DS-077%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 26 de gener de 2017.
Comença la sessió a les 10 hores i 6 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 45.
Segona i darrera reunió.

El senyor president:

Il·lustres convidats que ens acompanyen des de la tribuna.

Moltes gràcies als mitjans gràfics.

Senyories, es reprén la sessió.

Compareixença del president del Consell, senyor Ximo Puig i Ferrer, per a informar i realitzar una valoració sobre les qüestions tractades en la conferència de presidents, sol·licitada a petició pròpia (RE número 46.
275)

El senyor president:

Donem la benvinguda al Consell per a substanciar este punt molt important, el 9 del nostre ordre del dia, que és la compareixença del president del Consell per a informar i realitzar una valoració sobre les qüestions tractades en la conferència de presidents, sol·licitada a petició pròpia.

Com vostés saben, el procediment d'este punt està reglamentat en els articles 168 i 67 del nostre reglament.

En primer lloc, tindrà el president del Consell la intervenció per a informar sobre la comunicació que va enviar a Les Corts.

President, té vosté la paraula.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyores i senyors diputat.

Em permetran que les meues primeres paraules siguen per tal de donar suport a totes les persones que han patit directament els efectes del temporal que ens ha afectat els darrers dies.

Han estat dies durs en què, una vegada més, hem d'agrair als treballadors i treballadores d'emergències, policies locals, bombers, sanitaris, Unitat Militar d'Emergències, el seu servei exemplar als valencians i valencianes quan més ho necessitem.

He pogut conéixer de primera mà la magnitud dels danys i vullc transmetre als afectats que La Generalitat està treballant per reparar, com més prompte millor, els efectes de la tempesta.
(Aplaudiments)

Per això hem actuat en dos línies.
La primera, buscar el compromís del Govern d'Espanya en la restauració dels danys.
I per això em vaig reunir amb el ministre de Foment i acordàrem que es produïsca la declaració de zona especialment afectada per una emergència per a esmenar les pèrdues tant dels municipis com de les famílies i persones afectades.

En segon lloc, els anuncie que este mateix divendres, en el ple del Consell, aprovarem un acord que ens compromet a dotar el fons de contingència dels recursos necessaris per a pal·liar els prejudicis causats pel temporal.

La llei d'estabilitat no permet en estos moments incorporar els romanents pressupostaris al fons de contingència, encara que es produïsquen situacions d'emergència com les ara ocorregudes ací.

Per això instem el Govern d'Espanya i el Congrés dels Diputats a estudiar una reforma d'eixa llei que acabe amb una situació anòmala, tant ací com en qualsevol lloc d'Espanya.
És absolutament absurd que en un moment de gran dificultat no se puguen incorporar els recursos suficients, sobretot aquells que tenen a vore amb el que significa l'estalvi d'un any.

En els darrers temps hem patit diversos episodis ambientals complicats, però lluny de baixar els braços davant l'adversitat, hem tret la major fortalesa i la nostra cara més solidària.

Senyories, comparec davant vostés per a donar compte com a expressió de normalitat i respecte democràtic, donar compte de la conferència de presidents.

Esta és la primera vegada que compareix un president per a donar compte a Les Corts, per a donar compte, en definitiva, als valencians i valencianes després d'una conferència de presidents, però també és la primera vegada que acudírem a esta cita amb una posició consensuada com a poble, consensuada després d'haver-me reunit amb els grups parlamentaris, els síndics, els agents socials i també els expresidents.

Per això, volia començar esta intervenció agraint sincerament als síndics dels grups parlamentaris, al conjunt de la cambra, l'exercici responsable de la unitat.
Gràcies per haver mostrar clarament una vocació valencianista, que és, sense dubte, la força de la nostra reivindicació.

Abans de baixar al detall del que ha significat esta conferència, m'agradaria fer una breu reflexió en quina situació s'emmarca.
Que es produïsca esta reunió després de cinc anys és símptoma d'un nou cicle, d'un nou temps, però també es fruit d'una urgència institucional.

És un bon símptoma polític que a Espanya el desbloqueig haja donat lloc a una situació en què el Govern d'Espanya necessita formar majories per a prendre decisions.
Hem inaugurat una etapa on acordar amb diferents és una obligació permanent.
Per a algun este es un símptoma de feblesa.
Al meu entendre, és una oportunitat per a la pluralitat, el diàleg i l'acord.

Este canvi de la representació exigix un canvi d'actituds.
És una oportunitat per a restablir la sintonia de la democràcia amb una ciutadania avergonyida dels que van malbaratar un enorme cabal de confiança.
Que a ningú li espante el diàleg, perquè el diàleg és el que ha exigit la ciutadania.

Eixes premisses de pluralitat, diàleg i acord són les que estem aplicant ací a la Comunitat Valenciana.
Estem posant en pràctica una via política valenciana, una via que s'exemplifique en la construcció del consens per una qüestió fonamental, com és la reforma del sistema del finançament autonòmic.

A la Comunitat Valenciana hem fet un pas més perquè hem superat el diàleg per imperatiu i practiquem el diàleg per convicció.
Estem demostrant que es pot treballar amb coalicions, pactes, acords parlamentaris.
Crec que a esta terra hem fet de la pluralitat virtut.

Han fracassat estrepitosament els vaticinis que anticipaven els pitjor auguris per a la Comunitat Valenciana: la caiguda en barrina de la seua economia i la qualitat de la convivència interna.
No només no s'ha creat un clima d'incertesa, hi ha més seguretat, hi ha més cohesió, hi ha més confiança.

Vint mesos després, el resultat és més estabilitat política, una convivència de major qualitat i tots els indicadors econòmics i socials han millorat.

Hui, este matí hem conegut l'última EPA i el resultat és que el ritme d'avanç en generació d'ocupació és major en la Comunitat Valenciana que a Espanya, creixem 3,6% enfront del 2,3 d'Espanya.
En el conjunt de 2016 hem generat 68.
300 ocupats, el millor des de 2006, i hem reduït l'atur en 53.
000 persones.
S'ha aconseguit allò que ens vam plantejar: baixar este any del 20% i estem en el 19%.

Aixina i tot, cap triomfalisme perquè encara queden 158.
800 famílies en tots els seus membres estan aturats.

Sense dubte, en qualsevol cas, les empreses, els treballadors, els cinc milions de valencians estan fent la seua part tal de contribuir a la reconstrucció i al renaixement de la comunitat, però hi ha problemes que, com saben bé vostés, no poden solucionar a soles perquè estan arrelats a la nostra pròpia arquitectura de l'estat.

Per això, senyories, esta conferència de presidents també és fruit d'una urgència institucional, perquè si abans m'he referit a esta com a una nova situació que ha d'ajudar a la salut de la democràcia, crec que hem d'aprofitar també esta conjuntura per a establir com a principi de convivència política a Espanya la lleialtat institucional.

És en este marc en què crec que hem d'interpretar la primera conferència de presidents després de cinc anys d'absència.
Un mecanisme que en països com Alemanya, funciona com a peça clau del federalisme cooperatiu, reunint-se fins a quatre vegades a l'any.

Ens queda molt de camí per a estar a l'alçada de federalismes millors articulats, però rescatar este mecanisme de l'oblit és decisiu per a implementar instruments de cogovern entre nosaltres.
És decisiu per a impulsar un camí que normalitze eixa cooperació baix la premissa gens revolucionària en tots els països avançats que l'estat no és monopoli de l'administració central.

Esta reunió ha de ser, per tant, el germen de la superació d'una tendència de situar l'escenari del debat en un lloc en què les comunitats autònomes es barallen entre elles, mentre el Govern d'Espanya és un actor impassible.
El govern central no és l'àrbitre, el govern central és un actor més.
(Aplaudiments)

Necessitem que l'estat funcione millor, i este resultat pot aconseguir-se si les comunitats autònomes també pensem en termes d'estat, però necessàriament l'administració central ha de fugir de la supèrbia de decidir sense entendre que el temps del centralisme ja ha passat.

Amb esta premissa arribàrem a la conferencia de presidents.
Hem participat a la conferència amb els deures fets, amb ànim d'aportar no des del lament sinó des del treball i hem actuat amb exigència i amb lleialtat.

En primer lloc, exigència de solucions per als valencians i les valencianes.
Per això, la nostra prioritat va ser posar damunt la taula la insostenibilitat del problema valencià, fer partícip al conjunt d'Espanya d'una situació que no solament no té comparació amb cap altre territori, sinó que no té cap justificació en termes de justícia.

Al llarg de molts mesos hem trencat, estem trencant els murs de la invisibilitat.
Cada vegada pesen menys els tòpics imposats sobre el nostre poble.
No existix el Â«levante felizÂ», existix una terra que ha estat maltractada, una terra que ha estat tractada com la pària de l'estat autonòmic.

Pot sonar dur expressat en estos termes, però més duren són les xifres que sustenten els nostres arguments.
Els coneixen tots vostés, els hem debatut en moltes ocasions, però crec que en la casa del poble valencià ha de repetir-se la magnitud de la injustícia fins que aconseguim superar-la.

Tenim un dèficit històric d'ingressos per habitant que ens ha allunyat de la mitjana espanyola fins al punt de situar-nos en l'últim o el penúltim lloc, segons l'any.
Un allunyament de la mitjana que segons l'informe de la Sindicatura de Comptes, posa una pèrdua de 14.
380 milions d'euros menys entre 2002 i 2015.
En definitiva, uns recursos clarament menors per a prestar els mateixos serveis.

El finançament que rep cada valencià és 258 euros anuals menys que la mitjana espanyola, 970 euros, quasi 1.
000 euros menys que el que més rep.
Tots, per tant, coincidim que el problema valencià és insuportable.

Però també és insostenible la situació financera del conjunt de les autonomies.
Som totes les comunitats autònomes les que necessitem un nou model de finançament.
Per això, la nostra postura és la posició d'exigència valenciana, però també d'exigència lleial amb el conjunt de l'estat.

Amb una simple comparativa es resumix la necessitat del canvi de model.
En 2015, la quantitat que va faltar a les autonomies de règim comú per a poder finançar els seus serveis públics fonamentals va ser de quasi 26.
995 milions d'euros.
En eixos anys de la crisi també el deute autonòmic augmentà 25.
000 milions a l'any.

Com veuen, no és un problema de despesa, les autonomies no són l'administració malbaratadora d'Espanya.
De fet, el 95% de la reducció de la despesa pública en els darrers anys s'ha produït en les administracions autonòmiques i locals.
És un problema d'atribució de competències sense finançament.

No és possible que en este país estiga clara la distribució vertical de competències, però no la distribució de recursos per a complir eixes competències.
Per això hem alçat la nostra veu per a denunciar la injustícia valenciana, però també tractar la injustícia del sistema.

Senyores diputades, senyors diputats, hui podem dir, amb prudència i humilitat, que la Comunitat Valenciana ha aconseguit posar data a la reforma del finançament.
En 2017 tindrem un nou model.
La nostra unitat va trencar la invisibilitat, la nostra unitat ha posat data a la reforma i ara s'han de concretar les solucions.

Posem en l'agenda un model que acabe amb la injustícia de la distribució de recursos.
No és només entre les distintes autonomies, sinó sobretot entre les autonomies i el Govern d'Espanya.
Un nou model discutible el que aportem els valencians, el que hem posat els valencians a l'abast de tots, però és un document rigorós per al debat: del problema valencià a la solució justa i sostenible per a tots.

Proposem un model de finançament que es base en criteris senzills i transparents, que contemple simultàniament les qüestions de suficiència i estabilitat, equitat i solidaritat; que garantisca l'autonomia, coresponsabilitat fiscal, lleialtat institucional.
Proposem trencar d'una vegada les restriccions derivades de l'statu quo.

Per això, proposem un model que es concreta en, primer, la protecció dels nivells de prestació de sanitat, educació, protecció social amb el finançament complet d'estos.

Segon, l'assignació dels ingressos tributaris, cotitzacions, IRPF, IVA i impostos especials en funció de les competències assignades i la participació de totes les administracions en els òrgans de govern de l'administració tributària.

I tercer, l'assignació dels actuals tributs cedits al finançament de la resta de competències, complementant-ho amb un fons de suficiència.

En definitiva, els valencians demanem una cosa tan elemental com un model en què no importe on nasques per a tindre garantits tots els drets i, al mateix temps, garantir l'autogovern.

Però este plantejament d'igualtat i singularitat no es pot construir sobre la base de les injustícies heretades.
No és conseqüent amb l'aprovació d'un nou sistema mantindre el deute acumulat pel mal funcionament dels sistemes anteriors.
Ací a la Comunitat Valenciana acumulem el major deute de totes les autonomies, una part, òbviament, correspon a males decisions i no anem…, no podem esquivar les nostres responsabilitats.
Però una altra és directament producte de l'infrafinançament i en el futur no podem carregar amb el pes de la discriminació passada.

Per això, senyories, anem a seguir reclamant fórmules per a la condonació del deute històric.
(Aplaudiments) Hem de resetejar el finançament, començar des de zero, perquè la Comunitat Valenciana no pot començar esta nova etapa des d'un posició de partida de menys 43.
000 milions d'euros.

Demanem un model que ajude a restaurar els dos pilars de la nostra arquitectura institucional: el pilar de l'estat de les autonomies des del punt de vista institucional i el pilar de l'estat de benestar com a la gran garantia d'equitat i d'igualtat.

La sostenibilitat del sistema autonòmic significa la sostenibilitat de l'altre, l'estat del benestar.
No hi ha estat de benestar sense autonomies i no podrà haver-hi autonomies sense un millor finançament.

En l'aplicació de la dependència tenim el millor exemple de com es complix este plantejament.
La realitat és que les autonomies han hagut de rescatar el sistema de dependència dels incompliments del govern central, dels governs centrals.

Per això, en esta conferència també acordem, al costat de la reforma del model de finançament, que l'estat assumisca els seus compromisos legals en matèria de dependència.

Però per a avançar en la sostenibilitat no només cal repartir millor els recursos, també hem d'acabar amb la competència fiscal entre les autonomies, la competència fiscal deslleial entre les autonomies.

En l'actualitat hi ha una autèntica deslocalització de persones cap a autonomies, com ara la Comunitat de Madrid; s'està recentralitzant la riquesa en el nostre país.
Una autonomia està recaptant un poc més a costa que totes les altres perdem molt.
No podem arribar a la nefasta conclusió que el millor camí és empobrir el veí.

Per això plantegem la necessitat de coordinar els nostre tributs, per suposat des de l'autonomia, per suposat des de la defensa de la coresponsabilitat, però no és raonable que quan demanem una harmonització fiscal a Europea, existisca dumping fiscal a l'interior d'Espanya.

Senyories, encara que la prioritat de la Comunitat Valenciana ha estat, sense dubte, impulsar la reforma del finançament i la sostenibilitat dels serveis públics fonamentals, com vaig anunciar, hem participat i participarem sempre en tots els debats.

I per suposat hi havien altres punts de l'agenda de la conferència de presidents que per a nosaltres eren també especialment importants.
L'agenda valenciana ha estat present en els acords aconseguits en la conferència.

Vam proposar en les reunions preparatòries incloure l'ocupació entre els assumptes centrals a tractar.
I finalment, s'acordà, primer, la participació de les comunitats autònomes en els recursos per a la formació professional per a l'ocupació; avançar en la modernització dels serveis públics d'ocupació per a millorar l'eficàcia de les polítiques actives i, en tercer lloc, l'efectiva implantació de la garantia juvenil i els plans d'ocupació específics des de les comunitats autònomes per tal d'anar treballant, especialment, en els majors de quaranta-cinc anys, aixina com els aturats de llarga durada i els joves.

En l'acord sobre els reptes demogràfics vam incloure una esmena especial per a pal·liar els efectes de la població flotant.
És cert que esta és una qüestió que estava plantejada fonamentalment per a aquelles comunitats autònomes que tenen els índex més grans de despoblació.

Nosaltres també tenim una part de la comunitat en una greu despoblació, però, a més a més, tenim un altre repte demogràfic, un altre repte que té a vore amb els efectes de la població flotant.
Un element, per tant, vital per a la comunitat és que es comptabilitze en les polítiques públiques el pes de l'atenció als turistes i també a la població desplaçada.

En matèria d'educació sol·licitàrem, i es va incloure, definitivament, la incorporació al pacte social educatiu de la visió de les comunitats autònomes, que fins a hui no estava contemplada, malgrat ser les comunitats autònomes que apareixien en la major part del sistema.
En el preacord no apareixen les comunitats autònomes, ara és necessària la participació de les comunitats autònomes per al pacte educatiu.

Pel que fa a la protecció civil, en la qual, efectivament, la coordinació és un element fonamental, s'acorda constituir el consell nacional de protecció civil per a coordinar adequadament tots els recursos d'emergència, que és una qüestió absolutament prioritària, com hem vist.

D'altra banda, en altre ocasions, hem estat parlant en esta cambra, distints membres del govern, de la necessitat d'enfortir l'administració pública valenciana.
Som la segona autonomia amb menys funcionaris per habitant i l'envelliment de la nostra plantilla arriba a tal punt que des dels quasi 120.
000 empleats públics, només comptem amb 58 persones menors de trenta anys.

Pr això, haver acordat una taxa de reposició major és un element bàsic per a garantir la viabilitat dels nostres serveis públics, més si cap quan entre els acords s'establix l'enfortiment general del sector públic, però també l'anàlisi de l'especificitat en les necessitats de cada autonomia.

Amb este acord, la Comunitat Valenciana ha de tindre una taxa de reposició específica, que ens permeta pal·liar el dèficit d'empleats públics que patim.
No és raonable una resposta lineal per a una situació de partida asimètrica.

També es van aconseguir acords que coincidixen amb la línia de treball que portava ja el mateix Consell en matèries com la targeta social, que es coordinarà amb la política que es duia a terme des de la vicepresidència del Consell per a implantar un SIP social a la comunitat.

En matèria d'energia, també hem acordat la participació de les autonomies en el disseny de la normativa que regula el cost del social i la protecció al consumidor vulnerable, en la línia de la política contra la pobresa energètica impulsada pel Consell.

S'han atés també altres urgències que afecten qüestions estructurals fonamentals, i en la qual nosaltres hem segut coautors de la proposta, com és la política europea.
I hem acordat que les comunitats autònomes han de ser necessàriament consultades davant la presa de decisions a Europa, a la comissió, d'aquelles competències que estan transferides a les comunitats autònomes.

No és possible que se plantegen solucions sense tindre en compte a aquells competents en les matèries.
En eixe sentit, també hi ha hagut compromís de negociació prèvia en la programació de fons i d'inversions europees.

Però, a més a més dels acords que els he descrit, la Comunitat Valenciana ha liderat especialment dos propostes, dos propostes que finalment acabaren sent acord.
Vam estar nosaltres els que exigírem un pacte d'estat contra la violència de gènere amb participació del conjunt de l'estat.
(Aplaudiments) És, sense dubte, el problema més greu que té l'estat.
El més greu, sense dubte, és que continue matant-se dones des de la violència masclista.
I, per tant, les comunitats autònomes volem ser una part activa en esta batalla.

I també va ser la nostra posició la que va reclamar, també després acordada unànimement i recolzada per algunes autonomies especialment, la dramàtica situació dels refugiats.
S'està patint ara un hivern duríssim, estan abandonats a les portes d'Europa.
I ara ja no es tracta de més discursos, es tracta d'actuar ja, de fer un pla d'emergència ja.

I això és el que va acordar la conferència de presidents, que esta setmana ja tenia de tindre elaborat un pla per a actuar directament i, a més, que se veja que encara queda entre nosaltres alguna certa humanitat.
Perquè tenim el compromís de liderar canvis institucionals, però, és clar, cap institució estarà a l'alçada d'eixos canvis institucionals si no està compromesa en la profunditat dels canvis ètics.

Com veuen, la veu de la comunitat no solament ha estat present, sinó que ha estat una veu reconeixible per fer eixa conferència un espai útil per als ciutadans.

Senyories, la conferència de presidents ha demostrat que la presència de les autonomies enriqueix la presa de decisions.
En una Espanya plural i diversa són positius els acords entre partits, però que ningú s'equivoque, és imprescindible l'acord i el diàleg permanent entre els territoris.

Per això, l'establiment d'una convocatòria anual és un bon primer pas, que no siga una convocatòria a benefici d'inventari del govern, sinó que estiguen les dates i se reglamente clarament com se pot fins i tot convocar extraordinàriament, com també se fuja de la unilateralitat o de la verticalitat en la presa de decisions.

Som forts quan ens escoltem, quan tots els problemes estan damunt la taula, quan no n'hi han zones opaques en l'òptica de l'estat.
Això ho sabem bé en esta terra on hem patit una injustícia que ens ha estat i ens ha fet històricament invisibles.
Per això, avançar en un camí federalitzat és la millor garantia d'igualtat entre els valencians.

Senyories, estem en un punt d'inflexió.
Hui estem més prop de posar fi al problema valencià, però estem molt lluny de tindre les solucions.
Queda quasi tot per fer.
S'ha desbloquejat la negociació, s'ha avançat en qüestions fonamentals, fins i tot ja no es veu impossible que s'incloga la condonació del deute, però queda quasi tot per fer.

Hem de tindre clar que més enllà de les nostre diferències, només el consens com a poble basat en l'acord d'estes Corts ens farà arribar a la fita que històricament ens ha estat negada.
Amb unió ací, hem d'explicar fora la legitimitat i la justícia de les nostres aspiracions.

Cada u de nosaltres estem compromesos…, hem d'estar compromesos per a fer la pedagogia suficient, perquè tenim els arguments justs.
I en este treball tots els agents són decisius: les diputades, els diputats, els grups parlamentaris, la societat civil.

Per això els demane que continuem activant, amb força, tota la nostra representativitat política, empresarial, social, acadèmica, associativa.
Tenim d'estar en tots els escenaris per plantejar amb fortalesa la nostra posició.

Els demane que seguim junts en l'impuls d'este nou horitzó, que tinguem l'alçada de mires que exigix el moment per al futur del poble valencià, perquè la nostra unitat de hui suposarà la igualtat dels valencians demà.
Significarà que els valencians tindran totes les oportunitats que es mereixen.

I vull acabar dient que en estos moments, que van bé les coses, que els indicadors socials i econòmics van bé, imaginen vostés si el sector públic tinguera tota la força que es mereix per a ajudar a tot el que és l'escenari que en estos moments està provocant que ja puguem dir que hem baixat del 20% d'atur.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president del Consell.

A continuació, per a continuar el debat, tindrà lloc la intervenció de cada grup parlamentari.
Començarà el Grup Parlamentari Popular.
I a tal efecte, la seua síndica, la senyora Isabel Bonig, té la paraula per un temps màxim de quinze minuts.

La senyora Bonig Trigueros:

Con la venia, señora presidente.

En primer lugar, me gustaría dar la bienvenida a todos los agentes sociales, económicos y empresariales que hoy están aquí.
Agradezco su presencia.

Darle también la bienvenida al molt honorable president, a la vicepresidenta, consellers.

Sumarme a las palabras que ha dicho el presidente de La Generalitat en recuerdo a toda la gente que ha sufrido los temporales y a todos los que han trabajado.
Ha sido -estoy absolutamente segura, presidente-, un desliz, se ha dejado -un olvido-, se ha dejado usted a la Guardia Civil.
Por lo tanto, incluimos también a la Guardia Civil.

Mire, había una frase…, yo una vez escuché, escuché una frase que decía que a los ciudadanos se les convence con argumentos y se les conmueve con sentimientos.
Permítame, desde el respeto, señor presidente, que ¡hombre!
, hay que ponerle a la vida un poco, y más a este tema, de argumentos, de pasión y de sentimientos.
Pero no se preocupe (aplaudiments), yo le pondré argumentos, pasión y sentimientos.

Y en segundo lugar, me van a permitir que… Hoy se ha conocido una noticia, la acabamos de conocer, y hay que decir…, no nos hubiese gustado y ojalá no… Pero la sentencia de la Audiencia Nacional ha… Ojalá no hubiésemos tenido que cerrar Radiotelevisión Valenciana, porque todos hubiésemos llegado a un acuerdo para mantener una televisión púbica en valenciano (aplaudiments) y de calidad.
Porque la Audiencia Nacional ha declarado ajustado a derecho el ERE.

Y entonces, si los sindicatos, algunos, los de clase, Comisiones y UGT, y la entonces oposición, hoy gobierno, no hubiesen hecho demagogia ni hubiesen utilizado a los trabajadores, hoy tendríamos una televisión pública abierta (aplaudiments) y de calidad.
En fin, no éramos tan malos.
Algo bien ha hecho el Partido Popular.

Pero mire usted, presidente, hoy vengo a agradecer su comparecencia a petición propia.
Se lo agradezco, porque, por lo menos, usted viene a dar cuenta de lo que…, de esas reuniones, de esas conversaciones, de esa conferencia de presidentes, porque nadie, nadie acude aquí.
Ni la consellera Salvador viene a explicar por qué ha colocado a Francesc Romeu.
Ni muchísimo menos la señora Montón viene a explicar el desastre en la gestión del modelo Alcira.
Ni ese informe de la Sindicatura de Cuentas que dice que el hospital de Manises es un 21% más económico, ahorra.
Ni la señora Oltra viene a explicar los nombramientos, ceses de su secretaria autonómica.

Y mire usted, hoy he escuchado con especial atención su intervención.
Sí, sí, porque al PP se le explica y se le pide explicaciones todos los días y en todo momento.
Pero luego, los demás no.
Ni siquiera el señor Montiel en ese comité de garantías que dice que hay irregularidades.
Y aquí nadie, absolutamente nadie contesta.
Cuando es el PP, todos.
Pero, cuando hay que dar responsabilidades y asumir responsabilidades políticas (aplaudiments), los partidos del Titanic, nada.

Pero vamos al tema, al asunto.
He escuchado con especial atención su intervención.
Me ha costado, pero lo he hecho.
Y entonces, yo quería saber qué versión traía, si la del doctor Jekyll, que es la versión cuando usted va a Madrid y dice que efectivamente cómo esta reunión de presidentes ha sido positiva.
O lo del señor Hyde, cuando tiene, siente el aliento de la señora Oltra.

Y mire, presidente, hoy no he venido a discutir con usted, ni a poner el dedo en la llaga.
Pero me va a permitir algunas cuestiones que, en fin, como ustedes nos dan todos los días, algo hay que decir.
Mire, en ABC, la señora Oltra, en esta conversión hacia el centro: Â«De haber sabido que volvía Rajoy, habríamos apoyado a Sánchez.
Â» Eh?
, la señora Oltra, en esa conversión hacia el centro que está muy bien.
Y permítame, señora vicepresidenta, parece usted aquí la sección femenina.
Acabará usted, no sé, liderando al PP o al Opus Dei, no sé.
(Aplaudiments)

Y mire usted: Â«Puig firma para destituir a Pedro Sánchez.
Â» Hombre, yo entiendo que con esta diferencia tan abismal es difícil cohesionar, como usted dice, Â«cosir un territoriÂ» i molt menys cosir el territori i el seu govern.
Pero mire, señor presidente, yo soy clara y directa, lo sabe, y creo que los ciudadanos están esperando claridad.
Y a veces, a mí me es difícil entender qué dice mi presidente.
Yo hablo claro y directa.

No nos va a encontrar al Grupo Parlamentario Popular si sigue por la línea emprendida de la armonización fiscal.
Ya le digo que no.
Su proyecto fiscal se lo marcan los ocho votos de Podemos.
Usted ha estado un año diciendo que iba a una reforma fiscal, y han venido ocho votos de Podemos que pueden mucho, y se lo ha tumbado.
Comprendo que el PSOE ha dejado la UCI y ha subido a la primera planta.
Eso es lo que dijo usted la semana pasada.

