'EDAR de Pinedo, mentres es tramitava i resolia el concurs corresponent, però això no és un contracte d'obra.

Jo crec que la diputada -la seua companya- Carmen Martínez ha tingut ocasió d'estar en les dependències de l'EPSAR, examinant tots els contractes d'emergència que ens va sol·licitar, va retirar les còpies que va estimar oportú, perquè nosaltres no tenim res a ocultar en eixos expedients.

És més, va vindre acompanyada d'un assessor municipal abusant de la bona fe dels funcionaris.
No sabien que era assessor municipal quan va començar la revisió, però en fi, ja ens va advertir en el seu moment el vicepresident i, a més, ho va dir al Ple de Les Corts.

Respecte als contractes d'emergència, és lògic que ocórreguen desviacions entre la previsió inicial i la liquidació de final del contracte, és absolutament lògic, perquè es fa això, una previsió del dany que ha pogut produir una inundació o qualsevol.
.
.
Hi han hagut, jo he pogut vore en algun d'eixos contractes d'emergència, realment EDAR totalment cobertes per.
.
.
, totalment negades, en material d'equipament totalment destruït, eren tal qual emergències.
El que haguera sigut una irresponsabilitat per la nostra part era esperar un procediment ordinari de concurs i no utilitzar la previsió que establix en l'article 113 de la llei de contractes.

Sobre el tema del senyor Morenilla, anem a vore, nosaltres el que hem fet respecte del senyor Morenilla és aplicar estrictament el que diu l'article 46 de l'Estatut dels treballadors en matèria d'excedència voluntària.
Este senyor va demanar l'any 2011 una excedència voluntària, la va demanar per cinc anys, i resulta que abans ens demana la seua reincorporació.
Jo dic, no, no, mire vosté, subjectes al que va demanar, al que se li va concedir.
Vençut eixe període d'excedència, què farem?
Aplicar el que diu l'article 46 de l'Estatut dels treballadors, l'apartat 5.
Què és el que diu?
Com a qualsevol treballador, li diguen com li diguen, si està en situació d'excedència voluntària.

Respecte de.
.
.
bé, el senyor Torró me preguntava, entre d'altres coses, sobre l'increment del cànon de sanejament.
Vostés han dit que està reduint la capacitat inversora, és cert.
Però també és cert el volum de construcció que porta fent La Generalitat des de l'any 1995 i que, a més a més, en l'any 2014 ho voran vostés en la tramitació parlamentària, es preveu una inversió de 43 milions d'euros en l'EPSAR, sobretot, sobretot per acabar obres que en el seu moment van estar iniciades, obres que van estar iniciades i inclús adjudicades i que es van haver de suspendre.
.
.
o es van suspendre les adjudicatàries per falta de pagament per part de l'entitat de sanejament.

Però estem en tot un procés de reorganització i de recuperació econòmica de l'entitat que ens permetrà l'any que ve fer eixos 43 milions d'euros d'inversió, sobretot dic en algunes obres molt significatives de denúncia europea, que, com vostés saben, i crec que he comentat jo mateixa ací, en esta comissió.
Eixes obres se reprenen a principis de 2014.

Respecte.
.
.
, bé, senyor Torró, quan jo m'he referit a l'anterior compareixença no estava desvinculant-me en absolut d'EPSAR, com li acabe de dir, jo sóc el vicepresident de l'entitat, el que vull dir és que en el tema el cànon és finalista, el cànon és finalista, quan ha actuat l'entitat de sanejament en altre tipus d'inversions, eixes sí que tenen reversió, lògicament, eixes sí, el que són les canalitzacions van a tindre reversió, perquè ahí actua exclusivament com a promotora.
Això volia aclarir-ho.

Respecte també.
.
.
el senyor Ponce feia referència altra vegada.
.
.
Mire, no és escandalosa la indemnización legal prevista en el (inoïble) … es lo que dice el artículo 53, es indemnización legal en el caso de despido por causas objetivas, 20 días de salario por año de servicio, como máximo 12 mensualidades.
Lo que dice la ley para las causas objetivas no tiene ninguna otra finalidad.

Y le repito, podían haber hecho otras…, no, no, mire, hoy por hoy el artículo 54 no contempla per se la imputación como causa de despido disciplinario y sin indemnización, eh, no la contempla como tal.
Y, por lo tanto, podríamos haber utilizado, como decía usted, estirar usted algún párrafo de ese artículo para poder llegar a la transgresión… Bueno, pues, podíamos haber llegado también a un despido improcedente con una indemnización de 45 días y con 42 mensualidades.
Y lo que hemos hecho es aplicar lo que veíamos en ese momento que se podía aplicar, que era una reorganización de la entidad, que eran prescindibles tres técnicos y con la fusión de departamentos en concreto, puesto que hasta ese momento ostentaba la titularidad el señor Bernácer, quería decir, y reitero y asumo lo que dije el vicepresidente, porque lo comparto, durante el tiempo que yo he estado como vicepresidente de la entidad y durante el tiempo que ha estado prestando servicio lo ha hecho como cualquier otro trabajador y, lógicamente, por la decisión de apartarlo en su momento, ha estado bajo la supervisión y control de los superiores de la entidad.

Y por mi parte, en este punto, nada más.

El senyor president:

Muchas gracias.

Turno de réplica, señora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyor Vañó, no tinga cap dubte, jo no tinc res en contra de vosté.

Anem a vore, vosté diu que al senyor Bernácer se'l trasllada, però este senyor continua tenint informació sensible.
Aleshores és una cosa inadmissible, senyor Vañó, que açò es permeta.

I li he de reiterar que gestió ni eficaç ni eficient respecte a l'entitat EPSAR.
Adjudicacions irregulars, contractes sospitosos, i en estos moments estan investigant-se, vosté també ho sap.
La senyora Stuyck Pons, Héctor Ferrandis, Mariano López.
Quina casualitat que tots ells sí que tenen una afinitat política, són tots del Partit Popular, són tots cosí, germà, amic, nebot, neboda de.
.
.
I això, vosté, per molt que vullga amagar-ho, ahí està.
Perquè son tio, el seu cosí és molt famós.

Quina casualitat que els dos principals dirigents durant l'última dècada a l'EPSAR, José Juan Morenilla i Ignacio Benácer, estan imputats per corrupció i són considerats en estos moments els «cabecilles», juntament a Enrique Crespo i Esteban Cuesta, també tots del PP, una altra casualitat, en la vida N'hi ha moltes, del saqueig de la depuradora de Pinedo.

I li recorde, senyor secretari, que el PSPV, com a acusació popular, ha tingut accés a desenes i desenes d'expedients i informes.
No estic inventant-me absolutament res.

Una altra casualitat: per què l'empresa Facsa -segur que també li sona i que també serà una altra casualitat- contracta el senyor José Juan Morenilla després que quan ell era gerent de l'EPSAR adjudicara a esta empresa més de trenta milions d'euros.
Això també és una empresa que està investigada en estos moments per finançar presumptament el PP valencià en el cas Gürtel.
Una altra casualitat.

Així que, mire, el cas EMARSA he de parlar d'ell: 40 imputats, 40 milions desapareguts en la depuradora de Pinedo.
Hui jo crec que vosté ho té molt difícil per a continuar intentant tapar eixa trama, eh?
Jo vull que tinga present, que no se li oblide, que esta investigació naix en una denúncia del PSPV en la fiscalia, en octubre de 2010, i que la imputació del senyor Morenilla es produïx després de la petició del Partit Socialista.
Per què no diu prou?
Per què continua defensant estos corruptes?
Per què continua donant-los suport?
Per què continua amb eixa actitud equivocada crec jo hui, senyor Vañó?
Per què està intentant tractar tapar tot el que passava a l'EPSAR i a EMARSA?

A mi m'agradaria que m'ho explicara.
Ho va fer abans de la denúncia, i ara també continuen fent-ho.
Jo crec que ací es va produir una comissió d'investigació que va ser una vergonya, va ser una burla total per part del Partit Popular.
Jo pense que el PP mai ha volgut saber la veritat ni perseguir els culpables en este cas.
Ací ha buscat vosté 50.
000 excuses, obres d'emergència per a contractar el senyor Mariano López, el senyor Morenilla, segons l'article 46, que vosté d'això sap molt més que jo, dels treballadors, si demana la seua incorporació ho haurem d'acceptar.

No continue tapant tantes coses!
Siguen valents!
Diguen el que realment ha passat, el que estos senyors han furtat a l'entitat o han desbalafiat.
Jo en estos moments voldria que em contestara una pregunta que no m'ha contestat abans, és per què l'advocacia de La Generalitat no ha demanat també que s'imposara una fiança per a estos dos senyors?
És una cosa que voldria que hui quedara aclarida.

I sí que hi ha premi ser del PP, senyor Vañó, per molt que vosté ací diga que mai s'ha tingut en compte l'afinitat política.
Mire, la senyora Patricia Stuyck ha realitzat centenars i centenars d'informes per a justificar tot el que feia el senyor Morenilla.
I té premi: lloc 57.
Lloc 57, no autoritzat per la Conselleria d'Economia i Hisenda que diu que no s'ha complit amb les instruccions, l'entitat EPSAR no ha complit amb les instruccions remeses per esta direcció general per a l'elaboració de la massa salarial.

Eixa senyora hui en dia la tenim ahí, ocupant un lloc amb la resta de col·laboradors com són estos dos senyors que abans he anomenat, i són llocs no autoritzats.
Açò com es menja, senyor secretari?

Res més i moltes gràcies, no vull abusar de la paciència del president.

El senyor president:

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, EMARSA, si entenem com EMARSA el cas de presumpta corrupció que ha saquejat 40 milions d'euros, evidentment l'EPSAR no és EMARSA, no és el cas EMARSA, però el cas EMARSA sí que és l'EPSAR.
Perquè l'EPSAR, a través de les seues actuacions, està implicada en eixe cas.
I, per tant, el que no pot vindre ací vosté és a posar-se de perfil, com si estiguérem parlant d'una cosa que no té res a vore.

Jo, a mi, de deveres que al·lucine amb vostés, eh?
, vull dir, és al·lucinant.
Com poden tindre un cas de corrupció en els tribunals per 40 milions d'euros, amb càrrecs, alts càrrecs del Partit Popular implicats en això, i vindre ací a fer com si això fóra la cosa més natural del món, com si no existira.
Vostés es donen compte de l'absurd que resulta això?
És que està ahí!
No s'ho ha inventat ningú!

I ací el que haurien d'estar fent vostés, com a responsables, és haver obert una investigació de caràcter administratiu per a depurar responsabilitats dins de l'EPSAR, i amb això haurien adquirit el mínim de credibilitat que no tenen.
Perquè vénen ací precisament al contrari, a tractar d'ocultar tot això que hi ha ahí.

Perquè el cas ha existit.
Insistisc que el que no es poden determinar en estos moments són les responsabilitats penals, però els fets estan demostrats.
I, per tant, vostés haurien d'haver depurat i haver agafat l'EPSAR de dalt a baix i haver dit, a vore, tots els que estan implicats al carrer.
Com que no acomiadament disciplinari?
Clar que acomiadament disciplinari, si cal, en la gent que ací ha estat furtant o haja estat fent eixos contractes d'emergència, que no són els contractes d'emergència el que són problemàtics, sinó l'ús que es fa d'eixa figura per a determinades qüestions.

Clar que el contracte d'emergència, clar que està justificat.
El problema no és que estiga justificat, el problema és quan el contracte d'emergència servix, no per a fer obres d'emergència, sinó per a fer altres coses.
O aprofita per a utilitzar les obres d'emergència per a una raó que no està inclosa, que és crear sobrecostos per a pagar determinades coses.

Clar!
I això és el que vostés han de fer.
Perquè, de deveres, vosté diu, ací, no, els treballadors tenen dret.
Clar, es veu que tenen.
.
.
, no tots els treballadors tenen dret, perquè els treballadors de Radiotelevisió Valenciana o de VAERSA no han tingut eixos drets que tenen estes persones.

I li torne a fer una pregunta que per a mi seguix sent crucial.
Vosté ha començat dient que s'havia pressupostat un 5,13% més en el capítol de personal.
Li he preguntat: què ha suposat eixa reorganització de personal en termes de costos?
I vosté d'això no m'ha dit res.
M'agradaria que m'ho explicara.

I una cosa, i és l'última, que crec que seguisc sense acabar d'entendre.
Anem a vore, el lloc de Bernácer, que ja no estava Bernácer, què ha passat amb ell?
Hi ha hagut una substitució?
O el lloc eixe ha desaparegut?
Perquè no ho aclarixen, eh!
No ho aclarixen.
Al final sembla ser que estava ahí, però no estava, l'han canviat, ara l'han substituït, ara el lloc no és.
Per favor!
De deveres, jo no sé si vostés arriben a creure's totes estes coses, però als altres no mos prenguen per imbècils, eh?

El senyor president:

Gracias, señor Torró.

Su turno, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Bien, nada, después de las dos comparecencias, la verdad es que poco ha contestado a todo lo que se está planteando.

Desde luego que, como bien se acaba de indicar, claro que se puede despedir a altos cargos de los que hay clara constancia de que no han hecho bien su función, no estoy hablando de que han robado a espuertas, que también parece que había clara constancia.

Pero por supuesto que podían haber buscado sacar de la empresa a estas personas y directamente llevarlos a los tribunales ustedes también.
Pero, bueno, ustedes prefirieron ser, en este caso, exquisitamente legales y pagarles el finiquito que les tocaba según la normativa laboral.

