DS-045%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 6 de juny de 2012.
Comença la sessió a les 10 hores i 34 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 29.
Primera reunió.

El senyor president:

S'obri la sessió.

Projecte de llei, de La Generalitat, de mesures urgents de suport a la iniciativa empresarial i als emprenedors, microempreses i xicotetes i mitjanes empreses de la Comunitat Valenciana (procedent del Decret llei 2/2012, de 13 de gener).
Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Indústria, Comerç i Turisme (BOC número 72)

El senyor president:

Primer punt de l'ordre del dia: debat i votació del dictamen de la Comissió d'Indústria, Comerç i Turisme sobre el Projecte de llei de La Generalitat de mesures urgents de suport de la iniciativa empresarial i els emprenedors, microempreses i xicotetes i mitjanes empreses de la Comunitat Valenciana.

Per a la presentació del dictamen, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Luis Díaz Alperi.

El senyor Díaz Alperi:

Molt excel·lent senyor president de Les Corts.

Señorías.

Me corresponde como presidente de la Comisión de Industria, Comercio y Turismo, y por acuerdo de esta comisión, realizar la presentación del dictamen del Proyecto de ley de medidas urgentes de apoyo a la iniciativa empresarial y los emprendedores, microempresas y pequeñas y medianas empresas de la Comunidad Valenciana.

El texto de este proyecto tiene su origen en el Decreto ley 2/2012, de 13 de enero, que fue validado en Les Corts, en la sesión de 18 de enero de 2012.
La Mesa de Les Corts lo tramitó como proyecto de ley en su reunión del 31 de enero de 2012.
El proyecto de ley fue publicado en el Boletín Oficial de Les Corts número 52, de 8 de febrero, de 2012.
El plazo de presentación de enmiendas finalizó el día 20 de febrero de 2012.

El Grupo Parlamentario Compromís presentó una enmienda a la totalidad con texto alternativo que se rechazó en la sesión del pleno de 28 de marzo de 2012.
Los grupos parlamentarios presentaron un total de 52 enmiendas parciales: 6, por el Grupo Popular; 13, por el Grupo Socialista; 17, por el Grupo Compromís y, 16, por el Grupo de Esquerra Unida.

La Mesa de la Comisión de Industria, Comercio y Turismo, en reunión celebrada el 29 de marzo de 2012 realizó la ordenación de las enmiendas presentadas, publicándose ésta en el Boletín Oficial de Les Corts número 67, de 17 de abril de 2012.

La Comisión de Industria, Comercio y Turismo se reunió el día 26 de abril para emitir el dictamen que hoy presento ante sus señorías, aprobándose durante su discusión en comisión un total de seis enmiendas parciales y quedando vivas para su debate en pleno 46 enmiendas parciales.

El dictamen de la comisión, que presento ante sus señorías, fue publicado en el Boletín Oficial de Les Corts número 72, de 9 de mayo de 2012.

Y, ahora, señor presidente, si me permite, quisiera comentar una anécdota que, en principio, podría parecer no tener nada que ver con esta ley, pero que yo creo que sí que tiene mucho que ver.

En el año 1982, siendo yo presidente de la Diputación de Alicante, me llamó don Antonio García Miralles, que iba a ser presidente de las Cortes Valencianas.
Yo lo recibí inmediatamente porque lo conocía mucho, y me dijo que si la diputación le podía comprar un coche porque las Cortes Valencianas no tenían presupuesto y era poco representativo que lo que iba a ser la representación del pueblo valenciano tuviera.
.
.
He dicho que, en principio, podía no tener relación, pero que yo creo que tenía relación.
He pedido permiso.
No le moleste a usted que cuente una anécdota.

Yo conocía mucho a Antonio García Miralles porque estuvimos reuniéndonos desde el año 1973 distintos representantes de partidos políticos en la clandestinidad, del Partido Comunista, del Partido Socialista, Antonio García Miralles iba con su mujer, Renate, Antonio Martín Lillo.
.
.
Y nos reuníamos porque creíamos que España estaba en una situación en la que hacía falta traer la democracia.
Efectivamente, conseguimos que se aprobaran los partidos políticos y que empezara la democracia, pero también sabíamos que no se constituiría definitivamente hasta que se legalizara el Partido Comunista.
Eso también se consiguió.

Hoy, España, está en una situación complicada, no como entonces, pero complicada, en la que corremos el riesgo de perder parte de todo lo que se ha conseguido desde aquella época.

Esta ley que presenta el gobierno de la Generalitat valenciana es una ley de ilusión, de futuro para los jóvenes de la Comunidad Valenciana, o los no tan jóvenes, que quieran encontrar en ella un apoyo para conseguir labrar su futuro.
Es importante, desde mi punto de vista, que trabajemos todos juntos para que esta ley dé confianza a la sociedad valenciana, que todos los grupos políticos nos apoyemos para que esta ley sirva para que, viendo que tiene un apoyo de los grupos políticos importantes, confíe en los jóvenes valencianos y las mujeres valencianas para constituir microempresas para darse de alta como autónomos y para crear empleo.
Es una demostración de la voluntad del gobierno de La Generalitat para que el futuro se vea con ilusión.
Esta es una ley de futuro y de ilusión.
Y esa confianza que nos demanda la sociedad la tenemos que aportar nosotros trabajando juntos en una situación difícil de la sociedad, como en unos momentos en que España lo necesitaba se hizo y se consiguió.

Por todo ello, yo espero y deseo como presidente de la Comisión de Indústria, Comercio y Turismo, que durante el debate de hoy se pueda alcanzar el máximo consenso para dar esa confianza a todos aquellos que, no encontrando su puesto de trabajo, puedan encontrar en esta ley una salida, no solo para ellos, sino para crear empleo.
Piensen ustedes que solamente con que cincuenta mil hombres o mujeres de la Comunidad Valenciana decidieran hacerse autónomos y crear una microempresa y emplearan a una persona, estaríamos creando cien mil puestos de trabajo.

Por tanto, es una ley muy importante y es una ley que debemos de apoyar todos para que la gente que está deseando que les demos confianza, les demos ese confianza desde estas Cortes porque tenemos esa obligación.

Por eso, les ruego y les pido el máximo consenso en la aprobación de esta ley.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Alperi.

Per a la fixació de posició, té la paraula el representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Ignacio Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Bé, jo vaig a centrar-me en l'explicació de les nostres esmenes que he mantingut perquè la majoria absoluta del Partit Popular no va acceptar-ne cap, ni una, en el debat en comissió.
És una gran paradoxa: el Grup Popular accepta tramitar el decret llei -que ja està en vigor des que va ser promulgat pel Consell en gener, fins i tot convalidat per estes Corts-, dic que accepta tramitar-lo com a projecte de llei, se suposa que perquè pugam aportar tots els grups les nostres propostes de millora, i, després, únicament aprova les seues pròpies esmenes.
¡Ja estem acostumats!
Però em sembla que és una cosa indicativa, indicativa segurament que van fer aquell text de pressa i corrents.
I ho van fer perquè volien una cortina de fum que amagara les greus retallades del Decret llei 1/2012, que -vos enrecordeu?
- vam debatre i votar el mateix dia, i, per tant, necessitaven més temps per a retocar-lo.

I, en eixe sentit, el tràmit de debat en comissió únicament li ha servit al Grup Popular, únicament els ha servit als ciutadans que votaren al Partit Popular, perquè a la resta, per molt que hem fet esmenes que, fins i tot, no entren en contradicció moltes d'elles en el plantejament del projecte, objectivament el milloren, no s'han vist aprovades i, per tant, estem davant d'un nou fet que manifesta la naturalesa autoritària i menyspreadora de la pluralitat del caràcter de la majoria absoluta que patim.

Per tant, jo vaig a defensar les mateixes quinze esmenes a un text que, originalment, únicament tenia quinze articles.

Començaré per defensar l'esmena número 2, en què plantegem que s'excloga de l'àmbit d'aplicació de la llei, per tant, dels beneficis que la llei incorpora per a les empreses, aquelles que operen amb societats offshore, és a dir, aprofitant-se del secret bancari.
Entenem que és un tema important perquè el secret bancari i la confidencialitat són sempre el niu on proliferen les activitats de corrupció, d'elusió o evasió d'impostos, i, per tant, és molt raonable que si una llei va adreçada als emprenedors i emprenedores del País Valencià que, normalment, no solen tindre comptes a Suïssa, siga, per tant, esta exclusió considerada.
Sé que vam comptar amb el recolzament dels altres grups de l'oposició, però el Grup Popular -i jo no sé per què- no va estar d'acord amb esta esmena.

Després, n'hi ha altres esmenes, la 3, la 4, la 38, la 39, la 41 i la 43, en què rebutgem que s'eximisca de llicència, d'activitat, i, sobretot, de llicència urbanística, únicament amb una declaració responsable.
Perquè, el mecanisme em sembla que funcionaria si garantírem que hi ha una inspecció forta, ràpida i eficaç que ens assegure que qualsevol incompliment va a ser detectat, sancionat i corregit.
Però, malauradament, sabem que no és així, i, per tant, nosaltres entenem que s'ha de garantir el compliment de la legalitat per davant de tot.

Per això, i com que també som sabedors que s'ha d'agilitar el procediment administratiu, en compte de substituir la llicència per declaracions responsables, el que plantegem és una reducció dels terminis de resolució de les sol·licituds.

Després, en l'esmena 14 plantegem el mecanisme de compensació de deutes perquè s'estenga també a les empreses subcontractades per empreses proveïdores de l'administració, que també estan patint el drama dels impagaments.
Amb la nostra proposta podríem rebre directament el pagament de La Generalitat per a compensar els deutes que tenen amb elles les empreses adjudicatàries de contractes públics, perquè no sols no cobren les empreses a les quals La Generalitat els deu diners, és que no cobren tampoc les empreses amb les que eixes empreses deuen diners.
I seria injust que cobraren les primeres i no les segones quan són les que han fet el treball.

Proposem també en eixa esmena que es done un aval a totes les empreses que contracta l'administració com a garantia de pagament i sense necessitat d'haver de sol·licitar-lo perquè això podria facilitar l'accés al finançament, que és un dels principals problemes de les empreses en aquestos moments.

I, per últim, en la mateixa esmena -perquè és el mateix article- plantegem que se faça un informe públic anual de les administracions públiques sobre els terminis de pagament de les seues obligacions a les empreses proveïdores, que hi hasca transparència també en la morositat.

Una altra esmena, la número 15, del Grup d'Esquerra Unida, planteja una qüestió que em sembla ben raonable, i que no entenem com no pot ser acceptada per tots els grups, i en este cas pel Grup Popular.
I és que en els mecanismes de finançament de projectes d'emprenedoria es prioritzen aquells que generen ocupació estable.

Perquè si hi han diverses opcions per a finançar, s'hauria de finançar fonamentalment aquella que va a generar ocupació, que és el principal objectiu que ha de tindre aquesta llei.

Després, entrem a plantejar propostes de canvi quant a la composició i la pròpia filosofia que ha de suportar la figura del consell valencià de l'emprenedor.
Des d'Esquerra Unida, no volem que siga simplement un òrgan de consulta, volem que siga un òrgan de participació.

I com que nosaltres creiem en la cultura no sols de l'emprenedoria, no sols de l'emprenedorisme, sinó la cultura fonamentalment del treball, que incorpora als emprenedors, però no solament als emprenedors, entenem que els sindicats majoritaris, els sindicats de classe, és fonamental que estiguen representats en aquest consell.

I de la mateixa manera, perquè creiem en la importància de l'ensenyament públic superior, entenem que han d'estar les universitats públiques valencianes.

Tampoc entenem massa bé per què no s'accepta aquesta esmena que objectivament millora una redacció que és laxa, que és ambigua i que no precisa exactament qui formarà part d'aquest consell.
En el seu moment, hi va haver una proposta de transaccional que se referia a agents socials, però entenem que és molt més senzill dir-li «sindicats» i, sobretot, «universitats públiques valencianes».

Després, en coherència amb les esmenes que hem presentat a l'articulat, plantegem també esmenes al preàmbul perquè se modifique l'estructura de la llei i volem que es reflectisca en el preàmbul, en eixa exposició de motius que planteja quins són els problemes que ha d'abordar una llei com esta, la qüestió de la morositat de les administracions públiques, que curiosament sí que està desprès tractada en l'articulat, però que s'ha obviat completament en el preàmbul.
Per això, nosaltres hem fet eixa esmena, que tampoc entenem per què no és aprovada, segurament perquè és un mecanisme reflex el de votar sempre en contra de tot el que proposa l'oposició.

En definitiva, hem presentat esmenes que pensem que milloren el projecte de llei, oferint més garanties de compliment de la legalitat, més suport als projectes que generen l'ocupació i més participació de la societat civil.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Per a fixació de posició, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Compromís, il·lustre diputat senyor Fran Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, des de Compromís, ens hem pres este projecte de llei com una oportunitat perquè entre tots els grups poguérem, almenys en este àmbit, aportar les nostres propostes, buscant punts en comú, i intentar aconseguir un instrument que realment siga d'ajuda a les persones que volen posar en marxa un negoci.

Des del primer moment hem sigut conscients que tant el decret aprovat pel Consell, com la seua tramitació com a projecte de llei, el que buscava era actuar com una cortina de fum.
Una cortina de fum per amagar les retallades del govern de Fabra.

El fet que el Grup Parlamentari Popular no aprovara cap aportació o proposta dels grups de l'oposició durant el debat en comissió ens confirma eixa impressió: una cortina de fum més pensant en els titulars de premsa que en els emprenedors.

Tot i ser conscients d'això, com deia, des del primer moment, ens hem pres este projecte com una oportunitat per a posar-nos en contacte amb persones emprenedores, per a estudiar iniciatives en altres territoris, per a conéixer els factors que n'hi ha darrere de l'emprenedoria, quins són els seus problemes, les seues necessitats i el seu potencial i, sobretot, com una oportunitat per a oferir les nostres propostes d'una manera oberta i flexible per a millorar entre tots el text original, per a aconseguir una llei realment útil.

Per això vàrem presentar les nostres propostes com una esmena a la totalitat al text amb text alternatiu, per a poder obrir-les a les aportacions i esmenes de la resta de grups.

Per això, una vegada açò no va ser possible, vam presentar les nostres esmenes parcials en comissió, i ara les mantenim per al ple.

Entenem que estem tractant un tema important.
Amb més de 600.
000 aturats al nostre país, amb unes polítiques econòmiques que ens estan conduint a la depressió més absoluta, amb la manca d'horitzó laboral i vital de milers de joves i no tan joves, amb este context, emprendre és una alternativa per a moltes persones: o emprendre, o emigrar.

L'emprenedoria, senyories, no és més que un camí que separa una idea d'una iniciativa empresarial.
En este camí, els emprenedors i emprenedores no solen trobar una estora roja, sinó tot el contrari, es troben una carrera d'obstacles.

En primer lloc, es troben amb un entorn desfavorable, que no convida a arriscar-se, que no premia les bones idees, però castiga els fracassos.
Això és una qüestió cultural, però també, i sobretot, econòmica.
Per a un emprenedor posar en marxa la seua idea vol dir hipotecar una casa o arriscar els estalvis de tota una vida.

En segon lloc, les persones emprenedores pateixen la descoordinació de les administracions públiques, la duplicitat de funcions i la fragmentació de polítiques de suport.
Això es veu molt clarament en el moment de crear una empresa: ací es tarda el doble que a Europa, quasi un mes, i sembla que no hi ha voluntat de canviar això.

Finalment, també, es troben amb els obstacles més durs, la manca de recursos, de recursos econòmics, que és el principal fre a l'hora de crear un negoci, però també la manca de formació, de local on desenvolupar l'activitat o d'assessorament.

Les esmenes que hem treballat des de Compromís van adreçades a ajudar les persones emprenedores a superar estos obstacles, i les podríem agrupar en tres àmbits segons l'objectiu que perseguixen.

Per una banda, hem presentat un grup d'esmenes per a fomentar una cultura emprenedora, proactiva i creativa.
Això vol dir, comptar amb un entorn obert, favorable perquè sorgisquen noves idees.

També hem presentat esmenes per a coordinar les administracions, els agents implicats i els diferents programes d'ajudes, i aconseguir així una política integral per a l'emprenedoria, per a estalviar en costos i guanyar en eficàcia.

Per últim, hem presentat unes esmenes amb l'objectiu de facilitar les coses a les persones emprenedores, fent més curt, més barat i més fàcil el camí entre la idea i eixa iniciativa en marxa que genera la riquesa i llocs de treball.

Totes estes aportacions han tingut la mateixa resposta per part del Partit Popular, un no rotund.
El PP ha dit «no» a vertebrar totes les polítiques sobre emprenedoria que estan fragmentades en desenes d'administracions a través d'una única agència valenciana de l'emprenedoria.

En esta agència s'integrarien els representants de municipis -estat, universitat, agents socials- per a poder decidir junts i implementar una única política integral d'ajuda i suport als emprenedors.

El PP ha dit «no» a crear les oficines úniques de l'emprenedoria, que evitarien que els emprenedors vagen pegant tombs d'administració en administració i que estalviaria diners i temps.
.
.
Oficines úniques que serien un únic punt de contacte amb les persones emprenedores i professionals amb independència de l'administració competent.

El Partit Popular ha dit «no» a posar en marxa un programa de microcrèdits renda per a autònoms, que aniria lligat als ingressos i que quedaria perdonat si no s'obtenen beneficis.
Això que tant diuen vostés de canviar subvencions per incentius, és això.
Això que tant diuen vostés, pot ser perquè el PP.
.
.
, per al PP, només els rics tenen dret a ser emprenedors.

El PP ha dit «no» que tots els tràmits necessaris per a posar en marxa una iniciativa puguen ser realitzats per Internet.

Ha dit «no» a donar suport a les trobades d'emprenedors, a eixes que després va el molt excel·lentíssim president d'estes Corts a fer acte de presència.

Ha dit «no» a simplificar els tràmits d'obertura, eliminant els papers de les OCA, és a dir, volen mantindre eixe híbrid, que no se sap ben bé el que és, que privatitza potestats de l'administració i que suposarà un nou tràmit i una nova despesa per als emprenedors.

Ha dit «no» a introduir la creativitat com un pilar transversal a l'ensenyament.

Ha dit «no» que donem un suport específic a les cooperatives d'emprenedors, que són un bon marc perquè les iniciatives guanyen grandària i puguen afrontar nous reptes.

Ha dit «no» que en Canal 9 es parle més dels emprenedors que de l'autobombo del Consell.

En definitiva, el Partit Popular i el govern de Fabra continuen dient que no a avançar cap a una economia on primen les bones idees sobre els bons contactes.

I, senyories, les noves idees són fonamentals per al canvi productiu que necessitem, idees per a passar d'una economia de la rajola a l'economia verda, per a fer el canvi d'una economia especulativa a una economia productiva, per a transitar d'una economia a costa de les persones a una economia més social, més ètica.

El problema de fons és que el Consell ni té idees pròpies, ni tampoc vol parlar sobre les idees de la resta.
No té idees perquè davant els grans reptes que enfrontem, la resposta són més pelotazos i més rajola.
Davant la gran oportunitat que tenim de fer una economia més productiva, més verda i més ètica, les úniques idees que apareixen en el cap del Consell són més parcs temàtics i més Ferrari.

No costaran res a La Generalitat, diuen, però ja sabem com acaba tot això: noves excuses per a fer urbanitzacions que en uns anys quedaran buides, noves excuses per a acontentar als amiguets de les constructores, noves excuses per a continuar condemnant la nostra gent a llocs de treball precaris i estacionals.

Si després de tot el que ha passat, continuen apostant per eixe model, és que no han entés res, senyories.

Des de Compromís, apostem per un model totalment diferent.
I en el nostre model, les persones emprenedores, la creativitat i les noves idees juguen un paper fonamental.
Per això hem fet totes estes aportacions i per això esperem que rectifiquen, o demostraran novament que només veuen els emprenedors com una cortina de fum i no com un sector pel qual cal apostar.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a fixació de posició, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Francisco Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Gracias, presidente.

Buenos días, señorías.

Efectivamente, este proyecto de ley, cuando se presentó como decreto de ley, ya indicamos que era realmente una cortina de humo para atrapar el Decreto 1/2012, que era el de los recortes del presidente Fabra.

Se presentó de una forma improvisada, hecho con prisas, con el único objetivo de hacer de eso, de cortina de humo y, por tanto, tenía pocas iniciativas reales para promover el emprendedurismo e importantes carencias.

Esas lagunas…, creíamos que se estaba dispuesto a… rellenar en todo el trámite como proyecto de ley.
Pero la verdad es que nos ha causado una gran decepción ver que en la comisión no se ha apoyado ni una sola de las enmiendas que han presentado los tres grupos de la oposición, ni una sola.

Cuando hay muchas de ellas, de las nuestras, por ejemplo, que no van en contra del espíritu de la ley, sino todo lo contrario, la enriquecen, aportan nuevas vías y van al fondo de los problemas que radican en el espíritu de esta ley.

Y es incompresible que se pida consenso y que, sin embargo, no se admita ni una sola de las enmiendas sin ir en contra… y, todo lo contrario, favoreciendo el espíritu de la ley.

Mire, esta ley como nace así, como nace con un objetivo que no es el de crear el empleo y no es el de contribuir a que se genere en mayor medida la dinámica de emprendedurismo, pues, evidentemente, no hace un análisis de cómo estamos, de lo que nos pasa.
Y sin conocer cuál es la raíz de nuestro problema, difícilmente puede encontrar soluciones.

Somos la comunidad en la que la contracción de la economía desde que empezó la crisis, desde 2008, ha sido el doble que la media española, un 97% más que la media española.
¿Por qué ha pasado eso?

Somos la comunidad que más empresas ha destruido desde 2008, que empezó la crisis, concretamente el 43% más que la media española, el 43% más.
¿Por qué ha pasado esto?

Somos la comunidad en la que más ha crecido el paro.
Pasamos de estar entre las que menos paro teníamos a las que más.
¿Por qué ha pasado esto?

Todo esto hace que la crisis valenciana sea mucho más grave que la del resto del país y, evidentemente, la raíz está en el modelo de desarrollo impulsado y alentado por el gobierno valenciano, el basado en la economía especulativa y en la economía de escaparate.

No es falta de emprendimiento el que falta a los valencianos, a los valencianos no les falta emprendimiento ni les falta oportunidades para emprender.
Lo que nos falta es entendimiento del gobierno valenciano para saber que el modelo que han estado manteniendo durante diecisiete años hay que olvidarlo y que hay que pasar de esa especulación, de ese enriquecimiento fácil, de esa economía de escaparate, a otra economía.

Y en ese sentido, presentamos enmiendas que yo ocuparía, para describirlo, en seis bloques.
Enmiendas que van dirigidas precisamente a crear las lagunas, las grandes lagunas de este proyecto ley.
El primer bloque de enmiendas responde a un olvido, y es que el principal enemigo hoy en día para la iniciativa de los emprendedores, para las pequeñas y medianas empresas, es precisamente que La Generalitat no paga.
Ya hemos sabido -cuando se presentó como decreto ley no lo sabíamos-, pero hemos sabido que somos los campeones de la morosidad: 4.
069 millones se deben.
Eso ha ahogado a muchas empresas, han sido muchas las que han tenido que cerrar por los impagos de La Generalitat y, desde luego, ha hecho despedir a muchísimos trabajadores.

Sorprende que en el proyecto de ley no haya ni una mención a eso.
Y nosotros lo que proponemos es que se establezca un compromiso de pago en treinta días en todas estas empresas que aquí se relatan.
¡Fíjese qué fácil!
Ni eso, ni eso cogen.
¿Por qué?
Porque seguramente van a seguir guardando facturas en los cajones.
Ya hemos sabido que han engañado hasta al propio Gobierno de España sacándose a última hora 1.
800 millones, seguramente para que hubiera un 1,5% de déficit; van a tenerlo que volver a hacer, a pesar de que nuestro presidente ha dicho que no.
Y por eso, ni se atreven a poner ese compromiso.

El segundo es que olvida que la administración tiene agentes activos en esta materia.
Fíjense, parte del sector público empresarial, el Impiva, los CEI, los centros europeos de empresas innovadoras son agentes activos en todo el tema del emprendedurismo.
Los ayuntamientos, a través de los agentes de desarrollo local, que son la primera cara con la que se encuentran muchos que quieren emprender.
Ignorados totalmente en este proyecto de ley, ni se nombran, ni se nombran.

Nosotros hemos hecho también unas enmiendas propiciando, primero, ese reconocimiento y, segundo, la necesidad de coordinación de todos esos agentes que ya existen, incluso dentro del gobierno autonómico, también dentro del gobierno local.

La tercera parte de enmiendas, el tercer bloque, va también a otro olvido, y es que el principal escollo -y nos no lo han trasmitido todas las personas con las que hemos hablado-, el principal escollo que tienen hoy los emprendedores es la falta de financiación.

Este decreto no dice nada nuevo sobre el sol, nada, recoge lo que ya existe.
La Sociedad de Garantías Recíprocas, que la han tenido seis meses en la UVI y que al final la han sacado a costa de que paguemos 45 millones de euros a tocateja los valencianos.
No da nada nuevo.
Puesto que es el principal escollo, nosotros presentamos una batería de enmiendas que no entendemos cómo no se pueden votar a favor.

Miren, los bussines angels son un elemento que están funcionando en muchos lugares como elemento promotor para quitar capital a estas empresas.
Son un agente eficaz, contrastado.
El Instituto Valenciano de Finanzas, el año pasado puso dinero en estas.
.
.
, cuatro ámbitos de bussines angels, de una forma.
.
.
, sin transparencia, de tapadillo.
Nos enteramos a posteriori por las memorias.
Nosotros sabíamos que lo estaba haciendo por los propios promotores de estos bussines angels.
Mire, no se puede hacer así, no se puede hacer así.
Hay que hacerlo con transparencia.
Pero, además, hay que darle publicidad para que vengan otros bussines angels de otros lugares, no solo los de la Comunidad Valenciana, a traer dinero a esta comunidad, a apostar por las iniciativas.
Ni eso, ni eso son capaces de apoyar.
Se quedan con lo que hay nada más.

El cuarto bloque habla de la plataforma del emprendedor.
Van a hacer una gran aportación, una plataforma de emprendedores.
Pero ¡sí ya existe, si la tienen, si la tienen!
Emprenemjunts.
es.
Está en los CEI, en el Impiva, está soportada por el fondo de empleo de La Generalitat.
Un portal de referencia que se plantea aglutinar a los agentes del sistema valenciano que apoyen el emprendedurismo -lo dice así.
Bueno, miren, ni eso.
Es que lo hicieron tan deprisa que ni se dieron cuenta de que ya lo tenían.
Y, por supuesto, ahora no van a caer del burro.

La quinta parte de enmiendas va dirigida a algo inexplicable.
¿Cómo se les olvidó el sistema educativo, cómo se les olvido que hay que hacer.
.
.
, hay que hacer que la cultura del emprendedurismo se empape en todo el sistema educativo?
Han presentado enmiendas, son las únicas que se aprobaron y han pasado de la nada al todo.
Un movimiento pendular.
Han pasado de no tener nada a presentar siete artículos y dos adicionales.
La tercera parte de la ley ahora es eso.
Se han pasado en regulación, se han pasado.
Incluso con la Agencia Valenciana de Valoración y Prospectiva haciendo de fiscalizador de eso.
Por eso hemos mantenido las que nosotros teníamos en ese ámbito.

La sexta es que se olvida de establecer mecanismos para que no se burocratice el desarrollo de la ley, para que se coordinen los agentes públicos, para que los organismos que colaboren estén pendientes de ello.
Nosotros proponemos que semestralmente el Consell realice un informe sobre todo el desarrollo de esta ley, que cuatrienalmente se elabora un plan de acciones y que vengan ambas cosas a estas Cortes.
Que no nos olvidemos con el aprobar esta ley de lo que se hace sobre el emprendedurismo, porque nos equivocaremos.
Que estemos permanentemente vigilando, permanentemente ayudando, permanentemente preocupados de este tema, y no solo hoy.
De eso tampoco quieren saber nada.

Y la última, la enmienda que nos hubiera gustado presentar y que no pudimos presentar es del anexo económico.
No pudimos presentarlo porque, como saben, requiere del acuerdo previo del gobierno valenciano.
El anexo es mera cosmética.
Han puesto ahí todas las líneas que pueden sonar mínimamente a emprendedurismo.
A veces alguna queda hasta ridícula que la hayan puesto.
Pero es que ni la mitad de la mitad de la mitad que han puesto, está dedicado a emprendedurismo.

Pero es que es más.
Según el acuerdo de no-disponibilidad incluido en el plan de reequilibrio que ustedes han aprobado y han enviado al Gobierno de España, el 20% de todo ese anexo no está disponible, han declarado no disponible.
Con lo cual, poco aportan, por no decir nada, económicamente al desarrollo de esta ley.
Es más, detraen el 20% de lo que ya estaba aprobado el día 1 de enero.

Por tanto, permítanme que les diga que el balance del desarrollo de este proyecto ley, hasta este momento, es muy negativo por nuestra parte.
No entendemos que no se puedan aprobar enmiendas que enriquecen la ley, que no van en contra del espíritu, en absoluto, en absoluto.
Y no entendemos cómo no se puede hacer un compromiso con los emprendedores más allá de esta ley y que periódicamente en esta cámara tengamos que hablar de ello, nos obliguemos a hablar de ello.

Yo lo que les diría es que recapaciten y todo aquello que puede aprobarse, de las enmiendas del grupo (inintel·ligible).
.
.
, lo hagan, porque si no, están haciendo.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

.
.
.
un ejercicio de rodillo que no tiene ningún sentido.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Per a fixació de posició, té la paraula el representant del Grup Parlamentario Popular, l'il·lustre diputat senyor Vicente Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

El debate que hoy nos ocupa ofrece una nueva oportunidad para poner encima de la mesa el trabajo que desde el Consell se está llevando a cabo para impulsar a nuestros emprendedores, reactivar la economía, crear riqueza y, con ello, generar nuevos puestos de trabajo.

Y a juzgar por los primeros resultados que comienzan a obtenerse, tal y como dije en el debate de totalidad a la enmienda que presentó Compromís, parece que el gobierno valenciano acertó con el decreto ley del que da razón el proyecto de ley de medidas urgentes de apoyo a la iniciativa empresarial, a los emprendedores, microempresas y pymes de la Comunidad Valenciana.

El decreto ley nacía con el firme propósito de mejorar el horizonte de quienes dinamizan y mueven la economía de nuestra tierra.
Del total de las enmiendas presentadas, puede decirse que ninguna de ellas mejora sustancialmente el proyecto de ley presentado por parte del gobierno, dado que en líneas generales, y sin entrar en concreciones, ninguna de ellas aporta nada que no esté ya contemplado en el proyecto de ley.
O, en el caso de plantear cuestiones nuevas, plantea situaciones diametralmente opuestas a lo que es el espíritu de la ley, como, por ejemplo, el ampliar los trámites burocráticos, el crear organismos de manera innecesaria.

Y además, en algunos otros casos, las enmiendas van dirigidas a plantear cuestiones que están recogidas en otra ley y que, por lo tanto, sería redundante que volviesen a incluirse dentro del texto de la ley de emprendedores.

Y, en cualquier caso, hay otras muchas que encajan mucho mejor en el desarrollo reglamentario de la ley, por cuanto que esta ley tendrá un desarrollo, y es ahí donde estas cuestiones, que en algunas de las enmiendas se plantean, tendrán perfectamente cabida.

Señorías, el presidente del gobierno, Fabra, no trajo a esta cámara una mera declaración de intenciones, trajo a la cámara una planificación eficaz con la que ser capaces de adaptarnos a los cambios y encontrar las soluciones más adecuadas a las necesidades que nos exige la sociedad a la que servimos y para la que trabajamos.
Una planificación con medidas, pero, sobre todo, con resultados que vislumbran que trabajando se vuelve a crecer y se consigue mover la rueda del empleo y la prosperidad.

La verdadera recuperación comienza con pequeños resultados.
Así, hasta el mes de febrero, nuestra comunitat era la segunda autonomía en la que más autónomos se habían dado de alta.
Durante el mes de abril, la cifra de autónomos continuó creciendo más respecto del mes de marzo.
De modo que el número de autónomos en nuestra comunidad crece a un ritmo de 22 al día.
Si a todos estos datos añadimos que somos la comunidad autónoma donde más ha bajado el paro juvenil en el último año, tenemos que concluir que vamos en la buena dirección.

Señorías, este proyecto de ley es una herramienta para ayudar a nuestros emprendedores para que puedan construir un nuevo escenario donde la riqueza, el empleo y el crecimiento sean claves.
Es un compromiso adquirido con los emprendedores en nuestro programa electoral y materializado en este proyecto de ley.

Esta es una oportunidad para apoyar un proyecto de ley en el que se vean representados todos los emprendedores que quieran iniciar un nuevo proyecto y que quieran aprovechar una nueva oportunidad para crear oportunidades y un futuro prometedor para todos.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, senyor diputat.

Per al torn de rèplica, té la paraula el representant d'Esquerra Unida, el senyor Ignacio Blanco.
¿No la usa?
Fran Ferri.
(Pausa) Francisco Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Aunque está clara la intención del grupo mayoritario, no quiero desaprovechar la oportunidad para decir que en el maquillaje de cifras son unos expertos.
Y, evidentemente, siempre tienen cifras maquilladas para que aparente.
.
.
, hasta un cadáver tenga buena presencia.
Hay expertos en eso, ya se sabe.

Miren, supongo, de su exposición, que no van a coger ninguna de las enmiendas de la oposición.
Yo les pido una reflexión, una reflexión, porque es difícil justificar que en un tema importante para la Comunidad Valenciana, en un tema en el que se hacen enmiendas que enriquecen el proyecto de ley, no cojan ninguna y lo ventilan ahora diciendo que, bueno, que pasen al reglamento.
En la comisión no dijeron eso.
Al menos, ahora dicen que pase al desarrollo reglamentario, que buenamente, que buenamente ya veremos cómo se hace y cuándo se hace.

Yo creo que podrían hacer un ejercicio de democracia, de verdad, y apoyar más de una de estas enmiendas.
Y si no lo hacen, ustedes sabrán por qué es, pero que tendrán que dar explicaciones de ello.

Miren, esta ley hace muy poco por los emprendedores y podría hacer bastante más, podría hacer bastante más.
Tienen ideas sobre la mesa.
Tendríamos que tener un pacto todos los grupos, más allá de esta ley, por estar pendientes de un tema que va a ser crucial en el futuro no solo de esta comunidad, de todo el país.
Y ese pacto, con su actitud absolutamente despótica, en el sentido de que gobernamos con la oposición pero sin contar con ella, que trabajen mucho pero lo que digan no lo vamos a coger, aunque veamos que tienen razón, aunque veamos que lo mejora.
.
.
Pero si nuestro objetivo no es este, nuestro objetivo es otro.
Bueno, miren, cambien el objetivo y hagan, como digo, una reflexión profunda.

Yo no puedo entender esta forma de funcionar, no la puedo entender.
Estoy acostumbrado a otra cultura, es verdad.
Yo durante nueve años lo que he sido es rector de universidad y no político.
Y en un consejo de gobierno, las cosas se llevan y cada uno dice lo que buenamente piensa y se hace una propuesta global enriqueciéndola con todo aquello que es positivo y que mejora las propuestas que vienen.
Y es que esa es la forma que cualquier demócrata, que cualquier persona que le preocupa, que le preocupa las cosas que va a aprobar, tiene que tener.
Y ustedes la actitud que tienen es prácticamente hostil a estas propuestas, parece que hasta les moleste, ¡es que parece que hasta les moleste (aplaudiments) que tenga la oposición ideas que ustedes no han tenido!
Presentan un proyecto de ley que poco o nada hace por el emprendedurismo, y luego en la explicación de voto lo diré, poco o nada hace y a todas las cosas que lo puede enriquecer le dicen que no.

Pues, mire, si lo que quieren ser ustedes son los únicos que apoyan el emprendedurismo, se equivocan.
Porque nosotros hemos hablado con todas la asociaciones y con todos los implicados.
Las propuestas que les traemos aquí no son del Grupo Socialista, son presentadas por el Grupo Socialista, pero son de la sociedad, son de todos los implicados, muchos de ellos seguro que también habrán hablado ustedes.

Bueno, pues, mire, si no las apoyan no están rechazando las enmiendas del Grupo Socialista, están rechazando muchas cosas que vienen de los propios interesados.
Y, desde luego, nosotros se lo haremos saber, por supuesto que se lo haremos saber.

No entiendo esa actitud, de verdad no la entiendo, la veo profundamente antidemocrática y la veo contraria a los intereses que deben imperar en esta cámara en un tema tan importante para el futuro de esta comunidad como este, de verdad.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Toledo.

Señor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, señor Toledo, usted ha empezado su intervención hablando de que nosotros somos unos perfectos expertos en maquillaje Porque yo le he dado aquí unas cifras, pero yo creo que ha tenido un pequeño desliz y es que esas cifras no son nuestras, esas cifras son de la Asociación de Trabajadores Autónomos de España.
A no ser que usted esté diciendo que la Asociación de Trabajadores Autónomos de España falsea las cifras, que yo creo que no será esa su intención, pues yo creo que usted mismo se dará cuenta de que no estamos falseando las cifras.
Estas son las cifras reales.

Afortunadamente, yo creo que para satisfacción de todos los que estamos en esta cámara, las cosas se están haciendo bien, vamos en el buen camino, se está generando empresas, está habiendo un incremento en el emprendedurismo, se están dando de alta autónomos y, por lo tanto, yo creo que eso es algo de lo que debemos de congratularnos todos.

Mire, uno no es más o menos demócrata porque acepta más o menos enmiendas, porque, evidentemente, nosotros el aceptar o no las enmiendas no dependen del grado de democracia que pretendamos dar al debate, depende básicamente de la consistencia y del peso o la carga jurídica, o en este caso de contenido, que tengan las enmiendas.
Se lo he dicho en mi primera intervención, aunque de una manera muy somera.

Mire, la verdad es que muchos de los asuntos que ustedes han tratado en las enmiendas, pues están regulados en otras leyes, por ejemplo el tema de la morosidad.
Pues en el tema de la morosidad hay legislación dedicada al tema de la morosidad.
Y si en cada uno de los debates legislativos que se producen en esta cámara debiéramos incorporar todos aquellos asuntos importantes que se tratan en otras leyes, pues las leyes tendrían 450 o 600 artículos y eso no tendría ningún sentido.
Por un tema de operatividad, yo creo que cada cuestión ha de regularse donde ha de regularse.

Y, por otro lado, muchas de las enmiendas que ustedes plantean, en algunas de ellas, muchas, coincidimos, pero entendemos que en la ley está redactado de una manera más concreta, más correcta, que abarca o que tiene un ámbito de aplicación mucho más amplio.
Y, por lo tanto, entendemos que no mejoran en nada el texto presentado.

Y, mire, yo por no consumir mucho más tiempo, voy a acabar con una frase que no es mía y que dice: «En España se están forjando dos posturas, una a los que les interesa gritar que todo está mal y, otra, los que intentan hacer que algo vaya bien.
» La frase no es mía, la frase es de Francisco de Palacio, vicepresidente de la Asociación de Trabajadores Autónomos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señores diputados, vamos a pasar a la votación.
Antes de pasar a la votación quiero notificarles que ha llegado a la mesa una enmienda técnica firmada por todos los portavoces, que se incorpora, por lo tanto, a los temas oportunos al texto.

Vamos a pasar, pues, a la votación.

En primer lloc, votarem les esmenes presentades pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Les esmenes 2, 14, 15, 47 i 49.
Comença la votació.
42 vots, sí; 50 vots, no.
Queden rebutjades.

Les esmenes 3, 26, 27, 38, 39, 41, 50, 51 i 52.
Comença la votació.
42 vots, sí; 50 vots, no.
Queden rebutjades.

Esmenes 4 i 43.
Comença la votació.
36 vots, sí; 56 vots, no.
Queden rebutjades.

Esmena 19.
Comença la votació.
5 vots, sí; 37, abstencions; 50, no.
Queda rebutjada.

A continuació votem les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Compromís.
Esmenes 5, 8, 11 i 46.
Comença la votació.
37 vots, sí; 5 abstencions i, 50, no.
Queden rebutjades.

Esmenes 9, 12 i 20.
Comença la votació.
11 vots, sí; 31 abstencions i, 50, no.
Queden rebutjades.

Esmenes 10, 13, 21, 29 i 32.
Comença la votació.
42 vots, sí; 50 vots, no.
Queden rebutjades.

Esmenes 10, 13, 21, 29… Perdó.
Estes ja les hem citades.

Esmenes 25, 40 i 44.
Comença la votació.
6 vots, sí; 31 abstenció; 55, no.
Queden rebutjades.

Esmena 31.
Comença la votació.
6 vots, sí; 36 abstencions; 50, no.
Queden rebutjades.

Votació de les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista.
Esmena 1, 23, 28 i 34.
Comença la votació.
36 vots, sí; 6 vots, abstenció; 49 vots, no.
Queden rebutjades.

Esmenes 6, 7, 16, 17, 18, 22, 24, 30 i 33.
Comença la votació.
42 vots, sí; 50 vots, no.
Queden rebutjades.

Votació dels articles, disposicions addicionals, annex i preàmbul.

Articles 1, 2 i 3.
Comença la votació.
79 vots, sí; 1, no i, 12, abstencions.
Queden aprovats.

Article 4.
Comença la votació.
49 vots, sí; 41 abstenció.
Queda aprovat.

Article 5.
Comença la votació.
81 vots, sí; 5 vots, no; 6 abstencions.
Queda aprovat.

Article 8 i 9.
Comença la votació.
81 vots, sí; 11 abstencions.
Queda aprovat.

10, 11, 12, 13 i 14.
(Remors) El 8 i 9 acabem… Hi ha algun error?
Entenc que hem votat el 8 i 9 ¿no?

El 10, 11, 12, 13 i 14.
Comença la votació.
50 vots, sí; 41 abstenció.
Queden aprovats.

Article 15.
Comença la votació.
48 vots, sí; 42 vots, no.
Queda aprovat.
(Remors) 42 abstencions; 48 vots, sí.

Article 16.
Comença la votació.
79 vots, sí; 11 abstencions.
Queda aprovat.

Article 17.
Comença la votació.
80 vots, sí; 11 abstencions.
Queda aprovat.
(Remors) Per favor.

Article 18.
Comença la votació.
50 vots, sí; 30 vots, no; 12 abstencions.
Queda aprovat.

Article 19.
Comença la votació.
50 vots sí; 31 vots, no; 11 abstencions.
Queda aprovat.

Article 20.
Comença la votació.
81 vots, sí; 11 abstencions.
Queda aprovat.

Article 21.
Comença la votació.
81 vots, sí; 11 abstencions.
Queda aprovat.

Article 22.
Comença la votació.
80 vots, sí; 11 abstencions.
Queda aprovat.

Disposició transitòria primera i segona.
Comença la votació.
81 vots, sí; 9 abstencions.
Queden aprovades.

Disposició addicional única.
Comença la votació.
50 vots, sí; 41 vots, no.
Queda aprovada.

Disposició derogatòria única.
Comença la votació.
50 vots, sí; 42 abstencions.
Queda aprovada.

Disposició final primera, segona i tercera.
Comença la votació.
50 vots, sí; 42 vots, no.
Queden aprovades.

Disposició final quarta.
Comença la votació.
49 vots, sí; 41 abstenció, i 1 vot, no.
Queda aprovada.

Disposició final quinta, sexta i sèptima.
Comença la votació.
50 vots, sí; 42 abstencions.
Queden aprovades.

Disposició final huitena.
Comença la votació.
50 vots, sí; 31 vots, no; 11 abstencions.
Queda aprovada.

Disposició final novena.
Comença la votació.
50 vots, sí; 11 abstencions; 31 vots, no.
Queda aprovada.

Disposició final dècima -abans octava-, onzena -abans novena-.
Comença la votació.
49 vots, sí; 42 abstencions.
Queden aprovades.

Annex.
Comença la votació.
50 vots, sí; 42 abstencions.
Queda aprovat.

Preàmbul.
Comença la votació.
49 vots, sí; 42 abstencions; 1 vot, no.
Queda aprovat.

I ara passem a la votació final de la llei.
Comença la votació.
50 vots, sí; 42 abstencions.
Queda aprovada.

N'hi ha alguna petició de paraula?
Sí.

Per a explicació del vot, en primer lloc, el representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, senyor Ignacio Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Si haguérem sigut del Partit Popular haguérem votat en contra d'aquesta llei, només pel fet d'haver sigut presentada pel Partit Popular, al qual fem oposició.
Perquè si el grup que recolza el govern les esmenes dels grups de l'oposició, que milloren objectivament el text, les rebutja només per ser de l'oposició, queda clar quina és la manera de funcionar, quin és el mecanisme mental.

Però, afortunadament, no som el Partit Popular, no som com el Partit Popular; i atenem el contingut del text.
I per això ens hem abstingut.

En el seu moment, quan el debat de convalidació del decret llei, votàrem en contra.
I explicàrem el motiu.
Enteníem que el Consell tractava de camuflar un altre decret llei molt més important, el de les retallades més dures de la història contra el sector públic valencià.
Per cert, un rècord ja superat pel pla de reequilibri i les mesures aprovades el 27 d'abril que, en el fons, suposen tocar de mort, de perill de mort, l'educació i la sanitat públiques al País Valencià.

Però, després, tinguérem un debat de totalitat sobre este projecte de llei.
I ahí el Grup d'Esquerra Unida es va abstindre.
I es va abstindre perquè, de la mateixa manera que fem hui, considerem que malgrat tractar-se d'una maniobra propagandística és cert que hi han continguts positius en el projecte normatiu.
També és de deveres que hi han altres prescindibles, reiteratius i, fins i tot, alguns perillosos.