Pero, hable de los valencianos, de sus prioridades, de sus necesidades.
Lo primero y primordial, los valencianos y la Comunitat Valenciana (aplaudiments).
Por eso, yo hoy, señor presidente, vengo a proponerle propuestas, acciones de gobierno.

Mire, usted ha querido llevar su intervención por la vertiente fiscal, es una decisión suya, lanzando acusaciones a una comunidad gobernada por el Partido Popular que viene aplicando una seña de identidad de nuestro partido, que yo reivindico: la bajada de impuestos.
Pues muy bien, le voy a lanzar una propuesta para que la lleve en la próxima comisión de expertos que se reunirá dentro de un mes.

Estoy con el señor Soler totalmente de acuerdo, cuando dice que necesitamos un nuevo modelo de financiación.
Ningún parche.
La situación económica y social del 2001 y 2009 es totalmente distinta, y necesitamos un modelo de financiación claro, transparente y con vocación de permanencia.
Y para acometer esta reforma es necesario este cambio, una reforma fiscal y tributaria en España.
Y ahí va el anuncio del Partido Popular.
Aquí lo digo en Cortes.
Lo llevaremos cuando lleguemos al gobierno y se lo propongo para que usted lo lleve.

Que con esa nueva reforma tributaria que se tiene que llevar a cabo desaparezca el impuesto de sucesiones y donaciones.
(Aplaudiments) No puede ser que la muerte sea un castigo y que la administración haga de la muerte un negocio.
Un impuesto del 1987, con carácter confiscatorio y que trae problemas a las familias.
Elimine el impuesto de sucesiones y donaciones.

Segundo, nosotros, presidente, le hemos dado el apoyo sin fisuras al cambio del modelo de financiación.
Y gracias, señor presidente.
Gracias, señora Oltra.
Porque al fin han venido a la postura que siempre ha mantenido el Partido Popular.
En el 2009, cuando gobernaba Zapatero, y en el 2011, cuando gobernaba Mariano Rajoy.
Nosotros no nos hemos movido nunca.
Los que se han movido son ustedes.
(Aplaudiments) Bienvenidos.
Esta es la responsabilidad de un partido como el PP que tiene vocación de gobierno.

Mire, y no le voy a hablar del pasado, pero, ¿se acuerda en octubre del 2013, en esta cámara?
Se votó una PNL que hablaba de lo mismo que usted ha pedido en Madrid y ha hablado en la conferencia de presidentes.
La diferencia es que solo el Partido Popular votó a favor.
Como lo de la radiotelevisión valenciana.
Solo nosotros estuvimos a favor del cambio de modelo y de la deuda histórica, pedirla.
Ustedes, no.
Pero esto no era un acuerdo en sí mismo.
Hay que continuar.

Hay que continuar, y lo que no va a permitir el Partido Popular son más negociaciones bilaterales, como la que se produjo en el 2009 con José Luis Rodríguez Zapatero.
No lo vamos a permitir.
Y que siguen algunos proclamando, algunos presidentes, como condición sine qua non para estar sentados en esa conferencia de presidentes.
Ya advertimos, le advertimos de lo peligrosas que son esas conversaciones bilaterales, porque de aquellos polvos son estos lodos.

Aprendamos de los errores y no permitamos más negociaciones bilaterales de Cataluña o de otras comunidades.
Solo en una España plural y abierta, en eso estoy con usted, puede tener solución nuestra situación.
Tenga amplitud de miras y conceptos amplios.
Por eso, le propongo la reforma fiscal.
Reforma fiscal y reforma del modelo de financiación que apueste por una España plural, pero también por una lealtad constitucional.

Señor presidente, si usted deja de mirar a su izquierda, política y física, y empieza a mirar al centro, verá que estas propuestas tienen totalmente una base.
Mire, señor presidente, la semana pasada se alcanzaron acuerdos importantes que usted ha detallado y yo no entraré, y creo que eso es importante.
Pero faltaron dos comunidades, los presidentes de dos comunidades que forman parte de España, y yo no le he oído criticarlo.

Una de ellas, el señor Puigdemont, que es gran amigo de usted -usted lo ha dicho-, que ha mantenido reuniones históricas -usted lo ha dicho-, y que ha constituido comisiones bilaterales.
Por cierto, señor presidente, no vuelva a decir eso de que el presidente de La Generalitat de la Comunidad Valenciana ha visitado por primera vez en veinte años a un presidente catalán.
Ya lo hizo en la legislatura pasada el presidente Fabra con Artur Mas.
No diga eso.

Pero bueno, desde el Grupo Parlamentario Popular nos congratulamos de esos acuerdos, pero también les exigimos al resto de presidentes, incluido estas comunidades, que se sienten en la mesa de negociación para también negociar y defender los intereses de sus conciudadanos.
Mire usted, el partido que yo represento se congratula de esos acuerdos y quiero subrayar que esto es importante en estos momentos.

En primer lugar, porque tanto el gobierno central como la inmensa mayoría de comunidades autónomas están gobernadas o bien por el Partido Popular o el Partido Socialista.
Y en un momento en que se ha querido dar por finiquitado el bipartidismo, esto es importante.
Y en segundo lugar, porque se ha demostrado que el Partido Popular es capaz de llegar a acuerdos.
Otros hacen de la confrontación su hoja de ruta permanente.
Nosotros hemos llegado a acuerdos.

No detallaré todos esos acuerdos, pero sí que le voy a decir una cosa, señor presidente, le advierto.
Si usted reunió a todos los agentes económicos y sociales y a todos los partidos políticos, señor presidente, y le dimos el apoyo incondicional, era para pedir en Madrid y defender en Madrid lo que hemos acordado.
En ningún momento usted y yo quedamos o convenimos que en el futuro modelo de financiación había de tener efectos retroactivos desde el 2014.

¿Por qué el 2014, señor presidente?
¿Usted considera que la Comunidad Valenciana ha estado bien financiada hasta el 2014?
(Aplaudiments) ¿Por qué no solicitó la deuda histórica, que ese fue el acuerdo?
¿Por qué, señor presidente?
¿Por qué dice una cosa en Madrid y hace la distinta aquí?

Mire, hace justo un año le ofrecí un pacto.
Un pacto, y se lo vuelvo a reiterar.
Usted no me hace caso.
No me hace caso.
Habla de consenso, pero no me hace caso.
A mí que no me haga caso, me da exactamente igual.
Me da exactamente igual, señor presidente.
Pero no le voy a permitir que no haga caso al partido que es mayoritario en la Comunidad Valenciana.

Mire, nuestro partido (aplaudiments), mi partido y su partido han llegado a acuerdos en Madrid.
Se ha pactado el techo de gasto.
Se ha pactado el déficit público.
La solución de las cláusulas suelo, el bono social.
Pero usted, que ha hablado hoy de lealtad institucional, y me gusta, no predica con el ejemplo.
Usted considera que allí somos buenos y aquí somos malos.

Usted ha traicionado ese acuerdo en materia, por ejemplo, de designación de magistrados del Constitucional y ha roto el pacto nacional (aplaudiments) que tenía el Partido Popular y el PSOE.
Y su partido, como en el Consejo de Política Fiscal, no apoyó con la abstención los acuerdos a nivel nacional.
¿Y me pide a mí lealtad?

¿Sabe usted cuál es el problema?
A mí, que me gusta la política, que en una democracia saludable el problema que tiene la izquierda, usted, el Partido Socialista, el PSPV, que se ha radicalizado, Compromís, Podemos, es que niegan a la oposición sistemáticamente y especialmente al centro derecha el derecho a ser escuchados.
Y su adversario político tiene derecho a ser escuchado, a estar en la arena política.

Porque esa política de baja calidad que ustedes practican tiene un objetivo explícito muy claro, que es evitar el debate.
¿Y saben ustedes, todos los del Titanic, por qué quieren evitar el debate?
Porque quieren evitar los riesgos inherentes al libre intercambio de ideas (Aplaudiments) Porque cuando confrontamos ideas, las nuestras son cien mil veces mejores que las suyas, y aportan seguridad, progreso, libertad y oportunidades.
No al sectarismo y no a las prohibiciones y a la radicalidad de su gobierno.

Podría extenderme, pero es que no me da tiempo, no me da tiempo.
Por eso, si habla de lealtad, la tendrá.
Mire usted, le vuelvo a ofrecer cinco pactos.
Sé que no me hacen caso.
Sé que usted habla de lealtad, pero aquí sabe que está maniatado por la señora Oltra, por Bloc Compromís, por Podemos.
(Aplaudiments) No es usted libre, presidente.
No quiero el gobierno, no quiero entrar en el gobierno, no quiero cargos, quiero que piense en Valencia y en los valencianos.
(Aplaudiments)

La comunitat y los valencianos primero.
Los cinco millones de valencianos primero, señor presidente.
Por eso, le ayudo.
Por eso le tiendo la mano en materia de empleo y captación de inversiones, señor presidente.
Se van las inversiones porque no hay orden ni control ni coordinación, ni en vicepresidencia ni en la conselleria de economía.
A ver si resuelven los horarios comerciales antes de que pasen a la oposición.
Es simplemente un ruego.

En materia educativa, (aplaudiments) usted firmó el pacto que había impedido un pacto nacional educativo por cuestiones ideológicas y sectarias.
Y usted permite que su gobierno, que el señor Marzà aplique una línea totalitaria y sectaria contra la libertad de educación, señor Puig, (aplaudiments) con una inmersión lingüística.

En materia de financiación de los ayuntamientos, los 542 ayuntamientos esperan que usted y nosotros nos pongamos de acuerdo.
En materia de agua, me parece muy bien el ofrecimiento que le ha hecho el presidente de Murcia, y me parece muy bien que usted lo haya aceptado.

Si eso es posible con Murcia y Castilla-la Mancha para resolver desde la objetividad y sin pasión el tema del agua, ¿por qué no quiere nuestro apoyo?
¿Qué les hemos hecho?
No soy tan guapa como la señora Oltra, (aplaudiments) ni tan fina, ni tan elegante.
Pero, ¿qué le hemos hecho?
¿Qué le hemos hecho?

Y en materia de política fiscal, señor presidente, mire, cuando se cambia el modelo de financiación, supriman el impuesto de sucesiones y donaciones.
Y mientras no se cambie el modelo de financiación, bonifíquelo al 99%.
(Aplaudiments) Le vamos a ayudar.
Sí señor.
La armonización, señor presidente, fiscal, por abajo, no por arriba.
Porque no estamos hablando de tener más dinero para pagar la educación, la sanidad y las prestaciones sociales.

Estamos hablando de machacar y castigar a los valencianos con más de 800 millones de subida de impuestos…

El senyor president:

Señoría.

La senyora Bonig Trigueros:

…para crear agencias y chiringuitos de colocación.
(Aplaudiments) 384 millones en los presupuestos del 2017.
O los cuatro millones y medio…

El senyor president:

Senyoria, moltes gràcies.

La senyora Bonig Trigueros:

Mire, señor presidente, menos impuestos, más libertad, que llevarán a más bienestar de los valencianos.
Tiene nuestro apoyo, una vez más, pero también estaremos muy atentos que esa mayor financiación vaya para los servicios públicos esenciales, no para chiringuitos.

Y acabo, señor presidente.
Mire,…

El senyor president:

Señoría, acabe ya.

La senyora Bonig Trigueros:

.
.
.
lealtad.
¿Se acuerda usted de lo que hablamos la semana pasada, cuando me invitó a su despacho, la ronda con todos los agentes políticos y sociales?
¿Se acuerda?
Lo que yo le dije y lo que usted me contestó, que no hemos dicho en prensa.
¿Se acuerda, señor presidente?
Sí que se acuerda.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Bonig, síndica del Grup Popular.

Senyories, continua el debat.
Ara amb la intervenció del síndic del Grup Ciudadanos, l'il·lustre diputat Alexis Marí.

Quan vosté vullga, senyor Marí.

El senyor Marí Malonda:

Gracias, president.

President de La Generalitat.

Vicepresidenta.
Consellers.
Compañeros.

Bueno, en primer lugar, mi más sincera felicitación al president Morera por ser elegido presidente de la Coprepa, sin duda merecido.
Yo creo que el encuentro, (aplaudiments) y el diálogo, los acuerdos, yo creo que es la mejor forma de hacer política.
Yo creo que usted ha sido un digno representante de todo esto.
Esto supongo que representará un minuto y medio más para la intervención.
(Remors) Y bueno, al turrón.
Aparte, a usted le va ese rol, ya se lo dije yo, todo el pasteleo y tal, es el mismo rol.
(Rialles i aplaudiments) El rol adecuado para el president Morera.
Bien, al turrón.

Bueno, voy a empezar, president, president de La Generalitat, señor Puig, mi intervención diciéndole que nos parece una buena noticia, una muy buena noticia que se haya puesto por fin una fecha para corregir el sistema de financiación, porque es un dato matemático, siempre hemos dicho, es un dato matemático que la Comunidad Valenciana está infrafinanciada.

Mire, nuestro grupo parlamentario es tan consciente, como el que más, de la necesidad de cambiar un modelo de financiación que con su opacidad no ha generado más que desigualdad e injusticia entre los españoles, siendo los ciudadanos de esta comunidad los más castigados por la insuficiencia financiera que ha supuesto, unido a la nefasta gestión de otros gobiernos, y que ha producido el que ahora estemos con 45.
000 millones de euros de deuda imposible de pagar y una dependencia total del FLA, del fondo de liquidez autonómico.
Una dependencia del gobierno central a la hora de que nos financien.
Esto lo conoce bastante bien el conseller de hacienda.

Por eso consideramos que es urgente corregir las desigualdades entre territorios para que los valencianos tengan garantizados, president, unos servicios públicos, como sanidad, educación o dependencia y que sean además de calidad, haciendo para ello un reparto justo y equitativo entre todos estos recursos.

Es por ello, es por ello, president, que los acuerdos adoptados en la conferencia de presidentes nos parece una bona noticia y nos hace ser moderadamente optimistas con el futuro, acuerdos como los relativos, los ha citado usted, a los refugiados, dada la dramática situación que están sufriendo y a la violencia de género, que usted también ha bien mencionado, una lacra que necesita del esfuerzo de todos para combatirla.
Esto nos demuestra como desde el diálogo, el consenso y la lealtad institucional se puede llegar a acuerdos que redunden en beneficios para la ciudadanía.

Inste usted de nuevo, por ejemplo a la vicepresidenta, a la vicepresidenta, que lidere todo esto, no pierda de vista, por favor, president, a los refugiados, es una situación vergonzosa y vergonzante para todos, duchándose a -5 grados de temperatura, niños, ancianos, mujeres, duchándose a -5 grados de temperatura.

Y mire, cuando vaya usted por Bruselas…, yo me he puesto una tarea que hago a diario, aún a riesgo de tener que acostarme con el perrito esta noche.
Yo se lo digo a la eurodiputada Punset, usted puede decírselo al señor González Pons, puede citar usted al señor Jáuregui para que eche una mano.
Porque yo solo veo ahí, en el Parlamento Europeo, a la señora Marina Albiol haciendo un buen trabajo con este asunto, con el tema de los refugiados, o sea que (aplaudiments) eche usted una mano ahí.
Yo me preocuparé de lo mío y haga usted su trabajo.

Mire, en cuanto al acuerdo sobre financiación, a la fijación de un calendario para reformar el modelo de financiación, me gustaría que respondiese, señor Puig, cómo va a resolver usted y el resto de sus compañeros, la contradicción que supone estar en un partido como el suyo, que a nivel nacional defiende a escondidas del resto de los españoles los privilegios y desigualdades de unos pocos territorios frente a otros que estamos infrafinanciados.
Lo digo por las referencias que hace usted, las referencias que hace usted cuando se le pregunta o cuando le pregunta a un periodista fuera de aquí, del territorio valenciano, sobre el cupo y el concierto.
Qué es lo que dice usted fuera de la Comunidad Valenciana.
Respóndame, señor Puig, qué es lo que dice.
¿Qué es lo que dice usted fuera de la Comunidad Valenciana?
Respóndame, señor Puig, qué es lo que dice.
¿Qué dice sobre el reconocimiento de la singularidad?
Sí, sí, me refiero, entre otros, ya se lo he dicho, al cupo y al concierto, de cuyas comunidades autónomas su partido, su partido defiende que están suprafinanciados hasta ocho veces más que los valencianos.
Eso lo dijo usted, president, que estaban hasta ocho veces más…, tenían ocho veces más que nosotros.

Porque durante años, mire usted, ni su partido ha hecho absolutamente nada por modificar el modelo, actual modelo de financiación.
Más bien todo lo contrario.
Son ustedes los que implantaron este modelo que hoy califican como insostenible, opaco y discriminatorio para los valencianos.
¿Quién y cómo va a solucionar este sudoku?
¿Con una subasta pública?

Pero, mire, nuestro grupo va más allá.
¿Cómo pretende cuadrar esto con unos recursos que todos sabemos que son limitados, president?
¿Cómo lo van a hacer?
¿Le han dicho estas comunidades autónomas privilegiadas que están dispuestas a recibir menos, para que algunas, como nosotros, recibamos más tal y como merecemos?
¿Se lo han dicho, president?
Díganoslo.
¿Se lo han dicho o no se lo han dicho?
¿O es el gobierno central que le ha dicho que van a sacar dinero de donde no hay para financiarnos a todos a lo grande?

Es fácil, president, reunir sin sacar un titular de prensa diciendo que van a resolver un problema, pero es muy difícil, muy difícil, y esperamos, por el bien de los valencianos, que lo consigan, que lo resuelvan si su partido y el Partido Popular no dan la cara por la igualdad de todos los españoles.

Vamos más allá.
¿Qué soluciones ha planteado frente al déficit acumulado de financiación?
¿Qué va a hacer con los 1.
300 millones ficticios?
¿Va a volver a recortar en servicios básicos o va a recurrir de nuevo al FLA?
Insistimos, no queremos titulares, president, queremos soluciones.

1.
300 millones, ni uno ni dos.
¿Esto no representará, president, de nuevo recortes?
¿Puede asegurarnos que esto no va a representar recortes?
¿Cómo va a cuadrar por la tanto las cuenta?

Aquí estamos todos convencidos, partidos políticos, universidades, sindicatos, sociedad civil.
Ahora lo que tienen que hacer es convencer ustedes, los presidentes, a sus propios partidos, de un cambio, president, profundo para contar con un modelo de financiación basado en los principios de solidaridad.
Óigalo bien, solidaridad, suficiencia, equidad, transparencia, corresponsabilidad fiscal y garantía de acceso a los ciudadanos, a los servicios públicos, tal y como está recogido en el documento de los acuerdos aprobados en dicha conferencia.
Documento que, por cierto, también recoge como primer acuerdo de la mejora, la eficacia, la eficiencia de las políticas activas de empleo.
Esto es lo que le preocupa, créame, a los valencianos, el empleo.
Acuerdo que ustedes deberían tener muy en cuenta porque ya sé que usted repite una y otra vez que estamos por encima de la media en creación de empleo, pero el problema es que ustedes no hacen nada para crear empleo de calidad y empleo sostenible.

¿Van a vivir, president, van a vivir ustedes cuatro años más repitiendo el logro de la reapertura de la planta Thyssen y que Mercadona vaya a abrir su gran parque de interproveedores en Sagunto?
¿Van a repetir estos logros hasta el final de la legislatura?
Porque poco más, poco más han hecho.

Desde luego que lo que no crea empleo es paralizar proyectos como el Puerto Mediterráneo, que tenía previsto crear miles de puestos de trabajo, proyecto que, por cierto, ha relevado de nuevo los problemas con el mestizaje que afecta negativamente a la gestión.
Pues mire, no crea nada de empleo desoír los informes del Ministerio de Fomento.
No crea empleo anunciar grandes programas que luego no se ejecutan.
No crea empleo la inacción y la ineficiencia de la conselleria de economía, que es la que más ha cumplido sus recibos y los plazos para este año.

Qué lástima, president, qué lástima que hayan tenido que pasar dos años para que el empleo empiece a ser una prioridad para el Consell.
Qué lástima todo este tiempo perdido.
Lo que ya ha quedado claro es cuál es su política de empleo, que lo dijo ya un alto cargo de sanidad en relación a los hospitales del modelo Alcira.
Tiraremos a los que están ahora y se meterán los nuestros, los familiares y los amigos.
Esto es el modelo que tienen de gestión.

Y con respecto a la colaboración público-privada, que hemos anunciado muchas veces, en sanidad y en educación, cero patatero, un sinsentido.
Igual que su política económica, revertir por revertir, por razones ideológicas y dogmáticas, en lugar de por criterios económicos de eficiencia y buena gestión de los hospitales o de los colegios concertados.

El Consell, president, no es un laboratorio de experimentos marxista-leninista.
El Consell ha de tener al frente a personas que gestionen en base a auditorías y a datos objetivos, president, datos objetivos.

Eso es lo que esperamos todos los valencianos, que nos den todos los datos que de momento, y por lo que hemos podido saber por los responsables de sanidad, no justifican tirar abajo, sin más, un modelo que no dudamos que es mejorable, que no dudamos que es reformable, pero que no tiene por qué ser liquidado por un conseller de turno, en este caso por una consellera de turno, puesto que lo único que hemos sabido hasta la fecha es que son más rentables que el resto de los hospitales públicos.
Sean todo lo incisivos que deban, todo lo cristalinos que deban.
Queremos transparencia.
Revisen contratos, todos los contratos, todos.
Revisen con auditores fiables, y no solo con comisionados políticos, comisionados políticos.
Todo, absolutamente todo.
Revisen hasta la última aspirina que se dispensa.
Y es así.
Revisen también lo público, president, revisen también lo que ustedes denominan público, como si lo otro no fuese público.
Revisen también lo público, la casa que les toca barrer a ustedes al mismo tiempo que miran la acera de enfrente.
Porque, visto lo visto, los hospitales públicos, y por lo que conocemos día tras día a través de la prensa, de los compañeros, de algunos compañeros del Partido Popular y a su vez por mi compañero responsable del área de sanidad, el señor Juan Córdoba, las áreas de salud pública tienen innumerables deficiencias, y no sabemos qué medida se ha tomado, si es que las ha tomado, y cuáles van a tomar.

¿Ha hablado de todo esto en la conferencia de presidentes, señor Puig?
¿Ha hablado de esto con su compañera y amiga, Susana Díaz?
¿Qué piensa ella de esto en Andalucía?
¿Ella también va a revertir modelos de colaboración pública-privada en sanidad y en educación?
Díganos, infórmenos, qué modelo quieren para la sanidad y la educación o si esto va a depender dependiendo de donde viva un ciudadano español.

Concluyendo.
Nos alegramos de ese anuncio de su reunión, pero nos preocupa más que nos alegra la inacción del Consell, su engaño a los valencianos prometiendo medidas que han incumplido porque nunca explicaron como las pensaban financiar.

El incumplimiento de muchas de las propuestas que estaban, tanto en el pacto del botánico, aquí, como las que se añadieron en Morella, Torrevieja, su mala gestión de los recursos públicos que hacen priorizar el dogmatismo, priorizar el dogmatismo frente a los criterios de eficiencia y eficacia.
El mal resultado que hemos visto del mestizaje en economía, medio ambiente y obras públicas, etcétera, etcétera.

Cuando lleguen más ingresos, si es que nos llegan, esperemos que se dediquen a gastar los pocos recursos que hay y lo que realmente preocupa a los ciudadanos: mejorar la calidad de la educación, reducir las listas de espera, mejorar el sistema informático para que la justicia funcione como toca, y no para crear chiringuitos innecesarios, como el que se aprobó por ejemplo ayer, la agencia de seguridad y emergencias.

Por eso el presidente no puede conformarse con la promesa de que en 2017 se abordará el cambio del modelo y tiene que empezar a gestionar mejor los escasos recursos que hay.

Tiene que abordar usted e intentar liderar ese cambio de modelo de financiación, una promesa, president, no nos vale, una reunión tampoco.
¿Sabe por qué?
Porque su partido no quiere resolver la injusticia, porque perderían muchos votos en unas comunidades autónomas.
Ustedes no están dispuestos a pagar ese precio político.
Nunca lo han estado.
Aun así, fíjese, espero que lo consigan, al menos enderezar un poco el sistema, ese será un buen pronóstico desde luego para todos los valencianos.

Y ultimísimo apunte, preocupante me parece, me parece, president, las declaraciones del president Puigdemont, que una de las causas que aludió, que planteaba para no asistir a la conferencia de presidentes es que se han ganado ser una nación y que ellos mantienen una relación de bilateralidad con el estado español.
Habrá que empezar a plantearse qué va a hacer el estado con Cataluña, y especialmente qué va a hacer usted, president, qué va a hacer usted.
Que nos dijo que se reunía con él.
Sí, sí, nos dijo que se reunía con él.
¿Qué ha hecho?
¿Qué Cola-cao se tomaron ese día?
O sea, ¿qué le dijo usted al president Puigdemont en el oído?
Porque él sigue a lo suyo.
¿Qué haya?
¿Qué piensa de todo esto usted, president?
Eso me gustaría que me contestase.
¿Qué piensa usted de todo eso?

Su portavoz -que sonríe ahora- ya me dijo que Ciudadanos era una fábrica de crear, de fabricar independentistas.
Fíjese, yo pienso que la fábrica de crear independentistas es Esquerra Republicana de Cataluña, a donde pertenece el president Puigdemont.

Entonces, mire, (veus) … Bueno, sí, la fábrica de independentistas… Mire, ustedes… Mire, señor Mata, ¿ustedes sabe a lo que apuestan?
Ustedes apuestan por darle más cariño, como si le faltase cariño a esa gente.
Yo apuesto sabe por qué, ya se lo dije en su día, por aplicar la ley y aplicarla de forma con la que se debe de aplicar a todos aquellos que quieren saltársela, a todos aquellos que quieren saltársela.
Y eso incluye, también, sabe qué, a los presidentes de una comunidad autónoma, eso también incluye a los presidentes de una comunidad autónoma.
Y nadie está, se lo dije en su día, por encima del imperio de la ley, nadie, ni siquiera un presidente de una comunidad autónoma.

Usted acordó con el president Puigdemont cumbres bilaterales cada seis meses.
Yo le llamaré, permítamelo, cumbres borrascosas, viendo el resultado de la primera.
Usted dijo textualmente en su encuentro con Puigdemont, ojo al dato: Â«Se avance o no en la independencia de Cataluña no dejará de ser el vecino del norte.
Â» Oiga, ese día usted inventó la pólvora.
Claro que van a seguir siendo los vecinos del norte, sí, sí, por geografía.
(Remors) Salvo, claro, que el presidente Trump quiera cambiar las comunidades de sitio Cataluña siempre estará al norte de la Comunidad Valenciana.

Implíquese, por favor, en el corredor mediterráneo, president, más que en la reciprocidad del intercambio de la señal de TV3 con radiotelevisión valenciana, es más importante lo primero, créame.

Mire, aprovechando que según mis cálculos, aunque calcular con usted es difícil, se reunirá de nuevo con el presidente Puigdemont en marzo, le voy a regalar una Constitución, se la voy a dejar aquí, una Constitución española, no se venga abajo porque es una Constitución española, (aplaudiments) una Constitución española y léale -ya se lo dije el otro día en los medios de comunicación- léale de vez en cuando el artículo 155 al president Puigdemont, que no olvide él, al igual que usted, él al igual que usted, es un representante de la administración del estado, él igual que usted es un representante de la administración del estado.
Y, por cierto, si le habla de independencia recuerde aquello de el no es no.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Marí.