Yo le he hecho una pregunta por el tema de los lodos, que es algo que, bueno, siendo usted vicepresidente de la EPSAR, tendrá que si están haciendo las cosas bien.
Y si tiene la constancia de que se están haciendo las cosas bien, le pido que aquí, en sede parlamentaria, asegure de que están haciendo las cosas bien y que tiene constancia de que se han hecho bien, desde cuándo.

Porque lo que está claro es que media provincia de Valencia -y no sé cómo estará respecto a otras plantas de tratamiento de lodos-, media provincia de Valencia está inundada de vertidos ilegales, de tráileres con lodos que no han pasado ni por el período de secación, que no hay una analítica previa de los suelos donde se echan, que no hay un seguimiento de los suelos donde se han echado estos lodos.
Y estos casos son así.
Nosotros lo hemos preguntado desde el grupo parlamentario varias veces y todo es secreto sumarial, todo es secreto sumarial, todo.

Entonces, claro, no se nos contesta.
A la mejor usted puede tranquilizar al pueblo valenciano y a las poblaciones de la Serranía, que están muy preocupados, porque muchas veces los vertidos se producen cerca de fuentes de abastecimiento a aldeas, a poblaciones.
Y usted algo de constancia tiene que tener de esto.
Por favor, niéguenos aquí que lo que yo estoy diciendo…, o asegúrenos que se está haciendo una correcta gestión con los lodos.

Porque lo que está claro es que la población valenciana cada vez está pagando más, se supone que para descontaminar las aguas que contamina, que uno usa, contamina.
Hay que descontaminarlas, la gente paga.
Perfecto.
Pero lo que no puede ser es que luego se abaraten costos por un lado y se multipliquen las facturas para los ciudadanos, con una mala, no, tremendamente mala gestión, en muchos casos, de los lodos, no digo del cien por cien, pero sí de un porcentaje bastante, bastante importante.

Y la conclusión es, igual que en la comparecencia anterior, los acuíferos son los grandes olvidados.
O sea, lo que son las aguas subterráneas para las generaciones futuras, esto no se ha mencionado aquí.
Yo le he preguntado antes un par de veces y no ha hecho ni una referencia.
A ver si ahora es capaz de decirnos: «No, no.
Nuestros acuíferos de la Serranía están asegurados, porque lo que usted dice han sido unas prácticas puntuales y no ha vuelto a pasar ni volverá a pasar nunca.
» Pero si no, nos está demostrando que es lo de siempre, se privatizan beneficios, se socializan las pérdidas, la contaminación y el merder para todo el mundo.

Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Su tiempo, señor secretario.

El senyor secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Sí.
Mire, jo, com el senyor Torró ha utilitzat paraules altisonants, jo no prenc a ningun diputat, siga del partit que siga, per imbècil.
A mi em pareix altisonant això, almenys no adequat.
¿Per què?
Perquè jo he vingut, jo he vingut… Diu vosté: ¿A què ha vingut ací?
Jo he vingut ací a comparèixer pels motius que s'expressa en la compareixença -i crec que els tres punts que es reflectien en la compareixença els he contestat puntualment-, sobre els motius d'acomiadament produïts en l'EPSAR, sobre el criteri en el cas que d'un imputat demanara la reincorporació, els criteris seguits en determinades qüestions de personal.
I sobre això s'ha basat la compareixença.

El senyor Ponce ara dia sobre legalitats d'abocaments.
Mire, a la millor… Si vosté coneix alguna il·legalitat, per favor, denuncie-la, denuncie-la.
Fique-la en coneixement de les autoritats i serà objecte, per la nostra part, per suposat, de perseguir aquell que cometa il·legalitats.
¿A perseguir?
Ho farà l'autoritat judicial, però nosaltres, per suposat, col·laborarem.

I jo quan he dit abans que…, a més, he fet referència a altres qüestions relatives als aqüífers etcètera, que donaria per a una altra compareixença, que a la millor vosté decidix demanar-la.
Però, en fi, anem al que estem ací.

Mire, quan, quan….
Les declaracions de fets provats les declaren els jutges.
En les sentències determinen quins són els fets declarats provats en un procés de caràcter penal.
Serà la justícia en eixe moment la que decidirà eixes persones que hui estan imputades, quin grau de responsabilitat penal poden tindre com a conseqüència de dir… (Veus) Sí, sí.
Nosaltres no podem predeterminar la comissió d'un il·lícit penal.
I nosaltres treballem amb les armes que com a empresa… (Veus) Sí.
Jo ho he entés aixina.
(Veus)

El senyor president:

Por favor, señor Torró.

El senyor secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

A més, senyor Torró, ho ha comentat vostés.

A més, jo, senyora Crespo, i també senyor Torró, han fet altra volta referència a la situació…, sobre el tema del lloc de Bernácer.
Ocupava una direcció, que eixa direcció com a tal, s'ha suprimit.
És a dir, se suprimia eixa direcció, es fusionaven… N'hi havia dos llocs, se suprimix la direcció que ocupava el senyor Bernácer… Eixe és un dels motius de la causa extintiva.
La senyora Crespo té la carta que li han donat els tribunals i ho pot vore vosté perfectament.
I respecte dels altres treballadors, tenen una carta individualitzada comunicada, on els comuniquen els fets que han motivat eixe acomiadament.

Respecte de… Altres qüestions.
Ja no han fet molta referència al que ha segut el motiu de la compareixença.
Bé, l'emergència, de veres, l'emergència, pel que jo conec i tinc clar, s'ha utilitzat en els casos previstos en l'article 113 de la llei de contractes del sector públic.
Vostés crec que han presentat o volen presentar no sé si una denúncia sobre este fet, o ha dit que van presentar una denúncia.
També és de veres que a l'abril de 2012 van presentar una denuncia sobre la gestió de l'entitat pública de sanejament i al mes es va arxivar.

Nosaltres sempre hem dit el mateix -ho va dir el vicepresident, i ho puc dir jo ací-, quan n'hi ha una demanda judicial, nosaltres col·laboració total en tots els procediments de la justícia, amb col·laboració plena.
¿Per què?
Perquè tenim de donar transparència, perquè tenim de donar tota la informació i que els jutges decidisquen i facen la seua funció.
Nosaltres en fem una altra.
Som el govern, un govern…, som el poder executiu.
(Veus) Això és el que fem, senyor Torró.
A més, té habilitat per a interrompre, senyor Torró.
Però és que és aixina.
És a dir, nosaltres el que fem és, en este cas, i vaig a referir-me a este cas, col·laboració total amb l'administració de justícia, col·laboració total.

I amb els grups parlamentaris també.
La senyora Martínez, la senyora Martínez ha vingut a demanar els contractes d'emergència, tota la documentació que ha vullgut demanar, l'ha tinguda al seu abast.
I quan ho han fet -no sé si ho han fet anys enrere altres grups-, altres grups parlamentaris, també se'ls haurà donat la informació, com exigix el Reglament de Les Corts.
Però nosaltres en…

Jo, torne a dir-li, senyor Torró, EPSAR no és EMARSA, EPSAR no és EMARSA.
És cert, n'hi han dos persones que van estar treballant en actiu en l'entitat pública de sanejament, que estan imputades en el cas d'EMARSA, però no vullc que això afecte ni a la gestió que estem duent ni a la resta de treballadors que estan en estos moments en l'entitat.
I per això ja, per principi, jo diferencie: l'entitat pública de sanejament d'aigües residuals no és EMARSA.
I, per tant, no es pot clavar tot al mateix sac.

N'hi han dos persones que estan imputades.
.
.
(Veus)

El senyor president:

Por favor, señora Mollà, aparte de no estar usted en el uso de la palabra, tenga a bien, si le parece y su educación así se lo eleva, el respetar el uso de la palabra.
Sí, señora Mollà, es que lo suyo es reiterativo y ya llega a ser un caso un poco especial.
(Veus) ¿Vale?

Siga usted, señor secretario.

El senyor secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

A vore.
Bé, també la senyora Crespo ha fet referència sobre per què l'advocacia de La Generalitat… No li puc respondre, senyora Crespo.
L'advocacia de La Generalitat haurà pres les decisions que en el procediment judicial haja considerat oportunes.
Ni ho conec, ni conec el procediment.
I, per tant, seria, per la meua part, una gosadia pronunciar-me…

El senyor president:

Señora Mollà.
.
.
Perdone, señor secretario.
Señora Mollà, la segunda vez que le… (Veus) No, no.
(Veus) Por favor, señora Mollà y señora Sol, no hablen cuando estén en el uso de la palabra cualquiera de las personas, por favor.
¿De acuerdo?

Continúe.

El senyor secretari autonòmic d'Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

I per últim -a vore-, jo no vaig a tapar mai res, ni el vicepresident va a tapar mai res, absolutament res.
Repetisc, la nostra voluntat és la col·laboració total amb la justícia.

I, per últim, i ja per resumir, en el tema -repetisc-, de l'afinitat política -li ho he dit abans en la compareixença i li ho he dit en el primer torn de rèplica-, nosaltres no ens menegem per criteris d'afinitat política, ens mene… ¡Home!
, si n'hi ha molta gent del Partit Popular, serà perquè la societat ho té, no ho sé, no per altre motiu.
Però ninguna…, en esta empresa pública de sanejament d'aigües residuals, no n'hi han criteris d'afinitat política per al desenvolupament d'un lloc de treball, siga l'afinitat política en qualsevol responsable polític d'un o altre partit.
Li ho torne a repetir: no mirarem ni mirarem eixa situació.

I, per la meua part, res més, senyor president, senyors diputats.

El senyor president:

Muchas gracias, señor secretario, señor Vañó.

Interrumpimos un minuto para despedir al señor secretario autonómico.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Proposició no de llei sobre la dotació d'una figura de protecció a la rambla Salada per a preservar la seua riquesa hídrica, ambiental i històrica, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 62.
506, BOC número 188)

El senyor president:

Continuamos con el punto cuarto, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la dotación de una figura de protección a la rambla Salada para preservar su riqueza hídrica y ambiental, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Para ello, tiene la palabra, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

La rambla Salada es un patrimonio hídrico y natural de gran valor que discurre entre los municipios de Albatera y Orihuela.
Las aguas subterráneas dan origen a esta rambla, que, dado su origen salado, oxida los materiales por los que fluye y conforma así un original paisaje y una peculiar flora.
La rambla cuenta también en sus bordes con diferentes manantiales salinos.
Además, discurre por un valle de origen triásico en el que destaca el calizo vertical denominado El Cuchillo, que cuenta con una serie de ventanas originadas por la erosión y que permiten contemplar todo el valle de la Vega Baja.

Asimismo, en la rambla Salada existen diferentes acueductos del siglo XVIII, que se construyeron para transportar el agua hasta el municipio y que suponen un valor añadido a este canal singular de diverso origen salino.
En la actualidad, esta zona, calificada como ruta azul por la diputación de Alicante, se encuentra en peligro, ya que se está estudiando la posibilidad de ubicar aquí la planta de tratamiento de residuos correspondiente al plan zonal 17, una actuación que comportaría una probable contaminación de la rambla y de todo el paraje que la rodea.

Por todo ello, presentamos una propuesta de resolución que reza: «Las Cortes Valencianas instan al Consell a que dote de una figura de protección a la rambla Salada, tal y como contempla la Ley 94/2011, para preservar su riqueza hídrica, ambiental e histórica.
»

Queremos ilustrarles del porqué es importante la rambla Salada.
Como decía la exposición de motivos, es una zona de especial valor ecológico y paisajístico de las comarcas de Alicante, ya que cuenta con singulares manantiales de sal que contrastan con los terrenos rojos arcillosos.
Además, en el calizo vertical por el que trascurre se han conformado una serie de ventanas, como decíamos, por efecto de la erosión, que también les dan un carácter especial y de valor paisajístico.
Se suman a esto los acueductos del siglo XVIII, como hemos dicho, construidos para transportar el agua y que suponen también un importante patrimonio histórico y cultural.

La flora de la rambla Salada es especialmente peculiar, porque en pocos sitios nos encontramos con un nacimiento de agua natural junto a un manantial de sal.
Por eso, aquí nos encontramos con plantas como la acelga de salobral, el amacho, las siemprevivas o el rabo de lobo.
Hay fauna que habita la rambla Salada, como el águila perdicera, búhos reales, hasta reptiles incluidos en el catálogo especial de especies amenazadas.
Además, hay que recordar que el vertedero que se prevé está en el mismo paraje del Cocón, junto a la rambla Salada.
Es además un enclave natural de la provincia de Alicante que está reconocido por parte de la Diputación de Alicante en su guía de rutas azules, una publicación que, en palabras de la misma presidenta, Luisa Pastor, destacan por su interés hidrológico, belleza y accesibilidad, es un recorrido en clave natural en la provincia de Alicante que se visita por muchísimos excursionistas que destacan el valor ecológico y paisajístico de la rambla.

En la guía que comentábamos de rutas azules, la diputada provincia y ex alcaldesa de Orihuela, muy amiga del diputado presidente de estas.
.
.
, de esta comisión, Mónica Lorente, aseguró que esta publicación permitiría a los alicantinos y a las personas que nos visitan conocer pormenorizadamente la relación de esta tierra con el agua al tiempo que disfrutar de la belleza de nuestros parajes y de nuestro patrimonio hídrico, unos aspectos que cada día más atraen al turista internacional, que siempre exige algún aliciente más -el aliciente debe de ser para el Partido Popular un vertedero.