Ara, després d'un debat que no ha servit per a res, mantenim la mateixa opinió; i, com no som el Partit Popular, mantenim la mateixa posició, malgrat que s'han rebutjat totes les nostres esmenes.
Això sí, seguim pensant que el principal problema dels emprenedors valencians, el principal problema de fons dels treballadors i les treballadores, siguen assalariats, siguen autònoms o siguen xicotets i mitjans empresaris, no és -com vol dir el Partit Popular en el debat- quan de temps se tarda en obrir una empresa, si un dia, una setmana o un mes, sinó quan de temps se tarda en tancar-la.
I d'això, malauradament, estem tenint notícies cada dia.

Per tant, la solució per a la crisi econòmica que patim, no vindrà tant d'una exempció de taxes o de tràmits administratius, com planteja la llei, sinó fonamentalment de la posada en marxa de mecanismes de finançament públic i de pagament a proveïdors.
I, en eixe sentit, la llei que s'acaba d'aprovar és curteta, es queda molt curteta.

A més a més, desconfiem del compliment d'esta per part d'un Consell que ha menyspreat els mecanismes que ja existixen per a donar recolzament als emprenedors, fins al punt d'ignorar-los en el projecte de llei.
Ja s'ha comentat.
Ho vaig dir jo en representació del meu grup en el primer debat de convalidació, si ja existix una plataforma!
, Emprenemjunts.
Però el Consell sembla que desconeix tot el que ja hi ha, fins i tot gestionat pel mateix Partit Popular; i vol fer taula rasa pensant que proposa ací una norma que va a sanar tots els mals de l'economia.
I no és així.
Sobretot no és així pels impagaments que arrossega, directament als autònoms, directament als emprenedors, el Consell del Partit Popular des de 2010, i que demostra que este govern no és de fiar per a les xicotetes i mitjanes empreses del País Valencià.

Per tot això, nosaltres ens hem abstingut.
I esperem que en propers debats es done una oportunitat al diàleg, al consens i a la millora, entre tots i totes, cadascú des de les seues posicions, dels textos normatius que esta cambra aprova.
Perquè, si únicament són d'una part, estarem fent un flac favor a la ciutadania del País Valencià.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Per part del Grup Parlamentari Compromís, l'il·lustre diputat Fran Ferri té la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Gràcies, senyor president.

Senyories, la nostra abstenció ha d'interpretar-se dins de la nostra línia de suport als emprenedors i el nostre rebuig que el Consell utilitze esta llei com a maquillatge; un maquillatge per a tapar un decret que suposava la sentència de mort -o que ha suposat la sentència de mort- del sistema sanitari i educatiu, universals i públics, en el nostre territori.

Volen maquillar la realitat; una realitat, com la de la seua política econòmica, que ha afonat milers d'emprenedors.
Amb la seua nefasta gestió, encara estan sense pagar, per exemple, totes les ajudes de 2010, com les d'emprenedors de base tecnològica.
Amb la seua subordinació a Madrid i la manca d'un finançament just, han pujat els impostos autònoms a nivell rècord a nivell de tot l'estat espanyol.

I vénen ací a parlar-nos de xifres, que hi han més autònoms que mai.
Miren, encara no han recuperat el nivell d'autònoms que teníem en desembre de 2011.
I, segons l'últim informe GEM -el més seriós i complet sobre emprenedors i, a més, independent- hi ha més emprenedors per necessitat; persones que han sigut acomiadades del seu lloc de treball i que només troben la via de l'emprenedoria com a una última eixida a la seua situació penosa.
Són, per tant, persones acomiadades que tenen molta menys formació i amb menys recursos econòmics inicials que mai.
Això vol dir més risc i més possibilitats que si l'activitat fracassa aquestes persones es quedaran sense res; perquè amb les seues polítiques, com he dit abans, no anem cap avant.

Amb esta abstenció volem denunciar això i volem renovar el nostre compromís amb les persones emprenedores, amb propostes concretes, entre elles la que vam registrar fa uns dies demanant a l'IVHSA que posara a disposició dels emprenedors i l'economia social tots els locals que té buits i sense ús.

En definitiva, des de Compromís continuarem treballant i aportant les nostres propostes, tot i que el Partit Popular i el Consell preferixen continuar d'esquenes a la realitat.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat Francisco Toledo té la paraula.

El senyor Toledo Lobo:

Gracias, presidente.

Acaban de desaprovechar una oportunidad.
Acaban de mostrar el desprecio al trabajo de la oposición.
Yo les pediría que reflexionaran un poco sobre el coste que tiene todo esto, cuando hay una posición predeterminada -seguramente desde antes de empezar el período de presentación de enmiendas- de que no, a nada de lo que digan apoyarlo; todo, no.

Porque voy a hacer un juicio de intenciones.
Yo creo que ustedes lo que querían desde el principio era que votáramos en contra.
De hecho, a nosotros…, hasta lo han dicho en esta trona, lo han dicho en dos ocasiones que hemos votado en contra de la ley, cuando la ley ni se había discutido.
Ya lo tenían tan reciclado en la cabeza que hasta dos de sus diputados lo han dicho y está grabado.

Mire, pues no.
Nosotros somos coherentes.
Y no vamos a votar en contra porque no hay nada grave en contra de los emprendedores.
Pero lo cierto es que tampoco hay mucho que los ayude, hay muy poquito.

No van a conseguir que votemos en contra.
Porque nosotros, precisamente, estamos en la cultura del emprendedurismo; y estamos por promoverla y estamos por llegar a grandes pactos en esto.
Y les tendemos la mano para que lo hagamos, más allá de esta ley que para poco va a servir.

Mire, esta ley tiene cinco capítulos: uno, definiciones, meras definiciones; dos, sustituye las licencias por declaraciones responsables.
En lugar de comprometerse a que la administración funcione más eficazmente y den las licencias más rápido, dice «no, no, una declaración responsable», con lo cual, acabará siendo todo declaraciones responsables, eludirá la responsabilidad, y los propios emprendedores son los que cargarán con toda la responsabilidad, dicho sea de paso.
¿Les parece bien?
Pues, adelante.

El tercer capítulo, la exención de tasas.
De pequeñas tasas, porque de todas las que hay ahí, ninguna llega ni a los cien euros.
Bien, bien está, una ayuda.
Es durante dos años, y bien está una ayuda.
Ahora, les puedo decir que nadie que vaya a emprender, por eso deja de emprender.
Esa es la segunda gran aportación.

La tercera, una coordinación extremadamente débil.
Tan débil que ignora a todos los agentes que están ya emprendiendo.

El capítulo V, el sistema educativo -como le he dicho- ha pasado de nada a intentar regular hasta cosas que incluso pueden ir en contra de la propia autonomía a través de la Agencia Valenciana de Evaluación y Prospectiva.

Y el anexo económico, un anexo económico escuálido, que además ustedes han recortado ya en un 20% antes de empezar, antes de aprobar esta ley.

Por tanto dígame, dígame qué aporta.
Las declaraciones responsables, las tasas y poco más.
Se ha desaprovechado una gran oportunidad.
La han desaprovechado ustedes.
Y, como digo, han demostrado el desprecio a todo el trabajo no hecho por la oposición, sino por la oposición con todos los agentes sociales con los que se ha hablado.

En este momento, con la que está cayendo, con la crisis tan terrible que tenemos en esta comunidad, mucho más grande que la del resto de España, gracias a sus diecisiete años de gobierno, es hora de que buscaran acuerdos en los temas que son importantes para el futuro; es hora que se plantearan las cosas con un talante positivo hacia la Comunidad Valenciana, y no como un mero posicionamiento político de decir, «no, la camiseta de emprendedores, de apoyar al emprendedurismo la queremos llevar solo nosotros, y cualquier cosa que digan, no, no, y no».
Mire, eso no es forma de luchar por el bien de esta tierra.
Nosotros nos hemos abstenido por esa razón, porque prácticamente no hacen nada por el emprendedurismo, cuando se podían haber hecho muchas cosas.
Porque han desaprovechado esa oportunidad.

Pero les digo más.
Más allá de este día, le tendemos la mano a que estemos permanentemente preocupados y ocupados por este tema, que es futuro.
Y todas las cosas que usted ha dicho, que pueden quedar para el desarrollo, nos pongamos ya.
Porque es que no solo no las han apoyado; es que no han hecho ni la más mínima intención de buscar un consenso en ninguna de ellas.
En ninguna.
Porque podían haber dicho: «Bueno, esta no, pero vamos a buscar una enmienda transaccional, y buscar otra reformulación para, bueno, nosotros también estar en ese carro.
» No, ni eso.
Ni eso.
Ha sido un gran ejercicio de desprecio el que ustedes han hecho.
De desprecio a la oposición, al trabajo que hemos hecho, y de desprecio a todos los emprendedores, porque estas propuestas vienen también de ellos.

Por tanto, reflexione y que esto le sirva de aprendizaje para futuras leyes.

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Toledo.
 (Aplaudiments)

En representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Vicente Betoret té la paraula.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

El nostre grup, com no podia ser d'una altra manera, ha votat a favor del text normatiu que s'ha presentat a debat en esta cambra, perquè considerem que és un bon text normatiu, perquè considerem que millora d'una manera substancial molts dels aspectes que aparegueren en el decret llei i, evidentment, també volem agrair als grups de l'oposició que, a pesar de les reticències i d'eixos prejudicis que a vegades tenen, com això de dir que «vostés no hagueren votat a favor d'un text que haguérem presentat mosatros».
Doncs mire, doncs, mosatros no som endevins, mosatros, si les esmenes que hagueren presentat vostés, que en este cas no ha segut aixina lamentablement, hagueren tingut el pes i hagueren tingut la qualitat, sense ànim de menysprear ningú, per a millorar en molt el text normatiu, doncs haguérem estat encantats d'incorporar-les.
Però és que no ha segut aixina.

Ja els he dit jo en la meua intervenció que moltes d'elles són xicotets matisos que perfectament encaixen en el desenvolupament reglamentari de la llei.
I en altres casos, és que van diametralment oposades al que és l'esperit de la llei.
En qualsevol cas, agrair-los que no hasquen votat en contra, i lamentar que hasquen perdut una oportunitat de posar-se al costat dels emprenedors d'esta terra.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Betoret.
 (Aplaudiments)

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre el corredor mediterrani, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 23.
250, BOC número 78)

El senyor vicepresident primer:

Passem al segon punt de l'ordre del dia, la presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre el corredor mediterrani, que presenta el Grup Parlamentari Popular.

Per a la seua presentació i defensa, té la paraula el representant d'eixe grup, l'Il·lustre diputat David Serra.

El senyor Serra Cervera:

Señorías, con la venia de la presidencia.

Señoras y señores diputados, hoy el Grupo Parlamentario Popular trae a estas Cortes una propuesta que no por ya debatida en reiteradas ocasiones deja de perder importancia, deja de ser necesaria, y debe de ser uno de los referentes vitales en materia de infraestructuras en la Comunidad Valenciana, como es el corredor mediterráneo.

El Grupo Parlamentario Popular ha querido traer hoy -y la casualidad ha hecho que coincida en el tiempo- la reivindicación, que es una reivindicación mayoritaria de la sociedad valenciana, con la acción de gobierno de los territorios implicados en el corredor mediterráneo.

Todos sabemos la reivindicación ya histórica de ese corredor desde Francia hasta Algeciras.
Todos hemos trabajado, y los grupos mayoritarios de una manera importante, para que eso sea una realidad.
Y hoy empieza a ser una realidad.
Hoy podemos hablar del corredor mediterráneo en mayúsculas.
Hoy podemos hablar del corredor mediterráneo, con un claro convencimiento de que es una infraestructura estratégica, necesaria y vital para el conjunto de España.
España necesita el corredor mediterráneo.
El arco mediterráneo necesita lógicamente el corredor mediterráneo, y la Comunidad Valenciana necesita de manera lógica el corredor mediterráneo.

Por eso, hemos pedido traer este debate de apoyo, de respaldo y de ánimo y de reconocimiento a todos aquellos que están haciendo posible el que ese necesario proyecto sea una realidad en un breve plazo de tiempo.

Hoy en el parlamento valenciano, donde estamos los representantes elegidos directamente por los hombres y mujeres de nuestra tierra, debatimos y traemos una propuesta a la que pedimos que todos los grupos se sumen y respalden, a la vez que hay cuatro presidentes autonómicos reunidos en Cataluña apoyando y respaldando este mismo proyecto y, a su vez, asumiendo las tesis, los compromisos y las acciones de trabajo que en este caso el colectivo Ferrmed ha hecho a lo largo de los últimos años.

Por eso, pedimos en nuestra proposición no de ley que haya un claro apoyo y reconocimiento al trabajo que se ha realizado hasta ahora por parte del Consell de La Generalitat y, cómo no, de la sociedad civil valenciana.
Ese impulso necesario de apoyo que hemos tenido de todo el conjunto de la sociedad civil, con un proyecto que era y es vital y necesario para nuestro crecimiento económico y para la sostenibilidad de los procesos y de las necesidades de transformación que tiene este territorio.
(Aplaudiments)

No podemos, señorías, no podemos entender el crecimiento sin el corredor mediterráneo.
No podemos entender la potencialidad de la Comunidad Valenciana y de todo el arco mediterráneo sin dicho corredor, sin dicha infraestructura, que va a estar al servicio de toda la sociedad.

Necesitamos tener -cómo no- nuestras infraestructuras al primer y al máximo nivel.
Necesitamos infraestructuras competitivas, necesitamos para nuestros sectores industriales, para nuestros sectores agrícolas, tener infraestructuras que nos hagan y nos garanticen ser competitivos.
Y tenemos que reivindicarlo.
Por eso, le pedimos en la iniciativa que hoy presentamos aquí, le pedimos al Consell de La Generalitat, le pedimos al gobierno del presidente Fabra que vuelva a insistirle al Ministerio de Fomento, como está haciendo de manera reiterada, y al Gobierno de España, que los compromisos adquiridos con el corredor mediterráneo sean una realidad en el plazo más breve de tiempo.
Y lógicamente que podamos estar hablando de las necesidades técnicas de un proyecto complicado, pero importante, en el cual en estos momentos hay un tercer hilo ferroviario, un tercer carril, que va a ser una realidad, y que le hemos pedido que pueda unir los nodos logísticos y los principales centros industriales de la Comunidad Valenciana con esa infraestructura.

Necesitamos, señorías, estar en Europa.
Necesitamos ser competitivos en Europa, y el corredor mediterráneo es el instrumento clave y necesario.
Y lógicamente, señorías, hoy venimos aquí y pedimos que en este caso estas Cortes le pidan al gobierno valenciano que continúe defendiendo e impulsando lógicamente lo que es el proyecto Ferrmed y lo que significa el corredor mediterráneo.

Y qué mejor momento de hoy, aquí, nosotros defendiendo y debatiendo eso y, a la vez, en una única estrategia común y conjunta, los presidentes de Cataluña, los presidentes de Baleares, de Murcia y de la Comunidad Valenciana, al lado de la sociedad civil, al lado del lobby Ferrmed, trabajando en la misma dirección.
(Aplaudiments) Ese es el camino, ese es el objetivo.
El Grupo Parlamentario Popular sabe muy bien lo que quiere con este proyecto.
Sabemos de las necesidades de nuestra tierra.
Sabemos de lo que significa el corredor mediterráneo.
Cuando decimos que la mitad de la población de España se ve afectada directamente por esta infraestructura, estamos hablando de algo que tiene suma potencia y que es importantísimo para nuestra tierra.
Cuando estamos hablando de más del 45% del PIB de nuestro país, estamos hablando de una infraestructura necesaria y que hoy tendría que estar más adelantada.
Y estamos hablando, desde el punto de vista del tráfico de las mercancías, de la mitad del tráfico que existe en nuestro país, señorías.

Hoy, desde la Comunidad Valenciana, reivindicamos una infraestructura, no para los valencianos, sino para todos los españoles.

Hoy, desde aquí estamos reivindicando una infraestructura necesaria para el conjunto de la sociedad, porque el corredor mediterráneo -como he dicho al principio de mi intervención- es necesario, es fundamental, y es esencial para España.
España necesita el corredor mediterráneo, y es un logro el que en estos momentos digamos claramente que contamos con el apoyo del Gobierno de España, reiteradamente manifestado por la ministra de Fomento, que contemos con el apoyo de la Unión Europea, que ya se ha manifestado respaldando este proyecto como estratégico, y que aquí, los ciudadanos de la Comunidad Valenciana seamos capaces de llegar a situaciones de apoyo, de unanimidad y de consenso, como lo ha hecho la sociedad valenciana.
(Aplaudiments) Y lo decimos alto y claro, señorías, alto y claro.
La sociedad civil valenciana se ha organizado en torno a este proyecto, y lo ha hecho porque es necesario, porque sabemos lo que nos jugamos, porque no podemos quedarnos descolgados de un proyecto necesario y vital para España, como es el corredor mediterráneo.
Si este proyecto se ejecuta, si este proyecto llega a tiempo, si este proyecto funciona bien, a España le va a ir bien, gracias al corredor mediterráneo (aplaudiments) y esa es la grandeza, señorías, esa es la grandeza de lo que estamos defendiendo hoy aquí.

Nuestro compromiso excede a nuestro territorio.
Nuestro compromiso no es pensar que entrará un tercer carril, una tercera vía, y en su día el corredor mediterráneo en pleno funcionamiento por el norte de la comunidad y saldrá por el sur.
No, no, no, no.
Nuestra visión es saber que vamos a ayudar desde la Comunidad Valenciana a fortalecer un proyecto económico para toda España y que nuestros productos, nuestros agricultores, nuestros industriales estarán en tiempo récord y competitivo en el centro de Europa, siendo más fuertes nosotros y dando más posibilidades a todos los territorios del arco mediterráneo.

Tenemos necesidades históricas de conexión con Europa.
Tenemos malas comunicaciones ferroviarias, históricamente con Cataluña.
Y eso se tiene que subsanar.
El corredor mediterráneo subsana y devuelve a esta tierra unos niveles de comunicación que siempre debió de tener y que a lo largo del paso de los años fuimos perdiendo en inversiones, en lo que eran infraestructuras ferroviarias, en este caso, con Cataluña y con la frontera francesa.

El corredor mediterráneo es una esperanza para la Comunidad Valenciana, para Murcia, para Cataluña, para Andalucía, para todo el arco mediterráneo, señorías.
Pero, hoy, tenemos la ocasión de decir de una manera clara e intentar que de una forma unánime le digamos a la sociedad valenciana que aquí los representantes de nuestro pueblo lo tienen muy claro, y que lo que hoy necesita la Comunidad Valenciana es consenso, es acuerdo y respaldo a las políticas que el presidente Fabra está impulsando desde el Consell para que sea una realidad, en el plazo más breve de tiempo, el corredor mediterráneo.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Serra.

A esta proposició no de llei hi ha una esmena presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la seua defensa, té la paraula l'il·lustre diputat Francesc Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Mire, senyor Serra, la casualitat ha fet que hui, efectivament, estiguen reunits els presidents de l'arc mediterrani, però també la casualitat ha fet que hui estigueren reunides les tres baronesses i el senyor Monago defensant el corredor central.
Jo espere que siga casualitat que la ministra Ana Pastor estiga en la reunió de la defensa del corredor central i no en la que està el president Fabra.

De totes formes, senyories, la consecució que el corredor mediterrani haja estat inclòs com a prioritari, dins de la xarxa transeuropea de transports, ha estat el fruit, efectivament, de l'esforç del Govern d'Espanya en els darrers anys, de La Generalitat i de tota la societat valenciana -com s'ha dit.

Estes Corts, i, a més, en més d'una legislatura i en més d'una ocasió, s'han expressat per unanimitat a favor d'este corredor.

A banda del posicionament favorable d'Europa, entre 2004 i 2011 el Govern d'Espanya va invertir més de deu mil milions, i, hui, més de 430 quilòmetres estan en servei, encara que també és cert que als pressupostos generals de l'estat de 2012 les inversions per al corredor mediterrani han passat de 601 a 322 milions, 279 milions menys que en 2011.

L'eix mediterrani, senyories, necessita d'una aposta decidida i irreversible per banda del govern, tal com sí que reconeix la proposició no de llei del Partit Popular als seus punts 2 i 3, i ja ens ho ha exigit el comissari europeu de transports.

I és per això que hem d'exigir al Consell que recapte del Ministeri de Foment -i ahí està una de les nostres aportacions en l'esmena- un augment significatiu en les partides pressupostàries dels pròxims exercicis que possibiliten complir amb els terminis i aixina no perdre les ajudes europees.

Però, també ha de tindre clar que el tercer carril ha de ser una solució de caràcter provisional, únicament provisional.
I eixe és un aspecte també de la nostra esmena.
Una solució, senyories, que no s'eternitze i faça que es deriven recursos econòmics estatals cap al corredor central.
El tercer carril ha de ser -com deia el passat dissabte Pro AVE- l'antesala a un projecte de gran transcendència per a l'economia espanyola i valenciana, com és el corredor mediterrani.
Però, únicament l'antesala perquè el que és en realitat irrenunciable per a tots nosaltres és el corredor mediterrani.

Som conscients de la situació econòmica i, si el tercer carril -tal i com s'ha promés- no significa cap frenada al corredor mediterrani, i ens permet obtindre beneficis de l'ample europeu per al tràfic de mercaderies en 2015 per a València, sobretot per al port de València, i, en 2016, per a Alacant, encara que no siga l'òptim ni la solució definitiva, pot ser un avanç, sempre que el Ministeri de Foment no faça d'esta promesa com ha fet amb la promesa de licitar l'AVE València-Castelló el passat mes de maig i que no s'ha complit.

S'ha calculat que este projecte pot suposar -el tercer carril- la reducció d'uns tres cèntims per quilo de mitjana del cost de transport dels productes agrícoles valencians, l'estalvi de fins un 30% del cost del transport dels productes industrials valencians i la reducció de fins 300 euros per unitat del cost de transport dels cotxes fabricats en Ford Almussafes.

El tercer carril, senyories, pot ser la solució en trams de baixa densitat -ho he dit ja alguna volta-, de circulació, o en trams on no càpiguen les dos dobles vies.
I, per tant, van a trobar-se punts complicats en els 557 quilòmetres que es proposen entre Castellbisbal i Alacant.
Este fet, sabut i conegut, no pot servir, de cap manera, de cap manera, com excusa per a l'incompliment de terminis que arrosseguen, a més, al retard del projecte global i important per a esta comunitat, com és el corredor mediterrani que -repetisc- és l'objectiu fonamental.

Al ple del passat 20 de juliol de l'any passat, un ple extraordinari que es convocà, tots els grups d'esta cambra vàrem donar el nostre suport al corredor mediterrani.
¡Tots!
Qualificat en aquell acord con un eix solidari, estratègic, integrat, transversal, col·laborador amb els agents econòmics i prioritari per a la Comunitat Valenciana.

Amb l'acord o no d'avui creguem que no ha de perdre's l'esperit del 20 de juliol i hem de continuar exigint al Govern d'Espanya -tal i com demana el Grup Socialista en la nostra moció- les consignacions econòmiques necessàries per culminar el corredor en tota la seua extensió, des d'Algesires a la frontera francesa, dins dels terminis previstos.

Espere, senyories, del Grup Popular, espere, senyor Serra, que el Grup Parlamentari Popular abandone per una vegada el no pel no i comprenga que no es pot renunciar al corredor i que el tercer carril que avançaria a terminis -potser que avançaria a terminis- ha de ser una solució -repetisc- única i exclusivament pro-vi-si-o-nal.
L'objectiu és el corredor mediterrani.

Per tant, espere que el Grup Popular en estes Corts, a la Comunitat Valenciana, espere i desitge que siga capaç de plantar cara i respondre als moviments d'altres líders i lideresses del mateix partit que -repetisc, com he dit al principi de la meua intervenció- hui també estan al temps reunits a Extremadura defensant el corredor central.
I allí està la ministra Ana Pastor, i la ministra Ana Pastor no està a Catalunya en la reunió de presidents que defensen el corredor mediterrani.

Per tant, espere que -repetisc- siguen valents i que planten cara perquè el corredor mediterrani és un objectiu fonamental -com s'ha dit- per a la nostra comunitat.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Signes.

Per acceptació o no de l'esmena, per part del Grup Parlamentari Popular, senyor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Senyories.

Amb la vènia de la presidència.

Senyor Signes, en este torn li anuncie que el Grup Parlamentari Popular va a acceptar el que vosté incorpora a la nostra proposició no de llei.
I això va molt més enllà de l'esperit del 20 de juliol de l'any passat.
Això és un compromís de futur en una infraestructura necessària, reivindicada i reclamada pels governs del Partit Popular en esta comunitat autònoma des de fa molts anys perquè és necessari, és de justícia i és una cosa que necessitem mosatros i el conjunt dels espanyols, senyories.
(Aplaudiments) Per això anem a fer-ho.

Vosté ha vingut i ha dit que vol que en la proposta que mosatros hem fet reconeguem el treball d'altres governs.
Ho reconeixem, es governs d'Espanya han treballat perquè aixina siga, governs del Partit Socialista i del Partit Popular.
¿Per què?
Perquè Espanya necessitava tindre infraestructures competitives i de primer nivell.
I anem a acceptar-ho.

I vosté demana en la seua proposta que en els propers exercicis pressupostaris hi hagen partides importants determinades i dedicades al corredor mediterrani.
I mosatros també ho demanem i el Govern d'Espanya s'ha compromés -ahir mateixa la ministra de Foment-, anunciant que el corredor mediterrani en l'any 2013 tindrà un gran finançament en els pressupostos de l'estat.
(Aplaudiments) Per tant, anem en la mateixa direcció.

I vosté parla del tercer carril, del tercer fil ferroviari provisional.
És que és una antesala, és que és un primer pas, però és una necessitat que la societat civil de la Comunitat Valenciana, els nostres teixits empresarials han reclamat que el port de Valencià, que el port d'Alacant, que el port de Sagunt, que el port de Castelló, que estiguen en situació de ser competitius, que puguen estar lluitant de veritat perquè eixes infraestructures servisquen al conjunt de la societat.

Per tant, al Grup Parlamentari Popular -i ho dic alt i clar- no li cauen els anells de sumar i unir voluntats, perquè la nostra vocació és el consens i l'acord.
El corredor mediterrani és de tots i és per a tots.
El corredor mediterrani no té una vocació valenciana, té una vocació espanyola i europea.
¡I s'ha d'entendre aixina!
Qui no ho veja aixina no entén el que significa el corredor mediterrani.
Espanyola i europea és la vocació.
(Aplaudiments) I mosatros ho acceptem.

Estem satisfets que els socialistes valencians donen un pas al front en esta matèria i anem de costat, anem tots arrimant el muscle en la mateixa direcció.
És el que és necessari, és el que vol la societat, és el que necessitem, i hui és la resposta que la societat civil està esperant de mosatros.
L'altura de mires i els principis deuen estar sempre acompanyant les grans decisions polítiques.
Hui està el president de La Generalitat, el president Fabra assegut amb el president Mas, amb el president de Múrcia i amb el president de Balears, lluitant i defensant una cosa estratègica per als nostres territoris i per a Espanya.

I jo, hui, li ho dic: estic satisfet que el Grup Parlamentari Socialista se sume, assumisca el que mosatros diem i ho vullga enriquir perquè tots podem aportar en una matèria com són les infraestructures estratègiques.

Hui, la societat valenciana espera que ací tinguem, com a mínim, el mateix nivell d'acord i de consens que té el carrer al voltant del corredor mediterrani.
No s'entendria d'una altra manera, que se vullguera utilitzar una infraestructura com esta de confrontació política.
Estes infraestructures són elements d'unió.
Estos projectes deuen unir els partits polítics, les organitzacions socials, com han fet en el carrer, i treballar en una mateixa direcció.

Per tant, el Grup Parlamentari Popular, en este torn que és per a dir si acceptem o no, ho acceptem i estem satisfets que vostés, els socialistes valencians, es posen al costat de La Generalitat, al costa del president Fabra i al costat del Partit Popular per a impulsar este projecte.

Moltes gràcies, senyories.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Serra.

¿Grups que no han presentat esmenes?
Té la paraula, en primer lloc, el representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Ens trobem davant una nova proposició no de llei que, com tantes altres, és una proposició no de llei de cara a la galeria, perquè simplement es tracta de fer dos coses molt senzilles que, a més, són prou innecessàries: la primera, recolzar decisions que ja estan preses a un altre nivell en el govern de Madrid i, la segona, és també de tractar de convéncer la parròquia d'aquelles coses que no estan massa clares de la decisió que s'ha pres, eh?
Decisió, la d'iniciar la construcció d'un tercer carril d'ample europeu i invertir 1.
200 milions d'euros.

I, clar, això està lluny de les pretensions del lobby i, per tant, cal fer alguna cosa perquè no es note massa que estem renunciant al que està demanant-nos Ferrmed, que són realment.
.
.
, sembla que són els que manen ací.

Mire, no podem recolzar esta proposició no de llei.
Lamentem de deveres moltíssim el trencament del consens que en algun moment s'ha aconseguit, però hem d'insistir en la nostra posició: corredor, sí, però així, no.

I no és un capritx, hi han molts seriosos problemes de fons en el que estem parlant.
En primer lloc, en el com.
Com van a fer-ho, açò?
La famosa col·laboració esta publicoprivada, este eufemisme que acaba sent una privatització no sé si massa encoberta.

Mire, deixa molt dubtes sobre la gestió posterior i, a més, demostra les falsedats de les concessions econòmiques sobre les quals recolzen les seues decisions polítiques.
Estem davant de retalls brutals en la despesa pública i serveis socials per a reduir el dèficit públic.
Per tant, què estem parlant, d'un problema de fons?
O simplement és un problema comptable?

Perquè resulta que el govern no pot endeutar-se per a finançar infraestructures, però no hi ha cap problema en deixar que s'endeute una empresa, o un conglomerat d'empreses, per a finançar les mateixes infraestructures a compte de l'estat.
Bé, açò, a què estem jugant?
Ens prenen per ximples a la gent, o què?

La segona, el què.
De nou, s'opta per infraestructures costoses i innecessàries.
Cap un tercer carril d'ample europeu?
Mire, a curt i a mitjà termini, no, en absolut; té un cost desproporcionat respecte als seus pretesos beneficis.

Si tinguérem la doble via, començant per acabar el famós tram d'Alcanar-Tarragona, que ja seria hora, i després, prolongar eixa via cap al sud, a València, millorant-la amb els mitjans de senyalització i de seguretat pertinents, podíem tindre doble via amb trens de velocitat.
.
.
, amb capacitat de velocitats mitjanes superiors a 170 quilòmetres/hora i puntes properes als 250 quilòmetres/hora, una capacitat de tràfic de trens de 350 combois al dia en cada direcció.
I això és rendible i és compatible, i tindríem viatgers de llarga i mitja distància i de rodalies, que per a vostés no existixen, i de mercaderies, i resolts sobradament no sols la demanda que existix ara, sinó també absorbiria una bona part dels tràfics futurs.

Les noves vies només s'han de construir en funció del creiximent futur de la demanda, i no posar el carro davant dels bous, que és el que està fent-se sistemàticament, perquè les noves infraestructures també condicionen les existents i, en definitiva, suposa una despesa innecessària.

També, perquè els nous mitjans moderns permeten transitar per vies de diferent amplada amb una inversió molt reduïda; de fet, els combois moderns que hi han hui en dia ni tan sols s'han d'aturar per a canviar d'ample de via.
Per a què necessitem una altra via, un tercer fil?
Quina necessitat, quan tenim el doble carril encara per acabar?

Perquè el que ens proposen no és una inversió en ferrocarril, és generar un negoci substanciós per a les grans empreses constructores, a costa de l'erari públic, amb l'excusa del ferrocarril.

Aquestes inversions no es justifiquen ni tan sols per a la creació de llocs de treball, perquè es creen.
.
.
, la quantitat de llocs de treball són irrisòries, els que es creen, en funció del cost enorme de la despesa que va a fer-se.

Clar que cal invertir en ferrocarril, per traure camions i cotxes de les autovies, per passar del 4% de tràfic de mercaderies al 16% que hi ha en Europa, per disminuir la dependència energètica i combatre el canvi climàtic.
Però això no és el que han vingut ací a proposar.

Hem invertit milers de milions d'euros per resoldre un problema històric de dèficit d'infraestructures, i l'actual crisi ens ha demostrat de sobra que s'ha invertit probablement en excés però, sobretot, molt malament.
I mentres persistisquen en l'error, no compten amb nosaltres.

El pitjor de tot és que l'altíssim cost d'esta política errònia no el pagaran ni vostés ni els beneficiaris directes de les adjudicacions.
L'acabaran pagant, com sempre, els de sempre, treballadors, dones, pensionistes, dependents i xicotets empresaris.

Acabe amb el que he dit abans, corredor, sí, però no d'aquesta manera.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Torró.

Per part del Grup Parlamentari Compromís, il·lustre diputat Enric Morera, té la paraula.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

La veritat és que esta proposició no de llei sí que és oportuna perquè està situada en un dia on n'hi ha una gran activitat respecte al corredor mediterrani.
I, davant això, he vist que la postura del Partit Popular, doncs, és un nou brindis al sol que no aporta realment massa al debat substantiu important, en el qual, efectivament, ens juguem molt, ens juguem molt la nostra economia productiva, el nostre benestar i, per tant, açò s'ha de tractar amb molt de rigor.

M'ha alegrat que el senyor David Serra, en nom del Partit Popular, diguera que necessitem, nosaltres i el conjunt dels espanyols, esta infraestructura.
La pregunta és, senyor Serra, si això ho sap la ministra de Foment.

La ministra de Foment del Partido Popular, senyora Ana Pastor, que hui clausura la jornada dels governs d'Extremadura, d'Aragó, de Madrid, el Ten-T Priority Projects 16, que sí que estarà ahí recolzant, com ha recolzat des d'un primer moment la via central, sap si esta infraestructura és necessària per al nostre país, per a la nostra terra i per a l'estat espanyol.
Ho sap la ministra?
Perquè si ho sap, de què va?
Per què ens torna a discriminar als valencians en decisions estratègiques concretament en pressupostos generals de l'estat?
Jo crec que vostés han de ser primer valencians, i no del PP.

Perquè si està en qüestió el que vosté ha dit molt encertadament, vostés han d'alçar la seua veu defensant els interessos del poble valencià, que són, com vosté ha dit, del conjunt d'este estat.

Però resulta que la seua ministra està hui defensant el corredor central.
Ja va fer el ridícul en el Consell de Ministres de Foment, sent l'única de tota Europa que va votar a favor del corredor central, en contra del que estem defensant ací.
Per tant, el que hem de demanar és molt de rigor, molta claredat i deixar-mos de falses expectatives.
Perquè vosté ha dit: «Hoy empieza a ser una realidad.
» Jo m'he alegrat, he dit: «Ei, mira, estupend, hoy va a ser una realitat.
» Doncs, per desgràcia, no.

I sap per què no és una realitat?
Perquè, efectivament, els pressupostos generals de l'estat del 2012 del Partido Popular discriminen el nostre poble, discriminen la infraestructura del corredor mediterrani.

I això ho sap vosté, perquè la setmana passada li vaig presentar una esmena, que no he vullgut repetir ací per prudència, que demanàvem una cosa tan senzilla com que el corredor mediterrani tinga la mateixa dotació en pressupostos generals de l'estat d'ara que la que té l'AVE a Galícia.
I vostés van votar en contra d'esta esmena.
No defensen els interessos valencians.
I no l'he volguda presentar, perquè hem de mantindre la unitat d'acció d'estes Corts i d'esta societat per a una infraestructura que és clau i que el Partido Popular d'Espanya està radicalment en contra.

I, mire, li diré més.
Fets i no paraules.
No brindis al sol i declaracions que no porten a ningun lloc, sinó fets.
Els fets són els següents.
.
.
, i li faig una pregunta concreta: el govern valencià ha demanat ja diners a la Unió Europea per a començar a tindre suport a la redacció dels projectes de redacció, d'acord amb la decisió de l'any passat?
No, no, és que no passen per Espanya!
És que són.
.
.
, escolte, miren (inintel·ligible) .
.
.
vosté, decisió de la Unió Europea per a reclamar fons directes de les comunitats autònomes.
No cal passar per Espanya.
No cal passar pel govern central.
Ací està la decisió, li la puc donar al seu d'això.

Segona qüestió.
Vostés han cridat a capítol i els han recriminat, al senyor González Pons, al senyor Gerardo Camps, a la senyora Belén Juste i tants altres, com el senyor.
.
.
-Urriarte li diuen?
, aquell que es va.
.
.
el senyor Nacho Uriarte, li dien, Uriarte?
, jo no sé.
.
.
eixe diputat valenciano que mos ha fet.
.
.
(veus) que mos ha fet la risa, president de la comissió de seguretat vial, que el van agafar amb unes copes de més, no sé ni el nom, perquè per ací ni apareix- vostés els han cridat a capítol?
Perquè han votat en contra de les nostres esmenes demanant inversions, han votat en contra dels interessos del poble valencià.
Les esmenes de Compromís al Congrés dels Diputats, les han votades en contra!
Fets i no paraules.

Si continuen amb els brindis al sol, sense cap rigor, perquè vostés ni han demanat a la Unió Europea diners per a redactar els projectes, han votat en contra de les esmenes de Compromís al Congrés dels Diputats i la seua ministra, senyora Ana Pastor, està defensant el corredor central, doncs, sap què passa?
Que tot això és un govern que no inspira confiança i la prima de risc s'incrementa, perquè des d'Europa, des d'Europa no entenen un govern insolvent, com el seu, que està portant les inversions, no a l'economia productiva, no a les infraestructures per a eixir d'esta crisi econòmica.
.
.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaja concloent.

El senyor Morera Català:

.
.
.
sinó a l'AVE a Galícia.
N'hi han eleccions a Galícia?
Un govern tan insolvent fa que l'economia trontolle i el nostre benestar isca perjudicat.

Per tant, menys brindis al sol.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies…

El senyor Morera Català:

…més rigor i posem-nos en la faena, perquè amb declaracions d'estes no farem res, mentres la seua ministra està en contra dels interessos estratègics.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
del poble valencià.

El senyor president:

Senyors diputats.
.
.
, sí?

Senyor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Amb la vènia de la presidència.

Senyories.

Senyor Morera, després de la seua intervenció, jo pensava que anava vosté a votar a favor de la proposta que ha fet el Partit Popular.

Però, clar, l'he sentit, i hi ha hagut un moment que dic: no val la pena contestar.
Però jo crec que per decor ja no del nostre grup parlamentari, sinó de la institució en la qual estem, que vosté vinga i parle de brindis al sol després del que ha dit i que vosté parle de tindre rigor després del que ha dit ací?
Jo crec que a vosté i al seu grup parlamentari els deuria caure, una vegada més, la pancarta i deurien demostrar el que n'hi ha darrere de la pancarta, que és no defensar els interessos dels valencians i, una vegada més, donar l'esquena a les necessitats d'esta terra.

Vosté ve i diu ací.
.
.
, mire el rigor amb què vosté treballa, i el seu grup parlamentari, que diu: «El que hi haja per a l'AVE de Galícia que se pose per al corredor mediterrani.
» I què té a vore una infraestructura amb una altra?
I què té a vore 300 quilòmetres amb 1.
200 quilòmetres?
Però vosté com treballa?
On treballa?

Vosté ve i diu que el govern valencià no demana els fons a Europa per a un projecte que va a pagar el ministeri i el Govern d'Espanya, on Europa ja ha dit que va a recolzar el projecte que el Govern d'Espanya ha defés i que s'ha aprovat en Europa.
És que vosté no és que no tinga rigor, és que no té cap credibilitat.

I vosté mos diu a mosatros ser valencians abans que del PP?
Vosté mos diu a mosatros ser valencians, però quina broma és esta?
Però quin acudit està contant vosté?
(Aplaudiments) Que la gent sap vosté qui és!

Mire.
.
.
mire, senyor Morera, hui, vosté no té memòria.
Vosté no s'enrecorda quan vosté fea campanya, i dia que vosté era el convergent de la Comunitat Valenciana.
I el senyor Mas, que hui està reunit amb el president Fabra, -president de la comunitat de Catalunya, vosté era el seu soci electoral, perquè en eixos moments vosté era de centre dreta, ara la cosa ha canviat un poquetet, ara ahí n'hi ha més cosa-, doncs, hui, el seu candidat en Catalunya, amb el nostre president, el seu també, amb el de tots, està treballant en este projecte.

La ministra de Foment, ahir, ahir, no fa un any, ni fa deu anys, ahir, en Barcelona, en la terra eixa que a vosté tan.
.
.
com li diria, que tan a gust se troba, que tan representat se troba, en Barcelona, digué alt i clar, sí al corredor mediterrani i sí a compromisos pressupostaris.
(Aplaudiments) Eixa és la realitat.
Eixe és el rigor.
I vosté ve ací a dir que el Govern d'Espanya diu que no?
Vosté falseja una vegada més la realitat.

Però, mire, vosté pot dir el que vullga, que més mos dóna, senyor Morera!
Que més dóna, si al final la societat valenciana s'ha posat d'acord.
La societat valenciana ho té molt clar el que significa el corredor mediterrani.
Vostés no ho tenen clar.
Vostés igual diuen que no a l'AVE, que sí al corredor mediterrani, no saben les diferències que n'hi han, ho veuen tot igual.
.
.
Vostés estan barrejats d'una manera que hui no s'entera ningú de la proposta que vostés volen fer ací.
Vinga i puge i diga si està a favor del corredor mediterrani, vote, que mosatros li hem dit al Partit Socialista que estem disposats a arribar a acords.
Clar que sí!
I a vostés també.

Però que vosté parle de rigor, senyories, que vosté vinga a parlar-mos de rigor, que el Govern d'Espanya no recolza este projecte i resulta que ahir la ministra en Barcelona recolza el projecte amb Ferrmed.
I hui el president (aplaudiments) de la Comunitat Valenciana, el president de Múrcia, el president de Balears i el president Artur Mas, que ha segut el seu soci electoral tantes vegades, estan dient el mateix.
És que és increïble, és que és increïble!
I al final, els dóna igual dir tres que vint-i-tres.

Vostés pugen i hui l'eslògan és dir: «Anem a pegar-li al PP, perquè la proposta és del PP.
» I si haguera segut un altre, també ho farien aixina.
Però eixa és la seua manera de treballar.
I els ciutadans de la Comunitat Valenciana no volen eixa manera de treballar.
La gent ací vol estabilitat, la gent ací vol seguretat i la gent ací vol que el corredor mediterrani siga una realitat.

I jo li dic: isca vosté al carrer i diga a tots els sectors productius que vosté no està a favor del tercer carril com a manera d'eixir ja d'una situació d'incomunicació amb Catalunya i amb Europa, que ens fa falta de manera immediata.
Puge ací i diga que no està d'acord.
I si està d'acord amb el corredor mediterrani, té una opció ara, que és dir sí a esta proposta.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Serra Cervera:

.
.
.
que va a eixir amb una majoria molt important d'estes Corts i possiblement amb molts pocs vots en contra.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Serra.
(Aplaudiments)

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Senyor Serra, fets i no paraules.
I els fets és que vostés han votat a les esmenes de Compromís que demanàvem inversió per a enguany per al corredor mediterrani, els seus diputats, els diputats del PP, que no defensen els interessos valencians.
Perquè sap què passa?
Que els valencians estem farts que mane el PP o el PSOE, sempre, els discriminats, els valencians.

Sap vosté la liquidació del pressupost de l'any passat, del pressupost general de l'estat?
És que els números canten.
De la inversió prevista per a la nostra terra, de 1.
437 milions d'euros del Ministeri de Foment, només se'n van invertir 593, el 41%.
I dels que haurien d'haver figurat en els pressupostos actuals, 500 milions d'euros menys previst en el pressupost del Partit Popular.
Això és discriminació.
Això és que no estan a l'altura de les circumstàncies.
Per això l'atur a la nostra terra és tan alt.
I per això vostés, ni el PP ni el PSOE defensen els interessos del poble valencià.
Sempre discriminats.
I ahí estan els números d'atur, de marginació i d'empobriment de la nostra terra.

I ara, al 2012, que no n'hi ha pràcticament partides per al corredor mediterrani, eixa infraestructura tan necessària, vostés tomben les esmenes de Compromís al Congrés dels Diputats.
Vostés no defensen els nostre interessos.
I per quina raó de tres mos tindríem de fiar d'una ministra que ve ací a fer un brindis al sol, com vostés amb esta proposta, un nou brindis al sol, i està hui defensant, com a defensat a la Unió Europea, el corredor central?

Sap vosté el que li va dir el comissari Siim Kallas a la ministra i el que ha dit?
Que Espanya ha de concentrar inversió en infraestructures que aporten valor afegit.
I va fer una defensa del corredor mediterrani, cosa que el govern del Partit Popular no està fent.
Fets i no paraules.

I, per altra banda, siguen rigorosos.
N'hi ha una decisió de la Unió Europea de la qual el govern valencià podia haver demanant finançament ja per als estudis preliminars del corredor mediterrani.
I estic convençut que no ho han fet, malgrat que jo els ho vaig advertir.
Ja ho mirarem això, però podien anar directament.

Per tant, rigor, menys brindis al sol, menys folklore i més realitats.
I la realitat és que ens juguem, efectivament, el corredor mediterrani de mercaderies, de mercaderies, que és necessari, perquè tenim ahí decisions importants, com l'eurovinyeta i el tràfic de mercaderies cap al nord.

Però el problema és que no generen vostés cap confiança, que el seu govern en sis mesos ho ha fet tan rematadament mal que no n'hi ha confiança.
Quina confiança pot donar un govern, vist el que hem vist de l'AVE?
Efectivament, nosaltres no érem partidaris de fer el que han fet amb l'AVE, perquè considerem que n'hi han infraestructures més prioritàries i més útils.
I ara anem a fer un AVE per Zamora cap a Galícia?
N'hi han eleccions a Galícia?
Serà útil?
Si només la línia Lyon-París porta més passatgers que tots els AVE i tot el dineral que s'han gastat.
I aixina és com està Espanya, hipotecada fins a les celles.
Que la portada hui del diari Libération és: «SOS España» Ahir, els seus ministres demanant ajuda, perquè s'han gastat els nostre diners en juergues, en saraus i en infraestructures improductives, com la que vol fer la seua ministra del Partit Popular, la senyora Ana Pastor.
No serà el moment de dir prou ja?