Senyories, continuem amb les intervencions dels grups parlamentaris.
Seguidament la del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Té la paraula el seu síndic, el senyor il·lustre diputat Antonio Montiel per un temps màxim de quinze minuts.

Agrair-li al senyor Marí les paraules que ha tingut de cortesia en la seua intervenció.

El senyor Montiel Márquez:

Bon dia, president.

Bon dia, membres del govern, vicepresidenta.

Senyories.

Em toca fer el paper d'aguafiestas.
Primer, dos coses.
Senyor president, confie que l'acord del divendres no sols se referisca a les comarques de la costa afectades pel temporal sinó que incloga també a les comarques de l'interior Requena, Utiel, etcètera.
Molt bé, estava segur.
Gràcies.
Morella.
.
.
No, Morella ho tenia segur en la llista.

I ara volia dir una cosa.
Mire, no puedo callarme, lo siento.
¿Algo bien hizo el Partido Popular en Radiotelevisión Valenciana?
¿Algo bien?
¿1.
200 millones de euros de deuda?
¿Aumentar la plantilla hasta límites insospechados?
¿Desplomar la audiencia?
¿Algo bien?
(Aplaudiments) ¡Una sentencia del Tribunal Superior de Justicia que anuló el primer ERE!
¿Algo bien?
Y un presidente que por sus narices cerró una radiotelevisión valenciana, porque no supo gestionar una derrota judicial.
¡¿Algo bien?
!
(Aplaudiments) ¿Algo bien?
Un cierre brutal, un ERE de extinción.
Hicimos el ERE bien.
Sí, era de extinción.
Muerte súbita a la Radiotelevisión Valenciana.
¡Algo bien!

Volvamos al asunto.
Mire, señor presidente, celebramos la comparecencia y el proceso previo de diálogo que hubo con los interlocutores sociales y con los diferentes grupos políticos.
Celebramos también la coincidencia en alguno de los diagnósticos.
Pensamos que además es bueno que se normalice la conferencia de presidentes con carácter anual.
Pero, mire, lamentamos que el acuerdo más consistente de esa conferencia ha sido simplemente la modificación del régimen de reuniones de la propia conferencia, la modificación de su reglamento, que es el único acuerdo efectivo y vinculante para las partes.

De la agenda que usted llevaba a aquella conferencia de presidentes se ha descartado el carácter retroactivo de la reforma del sistema de financiación, se ha renunciado a reconocimiento y la recuperación de la deuda histórica.
No se han conseguido los objetivos.
Ha habido, eso sí, muchas declaraciones de intenciones; ha habido muchos reconocimientos de Â«tenemos que trabajar, tenemos que reunir la comisión y la subcomisión del Senado, tenemos que crear comisiones de estudio, grupos de trabajoÂ»; ha habido mucha voluntad de trabajar.
Yo creo que tiempo para trabajar ya hace tiempo que se tenía.

Mire, el problema es que, como usted muy bien sabe, mejor que nadie, la financiación de las comunidades autónomas es estructural para el sostenimiento del estado del bienestar y en esa cuestión poco se ha avanzado.

Yo creo que la necesidad de ir caminando hacia un modelo federal en el que se reconozca la plurinacionalidad, las características de cada territorio, en el que se reconozcan también las diferencias y sin renunciar a la solidaridad interterritorial se avance en la construcción de un nuevo modelo es un aspecto irrenunciable.

Yo creo, creo que la verdad es que se ha avanzado poco, se ha marcado algunas referencias, hay algunas luces que marcan la pista.
Pero creo que hay poco.
Creo que ha habido más de ceremonia de la seducción por parte del Partido Popular y de Rajoy hacia los barones socialistas, hacia los javieres, Javier Fernández, Javier Lambán, estos que marcan la pauta dentro de su partido, que realmente acuerdos efectivos.
Creo que, como decía Horacio en aquella fábula, sobre aquel monte que entre gemidos acabó pariendo un ratón.

Mire, me preocupa, me preocupa que el Partido Popular se revista ahora de partido de estado, de partido moderado, de partido que tiene en la cabeza un sistema de financiación autonómica, un modelo para España cuando no es verdad.
El Partido Popular es el protagonista de las reformas fiscales regresivas que han acabado por hundir el sistema.
El Partido Popular no hizo en su legislatura anterior nada por esta comunidad y no lo va a hacer con el nivel de acuerdos que se han alcanzado.
Yo creo que es un insulto a la inteligencia cuando el señor Rajoy dice que no se puede hacer más porque los niveles de la recaudación están por debajo de 2007.
Hombre, después de las reformas fiscales que hemos tenido, después de las políticas regresivas, después de los recortes.
Mire, yo creo que algunos de los resultados de la conferencia son casi obviedades y le voy a poner dos o tres ejemplos.

Protección civil.
¿Qué dice el acuerdo de la conferencia de presidentes sobre protección civil?
Que van a trabajar juntos para hacer cumplir la ley de protección civil.
Bueno, está muy bien, está muy bien.
Pero me parece poco, me parece poco.
Y ayer se habló aquí de emergencias, ayer se habló de la nueva agencia, se ha hablado de los cuerpos y fuerzas de seguridad, se ha hablado del trabajo de los bomberos y dice que se va a trabajar para coordinar el desarrollo de la ley, se va a crear la comisión que prevé la ley.
Muy bien.

Refugiados.
¿Qué dice sobre refugiados?
Dice que se va a trabajar a través de la lógica de cooperación al desarrollo.
La conferencia de presidentes acuerda impulsar un plan coordinado de ayuda de emergencia a través de la cooperación al desarrollo.
¿Qué pasa con el cumplimiento de las obligaciones del señor Rajoy, del Gobierno de España para salvar de ese frío invierno, de ese mar Mediterráneo, de esa tumba, que ya tenían que estar en este país?
¿Por qué no han aprovechado la conferencia de presidentes para arrancar un compromiso más firme?
(Aplaudiments)

Mire, pacto contra la violencia de género.
El más corto de todos los pactos.
No ocupa ni media página.
Dice: Â«Encomendar al Gobierno de España la solicitud de la convocatoria de la comisión general de las comunidades del Senado para celebrar un debate monográfico.
Â» Muy bien.
Seguiremos debatiendo mientras el terrorismo machista sigue asesinando.
Mire, presidente, me parece que es pobre el acuerdo, pobre el acuerdo.
Políticas claras, compromisos, presupuesto, coordinación de las distintas administraciones públicas.

¿Qué le voy a decir de la tarjeta social?
La tarjeta social.
¿Sabe lo que dicen los profesionales del sector de la tarjeta social?
Que es el nuevo padrón de beneficencia, que es el retorno al padrón de beneficencia decimonónico, que es una tarjeta que lo único que acredita es que eres pobre de solemnidad para poder tener derecho a determinadas ayudas.

Mire, es un lenguaje incluso peligroso.
Como decía el Real decreto ley 7/2016, sobre la pobreza energética, del que hablábamos ayer, el que aprobó el gobierno el 23 de diciembre con un acuerdo previo con el Partido Socialista, se está buscando identificar a los pobres para poder tratarlos y además se hace desde la sombra de la sospecha de que pueda haber duplicidades de subvenciones del acceso a ayudas.

¿Por qué no hacemos una tarjeta para ricos?
¿Se imagina una tarjeta patrimonial en la que pudiéramos verificar los beneficios fiscales, las deducciones, las ventajas que tienen algunos, que además van cambiando su patrimonio de territorio o que van jugando con los beneficios fiscales que crea el sistema?
¿Por qué no hacemos un control para intercambiar datos sobre Sicav o sobre otras situaciones patrimoniales a las que no se les está aplicando la legislación para recaudar lo que se debería recaudar?
Nos parece, ya digo, nos parece pobre.

Nos parece, en materia de financiación, que es la cuestión central o la cuestión que parecía central en el acuerdo, nos parece que es cierto que hay una contribución excesiva de las comunidades autónomas al coste, al mantenimiento, al sostenimiento del estado del bienestar, y que eso no va acompañado de una política adecuada de recursos adecuados, pero no solo desde la financiación del estado sino en una lógica de corresponsabilidad fiscal, de tratar a las comunidades autónomas como mayores de edad, de tratar a los municipios de este país como mayores de edad.
Hay que eliminar, hay que eliminar la cláusula de gasto, las limitaciones.
Hay que facilitar que las comunidades más próximas a los ciudadanos sigan prestando los mejores servicios públicos, porque son los que tienen el contacto directo con la ciudadanía, con los problemas y son los que saben aplicar en cada momento y en el tiempo adecuado las políticas correctas.

Hay que cambiar el sistema normativo, la cesión del 50% del IRPF o del IVA o del 58% de los impuestos especiales sobre la fabricación no es suficiente.
Hace falta que la mayor parte de los ingresos fiscales que se recaudan en la comunidad se queden en esa comunidad y al mismo tiempo arbitrar mecanismos para garantizar la solidaridad territorial y la equidad en todo el territorio nacional, un modelo de federalización fiscal.

Hace falta también hacer una reforma fiscal progresiva de verdad; hace falta hacer que en este país quienes más tienen más paguen; hace falta, por tanto, aumentar el nivel de ingresos total del sistema; hace falta, en definitiva, trabajar contra el fraude y la corrupción.

Hay situaciones en este país que siguen siendo escandalosas.
Hay falta de lealtad institucional, hay comunidades autónomas que se comportan como auténticos paraísos fiscales dentro del territorio.
Hace falta, como decía, una nueva cultura para un modelo autonómico que hace aguas, que está sacrificado a la bilateralidad y que tiene muy poco de proyecto cooperativo.

Mire, nosotros le vamos a dar cuatro o cinco pinceladas, porque como van a tener tanta reuniones, tantas comisiones, tantos grupos de trabajo, cosas que creemos que se pueden hacer.
Echamos de menos un compromiso sobre reconocimiento y compensación de la deuda histórica, me alegro que usted vaya a mantener esa reivindicación.
Echamos de menos un gran acuerdo contra el fraude y la corrupción, un gran acuerdo de todas las administraciones públicas contra el fraude y la corrupción.
No se persigue adecuadamente el fraude fiscal y se lo puede a usted explicar el director general de tributos de esta comunidad, se lo puede explicar a usted el servicio valenciano de tributos, porque en este momento hay problemas de intercambio de datos con la agencia tributaria.
Y hay formas de eludir el pago de tributos.

Y, además, creemos que es necesario políticas de prevención y de lucha contra la corrupción a nivel estatal y a nivel.
.
.
, de forma coordinada.

Echamos de menos un compromiso real por una reforma fiscal progresiva en este país.
Una reforma fiscal en la que todas las administraciones trabajen en la misma lógica, que no es más que pedirle que trabaje en la lógica constitucional, de hacer una verdadera exigencia de obligaciones fiscales, una verdadera progresividad fiscal en cualquier territorio.

Echamos de menos un gran pacto sobre corresponsabilidad fiscal, un gran pacto federal que garantice que la mayor parte de los ingresos se queden en los territorios y, luego, haya mecanismos de compensación para garantizar la solidaridad interterritorial.

Echamos de menos acuerdos sobre políticas públicas coordinadas de lucha contra la desigualdad.
Porque en este país, lo recordábamos también ayer, tres personas, tres personas acumulan la riqueza equivalente a la que tienen 14.
200.
000 ciudadanos y ciudadanas.
Este país camina hacia a la desigualdad.
Este es un país que está soportando una situación absolutamente anómala que está cronificando la pobreza.
Este es un país en el que, como decían los profesionales que criticaban la fórmula elegida de la tarjeta social, es un país que está haciendo políticas paliativas de la pobreza, políticas de caridad y no está yendo a la raíz de las situaciones que generan la pobreza.

Por tanto, señor presidente, vuelvo a decirle, celebramos la normalización de estos encuentros multilaterales, celebramos que se haya hecho algún progreso real y efectivo, en términos de dotar de consistencia, regularidad, seguimiento, evaluación, la conferencia; también, en materia de participación de las comunidades autónomas en los asuntos de la Unión Europea.
Pero en el resto de temas, en el resto de temas, creo que ha habido más declaraciones de intenciones, más ratones que.
.
.
, siguiendo la fábula de Horacio, más ratones que objetivos cumplidos.
Por tanto, le animo a seguir siendo reivindicativo y exigente en el futuro de la conferencia de presidentes, y nosotros procuraremos que en la medida de nuestras posibilidades así lo sea.

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Continuem amb la intervenció dels grups parlamentaris.
Seguidament, en nom del Grup Compromís, té la paraula el seu síndic, il·lustre diputat Fran Ferri.

Quan vosté vullga.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Bon dia, president de La Generalitat.

Vicepresidenta.

Consellers i conselleres.

M'agradaria començar llegint un fragment de la sentència sobre l'ERO: Â«Es evidente y no escapa a la sala las graves consecuencias políticas, sociales, culturales e identitarias que comporta la supresión del servicio público de Radiotelevisión Valenciana en la comunidad de Valencia.
Pero no nos corresponde decidir sobre los criterios de oportunidad considerados por el legislador, cuya valoración definitiva corresponderá a todos los valencianos.
Â» Senyora Bonig, tots els valencians van decidir deixar-la a vosté on està: síndica del grup de l'oposició.
Ahí està vosté per eixa conseqüència.
(Aplaudiments) 

Senyor president, en primer lloc, m'agradaria agrair-li la seua intervenció, que ens haja explica, fil per randa, tot allò que va succeir en eixa conferència de presidències a Madrid.
I, sobretot, agrair-li que haja traslladat a eixa reunió tot allò que li vaig plantejar en eixa ronda de reunions que vosté va encetar i que també m'agradaria agrair-li, perquè, a pesar de la limitació de temps que vostés tenien en eixa conferència, vosté va traslladar una agenda valenciana completa de totes les qüestions que per al nostre poble són importants.

I m'agradaria començar per una de les qüestions que jo considere de màxima importància i que ens pilla ben a prop, la mar Mediterrània.
Una mar mediterrània que s'està convertint en un cementeri on cada setmana moren desenes i centenars de persones.
I les que sobreviuen, malauradament, es troben amb una Europa que els dóna l'esquena, que els fa passar fred, que els fa passar fam.
Una situació que es podria revertir d'una manera senzilla si el senyor Mariano Rajoy fera algun tipus d'acció.

És el mateix govern, el del senyor Rajoy, el que mira cap a un altre costat quan la nostra consellera de polítiques inclusives li planta damunt de la taula un pla per a acollir 1.
300 refugiats i refugiades a casa nostra.
I este és un tema que li vaig demanar que traslladara, i vosté va traslladar, i per això li ho agraïsc.

Perquè l'infrafinançament ens ha convertit en un poble maltractat.
Perquè la falta d'inversions ens ha convertit en un poble discriminat.
Però, sobretot, el poble valencià, el poble valencià és un poble solidari i necessita governs que estiguen a la seua altura, i el govern de Mariano Rajoy malauradament no ho és.

Els valencians no volem més imatges de vergonya de la Unió Europea donant l'esquena als refugiats i refugiades, una unió europea que es diu civilitzada.
Els valencians i les valencianes no volem més morts a la Mediterrània, no volem CIE a Sapadors, no volem franctiradors en les fronteres.

Perquè tenim clar.
.
.
, (aplaudiments) que cap ésser humà és il·legal.
Il·legal és la política europea que ens fa vergonya i que incomplix les convencions internacionals.
Que prompte hem oblidat el que van patir els nostres iaios i iaies.
Il·legal és qui tanca les fronteres als refugiats, als refugiats de Síria o als refugiats que vénen de tants i tants conflictes oblidats d'Àfrica.
Refugiats, per cert, que acaben tocant les fronteres d'Europa, les costes de Canàries, les costes d'Andalusia, Ceuta, Melilla.

Des de Compromís ens sentim orgullosos que en l'agenda valenciana esta siga una prioritat, que la prioritat siga retornar la dignitat i la humanitat a la política d'immigració de la Unió Europea.

I ens consta que no va ser l'únic president que va plantejar esta qüestió damunt de la taula i per això he vullgut començar per este tema, perquè si una cosa mereix posar-se en el mapa respecte els valencians és la seua solidaritat.
Això és el que mereix posar-se en el mapa.
Com també és important posar damunt de la taula, com va fer vosté, la política decidida contra la violència masclista, senyor president.

Moltes gràcies per, també, posar damunt de la taula esta decisió.

Hem anat a la conferència de presidències amb una àmplia agenda valenciana.
No podien faltar les reivindicacions més bàsiques dels valencians i valencianes: el sistema de finançament just i unes inversions dignes.

Sempre que he parlat en estes Corts d'esta qüestió he vullgut fer una reflexió, hem d'encertar en el problema per a poder proposar una solució.
I el nostre problema és que quan anem a Madrid som invisibles.
No importa què diguem o com ho diguem, els poderosos no ens escolten.
No importa què diem o com ho diem, som invisibles als que prenen les decisions.
I això ho hem de tindre clar, no per a lamentar-nos, sinó per a plantejar alternatives, per a plantejar solucions, per a vore com hem d'actuar.

I, ¿com hem d'actuar?
Des de Compromís creiem fonamental que cal preservar una agenda valenciana autònoma dels interessos partidistes a Madrid.
I això, ¿què vol dir?
Que trobem encertat que el govern valencià actue defensant els interessos dels valencians i les valencianes, sense complexos, com ha fet vosté.
És encertat el posicionament del govern valencià al Consell de Política Fiscal i Financera votant en contra, amb altres territoris, quan el context general era l'abstenció o el vot a favor segons el color polític.
Un posicionament de trellat, un posicionament autònom que té a vore en el contingut de les propostes i les seues conseqüències, i que no ens subordina a negociacions partidistes dels despatxos de Madrid.

Perquè els nostres consellers i conselleres, les nostres secretaries autonòmiques, vosté mateixa com a president no representen a cap partit.
Ni al Partit Socialista, ni a Compromís, ni tan sols al pacte del botànic.
Vostés representen cinc milions de valencians i valencianes que viuen en la nostra terra i que tenen unes necessitats concretes.
(Aplaudiments) Cinc milions de persones que mereixen ser escoltades, que mereixen ser tingudes en compte d'una vegada per totes.

I amb eixa filosofia, hem d'afrontar tots els debats que tenim per davant.
I em centraré en tres d'ells que responen a una resolució que vam aprovar en este parlament, per unanimitat, en octubre de 2015, que parlaven de la revisió del finançament, que parlaven de la regularització del deute històric i que parlaven de les inversions territorials.

¿I com preservar una agenda valenciana pròpia i autònoma en cadascun d'estos temes?
Comencem per la revisió del sistema de finançament.
Una revisió que hauria d'haver-se en el 2014, que comencem ara en el 2017 i ja vorem, però.
.
.
, diuen allò de Â«más vale tarde que nuncaÂ».
Perquè.
.
.
, però en 2017, senyor president, no podem caure en les errades del passat quant a reformes del sistema de finançament.
No podem començar a posar pegats com s'ha fet sempre.
Els valencians i valencianes, que hem patit un infrafinançament històric, no ens conformem amb les molletes d'un nou sistema de compensació.
Volem que es revise el sistema de finançament des de zero.
Necessitem que el govern central i les comunitats autònomes s'assenten i estudien un nou sistema de finançament des de zero, sense pegats, que ens solucione el problema als valencians i valencianes.
Hem d'acabar amb l'statu quo actual que ens ha perjudicat tant com a valencians i valencianes.
I, com a mínim, eixe ha de ser el posicionament dels valencians en este tema.
Això és el que interessa als cinc milions de persones i això és el que no interessa a les jerarquies dels partit a Madrid.

Ho hem parlat moltes vegades, volem un finançament just perquè volem escoles dignes.
Volem un finançament just perquè volem una sanitat de qualitat.
Volem un finançament just perquè volem polítiques econòmiques i mediambientals avançades i perquè volem que ningú es quede sense un sostre digne.
En definitiva, volem un finançament just perquè volem viure millor i perquè mereixem viure millor.
Ens ho hem guanyat.
Ni menys que ningú, però tampoc més que la resta.
Volem allò que és just.

I també és just que ens compensen tot allò que no hem rebut per l'infrafinançament.
És a dir, el deute històric.
És a dir, 14.
380 milions d'euros que des de 2002 ens deuen, segons la Sindicatura de Comptes.
Sí, amb el sistema de finançament del senyor Aznar, també, i amb el sistema de finançament posterior.

Si ens n'anàrem als anys huitanta quan ens van transferir educació i sanitat, encara seria superior eixe deute històric.
Un deute que es podia compensar dins els 32.
000 milions d'euros que devem en FLA i en pla de pagament a proveïdors.
És a dir, eixos diners són nostres, però els diferents governs centrals els ens han estat prestant per a cobrir les necessitats que tenim en lloc de revisar el sistema de finançament.

I arribats a este punt, ens tornem a fer esta mateixa pregunta: ¿com podem defensar una agenda valenciana autònoma i pròpia?
L'altre dia vaig llegir que moltes comunitats autònomes demanen que se'ls compense el FLA.
I això no és negatiu.
No és negatiu sempre que eixes comunitats autònomes puguen fer com nosaltres, que puguen demostrar que tenen un deute històric.
Perquè el que no volem és arribar a un quitament global en el qual ens perdonen només 2.
000 o 5.
000 milions d'euros i ens quedem sense que ens condonen els 14.
000 milions d'euros que tenim nosaltres calculats i verificats.

En este punt, les jerarquies buscaran un altre café para todos, que als valencians no ens servix, senyor president.
No volem que se'ns acontente.
Volem que se'ns compense per les despeses i pels costos que hem assumit de forma injusta.
(Aplaudiments)

I, senyor president, tots els que puguen acreditar que tenen un deute històric, benvinguts siguen.
Però la història ens ha ensenyat que la desigualtat es perpetua quan tractem de manera igual situacions diferents.

Senyor president, per últim, també forma part de l'agenda valenciana la reclamació d'inversions dignes.
Pressupost rere pressupost, eixes inversions han estat sempre per davall del nostre pes poblacional.
I això no és casualitat, no és un efecte tècnic.
Això és resultat de la discriminació, d'una voluntat política, d'un menyspreu i d'un maltractament patit pels valencians i les valencianes.
Recordem que esta discriminació ens ha portat en este parlament no només a aprovar per unanimitat una resolució que diu que eixos pressupostos s'han d'adequar al nostre pes poblacional, sinó que, a més, han d'estar per damunt per a compensar la infrainversió de les últimes dècades.

No és difícil trobar dades sobre les inversions que necessitem els valencians i les valencianes, començant pel corredor mediterrani que beneficiaria la nostra indústria, el nostre teixit productiu, però també el nostre medi ambient, o el tren per la costa a Alacant, o les rodalies que ara mateixa presten un servei molt deficitari.
També les inversions en museus, en transport metropolità, inversions per a recuperar les comunicacions a l'interior o revitalitzar les nostres comarques d'interior.
O inversions per a acabar amb els punts negres en les carreteres, que tantes desgràcies ens han portat a les nostres famílies.
I així, senyor president, un llarg etcètera.
En definitiva, inversions que sí que arriben a altres territoris, però mai han arribat al nostre, per això cal traure-ho també de l'agenda partidista.

Senyor president, senyories, aprofite l'ocasió per a dirigir-me al Consell, però també a la resta de grups.
Estem tramitant a Madrid una reforma de l'Estatut d'autonomia que parla sobre el blindar les inversions territorials en base al nostre pes poblacional.

En octubre de 2015 vam aprovar una proposta de resolució, una PNL, una iniciativa per unanimitat exigint que els pressupostos de l'estat havien de contemplar per unanimitat el respecte al pes poblacional i que, també, compensaren la manca d'inversions dels últims anys.

Ha arribat el moment de la veritat, senyories.
Pròximament es presentarà els pressupostos per a l'any 2017 i, des de Compromís, volem traslladar una proposta a la resta de grups, una proposta valenta, una proposta decidida, per a defensar l'agenda valenciana pròpia.
Plantegem que tots els grups arriben a un acord.
Un acord que, si és unànime, podem dur al pròxim ple una iniciativa de tramitació immediata.
Els plantegem que els grups traslladem al congrés, al Senat i a tots els grups que formen part d'estes institucions l'acord de 2015, perquè tinguem en compte la tramitació dels pressupostos.

Volem que eixa proposta de resolució.
.
.
, manifestem als diputats i les diputades, valencians i valencianes, a estes institucions, que aposten perquè en el tràmit de pressupostos s'incrementen les inversions cap al nostre territori i que es treballe per a sumar la resta de grups parlamentaris a esta decisió.

He de confessar que jo ho tindré molt fàcil perquè Joan Baldoví i els diputats i diputada de Compromís a Madrid ho tenen molt clar i continuaran presentant les esmenes amb les inversions que necessitem els valencians i les valencianes.

Però la defensa d'esta postura, la defensa d'esta agenda valenciana pròpia per part dels diputats valencianes i valencianes, ha de fer-se sense condicions, sense xantatges, sense exclusions, perquè ací alguns han intentat posar al mateix nivell les necessitats i els interessos dels valencians amb un xantatge, com una moneda canvi, a canvi d'aprovar els pressupostos.
I això no ho anem a permetre.

La defensa de l'agenda valenciana ha de ser autònoma, i això vol dir sense lligadures i sense subordinacions als interessos de Mariano Rajoy.
Per tant, ací està la proposta, ací està la proposta oberta al diàleg, amb un objectiu molt clar, que més enllà del debat de pressupostos preservem una agenda valenciana tan bàsica per a la nostra ciutadania.

Senyor president, com he dit abans, li agraïsc molt que vosté haja portat esta agenda valenciana a Madrid, molt positivament a més.
Una agenda àmplia, que tocava molts temes.
Una agenda valenciana que no només parlava d'un poble discriminat i un poble maltractat, perquè també parlava d'un poble solidari.

Quant al resultat de les negociacions?
Doncs bé, no podem ser molt optimistes, perquè sabem qui governa a Madrid i com ha governat els últims anys, doncs bé, optimistes no podem ser, però, vaja, ja vorem què passa ahí, no?

Siga com siga, els representants dels 5 milions de valencianes i de valencianes que estem ací tenim una responsabilitat històrica i hem d'estar a l'altura del moment que vivim.
Tenim una responsabilitat de convertir les necessitats dels nostres conciutadans en les nostres reivindicacions a Madrid.
No podem confiar que ningú regale això; tenim dret a viure millor, tenim dret a ser solidaris.

I, senyor president, els drets no es regalen, els drets cal conquerir-los.
Així que, senyories, siguem valents i valentes i posem-nos a treballar en això.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri, per la seua intervenció.

A continuació, i en nom del Grup Socialista, prendrà la paraula el seu síndic, senyor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Gràcies, president.

Bon dia, senyories.

Gràcies, president de La Generalitat, per haver defensat els interessos dels valencians.
Vosté ho ha deixat caure, però és la primera vegada que un president autonòmic ve a esta cambra a explicar què ha fet en la conferència de presidents, i sobretot que ha escoltat els valencians i els seus representants polítics per anar a Madrid, per anar a eixa conferència de presidents.

Jo també voldria, senyoria, senyories, fer referència a un trosset de la sentència que han notificat este matí, que crec que és la continuació del que ha dit el meu amic i company Joan Ferri.
Â«No puede olvidarse que la supresión de un servicio público tan importante suponía objetivamente una enmienda a la totalidad a la gestión previa de sus responsables por parte del legislador autonómico.
Â» (Aplaudiments)

Esta televisió mor perquè el grup que sostenia el govern i sostenia la televisió va fer una esmena a la totalitat d'una gestió nefasta, d'un pufo de 2.
000 i tants milions d'euros i que va arrasar amb el que és un servei públic.