¿Cómo puede afectar la construcción del vertedero en esta zona?
Pues, la zona prevista para ubicar el vertedero está a solo 800 metros de la rambla Salada y a un escaso kilómetro del área de la serra de Crevillent, que discurre en buena parte por el municipio de Albatera, que está clasificado por LIC, lugar de interés comunitario, y ZEPA, zona de especial protección para las aves.
Por tanto, es obvio que cualquier posible filtración de lixiviados afectaría a zonas de alto valor ecológico, y alguno podría preguntarse ¿hay posibilidad de que existan lixiviados?
Pues, bueno, teniendo en cuenta el caso de La Murada y el de los vertederos de la provincia de Alicante, es obvio que sí, solo hace falta hacer una visita por La Murada.

Además, hay que recordar que las infraestructuras del vertedero se ubicarían en misma zona donde actualmente se encuentran los canales del Taibilla, de los que beben hasta tres millones de personas durante los meses de verano.
Por tanto, una posible filtración a los canales, que ya ha pasado, roturas que han habido en municipios como Orihuela, podría tener graves consecuencias para la salud humana.
Asimismo, hay numerosas fincas de explotación agrícola en la zona, nada beneficioso, la verdad, instalarles un vertedero, pues, bueno, pegado a estas fincas, y todos sabemos lo que hay detrás de esta cuestión, y lo que hay detrás es un apellido, Enrique Ortiz, además, muy agradecido con algún diputado de estas Cortes, como Luis Díaz Alperi, incluso de la diputada que ha recibido regalos de este señor, que tenemos presente en esta comisión, y una trama corrupta, que se llama Brugal.
Es lo que hay detrás de la instalación en Albatera y a 800 metros de la rambla Salada de este vertedero.

¿Ha elaborado la conselleria o el consorcio de residuos del plan zonal 17 algún informe sobre la riqueza ecológica de esta zona y la manera en que puede verse afectada por la construcción del vertedero?
Debería ser preceptivo, debería ser algo que al Consell le estuviera quitando el sueño.
¿Lo han hecho?
Pues, parece ser que no.
Es increíble que no se paralice un proceso que está siendo investigado en el marco de un caso de corrupción como es el de Brugal.
¿Qué intereses hay para seguir tramitando esta barbarie?

Las diferentes sentencias judiciales hablan de que el vertedero se tiene que ubicar en la solución base, pero no dice Albatera concretamente, ni se tiene en cuenta si los informes elaborados por la adjudicataria para esta solución base se ajustan a la realidad del terreno o no, porque eran copia, en muchos casos, de terrenos diferentes, se hacían copias sobre los informes que se elaboraban de los terrenos, cuando se estaba hablando de terrenos totalmente diferentes.
Torremendo tiene los informes de los terrenos, los mismos que los del terreno de Albatera.
¿Cómo es posible para terrenos diferentes?
¿Eso se lo ha preguntado la conselleria, una de las cuestiones para echar marcha atrás en cuanto a la adjudicación a la UTE Cepsa-Ortiz de esta construcción?

La UTE Cepsa-Ortiz, de hecho, reclamó ayer mismo que la conselleria de medio ambiente acuerde la expropiación forzosa por el procedimiento de urgencia de los terrenos en los que se prevé ubicar el vertedero de Albatera y la planta de transferencia de Cox.
¿Va a ceder la conselleria a las reclamaciones de la UTE o va a atender a las peticiones de los vecinos?

Hay que recordar que las plataformas.
.
.
, las diferentes plataformas surgidas en Cox y Albatera que aúnan no solamente a la sociedad civil, sino a la económica y a la política de estos municipios, viajan incluso mañana a Bruselas para lograr el apoyo de los diferentes dirigentes comunitarios ante el desamparo que encuentran del Partido Popular tanto en la diputación como en el Consell, en la conselleria de medio ambiente.

Es bastante escandaloso que, ante la reclamación que hace la UTE Cepsa-Ortiz en esta petición que hizo ayer para que se hiciera esta expropiación forzosa a través de un escrito que se registró en el consorcio comarcal de residuos, se indique por la propia empresa que la expropiación forzosa es la única vía para cumplir la encomienda de su contrato, a la vista de que ninguno de los propietarios de este suelo ha accedido a vender o alquilar las parcelas.
Pero es que Albatera puntuaba también porque la empresa decía que tenía los terrenos y, por tanto, ¿cómo es posible que, si la propia empresa admite que ninguno de los propietarios ha accedido a vender o alquilar, no se les quite esa puntuación a los terrenos de Albatera, a los terrenos colindantes a la rambla Salada, para ubicar este vertedero?

Es, la verdad, bastante escandaloso que incluso hayamos podido comprobar y leer las declaraciones públicas del director general de Calidad Ambiental, el señor Vicente Tejero, que fue quien, parece ser, le marcó el camino a la UTE de Cepsa-Ortiz, porque dijo en unas declaraciones que el Consell podría expropiar el suelo de Albatera y de Cox, ya que una planta de tratamiento de residuos se considera una instalación de interés general al mismo nivel que una depuradora.
¿Se puede aceptar este atropello?
, ¿se puede aceptar que el propio director general de Calidad Ambiental le está haciendo el trabajo sucio al señor Ortiz y a la UTE?

En vez de cuestionarse si la puntuación de Albatera respecto a su terreno estaba mal hecha, si los informes sobre el terreno estaban copiados de otros terrenos que no tenían nada que ver, como los que he mencionado, ¿le hacen el trabajo sucio a la empresa?
, es decir, ¿le abren el camino a la empresa?
Pues, claro, cómo no, Brugal el mucho Brugal, Brugal era financiación ilegal del Partido Popular, Brugal era dinero en negro para miembros del Partido Popular, Brugal era el empresario amigo del Partido Popular, Brugal es Gürtel también, porque Ortiz comparte con ustedes estos casos de corrupción.
Y la verdad es que Brugal es mucho Brugal.

Yo no sé si guardar la esperanza de que se vote a favor de esto después de que hayan aquí miembros que han estado en la Diputación Provincial de Alicante que han votado a favor de este atropello, gente que se ha beneficiado de la amistad con Enrique Ortiz gracias a regalos de pisos, etcétera, o incluso de personas que son del municipio de Orihuela y que han vivido también esta trama corrupta en su máximo exponente y que nunca han hecho ningún tipo de declaración para tachar y reprobar a aquellos que han.
.
.

El senyor president:

Vaya terminando, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
instalado la cama de corrupción Brugal en las basuras de esta comarca, y todo por el beneficio político y personal del señor Ortiz y del Partido Popular.

Espero que esta proposición no de ley salga adelante, a pesar de esta incertidumbre que me queda (inoïble) .
.
.

El senyor Torró Gil:

Bé, nosaltres hem presentat una esmena que no té per objecte, en absolut, canviar res del que es diu en la.
.
.
, ni del que es demana en la proposició no de llei, sinó, en tot cas, completar-la, per a que, fonamentalment, el paper que té de jugar la figura de protecció que es demana, vull dir, puga ser més efectiva, ¿no?
, i és l'establiment d'un corredor ecològic, ¿val?

Efectivament, com ha dit la senyora Mollà, quan ha presentat.
.
.
, quan ha defés la proposició no de llei, efectivament, ja n'hi ha sobre la major part.
.
.
, i sobretot sobre la capçalera de la rambla Salada, ja n'hi ha una.
.
.
, ja té una protecció des de 2006, que és un LIC, el LIC Serra de Crevillent, i també hi ha una ZEPA de les serres del sud d'Alacant que també inclou eixa capçalera i, per tant, eixa protecció ja existix parcialment, encara que, des del nostre punt de vista, és absolutament insuficient per al conjunt de la rambla.

Estem parlant d'un paisatge.
.
.
, jo m'he molestat (soroll de papers) en baixar un parell de fotos d'Internet per a que el que tinga curiositat puga vore de què estem parlant, ¿val?
, que és un paisatge realment espectacular.
.
.
, un paisatge espectacular sobretot geològicament, perquè (inintel·ligible) .
.
.
la combinació de roques permeables amb zones impermeables fa precisament que aparega.
.
.
, que eixa sal que.
.
.
, l'aigua quan corre escarba per baix i la trau després en les zones d'aflorament, i per això es diu la rambla Salada, i l'aigua que s'utilitza ahí no és potable, cosa que obliga a una sèrie d'obres hidràuliques, ¿eh?
, algunes de les quals se citen en la proposició no de llei per a que almenys part d'eixa aigua puga ser reaprofitada, i que, efectivament, es troba amenaçada per les infraestructures que en estos moments.
.
.
, algunes ja existixen, ¿eh?
, la rambla Salada es troba molt a prop.
.
.
, una part de la rambla Salada es troba molt a prop del famós abocador que està enverinant ja i des de fa molt de temps la Vega Baixa i que amenaça els mateixos canals del Taibilla, però també es troba a prop de llocs on es pensa, d'alguna forma, o està projectant-se la creació d'infraestructures de plantes de residus que són, evidentment, molt negatives per a protegir el paper.
.
.
, el valor ecològic i ambiental i paisatgístic de la rambla, i, sobretot, el seu paper com a connector ecològic, ¿val?

Per això, nosaltres hem plantejat eixe fet que s'afegixca que s'establixca en eixa protecció un corredor ecològic, precisament per a salvaguardar eixos valors i, sobretot, protegir les zones properes a la llera de la rambla, que és a on realment estan produint-se les agressions ambientals.

Jo vull.
.
.
, no sé si exactament si la foto esta és de la zona que jo vaig poder visitar, però sí que vaig poder visitar zones com les que es veuen ací, i els camps eixos de llimeres que es poden apreciar, que estan situades, com si diguérem, penjades damunt de la rambla, no sé si són eixos, insistixc, però jo he estat en camps de llimeres d'ahí que estan absolutament fets sobre un llit de terra en la qual, bàsicament, la seua principal composició són residus.
.
.
absolutament il·legals, perquè la major part d'ells eren residus sanitaris, i això està produint-se en estos moments ja, damunt d'esta zona.
Ja sé que no és esta zona en concret, val, però sé que.
.
.
la vaig tirar, la foto, perquè il·lustra clarament la zona de què estic parlant perquè el paisatge és molt semblant al que està veient-se ací.

Per tant, jo espere que s'aprove esta proposició no de llei, perquè el que es demana és la protecció ambiental i paisatgística d'una zona molt concreta.
I al mateix temps espere també que d'alguna forma amb el vot, que espere que siga favorable, es pronuncien les Corts Valencianes en contra de l'abús que està fent-se amb el tema dels residus a la zona de la Vega Baixa, un abús que evidentment té interessos particulars molt concrets, i que jo estic segur, estic segur que la majoria dels membres del Partit Popular a l'hora de votar posaran els interessos de la protecció d'esta zona per damunt dels interessos que es deriven dels interessos particulars de negoci a través d'estes plantes de reciclatge que estan generant un autèntic desgavell en la zona i que estan posant en perill, ja no només el paisatge o el medi ambient en general d'espècies protegides, etcètera, sinó inclús la pròpia salut dels habitants d'extenses zones de la Vega Baixa.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor president:

Gràcies, senyor Torró.

Tiene la palabra, señora Martínez.
(Veus)

Pues tiene la palabra, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Nosaltres, des de Compromís, acceptem l'esmena perquè entenem que millora el text de la proposició no de llei que avui presentem.
I, per tant, esperem que siga amb este afegit també susceptible de ser votat a favor per la resta de grups parlamentaris.

El senyor president:

Muchas gracias.
(Remors)

Señor Martínez.

El senyor Martínez Juan:

Muchas gracias, presidente.

Vaya por delante el apoyo del Grupo Socialista a la proposición no de ley con la enmienda aportada por Izquierda Unida.

La protección y conservación del medio ambiente es un problema que nos afecta a todos y a todas, y, por tanto, es de vital importancia en la protección de determinados espacios, como se contaba, y en este caso la rambla Salada con mayor motivo.

Sabemos todos que dispone, como se ha mostrado, un reconocido valor ecológico y ambiental, como indican los documentos que se están aportando, y sobre todo como también indica la Diputación de Alicante en la descripción de sus rutas para visitar; la propia Diputación de Alicante es la que incluye este espacio como una de las seis rutas azules, como ya se decía también en la exposición que ha hecho la señora Mollà, y la describe como un verdadero escaparate verde de turismo en Alicante.

Pero también debemos de tener en cuenta que se puede convertir en la puerta de atrás de un vertedero comarcal, un vertedero que vale la pena repetir que está teniendo todo el rechazo de la zona, entre otras cosas porque no está demasiado clara su instalación y también porque está, como se ha dicho también, involucrada en casos judiciales, que creo que todos recordamos.

La rambla Salada ya se dice que es un gran tesoro geológico, está escondida en la sierra de Albatera, y es un patrimonio de todos los valencianos.
Y en este caso se vería afectada, dada la proximidad, como se decía, de la zona del vertedero proyectada y todo también cerca de la sierra de Crevillent, donde existe pues una microrreserva de la flora de la rambla de las Ventanas, también hay una… también creo que se decía por parte del señor Torró, una inminente proximidad de una zona especial de protección de aves y sobre todo dentro de un enclave que ya está muy presionado por una cantera que explota recursos minerales de una zona a escasa distancia de la zona.

Así pues, nos hacemos eco de las demandas de estos pueblos que piden que se respete y que se proteja la zona de la rambla Salada, una sociedad que yo creo que quiere defender nuestro patrimonio y unos pueblos que piden esa figura de protección de la rambla Salada.

Instalar cerca de la rambla Salada un macrovertedero puede incrementar todavía más los problemas que surgirán con la nueva instalación.
Y es más que evidente que los problemas que generaría la puesta en marcha de esta planta en el municipio afectarían directamente al paraje natural que se vería gravemente afectado por la instalación.