Perquè vostés fan disparar la prima de risc.
La desconfiança que vostés generen està fent que en estos moments la situació econòmica de la nostra terra siga un autèntic caos.
I vostés continuen impassibles el ademán, amb brindis al sol i donant suport a infraestructures que no toquen.
No generen cap confiança en els sectors productius.
Clar que el nostre grup està per l'economia productiva!
I l'economia productiva necessita infraestructures productives i útils per a l'economia productiva, com el corredor mediterrani.
Estiguérem molt abans que vostés, molt abans, però volem, volem mantindre la unitat, que és fonamental, perquè el que es pretén des del poder central és que els valencians ens dividim en la reivindicació d'una infraestructura molt útil, perquè si no, se n'anirà la Ford i.
.
.

Després, el discurs anticatalanista que vostés estan ressuscitant, el discurs que vostés estan.
.
.
, alerta, alerta!
Perquè sap el que va dir la senyora Ana Pastor ahir en això de logística?
Que la primera infraestructura que tindria connexió del corredor mediterrani -va dir la seua ministra- és el port de Barcelona.
I el de València?
I el d'Alacant?
Vostés, vostés no estan fent el que toca.
Jo, de vostés, haguera cridat a capítol els diputats del PP que van votar en contra del corredor mediterrani.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
i els haguera sancionat per votar en contra dels interessos estratègics del nostre poble.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Acabat el debat, anem a passar a la votació.
Comença la votació.
80 vots, sí, 6 abstencions i 5 no.
Queda aprovat el segon punt de l'ordre del dia.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre l'inici urgent del procés de licitació per a la venda de l'empresa Ciutat de la Llum, SA, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 13.
237, BOC número 54)

El senyor president:

Tercer punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre l'inici urgent del procés de licitació per a la venda de l'empresa Ciutat de la Llum, Societat Anònima, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Per a la presentació i defensa, té la paraula la representant del Grup Parlamentari Socialista, la diputada senyora Eva Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Buenos días.

Señor presidente.

Señores diputados.

Han pasado ya seis meses desde que la consellera Johnson anunciaba a bombo y platillo -hasta luego, señora consellera, veo que le interesa-.
.
.
, han pasado ya seis meses desde que la consellera Johnson, cuando aún era portavoz del gobierno valenciano, anunció una revisión de la política de grandes eventos -otra gran mentira, otro gran engaño del gobierno del presidente Fabra-, entre las que se encontraba el plan de externalización del complejo Ciudad de la Luz para privatizar su gestión, a través -en aquel momento no sabían la fórmula- bien una venta, bien un arrendamiento con opción a compra.
Justificaban esta decisión en un ahorro de 6 millones de euros.

En aquel momento, este grupo parlamentario entendió prioritaria esta actuación para evitar seguir enterrando el dinero de todos los valencianos en esta empresa ruinosa, y por eso presentamos esta proposición no de ley, con varios objetivos.

El primero de ellos para que se comenzara de manera urgente la licitación de este proceso.
También pedíamos y seguimos pidiendo que el proceso fuera totalmente transparente y con cumplimiento estricto de la ley de contratos del sector público, algo que parece ajeno, en muchos caos, a La Generalitat.

Pedíamos también que se prohibiera en ese pliego cláusulas de confidencialidad, esas en las que los miembros del gobierno se amparan para no ser transparentes y para continuar siendo opacos.
Y además, pedíamos que se adjudicara a una empresa solvente, tanto desde el punto de vista técnico como desde el punto de vista económico, para que los pagos que se hicieran derivados de esta venta o de este arrendamiento con opción a compra se llevaran a cabo de manera inmediata y no a través de fórmulas opacas.
Ejemplo, Terra Natura, a cambio de entradas a parques temáticos.
Esto es lo que pretendíamos evitar.

Pues bien, desde aquel anuncio, como todos los que hace la consellera Johnson -que son muy ocurrentes, pero poca cosa más; aún estamos haciendo el ridículo pensar que una empresa viniera a invertir en Eurovegas en Oropesa-.
.
.
(Aplaudiments) Pues bien, lo único que sabemos seis meses más tarde es que los valencianos nos hemos gastado ya 60.
000 euros en contratar con una empresa para que busque interesados en comprar y en quedarse esta herencia envenenada.

Así que parece que el gobierno no parece tener prisa por quitarse de las manos esta infraestructura, porque han dado seis meses a esta consultora, con una prórroga de dos meses más, en total ocho, para que encuentre un gestor para los estudios audiovisuales.

Y así lo decía textualmente el director de Ciudad de la Luz, José Antonio Escrivá, que allá por febrero, dos meses después del anuncio de la consellera, decía: «Que sí, que Ambers -que es el nombre de la empresa- se tomará con calma unos meses -como ya hicieron con Terra Mítica- para concretar las condiciones con los posibles compradores, sin prisa.
»

Y miren, la situación de la Comunidad Valenciana ya no permite más calma, porque mientras nos están pidiendo calma, porque mientras el presidente Fabra se va avergonzando, él sigue recortando en políticas de sanidad y de educación, sigue sin pagar los 450 millones en medicamentos, sigue sin pagar los 4.
000 millones a todos los proveedores que debemos -que somos la comunidad más morosa de todo el estado español-, en definitiva, sigue arruinando a todos los valencianos y valencianas.

Así es que, miren, calma, no.
Pedimos ya una solución urgente para liquidar y quitarse de las manos esta empresa pública.
Y es urgente porque es imprescindible que el dinero de los valencianos no continúe enterrándose en la Ciudad de la Luz.
Es imprescindible que se liquide ya esta empresa que apenas produce nada.
En el año 2009 se facturaron 107.
000 euros; en el año 2010, 166.
000.

Esta empresa que lleva a sus espaldas y arrastra una deuda de 226 millones de euros, una empresa que va a tener que adeudar y pagar 112 millones por un proceso de expropiación que ahora el Tribunal Supremo ha declarado no ajustado a derecho.
Y tienen que resolverlo no sabe muy bien cómo, pero seguro que pagando con el dinero de todos los valencianos.
Una empresa que ahora tiene a sus espaldas el pago de los 265 millones que la Comisión Europea ha dicho que hay que devolver, porque se dieron unas ayudas ilegales y fraudulentas, porque se estaba incumpliendo o faltando a la competencia leal respecto de otras empresas europeas.

Así que -reitero-es imprescindible que dejemos de gastar mes a mes.
Les recuerdo -ya lo ha dicho en alguna otra ocasión-, Ciudad de la Luz gasta 1,8 millones de euros al mes entre salarios y gastos corrientes, cuando, en definitiva, parece solo albergar una agencia de colocación.
Los medios de comunicación lo decían así.
En Ciudad de la Luz trabajan 21 personas, el gasto en salarios es de casi un millón de euros y muchos de los trabajadores son miembros y tienen vínculos familiares con muchos de los diputados que están hoy aquí en esta cámara.

No podemos seguir permitiendo que el dinero de los valencianos vaya a manos de los gestores de la Ciudad de la Luz.
Ya se han inyectado 95 millones en el año 2004, 20 millones en el año 2007 y 45 millones más en el año 2009.
160 millones de euros en total.

Así es que sí, entendemos desde este grupo parlamentario que es urgente, prioritario, obtener ingresos con la venta o el arrendamiento con opción a compra a través de esta empresa para que no se siga haciendo frente a la crisis a costa de más recortes en sanidad y en educación, a cambio del futuro de nuestros hijos.
No podemos seguir consintiendo que ni un solo euro más de los valencianos se destine a esta empresa ruinosa.

Porque, miren, desde que anunciaron la venta, la señora Johnson, allá por diciembre del año pasado, lo único que hemos hecho ha sido perder dinero, 11 millones llevamos ya gastados desde el mes de diciembre, 11 millones de todos los valencianos, 11 millones que se han dejado de aplicar a otras políticas más prioritarias.
Así es que, señores del gobierno, vicepresidente, consellera Johnson, salgan a la calle a explicarle esto a la gente, salgan y den la cara.
Porque, miren, mientras ustedes adjudican con el dinero de los valencianos a una consultora para que tarde nada menos que ocho meses en encontrar futuros compradores de esta empresa, mientras todo esto sucede, hay miles de valencianos que no tienen que comer, hay 200.
000 valencianos que no cobran ningún subsidio, ni desempleo, hay pensionistas y enfermos crónicos que están haciendo números para ver cómo van a pagar sus medicamentos a través de la fórmula del copago.

Salgan a la calle, explíquenle a las familias todo esto.
Vayan a los colegios que muchas mañanas se manifiestan en la puerta para protestar por el aumento de la ratio, para protestar porque ya no tienen dinero con el cual seguir manteniendo los comedores, para protestar porque siguen sin suplir las bajas por parte de la conselleria.
Salga y explíquenselo, porque es muy triste.
Y, miren, yo voy a estas manifestaciones del colegio de mi hijo y es que me da la sensación, señores del gobierno, que es que ustedes no se están enterando de nada, ustedes no se están enterando de lo que está pasando en la calle, de los problemas de la gente, de su día a día, de las necesidades verdaderas de los valencianos.
Y, por lo tanto, ahí están ustedes sin hacer nada para resolver de verdad sus problemas.

Así es que, señora Johnson, resuelva este embrollo, si es que sabe usted cómo hacer, a veces, permítame que lo dude.
Ordene de inmediato a la consultora que se apruebe ya el pliego, que se ponga ya a la venta esta infraestructura.
Póngase a la faena si no va a ser muy complicado, cuanto más tiempo pase, que una empresa solvente quiera hacerse cargo, como he dicho, de esta herencia envenenada con todas las cargas que aún hay pendientes.

Y, miren, señores diputados, les pido que voten, que voten a favor de esta proposición no de ley, que vendan y liquiden esta empresa ruinosa a una empresa solvente, que destinen lo que recauden por esta vía a políticas públicas, a pagar lo que deben.
Y deben hacerlo sin demora, sin mafiadas, cumpliendo la ley y con total transparencia, porque estamos dando una imagen nefasta de la Comunidad Valenciana y los socialistas valencianos no se lo vamos a permitir.

Señora Johnson, ejecute ya lo que anunció, las medidas que anunció y deje ya de despilfarrar el dinero de todos los valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Martínez.

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Encara que tenim alguna reserva que després explicaré, anem a recolzar la proposició no de llei.

Podríem dir que la gestió del Partit Popular ha estat marcada per una sèrie extensíssima de projectes desbaratats, però tots tenen una sèrie de drets comuns que són fàcils d'identificar.
El primer és el gegantisme, ahí hi ha una tendència megalòmana que va inclús més enllà de la lògica esta de rèdits electorals.
Només han de vore les denominacions, tot són ciutats, Ciutat de la Llum, Ciutat de la Justícia, ciutat… Tot són ciutats.

La segona és el cost, uns costos exageradíssimes que reflecteixen que no hi ha una valoració -anava a dir una valoració adequada-, que no hi ha cap valoració dels costos d'oportunitat.
Jo, parlant del tema de la Ciutat de la Llum ja fa alguna intervenció, vaig fer uns numerets a partir de les dades del mateix Consell en les que veia clarament que si els diners de la Ciutat de la Llum s'hagueren dedicat a construir els hospitals, que encara fan falta en este país, s'hauria generat un 40% més de llocs de treball que en la mateixa Ciutat de la Llum seguint els mateixos números de la mateixa Generalitat.

I, a més, les justificacions que posen per a estos projectes són o peregrines o desproporcionades.
En este cas, la justificació de la promoció al sector audiovisual valencià només cal vore com està el sector audiovisual valencià per a vore quin efecte ha tingut la Ciutat de la Llum.
Serà menys no sé quants, perquè, tanmateix, no ha servit per a res.
I com els vaig dir ja en la comissió, açò és que vostés apliquen la màxima esta de caballo grande ande o no ande amb la particularitat a més que el cavall quasi mai va, damunt.

La Ciutat de la Llum és un rosari de despropòsits, senyora consellera.
La darrera ja és la resolució de la Unió Europea que, diguérem, acaba de complicar-ho tot moltíssim.
Es genera un problema que no sé com el solucionarem, ja vam parlar en la comissió, és paregut al tema de Izar.
I ací ve el tema de la venda, al final s'haurà d'acabar venent, però ¿a qui?
Eixa és la gran qüestió.
Qui va a quedar-se amb el mort este?

Vostés diuen que el tribunal de la competència no té raó.
Mire, no sé, llisca's l'informe de la Sindicatura de Comptes de l'any 2012, llisca's la pàgina 212, i vorà què li diu la Sindicatura de Comptes, no se n'han d'anar a Europa, ací, la Sindicatura de Comptes.

El deutes són difícils de quantificar.
Fa uns mesos en el jutjat, perquè tenen diversos pleits encetats, ja dien que devien 8.
500.
000 d'euros, estava en la premsa detallat per quines compensacions.
Pleits oberts que, a més, tenen una solució que no sabem com quedarà.
El projecte per acabar.
Les pèrdues que reiteren un any i un altre i un altre.
En 2010, el síndic de Greuges, més de 28 milions d'euros de pèrdues i és només d'un any.
El síndic de Comptes també li diu que incompleixen els procediments de contractació.
Llisca's la pàgina 209, la 209 de l'informe de la sindicatura de Greuges.

I ara vosté per a tractar de resoldre tot este.
.
.
, no sé com definir-ho, proposen externalitzar.
I torne a preguntar, a qui isca ací del Partit Popular a defendre açò, el mateix que li vaig preguntar a vosté, senyora consellera, ¿què van a externalitzar?
Anem a vore.
No hi ha una empresa que ja té la gestió, que es diu Aguamarga, aleshores ¿què han d'externalitzar?
Perquè jo seguixc sense entendre.
Hi ha una empresa que té la gestió i es diu Aguamarga i una empresa pública, que segons els pressupostos, té 17 treballadors, ara la senyora (inintel·ligible) .
.
.
diu que en té 21, en els pressupostos posa 17, no ho sé, però el cas és que té gent empleada i apareixen en els comptes i tot això.
I jo dic, bé, ¿i què fan?
Pregunte.
Si hi ha una empresa que es dedica a la gestió i hi ha una altra empresa que és pública ¿què fa l'empresa pública amb 17 treballadors?
I, per tant ¿què és el que ha d'externalitzar, si ja està externalitzada la gestió?
Jo, de veres, que és incomprensible.

I a nosaltres no ens agrada la solució que proposen, gens, vull dir allò de vendre no ens agrada massa, però a més no ens agrada pel que li he dit abans ¿qui va a comprar una cosa que ja abans de quedar-se-la ja deu 265 milions d'euros?
Per tant, dir que van a traure diners d'açò, no sé quins diners van a traure.
L'únic que passarà serà la solució tipus Terra Mítica, que haurem de clavar tots els diners que faça falta per a deixar-ho allò mínimament arreglat i tirar-ho endavant.
El de sempre, socialitzar els guanys, si és que n'hi han.
.
.
-perdó- privatitzar els guanys i socialitzar les pèrdues.
No veiem cap alternativa més.

Miren, jo els dic una cosa: s'enrecorden del conte de la cigala i la formiga?
S'imaginen qui faria el paper de cigala si este fóra el conte?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyories, el Grup Parlamentari Compromís va a votar a favor d'aquesta proposta, una proposta que també li posem peròs i que voldria ressaltar-los avui ací.
Però que, com ve ha dit el senyor Torró, davant una situació jo crec que ja insostenible de la gestió que s'ha fet durant l'existència de la Ciutat de la Llum, doncs, en esta tessitura econòmica no queda una altra que llevar-se el llast que suposen estes infraestructures emparades pel Partit Popular, infraestructures ruïnoses, que han creat forats negres en la nostra caixa autonòmica.

Els peròs són evidents.
Jo crec que el Partit Socialista ha volgut d'alguna manera posar uns condicionants a la solució ofertada pel govern valencià, uns condicionats que a priori donen transparència i certes garanties en el procés de compra o de lloguer, venda o lloguer que es puga fer de la Ciutat de la Llum.
A mi m'ha faltat algun condicionant econòmic.
És a dir, si hem d'acudir a esta mesura dràstica, per a nosaltres impopular, com deia el senyor Torró, d'haver d'efectivament gastar uns determinats diners públics en infraestructures i després, feta ja la infraestructura, haver de cedir-la a mans privades, doncs, m'agradaria que hi haguera certes garanties econòmiques.
I és probablement el que m'ha faltat, que pogueren dir condicionants del lloguer, que són més fàcils de resumir, però condicionants de la venda, que són veritablement els que a nosaltres més ens haurien de preocupar.
En quin sentit?
Doncs, que no hi haja una operació que clarament beneficie econòmicament el comprador en detriment del gasto suportat per l'administració pública.
Que si hem de recórrer a estes fórmules, que ja dic que no són les que a priori nosaltres recolzaríem, que almenys hi haja una garantia que efectivament la inversió siga recuperable.
I això no ho posa en la proposició no de llei, això no és un condicionant per a no donar-li suport.
I, per tant, el nostre vot a favor.

Ara bé.
En este context un el que ha de preguntar-se és: el PP, el govern valencià, té clar el que vol fer en Ciutat de la Llum?
Perquè és que no ho té clar.
Si ja no cal parlar de l'anunci que féu fa sis mesos la senyora Johnson.
És que la setmana passada, en este mateix ple, a una pregunta sobre la sanció que la comissió de competència ha interposat al govern valencià, reino de España, com deia la senyora Johnson, per la nostra vulneració de la legalitat a l'hora de fer una inversió pública en una infraestructura com estes, va dir, va dir, que «en Ciudad de la Luz estamos abiertos a cualquier solución, incluida la venta, alquiler u otro tipo de colaboración público privada».
Si és que sis mesos després encara no tenen ni idea de què fer en Ciutat de la Llum, que és el drama, és el drama.
És que en esta crisi encara el PP no sap com fer la gestió de totes les infraestructures ruïnoses que hem de suportar dia darrere de dia en detriment, com ja s'ha dit, del pagament a les farmàcies, del pagament dels serveis públics, de garantir uns serveis de qualitat, etcètera, etcètera, etcètera.

És que ací s'estan posant tiretes a ferides equivocades.
Es que aquí la ferida, la que sagna són estes infraestructures, entre elles Ciutat de la Llum.
I sis mesos després encara la consellera diu, «estamos abiertos».
Si és que han estat oberts sempre a tot, massa oberts a tot, sobretot a xoriçades a qualsevol postor que venia i oferia qualsevol història i que en donar palmadetes a l'esquena al presidente de turno aquí saquejaven les arques públiques en connivència totalment dels membres del govern.
I quan ja cau tota la paradeta, i és evident que hi hagen patint per la política econòmica i social del Partit Popular, encara no li posen remei a aquesta ferida, ja dic, més que sagnant.

I diu, «a cualquier solución de colaboración público-privada».
Però, si és el que tenim ara!
Si el que tenim ara en la gestió d'una empresa privada de la Ciutat de la Llum ja és una col·laboració público-privada, que ha sigut també ruïnosa!
I, per tant, això no és una solució, no ho és.

A mi m'agradaria que algú poguera explicar, del govern valencià, quina és la solució que plantegen a este problema perquè, si no, haurà d'aprovar-se avui esta proposta…

El senyor president:

Vaja concloent, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

No miren cap altre costat.
La proposta parla clar d'una solució.
Ens agrade més o menys, cal una solució; i avui l'estem plantejant ací.

I, per tant, eixim d'ací amb unes coordenades clares; no de nou amb incertesa, amb anuncis que no acaben de concretar-se i allargant la tragèdia dia rere dia.

Per tant,.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
jo estic per donar solució a este tema.

Gràcies.

El senyor president:

Senyora Miró.

La senyora Miró Mira:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Martínez, mire, quiero pensar que ustedes son conscientes de que esta proposición no de ley está, desde luego, desfasada en el tiempo porque ya la conocen ustedes de primera mano.
Porque todo este proceso que se ha puesto en marcha para la externalización del complejo Ciudad de la Luz pues se lo explicó en comisión, con mucha exactitud, la consellera la semana pasada.

Por lo tanto, pues el motivo fundamental del rechazo de esta proposición no de ley es que la propuesta de resolución que ustedes solicitan ya está en marcha.
Pero, bueno, yo entiendo que ustedes…, pues, bueno, perderían también la oportunidad de hacer toda esta demagogia que están haciendo en esta cámara.

El proceso por el cual se va a llevar a cabo la externalización del complejo, a través de la contratación de servicios integrales, fue publicado en la plataforma de la Generalitat valenciana y adjudicado el 15 de febrero pasado.

De hecho, la empresa que resultó elegida -que, por cierto, es una empresa solvente- ya está trabajando conforme el pliego, con el fin de contactar con posibles inversores y poder presentar, en el plazo máximo de seis meses desde que se le adjudicó, varios candidatos para la externalización de la gestión del complejo industrial audiovisual Ciudad de la Luz y así como su posible venta.
Y digo «posible» porque todavía no está cerrado este trámite; tema sobre el cual, desde luego, y como siempre, el Consell les irá manteniendo informados.

Por otra parte, decirle también que el Consell siempre -siempre- realiza sus procesos administrativos con un cumplimiento rigurosísimo de la Ley de contratos del sector público y con absoluta transparencia.
Así que no les quepa la menor duda.

En cuanto a lo que solicitan en el punto número 2, en lo que se refiere a las cláusulas de confidencialidad, tengo que decirles, señorías, que están permitidas por la legalidad vigente.
La Generalitat no incluye este tipo de cláusulas en sus contrataciones por norma general; pero hay que tener en cuenta y hay que tener muy claro, a la hora de firmar un contrato, que hay determinados proveedores que exigen la presencia de este tipo de cláusulas.

Pero, mire usted, señora Martínez, tienen ustedes un total y absoluto desconocimiento de la Ley de contratos del sector público.
Porque tanto en el año 1995, cuando todavía gobernaba el Partido Socialista, como en 2007, que fue refundada esta ley, se refiere a la existencia de contratos de confidencialidad.
Así es que, señorías, hablen con conocimiento de causa y dejen de ser tan rebuscados y me atrevería a decir que malintencionados.

Señorías, pueden estar ustedes bien tranquilos, porque el Consell siempre buscará la fórmula más adecuada y ventajosa para los valencianos; y, en este caso, por el futuro de Ciudad de la Luz, para que no pierda el objetivo o la finalidad por la cual se construyó un proyecto que ha dado muy buenos resultados.
Aquí se han dado las cifras, y yo las voy a repetir: sobre rodajes de 66 producciones, un gasto local de 200 millones de euros, 3.
312 contratos con empresas valencianas, más de 5.
000 personas contratadas -más de 5.
400-, 57.
000 sesiones contratadas con figurantes y un número de pernoctaciones que ha llegado a alcanzar la cifra de 164.
675 pernoctaciones.
También hay que decir que muchas de las producciones han sido coproducidas con empresas valencianas.

En definitiva, señorías, pues un proyecto ambicioso, que estimula la economía y favorece la industria audiovisual alicantina y de toda la Comunidad Valenciana.
Un proyecto, como otros tantos, que nos ha situado en el mapa, en el mapa mundial y del cual, señorías, deberían ustedes también de sentirse orgullosos como valencianos -cosa que no lo puedo entender-, orgullosos como valencianos y no utilizar estos proyectos como arma arrojadiza.

Y digo esto porque el esfuerzo inversor que durante muchos años ha hecho el gobierno valenciano por generar riqueza, prosperidad y crecimiento en nuestra comunidad nos ha llevado a que hoy -a que hoy- tengamos lo que no tienen otras comunidades autónomas; comunidades que están atravesando las mismas dificultades económicas que nosotros y no tienen la casa y los muebles como lo tiene esta comunidad.

Las inversiones ahí están y no han caído en saco roto, señorías.
Ahora es cierto que la situación actual es otra y nos lleva a adaptarnos a la nueva coyuntura y retomar el tema…

El senyor president:

Vaya concluyendo.

La senyora Miró Mira:

Muchas gracias.

Para ello, los trámites puestos en marcha por La Generalitat tienen la finalidad de sacar la máxima optimización y rendimiento, en este caso a Ciudad de la Luz.
Y estamos seguros de que se va a conseguir.

Esperamos encontrarles a ustedes y colaborar con nosotros.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Martínez.

La senyora Martínez Ruiz:

Presidente.

Señora Miró, desfasada no estoy.
He sido yo, precisamente… Me parece que usted es la que no escucha bien.
He sido yo, precisamente, quien ha dicho que en febrero se adjudicó a una empresa solvente para que estudiara la posibilidad de cómo licitar el procedimiento y para buscar.
Estoy perfectamente enterada.

También le tengo que decir que en la comisión en la que comparece la señora Johnson habla, habla, habla, habla…; pero nunca nos aclara nada.
(Aplaudiments) Solo nos hace perder el tiempo.

Y, luego, ¿cómo me dice que siempre se ajustan todas las contrataciones a la Ley de contratos del sector público?
¿Cómo dice eso, que se es transparente?
¿Usted no lee los informes de la Sindicatura de Cuentas?
Mire, yo no es que no desconozca la ley -que la conozco, por cierto-; también la debe de desconocer el síndico cuando, año tras año, viene poniendo en el informe de la sindicatura (aplaudiments) que ustedes adjudican contratos sin ajustarse a la publicidad y a la concurrencia.
No lo digo yo, lo dice el síndico.
Pero, claro, a ustedes es que les da absolutamente todo igual.

Mire, yo no sé si usted… Me da la sensación de que usted ha contado aquí una película de ciencia ficción, dándonos datos de producciones, de inversiones, de ocupaciones hoteleras… Me parece que usted tampoco se entera de mucho, o viene a contarnos aquí no sé qué.

Mire, yo lo que le diría es que en la Ciudad de la Luz pasa otra cosa.
La película va de otra cosa; va de mafiadas, va de gánsters, va de piratas, va de misterios, de ocultaciones y de opacidades.
Porque lo que un gobierno hubiera hecho ya -ya, ya no en diciembre, sino hace muchos meses más- hubiera sido solucionar la Ciudad de la Luz y que no tuviéramos que estar ingresando, inyectando dinero de todos los valencianos.
Pero no, lo que corrobora la sindicatura es la manera de hacer de los gobiernos del Partido Popular: más derroche, más ruina y más economía de la corrupción.

Y, miren, como a usted le queda un turno de réplica, yo le pediría, de esta historia que le voy a contar, que me explicara por favor, ya que son tan transparentes, quiénes son los protagonistas de esta historia que yo le voy a contar, quién ha financiado la película de la historia que yo le voy a contar y, sobre todo, señora Miró, díganos en qué cine y en qué fecha se han estrenado las películas a las que yo me voy a referir a continuación.

Porque, mire, el informe…, las páginas 211 y 212 del informe de la Sindicatura de Cuentas del año 2010 lo dice muy claramente.
Explica cómo en noviembre del año 2007 Ciudad de la Luz contrató con una productora, que desconocemos -pero seguro que usted ahora sube, como también fue consellera lo conocerá y nos lo puede explicar-, para que realizara de cuatro a ocho producciones al año en Ciudad de la Luz.
Y, a cambio -es decir, todos los valencianos-, abonaríamos a esta productora un porcentaje, que también desconocemos, por la inversión que hubiera llevado a cabo.
Y, cómo no, este misterio, este contrato misterioso se adjudicó -no como lo digo yo, sino como lo dice el síndico- sin ajustarse a la legalidad.

Pero es que eso no es todo.
Es que durante los años 2009 y los años 2010 se ha ido modificando este contrato, no sabemos muy bien con qué propósito, seguramente para ajustar algunas irregularidades.

Pero lo extraordinariamente grave, señora Miró, y venga aquí y lo cuente, es que en las cuentas de Ciudad de la Luz aparece un pago de 1.
200.
000 euros a esta empresa por pagos realizados por películas cuyo estreno no se ha producido a la fecha de emisión del informe de la sindicatura -es decir, abril de 2011-, cuando en realidad son pagos del año 2006 y 2007.
Seguro que usted, como consellera, nos lo puede también explicar.

Así es que ahora ya sabemos quién ha financiado la película; como siempre, los valencianos.
(Aplaudiments) Ahora tenemos que averiguar, y espero que ustedes nos den las explicaciones oportunas, quiénes han sido los protagonistas de esta película.
Porque lo que también sabemos ya, desgraciadamente, es cómo acaba esta película, lo sabemos.
Acaba con los valencianos arruinados, mientras el gobierno del Partido Popular malgasta y derrocha el dinero de todos, reparte millones al margen de la legalidad, oculta información y sitúa a la comunidad a la cabeza del paro, de la ruina y de los recortes en educación y sanidad.
(Aplaudiments)

Así es que, señores del gobierno, señor vicepresidente, aclare, por favor, todo este nuevo escándalo.
Entréguenos toda la información que le vamos a pedir.
Sean transparentes.
Y, por favor, limpien ya de una vez de gánsters y de mafiosos a la Comunidad Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias.

Señora Miró.

La senyora Miró Mira:

Muchas gracias de nuevo, presidente.

Señora Martínez, mire, ha realizado usted unas declaraciones desafortunadas, perdone que le diga.
Desafortunadas porque, además de no ser ciertas, no conducen a nada, no llevan a ninguna parte, son destructivas, carentes de rigor y de sentido común; el fiel reflejo de lo que son ustedes: destrucción, catástrofe…; lo que son ustedes.
(Remors i aplaudiments) No saben hablar de otra cosa.

Cuando, precisamente ahora -ahora-, en estos momentos que las personas…, que los valencianos están atravesando momentos de tremenda dificultad, lo que menos necesitan son personas que les hundan más.
Esta sociedad ahora lo que necesita son ánimos; necesita ver la luz y no la oscuridad y la sombra, que son lo que representan ustedes, señorías.
(Remors) Son negativos.
Son negativos.
No generan confianza en los valencianos, por mucho que se lo propongan.
Y no por mucho criticar y echar por tierra la gestión de este Consell se ganan más seguidores, señoría.

Hay que estar con los ciudadanos, escuchar lo que ellos dicen, aportar problemas y…, a todas las necesidades que ellos nos plantean todos los días.
Y ustedes eso no lo hacen.
Se dedican a criticar a este gobierno constantemente, mientras que los diferentes gobiernos del Partido Popular y este grupo parlamentario siempre estamos buscando lo mejor para lo valencianos, los mejores proyectos, aquello que genere bienestar y el progreso en esta comunidad.
Porque ésa es nuestra obligación.

Pero desgraciadamente, señorías -y tienen que escucharlo-, hemos tenido compañeros de viaje durante muchos años, tanto aquí en Las Cortes como en el gobierno central, que no han querido llevar el mismo ritmo que nosotros y han puesto piedras en el camino, con el fin de intentar destruir la senda del crecimiento y del progreso de esta comunidad.

Mientras ustedes aplaudían proyectos en otras comunidades autónomas, como en Cataluña -Montmeló-, en Jerez -también el circuito de Jerez-, en Andalucía el golf, la expo, la expo de Zaragoza, óperas en Madrid, en Barcelona… Mientras ustedes estaban aplaudiendo todos estos eventos, han estado criticando y siguen criticando los proyectos puestos en marcha en esta comunidad.
Se les atraganta el progreso de esta comunidad, señorías; se les atraganta porque está en manos de los gobiernos del Partido Popular.

Y mientras el gobierno socialista nos daba la espalda a la financiación que nos correspondía, ustedes no movieron ni un solo dedo para remediarlo.

Si nos hubieran dado esa financiación, esos 11.
700 millones de euros, ahora no estaríamos hablando de tener que emprender medidas duras para los ciudadanos.
Porque la deuda valenciana sería un 60% menor.
Sé que a ustedes no les interesa escuchar esto (remors), pero son verdades como puños.
(Aplaudiments) Sé que a ustedes no les interesa escuchar esto.
Un desprecio total y absoluto hacia los valencianos.

Pero lo gordo de ese asunto es que ustedes, después de no haber hecho nada, después de estar con brazos cruzados viéndolas pasar, aprovechan ahora las circunstancias actuales para hacer demagogia barata, queriendo hacer al Partido Popular responsable de esa crisis, y confundir con ello a la opinión pública.
Y, señorías, eso no lo vamos a permitir.
Porque, además, los ciudadanos eso lo saben, y saben muy bien los valencianos que ustedes dejaron pasar proyectos tan importantes como Eurodisney.
Y hay muchos valencianos que todavía se acuerdan de eso.
Sí, señorías, lo dejaron pasar.
¿Han pensado en alguna ocasión cuántos valencianos han lamentado que ustedes dejaran pasar proyectos como Eurodisney?
Pues muy bien, los gobiernos del Partido Popular, por el contrario, siempre han buscado los mejores proyectos para esta comunidad.
La crisis ha venido para todos, pero esta comunidad tiene ahí las infraestructuras, las inversiones están.
Ahora hay, por supuesto, que reconducir algún proyecto como el que hoy nos ocupa, pero no porque no se deberían de haber hecho, ténganlo claro, sino porque no se nos dio lo que nos correspondía.
Y porque el Partido Socialista ha dejado a España en una situación caótica.

Señor presidente, por favor, ponga un poquito de orden.
Unos dirigentes, los del Partido Socialista, el gobierno central, que estuvo gobernándonos a todos, unos dirigentes que deberían de estar pidiendo perdón a todos los españoles (aplaudiments) por su incompetencia, con una factura sin pagar de 90.
000 millones de euros.
Solo este año, señorías, solo este año, España tendrá que pagar 30.
000 euros en intereses de la deuda de más de 700.
000 millones de euros (aplaudiments) que dejó el gobierno socialista.
Más de 700.
000 millones de euros.
Escúchenlo bien, pero bueno…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora diputada.

La senyora Miró Mira:

…esténse ustedes tranquilos, porque este gobierno, este Consell, va a ser capaz, y así lo está haciendo, de poner remedio a todos y cada uno de los problemas, y darles las mejores soluciones, siempre pensando en lo más positivo para los valencianos.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora diputada.

La senyora Miró Mira:

Y por supuesto, sin perder el ánimo y sin agachar nunca la cabeza, que es lo que ustedes quisieran.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

La senyora Miró Mira:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

(Veus) ¿Quieren los señores diputados seguir hablando, además de cuando está hablando la diputada, ustedes ahora?
(Remors)

Vamos a pasar a la votación.
Comienza la votación.
43 votos sí, 50 votos no.
Queda rechazado el tercer punto del orden del día.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la retirada de l'Ordre 19/2012, de 21 de maig, de la Conselleria d'Educació, Formació i Ocupació, per la qual es regula l'aplicació del Reial decret llei 14/2012, de 20 d'abril, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 23.
492, BOC número 78)

El senyor president:

Cuarto punto del orden del día: «Presa en consideració de la Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la retirada de l'Ordre 19/2012, de 21 de maig, de la Conselleria d'Educació, Formació i Ocupació, per la qual es regula l'aplicació del Reial decret llei 14/2012, del 20 d'abril.
»

Per a la presentació i defensa, té la paraula el representant del Grup Parlamentari Compromís, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, la situació actual del que és l'educació pública valenciana, no vaig a començar-la parlant de la crònica d'una mort anunciada, perquè no va a morir, perquè l'anem a deixar malament, però subsistirà.
Però sí que realment este any, el 2012, serà un capítol més de la crònica, del camí cap a la destrucció de l'ensenyament públic valencià.

Mireu, parlàvem d'algunes etapes.
La primera etapa per la qual començarem és el decret llei autonòmic 1/2012.
Comencem l'any.
Oblidem, deixem de banda tots els capítols anteriors, que mos vénen de l'any anterior, del 2011.
El decret llei autonòmic 1/2012 ja comença parlant del professorat interí, la reducció de la jornada de treball, la finalització dels contractes en el 30 de juny.
Ja van fer les observacions d'una manera que considerem que és il·legal, però bé, se mantenen en la mateixa.
L'anul·lació dels sexennis del professorat, primer pas.
Este primer pas el seguix el Reial decret llei 14/2012, de 20 d'abril, en el qual es marca també, entre altres coses, l'augment de la jornada lectiva, el retard, la justificació legal del retard de les substitucions del professorat, i es marca un text en el qual se recolza l'Ordre 19/2012, de 21 de maig, de la qual demanem la retirada.
Diu així: «Quan, per raons de limitació de la despesa pública, la llei de pressupostos generals de l'estat no autoritze la incorporació de personal de nou ingrés mitjançant oferta d'ocupació publica, o establixca amb caràcter bàsic una taxa de reposició d'efectius inferior al 50%, les administracions educatives podran ampliar fins al 20% el nombre màxim d'alumnes establit legalment.
» Ell parla de màxim d'alumnes en educació primària, també aplicable a la resta dels ensenyaments.
Se basa en aquest punt l'Ordre 19/2012, de 21 de maig, per a precisament marcar el que són els augments del 20% de les ràtios.

I és curiós que en l'exposició de motius trobem que el Reial decret llei 14/2012 proporcione a les administratius educatives un conjunt d'instruments que permeten conjugar els irrenunciables objectius de qualitat i eficiència del sistema educatiu, amb el compliment dels objectius d'estabilitat pressupostària, i el seu ineludible reflex en la contenció del gasto públic i en l'oferta de l'ocupació pública.
Mire, molt bonic.
Diuen que «objectius de qualitat i eficiència», retallant.
Bé.
Menys qualitat i menys eficiència.
Seguint això, què establix este decret?
Que en educació infantil podem tindre trenta alumnes.
Senyories, 30 alumnes de tres anys en una aula?
Alumnes de tres anys, alguns d'ells sense tindre un control dels esfínters, que requerixen una atenció individualitzada.
Alumnes de tres anys, amb una gran diversitat d'edat cronològica, perquè des dels nascuts en gener als nascuts en desembre hi han 11 mesos, quasi podrien haver 12 mesos de diferència, que seria pràcticament el 33% de la seua vida i, per tant, estan en períodes evolutius molt diferents.
Diversitat cronològica, diversitat, per tant, evolutiva.
Diversitat social de procedència.
30 alumnes.
En ESO, 36, en Batxillerat, 42.
42 en Batxillerat.
No vaig a fer referència un a un, perquè els tenen tots ahí les seues senyories, que han pogut vore el decret.

Eixa és la qualitat de l'educació?
Miren, això és una fase més del que és el problema.
L'intent de destrucció ja dic que no van a aconseguir-lo, perquè afortunadament el Partit Popular no va a governar sempre.
I per tant, hi haurà temps per a canviar estes coses.
Però, sí són una fase més d'un intent de desprestigi de l'educació pública que va començar per l'intent clar de desprestigi del professorat!
Què van dir?
Ho resumiré claríssimament.
És professorat, treballa poques hores, falta molt al treball, cobra molt.
Això va tindre resultats, perquè hi va haver gent que s'ho creia.
De fet, Mariano Vivancos, director general de l'Agència Valenciana d'Avaluació i Prospectiva va qualificar de talibans el professorat en un dels actes que va organitzar, per a defendre les bondats, les meravelles que portava a l'educació els retalls que estaven preveient des del Consell.
Això, afortunadament li va costar el lloc de treball.
Afortunadament va ser cessat.
Però no sempre passa això.
En este moment no haurien d'haver segut cessats, si des de la mateixa conselleria no s'hagueren repartit per a tot el personal, per a tota la societat unes crítiques injustificades al professorat, que els havia portat a esta baixa consideració d'algú que s'excedix, i allò que estava acostumat a dir en privat, ho va dir en públic.

Açò té efectes, i jo he d'agrair al senyor Carbonell, al secretari autonòmic, que en la darrera compareixença que tinguérem en la Comissió de Valoració del Rendiment Escolar va reconéixer que sí, que sí que podria tindre incidència en els resultats educatius.
Clar que sí.
Li agraïxc la sinceritat, perquè fins eixe moment sempre s'havia dit que no passava res.
I valore la sinceritat, com dia.
Encara que el mateix dia que ell dia això, el mateix dia, la secretària nacional d'Educació, Sandra Moneo, es va mostrar comprensiva amb els moments d'incertesa generats amb les mesures d'ajust i va llançar un missatge de tranquil·litat.
Cap, absolutament cap de les mesures adoptades pel govern va a incidir en l'actual qualitat del sistema educatiu.
Miren, a vore si s'aclarixen.
De què estem parlant?
Estem parlant de menys professorat.
Vostés van a reduir professorat.
De fet, han tingut una reunió amb la mesa ja de negociació en la qual els han proposat ja precisament la reducció que és conseqüència d'esta ordre.
Ja s'ha proposat i estan en pugna amb els sindicats, que no han acceptat, que volen damunt la taula saber quantes places se van a reduir per al curs que ve.
Mire, mosatros no ens callarem.
Reducció de professorat, augment d'horari lectiu, que repercutix negativament en la preparació de les classes i, per tant, repercutix negativament en la qualitat del nostre ensenyament.
Augment d'alumnes per aula.

I una pregunta que li vaig fer l'altre dia al senyor Carbonell i que voldria que algú me contestara.
Senyories, 30 alumnes d'educació infantil per a complir la llei obliga a tindre aules d'un mínim de 60 metres quadrats.
Me volen dir vostés quantes aules de 60 metres quadrats hi ha en els centres que vostés han construït?
Perquè si no, per a complir este augment de ràtio estarem encara incomplint les normes legals que protegixen, que determinen quines són les condicions en què s'ha d'estar escolaritzat.
Estem carregant-mos l'educació.
Estem tornant a situacions dels anys sixanta i setanta on els alumnes estaven en 40.
I he sentit persones influents del seu partit, del Partit Popular, que estan realment avui en càrrecs importants, dir que ells també havien estudiat en classe de 40 i no els havia anat tan malament.
Eixa és la mentalitat.
Resulta que un senyor que té un càrrec administratiu alt se col·loca com a prototip del que són els nostres alumnes.
I ell diu: com a mi m'ha anat bé, per a tot el món va bé.
I què és la diversitat?
Què és la diversitat, senyor Ibáñez, què és la diversitat?
Sí, vosté que gesticula.
Què és la diversitat?
Què significa estar en una classe amb 40 alumnes, cadascú en un procés, en una situació evolutiva, amb uns coeficients intel·lectuals, en unes condicions socioeconòmiques diferents?
Què significa això?
Que un que ha eixit exitosament, tot el món.

Mire, resumint, que queda poc.
Elitisme.
Eixa és la significació.
Elitisme.
Aixina.
Per què?
Ho demostren vostés també quan arriben al sistema universitari.
Per al sistema universitari hi han dos qüestions bàsiques que també vostés han modificat.
Primera, augment de les taxes acadèmiques, augment de les taxes de matrícula, augment de les taxes dels crèdits per a fer molt més alt.
.
.
Elitisme social i econòmic.
Estudien els que poden.
I quan parlen de les beques, no se poden mantindre les beques per a tots aquells estudiants que vullguen, que han d'exigir uns resultats.
La cultura de l'esforç, parlen.
I què saben vostés de l'esforç?
Què saben vostés qui s'esforça?
Han estat en una classe mirant?
Qui s'esforça?
El que trau deu?
Possiblement un superdotat que amb poca dedicació trau unes bones notes.
I aquelles persones que estan tots els dies treballant-s'ho, amb més limitacions, com decidixen vostés que eixos no tenen dret a estudiar?
Que no tenen dret ni tan sols a tindre beques.
Eixa és la situació.
Eixe és el camí de l'educació pública que vostés estan traçant des del Partit Popular.
I eixe és el camí de l'educació pública que des de Compromís no anem a acceptar.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
i per tant, anem a criticar.

Per això, demanem dues coses que van lligades: primera, la retirada de l'ordre; i, segona, també, la posada a concurs de les places que van a reduir perquè estes no se reduïsquen, les places de professorat que vostés pensen reduir en l'aplicació de l'ordre.

Gràcies, senyor president.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente.

Señorías.

Anunciar que Izquierda Unida apoyará la proposición del Grupo Compromís que pide algo tan lógico como no aumentar la ratio en las aulas.
Pero, al parecer, esa no es la lógica ni de la conselleria ni del ministerio, y, claro, plantear que aumentar la ratio no va afectar la calidad de la enseñanza, de la educación, como dice el ministerio, como dice la conselleria, realmente es una arbitrariedad porque es ignorar o menospreciar lo que cualquier estudio científico viene diciendo hasta la fecha, cualquier estadística viene diciendo hasta la fecha, y es que ningún sistema educativo del mundo puede mejorar con más alumnos en las aulas.
Es algo así de sencillo.
Pero, aquí parece ser que no, que poniendo a cuarenta en las aulas se puede conseguir abordar el problema del éxito escolar o del fracaso escolar.

Pues, bien, la conselleria, con un lenguaje que viene siendo engañoso últimamente, nos dice que hay que reorganizar el sistema y hacerlo más eficiente, que es una forma sibilina de decir que hay que meter a treinta alumnos por aula en la educación infantil y en la primaria y hay que llevar a casi cuarenta a la secundaria y el Bachillerato.
Claro, realmente eso es con lo que nos encontramos: meter a cuarenta en un aula, si es que caben, o meter a treinta niños en un aula, si es que caben.

Y, desde luego, masificar las aulas es indudable que lo que va a provocar es un aumento del fracaso escolar, una deficiente atención al alumnado, imposibilidad de dar respuesta a los problemas cada vez más diferenciados y necesidades especiales que tiene nuestro alumnado, desde unos parámetros de calidad, desde unos parámetros de equidad, que es algo que, realmente, el Partido Popular no está aplicando ni tiene la intención de desarrollar allá donde gobierna.

Por lo tanto, ¿cómo se puede atrever a hablar la conselleria de un contrato programa para atender el fracaso escolar, para atender las posibilidades de éxito de nuestro alumnado, de empleabilidad?
¿Cómo se pueden atrever con más niños en el aula?
¿A cuarenta por aula?
¿Cómo va a ser eso posible?
¡Eso no es posible!
Porque son medidas contradictorias.