President, s'ha de fer menció a com arribà la Generalitat valenciana a la conferència de presidents.
Perquè jo crec que.
.
.
, i hui estan ací els representants sindicals.
Els representants sindicals, que són la garantia més important que tenen els treballadors per a defensar els drets, els seus drets, són pioners en establir noves propostes a les societats per a vore com podem continuar evolucionant.
Ells coneixen perfectament la situació dramàtica dels treballadors, dels treballadors pobres, i estan fent propostes impositives de si els robots han de cotitzar a la seguretat social, si els treballadors han d'incrementar els seus salaris perquè les societats progressen, però també els representants empresarials.
Jo crec que l'esforç que ha fet l'empresariat valencià d'assentar-se en totes les taules convocades per Presidència de La Generalitat i la Generalitat valenciana suposen el trencament amb una època en què se'ls obligava a participar en certs actes, se'ls amenaçava si no participaven i s'exigia una lleialtat inquebrantable.

Vosté està construint una societat normalitzada, que és el que està costant d'entendre.
I per això jo crec, senyoria, que ha d'allunyar-se del que és esta democràcia sentimental que alguns volen transmetre.
La democràcia quan és sentimental acabà sent un parc temàtic, i esta comunitat ja no és un parc temàtic, ja no ho és.
Hem liquidat una història nefasta, perquè si no recordem com s'ha trobat vosté este país és impossible valorar què ha passat en la conferència de presidents.

En esta comunitat el 48% de la gent que ja no cobra atur no té ni un ingrés.
En esta comunitat la llei de dependència no s'aplicava.
En esta comunitat ens hem trobat que hi havia un 22 i tants per cent de gent amb risc d'exclusió social.
Era una comunitat que va perdent població perquè els immigrants tornaven a sa casa i la gent més dinàmica de la nostra joventut se n'anava a treballar a fora.
Una comunitat on els empresaris fugien perquè sabien que els peatges que els demanaven eren massa forts.
I jo crec, senyoria, que del que es tracta és de repensar què està passant en esta Espanya, què està passant.

La conferència de presidents hauria de ser la quotidianitat de la gestió.
Esta setmana el professor Muñoz Machado, que és un gran jurista, mos va explicar claríssimament que mentre les forces polítiques demanem la modificació del Senat perquè siga l'autèntica cambra autonòmica, ell sosté que el que s'ha fer és eliminar directament el Senat, perquè és inútil, i el que s'ha de fer és revitalitzar la conferència de presidents com al lloc d'encontre de l'Espanya-estat enfront de l'Espanya-govern.
I en esta dinàmica absolutament perversa no escolte els cants de sirena que li parlen de qui defensa més els valencians i les valencianes.

Ahir este parlament va treballar per tots els valencians i les valencianes aprovant la llei de funció social de la vivenda i la llei contra la pobresa energètica, i la direcció del Partit Popular no estava en la cambra.
No estava!
Eixa és la defensa dels valencianes i de les valencianes?
(Aplaudiments)

S'està fugint d'una realitat que és real.
El pes de la defensa dels interessos del poble el tenen les comunitats autònomes.
Quan una persona s'alça pel matí i va pel carrer, agafa un transport públic o autonòmic o municipal.
Després, si està malalt, se'n va a un hospital gestionat per l'administració pública.
Quan necessita algun tipus d'atenció social, està l'autonomia per davant.
Les nostres carreteres comarcals són importants.
Tot el que ha de vore en la nostra vida està vinculat en les competències autonòmiques.
Com és possible que el gran debat polític nacional parle de la pobresa energètica i del salari mínim de reinserció si la competència és nostra?
És que l'Estatut d'autonomia de 2016, perquè ningú ha inventat les coses, per una aportació dels socialistes, garantia que hi haguera una renda mínima de reinserció per a la gent.
I quan el debat nacional parla d'uns temes, al final els qui ho han d'executar i pagar som nosaltres.
I mos estan enganyant perquè no mos donen els diners.

És impresentable que el govern Rajoy reconega que enguany ha recaptat 13.
000 milions menys de quotes a la seguretat social.
13.
000 milions!
I algú parla dels 1.
300 milions Â«ficticisÂ».

La realitat, president, és que hem de creure en Espanya com un projecte que se va consolidant cada dia, no és res tancat, no és res emocional, no és res de banderes.
Si no ha anat, si no ha anat a la conferència de presidents el president de Catalunya i el president del País Basc és el gran fracàs de Mariano Rajoy.
En 2004, en la conferència, anà Ibarretxe.
Ibarretxe va defensar un pla que volia trencar Espanya, que volia canviar l'estructura d'Espanya, democràticament.
Va perdre i se va reconduir la qüestió.
I el president Maragall dugué un estatut d'autonomia que va ser referendat pel parlament espanyol, per les Corts i pel poble català, i després se'l carregaren en el Tribunal Constitucional creant un problema a Espanya d'un nivell impressionant.
Perquè no és un problema nominalista.
És un problema de competències.
Algú està volent que els presidents autonòmics i les autonomies estiguen en un ring de boxa, que se barallen entre ells, que comencen a colzades.

Però si nosaltres som molt més pobres que la resta d'espanyols!
Farà falta solidaritat de la resta!
Si nosaltres tenim un salari mitjà que des de 2008 fins ara ha baixat el 10%.
!
Si els nostres ingressos estan 12 punts per baix de la mitjana nacional!
És que és un tema que s'ha de repetir, i repetir i repetir.
No pot ser que en el País Basc esta renda mínima siga de 900 euros i ací estem barallant-nos perquè siga de 350.
És que no pot ser!
I no és un problema del Â«conciertoÂ».
Es un problema de las liquidaciones que le hace el estado español al País Vasco.
Es que no entiende que cualquier sistema de justicia.
.
.

Mire, señor Marí, se lo voy a contar.
Si mañana el domicilio fiscal del País Vasco Wolkswagen se traslada del País Vasco a Madrid deja de ingresar 300 millones de euros.
No hay ningún sistema perfecto.
Si eso es lo bueno de la democracia, que no hay ningún sistema que sea inquebrantable.

El otro día discutíamos, en la ley de acompañamiento de presupuestos, lo que suponía el impuesto de sucesiones y donaciones, y uno de sus compañeros decía, Â«es que ustedes han puesto un ingreso que también es ficticio, dicen que van a ingresar 83 millonesÂ».
Bueno, pues esta semana hemos conocido, lamentablemente, el fallecimiento de una de las grandes fortunas valencianas, y probablemente el ingreso para esta comunidad sea de 200 o 300 millones.
Pero no se pueden oír los cantos de sirena para castigar… (Veus) No, pero no es que se mueran todos.
Mire usted, todos los multimillonarios norteamericanos tienen un lobby en el cual le piden a sus países que el impuesto de sucesiones sea alto, porque creen que eso les incentiva a sus familias, porque creen que es un mecanismo de devolver a la sociedad lo que les ha permitido enriquecerse.
Y estamos en una banda de justicia social en que la gente que solo tiene unos pequeños ahorros y la vivienda de sus padres no paga impuestos, que las clases medias pagan una…, nada de impuestos y las grandes fortunas sí que pagan por impuesto de sucesiones y donaciones.

Pero si en el año ochenta nació esta transferencia a las comunidades autónomas porque se entendía que era un mecanismo de recaudación de las comunidades autónomas; pero en la carrera ésta disparatada en la que alguien propone la supresión del impuesto, no se sabe muy bien para defender a no se sabe quién, está empobreciéndonos a todos nosotros.
No es justo que quien sea muy rico porque ha trabajado bien y ha conseguido que la sociedad le haya permitido enriquecerse, que no haya algo que devuelva a la propia sociedad a través de un régimen impositivo.
¡Es que no puede ser!
(Veus) ¡Es como un impuesto de la renta!
¡Elimínenlos!

Y además, no digan mentiras.
El concierto sanitario de los hospitales de la Ribera no es más barato que la pública, (aplaudiments) y les voy a decir por qué.
Porque hay cómputos que no se tienen en cuenta.
Están permitiendo las leyes que la gente que va a ese tipo de hospitales sea fichada desde otras demarcaciones.
Y si fichan a alguien de veinticinco años, que no se va a poner enfermo en cincuenta años, el gobierno valenciano les pagará todos los años una cantidad por cada una de las personas.
Y como se consiente que los tratamientos caros y los enfermos muy caros vayan a la pública, en teoría porque son los mejores, ¡están pervirtiendo los números!
Y está lleno de trampas esto.

Mire, señora Catalá, ayer, en el debate que decía usted de Sandra Casas, parte de una premisa falsa.
La ley de compatibilidades…, dice que no se aplica la ley de compatibilidades a los altos cargos que toman decisiones en base a actos reglados.
La diferencia, todos los actos de la vicepresidenta del gobierno y su conselleria son actos reglados, ajustados a la ley.
Todos los actos que ustedes hacían de meter en los cajones las instancias de la dependencia, tener los PIE bloqueados, no pagarle a la gente y no pagar a la gente que había fallecido era una inmoralidad que vulneraba la ley.
Y por eso perdían en los tribunales.
(Aplaudiments)

Señorías, señoría, de qué estamos hablando.
Estamos hablando de que si mañana decide el Gobierno de España condonar la deuda histórica o al menos la que ha venido por el FLA, las cuentas del estado español no se alteran, en absoluto, porque ya es deuda del estado español.
Y cuando el Gobierno de España va a hablar con Bruselas, ya tiene computada esa deuda.
Y cuando se nos dice Â«es que eso sería injusto para las comunidades que gestionan bienÂ».
No, sería injusto para las comunidades que han estado sobrefinanciadas, sería injusto para las comunidades a las que les hemos apoyado entre todos.
Y es de justicia que nos perdonen la deuda histórica, (aplaudiments) y ahí tiene que estar todo el mundo, ustedes, nosotros.
Y no le hace daño a España, aclara la situación con España.
Es una deuda que ya está reconocida.
Y no puede ser que nosotros asumamos cada día más competencias, que en el parlamento español hablen de qué hacer con la pobreza, con no sé qué, con la dependencia y los paguemos nosotros.
Eso es lo que alguien tiene que entender en este estado.

En el devenir de las autonomías, en el devenir de lo que ha pasado, tenemos un estado mucho más sólido, mucho más sólido.
Hasta que alguien ha sacado las banderas, los sentimientos, los corazones para atacar a determinadas comunidades autónomas, y se defienden.
Esquerra Republicana no es una fábrica de independentistas.
Son independentistas.
Y eran cuatro gatos hasta que el Tribunal Constitucional se cargó el estatuto de autonomía de Cataluña.
(Veus i protestes) Y se lo cargó cuando los miembros del Partido Popular iban por las calles recogiendo firmas para pedir que se cargaran…, conceptos.
El problema es de conceptos, de sentimientos.
El problema es cuando a la gente le molesta determinados términos o determinadas banderas.

Y eso es lo que está destrozando a este país.
Y la conferencia de presidentes ha sido una obligación moral y política de una situación nueva en el parlamento español, porque quien se negó a convocar la conferencia de presidentes durante cinco años no ha tenido más remedio que convocarla.
Y cuando introducimos en la agenda el tema de la violencia de género, introducimos el tema de los refugiados, claro que es una inmoralidad.
En un país que vemos que el presidente de los Estados Unidos quiere hacer una gran barrera para separar a otro país que necesita el comercio con ellos y sube la bolsa.
No entiende que esto no es un…, algo razonable.
¿Qué está pasando cuando nosotros no podemos pagar a toda la gente que necesita el dinero para sobrevivir?
Estamos construyendo un mundo muy complicado.

Yo creo que, al final, la conferencia de presidentes, la labor que ha hecho el presidente de La Generalitat, que su equipo es extraordinario, lo que ha hecho la conselleria de hacienda, ya hemos visibilizado el problema valenciano.
Cuando fuimos a las Cortes Generales, les explicábamos que era un horror que ni nos vieran ni nos oyeran, porque Madrid como concepto significa la exclusión del resto de cosas.
Nieva en Madrid, se entera toda España.
Nieva aquí, nos bloquean las carreteras y hay gente que le destrozan las casas y se acaba.
¿Por qué?
Porque no tenemos medios de comunicación, porque no tenemos determinada presión.

Pues después de veinte años, alguien ha dignificado este país, y es el gobierno valenciano.
Es que el problema valenciano no exista, no existe, no existía durante veinte años.
Durante veinte años éramos los campeones, los más fuertes, los que más crecíamos y era un mundo irreal.
Y al final, lo deseable es querer convivir en un estado como este, que nosotros hagamos cada vez más España siendo más autonomistas, que no es incompatible el ser más España y ser más autonomistas y no es incompatible modificar la Constitución contando con las comunidades autónomas, pero es que no se va a poder modificar la Constitución si no participan las comunidades autónomas.

Esto me recuerda a…, Jeffrey Archer, creo que es un periodista inglés, entrevistó una vez a una aristócrata británica y le dice: Â«Y usted…Â» Se llamaba lord…, lady Longford -o algo así-.
Y le dice: Â«¿Usted alguna vez ha pensado en divorciarse de lord Longford?
Â» Y dice ella: Â«¿Divorciarme?
¡Qué horror!
No, ¡por Dios!
Asesinarlo sí, pero divorciarme, no.
Â» (Rialles) Pues eso es lo que está pasando.
No nos queremos divorciar de España, pero a veces tenemos unas ganas de hacer algunas cosas…

Muchas gracias.

El senyor president:

Señoría… (Aplaudiments)

Sí, señora Bonig, ¿per a què demana vosté la paraula?
(Veus)

La senyora Bonig Trigueros:

Por alusiones.

El senyor president:

L'al·lusió ha de ser personal.
I, ¿quin tipus d'al·lusió és?

La senyora Bonig Trigueros:

Ha dicho que la dirección del Grupo Popular no estaba cuando se votó la ley de la función social de la vivienda.
Y eso es.
.
.
(Veus) En el debate estuvimos, sí, sí.

El senyor president:

Senyoria, sobre esta qüestió específica… Més que al·lusió, seria una inexactitud.
Però només per a esta qüestió, perquè ahir li vaig donar per al·lusions i se me'n va anar por los cerros de Úbeda.

La senyora Bonig Trigueros:

Como todos.
(Rialles)

Gracias, señor presidente, por su magnificencia.

Evidentemente, el señor Mata ha dicho que el Grupo Popular no estuvo ni en el debate (veus) ni en la votación.

El senyor president:

Senyories, senyories.
.
.

La senyora Bonig Trigueros:

La dirección del Grupo Popular estuvo en el debate y en la votación de la ley de la función social de la vivienda.
Y simplemente por alusiones generales: si el PP lo hizo tan mal en radiotelevisión valenciana, ¿por qué apoyaron en la Audiencia Nacional los argumentos del PP?
(Veus i protestes)

El senyor president:

Senyoria, això ja estava fora de lloc.
(Aplaudiments)

Senyor Mata, ¿per a què demana vosté la paraula?

El senyor Mata Gómez:

Era una rectificación de una inexactitud.

Es que al despedirse la señora Bonig…, a l'abandonar el ple digué: Â«Será la primera ley que deroguemos.
Â» Sols volia aclarir…

El senyor president:

Té la inexactitud per a esta qüestió… (Veus) ¿Ja està?

El senyor Mata Gomez:

Era aclarir això.
Ara sí que recorde que una de les dos lleis la va votar dient que seria la primera que derogaria.

El senyor president:

Val.
(Aplaudiments i protestes)

Senyories, ho deixem ahí.
Anem a acabar… (Veus) Senyories… El Grup Popular…

Ara, per a finalitzar el debat, senyories, el president del Consell prendrà la paraula, ara sí per temps taxat de deu minuts.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies.

Moltes gràcies, senyor president.

Moltíssimes gràcies a tots els síndics de distints grups per les seues aportacions a este debat, que, evidentment, és un debat que ha de continuar, perquè, efectivament, la conferència de presidents és, com he dit des del meu inici de la intervenció, un punt d'inici, una fita de començament i en absolut és el final, ni molt menys, del recorregut.

Passió, senyora Bonig, ha d'estar sempre acompanyada de raó, perquè ara estem veient un món que s'està anant a destruir la il·lustració.
I jo, sincerament, estic per la il·lustració ara i sempre, pels valors de la Revolució Francesa, pels valors de la igualtat, la llibertat, els valors kantians que ens han fet avançar com a món, (aplaudiments) perquè estem veient ara molta gent que només vol intentar, com ha passat ací també en esta nostra comunitat durant molt de temps, exaltar les baixes passions per no parlar de la veritat de les coses.

I parlant de la veritat de les coses, este govern, el govern que naix de l'Acord del Botànic, mai haguera tancat Canal 9.
¡Mai, mai, (aplaudiments) mai!
Mai haguérem tancat Canal 9.
Varen tancar vostés Canal 9 en una situació que, recull perfectament la sentència de l'audiència, absolutament d'una manera absolutament contrària a l'interés del poble valencià.

Ara bé, ara bé, és cert, és cert que vostés, en eixa malifeta de gestió, d'eixa gestió que ens ha deixat més de 1.
200 milions d'euros, que pagaran els nostres fills i els nostres néts, això, evidentment, eixigia una rectificació, òbviament.

I mire, ¿sap el què ha passat amb l'ERO?
El que ha passat al final és que…, a soles faltaria que encara estigueren, estigueren reivindicant-se pel que ha segut esta gran desfeta.
Mire, a nosaltres ens haguera agradat que no haguera tingut d'estar este tema damunt l'agenda, que haguera continuat la televisió i haguérem reconduït la televisió per a fer una televisió pública de qualitat i en valencià, que no era el que n'hi havia.

Però, malauradament, no ha pogut ser possible i hem hagut de començar de zero.
I ara n'hi haurà, sí, hi haurà una televisió pública valenciana de qualitat i no governamentalitzada, (aplaudiments) i no governamentalitzada, i no dividida absolutament, com van fer vostés.
Això és el que va a passar ara.

Mire, i anem a parlar d'allò que ens ha portat ací, sols parlar un moment d'allò que ens ha portat ací.
Mire, vosté parla de qualitat de la democràcia.
Jo crec que és ben obvi que moltes de les qüestions que se debaten en este parlament mai s'havien debatut abans, entre altres coses, mai ningú havia vingut a comparéixer.
Però és que ahir estava dient…, també vosté parlava de coses de la sessió de control i la vicepresidenta va estar en la sessió de control explicant…

Vull dir, en estos moments.
.
, i això no és que siga un objecte de lluïment per part d'este govern; és un objecte de normalitat democràtica, però és que n'hi han coses de normalitat democràtica al nostre país (aplaudiments) que pareixen revolucionàries, perquè mai havien estat aixina.

I li vaig a dir una cosa, senyora Bonig, des de tot l'afecte, i des de tot el respecte -perquè hi ha algú que diu que no tinc respecte, tot el respecte-, li dic: ja mos hem reunit vosté i jo més vegades que totes les vegades que els caps de l'oposició vam tindre oportunitat de reunir-mos amb els anteriors.

Per tant, evidentment, ha canviat el clima i això és una cosa positiva per a la convivència del poble valencià.

I li vaig a dir més, sap vosté, quan estava fent referència vetlades a Canal 9, que mai en la vida el Partit Popular ens va demanar, mai, parlar per a solucionar el problema de Canal 9.
¡Mai!
Deixen ja de dir mentides.
¡Mai!
A mi mai me va cridar (aplaudiments) el president Fabra per a demanar a vore si solucionaven esta qüestió.
I supose que als portaveus de Compromís tampoc.

Per tant, eixa és la realitat.
Això va ser una cosa que van decidir vostés i vostés, en eixa qualitat de la democràcia tan especial, van decidir.

A més a més d'això, parlem de la reforma fiscal.
Efectivament, alguns de vostés han fet referència-, el senyor Montiel, d'una manera prou diferent a vosté-, han parlat de la qüestió impositiva.
Però és veritat que… Mire, vosté ha parlat d'una proposta…, l'única proposta que ha fet ha segut la proposta d'eliminar l'impost de successions.
¿Sap vosté, parlant de coherència, que a Castilla-León, a Múrcia l'impost és més alt que a la Comunitat Valenciana?
Eixe impost que vosté diu, des de la coherència del neoliberalisme, que cal acabar, (veus) en comunitats autònomes governades per vostés, resulta que és més car que a la Comunitat Valenciana.

I li dic més, gràcies també a l'acord pressupostari, amb l'acord amb Podemos sí que s'ha aconseguit una cosa important.
És que ací també hem baixat impostos.
Però, ¿a qui hem baixat impostos?
A aquells que de veritat necessiten que tinguen un ajust fiscal real, perquè el problema que n'hi ha és que a la Comunitat Valenciana, com s'ha explicat en reiterades ocasions, aquells que més tenen pagaven menys i els que menys tenen pagaven més.
Eixa és la realitat.
Eixa era la seua política fiscal, una política antiprogressiva, una política fiscal antiredistribució.

Per tant, el camí encetat en la nostra coresponsabilitat fiscal, que, com saben vostés, és limitada, ja té una clara direcció: sí, reforma fiscal progressiva.
Sí, reforma fiscal en què finalment paguen més aquells que més tenen.
Òbviament, ha de ser aixina i serà cada vegada més aixina.

Respecte al…, la qüestió de Catalunya.
O siga, que no vagen el president Puigdemont i el president Urkullu a mi me pareix que és una mala notícia per al funcionament de la conferència de presidents i per al funcionament de l'estat.

Ara bé, jo he respectat -i sí que he parlat-, jo he respectat la seua decisió, encara que no l'he compartida, però crec que, efectivament, n'hi ha una qüestió elemental, que és el respecte institucional.
I és veritat que és un cert fracàs d'ells, però també és un cert fracàs del govern, de no haver contribuït perquè això fóra possible.

Però, en qualsevol cas, jo el que sí que vull dir-li és que Puigdemont no es mi mejor amigo, no és el millor amic, allò que diuen ara els jóvens.
No.
Ara bé, respecte absolut a Puigdemont o a qui governe Catalunya despús-demà, respecte absolut a qui governe Múrcia, respecte absolut a qui governe qualsevol comunitat autònoma, respecte absolut.

I a partir d'ahí, no és una qüestió geogràfica, és que és una realidad.
Lo que pasa en Cataluña, estimado portavoz de Ciudadanos, lo que pasa en Cataluña nos afecta directamente, porque Cataluña es a quien más exportamos y a quien más compramos.

Por tanto, nosotros, ante lo que pase en Cataluña, no vamos a ser testigos impasibles, y nosotros vamos a trabajar en la pequeña medida de posibilidades para intentar solucionar los problemas, porque lo otro sería irresponsable.

Y durante demasiado tiempo, en la relación de la Comunitat Valenciana con Cataluña, se ha jugado con fuego y con una enorme irresponsabilidad, no solo entre la Comunitat Valenciana y Cataluña, entre Cataluña y España.
Y ha habido muchos irresponsables, pero no se puede simplemente hacer un análisis sectario y situar el foco en un lado.
Evidentemente, la historia está ahí, y la ha relatado en parte el portavoz socialista y no voy a intervenir más en este aspecto.

Lo que sí que creo que es fundamental es que nosotros en estos momentos no perdamos de vista cuál es nuestro objetivo.
Y nuestro objetivo en estos momentos es defender el interés general de los valencianos.
Y eso es lo que vengo haciendo desde que estoy aquí.

Y por eso, quiero decirle una cosa a la señora Bonig, para que no haya ninguna duda.
Mire, este es un gobierno que tiene una vocación clara y directa, y es: solo tiene un…, alguien que pueda apretar el botón, que son ustedes.
Aquí el presidente de La Generalitat el único compromiso que tiene, el único, es con el pueblo valenciano y con estas Cortes.
(Aplaudiments) A mí, señora Bonig, no me van a imponer nadie, nunca, desde Madrid, votar a dos magistrados de Madrid, como pasó ayer con ustedes.
Yo voy a defender siempre el interés general de los valencianos, (aplaudiments) ahora y siempre.

Es evidente que es un cambio de perspectiva.
Es que yo creo que… Miren, es que no entienden… Yo creo que hay un problema grave y es que no entienden… ¿Saben cuál es el problema?
(Veus) Lealtad, por supuesto.
(Veus) No, no, no.
Pero es que ustedes entienden mal la lealtad.
Es que la lealtad es con el pueblo valenciano.

Y, mire, le voy a decir más, le voy a decir más.
Mire, ¿sabe por qué no entienden…?
Es que, si no, tendré que pedir más tiempo, ¿eh?
No, lo digo…, no, es para explicarlo.
¿Saben cuál es el problema?
La propia arquitectura institucional a la hora de elegir el Tribunal Constitucional lo que dice es lo siguiente, dice: Â«Aparte de que haya unos magistrados que elijan el Congreso de los Diputados y tal, aparte, para ver la realidad plural de España, se elegirán, por parte de la comunidades autónomas y, a su vez, en el Senado, se conformará la visión territorial.
Â» Si, finalmente, son los partidos quienes se ponen de acuerdo respecto a esa elección, es que no se entiende nada.

Y yo, sinceramente, lo diga quien lo diga, lo diga Rajoy o los javieres o quien quiera, si a mí me es igual, si yo solo me debo al pueblo valenciano… Es que yo subo aquí con una tranquilidad enorme, porque jamás Ferraz mandará en este gobierno como Génova mandaba antes, (aplaudiments), jamás, jamás, (veus) jamás, jamás, señora… (Veus) No, pero… (Veus)…

El senyor president:

Per favor, senyories, demane silenci.
(Se sent una veu que diu: Â«¡Orden!
Â».
Rialles)

Senyor Fernando Delgado, no es preocupe vosté, que ja dirigiré jo la.
.
.

Demane silenci i respecte per a poder escoltar el president del Consell.
(Veus)

President del Consell.

El senyor president del Consell:

(Veus) Perdone.
Bueno, perdone, es que esto…

El senyor president:

Senyories, demane silenci i respecte per a poder escoltar amb atenció el president del Consell.

Senyor president, pot continuar vosté.
(Veus)

El senyor president del Consell:

President.

També per intentar contestar a altres grups.
Agrair el to de les intervencions del senyor Montiel, del senyor Marí, també del senyor Ferri i del senyor Mata.

I al senyor Montiel, simplement, fer-li referència que, efectivament, este és un procés de negociació.
Òbviament, nosaltres som.
.
.
, signifiquem el que signifiquem.

El que jo sí que vull recalcar, dins de totes les limitacions d'estos acords, és que sí que estem treballant en la situació i en l'agenda valenciana.
Ara bé, és cert que estem al principi i que fa falta molt.
I jo l'únic que demane a tots els grups parlamentaris és que allò que diguem ací, de defensa de l'interés general dels valencians, en este procés, que serà complicadíssim perquè, des de la comissió d'experts a arribar a tindre un dictamen que arribarà al Congrés dels Diputats, espere que hi haja lleialtat a qui ens devem, vosté també, tots.
Als únics que ens devem de veritat és al poble valencià.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president del Consell.

Senyories, els demane que.
.
.
Ens queden dos punts de l'ordre del dia.
Però, previ al punt que anem a continuar, ens han arribat dos declaracions institucionals, una de elles anem a llegir-la ara.

Declaració institucional amb motiu del Dia Europeu de la Memòria de l'Holocaust

El senyor president:

Com saben vostés, demà és el Dia Internacional de la Shoah, de l'Holocaust.
I, tenint en compte que hui tenim ple a Les Corts, els grups parlamentaris ens han fet arribar esta declaració institucional, que lliga en part amb el que hem parlat perquè, en estos moments, tenim nous holocausts en figures de refugiats que fugen de la guerra.