También, y como también ya se ha comentado, el problema de los lixiviados agravaría la situación, porque cualquier vertido, cualquier accidente en la zona afectaría de manera muy significativa a la rambla Salada, contaminando incluso lo que es este espacio.

Yo creo que no podemos permitir que algunas personas, algunas entidades pasen por encima de la salud de las personas para obtener una mayor rentabilidad.
Y esto yo creo que no lo podemos permitir.
Estábamos hablando en este caso, como ya se ha dicho también, de otros ejemplos en donde la falta de control de La Generalitat, como es en La Murada, en Alcora, que hablaremos después, o en Campello, son problemas derivados de la falta de control.

Nosotros pensamos que la ubicación del abocador en esta sierra no tiene sentido, y sobre todo que podría afectar gravemente a una zona, a un privilegio que tenemos los valencianos, como es la rambla Salada.
Y esto lo único que puede demostrar es la falta de control que está teniendo la política de residuos de la Conselleria de Medio Ambiente.

Es más, por las noticias que tenemos, sabemos que la Comisión Europea tiene previsto solicitar a La Generalitat el Plan de gestión de residuos de 2013 a fin de examinar si cumple la normativa comunitaria.

Dicho esto, nuestra obligación es, señorías, ver de qué manera protegemos un espacio como la rambla Salada y hacer que los espacios de nuestra comunidad, de nuestro país, puedan ser disfrutados por nuestros hijos.
Y por eso, desde el Grupo Socialista, apoyamos la proposición no de ley presentada por el Grupo Compromís.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Martínez.

A continuación, tiene la palabra el señor Zaragozá.

El senyor Zaragozá Fernández:

Muchas gracias, señor presidente.

Buenas tardes, señorías.

No seré yo quien le quite la belleza o lo natural que pueda tener la rambla Salada, que seguramente la tendrá, que he podido ver al respecto para preparar esta intervención.
Quiero decirles, en principio, que vamos a rechazar esta PNL que presenta basándonos en la exposición de motivos que le voy a hacer a continuación.

Creo que debemos diferenciar dos aspectos: uno es la figura de protección que ustedes solicitan para la rambla Salada; y otra es lo que es una planta de tratamiento en esa zona.

Quiero recordarles que el proyecto de planta fue aprobado en 2005, en el plan zonal 17; que para que pueda ser aprobado esto tiene que pasar por un informe de impacto ambiental, y también lo había, que lo pasó también en el 2005; y quiero recordarles que todos estos informes son supervisados y revisados, pero sobre todo supervisados, por técnicos de la Conselleria de Territorio, Medio Ambiente y Agua.

Por lo tanto, para mí tienen un grado de fiabilidad bastante grande como para que se puedan atribuir o atrever a decir que en sede parlamentaria, que aquí lo que se está pretendiendo es velar por los intereses de unos particulares.
No, ya le digo que no seré yo el que le quite lo que merezca la rambla salada.

Pero sí quiero decirle que para la valoración ambiental del territorio de la zona 17 se han tenido en cuenta el LIC sierra de Crevillente, la cueva del Perro, la sierra de Callosa de Segura, sierra de Orihuela, sierra de Escalona y Dehesa de Campoamor, dunas de Guardamar, lagunas de la Mata y Torrevieja, cabo Roig, rambla de las Estacas, ZEPA de las lagunas de la Mata y Torrevieja.
Es decir, parques naturales de las lagunas.
Es decir, se ha tenido en cuenta en qué zona.

Y después tengan en cuenta una cosa, no olviden que para poder realizar un proyecto de estas características tiene que haber un proyecto de gestión, y que está basado sobre todo en unos estudios previos.
Y en esos estudios previos también están los LIC, las ZEPA, es decir, las zonas especiales de protección de las aves.
Es decir, hay un elenco importantísimo de cosas que se tienen en cuenta, pero sobre también a nivel de permeabilidad del suelo, es decir, se hacen estudios geológicos, hidrogeológicos, hidrológicos, para ver que el terreno efectivamente es el adecuado.

Por lo tanto, no debemos de unir dos cosas.
Es decir, tenemos una Ley de residuos de la Comunidad Valenciana, tenemos el PIR, que es el desarrollo de esa ley, y después a más, tenemos diecisiete planes zonales en concreto para que podamos desarrollar y podamos poner un marco y un método a ese tratamiento de los residuos que en la provincia de Alicante, en toda la Comunidad Valenciana, pero sobre todo en el plan zonal diecisiete, que es el que pudiera afectar a esta rambla Salada.

No olviden que tiene una protección ya de por sí.
Es decir, el dominio público hidráulico ya no permite que se creen, que se construyan, ningún tipo de infraestructuras que pueda estar muy cercana o en sus márgenes donde pueda haber una lámina de agua.

Por lo tanto, estamos hablando que en el dominio público hidráulico ya está la nueva figura de protección y que además el plan zonal establece varias figuras de protección con estudios de todo tipo para evitar que pudiera haber algún tipo de desastre ecológico o contaminación, y desde luego de poner en peligro la salud humana.

Yo si alguien está haciendo algo mal o ha hecho algo mal, debemos de reducirlo y debemos de eliminarlo, y que tengan las responsabilidades que deban de tener.
Y si está en vía judicial, cuando hay una sentencia que recaiga sobre él ese delito medioambiental que haya podido o se esté produciendo en estos momentos.

Pero no por ello vamos a darnos por vencidos.
Tenemos una herramienta que es muy sólida, que es la Ley de residuos de la Comunidad Valenciana, y tenemos un desarrollo en el PIR y en los planes zonales.
Y tenemos una conselleria que debe velar y está velando porque eso se haga de forma correcta.
Y tenemos unos técnicos y unos jefes de servicio y de negociado que tienen una autoridad sobre aquello que están diciendo que es correcto y que está bien.

Y además ya estábamos haciendo los estudios que debemos de hacer con el impacto ambiental, con la DIA, pero sobre todo que veamos que efectivamente está bien.
Los parques naturales, la microrreserva, los catálogos de zonas húmedas.
Es decir, eso se tiene en cuenta en el análisis territorial para la selección de zonas aptas para la implantación de infraestructuras.
Es así.

Y, en cualquier caso, lo que debemos ver es qué valores reúne la rambla Salada en materia de hábitats y de especies animales y vegetales.
Es decir, tenemos eso hecho, sabemos.
Desde luego no está dentro de las figuras de protección que tiene la Comunidad Valenciana, la Generalitat valenciana en todo el territorio de la Comunidad Valenciana.

Y quiero recordarles que tienen una protección de un 40% de todo su territorio, un 40%, que no sé si habrá muchas comunidades que lo puedan tener.

Pero, no obstante, si hay que darle alguna figura de protección a la rambla Salada, una de las figuras que podría ser y que podrían solicitar los ayuntamientos es el de paraje natural municipal.
Esa es una de las figuras que puede tener ahora mismo, porque en el resto de figuras en el mapa de la Comunidad Valenciana, en los estudios realizados por los técnicos, no hay ninguna figura, no contempla que tenga un especial interés para que pueda…

El senyor president:

Vaya concluyendo.

El senyor Zaragozá Fernández:

…-enseguida acabo, señor presidente-, que tenga un especial interés.
Lo que sí que tenemos que hacer es velar porque ahí no haya ningún nivel de contaminación.
Y esto está asegurado por el dominio público hidráulico, que no va a permitir que haga ningún tipo de infraestructuras donde hay una lámina de agua, y después por la propia Ley de residuos de la Comunidad Valenciana, que establece muchísimas figuras de protección para todas…

El senyor president:

Gracias.

El senyor Zaragozá Fernández:

…las zonas especiales de protección de esa zona en concreto donde está la rambla Salada.

Muchísimas gracias, señor presidente.

El senyor president:

Turno de réplica, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Señor Zaragozá, me llama la atención porque usted ha dejado por los suelos lo de que vale más el remedio que la enfermedad cuando ha dicho que, bueno, que ahí está la vía judicial y que caiga sobre quien tenga caer los delitos medioambientales que puedan sucederse ahora mismo.

Es decir, usted mismo está entendiendo que puede ser que haciendo y siguiendo el trámite de esta concesión que se ha hecho a la UTE Cespa-Ortiz, se vaya a cometer delitos medioambientales y que la justicia actúe cuando tenga que actuar.

Claro, más vale el remedio que la enfermedad.
No, para el Partido Popular no.
Es decir, dejar hacer, hacer un daño medioambiental, luego que la justicia dictamine algo que no será sustituible, eh, porque ya se ha hecho un daño a este tipo de parajes y a estos municipios que están diciendo hoy que se actúe hoy, antes de que se haga el daño.

Y la verdad es que me preocupa muchísimo que ustedes como partido y en traslación como gobierno, efectivamente, dejen hacer y dejen que se atropelle el medio natural, los recursos naturales, los paisajes, como la rambla Salada, de esta manera, ¿eh?
, y que luego venga a poner orden un juez.
Porque ustedes esto de ordenar las cosas y hacer la política para el beneficio de todos los ciudadanos y ciudadanas, no.
La política para beneficio de unos cuantos y luego la justicia, si les pilla, pues les ha pillado.

Porque, efectivamente, mire, a mí que usted me venga a decir que si es que nosotros estamos diciendo que los técnicos tienen la culpa, que es lo que ha insinuado… Mire, los expedientes de cooperación también iban firmados, ¿sabe?
, y ustedes le están pidiendo once años de prisión al ex conseller Rafael Blasco.
Así que no me venga con historias, que nosotros sabemos de sobra que las firmas de los expedientes no las hacen los técnicos, sino los directores generales que ustedes ponen a dedo y, efectivamente, hacen lo que dice el conseller o el político de turno del Partido Popular.
Porque esos expedientes estaban todos firmados y pagados, y el dinero se desviaba.

Y, por tanto, no hable de los técnicos, que aquí yo no estoy hablando de los técnicos.
Los técnicos habrán hecho su trabajo y ya… Algún día, a lo mejor, sabremos hasta qué punto ese trabajo se tiró a la basura y se hizo la orden de seguir y seguir y seguir un proceso manchado por uno de los mayores casos de corrupción que hemos vivido y que estamos viviendo en la Comunidad Valenciana, con dos municipios que están diciéndoles a ustedes, sus representantes económicos, sociales y políticos, que no quieren este tipo de instalaciones:

Está en Cox, en un polígono industrial a las puertas del municipio, al lado de los hoteles que tiene el municipio.
¡Es una cosa…!
Y ustedes quieren instalarle allí la planta de transferencia.

En Albatera, a ochocientos metros de la rambla Salada.
¡Oiga!
, que es que la rambla Salada es esto verde, y ustedes lo quieren plantar aquí.
Si me dicen ustedes que estos ochocientos metros no va a haber afección, pues, bueno, es que es para…, no sé, echarse a reír por no llorar.

Después, encima, estamos hablando de copias de informes que hizo el señor Ortiz para presentarse al concurso, utilizando en terrenos diferentes los mismos informes.
Es que ustedes no se han parado a plantear si la UTE les engañó cuando presentaron las ofertas de los diferentes sitios donde ubicar este tipo de instalaciones.
Porque, ¿cómo es posible que en terrenos diferentes se copien literalmente los informes sobre los terrenos?

Encima, ustedes puntuaron…, se puntuó Albatera como un sitio que podía ser contemplado para ubicar el vertedero por disponer de los terrenos.
Es que se les dio puntuación por disponer de los terrenos.
Y ahora resulta que el señor Ortiz, la UTE, les manda a ustedes, al consorcio provincial de residuos, les manda un escrito diciendo: «Como ningún propietario me quiere vender o alquilar, oiga, Consell -que es tan amigo mío y cada vez que yo necesito algo los tengo a ustedes porque, si no, mire, tiro de la manta-, les voy a pedir y exigir que la única vía sea la expropiación forzosa.
» Es decir, es que ustedes les quieren quitar además el terreno a los propietarios, cuando ustedes puntuaron porque se suponía que tenían la disponibilidad del terreno… Es que, si le quitan esa puntuación, Albatera baja del lugar de preferencia.

¿Ustedes se dan cuenta de que le están haciendo el trabajo sucio a un empresario impregnado de corrupción y que se lo están haciendo por una cuestión, que ya la verdad es que no engañan a nadie, y es porque este empresario impregnado de corrupción les tiene a ustedes cogidos del cuello?
Porque, efectivamente, en los casos donde ha habido financiación ilegal del Partido Popular, sale el señor Enrique Ortiz en mayúsculas.
Era el gran empresario financiador del Partido Popular.
Ése es el gran problema, que si le tocan ustedes la moral a Enrique Ortiz, Enrique Ortiz les toca la moral a ustedes y, a lo mejor, se lleva a alguno por delante.
Y, claro, pues, bueno… Y, de paso, pues, habían prebendas, ¿no?
, y regalitos y porque…, pues, bueno, un Mini y una casita y tenerlos todos contentos.

Miren, ustedes dirán lo que quieran.
Lo que van a hacer hoy aquí, votando en contra de esto, es un atropello, un atropello medioambiental, un atropello social a los vecinos y un atropello político por dar amparo a un caso de corrupción y a un empresario que debería estar tachado directamente de cualquier tipo de actuación pública en manos de los poderes públicos, en este caso del Consell.

Pero ustedes quieren seguir igual.
Pues, bueno.
Efectivamente, al final, la justicia, pero también los vecinos…

El senyor president:

Vaya terminando, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

…les pararán los pies a ustedes.

Nada más.

Gracias.

El senyor president:

(Inoïble) … de réplica.

El senyor Zaragozá Fernández:

Gracias, señor presidente.