Y no me digan que hay muchos colegios y muchos centros que ya se han apuntado al contrato programa porque es lógico que los centros se apunten a lo que sea ante el desastre, la falta de planificación y la improvisación que tiene la conselleria a todos los niveles.

Masificar las aulas, aumentar la profesión de los docentes, no cubrir bajas del profesorado, reducir la oferta educativa en centros y todas las medidas que ha planteado el ministro Wert para reducir en 3.
000 millones más la educación, esconden una estrategia, una política muy clara, que es hacer desaparecer el sistema educativo público como lo tenemos concebido hasta ahora y derivar la educación, la demanda de la educación, hacia los centros privados.

Y eso es lo que esconde todo este tipo de medidas.
Son una auténtica declaración de guerra a la educación pública y constituyen.
.
.
Y yo comparto plenamente las palabras del señor Pañella cuando decía que es un retroceso sin precedentes y un regreso al modelo de enseñanza franquista, selectiva y destinado a una élite, porque vamos a eso.
Ese es el problema.

Y, claro, ¿qué ha hecho la conselleria de educación?
Pues, algo muy sencillo: asumir de una forma ciega, con una obediencia ciega algo que no era necesario trasponer a esta comunidad, porque tenemos competencias en educación.
Ni ha transpuesto el Real decreto ley del gobierno, ni lo ha transpuesto Andalucía, ni lo ha transpuesto Navarra.
Por tanto, aquí no era obligado hacer la transposición, pero aquí vamos todos detrás porque hay un problema de insolvencia financiera absoluta en el gobierno.
Hasta la propia asociación de inspectores de la educación del País Valenciano, Adide-País Valenciano, mayoritario en nuestra comunidad, ha criticado durante la aprobación del Real decreto ley 12/2012, de medidas urgentes para la reducción del gasto público en el ámbito educativo y dicen: «La medida no es puramente economicista, es también ideológica -señalan los inspectores-, con ella no se atiende a los retos fundamentales del sistema educativo de un país como España que aspira a situarse entre los más modernos del mundo dentro de la sociedad del conocimiento.
»

Claro, la única política educativa -como decía- del señor Rajoy es aquella que da como resultado liquidar el sistema público y de calidad que hasta ahora hemos gozado y que ha sido una verdadera estructura para el progreso y para la cohesión social.
Porque, miren, no se trata ya de pasar dinero de lo público a lo privado.
No, no, es que del dinero para la educación, del dinero de los servicios públicos, que antes podíamos decir «se va a lo privado» -porque se ha hecho y se sigue haciendo-, es que ahora ya no irán ni siquiera a lo privado, ahora se va a tapar los agujeros de la banca.

Y ese es el problema, que hay menos dinero para los servicios públicos porque se están tapando agujeros e insolvencias de los especuladores en tiempos pasados.
Y, realmente, ese es el problema y el gran dilema que tiene el sistema educativo en estos momentos.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

.
.
.
que puede llegar a desaparecer con este tipo de medidas.

Por tanto, tiene nuestro apoyo.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidente.

Señorías, vaya por delante el apoyo del Grupo Parlamentario Socialista a la proposición no de ley del Grupo Parlamentario Compromís que hoy estamos debatiendo.

Desde hace diecisiete años el PP gobierna en esta comunidad, y durante esos años han ido poco a poco mermando el sistema educativo público.
Ahora, la crisis la están utilizando como una excusa muy recurrente ante el Gobierno de España, que también está maltratando el sistema educativo.
Ahora, muchos son los alumnos que están hacinados en las aulas, muchos son los profesores que van a dejar de dar clases, y muchas son las bajas que no se van a poder cubrir.
Estas son las excusas a las que se están haciendo referencia.
¿Por qué no pensaron esto durante los años de bonanza económica donde la inversión en educación y la mejora del sistema y de sus trabajadores no se recompensó en ningún momento?

Ahora, en este tiempo de crisis, todo lo que se hace es recortar, se pide a los trabajadores que hagan el esfuerzo de cumplir con la reducción del gasto del Gobierno de España, una reducción del gasto que se nos está pidiendo a todos.

Y hago esta referencia porque ahora se ha agravado más este ataque, un ataque que tantos años ha ido poco a poco minando el sistema educativo.
El ataque ya es frontal, un ataque que quieren hacernos ver que solo son medidas o ajustes.
Eso sí, siempre se ha hablado en esta cámara que es un ajuste temporal, temporal y que no va afectar a la calidad del sistema.

Los recortes vinieron, primero, con el Decreto ley 1/2012, del que mi grupo ya solicitó que se derogase, y, ahora, se agravan más las medidas.
El señor Rajoy, el que no iba a recortar nada, ya lo ha hecho; lo ha hecho con la aplicación de unas políticas educativas de retroceso que plasma en el Real decreto ley 14/2012, un decreto que parece ser deja un margen en su aplicación a las comunidades autónomas, un margen que nuestra comunidad va a cumplir muy bien, va a cumplir al límite, va a cumplir a pies juntillas todo lo que desde Madrid se le está diciendo.
Y, por eso, el Consell aprueba un decreto y desde la Conselleria de Educación, Formación y Empleo se aprueba la Orden 19/2012, una normativa que ya nos deja vía libre para regular legalmente todos los recortes que se van a aplicar en esta comunidad.
Esas medidas urgentes de racionalización del gasto público en el ámbito educativo, en los centros docentes no universitarios y privados concertados de la Comunidad Valenciana

Yo me voy a quedar con medidas urgentes de racionalización del gasto público.
Se va a racionalizar en educación.
Y eso, la palabra racionalizar, según el Diccionario de la Real Academia de la Lengua, quiere decir: «organizar la producción o el trabajo de manera que aumente los rendimientos o reduzca los costos con el mínimo esfuerzo».

¿Aumentar rendimientos en educación?
¿Reducir costos con el mínimo esfuerzo?
Entonces, esto lo que nos quiere decir es que hasta ahora se ha hecho mal.
Toda la política educativa en esta comunidad estos años se ha hecho mal, la educativa y la no educativa del despilfarro.
Se ha despilfarrado en cualquier cosa menos en educación pública.
Y desde el PP, el ministerio y la conselleria se sigue diciendo que esos ajustes no van a afectar para nada la calidad del sistema educativo.
¿Cómo que no van a afectar para nada?
¿Quién se puede creer que cuando recortan algo no afecta?
Y vamos a seguir teniendo en cuenta el índice de fracaso escolar que tenemos en esta comunidad.

Recortan número de docentes, les aumentan las horas lectivas, se aumentan las ratios, se reducen las modalidades de Bachillerato y los grupos de Formación Profesional.
¿Y las bajas?
Las bajas se cubrirán en diez días.
¿Estamos seguros que en diez días estarán cubiertas?
Igual es la única medida que en esta comunidad podamos cumplir.

Mire, desde el Grupo Socialista ya veníamos anunciando que los recortes llegarían.
Solicitamos -como ya ha dicho- la retirada del Decreto 1/2012, de medidas urgentes, y este Decreto, el 1/2012, ustedes se han propuesto mejorarlo, y lo han hecho.
Lo han mejorado con el Real decreto 14/2012 y con la orden que hoy se pide aquí por el Grupo Compromís que se derogue.
Con esa regulación ya está todo cerrado.
Vamos a hacinar a nuestros alumnos y vamos a hacer que en muchos municipios ya ni quepan en las aulas.
No se van a cubrir las plazas de los docentes y lo que van a hacer ustedes o pretender hacer es ahorrar a costa de los alumnos y de generar con estas políticas recortes de mayor desempleo del profesorado.

Por todo esto, el Grupo Socialista apoyará esta proposición.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Bé, estic ací per a explicar la posició del meu grup, del Grup Parlamentari Popular, sobre una proposició no de llei que ens presenta el senyor Pañella, una proposició no de llei que parla del Decret de llei 1/2012, de l'Ordre 19/2012, del Reial decret 14/2012, i el que diu és que comporten un atac sense precedents al sistema públic educatiu.

Jo el que li volia dir, primer que tot, per a començar, que ací l'únic atac que jo conec és el del govern -que els sap molt malament que ho diga-, de l'anterior govern, del Partit Socialista, que va deixar esta comunitat i va deixar este país amb més de cinc milions d'aturats, que va deixar este país amb un deute de 700.
000 milions -com ha dit la senyora Miró- de dèficit, que van guanyar, a més, dient que tenien un 6% de dèficit quan era un 8,5%, amagant eixe 2% de dèficit.
Açò, a mi sí que em pareix un atac en tota regla.
(Aplaudiments) I vostés, ¿on estaven en eixe moment?
Jo li ho diré: en eixa guerra vostés estaven en la trinxera perquè no van dir res, no van dir res en el moment en què tot este atac s'estava fent a esta Comunitat Valenciana i a tot el país.
Això és el que jo veig un vertader atac.

Però, bé, hem de tindre en compte que s'han pres mesures transitòries, mesures extraordinàries per a dur endavant el problema tan gros que se'ns ha deixat.

Vosté ací demana una irresponsabilitat, senyor Pañella, demana una irresponsabilitat total i absoluta, demana que retire una ordre que es va aprovar el dia 21 de maig.
Estem al dia 6 de juny.
No ens demane eixes barbaritats, senyor Pañella, no ens demane eixes irresponsabilitats, senyor Pañella, que el govern del Partit Popular és un govern responsable, és un govern responsable.
Per a mi, això que vosté està demanant és una incoherència.

Però, llegint el que diu vosté ací, «un atac a l'ensenyament en valencià».
¿Atac a l'ensenyament en valencià vol dir passar de l'any 1995 a l'any 2012 de 1.
074 grups a 10.
319 grups?
¿O passar de 658 centres a 1.
081 centres?
¿O passar en l'any 1995 de 74.
277 alumnes a 222.
907 alumnes?
¿Això és un atac al valencià, senyor Pañella?
¡Ja està bé d'incoherències, senyor Pañella!

És un caos el que està vosté desxifrant i explicant en esta proposició no de llei, és un caos total.

Parla que no n'hi ha diners, inversió en infraestructures.
¿Vosté sap que esta comunitat en l'any 1995 tenia setanta-set centres i que des que va entrar el govern del Partit Popular se n'han fet més de sis-cents, i que només des de l'any 2003 fins ara se n'han fet més de quatre-cents vint?
¡Això ho sap vosté i parla que és un caos en infraestructures i que és un caos en tot!
És que no em queda res per a parlar.
Vosté sap que de l'any passat no es deu ni una pesseta.
Va haver-hi una irregularitat i tot el de l'any passat està completament pagat.
El d'enguany, el divendres vam pagar 14 milions d'euros des de conselleria.
Per tant, no expliquem alguna cosa que de veritat no és.
I vaig a dir-li també més.

El primer pas que vosté ha dit que es va fer va ser rebaixar el salari als professors.
¡No!
El primer pas, senyor Pañella, es va fer quan es va rebaixar el salari a tots els funcionaris entre un 5 i un 8%.
I vostés continuaven estant en les trinxeres ¡Eixe va ser el primer pas!
¡I no els vaig sentir vindre ací a defendre els funcionaris!
¡No els hi vaig sentir!

Però, bé, vostés demanen el tema de les ràtios, el tema de les ràtios.
Vostés diuen que n'hi han estudis, eh?
, que n'hi han estudis que diuen que no és un factor determinant.
Jo els dic el contrari, no és un factor determinant en la qualitat de l'educació les ràtios.

A partir dels anys huitanta, els estudis sobre indicador educatiu s'ha abandonat ja, des del any 1980 s'ha abandonat el criteri de ràtios com a factor que tinga incidència significativa en l'èxit o fracàs dels alumnes.
No vaig a dir-li tots els estudis que n'hi han, que n'hi han a muntó, i a muntó de gent important que a la millor els cridarem inclús, que vindran ací, que han dit que les ràtios que no tenen res a vore.

Ací tenim una mitjana d'alumne per aula molt lluny del màxim autoritzat.
I tenim una ordre que per a mi és exquisida, eh?
, exquisida.
Perquè vosté, el que va dir el senyor Carbonell.
.
.
, va dir que n'hi havia un alumnat especial que a la millor sí que es podria ressentir, però vosté no ha llegit que s'ha reduït en l'escolarització de l'alumnat amb necessitats educatives especials, o no ha llegit l'article 15?

Llija l'article 15, que diu que s'ha contemplat com a excepció l'augment de ràtio en centres d'educació especial i específiques en centres ordinaris, CAES, CRA, programes de qualificació professional i inicial i programes d'atenció a la diversitat.
Ahí no s'ha augmentarà la ràtio.
Açò és el que va dir el senyor Carbonell.
Açò és el que va dir.
No canviem les coses, no canvien les coses.

I en les últimes avaluacions PISA tots els països de l'entorn asiàtic han aconseguit magnífics resultats; en canvi, tenen la ràtio d'alumne/classe «elevadíssima».
Singapur, elevadíssima, i és el número 27 en l'OCDE en número d'inversió en educació, senyor Pañella, el número 27 i, en canvi, és dels primers a l'hora de tindre bons resultats en l'informe PISA.

Per tant, crec que està vosté, d'alguna manera, enganyant, eh?
, enganyant una miqueta amb estes proposicions no llei que presenten que pareix que siga un caos.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

.
.
.
-gràcies, senyor president, vaig concloent- que pareix que siga un caos.
I la veritat, li dic que no té vosté raó en demanar que retire una ordre necessària i fonamental per al bon funcionament del nostre sistema educatiu.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Senyoria, mire, irresponsabilitat total.
Irresponsable no és aquell que denuncia la situació i aquell que diu el que va a passar.
Irresponsables són aquells que decidixen empitjorar les qualitats de l'educació en un país, i és el que estan fent.

Absurd.
Absurd.
Absurd que me diga que la ràtio no influïx en el que és el rendiment escolar.
Absurd totalment.

Estudis, que ara mos passem al model asiàtic.
Jo li demanaria a vosté (inintel·ligible) .
.
.
què parla de Corea del Nord o de Corea del Sud?
Per saber de quina ideologia parlem, en quina d'elles està referint-se, perquè no sé quin és el model asiàtic d'educació.

Podíem anar.
.
.
, jo crec que el camí que hem pres és el model africà.
Eixe és el camí que hem pres ací, el model africà, el començar a fer classes massificades, a ficar classes en barracons, que fa temps.
.
.
Me parla de les construccions que tenen?
Li parle de més de 900 barracons que tenim al llarg i ample de tot el país, quantitat acceptada per vostés.
Eixa és la situació de l'ensenyament!

Vol que fem un dibuix?
Fem un dibuix?
Més de 900 barracons, líders en fracàs escolar, líders en fracàs escolar.
I ara me diuen que no, que a més ara tindrem aules sense professor, perquè quan un professor se fique malalt, tardarem més encara a substituir-lo.
I això no té efecte, senyoria.
Això no té cap efecte.
Això no té cap efecte, que els alumnes estiguen sense el professor titular o sense un professor per a donar les seues classes.

Massificació.
Irresponsabilitat és portar la massificació a les aules.
És que és així.

I que han pagat tot allò de l'any.
Sap vosté que este mes han tancat moltíssims menjadors escolars?
Este mes, en juny, perquè a l'agarrar l'horari només de matí, l'horari tot seguit, han tancat els menjadors, cosa que no se fea i que eixe servei se tornava a prestar, i no se presta perquè són deficitaris, i no poden aguantar-lo pels deutes que vostés tenen en els menjadors, no poden aguantar-los este mes, i ho han pagat tot?
Ací se tracta de pagar al dia, se tracta de pagar quan venç.
No pagar l'any passat, no pagar l'any passat.
Per cert, que en molts llocs estan pendents moltíssimes coses en altres sectors.

Mire, que un atac al valencià?
Atac al valencià -no me parle de xifres-, atac al valencià.
.
.
atac al valencià és eliminar els programes d'ensenyament en valencià; atac al valencià és acabar amb els programes d'immersió lingüística.
Això és un atac al valencià en tota regla, en tota regla, senyories!

I acabe amb un aspecte que vosté no m'ha dit, i jo no vull deixar-lo, parlem de models.
I no és el model.
.
.
no és el model asiàtic, ni és el model africà: és el model elitista, li torne a dir.

I sí que vull puntualitzar la darrera part de la primera intervenció, perquè pense que en la presa no queda clar.
Sí que els he preguntat per la cultura de l'esforç i què saben de l'esforç, però crec que no ho han interpretat bé, o no ho he explicat bé.

Estic parlant de quan vostés parlen de l'esforç, -entren a una aula, i miren els alumnes com treballen- vostés identifiquen esforç amb resultat.
Això no és cultura de l'esforç.
Això és la cultura elitista.
I vostés fan en este moment un plantejament elitista totalment: elitista socioeconòmic, per una part, perquè aquell que s'ho puga pagar, que seguisca estudiant i aquell que no puga, que no ho faja, i elitista intel·lectual, per una altra, perquè aquells que superen les mesures, els límits que mosatros marquem, puga seguir estudiant i, els altres, no.

I ahí ens trobem amb un problema ideològic, perquè mosatros no mesurem per eixa cultura que vostés diuen de l'esforç, i que jo no reconec com a cultura de l'esforç, perquè no mesuren l'esforç, no el mesuren.

L'educació, i és important, senyoria, l'educació és un dret universal per a tot el món.
Però no només per a tot el món.
L'educació és un dret universal per a totes les edats.
L'educació infantil comença en els zero anys, on els tenim desatesos, i acaba, després de tot el procediment que hem parlat, en el que és el concepte d'educació permanent a través de totes les edats.
Perquè la millora personal és contínua, durant tota la vida, senyoria.
I vostés, amb això, el que fan és acabar amb eixe concepte d'educació.

No me parlen de cultura de l'esforç.
La cultura de l'esforç real hauria d'anar a l'esforç pressupostari que vostés tenen dins del seu govern, cosa que no fan.

No me diga que els recursos.
.
.
, perquè ho he sentit massa vegades, que els recursos econòmics no fan millorar el rendiment escolar.
Els recursos econòmics el que no fan és empitjorar-lo!
Crear unes bones condicions d'educació a través dels mitjans, a través dels professors, això és vital, és bàsic per a tindre un bon resultat.

Senyories, estem en una comissió que està intentant establir el que són els problemes que tenim per a arribar a una millora.
.
.
a una millora de l'educació, del rendiment escolar.
Este no és el camí!
Este.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
-acabe de seguida, senyor president-, este és el camí per a anar cap arrere, per a empitjorar.

I no me diga que millorar la quantitat de professors -que és el contrari del que fan- i que millorar les condicions d'educació és negatiu.
La irresponsabilitat és el que vostés estan fent.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Bé, senyor Pañella, és que quan el senc, de veritat, és que estan vostés venent un panorama de la Comunitat Valenciana tan fals, tan fals.

Vosté ens està parlant de massificació, que no n'hi han recursos econòmics.
Vosté ens està posant un caos total en esta comunitat, cosa que no és certa, senyor Pañella, no és certa.

Jo li he comentat Singapur, però ja que vol parlar també de Corea, Corea, sí, però no la del nord, la del sud, també, eh?
, Corea, Austràlia.
.
.
perdó.
.
.
, no, no, no, a vore, perdó, Alemanya, Canadà.
.
.
Alemanya, Canadà.
.
.
-és que no estic parlant només dels asiàtics, no estic parlant només dels asiàtics, estic parlant dels de l'informe- Alemanya, Canadà.
.
.
tots eixos, senyor Pañella, tots eixos.
I tots els informes que jo li estic parlant no són informes meus, evidentment!
Són informes.
.
.
, l'informe McKenzie.
.
.
, bé, n'hi han molts que estan relacionant la qualitat de l'ensenyament amb la qualitat del professorat, això sí, però no amb les ràtios, no amb les ràtios.

Vosté no ha parlat gens de l'augment de les hores lectives, se veu que això no vol que conste en acta el que també es retire això, perquè no ha parlat gens d'allò de les hores lectives.
Perquè quede clar que és un augment d'hores lectives que ja estava en la nostra legislació des de l'any 1992, ja estava eixe augment, excepcionalment fins a 20 hores, per tant.
.
.
, no, això és una cosa que com vosté no li ha donat molta importància, se veu que estan tots conformes i estan contents, jo també m'alegre.

Però diu unes barbaritats: «8.
000 professors se n'aniran».
Qui ho ha dit això?
Això qui ho ha dit?
Si vosté mateixa acaba de dir que ni tan sols la conselleria i els sindicats estan arribant encara a acords i estan treballant en la mesa, i vosté ja ve ací dient en una proposició no de llei, dient que 8.
000 llocs de treball se n'aniran!
Però, per què diu això, senyor Pañella?
Si no és cert, si no és cert!
En què es basa vosté?
En el cuento de la lechera?
O en què és el que es basa vosté?
Ací no es pot vindre a enganyar la gent, no es pot vindre a enganyar la gent, senyor Pañella, si em vol escoltar, ni espantar la gent.

Dic «enganyar la gent», perquè ací es va dir que el Partit Popular era l'únic que no havia firmat el pacte.
.
.
, o signat el pacte per a l'educació, i vaig dir que era mentira.
I ací li ho porte: «Gabilondo se queda solo con el pacto educativo.
» «El PP se ha desbancado, junto con UPYD, Esquerra Republicana de Catalunya, Izquierda Unida, Partido Nacionalista Vasco, Bloc Nacionalista Gallego, sindicatos, profesores, estudiantes y padres se le han plantado, también.
»

I ací es va dir que l'únic que no havia recolzat el pacte educatiu del senyor Gabilondo havia segut el Partit Popular.
No es pot vindre ací a dir tantes mentires, senyor Pañella!
(Aplaudiments) No es pot vindre ací.
.
.
I no es pot vindre ací.
.
.
no es pot vindre ací, el seu grup.
.
.
, no es pot vindre ací a dir ací amb la boca ben plena que «la comunidad será intervenida por el gobierno muy pronto».
I això ho va dir este senyor el dia 17 del quatre.
El dia 17 del quatre, resulta que ens va donar de temps una setmana, que en una setmana estaria el real decreto encima de la mesa.
I no ha vingut encara eixe real decreto.
Però ací sí que es va vindre a dir que nos iban a intervenir, perquè ací l'únic que volen vostés és que la Comunitat Valenciana tinga un pedigrí roí, però no ho aconseguiran.
No ho aconseguiran.

I no ho aconseguiran, i jo li diré per què.
Perquè nosaltres ací actuem amb responsabilitat, actuem amb serietat i coherència amb la situació actual, que sabem tots quina és la situació actual, que no és culpa ni seua ni meua.
És la situació que n'hi ha, i entre tots hem d'arrimar el muscle.

Vosté, li dic la veritat, si.
.
.
, bé, jo pense que si canviara una miqueta el xip.
.
.
, jo, mire, com a membre del Partit Popular, m'agradaria que no el canviaren, que l'oposició continuara tal com està, perquè ens aniria molt bé.
El que vosté ha dit, «no governaran mai», si vostés seguixen en eixe camí, ho tinc claríssim que governarem tota la vida.
Però bé, l'alternança també estaria bé d'ací a molts, a molts anys, d'ací a molts anys.

Però com resulta que a nosaltres, al Partit Popular, no ens interessa només el bé del Partit Popular i estar assentats en este costat, sinó que el que ens interessa és el bé de la Comunitat Valenciana, jo sí que els demane, eh?
, jo sí que els demane que siguen seriosos, que siguen més rigorosos i que l'únic que han de fer, en compte d'estar en contra de la nostra comunitat, és defendre-la, perquè la nostra comunitat i els valencians i les valencianes és el que es mereixen.
No l'estar ací aguantant una sèrie de mentires i d'inexactituds que l'únic que volen és afonar la nostra comunitat.

Però mire, ho sent molt, mentres estiga a este costat, no ho aconseguiran.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Acabat el debat, anem a passar a la votació del quart punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
41 vots, sí; 46 vots, no: És rebutjat el quart punt de l'ordre del dia.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la suspensió de qualsevol ajuda econòmica a les entitats financeres espanyoles privades per part del govern de l'estat, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 21.
936, BOC número 78)

El senyor president:

Quint punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre la suspensió de qualsevol ajuda econòmica a les entitats financeres espanyoles privades per part del govern de l'estat, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Té la paraula la representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada senyora Marga Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señor presidente.

Señorías.

La eclosión de la crisis de Bankia se ha producido en un contexto límite económico ante una más que posible situación de rescate del sistema financiero español por parte de la Unión Europea.
Es lo que está en todos los medios de comunicación y es la comidilla de todos los días.
Todos los días, el telediario, los periódicos… no hay más debate que ese hecho.

Y, además, es un hecho ante el cual el gobierno del señor Rajoy ha vuelto a manifestar su incapacidad para defender la soberanía de nuestro estado y, además, su incapacidad y criterio para cambiar el rumbo de una política que es errática y que es suicida, que lejos de impulsar la economía real y la creación de empleo, lo que está haciendo es empeñarse en medidas de estabilidad presupuestaria para contener el déficit que nos hace cada vez más pobres.

La rigidez con la que el gobierno y el Consell defienden los recortes y las medidas que deprimen a la economía, contrasta con el guante blanco y privilegiado con el que trata la crisis del sistema financiero.
Y además, con los millones que están dispuestos a poner sobre la mesa de los especuladores.

La situación que estamos conociendo de Bankia y la intervención del gobierno en la misma ha venido acompañada de una gran polémica, polémica, preocupación e indignación.
Estamos hablando de un total de 23.
500 millones que el erario público deberá inyectar al final, si es que lo hace -suponemos que sí-, a la entidad para sanearla.

Una entidad que declaraba hace poco 300 millones de beneficio, repartía entre sus accionistas más de 50 y en un ejercicio que al final ha terminado aflorando realmente 3.
000 millones de pérdidas.
Una entidad que ha sido la niña mimada del Partido Popular, a la que se incorporó Bancaja, socio mayoritario del Banco de Valencia, y al que, lógicamente, incorporó sus participaciones.
En ambos, muchísimos valencianos tienen sus ahorros y muchos han sido engañados.
Y ambas entidades han estado históricamente en la base del impulso económico del País Valenciano.

Una entidad en que la presencia financiera valenciana ha ido perdiendo peso por la hegemonía creciente del señor Rato y su influencia en Caja Madrid.
Y al final ha terminado el señor Rato fuera de la entidad, fuera de la presidencia, saliendo de mala manera y, además, impidiendo por parte del gobierno, por parte del Partido Popular, que el señor Ordóñez, el presidente del Banco de España, pueda comparecer ante el Congreso de los Diputados para explicar cómo ha actuado el Banco de España en Bankia y en la crisis de Bankia.

Por tanto, muchas cosas incómodas debe conocer el señor Ordóñez para que el Partido Popular no le deje comparecer en el Congreso, como él mismo ha pedido.
Lo cual, dicho de paso, no le exime de ninguna responsabilidad ni a él, ni al señor Olivas, ni al señor Rato.

Por tanto, son dos cosas diferentes que tendremos que ver.
Y mientras tanto, lo que está sucediendo es que la ciudadanía se queda cada vez más atónita.
Más atónita cuando ve cómo directivos de gran responsabilidad en la gestión de esta entidad tienen blindadas jubilaciones e indemnizaciones millonarias y han estado, además, disfrutando de unos sueldos escandalosos.

Y realmente lo que significa es que estamos ante un fraude colosal, el mayor fraude de la democracia, me atrevería a decir.
Una entidad que ha mentido y ha acabado con un tremendo boquete por la desvalorización de sus activos.
Y queremos saber lo que ha pasado y quiénes son los responsables.

Por eso hemos pedido aquí una comisión de investigación sobre Bankia y que discutiremos próximamente su posibilidad en este pleno y una comisión de la verdad en el Congreso de los Diputados para saber qué ha pasado en el sistema financiero, qué ha pasado y por qué se ha derivado una crisis tan colosal como la que tenemos, los porqué, los cómo y quiénes están detrás de esta gran mentira.

Y que deriven responsabilidades políticas, responsabilidades penales, responsabilidades civiles, porque las hay y tienen que aparecer, porque 23.
500 millones se pagan con cárcel.
Y reclamamos que esa responsabilidad se asuma frente a la ciudadanía.

Desde finales de 2011, bancos y cajas de ahorro han recibido 115.
046 millones de euros de bancas públicas, de ayudas directas a cargo del FROB, y avales por 100.
000 millones de euros.
Y ahora, en 2012, el Banco Central Europeo ha concedido créditos a bancos privados españoles, a tres años, al 1% y por un importe superior a 300.
000 millones.

Es obvio que nuestro sistema financiero está pagando la resaca de la burbuja inmobiliaria, es evidente.
Eso es sabido por todos.
De ahí el reconocimiento por el gobierno de hacer nuevas provisiones en función de la toxicidad de los activos inmobiliarios que tienen en sus balances los bancos, para que las entidades financieras no pierdan solvencia.
De ahí que el FROB vaya a proporcionar recursos propios para impedir que tengan problemas de solvencia.

Pero, bien, si a nosotros nos importa el problema de las provisiones es porque eso va a impedir y va a empeorar la capacidad de financiación de la economía real, la capacidad de financiación de la economía productiva, que es la que realmente en estos momentos debería recibir el dinero público.

Si solo una parte de esos recursos, que se han destinado y se van a destinar a sanear las cuentas de los bancos, hubieran ido a la pequeña y mediana empresa, a las empresas españolas, a los autónomos, a las familias, en estos momentos seguramente el impacto del paro y el impacto de la crisis sería mucho menor de la que existe.

El agujero que tiene el sistema financiero habrá que taparlo, evidentemente.
Y la pregunta del millón es: ¿cómo?
Si el sistema financiero no tiene capacidad para generar suficientes ingresos, porque no hay actividad económica ni perspectiva de recuperación por un tiempo, la iniciativa privada no va a entrar a tapar el agujero.

Por tanto, será el capital público el que pueda tapar los agujeros provocados por la desvalorización de sus activos.
Y, claro, cuestión que no deja de sorprender, entre otras cosas, por las llamadas al ajuste, al ahorro, a los recortes de inversión y de gasto público que está haciendo el gobierno y que está haciendo el Consell.
No deja de sorprender cuando se están interviniendo comunidades autónomas, ayuntamientos, etcétera, etcétera, para ajustar el gasto al máximo.

Bien.
Si esto lo hace el estado, habrá que plantearse cómo se pagan las aportaciones públicas.
Y si el dinero público lo traen esos hombres de negro que se hablan desde Bruselas, como al parecer se baraja, también tendremos que saber cuál va a ser la factura.
Porque ¿cuál va a ser?
¿Las pensiones, la reducción de la cobertura al desempleo?
¿Seguimos el camino de Grecia?
Pues todo eso está sobre la mesa y está detrás del escándalo que tenemos hoy en Bankia.

El caso del Banco Financiero y de Ahorros, el BFA, matriz de Bankia, es paradigmático.
El FROB presta unas ayudas al BFA que cobra muy caras, al 8%.
Y cuando constata la irracionalidad y la imposibilidad de devolución por parte del banco de finanzas, el estado acaba reconociendo que esa previsión de ganancias no se va a producir y decide convertir en acciones esa aportación que había hecho asumiendo pérdidas.
Claro, las pérdidas las asumimos nosotros, el conjunto de la ciudadanía.
Somos los que estamos pagando esas barbaridad, esa inversión imposible de devolver por parte del BFA.

Claro que nos tenemos que preguntar por qué el BFA se quedó con los activos más tóxicos de las siete cajas que participaron en la SIP.
Suelo y viviendas no terminadas, y las viviendas terminadas y las participaciones industriales pasan a Bankia.

Si el consejo de administración de Bankia decide pedir una inyección de 19.
000 millones de euros de dinero público para el BFA, de los que 12.
000 serán para esa entidad, una cifra que desborda todas las previsiones y que la convierte en el mayor rescate financiero de la historia de España y uno de los mayores de Europa, ¿por qué el estado no ha decidido también intervenir Bankia, el cien por cien de Bankia, cuando el BFA ya tiene el 52,4% de Bankia?
¿Precisamente Bankia, que es donde está la mayor iniciativa privada?
¿Se les va a respetar el poder sacar un rendimiento de lo que ha sido la socialización de las pérdidas que se va a hacer por parte del gobierno?
Es eso.
¿Por qué no ha aprovechado para quedarse con las viviendas terminadas que tiene Bankia nacionalizando al cien por cien y aprovechar para generar un parque público de viviendas que pudiera solucionar este problema ante muchísimas familias necesitadas?
¿Por qué no está por ahí?

Pues bien, a tenor de lo que aparece, el BFA se convierte en un banco malo, que es lo que nacionaliza el estado, pero Bankia, que es quien tiene los activos malos, se queda con la alta propiedad privada.

El ministro ha manifestado que una vez se haya producido el saneamiento de este banco, se producirá su privatización, pues hay que devolver el dinero público.
Y, señorías, lo coherente, y lo que plantea esta proposición no de ley, es que cuando Bankia sea saneada con dinero público, el cien por cien sea nacionalizado.

Es decir, esta entidad que tiene que ser intervenida, que tiene que ser saneada con dinero público y que el BFA va a ser saneado con dinero público y el BFA tiene un porcentaje del 52,4% en Bankia, que Bankia no se vaya de rositas.
Porque Bankia, si aquí ha habido una división de lo bueno por una parte y lo malo por otra, que no sean los españoles quienes tengan que pagar esos criterios de división que cargan sobre nosotros los ajustes de una banca que llegaron a una SIP sin haber aflorado los balances reales que tenían.

Por tanto, esta proposición no de ley, la que propone Esquerra Unida, es la nacionalización total de la Bankia, garantizando su obra social y puestos de trabajo, hacer de la nueva banca nacionalizada el inicio de una banca pública que pueda ser un instrumento para la política económica del gobierno.
Y, lógicamente, solicitar, puesto que ahí tenemos Bancaja, con todas las participaciones, los ahorros de los valencianos y valencianas, que en ese contexto de banca nacionalizada Bancaja pueda volver a ser banca pública valenciana, para que el Consell tenga un instrumento financiero después de haber perdido todo el tejido financiero del que disponíamos.

Y, desde luego, ni un euro público más para la banca privada.
La sangría de la especulación que tanto les dio a ganar en otros tiempos, no puede seguir descargándose sobre las espaldas y el bienestar de la gente.
Si un banco se rescata con dinero público, que termine siendo de titularidad pública.
Se pueden rescatar bancos, señorías, pero a los banqueros no.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Sanz.

A esta proposició no de llei hi ha una esmena, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula, per a la seua defensa, l'il·lustre diputat Francisco Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Gracias, presidente.

Bueno.
Coincido plenamente con el diagnóstico que ha hecho la sindica del Grupo Esquerra Unida.

Mire, mañana hará un año que este señor, este señor que está a la derecha del actual presidente del gobierno.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señor Toledo, por favor, no puede ver la mesa ni la cámara en su totalidad la imagen.
¿Lo puede exponer de palabra, si es tan amable?

El senyor Toledo Lobo:

Sí, sí, lo explico, no se preocupe.

Este señor.
.
.
(Veus) Estoy haciéndolo de la palabra, estoy haciéndolo.
Este señor, que está a la derecha del señor Rajoy levantando la mano en el balcón de Génova, este señor, Rodrigo Rato, hace un mes.
.
.
mañana hace un mes que presentó la dimisión de Bankia.
(Veus) Ya lo sé, si no lo hago por los medios.
No se preocupe.
Lo hago para recordárselo a ustedes.
(Aplaudiments) No necesito medios, no necesito medios.
Esos los necesitan ustedes.
Y los utilizan, y los usan y los manipulan ustedes.
(Aplaudiments)

Mire, hasta ese día, hasta hace un mes, el Gobierno de España nos había dado un espectáculo público -un espectáculo no gratuito, un espectáculo que nos salía muy caro-, subiendo impuestos, a pesar de haber dicho que no los subiría; recortando las prestaciones en sanidad y educación, que había dicho que no recortaría; introduciendo el copago sanitario ya a los pensionistas, cuando no lo iba a introducir, y retrocediendo derechos sociales como nunca nadie había imaginado.

Pero hace una semana, el Gobierno de España dio un paso más y convirtió ese espectáculo público en un sainete, llevamos un mes de sainete.
Un sainete del tema de Bankia.
Un sainete que tiene, de momento, cuatro episodios y va por el quinto, a semana por episodio.
La primera semana era la incertidumbre de lo que se iba a hacer.
El lunes dimite Rodrigo Rato; el martes no se sabe nada, el gobierno no está ni se le espera; el miércoles, tampoco; el jueves a última hora dice que va a hacer una cosa; el viernes toma la decisión.
Toda la semana al aire.
Bueno, todos han dicho lo nefasta que ha sido esta crisis.

Esa semana, los accionistas de Bankia, 75.
000 de ellos valencianos, perdieron más de 700 millones de euros por la forma en que se hizo, porque lo lógico hubiera sido hacerlo todo el viernes, dar la solución y relevar del puesto de mando a Rodrigo Rato, pero no lo hicieron así.
Abrieron la herida y la dejaron toda una semana sin saber qué iban a hacer.

Pero luego viene la segunda parte del sainete.
La siguiente semana, ya se sabe lo que van a hacer, van a nacionalizar parcialmente Bankia.
Yo ya sé que a nuestro presidente no le gusta el tema de nacionalizar, sé que no le gusta esa palabra y dice que no, que no lo hacen, pero lo dice Mariano Rajoy y lo dice el ministro De Guindos.
Esa palabra es la que dicen.

Mire, la segunda semana el sainete es cuánto nos va a costar.
Parecía que eran los cuatro mil cuatrocientos y pico millones que se reconvertían de participaciones preferentes en acciones.
Parecería que era eso.
Y si era eso, bueno, ya lo habíamos puesto allí, ya lo habíamos puesto allí.
Pero no, enseguida salió Rodrigo Rato, al cabo de dos días, diciendo que podían ser de siete a siete mil quinientos millones.
Así, como si nada.
De siete a siete mil quinientos más.
Al cabo de día y medio, dijo que eran 10.
000.
Claro, ya la gente se reía.
Y acabó diciendo que lo que haga falta.
No sé cómo no dijo: «Serà per diners!
» No sé cómo no lo dijo.

Pero el señor Goirigolzarri le cogió la palabra y el sábado dijo: «Bueno, pues si lo que haga falta, pues 19.
000 millones más.
» Esa es la segunda semana del sainete, 19.
000 millones.
Con lo cual, son casi 24.
000 millones.
24.
000 millones, o sea, 4 billones, con b, de pesetas.
Todos sabemos que es una animalada, pero yo quiero que lo visualicen gráficamente.
Visualícenlo, que eso va muy bien.
No solo es casi dos veces el presupuesto anual de La Generalitat, no solo es eso.
Si lo convierten a pesetas, a billetes de mil, como cada kilo era un millón de pesetas, como recordarán, bueno, es fácil, una tonelada son mil millones.
Un camión trailer son 20.
000 millones.
Los cuatro billones, con b, son 200 camiones tráilers.
Tres kilómetros y medio de camiones llenos de dinero.
Eso es lo que le ha dicho el señor Goirigolzarri que necesita, ¡eso es, eso es!
Fíjense la barbaridad.
Y lo acogen con toda la alegría del mundo.
Bueno, esa es la segunda semana del sainete.

La tercera semana del sainete viene cómo lo pagamos.
Porque, claro, se da cuenta De Guindos que no tiene tres kilómetros y medio de camino los tráilers de dinero, se da cuenta.
Y entonces, se le ocurre decir: «Bueno, no será dinero, le daremos papelitos de deuda y que se los negocie en el Banco Central Europeo.
» Esa es la tercera semana.
Hasta que el Banco Central Europeo dice: «Oiga, que a mí no me han preguntado, que a mí ni siquiera me han preguntado y a mí esto no me parece bien».
Y el De Guindos se esconde debajo de la mesa, ya no sabe qué decir y ya no sabe qué hacer.
Entonces, la tercera semana llega con esa historia del sainete.

Pero ya, no conforme con eso, se añade la ocultación del déficit de los tres presidentes del Partido Popular, el nuestro, Esperanza Aguirre y el de Castilla-León.
Y en la Unión Europea se echan las manos a la cabeza y dicen: «¡Pero estos están igual que Grecia cuando nos falseaban las cuentas, si están igual!
¿Pero esto qué es?
¿Qué nos hace este gobierno que decía que iba a ser serio?
».
Y ese momento todos dicen que se ha hecho muy mal, desde la Unión Europea se lo dicen.
Ahora se lo dice hasta el propio Rodrigo Rato, hasta él mismo se lo dice.

Y es que, en este momento, en la Unión Europea se han encendido las alarmas, porque se han dado cuenta de que el gobierno, el señor que está a los mandos de la nave del avión español, ese que decía que tenía un plan, un plan de vuelo maravilloso que nos iba a llevar a buen puerto, pues se han dado cuenta que no tenía plan de vuelo, que lo único que ha hecho hasta ahora ha sido aligerar el peso de la nave, tirar los asientos, tirar las maletas y nada más, pensando que así no se va a caer la nave y así se va a caer igual.
Y se han dado cuenta de algo más, que posiblemente no tenían ni licencia de vuelo.
Porque este señor se han dado cuenta que es el mismo que decía lo de los hilitos de plastilina con el Prestige, el mismo que decía (aplaudiments) que la guerra de Irak era por las armas de destrucción masiva, que no se han encontrado, estaban tan bien guardadas que no se han encontrado, y el mismo que decía que lo del 11M había una teoría de la conspiración.
¡Es el mismo señor!
Y entonces han dicho: «Oye que este, efectivamente, no tiene licencia de vuelo y nos va a estrellar el avión con todos los españoles dentro, pero lo malo no es que lo vaya a estrellar es que lo va a estrellar en nuestras cabezas.
» Y, por lo tanto, han llegado a la decisión de que aquí hay que hacer algo.
Y esa, posiblemente, será nuestra suerte, que hay que hacer algo.

Porque, miren, después de un mes estamos peor que el día que empezó la crisis.
Ahora no sabemos cuánto nos cuenta ya lo de Bankia.
Por cierto, cuando ya nadie se creía lo de los 19.
000 millones, ha salido Goirigolzarri diciendo: «O me lo dan o me voy.
» Y hoy mismo el ministro le dice: «Bueno, si dije que lo que haga, lo que haga falta.
Ya veremos cómo, pero no te preocupes chico, no te vayas; no te vayas porque la cosa ya está bastante…».
Permítame que le ponga una nota de humor, porque me parece tragicómico esto.

Miren, estamos peor que hace un mes.
¿Y qué hacemos con Bankia?
Mire, Esquerra Unida nos plantea una propuesta.
Nosotros estamos de acuerdo en que hay que evitar poner dinero público si es posible, si es posible evitarlo.
Y probablemente lo sea porque, como digo, el resto de la Unión Europea está por la labor de que no se estrelle el avión.
Por lo tanto, evitémoslo si es posible.
Porque esos tres kilómetros y medio de tráilers llenos de dinero nos hacen falta para la educación, nos hacen falta para la sanidad, nos hacen falta para las políticas sociales, nos hacen falta para políticas de crecimiento.
Por tanto, si se puede evitar, evitémoslo; si no se puede evitar, que se acredite fehacientemente que no se puede evitar, y que se inyecte el mínimo posible y que se garantice que se recupera en su totalidad con el rédito correspondiente y sobre todo, sobre todo, que se investigue lo que ha pasado.

Por esto instamos al gobierno valenciano para que exija al gobierno de Mariano Rajoy que active la comisión de investigación para saber todo lo que ha pasado.
Y, por supuesto, que se inste también a que se tomen las medidas para garantizar la obra social de las cajas de ahorro que han originado el SIP de BFA Bankia.
Y, por supuesto, que si al final no hay más remedio que inyectar dinero público y tiene el control el estado, que se utilice ese control positivamente y, en particular, que el control en los órganos de decisión de BFA y Bankia haya un porcentaje de valencianos cualificados, no como los que han puesto en la CAM, cualificados, similar a lo que suponía Bancaja dentro de Bankia.

Y, por supuesto, que aclaremos lo que ha pasado con el timo de las preferentes, con la ruina de las preferentes, de las subordinadas y, cómo no, que se tomen las medidas todas las que haya al alcance para que las indemnizaciones millonarias e indecentes que estamos viendo no vayan adelante.

Todo esto es lo que proponemos en la propuesta de resolución, partiendo de la idea de que efectivamente compartimos que si hay una forma de impedir que se dedique dinero público, que se haga, y que si ha de nacionalizarse, aunque sea parcialmente, hay que tener contrapartidas públicas.
Este es un poco el resumen que queremos hacer.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Toledo.

En el turno de aceptación o no de la enmienda, la ilustre diputada Marga Sanz tiene la palabra.

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Toledo, yo entiendo que le resulte un poco incómodo tener que votar en contra o abstenerse en la proposición que le hemos presentado.
Pero siento decirle que nosotros no vamos a aceptar la enmienda de modificación que su grupo presenta por varias razones.

Mire, primer punto de la propuesta de resolución que usted dice que se exploren las vías para inyección de fondos en las entidades financieras españolas y que se haga sin utilizar fondos públicos -ya veremos cómo se hace sin utilizar fondos públicos, pero, bueno- pero que se hagan las gestiones para encontrar las alternativas en la Unión Europea.
Vamos a ver, la Unión Europea no puede prestar a los estados y si no tiene que cambiar Maastrich y la Constitución.
Eso para empezar.
Pero aparte la Unión Europea, el problema que tiene la Unión Europea es que no hay una política fiscal común.
Y a partir de que no hay una política fiscal común, no tiene ingresos.
Y entonces la forma de solucionar el problema de la deuda de los estados, y en este caso de los agujeros del sistema financiero, es dándole a la maquinita de hacer dinero.

Claro, ¿qué está haciendo la Unión Europea?
Monetarizar la economía falsamente, porque detrás no hay riqueza.
Está metiendo, está inyectando dinero, está inyectando billetes, está inyectando moneda y detrás no hay nada, no hay nada.
Y estamos en estos momentos en un bluf que puede estallar por cualquier sitio.
Por tanto, eso no se puede decir así y si se hace así es porque tienen que cambiar muchas cosas y, puestos a cambiar, cambiemos el tema del sistema financiero.
¿Por quó no abordamos otros cambios?