La declaració institucional diu així:

Â«Ara fa setanta-dos anys es va alliberar el camp d'extermini nazi d'Auschwitz-Birkenau.
I, per això, des de 2005, celebrem el Dia Europeu de la Memòria de l'Holocaust, o la Shoah.

Â»Aquella va ser una de les èpoques més fosques de la humanitat, en la qual entre tretze i dènou milions de persones van perdre la vida a mans de la barbàrie dels camps de concentració.

Â»La més castigada va ser la comunitat jueva europea, amb més de sis milions d'assassinats.
Una comunitat perseguida històricament per la intolerància que, al llarg dels segles, va ser utilitzada de boc expiatori dels problemes socials, creant una imatge distorsionada i, sobretot, deshumanitzada, de la cultura i les tradicions hebrees.

Â»A les nostres terres tenim els exemples de la persecució de l'humanista Joan Lluís Vives i l'assassinat del metge Lluís Alcanyís.
També altres episodis tràgics, com l'assalt de la jueria de València, que provocà la mort de més de dos-centes persones en 1391.

Â»Hui recordem, des de la casa del poble valencià, totes aquelles víctimes de la intolerància.
Agafem l'exemple del poble jueu durant l'holocaust com a símbol de dignitat i resistència de tots els col·lectius que foren objectiu de la brutalitat organitzada contra la diversitat.

Â»Parlem de la comunitat gitana, que va patir també el seu holocaust, el porrajmos o samudaripen.
Parlem de totes les víctimes per mantenir opcions sexuals i afectives diverses; de totes les persones amb diversitat funcional; i de tots els assassinats per la seua ètnia o raça o per professar religions o idees políticament diferents.

Â»Entre aquelles víctimes cal fer referència també als vora set-cents republicans valencians que, segons apunten alguns estudis, van passar pels camps de concentració nazis, com el de Mathaussen, i només en van sobreviure 214.
Valencians i valencianes assassinats per defensar els valors democràtics i la llibertat dels pobles.

Â»A més de recordar les víctimes i el seu trist final, estem ací per recordar i valorar la seua lluita i els seus somnis de llibertat i convivència.
Que el seu coratge arribe sencer fins els nostres dies i ens ajude a encarar els reptes a què ens enfrontem per defensar la democràcia i els drets humans.
Que la seua força ens ensenye a escoltar i empatitzar amb els patiments d'aquelles persones que continuen perseguides i criden a les nostres portes en busca de refugi.

Â»Des de les Corts Valencianes fem una crida a la unitat per barrar el pas per sempre més a l'antisemitisme i a tots els tipus de racisme, xenofòbia i intolerància que amenacen de nou l'època que ens ha tocat viure.
Fem una crida per acabar amb la pobresa, les guerres, la violència contra les dones, el terrorisme global, les discriminacions per orientació sexual i afectiva i les repressions per motius religiosos i ideològics.
I fem una crida per la llibertat dels pobles.

Â»Aquest serà el millor homenatge que podem fer a les víctimes de l'holocaust.
Aquesta serà la més gran de les victòries.

Â»Signat 26 de gener, Palau dels Borja.
Â» (Aplaudiments)

Són unes paraules que ens unixen a tots, signada per tots els grups parlamentaris.
Però cal recordar en l'efemèride que tindrà lloc demà del dia de l'holocaust o la shoah.

Senyories, ens han acompanyat alguns representants dels col·lectius que l'any passat i enguany han participat com a representants dels diversos col·lectius que han patit la xenofòbia, el racisme o l'antisemitisme.

Projecte de llei, de La Generalitat, pel qual es crea l'agència valenciana de la innovació.
Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Indústria i Comerç, Turisme i Noves Tecnologies

El senyor president:

Ens queden dos punts a l'ordre del dia.
Ara tenim un punt important, que és el debat i votació del dictamen de la comissió d'indústria, comerç i noves tecnologies sobre el projecte de llei de La Generalitat, pel qual es crea l'agència valenciana de la innovació.

El procediment està articulat en els articles 121 i 122.
I, per a la presentació del dictamen, té la paraula el president de la comissió, l'il·lustre diputat Víctor Garcia, per a exposar el dictamen.

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Quan vosté vullga.

El senyor Garcia i Tomàs:

Moltes gràcies, presidenta.

Il·lustres senyories.

Em correspon, com a president de la Comissió d'Indústria, Comerç, Turisme i Noves Tecnologies, i per acord d'esta comissió, presentar el dictamen sobre el projecte de llei de La Generalitat pel qual es crea l'agència valenciana de la innovació.

El projecte de llei va tindre entrada, pel registre general de Les Corts, el dia 13 de setembre de 2016; tramitat per la Mesa de Les Corts el 23 de setembre; i que va ser publicat en el butlletí oficial de Les Corts número 112, de 23 de setembre de 2016.

La mesa de la cambra va acordar la seua remissió a la Comissió d'Indústria, Comerç, Turisme i Noves Tecnologies, i l'obertura d'un termini de cinc dies per a la presentació de propostes de compareixença, de participació ciutadana, en compliment de l'article 182 tercer del Reglament de Les Corts.

A la comissió van comparéixer, el dia 24 d'octubre i el dia 8 de novembre, un total de tres persones.

Una vegada realitzat aquest tràmit de les compareixences en la comissió, es va obrir un termini per a la presentació d'esmenes pels diputats i diputades i grups parlamentaris, que va finalitzar el 9 de desembre de 2016.

Es van presentar dos esmenes a la totalitat -pel Grup Parlamentari Popular, número de registre 42.
959; i pel Grup Parlamentari Ciudadanos, registre número 42.
933-, que van ser rebutjades en la sessió plenària del dia 21 de desembre de 2016.

Les esmenes parcials presentades van ser 31, totes pel Grup Parlamentari Popular.

La mesa de la Comissió d'Indústria, Comerç, Turisme i Noves Tecnologies, en la reunió celebrada el 21 de desembre de l'any passat, va realitzar l'ordenació de les 31 esmenes parcials, que va ser publicada en el butlletí oficial de Les Corts número 143, de 13 de gener de l'any en curs.

La Comissió d'Indústria, Comerç, Turisme i Noves Tecnologies es va reunir el passat dia 18 de gener per a emetre el dictamen que hui presente a les seues senyories i que s'ha remés als grups parlamentaris per reproducció mecanografiada.

Després de debatre les esmenes, es va aprovar 1 esmena i 5 esmenes d'aproximació, que comportaven la retirada de 6 altres esmenes.
A més a més, s'han retirat 4 esmenes per part del Grup Parlamentari Popular.
Per la qual cosa, resten, per al seu debat davant el ple, un total de 20 esmenes.

Espere i desitge, com a president de la Comissió d'Indústria, Comerç, Turisme i Noves Tecnologies, a qui agraïsc la designació per a este acte, que en el debat de hui siga possible aconseguir el màxim consens.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, moltes gràcies.

Anem a continuar amb l'explicació de posició de cada grup parlamentari.
I, per ordre, tenim l'explicació del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
I serà el seu diputat il·lustre senyor Josep Almería qui, durant huit minuts, farà la seua exposició.

Quan vosté vullga.

El senyor Almería Serrano:

Moltes gràcies, presidenta.

Membres del Consell.

Senyories.

De bestreta, vull agrair l'assistència dels representants d'organismes i entitats del sistema valencià de la innovació.
Benvinguts.

Fent servir una necessària òptica estratègica, des del Grup Parlamentari Podemos-Podem hem encarat des de l'inici l'anàlisi d'aquest projecte de llei, així com de totes les esmenes presentades, primer a la comissió d'indústria i avui al Ple de les Corts Valencianes, des del punt de vista de considerar l'agència valenciana de la innovació com un instrument determinant per a la consecució d'un canvi real del model productiu al nostre territori i amb la responsabilitat de dotar a aquesta agència de les competències, les atribucions, garanties i recursos necessaris perquè puga aconseguir, de forma satisfactòria, els seus propòsits fonamentals.

La definició, coordinació i implementació d'una estratègia territorial d'innovació que siga sostenible, la coordinació i l'enfortiment del nostre sistema valencià d'innovació, i l'impuls de la innovació en tots els àmbits de l'activitat productiva i també de l'administració pública valenciana són activitats imprescindibles i irrenunciables per garantir el futur del País Valencià, i cal que estiguen gestionades des d'un organisme, com també ho és la futura agència valenciana de la innovació.

En aquest sentit, i de forma general, ja vam rebutjar a la sessió de debat de la comissió d'indústria, i de forma coherent tornarem a rebutjar avui el mateix, totes aquelles esmenes adreçades a deixar sense contingut aquesta agència, tractant que es quede reduïda a un mer òrgan assessor del Consell en matèria d'innovació, el que cal que siga una entitat de gestió estratègica i operativa, coordinadora de tots els agents implicats en el sistema valencià de la innovació, i impulsora de l'ocupació en tot el territori.

Senyories, tornem a insistir que la col·laboració institucional entre els diferents grups parlamentaris no es pot basar en l'intent sistemàtic per desvirtuar les propostes del rival polític de torn, ni tampoc en apel·lar a determinats organismes consultius, assessors o col·laboradors només quan el seu dictamen afavorix el seu posicionament polític.

Per una altra banda, i des del nostre punt de vista òbviament, ja vam acceptar en comissió aquelles esmenes adreçades a contextualitzar correctament les atribucions de l'agència i dotar-la de les capacitats de decisió i gestió que estimem necessàries perquè desenvolupe la seua tasca, reforçant la seua democràcia interna, la pluralitat i el màxim rigor dels seus òrgans de gestió i governança.

Clarificant les pautes de col·laboració amb altres entitats de La Generalitat, especialment amb l'Institut Valencià de Finances pel que fa a l'atorgament de préstecs o avals, o donant facilitats per gestionar el complex mercat de treball dels professionals de la recerca, desenvolupament i la innovació, i poder atraure el talent necessari per donar cobertura als projectes impulsats des de la futura agència.

A més, senyories del Grup Popular, pensem que ni perseverar obsessivament en el seu error a l'hora d'elaborar les seues esmenes, ni anunciar de forma preventiva i catastrofista un suposat fracàs de les iniciatives parlamentàries dels seus rivals polítics els va a proporcionar cap solució, pel seu ja constatat fracàs a l'hora de dissenyar les polítiques, coordinar i impulsar un sistema valencià d'innovació que vostés van deixar en un lamentable estat de precarietat, després de vint anys de govern.

Durant tot el procés de debat sobre aquest projecte de llei ha estat recurrent l'apel·lació a una possible invasió o duplicitat de competències d'aquesta agència valenciana de la innovació amb altres organismes o institucions de la Generalitat valenciana.

Ara, l'Institut Valencià de la Competitivitat Empresarial, Ivace, amb competències sobre els processos d'innovació a demanda de les nostres pimes, o bé la Comissió Delegada del Consell per a la Ciència, la Tecnologia i la Innovació, creada per decret del Consell a l'any 2013, amb una estructura de governança absoluta i sorprenentment endogàmica, i per tant molt poc oberta a la societat i al sistema d'innovació als quals en principi hauria d'adreçar els seus esforços.

Així doncs, si aquesta comissió que es va crear amb l'objectiu de dissenyar un marc estratègic per a les polítiques de ciència, tecnologia i innovació, amb una visió de futur, basada en l'Horitzó 2020; si aquesta comissió havia de definir els objectius, impulsar les reformes estructurals i establir els incentius per a la creació de les capacitats requerides per la nostra societat, en matèria de ciència, tecnologia i innovació, podem concloure que aquesta comissió delegada del Consell ha fracassat en la seua escomesa.

I així ho han reconegut al País Valencià tant l'Alt Consell Consultiu de la Recerca, Desenvolupament i la Innovació, de la Presidència de La Generalitat, com també el Comité Econòmic i Social de la Comunitat Valenciana, entre altres organismes, que han reclamat de forma insistent la creació d'una institució que puguera dissenyar l'estratègia d'innovació del nostre territori, com també coordinar i donar suport al sistema valencià d'innovació, assenyalant com un dels problemes estructurals d'aquest la feble relació entre els agents del sistema.

A més, i pel que fa a la participació dels agents implicats i el consens aconseguit en aquest tema, cal no oblidar que les esmentades institucions, entre d'altres, han valorat positivament l'esforç negociador dut a terme en la redacció d'aquest projecte de llei, destacant el consens aconseguit per tots els agents intervinents en l'elaboració d'aquest, i han finalitzat els seus dictàmens valorant positivament la remissió a les Corts Valencianes de l'avantprojecte de llei.

Així doncs, el Grup Parlamentari Podemos-Podem votarà a favor d'aquest projecte de llei, com no podia ser d'altra manera, per considerar imprescindible per a aconseguir els grans reptes que ens planteja el complicat entorn socioeconòmic, polític, tecnològic i cultural actual.

I convidem encaridament els grups parlamentaris que han exercit la seua lícita oposició a aquest projecte de llei a sumar-se a aquesta decisió favorable i a actuar amb la responsabilitat que en repetides ocasions solen utilitzar com a argument per a aconseguir els consens.

Senyories del Grup Popular, senyories del Grupo Ciudadanos, és moment d'actuar amb alçada de mires polítiques.
La societat valenciana espera respostes i solucions d'aquest parlament, decisions de consens que puguen emetre un missatge de confiança per al futur dels valencians i les valencianes.

Voten a favor d'aquest projecte, senyories, i un dia podran dir amb orgull que vostés també van impulsar aquesta llei, que van contribuir amb el seu vot favorable a potenciar i desenvolupar un instrument fonamental per millorar la vida de les empreses i de les persones de la nostra terra, el sistema valencià de la innovació, i així garantir un futur sostenible i satisfactori per al poble valencià.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor Almería.

És el torn del Grup Parlamentari Ciudadanos, i té la paraula el seu diputat senyor Antonio Woodward.

El senyor Woodward Poch:

Buenos días, señorías.

Miren, la exposición de motivos para la creación de la agencia valenciana de la innovación es bastante clara.
La agencia diseñará y coordinará la estrategia de innovación de la Comunitat Valenciana, al tiempo que impulsará la articulación de todos los agentes del sistema valenciano de innovación.
Eso sí, evitando en todo caso duplicidades.

Creo que desde nuestro grupo ya lo hemos dicho por activa y por pasiva- la creación de la agencia valenciana de la innovación nace contaminada, ya que les vuelvo a recordar, ya no sé las veces que lo hemos dicho, que la creación de esta ley ha sido posterior a la elaboración del proyecto que era necesario para crear esta agencia, tal como recogía el decreto de la creación del Consell Valencià de la Innovació.

Pero, obviando este punto, que es fundamental, ya nos hemos pronunciado que nuestro grupo hubiera estado conforme a la creación de esta agencia, si realmente hubiera tenido todo el peso y toda la decisión sobre las políticas de innovación de la Comunidad Valenciana, como es su espíritu y se ha querido vender.

Pero, dichas funciones las va a tener que compartir con la Conselleria de Economía Sostenible, Sectores Productivos, Comercio y Trabajo.
E industria.
Ya que es esta conselleria donde recae y tiene atribuidas legalmente las competencias de investigación e innovación tecnológica de la Generalitat valenciana.

No se ha tenido el valor de quitar estas atribuciones a la conselleria de economía, única y exclusivamente por un motivo político y mestizaje, para no chocar ni perder peso tanto el PSPV como Compromís.
Para contentar a unos y a otros.
Pero miren, poco o nada ha pasado desde que nuestro grupo presentó la enmienda a la totalidad de la agencia valenciana de la innovación, a finales de diciembre del 2016, y que fue rechazada.

Pero bueno, mejor dicho, sí que ha pasado.
Y le voy a explicar.
En el proceso de enmiendas al proyecto de la ley, y nos sorprende incomprensiblemente, se quiso o se ha desnaturalizado una de las características estrella de la propia ley, y que han venido reafirmando día sí y día también, ya que esta ley nacía para desvincularla de los ciclos políticos con una vicepresidencia ejecutiva, con un mandato de cinco años.

Y les voy a leer la noticia: Â«En la presentación de la agencia valenciana de la innovación, el peso de la agencia recaerá en el vicepresidente ejecutivo.
La idea es que esta figura, clave para el funcionamiento de la agencia valenciana de la innovación, trascienda del ciclo político, y su mandato se extenderá durante cinco años.
Â»

Bueno, pues después de una enmienda transaccionada por todos los grupos, una enmienda que era del PP inicial, que quería que la vicepresidencia tuviera tres años únicamente, quiero recordarles que muchas veces se nos culpa a nosotros, a nuestro grupo, de votar con el tripartito, nuevo tripartito.
En este caso, ha sido el PP que ha votado con el tripartito, y parece mentira que esto ocurra.
Pero bueno, al final creo que el propio PP va a votar en contra de esta ley.

En el dictamen del Consejo de la Unión Europea sobre el programa de estabilidad del 2015 sobre España, afirmaba entre otras medidas, que ya lo habíamos anunciado, la eliminación de obstáculos al crecimiento de las empresas, el apoyo de las pymes en la expansión de sus mercados, el fomento de la innovación, pero sobre todo promover medidas encaminadas a hacer que el entorno empresarial sea más propicio a la innovación.

En el decreto de la creación del Consell Valencià de la Innovació nos habla de una agencia valenciana de innovación que actuará como un instrumento de impulso de la política del Consell en todas las fases de la cadena de valor de la innovación.
Y yo me pregunto: ¿va a ser la agencia valenciana de la innovación la que marcará las políticas de innovación de esta comunidad, con independencia del color político o partidos que estén en el poder?
¿O va a ser el Consell?

Miren, los fines que allí se detallaban de la agencia eran estimular la innovación, coordinar, fortalecer el sistema valenciano de la innovación, impulsar una estrategia de innovación, y en definitiva promover la innovación de la Comunidad Valenciana.
Pero esta ley de creación de la agencia valenciana de la innovación va más allá de la mera coordinación y organización de la estrategia innovadora de la Comunidad Valenciana.

Pero realmente, al final, va a ser una agencia más, ya que como hemos dicho no soluciona ni garantizar la eliminación de duplicidades.
Ojalá nos equivoquemos, pero no sabemos lo que va a pasar.

Mire, el órgano, como ya ha dicho antes mi compañero Almería, que se creó con la Comisión Delegada del Consell para la Ciencia, la Tecnología y la Innovación, tiene el mismo fin de la agencia valenciana de la innovación.
Es más, con un modelo establecido en la estrategia de especialización inteligente para la investigación e innovación de la Comunidad Valenciana, la RIS3 de la Comunidad Valenciana, para contribuir a la transformación del modelo productivo valenciano desde la investigación, la innovación, por ejemplo.

El problema, creemos desde nuestro partido, es que ha sido un problema de fondos en estos últimos años, y dejadez del anterior gobierno.
Tampoco vemos nada claro el presupuesto que presenta la agencia hasta el año 2020, que alcanzará una cifra de 150 millones de euros, ni cómo afectará a otras partidas de innovación, a las que ya se está destinando un presupuesto actualmente.

Tampoco las características que tendrá el contrato de gestión.
Para nuestro Grupo Ciudadanos, la innovación es clave, para reformar y mejorar el modelo productivo de la Comunidad Valenciana, pero sobre todo es clave para la coordinación de todos los agentes del sistema valenciano de la innovación.
Estamos de acuerdo con el espíritu, los fines del proyecto y también en la mayor parte de la exposición de motivos de esta ley.

Pero, volvemos a reiterar que la creación de esta agencia, tal y como se ha planteado, no creemos que sea la solución.
Nuestro grupo se va a abstener en la votación para la creación de la agencia de la innovación por los motivos que ya les he expuesto.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señor Woodward.

Es el torn ara del Grup Parlamentari Compromís.
I té la paraula la seua diputada, senyora Teresa García.

La senyora García Muñoz:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Gràcies també a l'assistència de tots els actors que han treballat en la conformació d'aquest projecte de llei que hui aprovarem.
Culminem la tramitació d'aquest projecte per a la creació de l'agencia valenciana de la innovació avui, però no vol dir que siga l'inici del nostre treball, perquè ja se porta treballant prou de temps.

Hi han principis amb els quals és fàcil sentir-nos identificats, i que gaudixen d'un gran consens.
La igualtat, la sostenibilitat, també la innovació, són conceptes transversals, àmpliament acceptats, i és per això que, quan se'ns va plantejar aquest projecte, l'iniciàrem i treballàrem sempre amb l'espera de trobar amples majories.
Amb eixes premisses, des del primer moment i conscients que es tracta d'una agència que té a veure també amb un nou model de governança i que pretén posar a l'administració valenciana en l'avantguarda del desenvolupament de la innovació, hem treballat per generar aquest consens.

Durant aquestos mesos s'ha treballat de forma participativa amb tots els agents econòmics relacionats amb la innovació, per enllestir l'estructura de l'agència que avui votarem, amb un consell valencià de la innovació com a consell assessor i amb una agència com a executora de les accions en innovació.

S'ha treballat, igualment, proactivament amb tots els grups parlamentaris i fruit d'eixe treball i diàleg en comissió s'elevà al parlament aquest projecte de llei sense cap vot en contra i amb el compromís de continuar treballant fins establir el consens.
És per això que se varen fer esmenes i se varen fer transaccions com la reducció del mandat fins a quatre anys que, evidentment, passarà d'una legislatura a la següent perquè avui ens trobem, en 2017, i que per tant assegurarem eixa independència de l'agència respecte de l'exercici del Consell en cada pas.

I confiàvem, igualment, que el trellat imperara també en aquest tram final del parlament, ja que aquest projecte de llei que avui pretenem aprovar assenta les bases d'un organisme que de per sí, en la seua acció, va ser innovador i que ve a cobrir diferents espais que, a dia de hui, ningú atén.
Com el de la coordinació de l'estratègia i els recursos de la innovació en el País Valencià.
Hem de recordar que actualment el sistema valencià de la innovació compta amb set-cents agents diversos i dispersos amb una minsa aplicació de la RIS3 i sense referents estratègics necessaris per a la seua implementació.

Igualment, el sistema valencià de la innovació està principalment sustentat per actors públics, mentre que les aportacions de les empreses privades no arriben al 41%, quan en la Unió Europea arriben fins al seixanta i en regions especialitzades com Euskadi fins al setanta i hem de millorar eixa col·laboració públic-privada.
I així mateix el sector públic de la innovació es troba finançat en la seua major part per les universitats, deixant a la resta operadors públics de la innovació estatal i de La Generalitat distribuïts en diferents conselleries, fundacions i organismes diversos que necessiten objectius i direccions clares.

El segon, la generació i desenvolupament dels sectors intensius i la innovació en el País Valencià.
Sectors com el farmacèutic, l'aeronàutic i electrònic, les telecomunicacions, etcètera, no tenen en el nostre territori empreses de referència, les quals són menudes i necessiten, evidentment, l'acompanyament i el recolzament de l'administració pública per desenvolupar eixa innovació.

I el tercer, generar innovació també dintre del mateix sector públic a través de la compra pública innovació on també, d'aquesta manera, es pot generar un dels grans motors i incentius en la millora de la innovació en el nostre país.
Hospitals intel·ligents, nous materials per a la construcció de les escoles, assistència i coordinació amb els ajuntaments on, per exemple, ha de produir-se un avanç en tecnologies aplicades als serveis socials i l'atenció de la dependència, tecnologies relacionades amb el desenvolupament de contenidors intel·ligents en recollida de residus o de mobiliari urbà segur que facilite la convivència en l'espai públic dels nostres municipis.

Es justifica, amb tota aquesta casuística, la inexistència de duplicitats i es complementa, també, i s'apuntala una decidida aposta per l'economia productiva i de valor que fa el govern del botànic.
L'Ivace, en 2017, destina cent nou milions d'euros a aquest foment de l'economia productiva.
Trenta-dos directament relacionats amb els instituts tecnològics.
La mateixa AVI en destina trenta.
Les estratègies de desindustrialització destinen, per exemple, cent tretze milions.

És el Consell que Compromís, Partit Socialista i Podem sustentem des de Les Corts el que no duplica res, al contrari, el que fa en realitat és dedicar més recursos i millorar els incentius per a les empreses i per al mateix sector públic per posicionar el nostre territori reforçant l'economia productiva, tal i com fan els països i les regions avançades i tant, també, com recomana Europa.

Aquesta agència s'inspira també en el model nòrdic, que s'ha demostrat més efectiu per generar productivitat a través de la innovació, model que poc té a veure amb el color polític i que, evidentment, molt té a veure amb la generació de polítiques actives de reactivació de l'economia a través de la innovació.

És per això que sorprén com, malgrat haver treballat en comissió de forma oberta i amb total predisposició al diàleg, ens anuncien, quan arriben a la tramitació parlamentària, que el Partit Popular va a votar en contra.
El Partit Popular ha preferit instal·lar-se en l'enfrontament en contra de l'interés general de l'economia valenciana, escudant-se en una duplicitat que clarament queda resolta.

Doncs bé, és la seua pròpia decisió i, evidentment, són sobirans del vot que vagen a realitzar.
Però que recorden també que votar en contra d'aquest projecte és votar també en contra dels interessos de les entitats empresarials que han participat en l'elaboració d'aquesta agència, dels sindicats, del CSIC, de les universitats, dels instituts tecnològics, de Redit, etcètera.
Actors tots ells de la innovació valenciana que han participat i demanat el desenvolupament d'aquesta agència.

Tal volta per al PP la innovació només siga una bonica paraula que no es traduïsca amb fets i amb votacions com aquestes es signifiquen.
Avui tenen l'oportunitat d'exercir el consens o de triar enfrontament i aïllar-se, contagiats del populisme de personatges com el senyor Trump i posant els prejudicis primer.
Ensenyant la poteta també del conservadorisme més ranci i limitant que fa que les societats no avancen.

Votar en contra és mantenir-se en l'error de no corregir el desgavell dels sistema valencià de la innovació que tenim avui en dia, provocat en gran part per l'acció política del Partit Popular en legislatures anteriors.
Aquest sistema necessita una reestructuració profunda i apostes decidides com la que hui encetem.
L'agència valenciana de la innovació ve a ordenar aquest espai i ve a cobrir noves oportunitats de desenvolupament.

Però hi ha qui, com deia Plató en el símil de la caverna, preferix quedar-se en la foscor de la caverna en compte d'abastar la llum del coneixement.
Vostés mateixos, però recorden que estaran votant en contra del progrés de l'economia valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Continuem amb l'explicació de la posició de cada grup parlamentari i ara, en nom del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada Noelia Hernández fixarà la posició del Grup Socialista.

Quan vosté vullga.

La senyora Hernández Sánchez:

Muchas gracias, señor presidente.

Bueno, en primer lugar agradecer la presencia de los representantes empresariales, sindicales y de los organismos implicados en la producción de I+D+I de la comunidad y que han sido parte activa en la elaboración de esta ley.
Esta ley que supone una apuesta clara por nuestra industria y por nuestra economía, pero también la convicción de que la innovación es el hecho diferencial que permitirá adaptarnos y salir exitosos del entorno cambiante en el que estamos inmersos ahora mismo.

Un cambio que va a afectar a las empresas, que va a afectar a los trabajadores, que va a afectar a las administraciones y que debería ser una cuestión que constituyera el eje central de la política de estado.
Nos vamos a enfrentar a la globalización, a la digitalización, a muchísimos cambios que va a afectar cómo hacemos las cosas en el día a día y no sólo en el ámbito económico.

Supone, por tanto, esta agencia un cambio en la concepción de las políticas industriales y de las políticas públicas, abanderando el apoyo al talento y la gestión del conocimiento.
La innovación se pone como el eje transversal de las políticas públicas, no sólo -ya he dicho- en el ámbito económico.
Un cambio a medio y largo plazo que tendrá efectos positivos en nuestra sociedad no sólo en este año o en esta legislatura, sino que va a ir mucho más allá.