Yo no que se estén cometiendo delitos ahora, lo ha dicho usted, (veus) lo está afirmando.
Yo he dicho que si alguien está cometiendo un delito ahora, que la justicia recaiga sobre él y que recaiga con todo su peso, eso es lo que yo he dicho, por dejar las cosas en su justa medida.

Veníamos aquí a tratar el tema de rambla Salada y de si era o no perjudicial que pudiera haber una planta de tratamiento cerca de ella.
Y yo imaginaba que vendríamos a traer elementos de juicio suficientes como para poder discernir si, efectivamente, era así o no.
Y usted quiere entrar solamente porque le gusta el tema y porque se siente cómoda, seguramente, o porque ignora el tema que iba a tratar hoy y no tiene más elementos de juicio y quiere entrar usted en la corrupción, en lo cual yo no voy a entrar, más que para decir lo siguiente:

Aquella persona que haga cosas que no son adecuadas y que estén dentro de un proceso judicial, que recaiga sobre él lo que deba de recaer.
Punto.
Y no soy yo quién para opinar si debe ser en un sentido o en otro; que recaiga todo el peso que deba de recaer.

Yo lo que les estoy diciendo a ustedes y a usted en este caso, en este momento, es que, primero, yo no sé si usted le debe algún favor a alguien.
(Veus) Yo no sé si usted le debe algún favor a alguien o a algún empresario, no lo sé ni se lo voy a preguntar, porque me parece de mala educación, (la senyora Mollà, amb el micròfon desconnectat, diu: «A nadie.
») me parece de mala educación.
Le puedo asegurar, le puedo asegurar que yo no, le puedo asegurar que no.

Entonces, lo que sí que le puedo decir es que hay una figura por la cual se podría obtener que…, una figura de protección.
Y de hecho, de hecho, el alcalde de Albatera, el 4 de julio de 2013, solicitó al Ayuntamiento de Orihuela, de Orihuela -que quiero recordarle que está gobernado por la Izquierda Plural, no por el Partido Popular-, le pidió precisamente: el Ayuntamiento de Albatera está interesado en iniciar los trámites administrativos para la recalificación de la zona de la rambla Salada como microrreserva, paraje protegido o figura análoga medioambiental, dentro de las figuras de protección ambiental existentes en la Comunidad Valenciana, recogidas como espacios protegidos.
La que podría prosperar, desde el punto de vista de los condicionantes y valores territoriales y ambientales es la de paraje natural municipal, que es la que yo le he dicho anteriormente.

Bien, esto fue el 4 de julio, al ayuntamiento progresista de Izquierda Plural.
Hasta la fecha de hoy, no se ha contestado.

Es decir, a ustedes el medio ambiente les importa de aquella forma, de aquella forma.
Es decir, a ustedes se les hace una solicitud para poder proteger (veus) aquello que están trayendo aquí, aquí, a sede parlamentaria, (la senyora Mollà parla amb el micròfon desconnectat) para que podamos crear…

El senyor president:

Señora…

El senyor Zaragozá Fernández:

…una figura de protección…

El senyor president:

Perdone, perdone un momento, perdone un momento.

Señora Mollà, se lo voy a decir por activa, reflexiva, en la lengua de Miguel, en castellano o en cristiano, como usted quiera.
(La senyora Mollà diu: «Faça-ho en la llengua de (inintel·ligible) …» Veus)

Mire, yo no quiero ser el causante de un mal rollo, por decirlo de alguna forma.
Pero, si usted no guarda el mismo respeto que le tenemos los demás a usted, tendremos que apartarla del grupo, ¿vale?
Eso significa que la voy a expulsar la próxima vez que hable, porque le he llamado ya dos veces la atención.
(La senyora Mollà diu: «No.
Registrado no…»)

Bueno, pues, mire, le voy a llamar la primera, si le parece.
Y, por favor, por favor, si ha servido de algo el dinero que en su día su padre empleó en la educación, sea respetuoso con los componentes de esta comisión.
(La senyora Mollà diu: «Açò.
.
.
És que açò és insuportable.
») Le vuelvo a llamar…

La senyora Mollà Herrera:

Mire, vosté és un impresentable i jo li dic que retire ara mateix eixe tipus d'afirmació perquè jo ni me clave en sa mare ni en son pare!

El senyor president:

Vale, retiro…

Mire usted, usted me ha dicho…

La senyora Mollà Herrera:

Així que anem a intentar, anem a intentar no ser ací impresentables, eh?

El senyor president:

Mire, no vamos a ser impresentables.

Yo retiro lo que usted me dice, si se ha entendido mal.

Mire, mi intención no era otra que decirle a la señora diputada que usted no tiene el comportamiento del resto de los compañeros, (la senyora Mollà diu: «Molt bé.
Ja ho ha dit.
Ja ho ha dit.
Ja ho ha dit.
») de un lado y de otro.

Y lo que quiero decirle y demostrarle, por favor, es que no me vea en la obligación de tener que señalarme y decir: «¡Oiga!
, he tenido que echar a esta chica de Elche.
» (La senyora Mollà diu: «Però… Bé, però anem a vore…») Perdón, esta compañera.
.
.
Sí, sí, me ha dicho.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

Mire, ací sóc una il·lustre diputada, igual que vosté, eh!
Això de chica, compañera de Elche, s'ho estalvia, s'ho estalvia, per favor.

El senyor president:

La ilustre diputada.

Pues, exactamente el mismo respeto.
.
.
Fíjese usted, usted me ha mencionado en su discurso como el amigo de no sé quién, de otra señora, que también es ilustre diputada, (la senyora Mollà parla amb el micròfon desconnectat) que también es ilustre diputada, y yo he querido bajar a esa discusión.

Usted, por lo visto, viene aquí sólo a esto.
(Veus) Yo le digo y le conmino que si una vez más… Le he llamado la atención dos veces.
La próxima me va a obligar (la senyora Mollà diu: «No, no»)… Sí, sí, se lo digo.
Sí, dos veces, (veus) dos veces ya.
La próxima vez, se lo pido por favor, me veo en la obligación de que esta comisión, que siempre se desarrolla normal, excepto cuando usted viene…, ¿vale?
(La senyora Mollà diu: «Ai!
Vinga!
») Vale, pues, nada.

Siga usted, señor…, por un tiempo de 1 minuto 40 segundos que le quedaba.

El senyor Zaragozá Fernández:

Muchísimas gracias, señor presidente.

Yo le rogaría que no expulsara a la señora Mollà, porque me gustaría que me escuchara.
Así que, aunque haga un comentario, le rogaría que lo tuviera por bueno, dentro de ese talante democrático que debemos tener en sede parlamentaria.

Yo le decía, le decía, que hay una solicitud por parte del Ayuntamiento de Albatera, que está gobernado por el Partido Popular, que es uno de los municipios que pudiera estar afectado si se diera toda la casuística que ustedes están poniendo encima de la mesa de que falle todo y de que todo vaya mal porque intencionadamente se quiera ir mal, en el caso hipotético, eh!

Pero yo le quiero decir una cosa, la valoración -y no voy a entrar más en el plan zonal-, la valoración del plan zonal la realizan los técnicos, ponen las puntuaciones los técnicos.
Eso es así, por lo menos hasta donde yo conozco.

Por lo tanto, si los técnicos dicen dónde debe de ser… Y no olvide que hay una sentencia judicial que obliga a dónde se debe de colocar, dónde se debe de poner.
Y la sentencia la debemos de cumplir todos, y usted también.

Pero yo quiero acabar mi intervención como quería, que es que ustedes, los de izquierdas, defienden el medio ambiente siempre que ustedes no gobiernan en ese sitio.
Y, como están gobernando en Orihuela, pues, no obtenemos respuesta para ver si se puede buscar una figura de protección para la rambla Salada.
Y eso es una realidad, es así.
Está el escrito aquí, le puedo dar una fotocopia, y puede mirar en el registro de salida de Orihuela a ver si ha habido alguna contestación.
No ha habido ninguna.

Y, por lo tanto, me da vergüenza escuchar aquí algunos comentarios, muy atrevidos, por otro lado… Creo que merecemos un respeto todas las personas que estamos aquí.
Usted lo ha dicho, usted es insigne e ilustre; creo que nosotros también merecemos ese pequeño respeto por su parte, por lo menos yo cuando hable con usted.
Yo se lo tengo, yo se lo tengo.
(La senyora Mollà parla amb el micròfon desconnectat) Usted debiera…

El senyor president:

Vaya terminando.

Vaya terminando, señor diputado.

El senyor Zaragozá Fernández:

…-acabo enseguida señor presidente; deme treinta segundos porque me los ha quitado antes…, me los ha quitado no, no he podido disfrutar de ellos-.
Por lo tanto, debieran ustedes ponerse en contacto con el Ayuntamiento de Orihuela y decirles: «¿Ustedes están interesados en que la rambla Salada esté protegida?
¿Sí?
¿Y por qué no contestan a este escrito?
Contesten al día siguiente.
» Y, entonces, los dos ayuntamientos juntos podrán decirle a la conselleria: «¡Oiga!
, queremos proteger este espacio.
» La conselleria realizará…, los técnicos de la conselleria, los técnicos, realizarán el estudio pertinente y, si tiene los valores medioambientales, en fauna y en todos los conceptos que deban de ser, pues, lo tendrá.

Y no olvide que no se hará ninguna planta de tratamiento en ningún sitio que no sea el adecuado.
No debe ser así y yo seré el primero que lo defienda, yo seré el primero, sí, a pesar de su sonrisa, yo seré el primero.

Muchísimas gracias, señor presidente.

El senyor president:

Muchas gracias, señor diputado.

Pasamos a la votación.
Vamos a votar la PNL junto con la enmienda que se ha aceptado por la ponente.
¿Votos a favor?
(Se sent una veu que diu: «7») ¿3?
No me salen las cuentas.
6.
(Se sent una veu que diu: «1, 2, 3, 4, 5, 6 y 7.
El secretario vota.
») No, no, es que no pueden votar dos miembros de Compromís, señora secretaria.
Son 6 (Se sent una veu que diu: «¡Ah, perdón!
Sí.
Pues, he contado personas, no votos.
Perdón.
6.
») ¿Votos en contra?
9.
Abstenciones no hay.
Con lo cual, rechazada la PNL.

Pasamos al punto número 5 del orden del día, la toma en consideración… (Veus)

Continuamos con la comisión.
Pasamos al punto número 5 del orden del día… (Veus) Por favor.
(Veus.
Pausa)

Proposició no de llei sobre l'ampliació del catàleg ZEPA al territori valencià amb la inclusió adequada del catàleg IBA de SEO/Birdlife, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 63.
524, BOC número 190)

El senyor president:

(Inoïble) … al punto número 5 del orden del día, la toma en consideración de la proposición no de ley presentada por el Grupo Parlamentario Izquierda Unida.
(Veus)

Si son tan amables, señora Sol… Se lo pediría, por favor.

Grupo Parlamentario Izquierda Unida.
Para ello, tiene la palabra el ponente, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, anem a vore si sóc capaç de sintetitzar bé el que es planteja en la proposició no de llei perquè estiga clar quin és l'ordre en què s'han produït les coses, i què és el que es demana exactament.
Perquè el que es demana fonamentalment és tractar de resoldre un problema sorgit a partir d'una sèrie de decisions de la conselleria de medi ambient que han acabat deixant sense protecció un espai que deuria estar protegit i que, en estos moments, no sols deuria estar protegit, sinó que a més està amenaçat per la instal·lació d'un parc eòlic.

Per tant, entenem que caldria, de forma el més urgent possible, resoldre aquesta qüestió, perquè sembla ser, a partir de les preguntes que tant el meu grup com altres grups de l'oposició hem estat fent a la mateixa consellera i a la conselleria en general, que no hi ha una via per a tractar de resoldre aquesta qüestió.

Bé, el cas és que sobre la serra d'Alfaro hi ha planejat des de pràcticament l'aprovació del Pla eòlic, dins de la zona 14, la instal·lació d'un parc eòlic, i esta instal·lació d'un parc eòlic es va veure entrebancada per la declaració de la zona com a zona d'especial protecció de les aus que es va declarar en 2009.
Es va declarar en 2009, perquè la primera declaració, no sols d'aquesta zona, sinó de moltes altres, que havia fet la conselleria de medi ambient, no era adequada, perquè no contemplava les anomenades zones IBA, que són unes zones que la Associació Espanyola d'Ornitologia, que està federada a una societat mundial, que es diu Birdlife, determinava que eren zones precisament d'especial protecció de les aus.
I la Unió Europea, de fet, reconeix les zones IBA com zones que han d'estar protegides, perquè eixa mateixa associació internacional té uns criteris que són suficientment mereixedors des del punt de vista científic de ser adequats per a declarar estes zones d'especial protecció.

Bé, la sentència del Tribunal de Justícia Europeu provoca que s'hagen d'ampliar eixes zones ZEPA, i en 2009 la serra d'Alfaro a què s'havia llevat un trosset de la ZEPA quan es va declarar que era precisament un trosset que havia d'ocupar el parc eòlic, en 2009 es declara com a ZEPA.
A partir d'ací, la conselleria de medi ambient dóna una sèrie de passos que no acaben de ser massa correctes.
De fet, fonamentalment el que fa en primer lloc és no comunicar a l'empresa -almenys no comunicar oficialment, no sabem si via telefònica o d'alguna altra forma sí que es va fer-, no comunicar a l'empresa que estava afectada per eixa zona d'especial protecció, que s'havia declarat la zona d'especial protecció i, per tant, tenia dret a presentar -diguérem- com a part interessada un recurs de reposició, etcètera.