Segundo.
Usted dice «y si se tiene que meter dinero…» además de estar fehacientemente explicado que plantean que se les cobre un dinero, un rédito.
Entonces, vamos a ver, el estado va obtener de la Unión Europea un dinero más barato, ¿al 1% directo?
Bien.
Supongamos que eso es posible.
Y entonces va a especular con ese dinero, porque va a obtener luego un rédito de las entidades que quiere ayudar o que quiere sanear.
Entonces, ¿vamos a especular con los especuladores, con el sistema que por naturaleza es especulador?
¿Nos vamos a meter en esa dinámica?
A mí me parece que eso no es de recibo, que el estado aborde desde ese punto de vista el problema de saneamiento de la banca.

Tercero.
Nosotros, lo que sí que entendemos es que la situación que se está dando nos obliga a plantearnos otra Unión Europea, otros mecanismos diferentes.
Porque lo que no puede ser es que esta crisis se esté aprovechando para acabar con todo lo social conseguido.
Porque, además, la ayuda que venga de Europa, ¿al 1%?
, ¿pero con qué factura?
Yo antes lo decía, ¿cuál va a ser la factura social?
¿La de Grecia?
¿Esa es la factura que vamos a pagar?
Pues eso nosotros no lo queremos para nada, para nada.
Por lo tanto, yo no puedo con ese tipo de planteamientos aprobar esto.

Comisiones de investigación, todas las del mundo.
Mire, mañana el grupo de Izquierda Unida e Izquierda Plural en el Congreso de los Diputados presenta una moción que pide ya la creación de una comisión de investigación sobre el sistema financiero, una comisión de la verdad para que se sepa y se ponga luz y taquígrafos sobre lo que aquí ha pasado y se pidan responsabilidades.
Yo espero que ustedes estén a nuestro lado apoyando esto mañana.

Aquí, la comisión de investigación sobre Bankia ya ha sido tramitada su debate en este pleno.
Por tanto.
eso es algo que ustedes, lógicamente, han puesto en la proposición que han presentado, en la enmienda que han presentado, pero que realmente ese camino ya está emprendido.
Y, por tanto, se debatirá en su momento y llegará ese debate a esta cámara.
Y ahí es donde tenemos nosotros que decir esa comisión con qué objetivos y qué es lo que pasa.
Porque aquí lo que queremos saber es qué ha pasado con Bancaja y con el Banco de Valencia.
¿Cómo se incorpora la SIP?
¿Qué balance es el que presentaron?
Y también, ¿qué responsabilidades hay?
Porque de sueldos, de blindajes de indemnizaciones por acabar los trabajos o las funciones que se desempeñan ahí.
.
.
El engaño a muchísimos ahorradores con las preferentes.
Eso tiene que salir, ¿o es que no sabemos las asambleas que están habiendo de afectados por esta crisis en todos los pueblecitos de la Comunidad Valenciana?
¿Es que no nos hemos enterado?
Claro que sí.
Y eso está ahí, está en la calle, porque mucha gente se siente estafada y ha sido estafada, no es que solamente se sienta.
Y, claro, todo eso que salga a la luz pública.
Pero eso ya está planteado.
Todos los grupos de la oposición hemos planteado este tipo de iniciativas.

Y ahora lo que nosotros sí que entendemos es que lo que no puede seguir ocurriendo es que el dinero público sea el que vaya a cubrir los agujeros de las crisis de los bancos privados.
Es que eso no puede ser ya.
Y no somos los únicos.
Yo creo que Islandia a lo mejor merece una lectura ¿Qué ha pasado en Islandia?
Claro que se han cerrado.
¿Por qué tenemos que asumir nosotros la deuda de la banca privada con la banca internacional?
¿Por qué?
¿Con los bancos alemanes?
¿Por qué la tenemos que asumir nosotros a costa de los recortes en educación y sanidad?
Pues no, no podemos asumirlo, señor Toledo.

Yo siento muchísimo no compartir la intención de esta proposición que ustedes han presentados y entiendo que en otros temas sí que nos podemos entender, pero que lo concreto en este pues estamos a años luz en estas primeras cuestiones.

Muchas gracias.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Gracias.

No estamos a tantos años luz, señora Sanz, no estamos a tantos años luz.
Mire, el no dedicar un euro público a ayudar a las entidades financieras y sin embargo decir que se nacionalice Bankia y todas las cajas de ahorros es una contradicción in terminis, porque nacionalizarlo implica pagar lo que vale.
Y, por lo tanto, es poner dinero público allí.
No se trata de una expropiación.
Por tanto, ahí hay algo que no cuadra.

Mire, lo que quiere decir el primer punto nuestro no es que se dé dinero al estado español para inyectar a los bancos.
Sabe que en este momento hay un movimiento europeo bastante importante que dice que la banca se lo arregle, que se lo arregle, y que le llegue a la banca directamente el dinero y no al estado.
Por esa línea es por la que vamos.
Nosotros creemos que el convertir la deuda privada de los bancos en deuda pública, que es en el fondo lo que se nos dice, es perverso.
Nosotros como país no tenemos un porcentaje de deuda pública tan elevado, hay países que lo tienen mucho más elevado y no tienen ningún problema.
Nuestro problema está en la deuda privada.
Y el que eso se haga reconvirtiendo la deuda privada en pública es perverso por dos razones: primero, porque se hace a costa de la sanidad, de la educación, de los servicios sociales, de las políticas de crecimiento; pero, en segundo lugar, porque (inintel·ligible) .
.
.
esa transformación.

Por tanto, separemos las dos líneas, lo público por una parte y lo privado por otra.
Y si se encuentra una fórmula para que la banca rescate a la banca dentro de Europa, que es lo que debería de ser y a eso es a lo que vamos, estamos contrarreloj, claro que estamos contrarreloj.
Pero lo que le digo es que ya se han dado cuenta todos que el gobierno español no sabe qué hacer, que ha pasado un mes y está peor que el primer día.
Y, por lo tanto, hay que buscar otra solución.
¿Que llegará o no llegará?
Pues no lo sabemos, porque estamos en tiempo de descuento.
Nosotros lo que decimos es que se apure ese tiempo de descuento y que apoyemos el que salga esa solución y que la banca se le rescate desde la banca y que se busque una solución sin que el gobierno español tenga que entrar por medio, sin que nos cueste una fortuna o dos o tres fortunas, que es lo que acaba siendo.

Entonces, no estamos tan lejos, porque eso es lo que en el fondo usted también dice con otras palabras y a lo mejor no con ese nivel de detalle.
Y queremos que eso se lleve hasta el final.
Que no acepte nuestra propuesta de resolución, me parece obvio porque desde su punto de vista lo que piden es la nacionalización total de todas las cajas de ahorros y ese es un punto en el que no coincidimos.
Eso es solo si no hay más remedio y que conste fehacientemente y tal.
¿Por qué?
Porque nos costará dinero público entonces.
Pero no estamos tan lejos, no estamos tan lejos.
De todas maneras, yo lo que sí que le puedo decir es que nosotros no vamos a votar en contra de su proposición, porque, como le digo, hay puntos en los que podemos coincidir perfectamente como principios.
Y que, por lo tanto, ante ella lo que vamos a hacer es abstenernos.

Pero sí que queremos hacer una llamada al Gobierno de España cuando decimos las comisiones de investigación y decimos tal, no es en esta cámara, en esta cámara ya lo hemos pedido.
Lo que estamos diciendo es que el gobierno valenciano inste al Gobierno de España para que lo haga, para que lo haga.
Y ahí también podemos ir unidos, ahí también podemos ir unidos.
Por tanto, como le digo, si analiza la nuestra y la suya, no está tan lejana.

Creo que estamos en una situación lo suficientemente crítica como para que para todos, todos veamos que la solución pasa porque desde la Unión Europea la parte privada recurra a inyectar a la parte privada, para que no nos mezclen a lo público en ese desaguisado.
Y, desde luego, para que nada de todo esto quede impune.
Nos tenemos que comprometer en que nada quede impune.

Nos tenemos que comprometer en que nada quede impune, que lleguemos hasta el final y que todos los presupuestos que se han tenido hasta ahora de que la única forma de salvar es recurrir a lo público se anulen, se haga un reset mental y busquemos otras fórmulas.
Porque, si no, vamos directos a la ruina como país y, posiblemente, como Unión Europea.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Muchas gracias.

Señor Toledo, efectivamente, yo creo que hay una cuestión de principios por los que nosotros planteamos esta proposición no de ley, y es que aquello que tenga que ser intervenido con dinero público luego revierta para el conjunto de la ciudadanía.

Cuando nosotros hablamos de una intervención de la…, de que la nacionalización de Bancaja y la incorporación a ese posible polo de banca pública, que puede suponer la nacionalización completa de Bankia y que se incorporen otras cajas a ese proceso, estamos hablando desde el punto de vista de que luego eso revierte sobre la ciudadanía.
Eso sí que es inversión.
Lo que no es inversión es meter dinero para luego vender.
Porque, para eso -para eso-…; eso es lo que llamamos nosotros -y lo que ustedes supongo que también compartirán- socializar las pérdidas, ¿no?
, y privatizar ganancias.
Y nosotros en esa dinámica no estamos.

Pero yo siento decirles que ustedes lo que tratan de impedir o no quieren es votar por la nacionalización de la banca que, al final, es eso.
Al final, es eso.
Y, claro, lo que nosotros estamos planteando es: podemos tener algún punto en común en algunas medidas concretas, lógicamente, pero lo que en el fondo -en el fondo- trasciende es que nosotros tenemos una posición muy clara de que el dinero público no puede ir para sanear la banca privada, que tiene unas deudas a nivel internacional, ¡vamos!
, inmensas, la banca española, la banca privada.
Y eso no se puede sanear a costa de recortar con dinero público nuestros servicios públicos.
Pero las cajas -y en este caso Bankia- que han tenido una proyección más social, aunque hayan tenido otras formas jurídicas determinadas, pero que han tenido unos objetivos concretos muy determinados y que han jugado un papel social determinado, además de que han estado al lado de los gobiernos para incidir como instrumentos de política económica, para incidir en el entorno, las recuperemos.
Si tenemos que salvarlas, las recuperamos, pero las recuperamos para la ciudadanía.

¿Y por qué no se nacionaliza toda Bankia?
¿Por qué no se nacionaliza toda Bankia?
¿Porque se reserva ese pequeño porcentaje…?
Porque el banco financiero y de ahorros, si se va a nacionalizar, de hecho, ya tiene el 52% sobre Bankia.
Pero, entonces, ¿qué pasa, que el resto, el 48% que pertenece a Mapfre, al Banco de Santander, a CaixaBank, a la Mutua Madrileña, al Banco de Sabadell, al Banco Pastor y a El Corte Inglés se les preserva poder sacar un rendimiento de ese 48% que tienen ahí metido, gracias a que se ha saneado el BFA?
Pues no.
No.
No, porque si se sanea y eso rinde luego, pues, lógicamente, que rinda para todos.

Ese es nuestro planteamiento y por eso estamos planteado que Bankia se nacionalice en su totalidad, no el BFA, no la parte mala, no lo que tenemos que asumir nosotros porque así quisieron dividirlo.
No, no.
Lo asumimos todo, lo bueno y lo malo.
Y se nacionaliza para todo el conjunto de la ciudadanía.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Sanz.

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyora Sanz, el Grup Parlamentari Compromís va a votar a favor d'aquesta proposició que vostés plantegen.
I, en realitat, se podria resumir en una frase el sí a aquesta proposta.
Una frase, que estos dies s'està sentint molt en política i també en el carrer, que és que cal rescatar persones i no rescatar bancs.

I, efectivament, eixa és la voluntat de certa part de la política que veu com tots els rescats bancaris estan servint per tapar les vergonyes d'aquells que han gestionat, també des de la política, les entitats financeres; d'aquells que han generat, amb l'especulació i l'avarícia, tot este clima de crisi econòmica que està afectant milers i milers de persones directament, fins i tot entrampats els seus recursos, els seus pocs estalvis en productes financer avalats des de la política en reials decrets, com per exemple.
.
.
I vostés s'han oblidat d'un producte -ja sé que és sols de la CAM- com les quotes participatives.
I vull recordar que un govern que va emparar el que se quedaren entrampats i a zero els diners dels quotapartícips va ser un govern socialista.

Tot açò ha estat emparat des de la política.
I, efectivament, és des de la política on s'han de donar respostes.
I les respostes ja no poden ser respostes difuses, convenients per als interessos d'uns pocs sinó que s'han de generalitzar les respostes, les solucions.
Perquè s'està veient perjudicades -com he dit- moltíssimes persones, el conjunt de la societat, els nostres recursos públics, directament per estes decisions polítiques que són interessades, sobretot perquè els lobbys financers estan treballant de la mà dels lobbys polítics que van a afavorir-los en les majories, quan estan en els governs.

I, efectivament, també he de reconéixer que aquesta proposició no de llei té una contradicció des del seu inici; i jo crec que vosté, senyora Sanz, pot reconéixer-la.
No se pot dir en el punt 1: «No destinar ningun euro públic.
.
.
», i després parlar de nacionalització amb recursos públics.
Una cosa és que nosaltres trobem el sentit al que vosté vol dir; i és, efectivament, quan s'han de destinar -si és que s'han de destinar; i tot apunta que sí, i ja és evident- diners públics a una entitat com Bankia, doncs que siga completa.
I completa per què?
Per a transformar esta entitat financera, macroentitat financera, en alguna cosa més que en, efectivament, un rescat sense contraprestacions; que és el que hem estat denunciant fins ara.
S'han estat fent rescats sense contraprestacions.
Hi ha hagut injeccions de diners a fons perdut, sense demanar absolutament res a canvi.
I ja no se pot suportar esta dinàmica autodestructiva de la societat.

I, per tant, demanem contraprestacions.
Com?
Lògicament, si Bankia se convertix en una banca pública, ètica, efectivament se podran exigir les contraprestacions.
I eixa és una de les parts que nosaltres, al nostre parer i, a més, de forma troncal, falta en esta proposta; però que jo estic convençuda que Esquerra Unida ho planteja, encara que no ho diga.
Per què?
Perquè tampoc val convertir una banca pública i ja està.
Jo crec que tots estem perquè eixa banca pública tinga garanties.
Garantisca, què?
Doncs, inversions, inversions productives, inversions cap a les petites i mitjanes empreses, cap a les famílies.
És a dir, que hi haja un flux de recursos d'eixa banca pública cap als interessos generals de la societat i no desviar eixes inversions i pervertir la dinàmica d'una banca pública que no per tindre l'etiqueta «pública» té per què ser ètica.
I, per tant, nosaltres volem afegir eixa paraula, ètica.

A més, haurà de ser una banca pública ètica, en el sentit de garantir que no se podran executar desnonaments.
No podrem anar en detriment de les persones que són, en definitiva, la gent que té els seus estalvis ahí, qui aguanta no solament la credibilitat de l'entitat, sinó també els mateixos recursos de l'entitat.
La dinàmica d'una entitat financera no passa perquè asseguradores, grans empreses, etcètera, estiguen de forma accionarial en les entitats, sinó perquè la societat aguante les entitats financeres.
I, per tant, la banca pública ètica ha de revertir eixa confiança que li dóna la ciutadania garantint els seus drets civils.

Nosaltres creguem que hem de.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
forçar -i acabe-, hem de forçar, a més, mecanismes de transparència en totes les gestions dels bancs, de les caixes, de tots els SIP creats i també des de la política.

I, per això, probablement també una de les peces fonamentals que ens falta en esta proposta és que allà on s'han invertit diners públics,.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
allà ha d'haver una investigació, siga en esta nova banca que crearíem en esta proposta, sinó en totes aquelles que ja han rebut diners.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
I és el sentit de la nostra proposta i el sí de Compromís.

Res més.

El senyor president:

Senyor Costa.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Sanz, ya le he anticipado anteriormente que no íbamos a aceptar su iniciativa parlamentaria, su proposición no de ley, por una cuestión obvia de coherencia política y, además, de convicción económica.

Pero yo tengo que decir que respetamos, claramente, la posición del Grupo Parlamentario Izquierda Unida, porque viene manteniendo la misma posición, la misma coherencia en los últimos años en este parlamento.

Cuando nos encontramos aquí con ciertos discursos de partidos políticos que han nombrado a dedo a un secretario de estado de Hacienda y Presupuestos para dirigir el Banco de España, que es el responsable máximo de la supervisión y el control del sistema financiero, que eran los que decían que nuestro sistema financiero era la champion league de los sistemas financieros y que lo aguantaba todo, que han dotado de 20.
000 millones de euros de ayudas públicas y, además, han generado 600.
000 millones en déficit y cinco millones y medio de parados, te das cuenta de que hay grupos parlamentarios responsables y grupos parlamentarios irresponsables.
(Aplaudiments)

Porque, claro, han hablado de un avión.
Yo tengo que decir que en el año 2004 se cogió un avión con cuatro motores -cuatrimotor-, que lo cogió un piloto llamado Zapatero y lo ha dejado con tres motores cayéndose, otro incendiado y la tripulación a punto de saltar con paracaídas, a ver a dónde pueden caer.
(Aplaudiments) Y eso no es razonable en estos discursos.

Señora Sanz, yo no observo… Yo creo que usted sabe muy bien lo que ha escrito en esta iniciativa parlamentaria.
No lo comparto, pero creo que usted lo sabe muy bien.

Con respecto a no destinar un euro público a la banca.
Mire, yo voy a hacerle una pequeña reflexión.
En el año 1927 los gobiernos, fundamentalmente el gobierno de Estados Unidos, dejó caer a los bancos.
Supuso diez años de depresión económica, de pérdida de cientos de millones de puestos de trabajo en todo el mundo.
Y, precisamente, lo que están intentando hacer los gobiernos hoy en Europa, en Estados Unidos y en el mundo es precisamente mantener y consolidar el sistema financiero, no por el viejo discurso de banca sí, empleados y trabajadores no, ni al revés; al contrario, solamente puede haber empleo, trabajo y crecimiento si hay un sistema financiero sólido.
Y, en este momento, lo que necesita es el apoyo de los gobiernos.
Y no aquí; eso se ha hecho en Estados Unidos, se ha hecho en Alemania, se ha hecho en Holanda y se ha hecho aquí.

Y claro que es coherente con lo de no aportar ningún dinero público y nacionalizar.
Ustedes quieren hacer lo que hace Evo Morales o Chávez, coger la participación privada y hacerla pública, no pagar un euro y aquí no pasa nada.
Eso es lo que usted propone con la nacionalización.
(Aplaudiments) Y nosotros no estamos de acuerdo con eso.
Nosotros con eso no estamos de acuerdo.

Creemos firmemente en una parte de su propuesta porque nos parece la parte más lógica y más coherente, que es apoyar a los empleados de Bankia en general, y en particular a los empleados que proceden de Bancaja.
Y, claro que sí, la obra social; esa obra social que ha generado apoyo a los sectores más desfavorecidos, apoyo a nuestro patrimonio… Y lo creemos tanto que hoy mismo hemos presentado una iniciativa de apoyo a los trabajadores y a la obra social de Bancaja para que continúen y se mantengan en este territorio, (aplaudiments) como eje fundamental de progreso y de solidaridad.

Pero no nos puede usted, ahora mismo, plantear cosas que son imposibles, que atentarían claramente contra nuestro estado de bienestar, contra nuestra posibilidad de crecimiento, contra la posibilidad de que hoy la gran diferencia que existe en los decretos de saneamiento del sector bancario español… Porque hay que recordar que los que aquí parece que no habían hecho nada han hecho ocho decretos de regulación del sector financiero y se han cargado las cajas de ahorro españolas, entre ellas las valencianas, la gran diferencia es que nosotros hemos obligado a las entidades financieras por decreto a que de los 300.
000 millones de euros que el Banco de España no veía que estaban en riesgo de saldo inmobiliario, hayan 84.
000 provisionados con un solo objetivo, que es que los clientes, las empresas, que son los principales afectados por eso vean garantizado su depósito y no les ocurra como en otros países donde ustedes tienen mucho que decir.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Señora Mollà, efectivamente, y también por lo que decía el diputado Costa, se acaban de referir al primer punto de la proposición no de ley nuestra, que seguramente no se habrán dado cuenta de que al día siguiente hay una rectificación que dice: «No dedicar dinero público para ayudar a entidades financieras españolas privadas.
» Cosa que no estaba en la primera, pero bueno, la rectificación vino después.
Entiendo el debate que ha generado, y entiendo que esta PNL no ha entrado en el debate de qué tipo de banca pública, cuestión que compartimos con todos los aspectos que ha señalado la diputada.

Pero mire, señor Costa, la crisis del 1929, no se produjo ni se provocó por parte de los gobiernos una caída de la banca.
La crisis del 1929 se generó por la ausencia de mecanismos de regulación que arrastró a bancos y entidades de carácter industrial, empresas, etcétera, y arruinó prácticamente la economía productiva en aquel momento.
Pero la salida que se empleó, ustedes no recuerdan cuál es ni les interesa acordarse de ello.
La salida que se empleó para salir de la crisis en el 1929 fue: aumento de impuestos, aumento del gasto público y déficit público.
Y se salió.
Si no, bueno, Keynes existía, ¿no?
Quiero decir, estaba por ahí y este señor dijo algo.
Y se salió con eso, que es todo lo contrario a lo que se está haciendo ahora.
Porque ahora lo que prima es el déficit, lo que prima es el recorte, lo que prima es abundar en la economía del paro, y con una base de una ausencia de consumo, que es lo que en estos momentos se da, no hay economía que se lance.
Y si no estamos en situación de deflación es porque aquí se está dando a la maquinita del dinero todos los días.
Por lo tanto, no planteemos las situaciones que no se están dando en estos momentos.

Aquí se está haciendo todo lo contrario a lo que se tendría que hacer.
Usted dice: «Es necesario un sistema financiero para que se salga de esto.
» Mire, el sistema financiero, si está sólido, es porque la economía productiva es solvente.
Porque el sistema financiero vive de la economía productiva, de prestar y de recuperar, y lógicamente de ganar.
Pero, si no presta porque no está prestando, no puede recuperar ni ganar lo que debería ganar, lógicamente.
Y no está prestando.
Y el dinero que está yendo a los bancos, ¿dónde está yendo?
A sanear sus activos y a pagar esa deuda privada que tiene con la banca internacional.
A las familias no les llega, a las empresas no les llega.
Y por tanto, como su gobierno se empeña en continuar con las políticas de ajuste y el objetivo fundamental de sus políticas económicas es que aquí el déficit se pare y se anule, han abandonado cualquier iniciativa que vaya a impulsar la economía productiva, a invertir más, incluso a generar un déficit.
¿Por qué no?
¿Por qué no?
Si eso se recupera en un momento de bonanza.
Y si se es un gobierno responsable, lo que se ha gastado ahora se puede recuperar en una situación de bonanza.
Con más ingresos por impuestos, si tenemos, claro, una reforma fiscal, que es la que debería estar en estos momentos impulsándose.
Pero, claro, aquí se está haciendo todo lo contrario, todo lo contrario.

Entonces, ¿para qué nos sirve esta proposición no de ley?
Para debatir.
Propuestas concretas, pero para debatir de política económica.
Porque aquí lo que al final está pasando es que no hay impulso de la economía productiva, los bancos son un gran agujero negro y el dinero no está llegando a quien tiene que llegar.
Pero el gobierno tampoco está actuando así, porque aquí las cajas de ahorro, que eran fundaciones sin ánimo de lucro, al final terminan bancarizándose por las modificaciones legislativas que va haciendo el Partido Popular y el Partido Socialista, cuando han gobernado, para meternos en la dinámica de la bancarización, y acaban en la misma dinámica que el conjunto de la banca española.
Y además, impulsando modelos improductivos y especuladores que les ha llevado a tener en estos momentos unos activos que no reflejan la realidad del valor que tienen en la vida cotidiana.
Claro, eso es de lo que tenemos que hablar, claro que queremos que se mantengan las oficinas y el empleo.
Claro que queremos eso, ojalá.
Nosotros mañana firmamos esa propuesta.
La firmamos ya, pero estamos hablando de otra cosa, aunque eso también está puesto en la… Y eso es evidente.

Pero estamos hablando de que si se emplea dinero público para Bankia y para sanear cajas que han tenido una finalidad pública y cuya SIP, usted sabe que son reversibles al cabo de diez años, pues esa reversibilidad se emplee ya para transformarla en banca pública, aprovechando esa inyección de dinero, y que sirva para -señora Mollà, le doy la razón- los intereses generales, la política de un gobierno que debería responder a los intereses generales y no de unos pocos.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Costa.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Sanz, yo, de la crisis del 1929 o del 1927 -según autor- algo sé, ya le explicaré por qué.
Pero le tengo que decir que efectivamente hubo una ausencia de regulación, pero uno de los mecanismos y uno de los procesos por los cuales esa ausencia de regulación desembocó en una crisis mundial fue por varios motivos.
Fundamentalmente fue por Estados Unidos, pero también influyó mucho la falta de cooperación, que es una de las grandes cosas entre países, que hoy en día han planteado el G20, la Unión Europea, Estados Unidos, incluso los países del BRIC.
Hoy no se puede concebir salir de esta crisis como se hizo en aquel momento, con un patrón oro, que Inglaterra fue el primero que lo abandonó, y fue uno de los grandes aciertos para poder salir de esa crisis, sin colaboración y fundamentalmente subiendo impuestos.
Le voy a decir por qué.
Porque Estados Unidos lo que hizo -es cierto- subió impuestos, subió aranceles, pero, ¿qué ocurrió?
Que llegó el desempleo al 25% y generaron déficit.
Y hasta que no cambiaron el patrón oro, mejoraron la regulación, bajaron impuestos a las clases trabajadoras, redujeron las horas laborales y pagaron bien, no se produjo la recuperación económica mundial.
Entre eso, por el incremento de producción que produjo, algo que usted ya sabe que se llamaba la Segunda Guerra Mundial, al cual le abocaron directamente las potencias del eje a Estados Unidos.

Esto es lo que pasó, y usted lo sabe, y si no lo sabe, yo estoy dispuesto a darle mucha bibliografía sobre la cuestión.

En segundo lugar, el sistema financiero español vive de eso, vive de prestar dinero y recuperarlo.
Pero vive de que haya un sistema productivo.
Y aquí estamos en el debate de qué es antes, el huevo o la gallina, ¿no?
Bien, yo le digo que en estos momentos el sistema financiero español no puede recibir recursos para prestar.
¿Por qué no puede recibir recursos para prestar?
Porque ha habido unas autoridades en este país sobre la política y el sistema financiero español, que en lugar de estar vigilando por la solvencia de nuestros bancos y cajas de ahorros, estaban vigilando otras cosas como titulares e intentar ocultar que había una crisis que nos ha generado cinco millones y medio de parados.
(Aplaudiments) Y entonces nadie se fía del sistema financiero.
Y lo que hay que hacer es conseguir que se fíe.
Es lo mismo que en el déficit.
¿Por qué España está envuelta en una cruzada para reducir el déficit y cumplir con sus compromisos?
Porque hasta que no lo haga, no será creíble en Europa.
Hasta que no lo haga, un señor que nos vaya a dejar 1.
000 millones de euros un día, nos dirá: «Usted puede que no me pague, y como usted puede que no me pague, en vez de cobrarle al 2 o al 3%, como le hago a Alemania, le voy a cobrar al 8.
Y así lo que hará es menos dinero para la banca, menos dinero para prestar a las pymes, a los autónomos y a los trabajadores y a las familias, menos empleo, más crisis económica y, al final, nos iremos a la hecatombe.

Empecemos por los cimientos.
Reducción del déficit y de las cuentas públicas, cosa que tenemos que hacer porque aquí hay unos señores que nos engañaron, mintieron a los españoles y nos dejaron 30.
000 millones de euros más del déficit que habían (aplaudiments) prometido.
Segunda cuestión: consolidar la reforma del sistema financiero, no con ocho decretos ley, con dos, con dos y en dos meses.
Porque creemos que las cosas cuanto antes, mejor.
Porque dan credibilidad, dan seguridad y dan estabilidad.
Y hay que garantizar la solvencia de los bancos, porque no solamente que tengan que pedir prestado dinero.
Es que hay que garantizarle a la gente que tiene depósitos en esos bancos que no es necesario que se los saquen, que no va a quebrar ningún banco más, que no se lleven los recursos y los depósitos a otros países como Inglaterra, o como Alemania.
Eso es lo que hay que garantizar, porque es la única forma de conseguir que se cree empleo, estabilidad económica y sistema productivo en este país.

Dígame usted después si es antes el huevo o la gallina, pero yo le diré que en estos momentos la realidad es que nuestro sistema financiero no recibe recursos, y lo que necesitamos es sanearlo.
Necesitamos dotarle de solvencia, de credibilidad y de estabilidad.

Creo que un país, y como es España, no tiene que mendigar nada a nadie.
Lo creo sinceramente.
Creo que la posición del PSOE es una posición irresponsable en muchos aspectos.
Y muchas veces de ellas, motivadas por sus propios problemas internos.
Comisión de investigación, no, comisión de investigación, sí, porque la señora Chacón quiere comisión de investigación.
Oiga, aquí no estamos hablando de ser Rubalcaba o Chacón, secretario general o presidente.
Estamos hablando de 45 millones de españoles, 5 millones de valencianos, y ahí es donde va a estar el gobierno de La Generalitat y el Partido Popular.

El senyor president:

Vaya concluyendo.

El senyor Costa Climent:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabat el debat, anem a passar a la votació.
Comença la votació.
10 vots sí, 30 abstencions i 46 vots no.
Es rebutjat el quint punt de l'ordre del dia.

Senyories, volia convocar breument la Junta de Síndics per a tindre uns canvis en l'ordre del dia de la pròxima setmana.

Se reunirà la sessió a les cinc de la vesprada.

(Se suspén la sessió a les 15 hores)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 1 minuts)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

Preguntes

El senyor vicepresident primer:

(Inoïble) .
.
.
membres del Consell.

En primer lloc, la pregunta número 332, que formula el diputat Jorge Bellver, del Grup Parlamentari Popular, al conseller d'Hisenda i Administració Pública sobre les obres del complex Nou d'Octubre.

Té la paraula l'il·lustre diputat, senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Honorable conseller.

Señor president.

Mejorar y centralizar los servicios de atención al público de las administraciones y recuperar nuestro valioso patrimonio arquitectónico han sido -y son- dos de los objetivos prioritarios del gobierno valenciano, como también lo son de todas las administraciones gobernadas por el Partido Popular, porque nuestra prioridad son las personas y pensando en ellas, también, el entorno en el que viven.

Estos dos objetivos van de la mano en la intervención que la Generalitat valenciana ha promovido en el complejo administrativo Nueve de Octubre, una intervención muy ambiciosa que va a permitir aunar en un solo complejo la mayoría de las dependencias del gobierno valenciano, y, al mismo tiempo, rehabilitar y recuperar para todos los valencianos la antigua cárcel modelo.

Porque en el Grupo Popular creemos firmemente que no basta con rehabilitar un edificio, una antigua nave industrial, un matadero, un mercado o una alquería.
Es necesario darle un uso que le dé vida, un uso que sea de utilidad a nuestra sociedad y que permita a todos los ciudadanos disfrutar en primera persona de instalaciones muy singulares que, sin la intervención de la administración, se hubiesen perdido.

Pero, además, en este caso vamos a centralizar la mayor parte de las dependencias administrativas del gobierno valenciano en un solo complejo, una decisión que reportará a todos los valencianos dos grandes ventajas: por un lado, comodidad, porque facilitará las gestiones que tengan que realizar; y, ahorro de recursos, ya que dejaremos de pagar el alquiler de las dependencias de diferentes consellerias que no son propiedad del Consell y que supondrán en un solo año el ahorro de más de siete millones de euros en alquileres.

Miren, la intervención en el complejo administrativo del Nueve de Octubre la he seguido muy de cerca.
En mi condición de concejal de urbanismo del Ayuntamiento de Valenciana he tenido la oportunidad de vivir la historia de este moderno complejo administrativo desde su concepción.
No en vano, el Ayuntamiento de Valencia ha participado muy activamente en el éxito del que muy pronto será el centro administrativo más grande y moderno de España.
Y participé a través de la modificación del planeamiento y la concesión de la licencia.

No ha sido, honorable conseller, una intervención fácil.
Combinar rehabilitación y obra nueva, ajustarse a la protección del complejo, liberar una gran área peatonal y unificar en un solo complejo la mayor parte de las dependencias del gobierno valenciano ha sido un trabajo que ha requerido, no solo de un gran proyecto arquitectónico, sino también de una inversión muy importante, muchos años de trabajo sobre plano y en la obra y una planificación logística de primer nivel.

Y dicho esto, señorías, señor conseller, mi pregunta es: ¿en qué estado se encuentran las obras del complejo Nueve de Octubre?
¿Cuándo se estima que podrán poner en funcionamiento y qué coste tiene previsto?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Bellver.

Senyor conseller, té la paraula.

Quan vullga.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Muchas gracias, presidente.

Señoría.
(Remors)

El complejo Nueve de Octubre albergará en el momento de su.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor, pregue silenci.

Pot continuar, senyor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

El complejo administrativo Nueve de Octubre albergará en el momento de su conclusión los siguientes edificios: en primer lugar, un centro de proceso de datos y personal informático vinculado; guardería; cantina; sala multifuncional; comisaría de policía autonómica; y, obviamente, un espacio destinado también a su gerencia; salón de actos; salas de prensa; convertibles aulas de formación; registro general; y, también, el edificio histórico principal, las cuatro torres, y los espacios habilitados bajo rasante se destinarán a espacios administrativos propiamente dichos que podrán albergar hasta cuatro mil funcionarios, lo que es un equivalente de seis consellerias.
La consecución de este proyecto cumplirá con tres objetivos fundamentales.

En primer lugar, la optimización patrimonial.
Es decir, usted se ha referido en su pregunta al ahorro en alquileres que se estima en torno a siete millones de euros anuales.

Asimismo, también se van a poder liberalizar distintos inmuebles para su enajenación o posterior explotación, y los más emblemáticos son los sitos en la calle Colón, 32, calle Colón 78 y 80; y el edificio conocido por todos como La Cigüeña.

Al mismo tiempo, permitirá una unificación de contratos, es decir, la posibilidad de unificar contratos de seguridad, limpieza, mantenimiento, etcétera; un ahorro energético importante con la implantación en el centro de sistemas de gestión centralizada de las instalaciones y que garantiza una optimización del consumo energético frente a los viejos inmuebles carentes de estos sistemas.

Asimismo, se va a poder proceder a una eliminación de la dispersión de los servicios, también a una nueva cultura del trabajo y nuevos espacios de oficina, y, también, a la utilización de tecnologías de la información y de las comunicaciones transitando hacia el concepto ya de una oficina incluso sin papeles.

El segundo gran objetivo es la recuperación -y también se ha referido usted en su pregunta a ello- del.
.
.
(Pausa) Ahora.
Bien, como le decía -se ha referido usted a ello en su pregunta-, también va a permitir recuperar el patrimonio arquitectónico, una intervención que ha representado la recuperación de un edificio casi en ruinas sacando a la luz espacios ocultos tras intervenciones posteriores y demostrando que el conjunto posee unas condiciones excepcionales.
Y, por último, también, para el barrio eso supone una regeneración urbana importantísima frente al viejo edificio que era un foco de marginación; hoy nos encontraremos con un centro que va a dinamizar enormemente la vida de todo un barrio.

Bien, volviendo en concreto a su pregunta, en estos momentos el grado de ejecución de las obras es o sobrepasa ya el 80%.
Un 80% quiere decir que ya están las torres prácticamente terminadas a falta de realizar trabajos de remate, sobre todo en el exterior; los trabajos que quedan pendientes corresponden sobre todo a trabajos en el interior ya del conjunto propiamente histórico, y, asimismo, los de urbanización exterior.

Está previsto comenzar la realización de pruebas de instalaciones en el último trimestre, en los meses de octubre, noviembre y diciembre de 2012, y el traslado se iniciará de forma gradual a partir del mes de enero de 2013, fecha que se puede considerar como la prevista para su puesta en marcha.
En concreto, el coste total de esta intervención en este edificio asciende a 107 millones de euros.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

Següent pregunta, la 333, que formula el diputat Rubén Ibáñez, del Grup Parlamentari Popular, al conseller d'Hisenda i Administració Pública sobre el Decret Llei 1/2012.

Té la paraula el senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Honorable conseller.

La llegada al poder del Partido Popular ha supuesto, de alguna forma, el fin de la barra libre en el déficit público, ha supuesto el empezar a tomar medidas para de una forma firme y responsable acometer este desmadre que el Partido Socialista causó en nuestro país.
Y, desde luego, esta medida necesita, también, de las comunidades autónomas.

Para ello, el gobierno valenciano publicó el 10 de enero de este mismo año un decreto ley, de medidas urgentes para la reducción del déficit público en nuestra comunidad, un decreto ley que -como he dicho- nace de una situación excepcional y que, por tanto, recoge medidas excepcionales y temporales.

Por lo tanto, mi pregunta es, señor conseller: ¿cuál va a ser el impacto económico de las medidas contenidas en el Decreto ley 1/2012, de 5 de enero, del Consell, de medidas urgentes para la reducción del déficit público en la Comunidad Valenciana?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Ibáñez.

Señor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Como ya he tenido ocasión de exponer en alguna ocasión en esta cámara, la situación económica durante el último trimestre del ejercicio 2011 obligó al gobierno valenciano a adoptar una serie de medidas excepcionales y temporales que han sido contenidas en dos decretos leyes que fueron aprobados, también, en esta cámara.

Como saben, la garantía de estabilidad presupuestaria es una de las claves de la política económica puesto que contribuye a reforzar la confianza en la economía, facilita la captación de financiación en mejores condiciones y con ello permite recuperar la senda del crecimiento económico y la creación de empleo.

Las medidas adoptadas en su momento por el gobierno valenciano recientemente van encaminadas a cumplir con este objetivo de estabilidad, porque la salvaguarda de la estabilidad presupuestaria es un instrumento indispensable para garantizar la financiación adecuada del sector público y los servicios públicos de calidad sobre los que descansa el sistema del bienestar.

La Comunidad Valenciana quedó comprometida con esta estabilidad ya en la aprobación del anterior Plan económico financiero de reequilibrio 2011 y 2013 y con el recientemente aprobado para el período 2012-2014.
En líneas generales este plan -como saben- ha sido presentado para alcanzar el objetivo de déficit del 1,5 del PIB regional, para lo cual contempla un ahorro total de 2.
260 millones de euros, de los que 1.
143 se corresponden en ahorros en gastos y 1.
116 a ajustes en ingresos, mediante el cual se van a introducir las medidas adecuadas y destinadas a que la estabilidad presupuestaria sea pronto una realidad, sin que con ello se recorten servicios públicos básicos a los ciudadanos.

En su conjunto, las medidas acordadas por el gobierno valenciano se han diseñado para hacer frente a una situación de déficit que se debe, no a que se gaste más, sino a la importante bajada de ingresos que hemos venido padeciendo.

Concretamente, en materia de ingresos las medidas contenidas en el Decreto ley de 5 de enero están vinculadas, fundamentalmente, a aquellos tributos de tipo progresivo más directamente relacionados con la capacidad económica de los contribuyentes, como el impuesto sobre la renta de las personas físicas, o con determinados consumos de bienes que por su carácter contaminante repercuten en la demanda de ciertos servicios públicos de competencia de La Generalitat, como los servicios sanitarios a cuya financiación se encuentran afectados.

Bien, además de modificar la escala del impuesto sobre la renta, también se han adoptado otras medidas como, por ejemplo, en el ámbito del impuesto de actos jurídicos documentados, suplementándolo con 0,2 puntos adicionales, y, asimismo, en relación al impuesto con los ingresos suplementarios por el impuesto sobre las ventas minoristas de determinados hidrocarburos cuyo rendimiento -como ya se es conocido- va destinado íntegramente a la financiación de la sanidad.

He de decir que la actuación en este impuesto mejora el tratamiento del gasóleo profesional utilizado por los camiones y taxis dedicados al transporte de mercancías y viajeros, dado que se les va a devolver toda la cuota autonómica, y, además, se mantiene el tipo cero para los gasóleos tipo B y C, es decir, los utilizados por los agricultores, ganaderos y los destinados a calefacción.

En definitiva, el gobierno valenciano ha tratado de dar un tratamiento especial a los combustibles que, finalmente, repercutirían en el consumo, entre otros, de productos de primera necesidad.

Para añadir, quiero finalizar argumentando, desde el convencimiento que desde el Consell se tiene, que de esta manera y con todas las medidas adoptadas vamos a impulsar el crecimiento económico y la creación de empleo en la economía de la Comunidad Valenciana, que es lo que todos deseamos y para lo que desde el gobierno trabajamos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

Passem a la següent pregunta, la 502, que formula la diputada Maria del Pilar Sol, del Grup Parlamentari Popular, al conseller d'Hisenda i Administració Pública sobre la reforma del sistema de finançament autonòmic.

Senyora Sol, té la paraula.

La senyora Sol Cortés:

(Inoïble) … financiación, y solo en… -perdón- solo en Canarias se recibe menos que nosotros.
El estado destina a cada valenciano 194 euros menos que a la media de los españoles y 595 euros menos que la comunidad autónoma que más recibe, que es Cantabria.

Pero, sin embargo, la Comunidad Valenciana es de las comunidades que más aporta al estado nacional, es decir, es la tercera o la cuarta, según el sistema de medición.
Esto significa que cada valenciano ha estado aportando al estado entre 600 y 1.
200 euros, aproximadamente, más de lo que recibió.

El modelo de financiación de las comunidades autónomas hace que la Comunidad Valenciana haya perdido (inoïble) … euros desde el año 2002.
En el año 2009 ingresamos 10.
292 millones de euros, mientras que en el 2011 recibimos 8.
698 millones de euros, es decir, 1.
594 millones de euros menos.

Esto, sumado a que (inoïble) .
.
.
hace que durante ocho años hayamos dejado de recibir la cantidad de 11.
734.
000 euros, una cantidad que necesitábamos, evidentemente, para que el nivel de endeudamiento de esta comunidad sea mucho menor.

Señor conseller, necesitamos (inoïble) … financiación que nos iguale al modelo de financiación por habitante a la media española.
Y yo creo que esta es una petición que realizan todos los grupos políticos.

Recientemente hemos tenido noticias de que usted se ha reunido con el comité de expertos en materia de financiación autonómica.
Por ello, señorías, señor conseller, la pregunta que le formulo es: ¿piensa el Consell proponer la reforma del vigente sistema de financiación autonómico?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Tiene la palabra.
(El senyor vicepresident primer parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Muchas gracias, presidente.

Señoría.

La postura del Consell en materia de financiación autonómica está condicionada, en estos momentos, y en su totalidad, por el descontento y desacuerdo con el injusto resultado del vigente modelo para los ciudadanos de esta comunidad y entendemos en consonancia también con el resto de grupos y con la sociedad valenciana.

Reflejo de este descontento es la proposición no de ley aprobada en estas mismas Cortes, por unanimidad de todos los grupos, en la sesión celebrada el pasado 9 de mayo.

El Consell entiende que esta proposición le dota del marco político administrativo básico en orden a desarrollar su política en esta materia, cuyo objetivo último será elaborar la correspondiente propuesta, discutirla en estas Cortes y, si pudiera, presentar en nombre de nuestra comunidad un documento consensuado por todos los grupos de esta cámara en orden a que el gobierno de la nación iniciase los trámites oportunos para modificar el vigente modelo.

Partiendo de lo anterior, creo que no debemos olvidar que en el momento actual que soporta la economía española en su conjunto, y en especial la valenciana, y en este marco, los importantes esfuerzos que está realizando el gobierno de la nación por hacer frente no solo a las necesidades de las distintas administraciones vinculadas básicamente a problemas de liquidez, sino también a las del propio sistema financiero.

Pero, en cualquier caso, y con independencia de todos estos esfuerzos, entendemos desde el gobierno valenciano que la modificación del modelo de financiación debe apuntar fundamentalmente hacia cuatro criterios que me gustaría resaltar aquí.

En primer lugar, ha de ser un modelo que mire por las personas, y no por los territorios.
Es decir, un modelo donde la variable población realmente sea la que lleve y determine, de forma determinante, -valga la redundancia- los resultados finales del propio modelo.
(So d'un telèfon mòbil)

En segundo lugar, un modelo que se revise sin condicionamientos, es decir, donde el mantenimiento del estatus quo no condicione su revisión y, en consecuencia, los resultados finales del reparto.

En tercer lugar, un modelo donde las modulaciones lo sean realmente, es decir, que jueguen un papel complementario, y no definitivo, sobre los resultados del modelo.

Y, asimismo, y cómo no, un modelo cuyo resultado final su bondad solo pueda valorarse por la consecución de una financiación per cápita que se aproxime mucho más que hasta ahora a la media nacional.
(So per interferència d'un mòbil)

Sobre estas bases es sobre las que se va a discurrir…, o va a discurrir -perdón- la política de financiación de este gobierno, política respetuosa y solidaria con el gobierno de la nación, pero que tiene como prioridad la defensa de los intereses valencianos, que para el asunto que nos ocupa se traducen en la necesidad de reivindicar unas políticas de austeridad y de contención del gasto que no deberían tampoco tener la misma repercusión en todas las comunidades autónomas y que deberían ser proporcionales a los esfuerzos financieros adicionales que ha tenido que realizar esta comunidad.

Llegar a un acuerdo que incluya a toda la sociedad valenciana en orden a poder modificar el vigente modelo de financiación, puesto que, tal y como hemos venido reconociendo, la Comunidad Valenciana defiende y anima a igualar a todas las comunidades autónomas en orden al cumplimiento de las exigencias que, en materia de estabilidad y sostenibilidad, nos impone el contexto económico internacional y nuestra integración en Europa.

Pero ello solo se podrá conseguir si se equilibran y suavizan las actuales diferencias de financiación per cápita entre las comunidades autónomas.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor conseller.