Cuando discutimos las enmiendas a la totalidad de esta ley hace apenas un mes, una de las excusas del PP fue que habían encontrado un rechazo frontal y falta de colaboración por parte de los partidos y del gobierno para negociar y para participar en la elaboración de este proyecto de ley.
Sin embargo, durante el proceso de tramitación de esta ley hemos tendido la mano en todo momento para llegar a una postura en la que todos los grupos estuvieran cómodos y pudieran aportar y conseguir el apoyo a la agencia valenciana de la innovación.

Agradecemos la colaboración, el entendimiento -durante la semana pasada en la tramitación de las enmiendas en la comisión- en la comisión de industria.
Pero, sin embargo, contrasta esta postura con la postura que va a tener hoy el Partido Popular.
Creo que es una falta de coherencia en su cambio de la posición que tenemos a día de hoy.

El entendimiento de los responsables de este tema en el Partido Popular creo que sí que son capaces de entender lo que supone esta agencia y a dónde podríamos haber llegado con la negociación y con el pacto, pero se topan con otras posturas más radicales que no explican por qué se oponen a esta ley.
No hay ninguna razón más allá de que esta ley viene por parte del gobierno, viene por parte de los partidos que apoyan el botànic y que es una posición política contraria a la del Partido Popular.
No hay más razón para apoyar esto o más razón que pueda explicar esta postura.

Leyes como la de hoy cuentan con el apoyo de la sociedad civil y todos los entes implicados en este tema de la sociedad, de la innovación y de la I+D+I.
Por tanto, ¿qué explicación se le puede dar cuando la sociedad está apoyando esta ley a alguien que se va a oponer a la misma?
Hablamos de duplicidades.
Yo creo que ya el tema de las duplicidades se ha venido tratando durante toda la tramitación de esta ley de manera repetida.
Es muy difícil, si no se entiende cómo funciona el sistema valenciano de la innovación hablar de duplicidades.

No podemos pretender que la agencia valenciana de la innovación de repente se haga cargo del CSIC, que es un organismo estatal.
No podemos pretender que las universidades desdoblen la parte de enseñanza y la parte de investigación y la parte de investigación de repente dependa de la agencia valenciana de la innovación.
Hay organismos que dependen de otras consellerias y que sería un lío enorme desligarlas de esa conselleria y que pasen a formar parte de la agencia valenciana de la innovación.
Y tenemos otros casos de organismos que coordinan diferentes organismos que dependen de diferentes instituciones y diferentes entes locales, municipales, provinciales.

Debemos entender que la innovación es algo que afecta a todos los organismos, a todos los estamentos del estado y de la política nacional.
Con lo cual es muy complicado anteponer ese tema de las duplicidades y oponerse a la creación de la agencia valenciana de la innovación simplemente por eso.

Respecto… Yo quisiera pensar o quisiera que reflexionáramos cuál es el objetivo de la política y de los políticos.
Yo creo que debemos negociar y pactar medidas y soluciones que van a resolver la vida y los problemas de los ciudadanos o sólo buscar el beneficio propio y el rédito en el follón y en la algarabía.
A veces me da la impresión de que perdemos…, de que los árboles no nos dejan ver el bosque y perdemos el foco de dónde deberíamos ponerlo.

Durante la tramitación de la ley hemos llegado a transaccionales con enmiendas que podíamos negociar y alcanzar una entente común.
Sin embargo, hay enmiendas que no podemos apoyar porque desvirtúan y buscan boicotear una agencia que nace para coordinar y diseñar la política de innovación y que solvente los problemas reconocidos y reconocibles de este sistema valenciano de la innovación.
Aun así nuestra voluntad de acordar y negociar siempre ha estado viva, encontrando una negativa rotunda por su parte en esta última fase de la tramitación.

Creo que no entendemos qué es la compra pública innovadora, no entendemos cómo se innova, no entendemos que una empresa para realizar un avance tecnológico va a necesitar invertir dinero en investigación sin recibir ingresos a cambio y no entendemos que las políticas públicas son parte fundamental de esto.
Las comunidades y los países que han avanzado y han conseguido crecer económicamente y aumentar la igualdad salarial lo han basado en modelos que tienen el conocimiento como el eje principal.

Ya les advertí, durante la negociación, durante el debate de la enmienda a la totalidad, que no cometieran el mismo error que se cometió con los institutos tecnológicos, pero parece que el PP tropieza siempre con la misma piedra y que no aprende.
Lamento que su gurú de cabecera sea Georgie Dann, por aquello del chiringuito.
Creo que no hay otro motivo más que la falta de respeto o el creer que… Cree el ladrón que todos son de su condición.
Creo que hay una desconfianza en la creación de una agencia sin entender cuál va a ser el objeto.

También la amnesia que sufre el PP cuando habla…, estamos oyendo en este pleno hablar de los trescientos millones para creaciones de agencias.
Yo quisiera recordar casos como el de Valmor, en el que se gastaron trecientos cincuenta millones para construir un circuito y celebrar unos pocos premios de fórmula 1 en Valencia y quisiera que pensaran qué efecto ha tenido esto en la economía valenciana.
Yo creo que su modelo productivo era más el de construir circuitos de fórmula 1 sin coches o aeropuertos sin aviones.

Sin embargo, se les daba financiación a clubes de fútbol, a plazas de toros, a empresas constructoras con negocios ruinosos, mientras se producía el ERE en los institutos tecnológicos o en el Centro Príncipe Felipe, porque se les cortaba la financiación.

¿A día de hoy qué beneficio estamos teniendo de toda esta política?
Yo creo que supone un cambio en el eje de las políticas públicas y en la política de innovación.
Créanme, la política de titulares y del corto plazo debe pasar a otro plano, debemos pensar mucho más allá de los resultados de las próximas elecciones.
Repito, los árboles muchas veces no les dejan ver el bosque, pregunten a sus votantes o a alguno de sus diputados en esta bancada para qué están en este hemiciclo y si esta ley es una buena noticia.
Yo estoy convencida de que lo es y que el tiempo nos dará la razón.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Ara, per a conéixer la posició i explicar-nos la posició del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada María Bernal, que en nom del seu grup fixarà la posició.

La senyora Bernal Talavera:

Gracias, presidente.

Buenos días, señorías.

Gracias a los consellers que se encuentran en el hemiciclo.

Hoy debatimos la aprobación de la agencia valenciana de innovación, una agencia con la que desde el primer momento el Grupo Parlamentario Popular ha tenido sus dudas.
Saben ustedes bien por qué las hemos tenido, saben ustedes bien por qué hemos tenido inquietudes y saben ustedes bien nuestra desconfianza en esta agencia.

Debo agradecer a mi compañero Vicente Casanova el trabajo realizado en esta ley y su ayuda estos días.
Queremos dejar claro que hay dos puntos esenciales para nosotros que tenemos que dejar claros.

El Grupo Popular considera imprescindible el apoyo a la innovación y atraer talento en la Comunidad Valenciana.
Advertimos y seguimos advirtiendo que con este proyecto de ley se genera duplicidades y se crea un nuevo ente, la AVI, que asume competencias de coordinación, de gestión y de contratación, que ya tienen asignados otros entes u organismos de La Generalitat sin clarificar el campo de actuación de uno o de otro y eso tiene un claro peligro.
Los objetivos de la ley, los explicados, crean un vacío como una pelota dividida.

Desde el primer momento, el Grupo Parlamentario Popular ha visto estos problemas.
Y en ese sentido justificamos nuestras enmiendas, unas enmiendas que pretenden eliminar esas duplicidades que seguimos viendo con funciones que no le corresponden, porque ya se realizan.
Una agencia que sigue teniendo un presupuesto desproporcionado en las circunstancias actuales, en las prioridades respecto a un gobierno que remite al Gobierno de España para eludir los efectos de su gestión.
Si tienen recursos esenciales sin atender o no van a cumplir la ley o no van a cumplir las promesas, no nos pueden pedir su apoyo para no cumplir sus responsabilidades.
(Aplaudiments)

Se le dota de un importe de presupuesto de 100 millones de euros en 2019.
Las palabras y las previsiones económicas que maneja la conselleria de hacienda, quieran ustedes o no, es un ente que por sí va a disponer de más fondos propios que el Ivace o que consellerias como la de economía, sanidad, educación o agricultura en materias de innovación.

Ustedes han pasado por alto lo que les dice el informe de la Dirección General de Presupuestos que acompaña a la ley y que pone en relieve las dificultades que comporta la creación de un nuevo ente público en su informe preceptivo y vinculante de 20 de junio, cuando será ineludible marcar los costes contemplados en la memoria económica que acompaña el anteproyecto a lo dispuesto en la ley de estabilidad presupuestaria y los gastos de personal tendrán que ser compensados con bajas equivalentes de gastos de personal en otras consignaciones presupuestarias.

¿De dónde ustedes van a eliminar estas consignaciones presupuestarias?
De los gastos de personal, de ese cajón de sastre de gastos diversos.
Ustedes han metido de tapadillo a la agencia, allí se encuentran los 30 millones que este año tendrá de presupuesto la agencia.
Antes de eso, ¿por qué no adelgaza la administración, por qué no hace una modificación del sector público, por qué no hacen una modificación del ROF y de las competencias de la agencia a la conselleria de economía y al señor Climent?
Igual ustedes no confían en la capacidad para poder poner en marcha la innovación del señor Climent.
No desvelo nada si cuento aquí que ustedes prefieren quitarle las competencias.

Y ustedes me dicen que en el Partido Popular no estamos con la innovación.
Pues les voy a contar una historia.
En 2014 sale una orden, la 64/2014, de 31 de junio, una convocatoria que es para becas de investigación, formación del profesorado y proyectos de investigación.
En 2015 sale la orden 6/2015, de 9 de septiembre, las bases y la convocatoria para que a principio de año estos equipos de investigación tengan el dinero y puedan empezar los proyectos.
¿Saben qué ha pasado en 2016?
La orden salió pero el 21 de diciembre, solo las bases.
¿Y saben cuándo salió la convocatoria?
Hoy, seis meses después sale la convocatoria de investigación para las universidades.
(Aplaudiments) ¿Ustedes apuestan por la innovación, apuestan por la investigación, si no sacan las bases y no dan 20 millones de euros que necesitan estos organismos?

No entendemos por qué necesitan otro ente, ya son cinco sin contar institutos, observatorios, comisiones.
Y les pido que hagan una reflexión sobre esto.
¿Cuántas personas podrían ver resueltos sus problemas de dependencia, renta garantizada o pobreza energética con el dinero que suponen estos entes?
¿Cuántas ayudas a autónomos, pymes y personas que están en paro podrían verse resueltas?
Porque no nos digan que no hay duplicidad, es que no es verdad, no nos digan que no nos entendemos, que tenemos un problema de concepto.
Es que ya nos lo dice el Partido Popular, es que el propio conseller en la presentación de la ley dijo: Â«La agencia será operativa, con capacidad ejecutora de las políticas de carácter más horizontal y estratégico.
Â» La realidad es que horizontal, porque invade las competencias de todas las consellerias en materia de innovación.
Es una superestructura, cuando la innovación es un cambio que introduce novedades.
Y ustedes están haciendo lo mismo que hicieron hace veintiocho años.

Queda meridianamente claro que esta agencia va a competir con los organismos que tienen asignadas sus competencias.
Y tengo que recordar que el informe del Consell Jurídic Consultiu que dice que no debe confundirse las facultades internas de un órgano de la propia agencia, como puede ser la de efectuar la supervisión y el control con la aprobación de determinados documentos, con la aprobación definitiva por parte del departamento de la administración de la que depende.

En este aspecto, ¿por qué no han hecho caso?
¿Por qué no han rectificado?
¿Por qué no han modificado esto que se les pedía?
Ya se lo hemos dicho, ustedes quieren las competencias de innovación.
Esto es un querer y no poder, el contigo y sin ti.
Están haciendo una estructura administrativa simétrica.

Hemos llegado a acuerdos en algunas enmiendas, y se lo agradezco, pero esto solo cambia algunos aspectos técnicos de la ley.
Las funciones siguen siendo las mismas de cuando esta ley llegó al parlamento.
La esencia de la ley no ha cambiado.
El Grupo Popular ve en esta agencia una guerra de competencias, de poderes y de sillones.

Ustedes con este nuevo ente van a ampliar más una estructura administrativa que hay que optimizar y no hacerla más grande.
Están creando un nuevo ente con más burocracia, dudas administrativas para los que quieren innovar y administración más lenta.
La innovación se trata de realizar cambios, de introducir novedades y ustedes aquí solo copian y pegan de otras consellerias y además sin recortar lo que han copiado.
Es que no saben ni copiar.

Señores, cuando más innovadores seamos, cuanto más rápidos seamos, encontraremos la clave para poder encontrar ese punto en que todas las materias de innovación, ciencia y tecnología se comuniquen y entonces los habremos conseguido.
Y no puede ser con una orden que sale seis meses tarde para poder optar a unas ayudas de investigación.

Terminaré diciendo que el Partido Popular y el Grupo Popular creen en la innovación, en el talento, en las start-ups, en el emprendimiento, en los empresarios; creemos en la innovación pero no creemos en las duplicidades, en las guerras de poder, de competencia y entre los partidos que gobiernan el botánico.
Apuesten ustedes por la innovación y por la novedad, apuesten por la materia prima que tenemos en esta comunidad y no creen más entes para aumentar la administración.
Dejen de hacer guerras partidistas con los presupuestos, las transparencias y las prioridades.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Hi ha rèpliques a este punt?
Si els sembla bé farem la rèplica des de l'escó en el mateix ordre de les intervencions.

Teresa, en nom de Compromís.

La senyora García Muñoz:

La despesa total de recerca de desenvolupament i innovació ha disminuït respecte del PIB d'un 0,92% en 2009 a un 0,56% en 2016, situant-se en nivells de l'any 2000 i lluny d'allò que es recomana que seria el 2% del PIB.
Vol el Partit Popular que li recordem els anys de precarietat i de retallades en innovació que hem vingut patint en el País Valencià?
Vol també el PP que li recordem els deutes amb els instituts tecnològics que ha sigut aquest Consell qui ha hagut d'atendre?
I vol també el PP que li recordem que continuen disfressant i acumulant retallades en la innovació també des de Madrid?

Els pressupostos generals de l'estat de 2016 destinen 6.
500 milions d'euros, inclosa la despesa militar en innovació, per a sistemes d'innovació, menys que en l'any 2006.
I segueixen sent molts més els milions en les retallades que es varen aplicar en l'any 2009, per exemple, que varen ser de 2.
600, que aquells que s'aporten.

El Partit Popular continua disfressant, continua llastant el creixement en innovació i el creixement en coneixement tant a l'estat espanyol com al País Valencià i pretenen vindre a donar lliçons.
Quants projectes que generen treball i benestar poden engegar-se amb un sistema valencià de la innovació en perfecte estat i amb els incentius que li corresponen?
Quantes d'eixes ajudes, que vostés diuen al respecte de dependència, etcètera, etcètera, podien cobrir amb un sistema de finançament com correspon?
Deixen de banda les paraules i passen als fets.

Votacions com aquesta demostren que vostés no tenen ningun interès en la millora de la innovació del País Valencià.
I les regions han de posicionar-se i el creixement d'estes té a veure també amb els sistemes d'incentiu i d'atracció que desenvolupen.
I aquest és un clar sistema i és una agència que ve a reforçar eixe sistema d'incentius.
Si vostés prefereixen quedar-se instal·lats en el passat és la seua opció.
Nosaltres continuarem avançant.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Per a rèplica, en nom del Grup Socialista, té la paraula la diputada Noelia Hernández.

La senyora Hernández Sánchez:

Yo coincido continuando con lo que le estaba respondiendo mi compañera la diputada, la señora García, creo que es muy paradójico, ya he mencionado un ejemplo antes.
Estamos hablando de 300 millones gastados en agencias o chiringuitos, como usted le llama, como ya he dicho, basado en su gurú de cabecera que es Georgie Dann, y se nos está olvidando que gastaban 350 millones con Valmor en unas obras y en un evento que se produjo durante cinco años y que no ha servido para nada en la economía y en la sociedad valenciana.

Entonces, sí que es cierto que a veces creo que tenemos que cambiar un poco el prisma, porque el problema que es un cambio de concepción totalmente antagónico respecto a las políticas del PP y las políticas del Partido Socialista.

Los institutos tecnológicos durante la última legislatura del PP no solo recortaron su financiación; es que no han recibido las ayudas que se les prometían.
Este año, en 2016, (aplaudiments) recibieron los pagos que se le adeudaban de 2013 y de 2014.
Así no se apoya la innovación, porque la innovación necesita de fondos públicos para conseguir que sea una realidad dentro de la economía valenciana.

Nos vuelven a hablar de la partida de gastos diversos.
Yo creo que esto ya se discutió durante los presupuestos.
La partida de la agencia valenciana de innovación no estaba en los gastos de personal de gastos diversos, estaba en el capítulo de trabajos realizados por otras empresas.
Creo que quedó muy claro que eran 28 millones.
La evolución del presupuesto se debe a que básicamente se van a apoyar políticas que ahora mismo no está haciendo nadie.

¿Quién hace en La Generalitat el apoyo a la compra pública innovadora?
La compra pública innovadora no es comprar bienes innovadores es apoyar la innovación de productos en etapa precomercial, productos y servicios que va a poder disfrutar las administraciones públicas.
Eso si no lo apoya una administración con fondos no lo va a apoyar nadie, porque las empresas no van a tener clientes potenciales, no van a tener un futuro mercado.
Y encima los consumidores, los ciudadanos no van a poder disfrutar de esos avances tecnológicos que se produzcan con la compra pública innovadora.
Ejemplos de estos tendríamos muchísimos.
Y ya digo que muchas veces hay desconocimiento de lo que significa.

¿Quién va a apoyar la innovación social si no la está apoyando nadie en La Generalitat?
¿Quién va a apoyar la política de innovación para las grandes empresas que son tractoras dentro de nuestro territorio?
Y ya este debate lo hemos tenido con anterioridad, pero vuelven a recaer otra vez en los mismos argumentos porque no hay argumentos.
El único argumento es oponerse frontalmente a algo que viene en un partido que no es el suyo.
Punto.
No hay más razones.

Por último, como decía, el presupuesto es elevado, sí, pero no entendemos para qué se destina el presupuesto.
Sus enmiendas van destinadas únicamente a convertir la agencia valenciana de innovación en un ente asesor, un ente asesor que no tendrá ningún papel en la coordinación ni en el diseño de políticas.
Y ya digo que esto es no entender cuál es el problema del sistema valenciano de innovación.
Tenemos una universidad que desarrolla patentes, tenemos una universidad que desarrolla investigaciones pioneras, pero esto no llega a las empresas.
Las empresas y las universidades viven de espaldas una a otra.
¿Por qué?
Porque no hay ningún ente, ni ninguna herramienta que consiga esta coordinación y este diseño.

Como ya he dicho antes, ¿por qué.
.
.
?
Explíquenles a los organismos que han participado en la ley y que son parte fundamental del sistema valenciano a la innovación por qué se oponen.
Explíquenle por qué se oponen.
Una ley que viene refrendada por toda la sociedad, por todos los organismos que participan directamente en ella, pregúntele cuál era la opinión de la política de innovación y de ciencia del PP durante los últimos años.
Pregúntele por qué han estado abandonados, por qué han sido las víctimas de los ERE, por qué hemos tenido que sufrir la fuga de talento.
Pregúnteles y, entonces, le explicarán cuál ha sido la política del PP, esa de la que hacen tanto alarde a día de hoy.

Muchas gracias.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Diputada María Bernal, té vosté la paraula.

La senyora Bernal Talavera:

(Inoïble; la senyora diputada parla amb el micròfon desconnectat) .
.
.
Ahora.
 Señor presidente, me alegra que esté usted aquí y que apoye a su amigo García Reche, que va a ser el vicepresidente de esta agencia.
(Algú diu: Â«Como le había prometido usted.
Â») Como le había prometido usted.
(Aplaudiments) Desde el principio sabemos que eso va a ser así.

Mire, senyora Hernández, usted me dice que le pregunte a los agentes.
Es que yo ya he hablado con ellos.
Es que hay muchos agentes que no han participado aquí y que no se ha consensuado.
Es que yo ya he hablado con ellos.
Es que a mí ya me han dicho la opinión que tienen sobre esto, sobre la agencia.

Y se lo digo, inviertan en innovación, inviertan.
Pongan más porcentaje en innovación.
Primero, saquen las órdenes, porque ustedes han dejado un año en blanco, el año 2016, para la investigación, con 20 millones de euros que no han convocado hasta hoy.
Hoy han sacado esa orden, para que los investigadores tengan 20 millones de euros para poder investigar y poder tener sus proyectos, hoy.
(Algú diu: Â«Diecisiete.
Â») 2017, no estamos en el 2016.

¡Inviertan en innovación!
Pero, ¿por qué hace falta crear un ente nuevo?
Es que tiene usted al señor Climent que puede perfectamente hacer la compra pública innovadora.
¿O qué pasa, que no lo ven capaz?
Es que parece que no se fían de él.
(Aplaudiments) Nosotros vemos que el señor Climent puede hacerlo sin problemas.
Y no hace falta crearle.
.
.
, denle esos millones que igual no ha gastado también, porque puede hacerlo.

Es que ustedes, claro, aquí dicen que la compra.
.
.
, todo lo bueno que tiene la agencia, pero es que todo eso bueno que tiene la agencia que ustedes dicen lo pueden meter en otros organismos y en otras partes de la administración, porque al final lo que va a hacer la agencia es que la administración, sea la conselleria de economía, o de sanidad o de medio ambiente, va a tener que decir Â«síÂ» a eso que dice la agencia.

Entonces, ¿seguro que ustedes me garantizan que no hay duplicidades?
Es que no me lo garantizan.
Es que hasta que no veamos ese rodamiento, que tiene que venir después, entonces veremos si va a haber duplicidades o no va a haber duplicidades.
Porque lo que vemos es que es una agencia con 30 millones de presupuesto, en los que ustedes el dinero que tienen para innovación de otros años no lo sacan, y esas personas no tienen la ayuda.
Hablamos con los agentes de la innovación y hay muchos que no se les ha consultado.
Hay muchos que no tenían ni idea de que esto se iba a crear en el mes de noviembre.
Y hemos hablado con ellos.
Es que parece que ustedes piensen que solo hablan ustedes con la innovación.
Y no, no es así.
El Partido Popular cree en la innovación, y por eso hablamos con ellos y por eso estamos en contacto con ellos.
Pero lo que no creemos es en crear otro ente con más personal, con 30 millones de euros, que podrían ser enteros para la innovación, y gastarlos en otras cosas.
Porque al final ustedes lo que están haciendo es gastarlo en otras cosas.

Esto era un compromiso que ustedes tenían con una persona y aquí está.
¿Hay duplicidades.
.
.
?
Y hay duplicidades en esta agencia.
Hubieran redactado y hubieran aceptado también.
.
.
, porque sí que es cierto que nosotros la esencia.
.
.
, siempre hemos tenido problemas con el fondo de la ley, siempre hemos tenido problemas, siempre hemos visto esas duplicidades, se las hemos dicho desde el primer momento y, por lo tanto, no vamos a poder aprobar algo que desde el primer momento.
.
.
Es que encima no tienen dinero para poder pagar otras cosas y crean un nuevo ente.
Pues igual tendrían que reestructurar el gasto público y el sector público en vez de crear más.
(Aplaudiments) 

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Senyoria, realitzat el temps del debat, passem al que és la votació del projecte de llei.
(Algú diu: Â«Hi ha gent que no s'ha acreditat, ¿eh?
Â»)

Sí que recomanem a les seues senyories que s'acrediten tots per a procedir a la votació, perquè encara n'hi han.
.
.
Si no, no podran exercir el dret de vot.
(Algú diu: Â«El senyor Córdoba, per exemple; el senyor Córdoba, no.
Â»)

Senyor Córdoba, senyor Juan Córdoba.
.
.

Crec que són nou les votacions que n'hi han i anem a passar de seguida.
.
.

Senyories, anem a votar en primer lloc les dos esmenes tècniques que han subscrit tots els grups parlamentaris per a millorar tècnicament el text.
Senyories, comença la votació.
Ací crec que n'hi ha un problema.
.
.
, perquè no crec que calga esperar cinc minuts.
(Rialles) En tot cas, la votació és 86 vots a favor.
No és una votació (inintel·ligible) .
.
.
Per unanimitat, aprovem les dos esmenes tècniques.
(Algú diu: Â«Ahí passa alguna cosa.
Â»)

En tot cas, mentres se resol, podíem prosseguir la votació i, en un temps prudencial, jo pararé i.
.
.
Innovarem en les votacions també.

Senyories, mentres se resol, anem a votar el bloc d'esmenes del Grup Parlamentari Popular.
En primer lloc, votarem les esmenes número 1, 2, 3, 27, 29, 30 i 31.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden rebutjades les esmenes per 59 vots en contra, 27 afirmatius.
Queden rebutjades.

Senyories, passarem, seguidament, a votar les esmenes del Grup Parlamentari Popular, de la 4 a la 8, la 10, l'11, la 18, la 19, la 23, 25 i 28.
Senyories, comença la votació.
Senyories, eixe Â«noÂ» tan rotund ha obtingut 49 vots i 37 vots afirmatius.
Per tant, queden rebutjades les esmenes.

Senyories, anem a votar ara l'esmena número 16, del Grup Parlamentari Popular.
Senyories, comença la votació.
Senyories, l'audímetre no ha fet efecte perquè s'ha votat en contra esta esmena per 48 en contra, 27 afirmatius, 11 abstencions.
Queda rebutjada l'esmena.

Senyories, anem a votar ara l'articulat i altres disposicions del text normatiu.
Senyories, anem a votar els articles de l'1 al 10.
Senyories, comença la votació.
(Algú diu: Â«No val.
Â») Ara, no, no, no, anem a rebutjar la votació, perquè ara ens han posat només cinc segons.
Per tant, no donem com a vàlida.
.
.
Senyories, anem a votar els articles de l'1 al 10 només en cinc segons, perquè.
.
.
Per tant, molta diligència a l'hora de votar.
Senyories, comença la votació.
(Algú diu: Â«Accepta-la i no en faces altra.
Acceptes i para, para.
Â») Senyories.
.
.
¡Ai!
He acceptat abans de.
.
.
Anem a repetir la votació.
(Algú diu: Â«Quaranta-set, vint-i-sis, onze, secretari.
Â») 47 vots favorables -per tant, queden acceptats els articles-, 27 en contra i 11 abstencions.

Senyories, anem a votar ara l'article número 11.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article amb 48 vots afirmatius, 37 abstencions.

Senyories, anem a votar ara els articles del 12 al 27.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovats els articles per 48 vots afirmatius, 27 vots negatius, 11 abstencions.

Senyories, anem a votar ara la disposició addicional primera i segona, disposició derogatòria, disposició final primera i disposició final segona.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden aprovades les disposicions per 48 vots afirmatius, 27 contraris, 11 abstencions.

Senyories, anem a votar ara el preàmbul de la llei.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat el preàmbul per 48 vots afirmatius, 27 vots negatius, 11 abstencions.