Sobre la base d'eixa falta de comunicació de l'empresa, l'empresa recorre al Tribunal Superior de Justícia, que finalment li dóna la raó per raons estrictament formals en gener de 2013, una sentència que tampoc es fa extensiva o no és dóna compte per part de la conselleria a les parts afectades, com són els ajuntaments i les associacions, com és el cas de l'Associació d'Estudis Eòlics que era una part interessada, perquè estava presentada des de primera hora en tot este procés d'al·legacions, etcètera.

De tal manera que la zona esta d'especial protecció de les aus desapareix en eixe espai concret, i per tant es queda desprotegida la zona on vol instal·lar-se el parc eòlic.
El que és evident és que en 2005, en 2007, en 2009 i en 2013 la serra d'Alfaro i la part que està inclosa dins de la zona IBA, però que després d'haver entrat dins de la ZEPA ha estat treta per una sentència judicial, té exactament els mateixos valors avifaunístics.
Concretament, poblacions d'àguila daurada, de falcó pelegrí, d'àguila cuabarrada -fonamentalment esta és la més important-, encara que n'hi han altres espècies de protecció.

Per tant, el que demanem senzillament és que es donen les passes adequades per a resoldre aquest problema que està en l'actualitat amenaçant esta zona, perquè en qualsevol moment -diguérem- podria iniciar-se el procediment pel qual anava a construir-se el parc eòlic sense tindre la protecció que li conferiria el fet d'estar en zona ZEPA, o almenys complicar eixa protecció, perquè obligaria a tornar a fer recursos, perquè de fet per a la Unió Europea sí que seria zona ZEPA, encara que per a la conselleria no, i això el que faria és -insistixc- complicar moltíssim tot el procediment que estem tractant.

Per tant, el que demanem és molt senzill: d'una banda, ampliar el catàleg de zones d'especial protecció per a les aus al territori valencià en general, i recollir adequadament el catàleg IBA de SEO/Birdlife, que de fet encara no està recollit completament en algunes zones.

En segon lloc, demanem que es respecte de forma efectiva els espais naturals protegits i no conculcar la protecció mitjançant l'autorització d'infraestructures que amenacen les espècies i els hàbitats, reunint el nivell de conservació d'aquestos espais.
I, en tercer lloc, tornar a iniciar l'expedient de declaració de ZEPA per a la serra d'Alfaro en concret i donar compliment a la sentència del Tribunal de Justícia Europea, de data de 28 de juny de 2007, que exigia que fóra ampliada la xarxa de zones d'especial protecció per a les aus, recollint les àrees previstes del catàleg IBA, elaborat per SEO/Birdlife, on estava inclosa efectivament la serra d'Alfaro.

Per tant, entenem que les raons són molt òbvies, molt evidents, no acabem de comprendre massa bé quina és la posició de la conselleria de medi ambient, i atés que el procediment està clar, que les raons existixen ahí, el que demanem és que Les Corts simplement insten la conselleria que complixca en la seua pròpia funció.
Només vull recordar una cosa: es van presentar una sèrie de recursos a eixos canvis en la zona ZEPA -eren diversos- i a l'únic que no es va presentar un recurs per part de la conselleria va ser precisament a la descatalogació de la serra d'Alfaro.
Per tant, com entenem que ha de ser un error còsmic, entenem que des d'ací, de Les Corts, podem perfectament dir-li a la conselleria que corregixca l'error i que torne a iniciar el procés perquè es renove esta situació de la forma més satisfactòria per a totes les parts.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Ponce, su turno.

El senyor Ponce Guardiola:

Sí, gracias, señor presidente.

Bien, el señor Torró ha explicado muy bien el tema, yo voy a hacer un breve resumen recalcando lo fundamental.
A instancias de la Unión Europea se declara las IBA, las áreas de importancia para las aves, en el estado español.
El número de la superficie era mucho mayor a la primera propuesta de protección de la Comunidad Valenciana.
De hecho, eso es lo que le dice la sentencia de junio de 2007 la Unión Europea, que se queda muy corto.
Entonces, ¿qué es lo que hace la administración valenciana?
Pues lo que tenía que hacer en un principio, que era coger el catálogo IBA y más o menos traslocarlo en toda las zonas ZEPA a proteger.

De alguna forma, esta nueva propuesta sí que cumplirá con los objetivos de la Unión Europea.
Pero, ¿qué pasa?
Que, como resulta que hay interferencia con el interés de una empresa, en este caso para colocar un parque eólico, pues la empresa recurre y resulta que gana.
Sin embargo, la administración valenciana, en vez de dar por buena su primera decisión y pedir que aquello siga protegido, lo que hace es nada.
Y deja que el tema siga su curso, no avisa a los ayuntamientos afectados, ni a las entidades implicadas, y se consolida esta desprotección.

Por tanto, es de cajón que es necesario lo que se está proponiendo en esta proposición no de ley, que es ampliar ese catálogo de ZEPA, tal y como estaba en un principio recogido, que por supuesto en el caso de la sierra de Alfaro se reinicie el expediente de declaración como ZEPA, y por ende que se respete de forma efectiva los espacios naturales protegidos, puesto que la reducción de superficie en alguno de ellos o la eliminación de algún espacio protegido como tal es un precedente nefasto, y máxime cuando este gobierno se llena la boca de un 40% del territorio protegido -se ha oído hace un momento el dato-, cuando resulta que la inmensa mayoría de ese territorio no tiene unas normas de protección adecuadas, por tanto está protegido sobre el papel, pero no sobre el terreno, y no hay una herramienta para proteger estas zonas.

Es un despropósito que la sierra de Alfaro quede descuidada del catálogo de zonas ZEPA valencianas, y Compromís apoyará esta propuesta, como no puede ser de otra forma.

Gracias.
(S'interromp la gravació)

El senyor Signes Núñez:

Sí, gràcies, president.

Bé, la cronologia s'ha explicat ja dos voltes.
De totes formes, efectivament el Tribunal de Justícia Europeu, el dia 21 de juny de 2007, dicta sentència per incompliment per part de l'estat espanyol, obligant-lo a ampliar les àrees catalogades com ZEPA, al considerar incomplides les obligacions derivades de la directiva marc.

En el seu apartat 13 de la sentència sobre este tema se recull que la comissió considera que l'estat espanyol no ha classificat com a ZEPA territoris suficients en nombre i en superfície, tenint en compte les zones importants per a la conservació de les aus identificades en l'inventari ornitològic publicat en l'IBA.
Este inventari ornitològic és elaborat per SEO -com s'ha dit- i incloïa la serra d'Alfaro.
A partir d'ahí, és el moment que la conselleria, atenent la sentència del Tribunal de Justícia Europeu, pren un acord el dia 5 de juny de 2009, on se recull l'ampliació de la zona especial de protecció per a les aus, ZEPA, a les muntanyes de la Marina, on sí que està ja, torna a clavar, o clava per primera volta la serra d'Alfaro.

A partir d'eixe moment, l'empresa promotora dels parcs eòlics de la zona 14, que tenien concedit el permís des del 5 de juny de 2009 -com s'ha dit també-, el que fa és interposar un recurs contenciós administratiu contra este acord de la conselleria.
Efectivament, el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, a través de sentència de 16 de gener de 2013, li dóna la raó en el contenciós administratiu al promotor del parc eòlic 14 i, per tant, la serra d'Alfaro queda desprotegida.

Precisament hui he rebut la resposta de la consellera sobre el tema este.
Hui mateix.
I aleshores, el que la consellera me contesta, diu que hi ha motius tant procedimentals, falta d'audiència, com tecnicocientífics, falta d'un estudi ornitològic específic, amb una adequada metodologia científica, que han aconsellat la conselleria no presentar el recurs de cassació contra la sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana 108/2013, que és la que li dóna la raó a la promotora de l'eòlic per a traure fora la serra d'Alfaro.
I -repetixc- és a dir, no n'hi ha cap tipus de recurs de cassació per part de la conselleria, cosa incomprensible.
I estos són els arguments que hui me dóna la conselleria per què no hi ha recurs de cassació, arguments que no entenc i arguments que no se justifiquen en el propi paràgraf de la contestació que hui mateixa també se m'ha donat.

Per tant, una altra cosa que la consellera hui me diu és que la serra d'Alfaro no queda desprotegida mediambientalment, en la mesura que deixa de ser zona ZEPA.
Diu: «Perquè ja és lloc d'interés comunitari, cosa que suposa una protecció preventiva i implica que qualsevol actuació en esta necessitaria una avaluació d'impacte sobre les afeccions de la xarxa Natura 2000, amb el que això implica de protecció de l'avifauna.
» No és el mateix, evidentment no és el mateix, no.
I per tant, bé, estem totalment d'acord en el plantejament que fa Esquerra Unida, i no entenem, ni estem d'acord en la resposta que la consellera hui mateixa m'ha fet arribar respecte a per què no varen fer el recurs de cassació contra la sentència del TSJ de la Comunitat Valenciana amb uns arguments totalment estúpids, ¿no?
, procedimentals i tecnicocientífics, és a dir, no varen fer el recurs de cassació perquè no vullgueren fer-lo, i punt i s'ha acabat.

Per tant, anem a votar a favor de la PNL d'Esquerra Unida.

Res més.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Su turno, señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Bueno, yo, en primer lugar, quisiera hacer mención a algo que no he oído en la intervención de ninguno de los miembros de la oposición, y es que el Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, mediante sentencia de 16 de enero de 2013, determinó y anuló parcialmente el acuerdo de la conselleria que se había producido con antelación.
Bien.
(Veus) Sí, bueno, sí, ustedes han mencionado nada más el europeo.

Pero, en cualquier caso, es un poco, es un poco… No si esto es novedoso porque como ustedes viven prácticamente en el juzgado éste, pues que no hablen de estas situaciones me extraña pero, en cualquier caso, vamos a dejar como anécdota esa situación.
Bien.

Los antecedentes que se producen al respecto, como bien han podido ser distintas preguntas que se han llevado a cabo de forma oral o escrita, así como las manifestaciones que se han hecho ahora mismo respecto a la más reciente sobre ese recurso de casación, pues tengo que indicarle que en la petición que hace, en este caso el Grupo de Esquerra Unida, de ampliar el catálogo de la zona, de respetar de forma efectiva el espacio natural y de volver a iniciar el expediente, hay que determinar varias cuestiones.

En primer lugar, la delimitación de la red de zonas especiales de protección para las aves, ZEPA, que figura en el acuerdo del 5 de julio de 2009, fue refrendada por la Comisión Europea considerando en consecuencia cumplidas las obligaciones de La Generalitat en relación con la sentencia del tribunal de la Unión Europea del 28 de julio de 2007, la cual instó a siete comunidades españolas, entre ellas la Comunidad Valenciana, a solucionar ese asunto y a ampliar, ¿cómo no?
, sus respectivas redes ZEPA para cumplir los requisitos de la directiva.

La conformidad de la Comisión Europea tuvo en cuenta, entre otros criterios, la existencia de la red de IBA -como bien se ha dicho- e implica, además, que por parte de la Unión Europea la actual red ZEPA de la Comunidad Valenciana es adecuada y suficiente para cumplir los requisitos de las directivas europeas 92/43 de Hábitat, y 2009 y 147 de Hábitat, sin que sean necesarias ampliaciones adicionales.

No cabe duda que en la propuesta presentada para su valoración y aprobación en su día por la Unión Europea fue considerada por la misma, pero no es menos cierto que lo que se valoraba en el conjunto de lo presentado no era concretamente esta zona, sino una zona mucho más amplia que daba cobertura a ese porcentaje de exigencia que la Unión Europea establecía.
Indudablemente, se determinó como una zona con criterios -entiendo- técnicos suficientes para proteger y así se llevó a cabo.

No cabe duda que en las montañas de la Marina, indudablemente, no es todo de esta zona que aquí se trae a discusión; de ahí el hecho de que la protección sea en un ámbito mayor.

Si la PNL, al instar al respeto efectivo de los espacios naturales protegidos a efectos de no autorizar infraestructuras se refiere al Plan eólico -como parece ser que aquí se ha dicho anteriormente-, hay que recordar que éste contó con una declaración de impacto ambiental favorable de fecha julio del año 2001, ¿eh?
, 2001, independientemente de que el acuerdo del Consell se produjo el 5 de junio del 2009, por lo tanto es anterior.

Así mismo, espero que ustedes estén de acuerdo con que el trabajo de esos técnicos que en su día elaboraron en esta administración, en este caso la conselleria, esos estudios que dieron pie a que ese plan, ese proyecto ambiental, ese impacto fuese favorable, que indudablemente tendría todos y cada uno de los requisitos exigidos para ellos, no cabe ninguna duda, o, al menos, así pienso yo.

Al hilo de lo anterior, indicarles que la autorización de cualquier proyecto específico de infraestructuras con incidencia medioambiental, la instalación de un parque eólico en esta zona concreta -porque es la cuestión que aquí nos trae- está sometido a los procedimientos de esa evaluación de impacto que implica, además, la emisión perceptiva de esa declaración, cosa ineludible para actuación alguna sea cual sea el tipo de actividad.

Indudablemente, como resultado de este procedimiento se establece la conveniencia o no de implantar la infraestructura propuesta, y en caso afirmativo se incluyen las oportunas medidas correctoras o compensatorias de impacto generado, si se produce.

Sin perjuicio de lo anterior, el artículo 116 de la Constitución obliga al cumplimiento de la sentencias de los tribunales.
Creo que ustedes están de acuerdo con el cumplimiento de esas sentencias; de ahí mi manifestación al principio de la intervención porque no he oído en ningún caso si es veraz o no la opinión que ha emitido mediante sentencia el Tribunal Superior de Justicia Valenciano.