Pregunta número 442, que formula la diputada Pilar Sarrión, del Grupo Parlamentario Socialista, a la consellera de Educación, Formación y Empleo sobre las consecuencias sobre la educación valenciana de los recortes del gobierno central.

Senyora Sarrión, si vol polsar…, si quiere pulsar, tiene la palabra.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias.

Ante la presentación de los presupuestos generales del estado y el anuncio de un recorte de 10.
000 millones de euros más, ¿cómo van a afectar este recorte y los presupuestos generales del estado para 2012 en materia de educación a la Comunidad Valenciana?
Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Sarrión.

Señora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Formació i Ocupació:

Gracias, señora Sarrión.

Bueno, en primer lugar, decirle que lo primero que ha hecho el gobierno es presentar los presupuestos generales del estado, cosa que tenía que haber hecho el anterior gobierno socialista, y que no hizo a tiempo.
(Aplaudiments)

Lo segundo, decirle que el gobierno se enfrenta a realizar unos presupuestos, dada una desviación del déficit programado de 2,5 puntos, lo que ha supuesto una broma del precio del engaño de 27.
000 millones de euros que tenemos que pagar todos los españoles.

A partir de ahí, si a lo que usted hace referencia son las medidas de ahorro en materia educativa en su pregunta, le diré que la aplicación en la Comunidad Valenciana va a ser siempre respetando los límites legales, por ejemplo, en el incremento de ratio y las circunstancias y las necesidades educativas especiales, por ejemplo, los centros CAES y los centros de educación especial; que se va a realizar un incremento del horario lectivo del personal docente, circunstancia que ya se había producido en otras comunidades autónomas de forma previa a la nuestra, y en cuanto al aplazamiento e implantación de los módulos de 2.
000 horas previstos en la LOE, también se van a implantar algunos, aunque no todos en general, y la eliminación transitoria o la posibilidad de crear nuevos complementos retributivos o retribuciones variables parece lógico, dadas las circunstancias que vivimos.

Creo que el resto de las iniciativas, como el nombramiento de las sustituciones, la eliminación de la obligatoriedad de ofertar dos modalidades de Bachillerato o la horquilla planteada en las tasas universitarias, que será compensada con el incremento de las becas, bueno, de alguna forma garantizará que no se vea mermada de ninguna forma la calidad educativa del sistema público valenciano.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Señora Sarrión.
(Pausa) Ahora, tiene la palabra.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias.

Mire, señora consellera, muchos han sido los recortes que hemos sufrido durante este último año, pero más son los que estamos sufriendo desde que el señor Rajoy ha entrado a formar parte…, -a formar parte, no- a hacer un gobierno para España.
(Aplaudiments)

Y le digo, usted me ha estado hablando del anterior gobierno socialista, del déficit, de los millones.
Eso me parece muy bien, pero, como usted siempre dice cuando hablamos de la comunidad, es que eso no lo han podido hacer de otra forma, y gobiernan ustedes diecisiete años.

Yo le pregunto las medidas que ustedes han tomado.
Hicieron, primero, el Decreto ley 1/2012, y ahí ya reflejan parte de las medidas que usted me ha dicho, medidas urgentes para la reducción del déficit en la Comunidad Valenciana: recortaba las condiciones laborales de los trabajadores, les reducía los complementos, les dejaba sin poder seguir acumulando sexenios, facilitaba la no contratación de más interinos, eso entre algunas cosas.

Pero el 17 de mayo, en las Cortes, su gobierno, el del señor Rajoy, convalida el Real decreto ley 14/2012, que es al que yo me refiero, como también me referiré después al acuerdo de no disponibilidad de la Comunidad Valenciana.

En el Real decreto ley 14/2012, de medidas urgentes de racionalización del gasto, recorta 10.
000 millones de euros, más de 3.
000 millones para educación.
Y digo más de 3.
000, porque en la memoria explicativa que se adjuntó son 3.
736 los millones que se han recortado en educación, que sumados a los 663 del recorte de los presupuestos generales del estado de 2012, arroja una cantidad de más de 4.
300 millones de euros, ¿vale?

¿Qué pasó para recortar en 10.
000 millones de euros en educación y sanidad pocos días después de haber recortado ya los 663 millones de los presupuestos generales?
Pues yo le diré lo que pasó.

Lo que pasó es que en poco más de una semana desde que su partido, desde que su gobierno, el del PP, desde que el señor Rajoy ya vio que no estaba en periodo electoral, que estaba gobernando, vio que la prima de riesgo iba subiendo, vio que se acercaba a los 430, aunque hoy la tengamos en 500, y, ¿de dónde tenía que recortar?
De sanidad y de educación.
De sanidad y de educción, las dos materias que le hicieron romper su promesa electoral de no recortar en servicios públicos.

Pero es que este decreto, además, invade competencias en materia de comunidades autónomas, pero ustedes lo regulan.
Ustedes regulan para que esas competencias que invade, que es en el tema de fijar horarios de clase de docentes, o decirles cómo tienen que suplir las bajas, ustedes hacen el Decreto 73/2012 y, luego, la Orden 19/2012, que ya hemos debatido esta mañana aquí.

Pero todavía nos queda que ustedes recorten más, porque el decreto no lo han regulado todavía en materia de universidad.
Supongo que será el avance que usted nos ha dicho de más tasas, pero más becas.
Esperemos ver las becas de este año cómo las da, porque todavía debe muchas por pagar.

Pero sobre el presupuesto que teníamos en 2012, quiero también que me diga, de esas partidas no exentas, de las partidas que la disponibilidad de créditos no va a recortar el 20%, de esas partidas que usted va a limitar a un 85% la capacidad de reconocimiento de obligaciones, porque recortan un 15%, y así está en el acuerdo de no disponibilidad de la Comunidad Valenciana, ¿en cuánto se queda?
¿Cuál va a ser el presupuesto para educación de esta comunidad para el año 2012?
¿Cuánto nos ha ido recortando, nos ha ido quitando en los presupuestos que ya modificó una semana después de haberse aprobado en esta cámara?
¿Con cuánto dinero vamos a poder contar los valencianos y las valencianas?

Porque los recortes en materia de educación en la Comunidad Valenciana, por los cálculos y por lo que yo le he dicho aquí esta tarde, estarán rondando un recorte de 500 millones de euros de sus presupuestos que aprobamos en diciembre.

Recortes que tenemos que aplicar y recortes que veremos cómo nuestros alumnos y alumnas se hacinan en las aulas por el aumento de las ratios, cómo ese despido…, se deja de contratar a docentes, por no hablar ya de las condiciones en las que se encuentran muchos centros educativos.
O hablemos de los impagos, o llámelos retrasos, porque usted dice que son retrasos, en los pagos de los centros por gastos de funcionamiento, las becas, las becas de comedor, de transporte, de libros, el bono infantil…

Esto, ¿usted sigue pensando que es un buen sistema educativo, que aunque se recorte no va a afectar a la calidad?
Porque aquí se cansan de repetirlo una vez tras otra.

¿Esto es dar calidad a un sistema educativo?
¿Esta usted segura?
No, nosotros creemos que esto es recortar en servicios públicos para pagar la gestión que desde el gobierno valenciano se ha hecho estos años.
Pero, ¿cuánto más nos va a recortar?
¿Cuánto más?

En estos momentos, las previsiones de presupuesto de educación de la conselleria para 2012 ¿cuáles son?
Porque ya, con tantos recortes, no lo sabemos, no lo sabemos.

El senyor vicepresident primer:

Ruego finalice, señoría.

La senyora Sarrión Ponce:

Sí, sí, finalizo.

Nosotros creemos que esto no va a suponer para nada la mejora de nuestro sistema educativo, sino normas para recortar en recursos humanos, materiales y derechos en la educación, perder la calidad, la equidad del sistema pero, sobre todo, la igualdad de oportunidades.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora diputada.

Señora consellera, tiene la palabra.

La senyora consellera d'Educació, Formació i Ocupació:

Señora Sarrión, usted ha empezado preguntándome por los presupuestos generales del estado y el anuncio del ministerio, concretamente; por lo tanto, voy a ceñirme, aunque usted ha hecho alusiones aquí a otras iniciativas que no son las que eran objeto de su pregunta.

Le insisto en que usted puede obsesionarse en criticar al señor Rajoy.
El señor Rajoy lo único que ha hecho es tomar las riendas de un país que parecía un verdadero solar, gracias a una gestión socialista que, sinceramente, deja al 21,8% de los hogares españoles por debajo del umbral de riesgo de la pobreza, 2,3 puntos por encima del dato del 2009, según los datos del INE.

Pero, a partir de ahí, usted y yo podemos hablar de lo que usted quiera, pero si vamos a hablar de presupuestos en materia de educación, pues bueno, seamos coherentes con el discurso y con lo que pedimos, y le digo por qué.

Mire, yo pienso que fuentes de reconocido prestigio para ustedes dicen que el 30% de nuestro presupuestos se destina a educación.
Si nos acogemos a los datos que tenemos de la fuente del Ministerio de Hacienda y Administraciones Públicas, podemos ver que la Comunidad Valenciana, en tanto la inversión en educación respecto al presupuesto consolidado, es la comunidad que mayor inversión destina de todas las comunidades autónomas, que usted verá que son todas las demás.
Eso para empezar.

A pesar de todas estas circunstancias, el gobierno valenciano ha seguido haciendo la misma apuesta en educación.

Claro, hablar de ese tipo de iniciativas, cuando, por ejemplo, sí se han producido determinados ajustes en otras autonomías que ustedes bien conocen, es poco menos que poco coherente.

También tenemos otra fuente, también de reconocido prestigio para ustedes, nada menos que la UGT-FETE enseñanza, que nos dice que en dos años el gobierno de Andalucía, respecto del ejercicio de 2010, ha bajado en 145,30 millones de euros destinados a educación.
Y en Cataluña, 930,85 millones de euros destinados a educación.
Esto no lo dice la consellera de la Comunidad Valenciana, lo dice la UGT.
Y lo dice en un cuadrito que le puedo pasar yo a usted cuando necesite, porque además es muy gráfico y muy claro.

A partir de ahí, usted puede hablar de los impagos y lo que usted quiera, pero sigue siendo un ejercicio de incoherencia, ya que sabe que la Junta de Andalucía no paga los colegios concertados desde el mes de noviembre.
No sé usted de qué se queja.
Es decir, hable de lo que ustedes hacen bien (aplaudiments), hable de lo que ustedes hacen bien, pero, por favor, lecciones, cuando en otras comunidades de España gobernadas por ustedes.
.
.
, pocas.

Porque si hace referencia también a los ajustes de personal, no le voy a decir lo anunciado por su gobierno en Andalucía, porque sabe bien a qué me refiero.

Por lo tanto, lecciones, pocas; y coherencia, la justa en el mensaje político.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora consellera.

Pregunta número 225, que formula la diputada María Vicenta Crespo Domínguez, del Grup Parlamentari Socialista, a la consellera d'Educació, Formació i Ocupació sobre el pagament dels programes PAMER i Emcorp.

Senyora Crespo, té la paraula.
Moltes gràcies.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, atés que a data 31 de desembre de 2011, els ajuntaments de la Comunitat Valenciana no han rebut el pagament corresponent a la subvenció atorgada per a la realització de programes PAMER i Emcorp, quina és la causa que ha originat el no-pagament d'estes quantitats?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Crespo.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Formació i Ocupació:

Gràcies.

Senyora diputada, és cert que s'ha provocat un retard en els pagaments als municipis d'estes quantitats, circumstància que anem a intentar corregir en la mesura de les possibilitats i que estem fent-ho des de l'inici de l'exercici.

Vull recordar-li que durant estos anys, de 2003 a 2011, un total de 61.
412 persones s'han beneficiat a la Comunitat Valenciana d'estes ajudes.

En el que portem d'enguany, de 2012, s'han abonat 3,78 milions d'euros en concepte d'este tipus d'ajudes.
I en el que portem en la Conselleria d'Educació, Formació i Ocupació hem abonat 60,6 milions d'euros en concepte d'obligacions d'altres anys en programes d'ocupació i formació i 260 en matèria d'educació.

En total, esta conselleria al llarg d'este present exercici únicament i exclusivament ha abonat 320 milions d'euros en concepte de pagaments, és a dir, més de 53.
000 milions de les antigues pessetes.

És cert que ens queden circumstàncies i casuístiques, concretament, amb els ajuntament per pagar, però anem a anar corregint-les en la mesura de les nostres possibilitats, i jo pense que de forma prompte.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.
(Aplaudiments)

Senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyora consellera, la seua resposta és un déjà vu que ve repetint-se des de fa mesos i els ajuntaments ja no s'alimenten de molles, necessiten el pa sencer, com dia l'Ovidi.
Així que paguen ja.

Jo li vaig a parlar d'un drama, del drama que estan patint molts ajuntaments de la comunitat, perquè La Generalitat retarda de manera injustificada els pagaments de subvencions.
Hui, dia 6 de juny, els diners que es deuen als municipis, en concepte PAMER i Emcorp, són més de sis milions d'euros.

Tan sols és un exemple, perquè perfectament podrien protagonitzar la pregunta altres programes, com són Ezoint, tallers ocupacional o salari jove.

Senyories, La Generalitat està ofegant les administracions locals, que han avançat el pagament de salaris i ara es troben amb l'aigua al coll perquè el govern valencià no els entrega la subvenció que els correspon.

I, clar, senyora consellera, caldrà recordar que els programes PAMER i Emcorp estan subvencionats per La Generalitat, però també per la Unió Europea, a través del fons social europeu.
Això vol dir que vosté, La Generalitat, sí que ha rebut en les seues arques la part subvencionada per la Unió Europea corresponent a l'any 2011.
(Aplaudiments)

I, senyories, hui, dia 6 de juny, el Consell, de forma irresponsable, no ha traslladat a molts ajuntaments ni un euro en concepte d'ajuda de fons europeus per a la creació de llocs de treball i podria estar incorrent en un possible delicte de malversació.

Doncs jo li he de demanar, senyora consellera, que aclarisca ací en seu parlamentària què s'ha fet amb eixos diners que tanta falta fan als ajuntaments valencians per a ajudar a crear llocs de treball.
Ajuntaments que estan al límit de les seues possibilitats, perquè resulta que han avançat els diners per a pagar els salaris de milers de persones i ara es troben en una situació econòmica d'extrema gravetat perquè el govern valencià no els entrega la subvenció que per llei els correspon.

Ni tan sols el govern del PP ha abonat als municipis el 60% del total de l'ajuda que els correspon, tal com marca l'ordre dels programes PAMER i Emcorp, un percentatge que vosté, que ha segut alcaldessa, sap que s'ha d'abonar en el moment que es justifica que s'ha encetat el programa, i sempre sols ser a primers de juny o, com a molt, juliol.

Fa un any, senyora consellera, que els ajuntaments estan esperant entre 20.
000 i 40.
000 euros.
I això representa un gran perjudici per a tots ells.
Un alcalde és el que dóna la cara cada dia pels seus ciutadans, un alcalde veu com els treballadors patixen si no cobren a final de mes i no s'ho pensa dues vegades a l'hora de demanar un crèdit per a pagar nòmines.
I és el que feren la majoria d'ells, crèdits per a poder fer front al pagament de salaris.
Uns crèdits que, a més, a hores d'ara han tingut de ser renegociats per no arribar la subvenció en temps i forma i estan generant uns interessos innecessàries per l'impagament del govern del Partit Popular.

Mire, senyora consellera, no m'agradaria assabentar-me que el Consell, per la seua pèssima gestió dels diners públics en estos dèsset anys que porta governant, ha invertit on no correspon els diners de la subvenció finalista que vénen d'Europa, únicament i exclusivament per a la posada en marxa dels programes PAMER i Emcorp.

Espere una contestació seua hui ací, perquè la situació dels consistoris valencians no els permet arrossegar un dia més el deute en la situació de fallida actual en què es troben.

I mire, senyora consellera, especialment en les zones d'interior, on la taxa d'atur és alarmant i hi ha cada vegada més persones que s'acullen a estes ajudes, és l'única opció que tenen d'obtindre alguns diners entre campanya i campanya I que jo sàpiga, a hores d'ara, encara no se sap ni s'ha publicat l'ordre de convocatòria per a la posada en marxa dels programes PAMER i Emcorp per a l'any 2012.

Vol dir que els ajuntaments no van a poder acollir-se als mencionats programes?
Doncs simplement si fóra així, a més de no pagar, el Consell portaria a la ruïna total més de tres mil treballadors que no tenen el perquè ser víctimes de col·lapse financer d'un govern del Partit Popular que no ha sabut ni sap gestionar de forma eficient i eficaç.
Ara, sí trau un cum laude en retallades i en factures en el calaix que no paga.

Per tant, senyora consellera, pague ja el que deu.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Crespo.

Senyora consellera, té la paraula.

La senyora consellera d'Educació, Formació i Ocupació:

Gràcies, senyora Crespo.

No anem a discutir vosté i jo de la importància d'estos programes, en absolut.
Tampoc anem a discutir de la necessitat que el govern valencià faça front al seu pagament el més prompte possible.
D'això, vosté i jo no anem a discutir en la vida, en la vida, perquè és més que lògic i evident.

A partir d'ahí, és cert que estos programes són molt importants, però també és ben cert -i seria bo i sa que el seu grup ho reconeguera- que en esta comunitat el que és important no és només fer este tipus de programes, que, com vosté bé ha dit, són uns mesos, sinó una sèrie d'iniciatives que propicien la contractació indefinida.

I mire, li diré una bona notícia que vosté coneixerà.
En este mes que hem finalitzat recentment, som la comunitat autònoma que més contractacions indefinides ha fet de tota Espanya.
El que vol dir que el govern valencià està aplicant una sèrie de mesures en matèria d'ocupació que estan funcionant.
Perquè el que interessa, el que interessa no són pegats d'un, dos, tres o quatre mesos, el que interessa és que la gent tinga una contractació indefinida.

I també hem de felicitar-nos tots els que estem ací perquè, després de nou mesos, l'atur en la Comunitat Valenciana s'ha reduït en 2.
437 persones.

Però li diré una cosa.
.
.
, perquè vosté m'ha preguntat on estan els diners.
El que li puc dir és que d'estos diners que vosté parla en el calaix, no són d'eixos que se gasten vostés a Benidorm, de 2.
500 euros, en els gastos d'una sola nit.
Ni tampoc, ni tampoc sobre eixos gastos que vosté parla de malversació, d'on estan els diners.
Li puc garantir, això sí que li ho puc garantir, que no estan en un creuer a Roma, com fan vostés en Gandia.
(Aplaudiments) Ahí sí que no estan.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

La següent pregunta és la número 494, que formula el diputat Rafael Rubio, del Grup Parlamentari Socialista, al conseller de Presidència i vicepresident del Consell sobre les campanyes publicitàries de la Generalitat valenciana.

Senyor Rubio, té vosté la paraula.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, señor presidente.

Señor vicepresidente, ¿qué campañas publicitarias y acciones de promoción de la Generalitat valenciana piensa realizar el Consell durante lo que resta del presente ejercicio?

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Rubio.

Senyor vicepresident, té la paraula.

El senyor conseller de Presidència:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Rubio, les campanyes de publicitat institucional i de promoció que té previst realitzar, portar endavant el Consell van a ser, com sempre, totes aquelles que ajuden a fomentar la informació i la participació ciutadana.

El que es busca en estes campanyes és el benefici del ciutadà per mitjà de la difusió de les activitats que desenrotllen les administracions públiques.

I en eixe sentit, en el que portem d'any, s'han dut a terme accions de promoció puntual, com, per exemple, el pla de suport a la iniciativa empresarial, el pla d'ajudes i consells d'estalvi energètic, promoció de la targeta esportiva, campanya «Disfruta de la teua comunitat».
I en eixa mateixa línia, de foment de la informació i participació, és en la que anem a continuar.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora vicepresident.

Senyor Rubio, té la paraula.

El senyor Rubio Martínez:

Señor vicepresidente, bueno, en esas campañas pueden resultar interesantes, pero entonces me tendría que explicar cómo y a cargo de qué se han efectuado estas campañas, porque su conselleria sacó recientemente a concurso, acabó el 28 de mayo, el pliego de prescripciones técnicas para la contratación de la difusión de diferentes acciones de comunicación, campañas, publicidad y promoción de La Generalitat en medios de comunicación.

¿Cuál es el objeto del contrato?
Dice: «El servicio cuya contratación se convoca tiene por objeto la difusión de las campañas.
» Y ¿por qué se hace esto?
Esa es la pregunta que yo le quiero hacer.
Según ustedes, dice: «Se prevé la contratación de los servicios de gestión y compra de soportes y espacios en medios de comunicación a través de una empresa especializada que realice la labor de intermediación ante dichos medios.
» Dice: « No se tiene suficiente personal en la dirección general correspondiente para poder llevar adelante esto.
»

Mire, señor Císcar, las cuestiones no son así.
Ustedes hacen este tema.
.
.
, se van a gastar 826.
000 euros, suponiendo que se hiciera desde el 1 de julio, cuando se pueda adjudicar el contrato.
Supone aproximadamente una media de casi 5.
000 euros diarios en este tipo de actuaciones.

Pero, ¿por qué contratan una agencia de medios?
No por economías de escala, no por ahorrar costes.
Ustedes contratan eso sencillamente -insisto, solo es la agencia de medios, porque no contratan ni la producción ni la creatividad-, sencillamente porque a través de la Dirección General de Promoción Institucional ustedes les dirán en qué medios hay que colocar o en qué medios no hay que colocar las inserciones publicitarias correspondientes.
Es decir, se hace precisamente para evitar que las campañas salieran a concurso o se pudieran presentar directamente, en este caso, los medios que quisieran concurrir al desarrollo de las mismas.

Ustedes, y lo dicen en su pliego de condiciones, dicen que será la Dirección General de Medios la que disponga en su momento qué plan de medios contemplará, en este caso, la oferta que sea la ganadora.
Es decir, dónde tendrán que insertar y dónde no tendrán que insertar.

Además, ustedes plantean una contratación por valor de 826.
000 euros.
Mire, 826.
000 euros en el propio presupuesto de este año vigente de la Dirección General de Promoción Institucional, no aparecen por ningún lado.
Ninguna de las partidas del capítulo II, de la Dirección General de Promoción Institucional, contempla una cuantía suficiente para que se pueda realizar este concurso.
Podrá decirme: «Hemos hecho modificaciones presupuestarias y es evidente que lo hemos empleado en esto», entonces llegaremos a la conclusión de que ustedes hacen las modificaciones presupuestarias para lo que quieren.
En este caso, para la inserción en los medios de publicidad, sí que hay dinero.
Y ¿de dónde lo sacamos?
Pues de los demás recortes.
Da igual recortar en sanidad, que recortar en educación, que recortar en las prestaciones de la ley de dependencia.
Para eso no hay dinero, pero para las campañas publicitarias, ustedes sí que tienen dinero.
(Aplaudiments) Esa es la cuestión de fondo, señor conseller.

Y, ¿por qué van ustedes a una agencia de medios y no lo hacen con el propio personal de la Generalitat valenciana?
La Dirección General de Promoción Institucional tiene 26 personas a su servicio, 10 de las cuales son técnicos superiores.
De esas 10, 3 son técnicos en publicidad.
Y de esos 3, 1 experto en campañas.
¿No lo pueden ustedes hacer a través de los propios medios que tiene La Generalitat?
¿Por qué?
Porque entonces, a lo mejor, incumplirían la ley de publicidad institucional, esa ley que ustedes aprobaron con sus votos en el año 1983, que está pendiente todavía de desarrollar, nueve años después, y entre otras cosas debería de haberse creado, con el permiso del señor Maluenda, la comisión de coordinación de publicidad institucional; comisión que tendría entre otras funciones que velar por este tipo de actuaciones.
Pero esa comisión no la han creado, no solo no la han creado sino que encima dicen ustedes, cuando se presentó una propuesta, que no es menester dicha comisión porque ya la comisión de subsecretarios y secretarios autonómicos preparatoria de las reuniones del Consell tienen esa función.
Creo que usted preside esas comisiones, por tanto, usted sabrá perfectamente lo que hace.

Resumiendo.
Señor Císcar, aquí hay dinero para que quieren que haya dinero, para eventos, saraos, fiestas, etcétera, dinero; para campañas de publicidad como esta, dinero.
Pero encima sin control de dónde puede ir.
Será la dirección general, por tanto será usted en última instancia, quien decida a qué medio se le asignan o a qué medio no se le asignan.
Y esa es la cuestión de fondo, la manera de intentar en un momento de crisis económica publicitaria muy fuerte y que afecta a los medios de comunicación, controlar directa o indirectamente más o menos la docilidad de los medios en función de sus intereses.

Yo le agradecería que cuando me tenga que responder, si me va a responder con Andalucía o con cualquier otro lado, por favor, nos evitamos el problema y hablamos de otras cosas.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Rubio.

Senyor vicepresident, té la paraula.

El senyor conseller de Presidència:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Rubio, insistir que l'objectiu prioritari de l'acció publicitària i de tramitació de La Generalitat no és un altre que beneficiar a tots els valencians de la millor informació i participació ciutadana, mitjançant la difusió d'activitats que organitza la Generalitat valenciana, com qualsevol altra administració i sempre en base a l'interés general i al servici públic.

Mire, per al seu coneixement li diré que eixa adjudicació que es fa a una empresa que té l'encàrrec de proposar una campanya concreta, que no té l'encàrrec -perdó- de proposar una campanya concreta, ni la proposa, ni la dissenya.
El que l'adjudicatària fa cada vegada que correspon dins d'este procés és un pla de mitjans i gestiona l'adquisició de suports i d'espais en els mateixos mitjans de comunicació, un sistema que està demostrat que aporta estalvis.
No ho decidim mosatros, ho decidix la mateixa empresa.

I tinguen vostés l'absoluta certesa, l'absoluta certesa que totes les campanyes i accions de promoció que es fan, tant aquelles que són puntuals com les que són de difusió i promoció de La Generalitat, es troben totes emparades per la llei 7/2003, de 20 de març, de publicitat institucional de la Comunitat Valenciana.
I si vostés pensen que no és així tenen la porta oberta del jutjat que per això està, vagen allí i presenten la corresponent reclamació.

La xifra que vosté diu de 826.
000 euros els pot paréixer alta, però no ho és.
Jo crec que com millor va a entendre-ho vosté és amb un simple exemple.
Mire, pense vosté en la contractació d'una inserció publicitària que siga una pàgina imparella, a color, en un dia laborable en quatre periòdics amb bona difusió a la Comunitat Valenciana.
Per exemple Levante, Las Provincias, El País i ABC.
Segons les tarifes oficials d'eixos mitjans, la inserció pujaria a 23.
818 euros.
Amb eixa quantitat que vosté diu, que són 700.
000 supose, més l'IVA, es poden fer 29 accions de comunicació com la descrita a l'any i aixina i tot deixaríem fora totes les ràdios, una trentena de televisions públiques locals i comarcals valencianes, 32 periòdics impresos i més de 30 diaris i mitjans digitals.
Per tant, no estem invertint tants diners.
Però, bé, el govern, complint amb la nostra obligació i optimitzant al màxim eixos recursos dels que disposem, anem a seguir fent les campanyes que siguen necessàries.

I, en eixe sentit, informar-los, aprofitar la pregunta per a informar-los que ara mateix s'estan duent a terme dos campanyes molt importants: la campanya de turisme, que té per objecte promocionar l'oferta turística a la Comunitat Valenciana, i la campanya de difusió de la Ciutat de les Arts i de les Ciències, eixa infraestructura de la que alguns de vostés reneguen, però que és la infraestructura cultural i d'oci més important de tota Espanya, la que més visitants rep de tota Espanya.

I perquè vostés tinguen, senyor Rubio, tota la informació, en poc de temps anem a començar noves campanyes, en este cas dirigides a la conscienciació i responsabilitat ciutadana, com per exemple campanya sobre el bo-llibre o campanya d'inici del curs escolar.
I també altres accions dirigides a informar el conjunt de la ciutadania sobre riscos de la salut.
I li puc destacar: «Combat el calor amb responsabilitat», campanya «Pren el sol amb responsabilitat», campanya «Disfruta dels boscos amb responsabilitat», campanya «Alimenta't amb responsabilitat».
Perquè d'això es tracta, senyor Rubio, de responsabilitat.
Potser fóra interessant el poder incloure una campanya que diguera «Exercir l'oposició amb responsabilitat», perquè vostés s'esgarren les vestidures davant una campanya de 700.
000 euros i aplaudien que el consell de ministres, no li parlaré d'Andalusia, (remors) -aquí té l'acord per si el vol, de l'anterior govern socialista, per supost- el 21 de gener de 2011, en plena crisi econòmica, va aprovar un pla de publicitat i comunicació institucional per la friolera de 222,4 milions d'euros (remors) en plena crisi.
L'únic mèrit que té eixe pla de l'any 2011 és que era més barat que el de l'any 2010, que també en plena crisi van aprovar un pla igualet per 276,9 milions d'euros, en plena crisi.
I vosté critica este pla.
Senyor Rubio, més responsabilitat i menys demagògia.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Pregunta número 480, que formula el diputat Francesc Ferri, del Grup Parlamentari Compromís, al conseller de Sanitat sobre l'atenció sanitària dels majors de vint-i-sis anys sense contització a la Seguretat Social.

Senyor Ferri, té la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller, com vosté sap, la pregunta va referida sobre els dubtes que han generat les últimes mesures del govern central sobre el dret a l'assistència sanitària dels majors de vint-i-sis anys que encara no han cotitzat a la Seguretat Social.
El passat diumenge vosté va concedir una entrevista on va parlar d'este tema, pel que em permetrà que reformule la meua pregunta.
I és que en esta entrevista vosté va qualificar de tonteria que es diga que «los mayores de veintiséis años sin trabajar y estudiar tienen que justificar que carecen de ingresos», una tonteria que vosté diu que és una tonteria en referència a quan obtindre la targeta sanitària.

Entenc que això d'estudiar no té cap relació amb el tema, perquè estem parlant de cotitzacions a la Seguretat Social.
Però, bé.

En la pregunta següent vosté assegurava que «cada español tendrá su aseguramiento propio y es el propio Instituto Nacional de Seguridad Social el que se lo comunicará a esos ciudadanos y les enviará su tarjeta.
Ellos no van a tener que hacer nada».
I fins i tot va posar vosté una data límit, «de aquí a julio y con toda seguridad».

Senyor conseller, té constància que ja s'estiguen enviant estes targetes als majors de vint-i-sis anys sense cotització?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.
Perdó.

El senyor Ferri Fayos:

La data límit en què l'han de rebre la posa vosté l'1 o el 31 de juliol?

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyor conseller, té la paraula.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Ferri, como respuesta a su pregunta, le tengo que decir que todas las personas mayores de veintiséis años, hayan o no trabajado y, por tanto, cotizado en la Seguridad Social, van a disfrutar de cobertura sanitaria tras la promulgación del Real decreto 16 del año 2012, de 20 de abril.
Tras las reuniones técnicas que hemos mantenido con los responsables del Ministerio de Sanidad ha quedado claro que dichas personas mantienen su condición de asegurado, como venía ocurriendo hasta el momento.

Por tanto, debo rebatir de manera tajante todas las insinuaciones e interpretaciones sesgadas que se han vertido hasta el momento sobre este asunto.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Señor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyor conseller, entendrà vosté que desitge que allò que vosté deia en l'entrevista i diu ací hui siga una realitat, que la sanitat siga realment universal i que, per tant, els majors de vint-i-sis anys, hagen o no cotitzat, tinguen ple accés a l'assistència sanitària.
Perquè abans, quan complíem vint-i-sis anys, només calia fer un canvi de carnet jove i ara sembla que s'han de renovar més coses.

Però el que vosté deia i diu no és el que posa la llei i el que diu el BOE.
Mire, l'article 3 de la Llei 26/2003, modificat pel govern de Rajoy en abril, no deixa lloc a dubtes, ni a tonteries, i és ben clar.
En l'apartat 1 diu «es garantirà l'assistència sanitària als assegurats, no als ciutadans».
És un estudiant un assegurat?
És un jove de més de vint-i-sis anys un assegurat si no ha cotitzat mai?
L'apartat 2 diu que els assegurats són treballadors, autònoms, pensionistes, aturats.
Torna a no dir res dels majors de vint-i-sis anys.
En l'apartat 3 diu que «aquells que no estiguen contemplats en l'apartat 2 hauran d'acreditar tindre pocs recursos econòmics davant d'un treballador social».
Això és el que diu la llei i no és cap tonteria com va dir vosté.

Ara resulta que la llei no diu el que vosté declarà en la notícia, en aquesta entrevista.
Entendrà vosté el nerviosisme de molta gent, que segons la llei es quedaran sense assistència sanitària, perquè quan reclamen la seua targeta el que val és el que diu la llei, el que diu el BOE, no el que diu vosté ací o en una entrevista.
Ens hem de fiar de la seua paraula?
Pot un jove de més de vint-i-sis anys estar tranquil a tenor del que li acabe de llegir?
En cap moment se'ls fa menció.
I, mire, jo del que no està escrit i publicat en diaris oficials en forma de decrets o lleis no em fie i menys venint de vostés.

Senyor conseller, com s'acredita eixa falta d'ingressos?
Quin període de temps passarà entre que se sol·licita la targeta, es demostra que un és pobre i s'obté aquesta targeta?
Estaran els majors de vint-i-sis anys coberts durant este període o faran com a Galícia on només tenen assistència d'urgències?
Hi haurà joves que superaran el llindar d'ingressos que marcaran vostés, però no cotitzen a la Seguretat Social.
I això són casos com joves estudiants, becaris precaris, opositors i així un llarg etcètera.
Quin serà eixe llindar que van a marcar vostés?
Què passarà amb aquestes persones?
Hauran de pagar-se l'atenció mèdica amb els seus salaris precaris?

Senyor conseller, no m'ho ha dit vosté abans i li ho torne a preguntar.
La data límit en què els majors de vint-i-sis anys rebran les targetes sanitàries la posa en l'1 o el 31 de juliol?
I és més, si en juliol no han rebut estes targetes que vosté diu que rebran «con toda seguridad» en l'entrevista, ¿pensa vosté deixar el càrrec?

Res més i moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Senyor conseller, té la paraula.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Ferri, creo que es responsabilidad de este conseller, pero también de todos ustedes ir más allá de una entrevista en un periódico para tomar las decisiones y todo lo que se expone aquí.
Debería de leer el Decreto 16/2012, debería de leer las declaraciones de la ministra de Sanidad, de la secretaria general en el parlamento español y otras declaraciones que yo he hecho en otras ocasiones.

Mire usted, todo español tiene derecho a la asistencia sanitaria, todo español tiene derecho a la asistencia sanitaria.
Y lo puedo repetir más veces, pero lo estoy repitiendo por enésima vez.
Cada ciudadano está incluido en un modelo de aseguramiento, según el Real decreto 16/2012, a diferencia de la anterior ley que existía en el real decreto que se regía, el 1088/1989, donde si no se trabajaba debería de declararse como declarante sin recursos.
Cuando una persona no está incluida en el aseguramiento del progenitor o de la pareja había un vacío legal en este país si no estaba dado de alta en la Seguridad Social, porque no disponía efectivamente de aseguramiento.
Y a partir de ahora cualquier ciudadano español va a disponer de aseguramiento, independientemente de su condición laboral.
Ahora todos estarán incluidos según el aseguramiento, ya sea por ingresos menores o si la renta es elevada, como en el caso de los dentistas, que también los hay, a través de convenios dispuestos para el uso.

En la Comunidad Valenciana ya desde hace tiempo se realiza este tipo de convenios singulares en colectivos con ingresos según el Decreto 149/2009, como por ejemplo en colectivos de abogados, etcétera.
Nadie tiene que solicitar ningún documento, ya que el Instituto Nacional de la Seguridad Social proporcionará la documentación oportuna, la tarjeta, antes de la entrada en vigor de la ley.

Señor Ferri, hoy, a partir de este momento, decir que los mayores de veintiséis años y divorciados no van a tener asistencia sanitaria es faltar a la verdad, provocar alarma innecesaria en la población, ese nerviosismo que algunos de ustedes están tratando de provocar continuamente.
No entiendo muy bien, no entiendo para nada cuál es el propósito del avance social de provocar esta alarma social.
No sé qué valor se le puede dar a la sociedad de generar esta alarma social.
No sé realmente qué se pretende, si se pretende hacer avanzar la sociedad o hacerla retrasar.

Muchas gracias, señor Ferri.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

La següent pregunta és la 504, que formula la diputada Mónica Oltra, del Grup Parlamentari Compromís, al conseller de Sanitat sobre l'obertura del centre de salut d'Orriols.

Senyora Oltra, té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, mire, la pregunta és molt senzilla: quan pensa posar en marxa el nou centre de salut d'Orriols?
I quan pregunte «quan» m'agradaria que vosté contestara amb una data, no amb una apreciació subjectiva tipus quan puguem, ni l'abans possible, ni no nos podemos permitir el lujo.
M'agradaria ho posara en una data en el calendari nostre, si és possible, però si m'ho dóna en gregorià jo ja ho traduiré.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Oltra, en respuesta a su pregunta decirle que, una vez que se haya resuelto el expediente de contratación abierto al efecto y que estamos tramitando en este momento de forma urgente, nuestra previsión es que las obras del centro de salud de Valencia Orriols puedan ser reiniciadas a la mayor brevedad posible.
(Remors) Sí, sí, a la mayor brevedad posible.
No le puedo dar ninguna fecha.
No soy adivino ni soy visionario.
El plazo de ejecución de dicha obra, dado que hasta el momento se ha completado al 80%, será de aproximadamente diez meses, si todo va bien.

Además, quiero dejar claro que, mientras dichas obras no culminen, el consultorio auxiliar, que en la actualidad da cobertura a la población de la zona, seguirá en funcionamiento.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

Senyora Oltra, té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Bé, doncs ja.
.
.
M'ha deixat vosté un poquet perplexa.
Perquè es veu que el seu antecessor en el càrrec, en eixe cas, era millor que vosté, perquè era visionari i donava dates.

Això sí, no era molt bo visionant.
Perquè, miren, en 2008, el conseller de Sanitat d'aquells moments, el senyor Cervera, i la senyora alcaldessa de València van posar la primera pedra -que no sé ni el que costaria este sarau- del centre de salut d'Orriols.
Després, si vol, li deixe la foto perquè la posa de l'alcaldessa és impagable, com quasi tot el que fa.

Ahí, el senyor conseller va dir que la finalització de l'obra seria en 18 mesos; i que se demostrava l'esforç inversor que el govern realitza, complint així el compromís adquirit amb els ciutadans.
També va fer una nota de premsa parlant de la data prevista, que seria finals de 2009.

Estem a mitat de 2012, senyor conseller, i el centre de salut d'Orriols atén veïns i veïnes d'Orriols, part de Torrefiel, Sant Llorenç.
Això suposa, pràcticament, 30.
000 habitants.

Des d'aleshores funciona en l'ambulatori auxiliar Arquitecte Tolsà, que vosté diu que seguirà en marxa, però que als usuaris del centre els metges els estan diguent que tancaran en juliol -i aixina ha eixit també en premsa- perquè l'edifici on estan té aluminosi; i que com té aluminosi i han de fer obres en els baixos, on està radicat l'actual consultori, no se podran donar estos serveis sanitaris.

Clar, si tenim en compte que el visionari anterior a vosté en el càrrec va dir que açò s'acabaria en 2009, que van adjudicar l'empresa del senyor Juan Bautista Soler, que va entrar en fallida l'empresa -també va ser visionari en vore a quina empresa li donava les obres- i que la represa dels treballs, en juny de 2010, passant d'1,8 a 3,2 milions d'euros de pressupost.
.
.
, o siga, se va demanar la represa, que no es va produir, jo li pregunte.
.
.
Si a més en el DOCV de 2 del 2 de 2012, en una de les seues retallades, la dotació econòmica va passar de 826.
000 euros a 123.
000 -és a dir, una retallada de 700.
000 euros-, vosté me dirà «a la major brevetat possible», però jo li dic a vosté que allò està parat, que han entrat a furtar en les obres del centre, que s'ha posat un forrellat i que no s'ha sabut mai res més d'això, encara que en 2010 vostés van declarar l'obra com a prioritària i que s'havia de reprendre amb emergència.

Açò és el que hi ha.
La gent que va al centre de salut Tolsà ara estan preocupats.
Perquè si en juliol tanca el centre, on aniran?
¿Aniran a Torrefiel, al carrer Bilbao, al carrer Alboraia, que són els centres més pròxims?

Vosté diu que romandrà obert.
Però, ¿com pot romandre obert si l'edifici té aluminosi?
¿Com pot romandre obert si l'edifici necessita una obra urgent, perquè l'aluminosi és una cosa perillosa, que pot causar la ruïna de l'edifici?

Responga'm si pensen vostés, damunt, posar en perill els usuaris en un edifici que no reunix les condicions.
Perquè, clar, si vostés anuncien que van a tancar el centre i els veïns estan mobilitzant-se i demanant signatures, però, per altra banda, vosté diu que el mantindrà obert, malgrat que té aluminosi, doncs aleshores jo encara estic més preocupada.
Perquè no són vostés només un tall d'irresponsables, és que comence a pensar que vostés tenen altres patologies polítiques, molt més problemàtiques que la irresponsabilitat.
Perquè si vosté me diu a mi que pensen mantindre obert un centre en un edifici que té aluminosi i que necessita una reforma urgent, i que no saben quan van a posar en marxa l'altre edifici, és que a vostés no els importa un gallet la gent d'Orriols més enllà de fer-se la foto el senyor Cervera -visionari anterior a vosté- i la senyora alcaldessa de València, a major autobombo del Partit Popular, en les posades de primera pedra; que, a la millor, els diners d'esta posada de primera pedra hagueren vingut bé ara per a obrir el centre, que és el que necessiten els veïns d'Orriols: que vostés se facen menys fotos i que tinguen més fets damunt de la taula, en este cas, el centre de salut d'Orriols.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Senyor conseller, té la paraula.

El senyor conseller de Sanitat:

Bueno, muchas gracias.

Señora Oltra, bueno, yo sé que ustedes quieren que les diga fechas y todo esto pero, bueno, yo creo que no se lo puedo decir porque, como le digo, no sé exactamente en que cae cada día del año ni sé exactamente cuándo le puedo decir el día.

Lo que sí le puedo decir es que si cada vez, al señor Ferri y a usted, si cada vez que alguien hubiera dicho algo que luego no se ha podido cumplir en este país hubiera tenido que irse…; pues, imagínese usted, los que decían en el año 2007 que no había crisis económica o que éramos antipatriotas lo que decíamos que la había.
(Aplaudiments i protestes) O, fíjese usted, los que decían que el año 2009, en el 2010 habría brotes verdes en este país… (Protestes) Evidentemente, esos se tenían que haber ido antes.
Pero bueno…

En cualquier caso, yo le digo algunas cosas.
Mire usted, el centro de salud de Orriols, el compromiso que ha adquirido La Generalitat con la población, por otra parte, está ya expuesto; está expuesto el día 23 de mayo, que se reunió la concejala de sanidad del ayuntamiento de Valencia con el director general de Asistencia Sanitaria y el director de zona de atención primaria y con las asociaciones de vecinos.
Y se determinó y se dijo, exactamente, lo que se iba a hacer en Orriols.
Y lo que se iba a hacer era culminar lo antes posible el centro, que está a punto de ser terminado, por cierto.
La licitación está, en este momento, a punto de resolverse; está, en este momento, en la intervención delegada de hacienda; y está en un procedimiento negociado en la tercera adjudicación, como usted sabe.

Y le puedo decir más datos.
Le puedo decir que la primera empresa que estaba adjudicada, que era Midascon Sociedad Limitada, rechazó la oferta por motivos económicos.
Y la segunda se retiró, Azarbe Obras y Construcciones, por retrasos también en los pagos.
En este momento está adjudicada…, o se va a adjudicar a la tercera empresa, que es Hexa.

Creemos que la adjudicación, una vez que se haya producido la adjudicación -que no le puedo decir exactamente qué día va a ser, no se lo puedo decir, no se lo voy a poder decir-, se iniciarán las obras y durarán, aproximadamente, diez meses -aproximadamente, que tampoco puedo estar seguro que son diez meses.

Nuestro propósito es cumplir nuestros compromisos.
Pero tampoco podemos ocultar la situación económica con la que estamos viviendo los últimos meses y el retraso que se está produciendo en algunos de los elementos.
Pero tenga la seguridad de que cumpliremos con la sociedad.
Sabemos realmente lo que hacemos; no es precisamente levantar aplausos, pero estamos trabajando para el presente y para el futuro de la Comunidad Valenciana.
Y eso, señora Oltra, realmente a uno le satisface.
A uno le satisface realmente trabajar para su propia sociedad, lo digo en serio.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor conseller.

Pregunta número 506, que formula el diputado Juan Ignacio Ponce Guardiola, del Grup Parlamentari Compromís, a la consellera de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente sobre el nuevo reglamento del taxi de la Comunidad Valenciana.

Señor Ponce, tiene la palabra.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Senyora consellera, ¿pensa l'Agència Valenciana de Mobilitat incorporar al nou reglament del taxi les propostes de les organitzacions professionals, al·legades durant el període d'exposició pública de l'esborrany, referides tant a la durada de la prestació setmanal del servei per cada titular d'autorització com a la limitació del nombre d'autoritzacions per cada titular?

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ponce.

Señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor president.

La Llei de mobilitat de la Comunitat Valenciana considera el taxi com un servici públic de transport.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Por favor, por favor.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

El preàmbul de la llei expressament diu que el sector del taxi és essencial per a assegurar la mobilitat en zones i horaris en què la demanda no és elevada.
Per això, també comenta que esta llei consagra l'interés públic del taxi.

Per tant, la regulació del sector haurà de potenciar el caràcter de servici públic i conjugar, adequadament, els interessos dels usuaris i del prestador del servici de taxi.
És a dir, no s'ha d'oblidar que és un servici que ha de tendir a satisfer el dret de mobilitat dels ciutadans.