Senyories, i ara anem a votar ja el projecte de llei en la seua totalitat.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat el Projecte de llei de La Generalitat pel qual es crea l'Agència Valenciana de la Innovació amb 48 vots afirmatius, 27 en contra i 11 abstencions.
(Aplaudiments)

Senyories, i com en la política també cal innovar, vaig a llegir la declaració institucional que ens han fet arribar tots els grups parlamentaris sobre una decisió que es va prendre fa molts anys que ha afectat la vida de moltes persones, molts estudiants.
.
.
(Algú diu: Â«Explicació de vot.
Â»)

¿N'hi ha explicació de vot?
¿Qui demana explicació de vot?
¿El Grup Socialista?
¿Grup Popular?
Doncs té la paraula, en nom del Grup Socialista, la il·lustre diputada.

La senyora Hernández Sánchez:

Bueno, mi intervención será breve.

Yo simplemente quería felicitarme porque hayamos aprobado esta ley, que creo que va a cambiar radicalmente la política industrial y la política de innovación de la Comunidad Valenciana.

Lamento que el Partido Popular se haya opuesto y espero, nuestra mano va a seguir tendida, yo espero que en el camino seamos capaces de encontrarnos y que estoy segura de que el tiempo nos va a dar la razón.
Simplemente quería decirles que a veces me da la sensación de quizá uno entiende porque están en esta bancada.
Creo que, como dijo un compañero, deben quedarse en el rincón de pensar y quedarse hasta que antepongan los intereses de los ciudadanos a los intereses del Partido Popular.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Sí, diputada María Bernal, té vosté per a explicació de vot.

La senyora Bernal Talavera:

Bueno, también voy a ser breve.

Tan solo decir que el Partido Popular pues cree, obviamente, en la innovación, en el talento y el emprendimiento.
Lo que no queremos son las guerras de poder y las guerras de partido.
Y creemos que hay que priorizar, pues, en ciertas cosas.

Mi enhorabuena a García Reche, al president, porque, bueno, ya está la agencia.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Declaració institucional amb motiu del trenté aniversari del programa Erasmus

El senyor president:

I senyories, com els havia comentat, anem a donar lectura a la declaració que ens han fet arribar els grups parlamentaris sobre un fet que es va.
.
.
, una decisió que ha suposat una gran innovació i ha afectat la vida de moltes persones, que és la declaració institucional amb motiu del trenta aniversari del programa Erasmus.

Â«Al gener de 1987, i després d'una intensa batalla als despatxos de polítics i rectors, la professora italiana Sofia Corraldi va poder veure materialitzat el seu projecte educatiu.
Els seus treballs sobre mobilitat educativa i la seua tenacitat perquè les universitats europees col·laboraren entre elles varen aconseguir els fonaments per a l'establiment del programa Erasmus, amb la idea original de potenciar una Europa unida mitjançant els intercanvis d'alumnat entre les universitats dels seus països membres.

Â»Aquesta lloable iniciativa, hom ben bé pot dir que va tenir els seus antecedents espanyols en la junta per a l'ampliació d'estudis i investigacions científiques, fundada l'any 1907 per influència i a instàncies de la Institució Lliure d'Ensenyança, i mitjançant la qual les institucions democràtiques de l'estat encetaren reformes educatives i científiques per desenvolupar i difondre la ciència i la cultura espanyola a través d'un programa molt actiu d'intercanvi de professors i alumnat i l'establiment de beques per estudiar a l'estranger -pensionats-, en un intent exitós d'eixir del pessimisme decimonònic i orientar-se a l'estranger i establint un diàleg amb els països més moderns d'Europa com a únic mitjà d'avanç progrés.

Â»Aquest camí d'obertura i de coneixement es va truncar amb la seua dissolució inicial pel règim franquista el 19 de maig de 1938 i definitiva el 24 de novembre de 1939.

Â«Trenta anys després de 1987 i 117 des de la iniciativa espanyola, els Erasmus han fet possible que uns quatre milions de joves hagen estudiat i format en altre país europeu, contribuint així, no només amb l'objectiu de fomentar la mobilitat dels estudiants, sinó que a més, i gràcies a estos, els nostres joves han pogut passar un any de la seua vida coneixent altres països, aprenent un idioma estranger, desenvolupant la seua capacitat d'adaptació i millorant el seu perfil professional.

Â»Però hi ha més.
Tres dècades des de l'inici del projecte, en principi universitari, ha ajudat a fer més concreta i conscient la idea d'Europa i per tant, celebrar els trenta anys d'Erasmus és celebrar trenta anys d'integració, amb dues generacions senceres d'europeus que valoren, comprenen i estimen com ningú el concepte de ciutadania europea.

Â»Actualment, trenta-tres països diferents i més de quatre mil universitats integren ja una xarxa que abasta, si tenim en compte els docents, els aprenents i els voluntaris que participen en els programes, més de cinc milions i mig de persones, de les quals, 952.
100 són espanyoles.
De fet, som el país que més estudiants envia i rep.

Â»No obstant açò, no hauríem de conformar-nos amb les xifres actuals.
Tot just, un 5% dels universitaris ix cada any a l'estranger en qualitat d'Erasmus, un percentatge inferior al que s'aspirava l'any 1987 quan es va pensar que ràpidament abastaria el 10%.

Â»Malgrat aquesta situació, no hem de defallir ja que en el món convuls que vivim cal aprofundir en els programes Erasmus, que és aprofundir en l'aposta per una Europa millor.

Â»És cert que durant la darrera dècada la seua popularitat s'ha disparat i que avui en dia els Erasmus compten amb el pressupost major de la seua trajectòria, amb 14.
700 milions d'euros del Parlament Europeu per al període 2014-2020.
Però, tot i això, la baixa dotació de les beques segueix constituint un obstacle per a la mobilitat, corrent el risc de convertir la seua continuació en una idea elitista no accessible a totes les butxaques i economies.

Â»Amb 274 euros mensuals d'ajuda mitjana, més les aportacions de l'estat i la comunitat autònoma corresponent, no devem permetre que els Erasmus siguen un producte de luxe.
Els Erasmus han d'ésser accessibles per a tots els estudiants valencians que desitgen apostar per una Europa forta, solidaria i integradora.
Per tot açò,

Â»Les Corts Valencianes declaren i manifesten, manifestem, el seu suport total i la seua adhesió al programa europeu Erasmus i insten el Govern d'Espanya i el Consell i a La Generalitat a seguir-ho recolzant econòmicament per tal d'augmentar el nombre d'estudiants que es traslladen a viure, estudiar i conviure a l'estranger durant un curs acadèmic.

Â»Les Corts Valencianes es refermen que més Erasmus suposa menys intolerància, menys desconeixement, menys desconfiança.
Les Corts Valencianes creuen que més Erasmus són major i millor integració, cohesió ciutadana, coneixement i diversitat social i cultural.
Els Erasmus fan millor i més fort el cos europeu.

Â»Palau dels Borja, 26 de gener de 2017.
Â» (Aplaudiments)

Projecte de llei, de La Generalitat, de pesca marítima i aqüicultura de la Comunitat Valenciana.
Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Agricultura, Ramadera i Pesca

El senyor president:

Senyories, continuem el nostre treball amb l'últim punt de l'ordre del dia, que és el debat i votació del dictamen de la comissió d'agricultura i ramaderia sobre el Projecte de llei de La Generalitat de pesca marítima i aqüicultura de la Comunitat Valenciana.

Per a la presentació del dictamen de la comissió, té la paraula el seu president, il·lustre diputat Emigdio Tormo.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señor presidente.

El senyor president:

Quan vosté vullga.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señor presidente.

Molt honorable president.

Honorables consellers.

Ilustres señorías.

Me corresponde, como presidente de la Comisión de la Agricultura, Ganadería y Pesca, y por acuerdo unánime de esta comisión, presentar el dictamen sobre el Proyecto de ley de pesca marítima y acuicultura de la Comunidad Valenciana.

El proyecto de ley tuvo entrada en el registro general de Les Corts el día 13 de junio de 2016.
Fue tramitado por la Mesa de Les Corts el día 21 de junio.
Y publicado en el Butlletí Oficial de Les Corts número 91, de 29 de junio de 2016.

La mesa de la cámara acordó su remisión a la Comisión de Agricultura, Ganadería y Pesca y la apertura de un plazo de cinco días para la presentación de propuestas de comparecencia y de participación ciudadana, en cumplimiento del artículo 182.
3 del Reglamento de Les Corts.

En la comisión comparecieron, el 7 de noviembre de 2016, la Asociación para la Defensa de la Pesca Artesanal del Mediterráneo y otra representación de la plataforma Low Impact Fishers of Europe, LIFE.

Una vez realizado este trámite de las comparecencias en comisión, se abrió un plazo para la presentación de enmiendas a diputados y diputadas y grupos parlamentarios, que finalizó el 12 de diciembre de 2016.

Al proyecto de ley no se presentó ninguna enmienda a la totalidad, y en cuanto a enmiendas parciales se presentaron por los grupos parlamentarios un total de 78, que correspondían: 25, al Grupo Parlamentario Popular; 2, al Grupo Parlamentario Socialista; 17, al Grupo Parlamentario Compromís; 16, al Grupo Parlamentario Ciudadanos, y 18, al Grupo Parlamentario Podemos-Podem.

La Mesa de la Comisión de Agricultura, Ganadería y Pesca, en su reunión celebrada el 21 de diciembre del año pasado, realizó la ordenación de las 78 enmiendas parciales, que fueron publicadas en el Butlletí Oficial de Les Corts número 141, de 29 de diciembre.

La Comisión de Agricultura, Ganadería y Pesca se reunió el pasado día 23 de enero para emitir el dictamen que hoy presento a sus señorías.
En el transcurso de la sesión de la comisión se alcanzó un amplio acuerdo, como demuestra el hecho de que se aprobaron 7 enmiendas de aproximación, que comportaron la retirada de 18 enmiendas parciales.
Asimismo, durante el debate se aprobaron un total de 33 enmiendas parciales y se retiraron otras 6 enmiendas por los grupos parlamentarios.
Asimismo, se presentaron y aprobaron 7 enmiendas de corrección técnica.
De todo ello, resulta que aproximadamente el 65% de las enmiendas inicialmente presentadas se han integrado en el texto del dictamen.

Por tanto, quedan para su debate en el pleno un total de 21 enmiendas parciales.

Espero y deseo, como presidente de la Comisión de Agricultura, Ganadería y Pesca, a quien agradezco, sin duda ninguna, la designación para este acto, que en el debate de hoy ante el pleno sea posible conseguir igualmente el alto consenso alcanzado por la comisión.

Y a título personal, simplemente, consellera, le doy la enhorabuena por esta ley, que yo creo que entre todos ya era buena, pero la hemos mejorado.

Muchísimas gracias, presidente.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresident segon, Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyor Tormo.

Per a explicar la posició dels grups parlamentaris, en primer lloc, per Podemos-Podem, la il·lustre diputada Beatriz Gascó, té la paraula.

La senyora Gascó Verdier:

Bon dia, senyories.

Si em permeteu, voldria saludar ma mare que hui ens acompanya al ple.
És la primera vegada que ve.
(Aplaudiments) No t'amagues.

Bé, hui venim a debatre el que ha quedat, el poc que ha quedat en realitat per aprovar de totes les esmenes que hem presentat en la comissió d'agricultura.

Voldria agrair sincerament a tots els grups parlamentaris l'excel·lent ambient en què hem treballat, ha sigut una llei de la qual crec que hem aprés molt.
Trobe que hem fet un fantàstic treball d'equip, perquè a la fi entre el que hem aportat cadascú, des del meu punt de vista s'ha millorat prou la llei, encara que ja la base era bona i de fet la demostració és que no hi havia cap esmena a la totalitat.

I també ha sigut un exercici en què s'ha demostrat la pluralitat política en estos parlaments enriquix el debat i aporta visions que a la fi són més molt representatives.

També m'agradaria molt agrair als col·lectius que han aportat la seua contribució.
Els ha nomenat el nostre president de la nostra comissió abans, però m'agradaria agrair-los personalment tot el treball que han fet, no sols a l'Associació per a la Defensa de la Pesca Artesanal del Mediterrani i a Low Impact Fishers of Europe, que van participar directament en el moment de les compareixences, sinó també a Greenpeace i a Coinco Pesca, la Comissió interfederativa de confraries de la Comunitat Valenciana i a la Confraria de Santa Pola, que han aportat les seues contribucions escrites.
Moltes gràcies a tots ells que ens han ajudat, sense dubte, a millorar el nostre punt de vista.

M'agradaria, abans d'entrar en la qüestió de les esmenes que nosaltres hem presentat, explicar un poc l'òptica en la qual nosaltres vam treballar.
I naix, entre d'altres, de la nostra preocupació de l'estat de la mar.

El 30 d'octubre de 2012, abans de l'Assemblea General de Nacions Unides, el que aleshores era el relator especial sobre el dret a l'alimentació, el senyor Oliver de Schutter, ja va advertir que l'amenaça, que l'acaparament dels oceans representa per a la seguretat alimentària i va instar els governs de tot el món, així com les organitzacions internacionals, a frenar l'esgotament dels recursos pesquers i a prendre mesures urgents per a protegir, mantenir i compartir els beneficis de la pesca i els ecosistemes marins.

Ell va declarar i va dir que Â«sense una acció ràpida que permeta protegir les aigües d'aquelles pràctiques que no siguen sostenibles, prompte la pesca ja no suposarà un element essencial en la realització del dret a l'alimentació de milions de personesÂ».

I va assenyalar també que Â«amb els sistemes agrícoles sota una pressió creixent moltes persones dipositen ara les seues esperances en els rius, llacs i oceans, en cerca d'una part cada vegada major de les proteïnes necessàries per a la seua alimentacióÂ».

Evidentment, la pesca o la visió que ens interessa assenyalar no és solament l'activitat de pescar, estem parlant també de la fabricació i la cura de les arts, el manipulat i la transformació dels productes o les diferents formes de dur a terme la venda del peix que, finalment, configuren comunitats pesqueres aglutinadores de tota l'activitat econòmica, cultural i identitària que comporta.

Unes comunitats que, per desgràcia, s'ha difuminat en una cosa molt diferent i els escenaris de suport mutu interdependències sembla haver desaparegut en les costes europees, sobretot a causa de la globalització i la industrialització de les pesca.

Ens hem alegrat de veure dos articles en aquesta llei que porten a la diversitat…, diversificació de l'activitat pesquera, com és l'activitat de la pesca turisme, que, des del nostre punt de vista, cal reforçar.
I ens hem alegrat també de saber que la conselleria ja està treballant en un reglament que està en fase d'esborrany.

I les nostres esmenes han anat sobretot en el sentit que al mateix temps que volem defensar eixe paper dels pescadors com a proveïdors d'una part molt important de proteïna animal en la nostra alimentació, volíem reforçar també el paper dels ecosistemes marins i la necessitat d'urgent de protegir-los.

Reforçar també el paper de la pesca artesanal com a únic mode de pesca que es duu a terme amb arts selectives i sostenibles.

En eixe sentit, creiem que seria important que la pesca valenciana també anara en eixa direcció de conversió de nou cap a la que era la pesca tradicional.

Nosaltres hem volgut també donar molt de pes al control d'una activitat que entenem que és una activitat econòmica important a la Comunitat Valenciana, com és la de l'aqüicultura, però volíem… De fet, hem aportat…, en la definició de l'aqüicultura, hem volgut que hi hagués un punt sobre aqüicultura sostenible, que creiem és el camí que cal prendre, perquè l'aqüicultura ens preocupa com a activitat que també pot tindre un impacte molt negatiu en els ecosistemes marins, per molt motius.

Una, perquè pot…, -vaig a dir-ho en positiu- l'aqüicultura hauria o ha d'utilitzar pinsos d'origen vegetal que procedisquen d'agricultura sostenible.
Ha de minimitzar l'ús de farines i olis de peix perquè la producció d'un quilo de peix no necessita més de tres quilos d'aquests productes.
Per desgràcia, eixa no és la situació actual.

Per una altra banda, s'utilitzen moltíssims antibiòtics de prevenció, i nosaltres pensem que cal anar en un altre sentit, cap a una producció d'aqüicultura molt més sostenible.

Per això… I també hem volgut donar força al fet que les piscines no han de deteriorar l'ecosistema costaner ni contaminar la mar, han de previndre amb atenció especial els riscos de propagació de malalties de les granges a les poblacions salvatges.

I voldria -en el minut que me queda- centrar-me en les dos esmenes vives que ens queden, i per les quals ja hem obtingut l'acord amb la resta de grups per a la seua aprovació, que era de nou en l'exposició assenyalar l'aqüicultura…, que quedara clar, diguem-ne, constància del fet que l'aqüicultura pot provocar greus impactes sobre el medi ambient, contribuint a la disminució de les poblacions salvatges, com ja hem dit.
Però també volíem que es prioritzara en la renovació dels vaixells, que utilitzen arts de pesca sostenibles i selectius.

Des del nostre punt de vista, un dels reptes més importants que la Generalitat valenciana afronta és el de reforçar l'equip de personal que s'ocupa, o més bé, o hauria d'ocupar-se, de controlar que aquesta reglamentació es complix.

De nou, la conselleria -que governa la nostra consellera que està ací present, i agraïm la seua presència- està baix mínims en qüestió de personal que puga fer això.
I, és clar, des del nostre punt de vista, això ha de ser absolutament prioritari.

Per altra banda, i com passa en agricultura i ramaderia, estem molt preocupats perquè la seguretat alimentària dels valencians i les valencianes està en risc.
I està en risc perquè, per desgràcia, hui en dia ser xicotet productor, tant agricultor com ramader com pescador artesanal, no està permetent viure dignament d'eixe treball.

I hem de reforçar no sols la formació dels jóvens, sinó sobretot assegurar, a través de polítiques públiques, que el preu que obtenen del seu treball siga suficientment digne com per a atraure a nous pescadors.
Quan anem als ports, igual que quan anem al camp, la quantitat de joves presents és tan reduïda que de veres crec que és preocupant de cara a la sostenibilitat i a la nostra seguretat alimentària futura.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyora Gascó.
I enhorabona també a sa mare.
O siga, que…

Ara intervindrà, per part del Grup Parlamentari Ciudadanos, la il·lustre diputada Rosa García.

La senyora García González:

Muchas gracias.

Buenos días.

A falta de familiar directo propio, me permitirá la diputada, señora García, que salude también a su mamá.
(Rient)

Me ha sorprendido un poco el tono, además, de la señora Gascó -le he dicho García, encima la he hecho ya miembro de mi familia-, porque no es la…, la sensación que me ha quedado a mí tras haber estado trabajando en la comisión de agricultura durante este tiempo, durante estas semanas, me ha dado la sensación de que hemos estado bastante organizados, muy, muy…, en comunión todos.
No sé si le gustará la expresión; si no, la elimino.
(Rient) Pero, en fin, bueno…

En primer lugar, quedaría dejar constancia justamente de eso, de que ha sido muy gratificante trabajar en este proyecto de ley de pesca marítima y acuicultura.
A mí parecer, se ha dado un clima ideal entre los miembros de la comisión, como les decía, para que se abriera más un debate que esa necesidad que tenemos en algunas ocasiones de intentar meter nuestras propias enmiendas, porque hay que meter cuántas más mejor de cada grupo.

Y empezaré a hablar de los artículos.
El artículo 12 habla de las licencias de pesca recreativa, y nosotros proponemos un seguro de responsabilidad civil.
Hemos mantenido esta enmienda porque añade seguridad a la actividad de pesca recreativa y a los pescadores profesionales.

Hay una realidad, y es la proliferación de las actividades de pesca recreativa apoyadas en medios cada vez más novedosos y, en algunas ocasiones, dañinos, para los recursos y para la actividad pesquera profesional, lo que exige la introducción de algunos elementos que le son propios.

Se nos dijo en la comisión que podríamos transaccionar esta enmienda, siempre y cuando no se exigiera, sino que fuera una probabilidad de acuerdo con un futuro reglamento que establecería los casos en los que fuera necesario.
Pero es que resulta que nosotros entendemos que esos casos son todos los casos, porque cuando uno ejerce una actividad debe estar cubierto ante posibles daños que se puedan causar a raíz del ejercicio de la misma.

¿Qué casos de pesca recreativas estarán cubiertos y cuáles de ellos no, en función de qué?
Hay una realidad que no podemos obviar.
La pesca recreativa puede generar, como he dicho, entre comillas, algunos daños, además de contaminar también nuestros mares.

Tal y como se ha publicado recientemente -que no es que lo invente yo- y, por tanto, al igual que cualquier persona que realiza actividades que puedan generar daños o perjuicios a otros, todo ello debe de estar cubierto por un seguro.
Lo hacemos todos.
Nosotros solemos contratar seguros de responsabilidad civil para el hogar, para nuestro vehículo.
E incluir esta obligación, la del seguro de responsabilidad civil, solo creo que aportaría tranquilidad y seguridad al ejercicio de esta actividad.
Y por lo que nosotros sabemos, además, esto tendría un coste de 10 euros anuales.
Y esta era la enmienda que nosotros poníamos.

En cuanto al artículo 18, que trata de condiciones de la pesca turismo, desde Ciudadanos mantenemos también las enmiendas, porque nada obstaculiza, y menos que vaya ser materia de desarrollo reglamentario, el que se haga alusión en este artículo a la suscripción de un seguro de responsabilidad civil para las embarcaciones que desarrollen actividades de pesca turismo.
De hecho, indicamos en el mismo apartado 3 que pretendemos que se añada a esta ley que se desarrollará reglamentariamente.

Pasamos al artículo 38 y la enmienda… Perdón.
El artículo habla de arrecifes artificiales.
Y la mantenemos la enmienda porque entendemos que enriquece el texto.
Dice el artículo que requerirá autorización previa de la conselleria competente en materia de pesca.
Y habla también de que esta misma declarará la protección del área de instalación del arrecife.

Y nosotros lo que introducimos es que la autorización no supondrá derecho preferente de explotación de la zona ocupada.
Clarifica, creemos o entendemos desde nuestro grupo, un aspecto que no queda regulado en el texto original.
Pero además la normativa estatal recoge ese dato en su artículo 15 bis 3, por lo que cual pensamos que si no lo recogemos en nuestra ley de pesca, pues por ahí va a cojear un poco.

Paso algunas hojas porque hemos estado haciendo transaccionales y acordando y hay una que ya está aprobada también.

Y hablo del artículo 72.
Mantenemos también nuestra enmienda, que trata de otros órganos de inspección, puesto que completamos la regulación sobre el acta de inspección que se lleva a cabo.
Desde el Grupo Parlamentario Socialista se nos justificaba el voto en contra alegando que estamos diciéndole al inspector lo que debe decir en su acta.

Bueno, las actas son documentos públicos directa o indirectamente preparatorios de las liquidaciones y, en su caso, de las sanciones derivadas de las actuaciones inspectoras.
No obstante, no son actos administrativos, sino meros documentos públicos, con la fuerza probatoria, si están correctamente levantados, que le reconoce el ordenamiento.

La corrección del acta influye de modo directo en la del acto que de ella resulta, de modo que resulta, valga la redundancia, conveniente examinar el cumplimiento por parte de la misma de los requisitos exigidos rígidamente por la doctrina de los tribunales y las disposiciones vigentes en cada momento.
Así, en defecto de cumplimiento, el acta pierde efecto probatorio con presunción de certeza y posiblemente condiciona la validez de la liquidación o sanción dictada.

En cuanto a nuestra enmienda 64, mantenemos la supresión del artículo 76, en su punto 3, principalmente porque es una redundancia.
Este artículo dice que no podrán sancionarse los hechos que hayan sido sancionados penal o administrativamente en los casos en que se aprecie identidad del sujeto, hecho y fundamento.
No es necesario indicar algo en esta ley que los principios generales del derecho penal que rigen el derecho administrativo sancionador ya prevé que no se puedan sancionar doblemente.
Este principio jurídicamente se llama non bis in idem y, por tanto, es innecesario incluirlo en el artículo.
Por lo menos, eso es lo que pensamos.

Y bien, llegando al final, y pidiendo disculpas porque no sé si tengo el micrófono demasiado alto, si es que es mi tono de voz o si es que nos hemos quedado tan en petit comité que hay un eco, pues decir que me congratula el hecho de que todos los grupos hayan aceptado la enmienda de Ciudadanos que añade un artículo nuevo a esta ley.

En él regulamos el destino de decomiso de las artes, aparejos y útiles de pesca, así como de las capturas obtenidas de manera ilegal.
Sin la adición de este artículo, la ley se quedaba a medias, pues es evidente que existe pesca ilegal, es evidente que se obtienen productos a partir de esa pesca ilegal y que se utilizan aparejos que nos reglamentarios.

Si no se hubiera aprobado, ¿qué haríamos con los aparejos antirreglamentarios y con la pesca obtenida de manera ilegal?
Porque la ley no lo recogía.
Y, en consecuencia, habría supuesto un coladero y un vacío legal de irregularidades.

Así que -reitero- les doy las gracias porque el resto de grupos haya entendido que este nuevo artículo era imprescindible.
Estoy convencida de que va a ser una buena ley con la aportación de todos los grupos.
No está el president Morera, pero creo que me permitirá que le robe las palabras y que les diga que hem fet un bon treball.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Moltes gràcies, senyora García.

Intervindrà ara el Grup Parlamentari Compromís.
L'il·lustre diputat Josep Nadal té la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Bon dia, senyories.

Jo també volia sumar-me al bon rotllo general que han expressat els diputats que m'han precedit per a dir també que ha sigut una satisfacció personal comprovar que allò de la feina de legislador i de polític de vegades té una vessant més amable, també de fer moltes hores de feina, però una vessant més amable i més allunyada i més col·laborativa i més allunyada d'allò del frontisme d'enfrontar-se a mort, sempre, el govern i l'oposició, no?

En este cas, se'ns va presentar, des del govern, una llei de pesca que, com ja s'ha dit ací, era una llei bastant completa, en el sentit que no hi van haver esmenes a la totalitat.
Una llei que intentava actualitzar-se, actualitzar la llei, intentar adaptar-se a la legislació europea i també introduir alguns aspectes, com l'aqüicultura i com la protecció dels mars, que, evidentment, en els últims anys s'han fet cada volta, pel que fa a la protecció, més preocupants.

Continuant per ací, dir-los que, com ja ha dit la meua companya de Podem, la situació dels mars i dels oceans és cada volta més preocupant, cada volta n'hi ha menys peixos, n'hi ha més contaminació, n'hi ha més plàstic.
.
.
, i el deure del legislador és prendre's aquesta situació actual seriosament.
I, per això, la nostra filosofia a l'hora d'encarar aquesta llei i a l'hora d'haver presentat les 17 esmenes que vam presentar era intentar anar afinant per a fer la llei el més protectora possible del medi i dels nostres mars, no?

Val a dir que nosaltres entenem, dintre de tota la participació social que hi va haver, les queixes d'alguns sectors dels pescadors, en este cas de la confraria de Santa Pola, que es queixaven que dins de la llei hi havia massa sancions, massa restriccions.
I la veritat és que ja voldríem que fóra d'una altra manera, ja ens agradaria que tot fóra més.
.
.
, que n'hi haguera més llibertat per a poder anar al mar i pescar i poder traure peix; però la veritat és que la situació del mar és la que és, i és el nostre deure assegurar que els nostres fills i els nostres néts i els nostres rebesnéts puguen trobar el mar encara com una font d'aliment, i una font d'aliment net i segur, no?

Dir que en este.
.
.
També, la participació que hi ha hagut de tots els grups també ha possibilitat.
.
.
, i me n'he adonat que els grups han estat interactuant cadascun d'ells amb els diferents sectors socials implicats en la pesca; i que ha sigut molt interessant perquè, pràcticament, sense haver-ho parlat abans, cadascun dels grups s'ha posat en contacte amb uns sectors diferents i, des de l'aportació de tots, pense que haurem fet una bona llei.