Y vuelvo a repetir, siendo algo tan puesto en boca de ustedes pues me extraña que, al menos, no se ha hecho una manifestación más profunda sino que se haya ido solo y exclusivamente al de la Unión Europea que, por cierto, no está muy afortunado en algunos casos, no es éste concretamente.

Indudablemente, en el caso de la sierra de Alfaro no queda desprotegida ambientalmente porque -ya aquí también se ha dicho- hay un LIC que la protege de forma muy sustancial, lo que supone una prevención preventiva e implica -también se ha dicho aquí- que cualquier actuación de ésta necesitaría una evaluación de impacto ambiental sobre las afecciones de la red Natura 2000 que con ello implica la protección de la avifauna.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Su turno de réplica, senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, anem a vore.

De tot el que ha dit, jo crec que n'hi ha poques coses que es puguen salvar pel seu contingut.
Anem a vore.

Primer, ací tot el món ha parlat, precisament estem ací perquè n'hi ha una sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana que el que fa és acabar amb una declaració de 2009 perquè, si no, ¿quin sentit tindria que estiguérem presentat açò ací?
¿Val?

Per tant, no diga això perquè, bé, és que esperava que no ho diguérem i a la millor resulta que tots hem partit d'aquí, evidentment, o no ho sentit molt bé, que també podria ser.
¿Val?
Anem a vore.

El seu argument fonamental és el tema de la declaració d'impacte ambiental, però jo li ho explique claríssimament, ¿val?

Efectivament, en 2011 hi ha una declaració d'impacte ambiental favorable per al Pla eòlic, per al Pla eòlic en el seu conjunt, en el seu conjunt -perdó, en el 2001, val?
-, en el seu conjunt, perquè com és un pla d'acció territorial de caràcter sectorial necessita de tindre eixa declaració d'impacte ambiental especial, ¿val?
Però, després, n'hi ha quinze zones del Pla eòlic, ¡i cada una d'elles ha de tindre la seua pròpia declaració d'impacte ambiental!
Una cosa és el pla en el conjunt i l'altra és les concretes.

Bé, i el problema en este cas és que per a la zona 14 n'hi ha un estudi d'impacte ambiental exposat a informació pública en 2004 que encara no ha sigut avaluat ambientalment.
¿I per què no ha sigut encara avaluat ambientalment?
Doncs, mire, probablement perquè en l'estudi d'impacte ambiental de la zona 14, en el seu inventari faunístic, recull nou espècies d'avifauna incloses en l'annex 1 de la Directiva d'aus que és causa suficient per a no donar eixa declaració d'impacte ambiental, i per això, segurament, no ha tirat endavant.

Per tant, no és cert que hi haja una declaració d'impacte ambiental, no la n'hi ha, no n'hi ha declaració d'impacte ambiental, per al Pla eòlic sí, però per als dèsset aerogeneradors que van damunt de la serra d'Alfaro en la zona 14 no n'hi ha, són dèsset aerogeneradors.

Per tant, no parle de LIC, el LIC és una accepció més àmplia, la ZEPA en este cas és especialment important perquè, a banda de la barbaritat que suposa trencar les muntanyes per a posar els aerogeneradors, una volta que estos estan funcionant, a qui principalment van a fer mal precisament són a les aus, i, per tant, són l'element més especial per a protegir, ¿val?

Per tant, no val això que vosté ha dit, senzillament és un argument fal·laç que no té cap sentit.

Després, el que el Tribunal Superior de Justícia fa té molt a vore amb el que la conselleria aporta.
M'explique.
Primer, tots els tribunals es poden equivocar i per això en els procediments n'hi ha una cosa que es diu «recurs», ¿val?
, que precisament és un recurs -no a un tribunal, sinó a una decisió administrativa- el que provoca la sentència del tribunal.

Aleshores, el que hauria d'haver fet la conselleria de medi ambient, agafant-se a la delimitació referendada per la Comissió Europea en 2009, que se suposa que ja comptava amb els informes propis de la mateixa conselleria, o bé amb els informes de la mateixa conselleria pel seu costat, o bé amb les informes de SEO/BirdLife que la conselleria havia fet propis; d'una forma o d'una altra eixos informes avalaven la declaració de ZEPA.
I, per tant, el que la conselleria havia d'haver fet és com a mínim recórrer, però és que és més greu perquè el que fa la conselleria no és que ja no recorre, ¿val?
, sinó que no informa a ningú que n'hi ha eixe recurs previ i que n'hi ha un procediment judicial, i tampoc en eixe recurs no aporta cap informe per a contrarestar l'informe ornitològic que hi havia presentat l'empresa.

És a dir, la conselleria ¡no complix!
, ¿val?
, no es dedica a protegir el que ella ha fet i li dóna peu a l'empresa, en no presentar l'informe ornitològic, com no n'hi ha informe ornitològic, com s'havia fet una falta en el procediment per part de la conselleria, que ara u acaba pensant que és una falta ex professo per a donar-li peu a l'empresa esta que és Eyra, que és una empresa de Florentino Pérez, ¡quina casualitat, home!
, Florentino Pérez, Eyra, Castor… ¡Va!
, apareix per molts llocs Florentino Pérez, ¿val?
Bé, sembla ser que està tot fet a posta per a…

I, després, encara s'entén menys ¿per què recorre la resta de les ZEPA que queden fora i fa un recurs de cassació i en esta no la recorre?
Vullc dir, ¿vostés ho veuen això raonable?
Jo és que ja no sé si tenen criteris, us ho dic de deveres, i us ho dic, a més, apesaradament, ¿eh?
, perquè una cosa és que -vullc dir- ens conten pel·lícules per part dels consellers; i l'altra cosa ben diferent és que vostés se les creguen de forma acrítica.

Jo sé que formen part del mateix partit, però vostés tenen un manament del poble per a vindre ací a defensar les coses com són.
I açò és transparent i meridià: n'hi ha una procediment que no és correcte per part de la conselleria de medi ambient en tots i cada u dels passos que s'han donat.

I això és tan clar que vindre ací a tractar de dir amb el seu vot i amb eixos arguments que no se sostenen que no van a aprovar-ho, doncs de veres fa vore que la democràcia està fallant però, a més, de forma irremissible, ¿eh?
, i els culpables principals són vostés, ¿eh?

El senyor president:

Gràcies, senyor Torró.

Su turno de réplica, señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Indudablemente, señor Torró, yo he dejado claro precisamente en qué se basaba nuestra negativa.
Y, claro, también es cierto que uno oye lo que quiere oír y entiende lo que quiere entender porque, entre otras muchas cosas, como tienen por costumbre atribuirse la condición en derecho de que los que protegen y más saben de todo esto son ustedes, pues eso ya les da un plus por añadido que deja al margen a los demás y entienden la democracia de aquella manera, indudablemente, si les viene de una manera positiva, la entienden buena; si no, es mala.

Indudablemente, los informes que avalaban esta situación concreta determinaba una zona de protección que en este caso el recurso ha establecido como que no era en su totalidad pero, evidentemente, basado en los argumentos de lo que el Plan eólico contemplaba en su declaración de impacto ambiental es por lo que el recurso ha tenido en este caso sentido o ha sido beneficioso para la empresa.

No cabe duda de que los resultados finales de esta situación vienen a indicar que los informes de la conselleria ha tenido que valorar posteriormente para recurrir en casación -bien lo ha dicho aquí el señor Signes hace un momento-, indudablemente, o no planteaban con seguridad la posibilidad de que esa zona concreta, que el recurso ha establecido como nula, se pudiese conseguir.
Porque hablamos, por una parte, del informe generalizado de toda la zona y, por otra, la zona concreta, que es muy concreta, no es todo, que aquí parece que lo montamos todo en un mismo paquete, a la que estamos nosotros ahora mismo indicando.

No cabe ninguna duda de que usted siempre saca como manifiesto populista el hecho de las empresas que son o no agraciadas, pues, mire usted, empresas las que concursan y tienen a bien sacar un concurso adelante, es que esto es una cuestión que en derecho corresponde a cualquier empresa.
Si a usted no le gustan los empresarios, pues, mire, usted, yo ¿qué quiere que le diga?
, los empresarios son los que son, serán buenos o serán malos, el tiempo lo determinará, pero no somos nosotros los que elegimos a los empresarios, ¿eh?
, hay concursos públicos que tanto ponemos en duda los informes de los técnicos competentes a la hora de redactar un informe de impacto ambiental como aquellos que deben de valorar aquellas propuestas que se hacen cuando sale a concurso cualquier tema de este tipo.

Por lo tanto, ciñéndonos a lo que le he dicho anteriormente, no tiene sentido alguno en estos momentos aceptar su propuesta.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Pasamos, entonces, a la votación.
¿Votos a favor?
6.
¿Votos en contra?
9.
Decae.

Proposició no de llei sobre la realització d'una anàlisi dels aqüífers que es troben al voltant de l'abocador de l'Alcora, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 61.
984, BOC número 190)

El senyor president:

Último punto del orden del día.
Si les parece a los señores portavoces, podíamos, si se va a aceptar, y me dirijo ahora al portavoz del Partido Socialista, una propuesta que tendrán ustedes en sus carpetillas, si se acepta, ¿les parece que votemos primero y, luego, hagamos una explicación de voto?
¿Si?

Bueno, pues, entonces, votamos directamente.

Señor… (El senyor Castejón Chaler intervé sense micròfon) Sí, preséntela usted.
No, no, es la presentación de la enmienda, la enmienda es del Partido Popular a la propuesta de… (Veus) A ver si tenemos…

El senyor Castejón Chaler:

Señor presidente, no, yo presento la enmienda, es decir, ahí en ese último punto del día, ya por razones de…

El senyor president:

Un momento, señor Castejón.
Vamos a ver si nos aclaramos.

La enmienda está leída…, está, perdón, en las carpetillas de todos los diputados de esta comisión.
Entonces, el grupo proponente de la proposición no de ley dice que va aceptar la enmienda.
Si queremos presentarla, me parece que es obvio, porque luego hay una explicación de voto.
Vamos a reiterar dos veces el mismo hecho.
¿Pasamos entonces a la votación?

El senyor Castejón Chaler:

Pues, si quieren ir directamente a votación, a votación.

El senyor president:

¿Votos a favor del punto número 6, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley de un análisis de los acuíferos que se encuentran en los alrededores del vertedero de L'Alcora?
¿Votos a favor?
(Veus) Con enmienda incluida.
(Veus)

Entonces, vuelvo a repetir para que quede constancia de forma clara.
¿Votos a favor?
Por unanimidad.
(Veus) Ah, bueno.
¿Abstenciones?
(Algú diu: «13 a favor; 2 abstenciones») ¿Votos en contra?
No hay.

Explicación de voto por parte del grupo proponente.
Señor Martínez, cuando quiera.

El senyor Martínez Juan:

Moltes gràcies, president.

Bé, ja fa un any del tancament de l'abocador de l'empresa Reyval per part de la conselleria i jo crec que la conselleria s'ha vist abocada, ja, darrere de les peticions, tant de l'ajuntament, dels grups municipals, sobre la falta de control de les instal·lacions a prendre eixa determinació.

Imaginem com s'haurà fet de mal per part d'esta empresa perquè s'hagen pres tot este tipus de decisions.

Així i tot, el veïns de l'Alcora i els de la comarca estan molt preocupats, i d'ahí el text d'esta proposició no de llei, pel problema dels residus, que no únicament dels que es veuen, sinó el problema greu del que no es veu.

Hem vist casos i hem estat parlant durant esta comissió de casos com els de la Murada, el Campello, i sobretot perquè hem vist els problemes dels lixiviats que els abocadors estos gestionen.

Hi han hagut denúncies també sobre esta empresa sobre els residus sanitaris i el tractament que estava donant-se per part de l'empresa que gestiona l'abocador, i jo crec que són massa coses ja contra l'empresa gestora d'esta instal·lació, i jo crec que s'entén la preocupació dels veïns que no estan fent-se els controls adequats i, per tant, s'han posat, tant tots els grups de l'ajuntament, com el propi consistori i el govern municipal, a intentar controlar una cosa que hui per hui jo crec que s'ha demostrat en este cas que no està controlant la conselleria.

I el que demanem a esta proposició no de llei és el que vol el mateix ajuntament.
No estem demanant ninguna altra cosa.
El que volen els propis veïns i el que volen inclús tot la plataforma que està organitzada en la ciutat és donar-los tranquil·litat als veïns, controlar una empresa que fins ara no ha tingut un comportament, com estava demostrant-se, massa exemplar, i el que estem dient és que es controlen sobretot estos abocaments i els aqüífers per a l'aigua d'eixes poblacions.

Voldria expressar la satisfacció que la inclusió d'esta esmena al Partit Popular, perquè jo crec que no és una esmena que esmene el text.
Jo crec que és una esmena que està esmenant l'actitud i l'opinió de la consellera.
.
.
, que no fa més d'una setmana, i davant d'una pregunta que se li va fer en Les Corts la setmana passada per part d'este diputat que els parla, la consellera l'únic que va dir és que estava tot perfecte, que estaven tots els controls, que n'hi havia un pla de control establert i que, a partir d'ahí, tots els controls estaven fent-se de manera correcta.

Si jo el que entenc en esta esmena és que van a fer-se els sondejos proposats pels veïns, si esta esmena és reconéixer que van a fer-se els sondejos en l'abocador que ha segut clausurat, i el segon punt també que es parla és el mateix, jo crec que el que estem dient és el que hem vullgut des de fa molt temps tots els veïns d'allí.