Sa senyoria s'interessa pel reglament del taxi, que és una norma en desplegament de l'esmenada llei, i que correspon aprovar al Consell.
Per tant, fins que la conselleria no tramite el projecte i el Consell aprove el text, no es pot conéixer la redacció final.

Ara bé, és clar que resulta més factible que un text incorpore les propostes formulades per les associacions consultades si són paregudes i no hi ha discrepàncies, o si estes no van orientades, únicament, a l'interés partidista o molt localitzat en la seua aplicació.

En conseqüència, les al·legacions per les quals s'interessa estan estudiant-se.
I no és oportú, en este moment, pronunciar-se al respecte.

De moment, és tot.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Bien, ¿tengo la palabra, señor presidente?

El senyor president:

Sí, sí.
Cuando usted quiera.

El senyor Ponce Guardiola:

Sí, señor president.

Bueno, en principio, saludar a los representantes de los autónomos del taxi de USO Comunidad Valenciana y los recién expulsados representantes de la Federación Sindical del Taxi.
Estas dos entidades representan a la mayor parte del sector en la Comunidad Valenciana, y es un sector que está en pie de guerra por las intenciones que tiene la Agencia Valenciana de Movilidad; si no, no estarían en esta situación tan delicada.

El sector del taxi en la Comunidad Valenciana necesita una reforma por la saturación del servicio, que se ha acentuado en los últimos tiempos por la crisis, además de por la proliferación de otros sistemas alternativos de transporte público.

Los ratios de un taxi por cada 500 habitantes se han superado históricamente.
Y ahora mismo la administración valenciana, además de que se han superado estos ratios, ha permitido que se vaya aumentando…, o sea, que surja otro fenómeno que es la acumulación de licencias, la posibilidad de que un mismo titular posea más de una autorización, rompiendo la tónica general.

De esta forma, los trabajadores autónomos del taxi, que desempeñaban su oficio en condiciones laborales dignas y con una renta suficiente, ahora mismo la ven peligrar.

Siendo el mismo número de taxis, la acumulación de licencias y el trabajo asalariado que ha permitido esta acumulación han hecho bajar la proporción de viajes por vehículo.
Por tanto, bajan las rentas de los taxistas.

Desde este momento, el sector vive una crisis específica dentro de la crisis general y se hace necesaria una intervención de la administración para paliarlo.

La sorpresa ha sido que, aunque en el borrador del reglamento se reconoce que el exceso de oferta existe -se han reducido los ratios de taxi y habitantes a la tercera parte de las establecidas en el anterior reglamento-, se busca ahora mismo mecanismos para eliminar licencias.
Pero se bendice, sin embargo, el trabajo asalariado, obligando a los vehículos a permanecer operativos un mayor número de horas semanales que antes hasta el punto de obligar a los titulares de las autorizaciones a contratar asalariados para cumplir con la jornada estipulada legalmente o, de lo contrario, se les va a retirar la licencia.
Eso es lo que dice ahora mismo el reglamento que está en estudio.

Además, se permite que un solo titular pueda acumular hasta el 15% de las licencias expedidas en una misma área funcional, lo que atenta flagrantemente contra el reparto social del trabajo, antaño respetado, pone en peligro el equilibrio entre el trabajo y salario y la dignidad de las condiciones laborales, de modo que hoy tenemos un sector del taxi en pie de guerra y, a nuestro juicio, con toda la razón.
La profesión se ha precarizado.
Los asalariados son objeto de toda clase de abusos.
Y los autónomos han visto reducidos sus ingresos.
El servicio ha empeorado.
Y continúa habiendo un exceso de taxis en la calle.

Y el nuevo reglamento no soluciona ninguno de estos problemas.
Por el contrario, bendice en su desarrollo normativo esta situación.
Es decir, al ordenar la ampliación de la jornada laboral La Generalitat está quitándole al autónomo la posibilidad de vivir con dignidad.
Lo que antes era el máximo de 60 horas semanales es ahora la duración mínima, con lo que el autónomo, si quiere conservar su medio de vida, se ve obligado, a partir de la hora 61, a contratar a asalariados.
Y al reducir el margen de ganancia por taxi se está haciendo necesaria la acumulación de licencias para poder vivir de este negocio; es decir, provocando una situación de oligopolio en la que un patrón vive de mantener trabajadores sobreexplotados que dependen de él -de otra forma no puede ese patrón vivir del taxi ahora mismo, hace unos años quizá sí.

Si el porcentaje de 15% de licencias por titular cobra naturaleza normativa quiere decir que un solo titular puede acumular hasta 150 licencias en el área funcional de Valencia, donde el número deseable de ellas es un millar -ahora mismo son casi 3.
000-.
Es decir, que seis personas pueden controlar todo el negocio del taxi en el cap i casal cuando, hasta ahora, se lo han repartido más de dos mil.

Las organizaciones sindicales conocen y tramitan docenas de denuncias por abusos en la duración de las jornadas y contra las condiciones laborales, ya que ellos no se atreven a presentarlas por sí mismos, al estar inermes frente al patrón.
Éstas son las denuncias presentadas los últimos meses nada más, y una parte pequeña de ellas, lo que quiere decir que el sector está en una crisis profunda.

Desde Compromís reclamamos que las reivindicaciones de los trabajadores autónomos sean tenidas en cuenta en el nuevo reglamento, en aras de una concepción del trabajo respetuosa con la dignidad personal y material, y que renuncie a que el trabajo asalariado se convierta en una explotación sistemática del débil por el más fuerte.

Bien, insistir en que lo que están pidiendo los taxistas es que haya lo normal y lo que está en medio país -en medio estado-, es una licencia, un taxista.
Y ustedes van a permitir que un solo titular acumule hasta ciento y pico, si es que se reduce la licencia, si no, serían muchas más.
Y lo que están pidiendo es que puedan seguir realizando una jornada…

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

…de trabajo -acabo enseguida-, una jornada de trabajo digna como hasta este momento.
Y si se aprueba el reglamento, tal y como está, no lo podrán hacer.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Ponce Guardiola:

Muchas gracias, presidente.

El senyor president:

Señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor president.

Señor Ponce, yo también quiero saludar a los miembros de las distintas asociaciones de taxis y agradecerles su trabajo diario.
Pero a mí me parece sorprendente, señor Ponce, su imprudencia y su falta de conocimiento técnico y jurídico de una materia.
Que por tanto, no me asombra porque todos los miércoles (aplaudiments) es la misma y es una constante.

En primer lugar, el reglamento ni está aprobado.
Es un borrador que está en discusión y en tramitación.
Y estamos manteniendo conversaciones permanentes con las distintas asociaciones que mantienen posturas entre ellas distintas, como no puede ser de otra manera.

En segundo lugar, lo que sí que está vigente, que aprobaron estas Cortes, que es la Ley 6/2011, de 1 de abril, de movilidad de la Comunidad Valenciana, dice textualmente -léasela, por favor, y no haga el ridículo, y sobre todo no sea tan imprudente y tan temerario-, artículo 46, párrafo segundo: «Las autorizaciones se darán exclusivamente a las personas físicas.
» Artículo 46, párrafo cuatro: «Con carácter general, cada persona será titular de una sola autorización.
(Veus) Reglamentariamente se predeterminarán las condiciones donde se permite esa autorización, pero se tienen que dar dos condiciones: que sean áreas de prestación conjunta que tengan más de mil licencias y, además, no podrá exceder del 15% del total de autorizaciones.
» Por lo tanto, solo tienen aplicación en el área de Valencia.
Y el reglamento es una norma administrativa que se aplica de ámbito autonómico.
Las leyes no son ad hoc, las leyes regulan, y los reglamentos, cuestiones generales.

Mire usted, esto que está aprobado en esta ley y que un reglamento tiene que respetar, y un decreto, porque es una norma de rango superior.
Y si no, sería nulo de pleno derecho.
No lo digo yo, lo dice el sistema de fuentes del Código civil español.
Si ustedes también cuestionan el sistema de fuentes y cuestionan las leyes que aprueba la cámara, las Cortes, que representan la voluntad popular de los valencianos, desde luego no sé qué hacen dentro del sistema, sinceramente, (aplaudiments) no sé qué hacen dentro del sistema.
Mire usted, la prestación del taxi… Es que se han dicho unas cuestiones bastante graves.
Vale que es una cuestión que el reglamento es de naturaleza administrativa y se regulan cuestiones, como las autorizaciones, las condiciones, los títulos habilitantes.
Nunca horarios y jornadas laborales, que es una cuestión específica del derecho laboral.
Y se estableció en la anterior legislatura una orden de limitación de horarios que está impugnada por otras asociaciones de taxis que también tienen derecho a manifestar opiniones contrarias a las que ustedes defienden, y será la jurisdicción de lo laboral la que determine si tenemos competencia o no para regular condiciones laborales de trabajadores autónomos.

Mire usted, la prestación del servicio de taxis requiere una previa autorización, y además por cupos.
Lo establece la legislación estatal y autonómica.
Y además, el artículo 49 -usted habla de explotación de los poderosos sobre el más débil, que no dudo que no haya- pero el artículo 49 establece que el titular puede explotar el servicio directamente o a través, contratando, o de un familiar colaborador.
Lo dice la ley.
Y a mí me gustaría, tanto que hablan de empresarios explotadores, qué piensan ustedes de su portavoz, el señor Morera, que es empresario.
¿También es explotador?

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Vaya concluyendo.

Pregunta número 499, formulada por la diputada Esther López, del Grupo Parlamentario de Esquerra Unida, al conseller de Justicia y Bienestar Social sobre la deuda con el centro de día El Puente, de Aspe.

Sí, señora López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Los trabajadores del centro de día El Puente, en Aspe, llevan dos meses sin cobrar, porque la conselleria debe a la asociación Pro-Personas con Discapacidad de Aspe 228.
043 euros, y el Servicio Valenciano de Ocupación 41.
666 euros.
El centro de día El Puente cuenta con 13 trabajadores y más de cuarenta usuarios.
Además, la APDA atiende a más de sesenta personas de toda la comarca y cuenta con un centro especial de ocupación, vivienda tutelada, una escuela deportiva.
¿Cuándo se pagará la deuda concreta con esta asociación?

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor conseller.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora López, desde la Conselleria de Justicia y Bienestar Social somos plenamente conscientes de la importante labor que desarrollan las entidades, como la asociación Pro-Personas con Discapacidad de Aspe, y su compromiso en favor de las personas con discapacidad.
Desde la conselleria tenemos muy claro que necesitamos contar con la colaboración de estas asociaciones para poder atender a las personas con discapacidad, que requieren del esfuerzo de todos para salir adelante.
Y así lo demuestra el hecho de que venimos colaborando con esta asociación desde hace largo tiempo.
Y así, en los últimos años, desde 2008 hasta 2011, hemos aportado cerca de un millón y medio de euros a la misma.
Es cierto, y le reconocemos que la asociación tiene pendiente el cobro de los 228.
043 euros que usted ha referido, pero desde la Conselleria de Justicia y Bienestar Social se están llevando a cabo y se han llevado a cabo todos los trámites necesarios para que se realicen los pagos por la Tesorería General de La Generalitat.

Para terminar, le diré nuevamente que desde la Conselleria de Justicia y Bienestar Social nos estamos esforzando en todo momento para cumplir todos los pagos que tenemos pendiente con esta y con todas las asociaciones.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.
(Aplaudiments)

Señora López.

La senyora López Barceló:

Muchas gracias, señor presidente.

Antes de nada, saludar a los usuarios, familiares y trabajadores del centro de día, que están aquí en el pleno, y a todos aquellos que nos están siguiendo en esa acampada reivindicativa frente al centro de día, que están realizando en Aspe, y que además están viendo en directo esta retransmisión.

Actualmente las deudas que mantienen las administraciones públicas pertenecientes a la Generalitat valenciana con esos 40 alumnos y esos 16 trabajadores son por parte de la conselleria casi 230.
000 euros, y por parte del Servicio Valenciano de Empleo 33.
000.
Eso lo acaba usted de confirmar.
Pero es que yo le voy a informar de cuáles son las consecuencias de esos impagos y cuáles son las consecuencias de esos vanos esfuerzos que han realizado ustedes desde su conselleria para realizar unos pagos que nunca han llegado a verse concluidos.
Están siendo los padres los que están ayudando económicamente al centro, porque la junta directiva de la asociación Pro-Personas con Discapacidad de Aspe solicitó recientemente a los padres esa ayuda económica, desesperados, para que adelantasen en la medida de sus posibilidades esas cantidades de dinero para hacer frente a los gastos más perentorios.
Pero, entenderá usted que esa no es una solución.
Estos impagos están provocando que las familias no puedan atender a sus hijos con la problemática social y laboral que esto provoca, que los usuarios no puedan ser atendidos con la calidad que merecen, que 16 trabajadores puedan ir al paro, y que un centro como el centro de día de El Puente, que es una fuente de trabajo y de beneficios económicos, sociales y culturales pueda desaparecer.
Pero, sobre todo, lo que más preocupan son unos daños colaterales que provocan esta falta de responsabilidad por parte de su conselleria.

Económicamente, pues le diré que económicamente -y yo sé que esto a ustedes no les molesta demasiado- pero se deriva muchísimo dinero público a entidades financieras privadas.
¿Por qué?
Pues porque se tienen que pagar intereses.
Intereses sobre las pólizas, otros préstamos, descubiertos, en comisiones, que no salen de las subvenciones y que no son repuestos por las mismas, y que provocan que, por mucho que la entidad trabaje haciendo loterías, haciendo rifas, pidiendo a los padres que den el dinero, pues no se puedan llegar a cubrir esos gastos.
¿Qué va a hacer?
¿Va a pagar la conselleria los intereses derivados de esos retrasos?
No, no lo va a hacer, seguramente.
Socialmente le diré que las consecuencias es una situación tan delicada como la de que haya tensiones con proveedores, entre familiares de usuarios, entre trabajadores y la entidad, entre los mismos usuarios que tienen miedo de que se pueda cerrar el centro.
¿Sabe cómo se vive con la incertidumbre de una familia de que no sabe qué va a pasar con su hijo, si va a seguir siendo atendido?
Son 40 usuarios, con sus familias que, además de sufrir la situación socioeconómica general, están sufriendo la incertidumbre de que no saben qué va a ocurrir con esta atención tan necesaria.
Usted sabe perfectamente que la mayor preocupación de una familia, y sobre todo la de una familia con un hijo con discapacidad, es la de saber qué va a ocurrir con él.

Desde la entidad -y usted no lo dude- se está trabajando con el mismo ímpetu con el que se empezó a hacer en su fundación en el 1975.
Los trabajadores no han dejado de aportar calidad y cantidad de trabajo.
Los familiares continuamente manifiestan su satisfacción por su forma de trabajar, y no dejan de apoyar a los trabajadores, pero todo tiene un límite.
Están llegando a ese límite.
Como le decía, hoy están acampados frente al centro de día, porque como muy bien ha dicho la señora Bonig, al parecer estamos fuera del sistema aquellos que cuestionamos la ley.
Yo creo que no.
Para eso estamos en esta cámara, para cuestionar y para debatir.
Pero a lo mejor tenían que plantearse ustedes que son los responsables de un gobierno que no cumple con las obligaciones legislativas, y entre ellas la de pagar en tiempo y forma a personas y a trabajadores y a entidades de las que dependen el bienestar y la calidad de vida de muchísimas más familias.
Dígame, ¿cómo se llama entonces eso?
Es una situación insostenible, a la que están llevando no solamente este centro de día, y usted lo sabe.
Sabe que el sector del bienestar social de los trabajadores y de los usuarios, y el de la discapacidad concretamente está en lucha.
Se están teniendo que poner trabajadores y usuarios calendarios de movilizaciones, calendarios de acampadas para protestar, que ya tienen fecha calendarizada, porque lo único que hay calendarizado son las protestas, son los movimientos de estas personas, son esos padres y esas madres que están dando su dinero familiar para aportar al centro de día…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora diputada.

La senyora López Barceló:

…y que no se cierre, pero lo que no hay es una calendarización de pagos y una responsabilidad asumida por su conselleria.
Basta ya.

El senyor president:

Muchas gracias, señora diputada.

Señor conseller.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Gracias, señor presidente.

Señora López, ya veo que se le ha quedado pequeña esta cámara.
Ahora necesita retransmisiones en directo de lo que aquí se está realizando.
Yo veo que usted quiere llegar bien lejos, que somos pocos para usted, pero bien, muy bien.

Mire, le voy a decir una cosa, señora López.
Yo también quiero aprovechar precisamente, ya que están aquí los representantes de estas asociaciones y ya que -como dice usted- está retransmitiéndose en directo en su ámbito, quiero transmitir a estas asociaciones, en primer lugar, que confíen en el trabajo y en el esfuerzo que estamos haciendo desde La Generalitat.
Sabemos que lo están pasando mal, sabemos que están sufriendo.
Pero tienen que saber que desde el gobierno valenciano somos plenamente conscientes y de verdad estamos haciendo todo lo que podemos.
De verdad que -no lo duden- nosotros no estamos aquí esperando cinco minutos de gloria y nos olvidamos del tema y vamos a otra cosa.
Nosotros estamos todos los días pasándolo mal, sufriendo y haciendo lo posible, y reclamando como podemos.

Tienen que entender que la situación es muy mala, que estamos pasando un momento muy malo, que vamos a acabar pronto, que vamos a salir porque La Generalitat está actuando como hay que actuar para salir pronto de aquí.

Sean optimistas y confíen en nosotros.
Y se lo pido desde la confianza que deben de tener, porque llevamos -como le he comentado- mucho tiempo contando con todos ustedes, ayudándoles a ustedes porque somos conscientes de ello, y hemos cumplido durante muchos años.
No nos juzguen ahora por unos momentos de debilidad y de dificultad económica que estamos sufriendo.
Por favor, se lo pido, confíen en nuestra seriedad, confíen que estamos todo el día desde la conselleria peleando, peleando para obtener esa liquidez que hace falta.
Confíen que el conseller de hacienda está en todo momento haciendo lo posible para pagarles a ustedes.
Esa es la realidad.
Lo demás, señores, si me están oyendo aquí, o si me están oyendo allí, porque de eso se trata al fin y al cabo, les tengo que decir a ustedes que de verdad que confíen.
Lo demás es política.
No permitan ustedes que les politicen en temas tan trascendentes y tan importantes (aplaudiments) para la sociedad.
Esto es algo serio, y esto no es política.
Esto no se trata de que venga aquí una señora diputada a lucirse.
¿Qué quiere que le diga, que no hemos pagado?
Lo reconozco, no hemos pagado.
No podemos pagar como deberíamos de querer pagarlo.
A su asociación y a otras tantas asociaciones.

Pero también les quiero decir una cosa, señores, y se lo digo desde la seriedad: por muchas presiones o por muchas acampadas que se hagan, no por eso se va a obtener un resultado distinto.
Por una razón fundamental: porque nosotros estamos haciendo lo que podemos, y no por eso vamos a hacer más, porque no podemos hacer más.
Les pido, confíen en nosotros.
No solo están ustedes, están muchas asociaciones.
El país lo está pasando mal, y por tanto les pido un esfuerzo y la confianza y el optimismo de que pronto, muy pronto, vamos a salir de esta situación, porque estamos haciendo todo el esfuerzo.

Y les digo además: no tienen que estar ahí arriba si no quieren, no tienen que estar ahí acampados.
Tienen las puertas de la conselleria de justicia abiertas en todo momento, en todo momento pueden, como el que ha querido ha podido, venir a hablar con nosotros.
Les daremos todas las explicaciones, les informaremos de cuándo van a poder cobrar.
Les informaremos de todos los esfuerzos que estamos haciendo.
Todo.
No hace falta ni que se esperen a estar hoy aquí en las Cortes ni que vengan acompañados de ninguna diputada.
Vengan directamente a la conselleria de justicia y tendrán toda la información que corresponda.
Confíen en nosotros, por favor.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Pregunta número 500, formulada por la diputada Marina Albiol, del Grupo Parlamentario de Esquerra Unida, al conseller de Sanidad sobre el hospital de la Vall d'Uixó.

Señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Bona vesprada.

Conseller, vosté el dia 14 de maig va anunciar que la construcció de l'hospital de la Vall d'Uixó, tantes voltes promés pel Consell, quedava en suspens.
Esquerra Unida i els veïns i veïnes de la Vall d'Uixó, sobretot, volem saber, després de tants anys venent-mos fum, quines són les previsions de la Conselleria de Sanitat per a l'hospital de la Vall d'Uixó.
Barallen alguna data o la suspensió és definitiva?

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Albiol.

Tal como hemos venido reiterando en los últimos meses, el actual contexto socioeconómico ha obligado al Consell a realizar un fuerte reajuste en sus previsiones.
Dicho reajuste ha provocado una replanificación de todas las obras pendientes, ya sean de nueva construcción, de reforma o de ampliación.

Señorías, en un momento como el actual, a los poderes públicos se nos exige un control drástico del gasto público, y, por tanto, una clara política de austeridad.
Lógicamente, estas exigencias chocan frontalmente con cualquier política de expansión de infraestructuras.

No obstante, les debo recordar que el compromiso del Consell es cumplir a lo largo de la presente legislatura con los compromisos adquiridos, siempre que hayan signos evidentes de recuperación económica.

Por tanto, señorías, el centro del hospital de Vall d'Uixó se acabará construyendo, aunque en estos momentos, nuevamente, me es imposible concretarle cuándo podrá ocurrir esto.

Aparte de las condiciones económicas, les debo recordar que existen dos elementos condicionantes colaterales: uno de ellos es la dotación del suelo para su construcción en la futura parcela donde se ubicará el centro, que depende de la aprobación del Plan especial de urbanización y edificación del sector de Muntanyeta-Fosaret, que en la actualidad está siendo recurrido en la jurisdicción contencioso administrativa que está en fase de conclusiones.

Al mismo tiempo, desde el punto de vista de la gestión sanitaria, estamos en este momento haciendo un análisis de los indicadores de actividad para redefinir cuál va a ser el plan funcional del centro.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

Señora diputada.

La senyora Albiol Guzmán:

Mire, conseller, l'hospital de la Vall d'Uixó és una reclamació de la ciutadania des de fa ja més d'una dècada i és també una promesa electoral del Partit Popular des de les eleccions de l'any 2003.
Ara, es demostra que l'hospital de la Vall d'Uixó era sols això, un element per a fer campanya electoral, una forma de guanyar vots, prometent els veïns i les veïnes de la Vall d'Uixó -i de la resta de poblets de la comarca- una infraestructura en què, en realitat, mai han apostat.

L'actual consellera d'Infraestructures, la senyora Bonig, va fer de l'hospital de la Vall d'Uixó el seu cavall de batalla en les eleccions municipals de l'any 2007, prometent que les obres començarien el dia següent de les eleccions si ella era alcaldessa.
Això va dir, que al dia següent començarien les obres.
I va ser alcaldessa, va ser alcaldessa quatre anys, i les obres del nou hospital no van començar ni al dia següent de les eleccions ni durant els quatre anys de govern del Partit Popular.

El senyor Cervera, el seu antecessor, en la seua primera compareixença en Les Corts, a l'any següent 2007, va prometre també la construcció d'aquest hospital en eixa legislatura, i l'expresident Camps cada volta que xafava les comarques del nord prometia i reprometia l'hospital.

Van passar els temps de Bonig com alcaldessa, els de Cervera com a conseller i els de Camps com a president, i de l'hospital de la Vall d'Uixó ni la primera pedra es va posar.
Això sí, els tres, abans d'anar-se'n es van fer l'última foto junts amb Carlos Fabra.
Un gran acte electoral -unes setmanes abans de les eleccions municipals i autonòmiques de 2011-: la presentació de la maqueta de l'hospital, el gran acte electoral del Partit Popular a la Vall d'Uixó.

Una altra volta utilitzant l'hospital com a element de campanya electoral, però aquesta volta més semblava una burla a tots els veïns i veïnes de la Vall d'Uixó que una promesa perquè, després d'estar pressupostant l'hospital des de l'any 2006, l'única cosa que podien oferir, l'única cosa que podrien vendre era eixa maqueta.
Per cert, conseller, ara ja ni maqueta n'hi ha a la Vall d'Uixó, només el cartell plantat recordant constantment que el Partit Popular va guanyar les eleccions a la Vall d'Uixó amb enganys i amb mentides.

I no em diga que l'hospital no es fa per la crisi.
A vore, l'hospital el van prometre en l'any 2003 quan vostés estaven en l'ona del malbaratament, quan ací vostés lligaven els gossos amb llonganisses.
En el 2003 el van prometre.
L'hospital apareix en els pressuposts de 2006, de 2007, 2008, etcètera, tots els anys apareixen els pressupostos fins enguany que se l'han carregat dels pressupostos.
¡Així que sembla que diners sí que n'hi havia, perquè si estava pressupostat i n'hi havia una partida pressupostària seria perquè tenien eixos diners per a posar ahí!

Per cert, a l'hospital no es van gastar eixos diners pressupostats.
¿On estan eixos diners?
N'hi havia 400.
000 euros per a l'any 2006; 500.
000 per al 2007; 700.
000 en 2008; 300.
000 en 2009; 400.
000 en 2010; 300.
000 euros en 2011.
Tots els anys n'hi havia una partida pressupostària per a l'hospital de la Vall d'Uixó, però de l'hospital -ja li he dit- no s'ha posat ni la primera pedra.
¿Em podria dir, senyor conseller, on estan eixos diners?
En l'hospital de la Vall d'Uixó no se'ls han gastat, però pressupostats estaven.
¿On estan eixos diners que no s'han gastat en l'hospital de la Vall d'Uixó?

I no ens conte -li dic- allò de la crisi.
No me pot parlar que ara l'hospital no es farà per la situació que estem patint, perquè li dic que l'hospital és una reivindicació des de fa una dècada i li dic també que diners n'hi havia i que des del 2006 estava pressupostat.
Ara, no ens conte allò de la crisi, que el tema de la crisi també ens ho sabem, ara és l'excusa per a retallar en educació i en sanitat mentre els donen els diners als bancs.

Senyor conseller, volem una data, volem saber quan es construirà l'hospital de la Vall d'Uixó.

Gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora Albiol, hoy les ha dado a ustedes por las fechas, todo el mundo me pide fechas.
Yo no sé qué he hecho yo hoy para merecer esto, pero, bueno.

Mire usted, tengo a mi derecha a la antigua alcaldesa de Vall d'Uixó, y, a mi izquierda, a la antigua alcaldesa de Torrente.
En los dos sitios nosotros tenemos comprometido la construcción de hospitales.
También en Ontinyent -que en estos momentos no está aquí la alcaldesa-, ¡ni el alcalde!

Bien, también tenemos comprometido el centro de salud de Benalúa, el centro de salud de Peñíscola, el centro de salud de Onda, muchos centros de salud.
.
.
¿Usted sabe lo que está ocurriendo en este país?
¿Verdad?
¿Usted sabe lo que está ocurriendo?
¿Y sabe cuántas obras públicas se están haciendo en España?
¿Sabe cuántas?
Yo lo único que sé es que aquí vengo algunas veces a recibir de ustedes críticas porque se retrasa el pago de las farmacias, otras veces porque el déficit de los años anteriores ha sido un déficit muy elevado, otras veces porque se ponen en marcha medidas para evitar coyunturalmente que siga habiendo un gasto desmesurado, y otras veces cuando se realizan cambios estructurales para intentar que no vuelva a suceder lo que ha sucedido hasta ahora.
Es igual.
En cualquier caso, es normal, es su función criticar la acción de gobierno.

Pero, mire usted, créame, de verdad, mire, podemos repetirlo cien veces, y cien veces usted me lo va a tener en cuenta -yo ya lo sé-, pero no es lo mismo oír que escuchar, no es lo mismo oír que escuchar.
Pues intente escuchar de una vez, por favor, solo una vez.

Nuestros compromisos se van a cumplir cuando la economía valenciana lo permita, y eso incluye el hospital de la Vall d'Uixó -aprovecho que está aquí su ex alcaldesa- y el hospital de Torrente -y aprovecho que también está aquí su ex alcaldesa.
Muy bien.
Para ello deberemos de disponer de las autorizaciones correspondientes, por lo que estamos en contacto actualmente con el ayuntamiento y con la conselleria de infraestructuras.

La dotación del suelo para su construcción depende de la aprobación del Plan especial de urbanización que en este momento se haya recurrido en la jurisdicción contencioso administrativa -por cierto, en un recurso del gobierno de la nación de la legislatura anterior-.
Está en fase de conclusiones.

Por otra parte, le digo que el diseño del centro será el imprescindible para satisfacer las demandas de la población sin limitaciones pero, también, sin excesos.
Y, al mismo tiempo, le diré que su actividad se complementará con el centro hospitalario de la Plana del que va a depender.

Mire, señora Albiol, créame, nuestro deseo es construirlo lo antes posible, cuando exista la dotación económica correspondiente y cuando se superen los impedimentos administrativos.

Y recuerde lo que le voy a decir: por favor, por repetir muchas veces una mentira, ésta no se convierte en verdad.
No está eligiendo el mejor camino para conseguir el mejor desarrollo de esta comunidad.

El senyor president:

Muchas gracias.

Pregunta número 508, formulada por la diputada Esther López, del Grupo Parlamentario d'Esquerra Unida, al conseller de Justícia i Benestar Social, sobre el pagament a la Koordinadora de Kolectivos del Parque Alcosa.

Senyora López.

La senyora López Barceló:

Gracias.

¿Piensa la conselleria realizar los pagos que han de recibir los colectivos del tercer sector que conforman la Koordinadora de Kolectivos de Parque Alcosa?

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor conseller.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Buenos días.

Gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora López.

En fecha 1 de marzo de 2012, el secretario autonómico de justicia compareció ante la Comisión de Política Social y Empleo para exponer las medidas concretas adoptadas por la Conselleria de Justicia y Bienestar social respecto de los pagos pendientes con la Koordinadora de Kolectivos del Parque Alcosa.
El señor Gastaldi explicó en qué situación se encontraba la deuda -a la que usted hace referencia- y cómo se iba a satisfacer.

Respecto a la Koordinadora de Kolectivos del Parque Alcosa, a la que se refiere su pregunta, he de decirle que esta conselleria no tiene deudas pendientes de pago puesto que no se subvenciona a esa entidad desde el año 2006.
Ahora bien, si la entidad a la que va referida su pregunta es colectivos, jóvenes, parque, le puedo asegurar que los pagos correspondientes a conciertos y subvenciones del año 2011, que se aprobaron desde la Conselleria de Justicia y Bienestar Social, han sido totalmente satisfechos.

Respecto al año 2012 ya se ha tramitado el documento de obligación de pago correspondiente al 60% del concierto con esta entidad encontrándose pendiente de pago por parte de la Tesorería, y la convocatoria de subvenciones está tramitándose, por lo que habrá que esperar a su resolución.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gracias, señor conseller.

Señora diputada.

La senyora López Barceló:

Bien, o sea que está en Tesorería pero esto no ha llegado a los trabajadores y a los colectivos del Parque Alcosa.

Yo le quiero también informar -como bien ha dicho usted antes- que no hace falta que vengan con ninguna diputada los familiares o los usuarios de centros que estén sufriendo los impagos porque pueden ir perfectamente al secretario autonómico.
Pues yo le digo que ellos fueron, ellos fueron y les dijeron que ese 60% de anticipo para casos como el centro día estaba asegurado para el mes de abril, que se pagaría en el mes de abril.
Si hoy estamos aquí es porque, realmente, ese pago no se ha hecho efectivo.
Y le digo más, le digo más.

A fecha de 31 de mayo de 2012, mientras otros centros de día ya han recibido ese anticipo del que le hablaba, los 15.
646,24 euros lo cierto es que todavía no están en el centro de día del parque de Massanassa, y, también, que los 57.
720 euros correspondientes al anticipo del 60% del centro de día de Massanassa II tampoco está hecho efectivo.
Si está en Tesorería y todavía no ha pasado pues, bueno, le creeré.
Pero, también le digo que a fecha de 31 de mayo de 2012 el Servef todavía mantiene impagados 8.
198,80 euros.

También les digo que ustedes son conocedores de que esta plataforma actúa como una cooperativa y que no solamente trabaja con subvenciones de la conselleria, sino que también lo hace a través de pagos que realiza el ayuntamiento, el Ayuntamiento de Alfalfar.

Ustedes saben que el Ayuntamiento de Alfalfar está ahogando a esta entidad con una deuda de 79.
765,74 euros.
Ahí gobierna también el Partido Popular, con lo cual yo creo que ambos podían haber puesto algo de su voluntad para reunirse con ellos, como han pedido muchísimas veces, para reunirse también con el alcalde del Ayuntamiento de Alfalfar y poder trabajar con ellos un calendario de pagos y así hacer efectivo todos esos trabajos que la cooperativa realiza, no solamente con menores, o con menores en abstracto, sino con menores en riesgo de exclusión social.

Y, además, es que no solamente esta entidad se mueve por ella misma o viene aquí a reclamar para sí misma.
Viene a reclamar, por ejemplo, también, para otras entidades que están sufriendo como ellos, algo que les afecta a muchísimas entidades que tratan el tema de menores en riesgo de exclusión social.
Y es que se debe en total 1.
600.
000 euros del primer semestre de 2012 para centros con línea de concierto.
Eso quiere decir que, a día de hoy, más de diez centros, es decir, más de cien menores que tienen que ser atendidos por ley lo están siendo pero sin ser cobrados los pagos de las subvenciones que permiten que los recursos sean puestos a su disposición.

Si hablamos de los centros subvencionados, los que funcionan con subvención, podemos decirle que son también más de 1.
600.
000 euros, es decir, más de cien jóvenes.
A los centros subvencionados todavía se les debe parte de 2011 -por no decir absolutamente todo- y 2012.

Sin embargo, hay otras organizaciones que cuando han dicho que iban a poner una denuncia, resulta que ha sido más fácil que la conselleria pagara con antelación a esas entidades que a otras, de lo cual estas otras entidades se alegran muchísimo porque la verdad es que todas éstas lo que buscan es una mejor atención, una mejor atención y una mejor financiación, porque lo que no es posible es que ahora digan que es por la crisis.

Con la financiación de los temas de atención a menores -y usted lo sabe perfectamente- están viniendo retrasos desde siempre, de forma endémica.
Ya en 2007 el primer pago de ese primer anticipo, por ejemplo, se realizaba prácticamente en octubre; en 2008, a mediados de octubre; en 2009, casi a finales de noviembre.

Es decir, estamos viviendo esta situación desde hace muchísimos años, y esto se debe a una, bueno, pues a una estrategia muy bien marcada por esta conselleria, que además ya se está plasmando, por ejemplo en los cambios de modo de licitación que ustedes están publicando, para que sean macroentidades las que se encarguen en todo el territorio valenciano de tratar con los menores.
Y esas otras entidades, a lo mejor más molestas, más reivindicativas, esas entidades como, por ejemplo, la cooperativa Nosotros Mismos, que trabajan en el barrio de Alfalfar, pues vayan de alguna forma asfixiándose económicamente hasta que al final desaparezcan.
Eso no solamente está pasando con la cuestión de menores -también se lo he contado antes-, sino con el tema de discapacidad.

Pues, bien, le quiero recordar que es muy necesario que esto acabe, que esta situación de ahogamiento, de asfixiamiento de estas entidades se acabe, que usted, evidentemente, como conseller de Bienestar Social y Justicia es el máximo responsable para que haya un calendario de pagos y unas prioridades de pago a estas entidades, porque se supone que la atención al bienestar social, a los discapacitados o a los menores…

El senyor president:

Muchas gracias, señora López.

La senyora López Barceló:

…debe de ser una prioridad de cualquier gobierno que respete el estado de derecho.

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora López Barceló:

Gracias.

El senyor president:

Señor conseller.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Gracias, señor presidente.

Señora López, mire, le reitero, los pagos correspondientes al ejercicio 2011 se encuentran abonados en su totalidad.
Por tanto, si dice usted que hay subvenciones pendientes de 2011 con esta entidad, tengo que decirle que es rotundamente falso.
Por tanto, vea usted sus números, nada se adeuda de 2011.

Le tengo que recordar, mire, para que vea usted si con esta entidad hemos tenido unas relaciones adecuadas y tenemos interés en colaborar con ellos que, desde el año 1999, este colectivo ha recibido casi dos millones de euros en ayuda.
Me parece que no es una cantidad despreciable y viene a demostrar claramente que esta conselleria no distingue entre… el signo u el otro signo de unas u otras entidades y de que sean más o menos representativas… -perdón- más o menos reivindicativa.
Nos da igual, cumplen una evidente función social y, por tanto, nuestra obligación es tratarlo, como así lo hacemos, a todas ellas igual, esforzándonos para que cubra.
Esa es la realidad.

Y me dice usted del año 2012.
Mire, respecto del año 2012, ya le he manifestado que el 60% está -la obligación de pago- ya tramitada.
Mire, y le tengo que decir que, efectivamente, cuando se fue al secretario autonómico de Justicia dijo que se iba a pagar.
Y, efectivamente, el secretario autonómico de Justicia, por lo que le decía antes que hacemos absolutamente todo lo posible y lo imposible para que se pague, le tengo que decir que ese documento de pago se contabilizó en tesorería el 29 de febrero de 2012 y el pronto pago se solicitó el 3 de mayo, y se volvió a reiterar la solicitud el 25 de mayo.
Mire, esa es la realidad, por tanto, se está reclamando, volviendo a reclamar y reclamando, y le aseguro que desde la conselleria de hacienda, además, se hace absolutamente todo lo posible para que estos sean posibles, se lo puedo asegurar porque es así.

Pero, mire, a veces, las cosas, en la situación que estamos, y no voy a volver a reiterar lo que antes le he dicho…, no es como nosotros quisiéramos, pero todo el esfuerzo se está realizando.
Eso en cuanto a los conciertos.

En cuanto a las subvenciones, le tengo que decir que las subvenciones no se han pagado, pero, entre otras cosas, no se han pagado las subvenciones del 2011 porque la Orden 23/2011, de 29 diciembre, es que se está aún tramitando y, por tanto, usted entenderá que no sabemos si se va a pagar o no se va a pagar, más aún, no sabemos, si quiere que le diga, si va a existir o no esa subvención, porque no se ha tramitado.

Y también le tengo que decir una cosa más, por mucho que se interesen a través de usted o por mucho que protesten, yo no voy a actuar de forma no parcial en el tema de subvenciones, procederá si procede, y si no procede, no procederá.
No pretenda usted que presionándonos vamos a dar subvenciones a quien no correspondan si no corresponden.
(Aplaudiments) Por tanto, en eso sea usted serio, porque usted viene aquí dando por hecho que esas subvenciones que van a otorgar, cuando esas subvenciones aun se están tramitando.
Por tanto, seamos serios y prudentes.

Mire, aquí no existe ningún interés en acabar con esta ni con ningunas otras entidades, como usted ha dicho.
Usted miente, y se lo digo así porque me parece que es algo serio, y podría ser más fino y decir faltar a la verdad, pero como estamos hablando de cosas muy serias, como son menores, como es la tranquilidad de nuestros menores, le tengo que decir claro para que sea rotundo: usted miente.
Aquí no se está intentando acabar con ninguna entidad, aquí no se está pretendiendo ningún cambio de sistema, aquí no se está tratando de quitar a determinadas entidades que pueden ser, según usted, según esa forma tan extraña y tan esquizofrénica, perdóneme que le diga, de pensar.
.
.
, porque nos atribuye usted cosas que no son ciertas, que tenemos unas ideas que no tenemos por ningún lado.
Aquí no se trata de acabar con nadie.
Aquí, por tanto, se va a seguir pagando a quien le corresponda.

Mire usted, hace referencia al cambio que se ha producido estos días de efectuar la gestión de los centros de menores a través de una entidad de carácter autonómico.

Me extraña cuando se preocupa usted tanto de estos técnicos, salvo que usted también pretenda engañar a las distintas entidades para hacerles creer cosas que no son, me extraña que usted ignore que es que es una obligación legal la que tenemos, en base a la ley de contrato de estado, de establecer estos conciertos con ánimo provincial, con ánimo autonómico.
¿Es que usted lo ignora o usted está engañando a las entidades para hacernos recaer la culpa sobre algo que estamos haciendo, que es cumplir una obligación legal?

Señora López, yo… de verdad, cada semana vendremos aquí, hablaremos de impagos, volveremos a estar en lo mismo, yo le pediría un poco de seriedad y un poco más de compromiso con el Consell…

El senyor president:

Muchas gracias, señor conseller.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

…en estos temas, porque estamos hablando, entiendo, de temas muy vitales como son…

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

…nuestros menores o como son las personas…

El senyor president:

Gracias, señor conseller.

El senyor conseller de Justícia i Benestar Social:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, a la consellera d'Educació, Formació i Ocupació, senyora M.
Âª José Catalá Verdet, sobre la política general de la conselleria en matèria d'emprenedors, que formula el diputat senyor Jordi Serra Ferrer (GP Socialista) (RE número 12.
963, BOC número 52)

El senyor president:

Interpel·lació pel procediment especial d'urgència a la Conselleria d'Educació, Formació i Ocupació sobre la política general de la conselleria en matèria d'emprenedors, que formula el diputat Jordi Serra Ferrer, del Grup Parlamentari Socialista.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, considere que seria necessari fer el que és la radiografia del mercat de treball en esta comunitat, a pesar que puga ser de sobra conegut per tots els membres d'aquesta cambra i per la immensa majoria del que és la societat valenciana.

La Comunitat Valenciana té en l'actualitat 601.
000 aturats, 90.
000 més que l'any passat.
La taxa d'atur valenciana es troba en el 27% i és tres punts superior a la mitjana espanyola.
La taxa d'atur jove valenciana és del 57% i és cinc punts superior a la mitjana espanyola.

Amb esta situació, sense cap dubte, l'emprenedorisme ha de ser una de les opcions a incentivar per tal de millorar aquestes dades, perquè això significaria que millorarien els ingressos de les famílies i que començaria a notar-se la reactivació de les economies.

Sense cap dubte, ens trobem en una comunitat amb un clar sentit emprenedor.
Hi ha exemples de xicotetes empreses que perduren al llarg dels anys gràcies, sobretot, a l'esforç dels homes i les dones d'esta terra.

Hi ha exemples de noves empreses amb component tecnològic ficades en marxa per la generació de joves valencians amb millor formació que hem tingut mai.

I n'hi ha moltes dones que opten per l'emprenedorisme com a fórmula per a estar dins del mercat laboral sense dependre de més condicionants i amb total autonomia.

Són les arrels que conformarien un arbre robust, al qual el vendaval de la crisi no afectaria molt.
Però, lamentablement, esta no és la situació actual de la Comunitat Valenciana, on els efectes de la crisi han resultat un tsunami arrasador amb distintes onades que s'ha dut per davant eixe arbre robust el qual deuria ser esta comunitat.
I per què?
Senzillament, perquè les arrels d'eixe arbre eren febles, construïdes per distints governs de la Comunitat Valenciana per part del Partit Popular, amb els resultats que ja hem comentat abans: 601.
000 aturats, 27% de taxa d'atur i un 57% de taxa d'atur jove.

I en estos moments, i amb estes dades, apareix vosté, senyora consellera, comentant les dades d'atur i d'autònoms, sempre explicant, com no, la part de les xifres que sols li interessa a vosté, o que més li interessa a vosté i al seu Consell.

Perquè, mire, vosté parla, i ha parlat a més en esta cambra esta vesprada, de l'abaixada de les xifres d'aturats en el mes de maig, de la qual, per descomptat, ens hem d'alegrar tots.

Però el que no diu és que l'abaixada d'aturats ho fa en menor mesura que la mitjana espanyola, i que si l'atur en la Comunitat Valenciana haguera abaixat en la mateixa mesura, 1.
200 persones més haurien trobat treball en esta comunitat.
I el que vosté no diu és que, en este mes de maig, la desocupació femenina ha pujat, i és un greu problema també.
.
.
és un greu problema, i són els problemes que vosté no veu.

I vosté parla també favorablement sobre les dades dels autònoms.
Efectivament, este és el quart mes que en esta comunitat el nombre d'autònoms puja i, això, novament, vaig dir-li que ens alegrem tots.
Però és que resulta que estem amb dades inferiors a les que estàvem en el mes de desembre, perquè en estos quatre mesos no hem pogut compensar l'abaixada de 4.
000 que va experimentar entre els mesos de desembre i els mesos de gener, amb la qual cosa, pot ser que siga favorable el fet de pujar quatre mesos, però ens trobem en una situació pitjor.
I esta, possiblement, és la composició de lloc que cal tindre.

Una primera qüestió a plantejar és, amb este panorama, com es pot plantejar un panorama optimista de futur, quan a més arrosseguem encara una llarga cua de beneficiaris sense abonar les subvencions de les ordres, ni de l'any 2010, ni de l'any 2011, com vosté ja sap?
No pot resultar creïble parlar dels milions d'euros dels quals vostés parlen del pla d'emprenedors, que comprendrà fins a l'any 2015, si sols, mirant pel retrovisor, veiem tot allò que encara deu esta Generalitat.

I en el tema de les ajudes als emprenedors vosté és plenament conscient de l'elevat número de persones que encara no han rebut la subvenció que el Servef els va concedir.

Ja vam parlar sobre aquest tema farà uns tres mesos, quan el Grup Parlamentari Socialista li demanà la seua compareixença en la Comissió de Política Social i Ocupació, i allí, per exemple, tinguérem coneiximent de dades que vosté els va donar una importància relativa, com és que de les ajudes de l'any 2010 encara faltaven un 30% per abonar.

Però, senyora consellera, jo li vaig en aquell moment que hi havien ja passat 15 mesos des que havia finalitzat l'any 2010 i encara faltaven eixes persones per cobrar.

Però és que ara han passat 18 mesos i encara quedarà part de l'any 2010 per pagar.
Això és una bona perspectiva de futur?
No.
Però és que, a més, no tenim pràcticament res de l'any 2011 abonat.
Això és el que va dir en aquell moment.