Una altra de les filosofies que hem seguit des de Compromís, a l'hora d'encarar esta llei, ha sigut la de defensar la pesca artesanal, defensar la pesca artesanal.
Una pesca que és, diguem-ne, la que possibilita una pesca més sostenible, més respectuosa amb el mar i amb el medi ambient, i que també van ser una part dels qui van vindre -just les dos associacions de pesca artesanal-, dels qui van vindre al procés participatiu a la comissió d'agricultura a dir-nos què opinaven d'esta llei, no?

En este cas, les primeres esmenes que vam presentar anaven per a donar veu a esta gent.
En principi, una de les seues preocupacions era la competència deslleial que té la pesca artesanal, sobretot de la pesca esportiva.
I hi van haver alguns suggeriments que ens van fer i que vam adaptar ací -també altres grups també ho han fet, com per exemple Ciudadanos i Podemos també es van fer ressò d'estos suggeriments-, i que el que intentàvem.
.
.
Per exemple, en l'annex final de la llei apareixen uns dibuixets que vam aportar, en algunes espècies de peix, que explicàvem, tal com s'ha fet en la legislació de les Illes Balears, que explicàvem com s'obligava els peixos, els productes que treien de pesca esportiva a tallar la cua i les aletes d'una determinada manera, de manera que això impedira o dificultara que els productes de la pesca esportiva es pogueren vendre, fent una competència deslleial a la pesca tradicional.

Una altra de les coses que mos demanaven i que hem integrat dins de la llei és la possibilitat que les sancions a les embarcacions, a banda de ser econòmiques, puguen ser sancions també per parada temporal de faenar, no?
Ens explicaven, des de les associacions de pesca artesanal, que això el que feia era igualar-los a tots, perquè una barqueta xicoteta o un barco gran, si n'hi ha una sanció d'un dia o dos dies o el que siga sense poder faenar, això els igualava a tots de la mateixa manera; mentres que una sanció econòmica, realment, podia ser molta diferència que a una embarcació xicoteta li poses una multa de 600 euros no és el mateix que a una embarcació on hi poden haver molts treballadors, una embarcació gran que pot facturar un muntó de diners, no?

Hem deixat a la llei perquè hi haguera les dues possibilitats, tant de la sanció econòmica com de la sanció aquesta.

Per últim, algunes de les coses de què ens alegrem d'esta llei, i que pense que cal fer esment, és que la llei dóna entrada, ja en l'avantprojecte, a la modalitat de pescaturisme, que és una modalitat per la qual nosaltres estàvem interessats, que el nostre grup havia presentat una proposició no de llei en la comissió d'agricultura i que, minuts abans de debatre-la, vam retirar perquè ja se'ns va comunicar que en l'avantprojecte de llei ja es parlava de pescaturisme i que, realment, pensem que eixe pot ser el camí.

També, complementar alguna de les activitats tradicionals, en este cas la pesca, però que també es podria parlar en altres moments de l'agricultura, etcètera, d'altres activitats tradicionals que realment són imprescindibles per al nostre futur i que estan en un franc declivi.
I que se'ns demanava que, per exemple, n'hi ha molts vaixells que, a la millor, abans anaven 10 pescadors i ara en van 4, i que n'hi haja lliure.
.
.
; i que, amb una bona reglamentació, es pot aprofitar per a fer la modalitat de pescaturisme, cosa que afavoriria als pescadors que pogueren complementar el seu sou i les seues rendes.

Per acabar.
.
.
Bé, una altra cosa molt important que nosaltres hem introduït en les esmenes també és introduir, en el procés de cada llei i cada decisió important que tinga a vore amb els nostres mars i tinga a vore amb la pesca, introduir.
.
.
, obligar a al participació de tots els sectors socials implicats, tant de les confraries de pescadors com dels sectors ecologistes com de les associacions -altres associacions de pescadors que no siguen exactament confraries-, com també dels sectors locals de pobles que estiguen afectats per eixes decisions que es puguen prendre.
Pensem que eixa és la manera de funcionar i la manera que tots participen de les decisions importants.
I, d'alguna manera, també ha sigut la filosofia que han portat la resta de grups a l'hora de presentar propostes, com ha fet el Partit Popular, que han sigut propostes molt semblants, quan ells demanaven la participació de les confraries de pescadors.

Res més.

Ja, per a acabar, simplement dir-los que hem presentat un vot particular perquè, després de les negociacions de les esmenes, l'article 85 es quedava realment incomplet.
Tenint en compte que l'article 83 havia sofert uns quants canvis en diferents esmenes i, llegint l'article 83, després, amb l'article 85, el redactat final de l'article 85 no concordava.
Per això, hem fet un vot particular, demanant que l'article 85 torne a l'estat original de l'avantprojecte perquè la llei tinga sentit.

Res més.
Simplement, dir-los, doncs, que això, que m'ha agradat bastant treballar d'esta manera i de fer lleis d'esta forma, i que espere i m'agradaria que en este parlament prenguérem exemple d'això i poguérem projectar-nos cap al futur en esta forma de treballar, en esta forma participativa de fer les coses.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident segon:

Gràcies, senyor Nadal.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada Sabina Escrig.

La senyora Escrig Monzó:

Moltes gràcies, president.

Senyories, la veritat és que vaig a repetir l'inici que han dit tots, la resta de diputats que han parlat abans de mi.
Ha sigut un plaer, ha sigut un plaer treballar aquesta llei i treballar amb els diputats responsables, amb el senyor Calpe, la senyora Gascó, amb el senyor Nadal i amb la senyora García.
Hem aplegat a acords.
És de veres que a tot no ha pogut ser, que de 79 esmenes se n'han quedat 20; que, d'eixes, doncs, 3 hui s'aprovaran, i que en quedaran unes altres que no s'aprovaran.
Però jo crec que ha sigut un bon treball i que aquest és el camí.

També, donar les gràcies als membres de la mesa de la comissió d'agricultura, que van tindre molta paciència; als membres, també, de la comissió d'agricultura, que el passat dilluns van haver d'esperar molt per a les negociacions.
Però, bé, al final, l'objectiu i el treball ha sigut positiu, que és el que ha de ser.
I crec que ha sigut un bon treball, que aquest és el camí i que espere i que desitge que, al final, siga una unanimitat a la llei de pesca i aqüicultura de la Comunitat Valenciana, una llei necessària.

Hem de recordar que han passat vint-i-tres anys des de la Llei de la pesca, de la Generalitat valenciana, sobre la defensa dels recursos pesquers i dènou anys de la Llei de pesca marítima.
I, des d'aleshores, els canvis en el sector, en l'economia i en la societat han sigut molts, i no sols del mateix sector, sinó també pels canvis en la legislació estatal i en la legislació europea.

Per a la Unió Europea i per a nosaltres, el Mediterrani és fonamental.
I ho és no sols per les més de dèsset mil espècies marines, sinó perquè és un dels principals llocs de la biodiversitat mundial.

I, si parlem de biodiversitat i de protecció al medi ambient, la nova llei ho deixa clar amb el capítol II de mesures per a la protecció i conservació dels recursos marins, com el foment de l'ús d'arts i tècniques selectives amb la finalitat de disminuir el rebuig, la prohibició de captura de determinades espècies pesqueres, la declaració de zones protegides o les reserves marines d'interés pesquer, on la llei declararà o podrà declarar les zones que presenten condicions adequades per a la regeneració dels recursos pesquers, conservació de les espècies marines o recuperació dels ecosistemes.

Tindre cura del nostre Mediterrani i dels nostres recursos marins és tindre cura del medi ambient i de la biodiversitat, però també del mateix sector.
Sense peix no hi ha activitat pesquera i, aleshores, no n'hi ha peix a la taula, obvi.

Aquesta llei també regula la aqüicultura -que també s'ha comentat abans-, fonamental per a l'economia valenciana.
Una activitat consolidada que augmenta la disponibilitat de peix i marisc i contribuïx a reduir el dèficit comercial comunitari dels productes pesquers, constituint, a més a més, una alternativa a les limitacions de la pesca extractiva i una activitat generadora de desenvolupament tecnològic i científic, tal com assenyala la mateixa llei, però sense oblidar -tal com ha dit la diputada Gascó- que ha de ser una activitat segura per a evitar impactes en els ecosistemes marins.

I, si parlem de nou impuls a l'economia, no s'ha d'oblidar la pescaturisme, que apareix a la llei com una nova via del dinamisme turístic i econòmic del nostre litoral valencià, amb l'objectiu de diversificació i revitalització de les zones costaneres i rurals, promovent la difusió, valoració i la promoció dels distints oficis i maneres de viure, així com el patrimoni i la cultura pesquera.

La llei tampoc oblida la importància de la comercialització dels productes de la pesca, incidint en la comunicació de dades, el control tècnic i sanitari dels productes i l'acreditació de la traçabilitat, com la intenció d'evitar fraus i donar plenes garanties als consumidors.

Quant a les confraries, el projecte de llei contempla una regulació més completa i atorga a aquestes organitzacions major capacitat d'autoregulació.
No cal oblidar que s'inclou la figura de les organitzacions de productors de productes pesquers, figura predominant en l'àmbit de la Unió Europea, amb la finalitat de garantir l'exercici racional de la pesca i la millora de les condicions de venda dels seus productes.

A la llei també es contempla la creació del consell assessor de pesca i aqüicultura de la Comunitat Valenciana, que es crearà com un òrgan col·legiat permanent, interdisciplinari i de participació per a l'assessorament i consulta en matèria de pesca.
Més participació per a poder treballar millor amb el sector.
En definitiva, escoltar el sector per a escoltar i millorar el sector.

Com ja vaig dir en el seu moment, aquesta llei era necessària perquè el sector pesquer tinguera les ferramentes legals per a poder desenvolupar la seva activitat, així com la importància de la sostenibilitat, tant del medi com de la mateixa activitat pesquera.

Senyories, no vull acabar sense recordar que el sector pesquer ha sigut, és i serà un pilar bàsic de l'economia valenciana.
Per això era tan important una nova llei que contemplés tots els canvis produïts durant els últims anys, regulant i unificant en una sola llei la regulació autonòmica en matèria de pesca marítima i en defensa dels recursos pesquers.

Des del Grup Parlamentari Socialista, esperem que tinga el recolzament unànime de tots els grups.

Senyories, des de la ideologia de cada grup, hem fet un bon treball, aplegant a acords en moltes esmenes.
I, sí, també hem rebutjat o votat en contra d'unes altres.
Però som plurals i diferents.
I davant les nostres diferències no hem d'oblidar que totes i tots hem treballat per aconseguir una llei per a millorar el nostre sector pesquer, per aconseguir i contribuir a la protecció, respecte, cura i millora de la biodiversitat, la sostenibilitat i del medi natural, perquè les generacions futures gaudeixin de la nostra mar i del nostre entorn.

Però sobretot, senyories, totes i tots, des de les nostres diferències, hem treballat per a millorar la qualitat de vida de totes les persones, homes i dones, treballadors i treballadores, que viuen de la mar, la nostra mar Mediterrània, que ens identifica com a poble.
Senyories, som poble, fem poble.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Escrig.

Per a tancar el torn d'intervencions, té la paraula el diputat José Ramón Calpe, del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Calpe Saera:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora consellera, senyores diputades, senyors diputats.

He de començar confirmant, corroborant tot el que han dit els portaveus que m'han antecedit, perquè certament hi ha hagut un bon clima.
Ha segut possible entendre'ns en molts aspectes d'este projecte de llei que, com també s'ha destacat, no va meréixer una esmena de totalitat, també venia treballat per l'equip anterior de la conselleria.

Tot i això, no està el senyor president de la cambra, però que la vicepresidenta li ho trasllade, tampoc ha segut tot tan feliç com en la dació de compte del senyor president de la comissió pareix deduir-se.
Hi ha hagut una xicoteta anomalia, i gràcies precisament a la col·laboració de tots els grups, podem hui defensar unes esmenes que en altre cas no haguérem pogut defensar.

Alguna xicoteta anomalia, perquè en un moment determinat una confraria de pescadors, la de Santa Pola, es va dirigir a les Corts Valencianes, demanant que se'ns traslladara un escrit.
Se li va contestar al patró major d'eixa confraria que se'ns donara trasllat, però vam arribar a la comissió i no se'ns havia donat trasllat als grups, en un moment que ja no cabia ni presentar esmenes, ni altres possibilitats.

Però en fi, jo vull agrair als grups que m'hagen permés hui presentar una esmena transaccional, que arreplega algunes de les qüestions que plantejava la confraria de Santa Pola sobre el règim sancionador, i el que sí que lamente és que pareix ser que no va tindre el recolzament de tots.

Però, destacat açò i donant les gràcies a tots els grups per la seua generositat, també vullguera dir una altra cosa.
Certament el projecte de llei l'hem millorat, jo estic totalment convençut.
L'hem millorat perquè tots hem fet aportacions interessants i s'han aprovat moltes esmenes o hem arribat a acords amb altres.
Però en algun cas crec que l'hem empitjorat una miqueta.
Per això, hem presentat un vot particular.

Clar, nosaltres no havíem esmenat un article, que era en concret l'article 16, que es referix a la pesca recreativa, i que sembla prou important.
Ací s'ha destacat la importància de la pesca turisme, i és cert.
Però també és cert que una possibilitat turística de la nostra comunitat és precisament la pesca recreativa, perquè tenim molta costa, perquè tenim molts clubs nàutics, i que per tant pot ser una atracció de turistes.

I és cert també que el projecte de llei ja tenia unes cauteles que em semblen prou sensates, quan dia que es fixaran els períodes, les zones hàbils, quotes de captures, per a la reglamentació de les llicències.
Jo crec que l'esmena que s'ha aprovat i que ha modificat l'article 16 posa ja massa traves.
Posa, podríem dir, baix sospita la pesca recreativa.
I això jo crec que pot afectar les seues possibilitats com a atractiu turístic.

Inclús generalitza l'obligació de les declaracions de captures, que ara existixen per a certes espècies, però que no són generals.
I en eixe sentit, creem que el text original del projecte de llei, de l'article 16, era millor i que per tant convenia presentar el vot particular que hem presentat.

També vullguera fer una altra matisació.
Precisament estos dos últims dies, en què hem seguit eixe procés d'intercanviar impressions, de tractar de millorar la llei, ha sorgit una altra qüestió.
I aprofitant que tenim la consellera ací present, doncs li llance ja una invitació.
Ha sorgit la qüestió que ens ha plantejat la Comunitat de Pescadors del Palmar, sobre la pesca en l'Albufera.

Perquè cert és que la llei té alguna referència en la part comercial a la venda dels productes capturats en aigües continentals, podríem entendre ahí l'Albufera, però és una llei de pesca marítima, d'aqüicultura, de marisqueig.
I l'Albufera pareix que queda ahí en una espècies de tertium genus, que no sabem exactament quin tractament donar-li.
D'una banda, la llei de costes la considera domini públic marítim.
No està en la llei d'aigües, per tant té a vore, pareix, més en la mar que en les aigües continentals.

Senyora consellera, jo crec que La Generalitat fins ara, cap govern de La Generalitat ha exercit la competència legislativa, que té en virtut de l'Estatut d'autonomia, per a regular la pesca lacustre.
La convide que vosté ho faça i en qualsevol cas també li dic que el nostre grup almenys instarà que aixina se faça, presentant alguna proposició, alguna iniciativa legislativa, o proposició no de llei per a animar-la a això.

Queden vives algunes esmenes, i sabem que no van a votar-se.
I ho senc perquè algunes poden no ser massa importants, però crec que al final també estan millorant la llei, i que hi ha temps.
Per exemple, quan demanem que la resolució que declara protegides les àrees on s'instal·len escuts artificials fixe el temps de la protecció, doncs creem que és una cosa raonable, que no entenem per què no se recolza.

És cert, i ho ha destacat el senyor Nadal, que s'han atés totes les nostres esmenes en què demanàvem major presència de les confraries i que foren oïdes, excepte una.
Precisament en els expedients d'autorització de repoblacions marines, on creem que les confraries de pescadors tenen molt que dir, no s'ha admés eixa esmena, i vullguérem, a ser possible, que se fera hui.

També alguna qüestió sobre el moment de desembarcar, de posar en circulació els productes, nosaltres hem atés la petició precisament de l'Associació de la Pesca Artesanal que en les mencions que du l'etiquetatge apareguera la modalitat de pesca, i ho seguim mantenint hui.

També una esmena que crec que caldria aprovar per concordança en altres esmenes nostres que s'han aprovat, que és l'esmena número 55, quan volem que se canvie la denominació d'òrgan plenari superior al de junta general.
Perquè precisament havent acollit esmenes nostres, és la junta general l'òrgan de les confraries de pescadors que haurien d'estar.
I aleshores, creem que queda ahí una cosa un poc incongruent en la resta del text.

També creem que s'haguera pogut millorar tot el que fa al Consell Assessor de la Pesca, que el declare crear la llei i també garantir la presència de determinats grups i organitzacions.
Però en fi, no pot ser aixina.

Finalment, com dia, en el règim sancionador hem oferit una esmena transaccional, en què no llevem les sancions, com pretenia la confraria, però sí que algunes les suavitzem perquè creem que estava tipificat amb massa rigor.

En qualsevol cas, el balanç general és molt positiu.
Jo crec que la llei ha estat molt bé.
A més, que hem gaudit treballant-la.
Coneixem millor un sector nostre, al qual volem molt.
Jo recorde que abans de Nadal, quan vam tindre l'esmena de totalitat, dia que era un sector que acabava de patir un temporal tremend, que no havia pogut pescar.
Precisament estos dies parlem molt dels passejos marítims destrossats, parlem molt de l'agricultura i tots els danys que ha sofrit.

I és veritat.
Però no solem mencionar que els pescadors tampoc han pogut pescar quan han tingut un dels temporals marítims més grans que recordem.
Que esta llei aprofite perquè ells puguen treballar millor, amb més tranquil·litat, fent efectivament que els recursos marins siguen sostenibles.
Hem segut ambiciosos.
Moltes coses no depenen del que pugam fer els valencians i les lleis valencianes, sinó inclús dels tractats internacionals, si volem garantir el futur de la mar.

Però posem nosaltres la nostra quota d'aportació i, si més no, fem nosaltres les coses i que pugam servir d'exemple perquè efectivament seguim tenint una cultura marinera i pugam seguir menjant bon peix.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyor Calpe.

Algun grup té necessitat d'utilitzar el torn de rèplica?

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Senyories, anem a votar.
N'hi ha moltes votacions i intentarem fer-ho de forma diligent i ràpida.

En primer lloc, senyories, anem a votar les quatre esmenes transaccionals que se'ns han fet arribar per tots els grups parlamentaris, d'acord?

Senyories, comença la votació.
(Remors) Les transaccionals?
Senyories, anem a votar les esmenes transaccionals separades.

Primer, la que afecta l'esmena 59 de l'article 104.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada l'esmena transaccional per unanimitat, amb 81 vots.

Senyories, anem a votar ara l'esmena transaccional número 2 a l'esmena 78, del Grup Parlamentari Podemos-Podem.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovada per unanimitat, amb 82 vots.

Senyories, anem a votar l'esmena transaccional número 3, del Grup Parlamentari Podemos a l'esmena 49.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovada per unanimitat, amb 82 vots.

Senyories, anem a votar ara l'esmena transaccional número 4, del Grup Parlamentari Popular, a l'article 79.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda rebutjada l'esmena, amb 46 vots en contra, 24 a favor, 11 abstencions.

Senyories, anem a passar a votar ara el grup d'esmenes del Grup Parlamentari Ciudadanos.

Comencem amb l'esmena número 12.
Senyories, comença la votació.
(Se sent una veu que diu: Â«Al aprobarse la transaccional, esta no hay que votarla.
Pero da igual, no pasa nada.
Â») (Veus) Senyories, queda rebutjada l'esmena amb 71 vots contraris, 11 favorables.

Senyories, anem a votar l'esmena número 15 del Grup Cuidadanos.
Comença la votació.
Queda rebutjada l'esmena amb 46 vots en contra, 36 favorables.

Anem a votar l'esmena número 33.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda rebutjada l'esmena amb 71 vots en contra, 11 favorables.

Senyories, anem a votar ara l'esmena número 34.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda rebutjada l'esmena amb 46 vots contraris, 36 favorables.

Senyories, anem a votar l'esmena número 60.
Comença la votació.
Queda rebutjada l'esmena amb 46 vots contraris, 36 vots favorables.

Senyories, anem a votar l'esmena 62.
Comença la votació.
Queda rebutjada l'esmena amb 46 vots contraris, 36 afirmatius.

Senyories, anem a votar ara l'esmena número 64.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda rebutjada l'esmena amb 69 vots contraris, 12 favorables.

Passem ara a les esmenes del Grup Parlamentari Popular.
Les votem una a una?
(Veus) Sí?
Vol separar alguna esmena?
Quina de totes?
(Veus) 42 i 76.
Eixes dos les podem votar conjuntament?
(Se sent a la vicepresidenta primera que diu: Â«No, eixes dos separades.
Â») Separades, però les votem conjuntes.
D'acord?

Senyories, doncs anem a votar les esmenes número.
.
.
del Grup Parlamentari Popular, 25, 37, 43, 55, 57, 58, 68 i 69.
D'acord?
Senyories, comença la votació.
Senyories, queden rebutjades les esmenes per 46 vots contraris, 36 favorables.

I ara anem a votar les esmenes que s'han separat, 42 i 76.
Senyories, comença la votació.
Queden rebutjades les esmenes per 56 vots en contra, 26 afirmatius.

Passem.
.
.
Les esmenes de Podemos-Podem han estat transaccionades i votades.
I ens queda una esmena del Grup Parlamentari Compromís a l'article 85, que és un vot particular.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat el vot particular per unanimitat a 82 vots.

Senyories, passem a votar l'articulat.
I l'articulat.
.
.
, seguirem.
.
.
, n'hi ha moltes votacions que anem a procedir.
Sí?
Doncs si ens indica.
.
.
(Veus) Sí?
D'acord, Grup Ciudadanos?
De la 1 a la 16?
Articulat.
De l'article 1 al 16?
Sí?
(Veus) Quina vol separar?
(Veus) El artículo 12.
Molt bé.

Doncs anem a votar, senyories, l'article 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 13, 14, 15 i 16.
Fins al 16 excepte el 12.
Senyories, comença la votació.
Queden aprovats els articles per unanimitat, 82 vots favorables.

I ara anem a votar l'article 12.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 71 vots favorables, 11 en contra.

Continuem amb la possibilitat d'agrupar articles.
(Veus) Doncs anem a votar article per article.
Senyories, anem a votar ara l'article número 17.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 81 vots, unanimitat.

Anem a votar ara l'article número 18.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 46 vots favorables, 36 vots contraris.

Senyories, anem a votar ara de l'article 19 al 34.
Senyories, comença la votació.
(Veus) Senyories, queden aprovats els articles per unanimitat amb 82 vots.

Anem a votar ara els articles del 19 al 34.
(Remors) El 19?
(Veus) Sí, del 19 al 34.
(Se sent a la vicepresidenta primera que diu: Â«Que ja l'hem votat.
Â») Ah!
Doncs, anem a votar el 35.
(Rialles) Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 56 vots favorables, 25 vots contraris.

Votem ara els articles 36 i 37.
Senyories, comença la votació.
Queden aprovats amb 81 vots, unanimitat.

Passem ara a votar l'article número 38.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat amb 70 vots favorables, 10 abstencions.

Votem ara l'article 39.
Comença la votació.
Senyories, queden aprovats els articles amb 46 vots favorables, 25 vots contraris, 11 abstencions.

Senyories, votem ara els articles 40 al 42.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article per unanimitat.

Votem ara l'article 43.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 55 vots favorables, 25 vots en contra.

Senyories, votem ara l'article 44.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 56 vots favorables, 25 vots contraris.

Senyories, votem ara l'article 45.
Comença la votació.
Queda aprovat l'article per unanimitat amb 82 vots.

Votem ara l'article 46.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat l'article per unanimitat amb 81 vots.

Senyories, votem ara els articles del 47 inclusiu al 61.
Senyories, comença la votació.
Queden aprovats els articles per unanimitat amb 81 vots.

Senyories, anem a votar ara l'article 62.
Comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 57 vots favorables, 25 vots contraris.

Senyories, votem ara els articles del 63 al 67.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 80 vots favorables, per unanimitat.

Senyories, anem a votar ara l'article número 68.
Comença la votació.
Queda aprovat amb 57 vots favorables, 25 vots contraris.

Senyories, anem a votar l'article 69.
Comença la votació.
Senyories, queda aprovat amb 82 vots favorables, per unanimitat.

Anem a votar l'article 70.
Senyories, comença la votació.
Senyories, queda aprovat amb 57 vots favorables, 25 vots contraris.

Senyories, votem ara l'article 71.
Comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 57 vots favorables, 25 vots contraris.

Senyories, votem ara l'article 72.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 45 vots favorables, 25 vots en contra i 11 abstencions.

Votem ara els articles 73 a 75.
Senyories, comença la votació.
Per unanimitat, 80 vots, queden aprovats els articles.

Votem ara l'article 76.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 79 vots, unanimitat.

Votem ara l'article 77.
Senyories, comença la votació.
(Soroll de papers) Queda aprovat l'article amb 56 vots favorables, 25 vots contraris.

Votem ara l'article 78.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 55 vots favorables, 25 vots en contra.

Anem a votar, ara, els articles 79 i 80.
Senyories, comença la votació.
Queden aprovats els articles amb 56 vots favorables, 24 en contra.

Votem ara l'article 81.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 81 vots favorables, unanimitat.

Votem ara l'article 82.
Comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 78 vots favorables, per unanimitat.
(Veus)

Doncs, anem a votar els articles 83, 84, 85, 86 a 98.
¿D'acord?
(Veus) Sí, després.
Senyories, els articles que he comentat, comença la votació.
Queden aprovats els articles per unanimitat amb 81 vots.

Ara, anem a votar l'article 99.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat l'article amb 56 vots favorables, 24 vots contraris.

Senyories, anem a votar els articles 100 a 103.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat per 79 vots favorables i 1 en contra els articles 100 a 103.

Ara, senyories, els propose que votem la disposició addicional única, disposició transitòria primera, segona, tercera i quarta, disposició derogatòria única, disposició final primera, segona i tercera, annex 1 i 2, en una única votació.
¿D'acord?
Senyories, doncs, comença la votació.
Queden aprovades les disposicions per unanimitat amb 82 vots.

L'article 104 s'ha votat per la transaccional i l'exposició de motius la transaccional segona.

Per tant, anem a votar l'última votació d'este ple, que és la votació al projecte de llei.
(Veus) (El senyor vicepresident segon diu: Â«Ja està votada.
Â») Sí, la transaccional segona ha estat aprovada.
(Soroll de papers) (Veus) Val, la votarem.

Doncs, senyories, anem a votar, no passa res, són deu segons, anem a votar l'exposició de motius que ens ve per la transaccional.
Senyories, l'exposició de motius.
Comença la votació.
Queda aprovada per unanimitat.
La transaccional és que modificava el text.

Però, ara, anem a votar el projecte de llei.
Senyories, comença la votació.
Queda aprovat el Projecte de llei de la Generalitat valenciana de pesca marítima i aqüicultura per 57 vots favorables, 25 abstencions.
(Aplaudiments) Felicitem la consellera.

I abans de dir-los que han fet un bon treball i hem aprovat quatre projectes de llei i una proposició, que han fet un bon treball i és closa la sessió, cride els portaveus per a tramitar comissions parlamentàries, la Junta de Síndics ací.

(S'alça la sessió a les 14 hores i 43 minuts)