Per això estic dient-los, la consellera va parlar l'altre dia que estaven fent-se tots els controls pertinents.
Hui es demostra que no era aixina.
Hui estem obrint un altre camí perquè es facen els controls de sondejos als aqüífers de la zona, i jo crec que també hauria de fer reflexionar un poc a la consellera la intervenció que va tindre l'altre dia, amb el menyspreu que normalment mos sol fer a les propostes de l'oposició, però hui es demostra que estes propostes de vegades sí que aprofiten per a alguna cosa.

El que a mi em fa gràcia és que em sona que esta esmena ha segut presentada per vostés, ha segut una manera.
.
.
ha segut una manera, diríem, estranya de no aprovar el text de la proposició no de llei.
Perquè, clar, pel que jo estic veent, si vostés estan dient-me que sí en este moment, que l'esmena parla de fer els sondejos en els aqüífers pròxims al voltant de la ciutat, jo no sé quina diferència n'hi ha entre la proposició no de llei que hem presentat des del Grup Socialista i l'esmena que vostés estan aportant.

M'agradaria si en el seu torn em poguera explicar un poc eixe sentit, perquè són.
.
.
, el sentit jo crec que és el mateix per part de tots.

Benvinguts, per tant, i per acabar, a voler resoldre el problema de l'Alcora des de fa ja molt temps.
Benvinguts, després de dos anys que estes persones estan intentant fer estos controls que comencen a vore's els efectes dels incompliments que s'havia tingut per part de la conselleria dos anys després, i benvinguts jo crec que a la normalitat, ¿no?
, a la normalitat de fer complir les demandes i els controls mínims que qualsevol administració, com en este cas l'Ajuntament de l'Alcora, ha vullgut fer.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Martínez.

Su turno, señor Torró, de explicación de voto.

El senyor Torró Gil:

Nosaltres, en principi, estem molt preocupats pel que està fent Reyval a l'Alcora, del que està fent, del que ha fet durant molts anys amb tota una sèrie d'actuacions realment difícils de tolerar.

No acabem d'entendre com és possible que haja tardat tant de temps la conselleria de medi ambient en començar a prendre algun tipus de mesura respecte tot açò.
Però bé, sols es pot entendre perquè es fa la vista grossa davant de determinades empreses, perquè és que no hi ha altra explicació, vull dir, senzillament.

Vull dir, quan un veu el que està passant en la zona on viu el senyor Ballester o quan un veu el que està passant ací en l'Alcora, senzillament, és que l'única explicació que un li pot trobar raonable -raonable, és a dir, que tinga alguna raó, que no siga un caprici- és que hi han empreses que es mereixen més que altres, que tenen més influències, i a eixes empreses se les tracta amb més delicadesa que altres.

Per tant, tot el que es planteja ací.
.
.
, les sancions li arriben molt tard, quan ja l'empresa ha fet un mal que probablement siga irreversible.
Eixe és el principal problema

I, senzillament, el text de la proposta no és el mateix que el que demana la.
.
.
, o siga, el text final, a partir de l'esmena, no és el mateix que el que estava demanant la proposició del Partit Socialista, diu més coses, algunes inclús podien ser admissibles.

Però hi ha una cosa que ací es diu amb molta claredat, que és: la prospecció de sòl i analítiques dels aqüífers, i això no apareix per a res en la proposta del Partit Popular, que parla de «trabajos de campo y caracterización de residuos».
Mire, senzillament, no ens fiem, vull dir, no ens podem fiar del que fan vostés.

Acaben en estos moments de no votar una cosa que era de caixó pel seu raonament, amb uns raonaments absolutament peregrins.
L'únic que fan ací és vindre a defendre les posicions de la conselleria de medi ambient, faça el que faça, encara que siga la cosa més absurda o més estúpida o més fora de la realitat que puguen imaginar-se i, precisament, com no ens fiem de vostés, i no accepten.
.
.
, una altra cosa és que haveren acceptat el literal que es posa ací, bé, açò, com afegit, no està mal, però no acceptant el literal, que són les prospeccions del sòl i les analítiques dels aqüífers, al final el que sembla és que siga una operació per a maquillar, per a dir que sí l'han aprovat, que van a fer; després, a saber què serà això de «trabajos de campo y caracterización de residuos», probablement és salvar-li el cul a l'empresa, perquè si li fan una sanció que siga el més xicoteta possible per a tapar la boca a quatre i, al final, fer el que fan sempre, que és: no governen a favor de les persones, governen a favor dels interessos particulars de la plutocràcia i dels diners, senzillament.
I no podem estar d'acord amb eixes coses.

El senyor president:

Gracias, señor diputado, señor Torró.

Señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Nuestro voto ha sido abstención, un poco por…, bueno, algún argumento se ha dado ya, y yo voy a introducir algún otro.
La clave está en que en la propuesta del Partido Socialista se hablaba de hacer una serie de prospecciones de suelo y analíticas de los acuíferos alrededor del vertedero para conocer qué productos se han depositado en sus instalaciones.

Sin embargo, la propuesta del Partido Popular habla de un proyecto de clausura y sellado, y trabajos de campo y la caracterización de los residuos que resulten necesarias.
O sea, que en ningún caso es vinculante hacer ningún tipo de trabajo de campo o caracterización de residuos.

La señora consellera, aquí, ha estado hablando de que se han sellado vertederos, que hace una semana en el propio pleno de las Cortes dijo que había sellado un vertedero y estaban hechos los trabajos en el vertedero de Olocau, siendo que han estado durante años con explosiones, con humos, con grietas, la revegetación murió toda, y lo que es obvio es que hay emanaciones de gases tóxicos allí.
Hay informes ecotoxicológicos que lo dicen.

A lo que voy es a que aceptar ahora un mero proyecto de clausura y sellado…, sería capaz la administración de llegar allí, echar un poquito de tierra a todo aquello y darlo por clausurado y por sellado.

Y un poco en la línea que ha dicho el señor Torró, pues lo cierto es que no nos fiamos.
Ojalá nos pudiéramos fiar.
O sea, es que se ha estado diciendo aquí cosas que no pueden ser ciertas.
O sea, ¿en qué va a consistir ese proyecto de clausura y sellado?
¿Usted tiene una breve descripción?
¿Pueden asegurar que el vaso del embalse…, perdón, del vertedero está absolutamente impermeabilizado?
¿Pueden asegurar que lo que está dentro del vertedero es para lo que estaba utilizado?
Y, ¿pueden asegurar que con el sellado aseguramos ya que no va a haber ningún tipo de afección al suelo ni al subsuelo?

Bueno, pues visto lo visto, desde luego este diputado no se lo puede creer.
Y ya me gustaría poder creérmelo, porque me iría de aquí mucho más tranquilo, ¿eh?
Señor Castejón, que usted me pone cara de circunstancia y parece que nosotros nos estemos inventando los argumentos.

Los argumentos nos los dan ustedes por sus actuaciones y por su forma de actuar o de no actuar.
Entonces, entiendan que esto, bueno, pues nosotros por lo menos tengamos que aplicar cierta reserva y no podamos apoyarlo incondicionalmente.

Insisto, y siempre digo lo mismo cuando hago acusaciones o cuando pongo en duda determinadas cosas, ojalá me equivoque.
Ojalá me equivoque, pero la experiencia nos dice que no.

Y que, además, ustedes no están para pensar y ver lo que le conviene al pueblo valenciano.
Ustedes son una criba para el gobierno valenciano, y se podían desmarcar alguna vez del gobierno valenciano, que no todo lo que hace el gobierno valenciano es correcto 100%, ni muchísimo menos.
Y yo creo que además el pueblo valenciano se lo agradecería, que, alguna vez, algunos de ustedes se dignaran a salirse de la disciplina de voto y votar un poco más en conciencia.

Si todos están votando en conciencia, pues nada, adelante, pero ya le digo que considerábamos…, y si se hubieran unido las dos propuestas, lo hubiéramos apoyado, ¿eh?
, si se hubieran juntado los tres puntos, el que proponía el Partido Socialista y los dos que proponen ustedes.
Porque el que veíamos nosotros más interesante era el de hacer prospecciones de suelo y análisis de los acuíferos en el entorno del vertedero para saber qué es lo que está allí vertido y para asegurar que no hay contaminación.

Nada más, gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Me permetran que, amb tots els respectes, del tema Reyval no sabem de què estan parlant els dos partits que s'han oposat.
Perquè precisament el que fa aquesta esmena és remarcar això que vostés fan referència, l'esmena inicial.
.
.
És que, el primer de tot, no estem votant res en contra de la consellera, ¡ni molt menys!
¡Ni molt menys!
Estem remarcant, precisament, quin és l'itinerari que ella va marcar.

¿Com se pot dir que ara estem esmenant la plana a la mateixa consellera?
Si ha segut la conselleria, perquè en el tema de Reyval no és de fa dos dies, com ha dit el Partit Socialista, perquè, com va dir la consellera, ¿qui ha estat precisament la que va tancar de forma cautelar l'abocador?
La conselleria.
¿Qui ha presentat.
.
.
?
És que aquí tindria jo ara.
.
.
, donar-los tots els passos que s'han donat, perquè vostés el que fan és no controlar els temps, és a dir, el que no se pot fer és anar contra la legalitat vigent.
I me donaria per a estar deu o dotze minuts parlant, però no és el moment.

En definitiva, se van marcar els passos que marca la legalitat, que és: el fer un expedient sancionador, el marcar-lo, va estar impugnat per part de la mateixa empresa, fins que s'ha donat el moment oportú en el qual la conselleria ha dit: «O vosatros feu en este cas el projecte per a restaurar, o ho farà la mateixa conselleria en combinació -conforme ho ha dit el Partit Socialista- amb la mateixa plataforma i l'Ajuntament de l'Alcora», que durant molt de temps volia fer este tractament.

¿Per què nosaltres hem presentat esta esmena?
Presentem esta esmena precisament perquè, al llegir-la, estem d'acord amb l'esperit que apareix en l'esmena del Partit Socialista.
No tornaré a reforçar que els veïns estaven molt preocupats, tal i qual.
Però precisament l'hem presentat perquè el que pensem és que reforcem l'objectiu final, l'objectiu final d'aquesta PNL, que no és ni més ni menys que recolzar tot el que ha sigut la inspecció de la zona, les anàlisis que s'han fer en l'abocador.
El primer que s'ha de fer és analitzar el que hi ha dins de l'abocador, que en l'esmena anterior semblava que havíem d'anar a la fiscalia perquè ens autoritzara.
Per tant, és a dir.
.
.
I això de la caracterització de residus ja ho engloba tot, perquè es dia, fent referència a un decret, ja marca quins són els passos a seguir, i ahí està marcat, no fa falta especificar-ho tot, que aquí els tinc.

En definitiva, nosaltres pensem que el que es fa en esta esmena que mosatros fem, és dir, remarquem el que ha presentat el Partit Socialista, però sobretot assegurem la tramitació des d'un punt de vista jurídic, que seguisca un procés que està establert, que seguim la legislació vigent i que no evite.
.
.
, i en això el que fem és evitar impugnacions i nous recursos, que desgraciadament esta empresa ja mos n'ha presentat uns quants, perquè s'ha de dir que a esta empresa només li falta que davant la conselleria vaja i l'acuse o intente acusar-la de caça i captura, perquè me sembla.
.
.
, avui també ho han dit moltes vegades, que nosaltres afavorim a les empreses.
Doncs vaja a l'empresa Reyval i vorà quina és la sensació que té contra la conselleria, perquè qui més recursos, més investigacions, més inspeccions de la policia autonòmica, de la policia local, és dir, ara, en estos moments, en estos moments, l'última va ser una denúncia per part de la plataforma en el mes.
.
.
, fa poquet, en el mes d'octubre, i al dia següent tenia la policia autonòmica agafant mostres, mostres que estan analitzant.
I si s'ha de portar a la fiscalia i s'ha de denunciar, se denuncia.
És a dir, no poden ficar en dubte quina és la tasca de control que se porta en la conselleria.

En altres coses no dic que a la millor se puguen fer o no, però en este tema que, mire, és que el seguiment, el seguiment és llarg, és llarg el seguiment, però la conselleria sempre ha estat allí.
I si per damunt de tot hi ha una cosa que ens preocupa és este sentiment que tenen els habitants de l'Alcora.
Perquè vullguen o no vullguen una cosa tinc clar, que l'empresa no gosa.
.
.
, és dir, hi ha una falta de confiança total dels mateixos veïns, del mateix ajuntament, de la plataforma, inclús en moltes ocasions de la mateixa conselleria, que els demana coses en el projecte de restauració que després no complix, perquè ell ja l'ha presentat, la conselleria va haver de tirar-ho arrere perquè no reunia les condicions que s'havien marcat des de la mateixa conselleria, que també he de dir-li que eren coses que també des de la mateixa plataforma i de l'ajuntament de l'Alcora se li havia dit que ho fiqués.

En definitiva, ahí jo penso que s'equivoquen, s'han equivocat en el moment de votar, perquè penso que més.
.
.
-no s'han abstingut-, penso que si en una cosa ho clar la mateixa consellera, perquè a més és de la zona, i la conselleria és que per damunt el que feien referència, és dir, està la salut de les persones, està el medi ambient, i el que no anem a permetre és cap empresa, siga la que siga, se salte els barems en este cas a la torera.

Per tant, jo pense que l'esmena reforça el que ha presentat .
.
.
el Partit Socialista, i jo me congratule que l'hagen acceptat.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.

Se alza la sesión.

(S'alça la reunió a les 20 hores i 40 minuts)