Amb la qual cosa, amb eixe panorama, amb el panorama que este Consell i esta Generalitat no ha pogut pagar ni les subvencions de les ordres del 2010, ni les del 2011, com este Consell va a traure un decret d'emprenedors, un pla d'emprenedors?
Quina credibilitat va a tindre?
(Aplaudiments) Quina credibilitat?

Després, i a més no ha segut de forma casual, hui, en aquesta cambra, hem tractat el decret d'emprenedors.
A nosaltres, als socialistes, ja no ens va sorprendre el moment en el qual vostés van portar a debat aquest tema, casualment, just en el mateix moment que presentaven el decret dels retalls, tal vegada era per a compensar i tal vegada era la manera d'intentar aplacar eixa situació.
Un decret d'emprenedors que novament, i com ja s'ha comentat en distints temes al llarg del dia de hui, també els afecta eixa no disponibilitat a la qual s'ha vist sotmés el pla de reequilibri financer la gran majoria de partides de pressupostos de La Generalitat.

Ja és de sobra conegut que els retalls per part del president Fabra arriben a molts llocs; bé, als grans esdeveniments, ahí no arriben els retalls, però als altres sí que ens arriben els retalls.
Amb la qual cosa, possiblement, d'estos 85 milions d'euros que vostés al llarg i ample d'esta comunitat han anat proclamant sobre este tema, sobre este pla d'emprenedors, possiblement no superaran ni els 60 milions.

Però ara vaig a detindre'm en algunes de les partides que formen part d'aquest decret d'emprenedors.
Perquè, clar, que hi hagen deu milions d'euros d'este decret d'emprenedors que provinguen d'una partida genèrica de l'institut Valencià de Finances, doncs, l'Institut Valencià de Finances si no ha sabut ni fer les seues gestions, ni complir amb les seues obligacions amb les entitats financeres, no sabem exactament què pinten deu milions de l'institut Valencià de Finances d'una partida genèrica en un decret d'emprenedors que el que ha de fer és crear llocs de treballs.
Si el que ha fet ha sigut destruir llocs de treballs en les entitats financeres, (aplaudiments) què pinta eixa partida de deu milions.
.
.
quin sentit té eixa partida de deu milions en el decret d'emprenedors?

Però és, a més, miren vostés, n'hi ha un partida de huit milions d'euros que va vinculada a inversions dels fons europeus de pesca en la millora del sector pesquer.
Inversions!
O siga, les inversions.
.
.
és la compra, és la millora, però això no crearà llocs de treball.
Bé, sí, crearà llocs de treball en el lloc on li puguen comprar, però, clar, les inversions.
.
.
, huit milions de les inversions en un pla d'emprenedors.

Però és que, més lluny encara, n'hi ha un milió d'euros del finançament de la despesa corrent de l'Agència Valenciana de Turisme.
Què té a vore dins del decret d'emprenedors?

Amb la qual cosa, este decret d'emprenedors, sobre el qual ja hem parlat, té ahí eixes característiques peculiars que encara no hi havien segut ficades damunt de la taula.

Un altre apartat, els emprenedors innovadors, la facció que està en funcionament, el portal web d'Emprenemjunts, els centres europeus d'empreses innovadores.
.
.
Però, casualment, hem estat parlant moltes vegades i en distints debats amb vosté sobre les ordres d'ajudes que no es convoquen de foment de l'ocupació, ni de cap tipus que vaja vinculació amb l'ocupació.
Encara no estan les de foment de l'ocupació, no està el salari jove, però resulta que l'Impiva si que trau ja, i ja té publicat, el Plan de incentivos al emprendimiento e innovación del Impiva año 2012-2013, amb la qual cosa, què passa, que l'Impiva sí que pot traure les ordres i vosté no les pot traure directament?
Les seues que verdaderament també donaran llocs de treball.
.
.
vosté no les sap traure?

I un punt final en el qual vosté va parlar en la comissió de rendiment escolar, el programa d'emprenedor dins del sistema educatiu, el que va vosté caracteritzar.
.
.
, va parlar sobre l'escola.
M'agradaria que possiblement poguera fer al·lusions a ells.

En definitiva, les accions que du a terme el Consell s'assemblen a les famoses nines russes, a les famoses matrioixques: en aparença, sembla que el president Fabra i els consellers i les conselleres fan molt, però en la realitat es tracta d'única acció, són com les múltiples russes que caben totes unes dins d'altra.

I vaig a desgranar-ho en eixes capes superposades.
El pla d'incentius a les empreses presentat recentment contempla accions, tant del pla d'ocupació jove, com del pla d'emprenedors.
El pla d'ocupació jove té un apartat específic sobre el pla d'emprenedors, que ja està també inclòs dins del mateix pla d'emprenedors.
Amb la qual cosa, totes eixes nines russes més menudes, que són els distints plans, caben dins del que seria la nina més gran, que és el pressupost estisorat i retallat de l'any 2012.

En definitiva, el que fa el seu Consell és tindre molts envoltoris per a massa poca substància amb què vostés desenvolupen.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Serra.

Té la paraula l'honorable consellera d'Educació, Formació i Ocupació.

La senyora consellera d'Educació, Formació i Ocupació:

Gràcies, president.

Moltes gràcies, senyor Serra.

Bé.
En primer lloc, vosté ha fet una radiografia del mercat de treball de la Comunitat Valenciana, i li agraïsc les amables paraules i també que estiga amb nosaltres recolzant totes les iniciatives que ixen del govern valencià, que evidentment estan donant els seus resultats i que alabe les dades positives que estem tenint en els últims dies.

En primer lloc, respecte a la radiografia, li diré que s'ha oblidat vosté de dir que, com ha vist abans, en el mes de maig l'atur s'ha reduït en 2.
437 persones; que l'atur juvenil torna a reduir-se per quint més consecutiu a la Comunitat Valenciana, registrant-se una taxa interanual d'1,81%; que som la segona comunitat amb millor comportament de l'atur juvenil en l'últim anys; que l'atur juvenil, amb les dades interanuals, només ha baixat a Catalunya i a la Comunitat Valenciana; que mentres l'atur juvenil en la Comunitat Valenciana baixa en més de 1.
000 jóvens, a Espanya s'incrementa en 40.
000 jóvens; que en contractacions durant el mes de maig hem incrementat en 20.
448, és a dir, un 22,88%, sent la major autonomia amb major increment de contractació; que en el mes de maig tenim 794 nous autònoms; que portem quatre mesos -això sí que ho ha dit vosté- incrementant el nombre d'autònoms i que des de gener hem incrementat 2.
882 autònoms a esta comunitat.

Que a nivell sectorial se registren pràcticament millores en tots els sectors i que en les contractacions indefinides som pioners a Espanya, els que més hem incrementat a Espanya durant el mes de maig de 2012 amb 980 noves contractacions de forma indefinida i que l'increment anual som la quarta comunitat amb el millor comportament i pugem tres punts menys que la mitjana.
En la Comunitat Valenciana és un 9,33 i a Espanya un 12,52.

Fet el panorama, la radiografia del mercat de treball de la Comunitat Valenciana, el primer que cal dir és les gràcies a les persones que han decidit en esta comunitat, fent gala d'eixe caràcter que ens caracteritza els valencians d'emprenedors, han començant una iniciativa empresarial, s'han donat d'alta en autònoms o han tingut el suport del govern valencià per a millorar i per a trobar llocs de treball en l'últim mes i, sobretot, dirigit a eixa gent jove de què li he parlat.

Mire, en política cal saber per què se fan les coses, i per a saber-ho, se requerix entendre la realitat que ens rodeja.
La política general de la conselleria, del govern valencià, en matèria d'emprenedors ve per dos motius fonamentals.
El Partir Popular i este govern de què forme part creu que la creació de treball és la major política social que podem fer en la comunitat.
Sense llocs de treball, la gent no treballa i no pot dispensar-se serveis als ciutadans.
I, per tant, la major política social és tindre un treball.

I és l'empresa, l'emprenedor qui genera oportunitats i riquesa, no són les administracions públiques les que generen llocs de treball.
I li ho diré amb dades.
Més del 80% del nostre teixit productiu està concentrat en menudes i mitjanes empreses.
Són la principal font d'ocupació d'aquest país.
Així, nosaltres recolzem la iniciativa emprenedora, empresarial, privada, que representa, encara que els moleste, el major servei públic que poder donar al ciutadà.

Però, senyor Serra, la urgència d'este decret ve motivat per una herència a la qual vostés no poden tampoc renunciar.
I és una herència de la qual jo ja he fet referència anteriorment en eixe meravellós solar que han deixat vostés a Espanya.
I és que pareix que el govern central, amb les mesures que ha aplicat, pareix que reacciona enfront d'una societat que acaba de nàixer.
Reforma financera, llei de transparència, mesures per a pagar a proveïdors, ajudes a les comunitats autònomes -a totes, no només a esta, a totes- perquè puguen fer front als seus compromisos de gastos, reforma laboral i llei d'estabilitat pressupostària.
Donat això, pareix que ens hem trobat, sincerament, amb una societat que acaba de nàixer; el que jo li dia abans, un vertader solar.

Clar, no faré referència al que ha passat en els últims anys, perquè jo crec que vosté ho sap de sobra com jo.
Simplement uns apunts.
L'atur masculí baixa 11 punts amb el Partit Popular; amb el PSOE, puja 11 punts.
L'atur femení baixa en 14 punts amb el Partit Popular, evidentment; i amb vostés, puja fins a 6 punts.
I l'atur de jóvens, baixa en 20 punts amb el Partit Popular i amb vostés se dispara a 23 punts.

Per tots eixos antecedents, per tant, en este solar que han deixat, el govern central ha tingut d'aplicar les mesures que tots coneixem.
I nosaltres hem aplicat les mesures que millor coneixem: l'emprenedurisme i el recolzament a l'emprenedurisme.

El recolzament, amb el Decret llei del Consell de mesures urgents de recolzament a la iniciativa empresarial i a emprenedors, microempreses i xicotetes i mitjanes empreses de la comunitat, sorgix, com ja li he dit, per la seua política econòmica, però l'aplicació d'aquest decret respon a una radiografia del poble valencià.

Mire, sabem a través de dades demoscòpiques, que són recents, que més de 45.
000 valencians tenen previst emprendre un nou negoci en el termini d'un any i que un total de 150.
000 en el termini de dos.
I a més, sabem una cosa molt positiva també d'esta terra.
El 95% dels empleats de la comunitat valenciana estan en xicotetes i mitjanes empreses.
Som la comunitat espanyola amb major creixement anual d'empreses d'Espanya.
Fins gener i març de 2012, es van crear 2.
866 empreses, 2.
074 més que l'any anterior.
Durant 2011, el nombre de jóvens empresaris en la comunitat ha incrementat un 70% i la mitjana nacional està en un 9%.
I des del mes de febrer a abril, el nombre total d'autònoms a la Comunitat Valenciana ha crescut en 2.
088 nous professionals.
Som la tercera comunitat amb un major increment.

Avancem a comunitats autònomes amb major nombre de població, com Madrid o Catalunya, i segons l'Institut Nacional d'Estadística, a la Comunitat Valenciana es crearen 9.
758 empreses durant l'any 2011, cosa que suposa un 11,5% del total.
Suposa un increment del 4,3% del respecte de 2010.
I en el mes de maig, a la Comunitat Valenciana se registra un total de 794 treballadors nous autònoms.
El total d'autònoms d'esta comunitat és 320.
736, el que suposa un increment mitjà diari de 26 nous treballadors per compte propi.

La gènesi i l'origen d'este decret del Consell sorgix d'este impuls que ens pot omplir d'esperança, sincerament.
Per això, el decret compta amb un total de 30 línies d'ajudes directes -vosté només ha fet referència a algunes d'elles- per a fomentar la pràctica emprenedora i que té un import total de més 85 milions d'euros.

Vosté fa al·lusió a les subvencions pendents, a la credibilitat del pla d'emprenedors, perquè es deuen subvencions pendents, i que, efectivament, en este context és difícil la credibilitat d'este pla.
Clar, vol dir que vosté només ha llegit una part d'este pla.

Perquè n'hi ha una cosa molt important en l'activitat emprenedora, i és que l'administració siga àgil i l'administració no pose traves burocràtiques a l'emprenedurisme.
Per això, vosté s'ha oblidat d'un part del decret importantíssima, és a dir, l'eliminació de les dificultats burocràtiques i la tramitació administrativa, la supressió de taxes i tràmits administratius que graven l'inici de l'activitat dels emprenedors i el reconeixement de la figura dels emprenedors.

Per exemple, vol dir vosté que no té credibilitat o que no és necessari en este moment.
.
.
, o que no era urgent aprovar un document o una iniciativa que intentara millorar la duració mitjana estimada per a l'obtenció de les llicències municipals d'obertura d'activitats comercials?
Vol dir que això no era urgent?
O que no era urgent millorar les llicències municipals d'obertura d'activitats subjectes a la llei d'espectacles públics, activitats recreatives i establiments públics de La Generalitat?
O que la tramitació conjunta d'expedients administratius d'obra i llicència d'obertura podia esperar?
O que l'exempció de taxes autonòmiques havia d'esperar que es fera el pagament d'eixes subvencions als emprenedors?
O que la compensació de deutes no devia posar-se en marxa?
Vol dir vosté que no devíem dir quines ajudes econòmiques volem començar a donar a partir d'este moment?
O que el Consell Valencià de l'Emprenedor no fea falta?
O que la plataforma de l'emprenedor tampoc era una bona iniciativa?

Sincerament, ens quedem curts si només fem al·lusió a una part important del decret.
N'hi ha una part molt més important del decret on es parla d'una administració àgil, eficient i que lleva traves administratives a la creació de l'emprenedurisme.

Però, a més, n'hi ha mesures del govern central en matèria d'emprenedors que també són molts importants i que estic convençuda que seran propícies per a millorar l'activitat emprenedora.

Finalment, li diré, senyor Serra, que no podent negar-li, com no li vaig negar en la comissió, que n'hi han ajudes pendents, considere que no és eixe el motiu pel qual nosaltres hem d'estar parats.
El que nosaltres hem de fer és pagar el més prompte possible i, sobretot, propiciar altres mesures -per exemple, les que li acabe de dir-, que facen que l'emprenedurisme a la Comunitat Valenciana, que té una força importantíssima i que jo no diria que té les arrels febles, perquè això és faltar al respecte a l'emprenedurisme valencià, que és una cosa molt nostra i que considere que mereix un respecte, podia esperar i no fea falta aprovar eixe paquet de mesures que milloren la creació d'una activitat emprenedora.

Per finalitzar, li diré que, com a consellera de formació i ocupació, i veient els indicadors que em dóna esta terra, em sent molt orgullosa, perquè pense que l'emprenedurisme valencià és dels més importants d'Espanya i que pense que és precisament la via per a eixir d'esta crisi que a tots ens està afectant.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Per a rèplica, senyor Serra, té la paraula.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyor president.

Jo, després d'escoltar la seua intervenció, faria una primera reflexió.
Vosté, de xifres, n'ha donat moltes; i d'accions polítiques, poques.
Amb la qual cosa, aquí no veníem a parlar únicament i exclusivament ni de la radiografia del mercat laboral, que jo l'he resumida a penes en un minut i mig, i vosté ha utilitzat més de la meitat del seu temps.
Amb la qual cosa, com a analista, podria tindre futur.
Com a consellera, si tenim en compte que en este any hem tingut 90.
000 aturats més, no sé quin seria el seu futur.
Amb la qual cosa, xifres, vostés n'ha donat moltes; accions polítiques, n'ha donat poques.

Senyora consellera, jo m'he referit a les arrels febles del sistema, del mercat laboral valencià, del mercat laboral en sí, no únicament i exclusivament de l'emprenedurisme.
Vosté s'ha referit, per un costat.
.
.
I, bé, ha donat les gràcies, i és veritat.
O siga, que aquí les coses quan s'han d'admetre.
.
.
, per a tots.
És positiu que les xifres de desocupació baixen.
Però, clar, les comparacions moltes vegades.
.
.
Efectivament, jo vull comparar-me amb el millor, però és que en esta comunitat hem segut, sí, hem segut els millors, però sabem en què: en corrupció, en opacitat i en no donar respostes.
(Aplaudiments)

I vosté, de sobte, ha sigut també.
.
.
, ha fet unes afirmacions que La Generalitat, i que el seu Consell i que vosté, com a consellera, dóna foment a l'emprenedurisme.
Doncs jo vaig a ficar-li també damunt la taula, com a un altre tema, que n'hi ha un vessant de foment d'emprenedurisme molt pròxim, molt local, molt davant les persones, com és el que desenvolupen els promotors d'ocupació, els orientadors laborals i els ADL, molts dels quals va a anar-se'n al carrer en els pròxims mesos.
Amb la qual cosa, com anem a fomentar l'emprenedurisme des del sector públic si van vostés a tirar al carrer els promotors d'ocupació i els orientadors laborals?
Com van a fer-ho?
Si n'hi han retalls, tenen d'haver en certs llocs, però en allò que realment afavorix que disminuïsquen les dades de desocupació, vosté.
.
.
, la veritat, és que això no és fomentar l'emprenedurisme.

Vosté s'ha dedicat a estar ací parlant sobre el decret d'emprenedors.
Però és que la interpel·lació no va sobre el decret d'emprenedors.
És una de les bases, efectivament.
Però és que jo li he plantejat a vosté per què l'Impiva sí que trau les ordres d'incentius a l'emprenedurisme per a l'any 2012-201e i per què la seua conselleria no ha tret encara cap ordre que fomente l'ocupació.
Per què l'Impiva sí que és capaç de tindre, a data 22 de maig, en la publicació del DOCV eixe pla d'incentius o d'emprenedors any 2012-2103, i vosté, a data 6 de juny, no ha segut capaç de publicar ninguna de les ordres de foment de l'ocupació.
Ja teníem moltes respostes, ja sabíem exactament perquè altres conselleries podien publicar-lo i vostés encara no n'havien publicat ninguna, però és que ara ja, ara ja no té cap excusa possible.

Jo també li he plantejat damunt la taula, i no ha fet menció en cap moment, la qüestió de l'emprenedurisme en l'escola, efectivament, i en tot el sistema educatiu.
Perquè possiblement ací hi haja una qüestió que no sé si a vosté li apetirà o no li apetirà admetre, i és que allò que vosté vol fer i que fins al dia de hui ha estat en qüestions puntuals, en cada un dels nivells educatius, n'hi ha altres comunitats, que moltes vegades vostés les fiquen damunt la taula como los malos, como los que no saben hacer bien las cosas y tal.
.
.

Però, bé, jo li diré que, per exemple, la Junta d'Andalusia té aprovat el 28 de juny de l'any 2011 el primer pla para el fomento de la cultura emprendedora del sistema educativo público de Andalucía.
Vosté va a fer servir-lo?
Però són iniciatives que porten ja més de deu anys en el sistema públic educatiu.
I sobre això, hi haurà un moment en la famosa comissió sobre rendiment escolar sobre el que també parlarem.
Jo li he comentat línies del pla d'emprenedors que realment no van a servir per a crear ocupació, no van a servir perquè els emprenedors puguen dur endavant les seues iniciatives.
I vosté només s'ha quedat a fer el resum, per un costat del mercat laboral, que ja li he dit que com anàlisi la veritat és que quan a vosté li interessa ho fa bé, quan no li interessa deixa les xifres.
Les intentem donar sempre de manera que puguen ser beneficiàries, però és que vosté.
.
.
hi ha vegades que no.

I, com a reflexió, la veritat és que vosté també es caracteritza per fer algunes declaracions que moltes vegades me recorden les protagonistes de grans pel·lícules, como Lo que el viento se llevó.
Perquè vosté amb les dades d'ocupació d'aquest mes ha dit: «Mientras haya un solo parado en la Comunidad Valenciana, las políticas activas dirigidas a la creación de empleo van a seguir siendo una de las prioridades máximas de su conselleria.
» Doncs, senyora consellera, esmere's perquè en un any han crescut 90.
000 parats en esta comunitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Serra.

Honorable consellera té la paraula.

La senyora consellera d'Educació, Formació i Ocupació:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Serra, lo que el viento se llevó son els llocs de treball en el moment en què el PSOE ha governat este país.
Això, això és lo que se ha llevado el viento, això s'ho ha emportat el vent precisament.
I poden dir ben alt i clar que «a Dios pongo por testigo que no volveré a pasar hambre», la gent que ara ha votat Mariano Rajoy perquè per fi puga tindre llocs de treball.
Això sí que ho podem dir, home, això sí que ho podem dir!
(Aplaudiments)

Per tant, a partir d'ahí, mire, jo sóc consellera, intente contestar-li el millor possible.
Vosté no vol xifres, perquè no vol que jo l'enrede amb dades.
Home, jo he de fer de consellera i de contestar-li a vosté.
Vosté només ha d'analitzar l'acció de govern.
Permeta'm que si jo tinc temps per a fer de consellera, gestionar i contestar-li a vosté, vosté no se m'emboire quan jo li parle de xifres, perquè aleshores apaga y vámonos.
Vull dir, quan una persona contesta el primer que ha de fer és una radiografia clara de les xifres.
Vostés se passen la vida preguntant xifres, dades, papers.
Home, jo vaig, vinc, les done i vosté diu, «no, jo no volia saber xifres, mire, yo quería aquí venir a hablar de mi libro y que usted me hablara de otra cosa, que no es lo que yo…».
No.
Mire, vosté ha vingut ací a hablar de su libro, jo he vingut a parlar de l'atur a la Comunitat Valenciana, dels emprenedors a la Comunitat Valenciana i de l'esperit emprenedor de la Comunitat Valenciana, que és mi libro, efectivament, sí senyor.

Perquè a més vosté qüestiona el meu futur com a consellera.
Mire, si vosté qüestiona el meu futur com a consellera, que, ojo, és qüestionable, com tot en la vida, jo a vosté com a militant del Partit Socialista li puc qüestionar la credibilitat que pot tindre hui per hui un militant del Partit Socialista en ocupació de llocs de treball, perquè sincerament, sincerament (aplaudiments) se han cubierto de gloria, sobre todo en creación de puestos de trabajo.
Per tant, a partir d'ahí podem dir quina credibilitat té una consellera del Partit Popular i quina credibilitat pot tindre una persona representant del Partit Socialista.

Mire, ací el que hem de fer és millorar les xifres de l'atur.
I este mes han millorat les xifres de l'atur.
Jo no vull ser recordada per res, ni per ninguna de les accions.
L'únic que jo vull és que milloren les xifres de l'atur.
I perdone si hui me sent orgullosa i contenta, perquè en esta comunitat s'han millorat les xifres de l'atur.

A més, li diré una cosa.
.
.
, per cert, gràcies per promoure les accions del govern valencià.
Jo li diguí a vosté en la comissió que anàvem a fer l'emprenedurisme a l'escola.
Li done les gràcies perquè ha vingut vosté ací a fer gala d'eixa iniciativa que va prendre el govern valencià, que efectivament és molt important i que efectivament anem a començar prompte.

I jo no haguera volgut parlar d'Andalusia, però, clar, és que me l'ha tret vosté.
Això és com el de sempre.
No vale meterse en el jardín y después decir: «No, no, pare, Andalucía no, no me saque Andalucía.
» Usted ha sacado Andalucía.
Jo no sé com són els plans d'Andalusia d'emprenedurisme a l'escola.
Jo sí que sé com és el pla de empleo andaluz bis, com jo li dic.
I per què li parle d'este pla?
Perquè el pla d'ocupació per a autònoms en Andalusia és conegut amb el nom Foram Empleo.
El Foram Empleo jo li dic «bis».
I per què li dic «bis»?
Perquè ja el varen traure vostés en 2011 i no es va executar ni un sols cèntim, i ara el tornen vostés a traure repetit.
Per això li dic que és el pla Foram Empleo «bis» de la Junta de Andalucía.

És una línia que no és amb subvencions, com és el govern valencià, sinó que és una línia amb línies de crèdit amb un interés entre el 175 i el 7,25, al que no se va poder acollir ningú, no perquè fóra alt l'interés, no, perquè no reben ni un euro de capital.
Per tant, l'any passat la junta va ofertar esta línia, no donaren ni un euro, i ara l'han tornat a traure.
Vol dir, que trist que una iniciativa de la Junta d'Andalusia de promoure l'ocupació haja de tornar-se a traure's de forma repetida, perquè la gent no s'acull i no pot accedir ni a un sols euro.
Per tant, no me parle vosté d'iniciatives de la Junta d'Andalusia perquè és que me provoca, me provoca.
I me provoca i jo li he de contestar, en matèria d'educació, matèria d'ocupació.
No sé com estarà la Junta d'Andalusia amb la resta de les competències.
Jo prou tinc amb la que tinc.
Però jo pense que és important en eixe sentit dir que esta comunitat no té res que envejar-li a la Junta d'Andalusia, res que envejar-li al govern d'Andalusia i que amb tots els respectes a la junta i al govern d'Andalusia no crec que la Junta d'Andalusia haja tingut grans èxits en ocupació i en llocs de treballs.

Jo, per a finalitzar amb una dada agradable, i per l'escàs temps que em toca, li diria que es podia destacar que en 2011 a la Comunitat Valenciana es van destruir la meitat de les empreses que s'han destruït en Andalusia.
Mire, en 2011, la Comunitat Valenciana.
.
.
(remors) Sí, sí, la meitat d'eixes empreses d'Andalusia.
I hui en dia en Andalusia no s'estan recuperant eixes empreses i ací sí, perquè el 54% de les empreses creades en Espanya en els últims mesos s'han creat ací, en la Comunitat Valenciana.
El 54% de totes les empreses que s'han creat en el panorama nacional s'han creat ací, en la Comunitat Valenciana, missatge suficient perquè el govern valencià continue treballant per ells i per tots els emprenedors que seriosament vullguen mamprendre una activitat empresarial en esta comunitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Interpel·lació al conseller d'Hisenda i Administració Pública, senyor José Manuel Vela Bargues, sobre la política general de la conselleria respecte a la situació dels comptes públics del nostre territori: deutes, venciments i factures impagades, que formula la diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP Compromís) (RE número 21.
543, BOC número 74)

El senyor vicepresident primer:

Interpel·lació al conseller d'Hisenda i Administració Pública sobre la política general de la conselleria respecte a la situació dels comptes públics del nostre territori, deutes, venciments i factures impagades, que formula la diputada Mireia Mollà del Grup Parlamentari Compromís, que té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor vicepresident.

Senyories.

Després de la terrorífica última afirmació que és una dada agradable l'haver destruït llocs de treball en empreses que ha fet la consellera de treball i tot perquè la comparativa es «menos mala, que no agradable», quina afirmació, la veritat, més preocupant…

El senyor vicepresident primer:

Senyora Mollà, per favor, al seu debat.

La senyora Mollà Herrera:

Com que al meu debat, el meu debat és econòmic i efectivament si ja de per si els membres del govern van entendre les dades que se posen damunt de la taula, terrorífiques, com agradables, doncs, aleshores, dista molt el que estem fent uns del que està fent el govern.
Efectivament, no veiem que res d'açò siga agradable encara que les comparatives sempre són odioses.

Si vol, agafe la paraula després, ara me toca a mi.

Bé anem amb el conseller d'hisenda amb dades tan poc agradables.
I volem parlar de dades.
I jo vaig a començar dient-li, senyor Vela, que vosté, avui, jo espere de vosté que siga totalment sincer amb les dades, m'encantaria.
Ho dic perquè jo encara tinc una espineta clavada d'una mentirijilla que vosté va dir en una roda de premsa quan va presentar el pla de pagament a proveïdors que va afirmar que, efectivament, si s'hagueren posat en marxa tota l'emissió de bons patriòtics, doncs només hagueren presentat 1.
900 milions d'euros dels 4.
100 sol·licitats de pagament a proveïdors.
I això és una mentirijilla, una mentirijilla matemàtica molt fàcil.
El que passa és que no se poden utilitzar pissarretes, però vosté ahí va mentir, efectivament.
Perquè els bons patriòtics se van posar per a pagar la primera tanda de bons patriòtics i sobraven entorn a 300 milions d'euros que vosté va dir que anaven al pagament, efectivament, a les farmàcies que s'estaven posant en vaga, etcètera, etcètera.
Bé, recuperarem la informació.
Però en ningun moment este desfasament de diferència que hi ha de 2.
169 milions d'euros que no hagueren arribat amb la tanda de bons patriòtics.

I, per tant, no anem a mentir, no anem a jugar a dir mentides, anem a dir veritats.

Diu el senyor Vela ahir: «El modelo de financiación es un fracaso colectivo estrepitoso.
» Clar, quan un no vol dir que té la responsabilitat culpa a tots i diu que la culpa és col·lectiva.
I diu una cosa interessat, diu: «Se tiene que mantener el espíritu de La Nau para que todos los grupos políticos alcancen un pacto político que resuelva el maltrato histórico que ha sufrido la comunidad en materia de financiación autonómica.
» I per què li plantege jo açò?
Perquè vosté, efectivament, diu que les mesures d'austeritat se posen damunt de la taula i que aniran compensades, entenc, amb polítiques econòmiques per a solucionar açò.
I jo pensava, bé, serà amb el nou model de finançament, serà amb el pla de competitivitat, que li preguntaré com està la cosa, perquè ja s'ha canviat el govern, ja no està Zapatero.
Ara està Rajoy.
I els 600 milions d'euros, més de 600 milions d'euros del fons de competitivitat aniran en este tipus de coses que vostés han reclamat durant tantíssim temps i que, per suposat, anava arribar el senyor Rajoy i anava a arreglar-ho.

I dic jo que en este «fracaso colectivo estrepitoso» ara estem en la línia de canviar este fracàs, ¿o no?
Jo crec que vosté no està en la línia.
I li he de dir per què.

Mire, vosté presenta el Plan económico financiero de reequilibrio 2012-2014.
I ens trobem amb la fatalitat que vosté ha tirar literalment la tovalla en el canvi de model de finançament, com a poc fins a 2015.
Vosté parla, efectivament, d'ingressos i diu que atenent el model de finançament per a l'exercici 2013, d'acord amb el quadre macroeconòmic del programa d'estabilitat 2012-2015, aprovat pel consell de ministres, hi ha una previsió a la baixa, efectivament, respecte a exercicis anteriors d'ingressos.
Bé.
Per què posen vostés açò?
No feia falta posar això si veritablement van a lluitar perquè siga efectiu i immediat el nou model de finançament.
Per què assumixen que en 2013 no hi haurà canvi de model de finançament, ni en 2014, ni en 2015 i, per tant, ¿«el espíritu de La Nau es un fantasma»?
O quin és «el espíritu de La Nau»?
És un fantasma?
Sí, és una fantasmada.
Açò és el que és.
Comencem per ahí.

Seguim.
Amb els hispanobons o el que «sea que se llame», aixina vam quedar l'altre dia, ¿veritat, senyor Vela?
L'altre dia en la comissió diu, «bueno, se llamen así o se llamen como sea».
Bé, els hispanobons.
Jo vull preguntar-li, el divendres ho vorem, el como se llame?
Quan se pose en marxa açò vorem com l'estafa piramidal que han sigut els bons patriòtics «se traslladaran a una estafa piramidal a través dels hispanobons o como se llamen»?
Ho dic, perquè, clar, jo no sé vostés què entenen d'estafa piramidal.
Però li he de dir una cosa: no han sigut capaços este govern de pagar ni una de les tandes de bons patriòtics amb recursos, han hagut de fer més tanda de bons per a pagar els anteriors i ara amb els hispanobons o como se llamen pagaran la tanda de bons.
Ja ho estan anunciant vostés.
I, efectivament, això és una estafa piramidal.
Fins quan este cercle viciós?

I jo per això li pregunte: ¿Cómo está el tema, cómo andan de esto, cómo va?
¿El divendres ho vorem, vorem que se podrà efectivament aprovar els hispanobons o el que siga i així fer front a estos pagaments, als venciments o a un nou pla de pagament a proveïdors, que pareix que és el que està damunt de la taula?

Li vull preguntar una cosa.
Si se trau un nou pla de pagament a proveïdors afloraran més factures de les empreses públiques, per exemple?
Perquè una cosa curiosa, no sé si ho saben, és que la sindicatura ha descobert, en estes coses que descobrix de tant en tant, que sis empreses públiques no tenen comptabilitzat en un sistema les factures menors i, per tant, podem trobar-nos les facturetes en els calaixos.
Vosté les té controlades?
M'agradaria saber-ho i espere que vosté puga dir ací que diu i afirma que no aflorarà cap factura que no haja aflorat en el primer pla de pagament a proveïdors.

Després diu vosté: «Cambiar los presupuestos por el plan de reequilibrio sería una temeridad.
» No, el que és els pressupostos a dia d'avui és una estafa també en tota regla.
Ha sigut el timo de la estampita.
Jo no sé quin concepte tenen vostés de la democràcia que una de les màximes lleis que hi ha ací, al País Valencià, com és la llei de pressupostos, la tiraren als cinc dies d'estar en funcionament, de l'entrada en vigor, la tiraren a la brossa, que l'estiguen manipulant per activa i per passiva i que encara diguen que és que és una temeritat canviar-la.

El concepte de democràcia és que, efectivament, un ciutadà puga consultar uns pressupostos i tindre, almenys, certa fiabilitat o seguretat que allò que s'ha de fer està en el marc dels pressupostos, no en l'execució -no s'amaguen darrere de l'execució-, sinó línia, línia, fil per randa en els pressupostos.
I, per tant, haurien de redefinir vostés el concepte de democràcia.
I ja els dic jo, si fóra per mi, se derogarien avui mateix els pressupostos i els obligaria a presentar-ne uns de nou.
Compte!
, no tindrem eixe debat ací.

Després, està el tema dels ingressos.
Clar, tenim una situació insostenible.
No podem fer front a les factures impagades si no ens soluciona la papereta Madrid.
El sistema de finançament sembla que ja tirem la tovallola.
Però, clar, ¿quina política de recaptació d'ingressos hi ha que no penalitze les rendes baixes, sinó que incidisca: una, en la despersonalització sistemàtica que han fet vostés dels ingressos de la política fiscal; i, dos, en una millor redistribució de la càrrega fiscal?
És a dir, recuperar allò que hem despersonalitzat i plantejar noves mesures de recaptació fiscal, efectivament, per a repartir millor les injustícies o les justícies.
Perquè, efectivament, aquell que més té més ha d'aportar, i això és just; la resta és un repartiment indiscriminat d'injustícies.

¿Per a quan noves mesures en esta línia per a no recórrer sempre -no per res- al victimisme de «és que hi ha una caiguda important d'ingressos»?
Ja els va bé a vostés.

Més coses.
La mitat del que suposadament se va a ingressar en el pla de reequilibri està subjecte a un interrogant així de gran.
Per un costat, els dos cànons que pensen vostés cobrar, del 30 de novembre al 31 de desembre, d'aquells que vullguen fer-se càrrec d'aquest sistema público-privado de atención sanitaria.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pregue que vaja acabant.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
pero no asistencial, etcètera.
¿360 milions d'euros, del 30 de novembre al 31 de desembre, va a pagar alguna empresa?
Estamos locos o qué?
Això aixina de.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Acabe ja, senyora diputada.

La senyora Mollà Herrera:

Sí, acabe.

I la venda d'immobles?
La venda d'immobles i de solar, senyor conseller?
«El Consell aprueba la cesión del antiguo Palacio de Justicia de Elche a la Fundación Universitaria San Pablo CEU.
» Cedim terrenys al parc Ferrari i, damunt, ara resulta que paguem mig milió de euros a la cambra de València per a llogar la seua seu.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

¿Anem a recaptar 141 milions d'euros de la venda de solars, si estem regalant-los; i aquells edificis.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora diputada.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
que no són nostres estem pagant el lloguer?

M'agradaria que vosté ho poguera aclarir avui ací.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Senyor conseller, té la paraula.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Sí.
Gracias, señor presidente.

Señoría, yo la verdad es que no sé si es que no entiendo nada o vivo en otro planeta cuando la oigo hablar.

Pero, vamos a ver, yo el otro día estuve aquí en comisión, me parece recordar que fueron exactamente cuatro horas y cinco minutos de reloj, intentando aclararle a usted -entre otras señorías, pero a usted precisamente- muchas de las dudas o de las consideraciones que usted ha efectuado hoy aquí.

Y yo la verdad es que ya no entiendo nada.
Porque no sé si es que usted no sabe de qué habla, habla de lo que no sabe o confunde absolutamente todo.
Porque es que pasamos de la estafa piramidal al… Bueno, un desastre.

Mire, yo me voy a limitar a intentar… Es que, además, no sé lo que me ha preguntado.
Porque yo venía a contestar una pregunta… (La senyora Mollà parla amb el micròfon desconnectat) Ja, Ja.
Però jo li vull dir que una interpel·lació.
.
.
; però que, al final, vosté ha parlat d'una cosa que no tenia res a vore en el que jo, almenys, creia que venia.
Però, bé, és igual.
Jo vaig a intentar contestar-li, perquè és la meua obligació, al que vosté ha dit ací hui.
I intentar que, almenys, entenga alguna cosa, que crec que encara no ha entés; perquè està vosté greument confosa.

Pero, mire, yo en muchas ocasiones he dicho aquí, en esta cámara -creo, no lo sé si en comisión alguna vez, sí; e incluso en pleno- que en estos momentos la mejor política social que se puede hacer en estos momentos es pagar, pagar a los proveedores.
Ésa es, sin duda, la mejor política social.
Y así se ha comenzado a hacer.

Y usted debería entender que si, no solo este gobierno, otros gobierno también aquí en España y en Europa, no están pagando no es porque no quieran, es porque no pueden.
Y yo lo que le aseguro es que estamos haciendo todo lo posible para poder pagar.
Y mucho me temo que antes de lo que usted se piensa…, pues, la verdad, ya no tendrá usted que preguntarme más por los pagos en esta cámara; porque aquí puede que, antes de lo que usted se cree, casi todo el mundo haya cobrado ya.
Pero ya veremos, porque tampoco quiere ser…, y hablar de un futuro que es todavía algo incierto.

Pero, mire, a partir de este mes de junio, como usted sabrá -supongo-, los proveedores de la Comunidad Valenciana empezarán a cobrar sus facturas; todos las van a empezar a cobrar, según la previsión del plan de pagos y gracias al cual La Generalitat cerrará el año 2012 -seguro- con el saldo de deuda con proveedores más bajo de toda su historia.
Y van a empezar a cobrar este mes de junio.
De hecho, los proveedores de las administraciones locales ya han cobrado con un plan muy similar al que me estoy refiriendo yo.

En aplicación del acuerdo 6/2012, de 6 de marzo, del Consejo de Política Fiscal y Financiera, por el que se fijan las líneas generales de un mecanismo extraordinario de financiación para el pago a los proveedores de las comunidades autónomas, y del acuerdo adoptado el 22 de marzo por la Comisión Delegada del Gobierno para Asuntos Económicos -me refiero del estado-, la Conselleria de Hacienda y Administración Pública puso a disposición de los diferentes entes y organismos públicos de La Generalitat un sistema automatizado que permitía ejecutar el plan de pago a proveedores definido en dicho acuerdo.

De conformidad con lo previsto en el apartado segundo del mencionado acuerdo, dichas obligaciones pendientes de pago debían reunir los siguientes requisitos:

En primer lugar, debían ser vencidas, líquidas y exigibles.
Y si las obligaciones pendientes de pago estuvieran pendientes de aplicar a presupuesto, deberían aplicarse al presupuesto vigente para 2012.

En segundo lugar, que la recepción de la correspondiente factura -factura rectificativa, en su caso, o solicitud de pago equivalente- haya tenido lugar antes del 1 de enero de 2012.

En tercer lugar, debe tratarse de contratos de obras, gestión de servicios públicos, suministros y servicios, incluidos en el ámbito de aplicación del texto refundido de la Ley de contratos del sector público.

Y, en último lugar, se incluirían, así mismo, los conciertos no recogidos en el párrafo anterior suscritos por las entidades comprendidas en el ámbito de aplicación de este acuerdo, en materia sanitaria, educativa y de servicios sociales, en virtud de los cuales, y a instancias de éstas, una persona física o jurídica preste o anticipe servicios o bienes a terceros.

Por tanto, sí que se excluían de ese plan de pagos las obligaciones contraídas por las comunidades autónomas con otras comunidades, con la administración general del estado o cualquiera de sus organismos y entidades dependientes, la administración de las entidades locales o cualquiera de sus organismos y entidades dependientes y con la Seguridad Social.

Por otra parte, tal y como se dispone en el apartado tercero del acuerdo, se entiende por comunidad autónoma, a los efectos previstos en el mismo, la administración de la comunidad, así como aquellos entes y organismos públicos dependientes de aquella que prestan servicios o producen bienes que no se financian, mayoritariamente, con ingresos comerciales y que están incluidos en el subsector «comunidades autónomas» del sector administraciones públicas, de acuerdo con la metodología de la contabilidad nacional.

Con la información facilitada por las entidades públicas incluidas en el ámbito de aplicación del citado acuerdo, y con la información obrante en el sistema de la información contable de la administración de La Generalitat, por la intervención general de La Generalitat se remitió al ministerio de hacienda la relación certificada de las obligaciones pendientes de pago, de acuerdo con los modelos de ficheros facilitados por el propio ministerio.
Y la información se remitió a dicho ministerio mediante ficheros independientes, agrupando las facturas por entidad pública.
En total, 578.
000 registros de facturas y 10.
151 registros de contratistas.

Pues, bien, como le digo, todas estas facturas se van a pagar este mes -este mes-.
Y les podremos decir que hasta 31 de diciembre todos, absolutamente todos, los proveedores de La Generalitat que se han acogido a este plan habrán cobrado; todos los que se han acogido, que sobrepasan ampliamente el 95% -o sea, que es un porcentaje muy elevado.

Pero es que le digo más, ha habido gente que no ha podido acogerse a este plan -como le decía antes-; por ejemplo, ayuntamientos; por ejemplo, convenios.
Pues bien, sepa usted que también estamos trabajando esta misma semana y, probablemente, el Consejo de Ministros del viernes se apruebe algo al respecto, junto con los hispanobonos, que a usted tanto le gustan… (veus) -a mí más, desde luego-, pero que probablemente se alcance un nuevo acuerdo de ampliar los supuestos de pago y poder incluir personas que no han podido acogerse a este plan, que lo puedan hacer.
Pero, ya le digo, esto depende del Consejo de Ministros.
Y no le puedo dar más detalles al respecto.

Pero sí decirle que, de verdad, no venga usted aquí a hablar de estafas piramidales.
Porque, se lo vuelvo a decir, aquí estamos todos trabajando para intentar salir de esta crisis; unos más que otros, desde luego -unos más que otros-.
Pero no venga usted aquí a decir ni «falta de sinceridad» ni que «usted miente»; porque yo de mentir no miento nada.
Usted lo que debe hacer es -yo creo, de verdad, y se lo digo humildemente- intentar escuchar más e intentar también, cuando dice acusaciones o hace observaciones, pensar si, de verdad, quien está faltando a la verdad es usted.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Señora Mollà, tiene la palabra.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor vicepresident.

Senyor conseller, anem a vore, jo li atorgue la presumpció d'intel·ligència; supose que vosté a mi no.
Però jo estic convençuda.
.
.
(veus) -sí-, jo estic convençuda que vosté m'ha entés perfectament.
El que passa és que no vol vindre ací i dir el que sap o no sap respecte a la situació del tema dels venciments, les factures impagades, del deute i de com anem a solucionar la papereta.
Perquè la papereta no se soluciona simplement en el pla de pagament a proveïdors, que ja està posat en marxa i que, efectivament, este mig any que queda s'ha de desenvolupar; sinó que.
.
.

Anem a vore, ¿no és cert -no és cert- que vostés, en eixa emissió de deute que li pot autoritzar el govern el divendres -llámele usted «hispanobonos» o cambie el nombre por «nuevo plan de pago a proveïdors» o a qui faça falta.
.
.
; anem a posar-li el nom, quasi que mos posem d'acord vosté i jo, li posem el nom; lo que haga falta, estaria molt bé-, amb això vostés, suposadament, van a fer front al pagament a les farmàcies, als venciments -2.
329 milions d'euros que tenen en el segon semestre de l'exercici-, els 1.
300 milions d'euros que estan els ajuntaments, els convenis, etcètera?
¿És cert o no és cert?

I jo li pregunte, davant d'això, si és cert o no és cert, i si vosté ho sap.
.
.
¿Se van a canviar, per exemple, els condicionants -per exemple-, els interessos de la primera tanda de pagaments de proveïdors, que ja era més d'un quatre per cent?
És a dir, ¿en esta, se pugen els interessos, per exemple?
És una pregunta, no?
Esta l'entenem o no l'entenem?
L'entenem?
Vosté sap alguna cosa d'això o no?
Deuen haver pactat alguna cosa.
Perquè jo sé que vosté, en el Consell de Política Fiscal i Financera, és quasi un mim.
Ja ho va dir l'altre dia, diu: «No, en el anterior no dije nada del sistema de financiación.
Pero en el anterior al anterior sí que alguien dijo algo y yo dije: “Yo también estoy de acuerdo en que cambien el modelo de financiación”».
(Veus) Veritat que ho va reconéixer vosté?
.
.
.
Home, per favor, ho va reconéixer vosté en la comissió l'altre dia.
(Veus) Ho va reconéixer.
I per això jo li he preguntat.
.
.

Si parlem dels problemes que hem tingut econòmics i vosté ho atribuïx a tres coses: a la discriminació en el sistema de finançament, a que no hem pogut vendre patrimoni -vosté ho ha dit, eh?
- i, efectivament, a que no hi ha hagut una bona política d'ingressos, perquè estem en crisi.
.
.
; eixes tres coses són les que diu vosté que ens han dut, efectivament, a una situació greu.
Jo li pregunte per una d'elles, la del sistema de finançament.
I, clar, veig que vosté ahir parlava de l'esperit de La Nau i jo li he preguntat: l'esperit, és un esperit sincer o és una fantasmada?
Perquè els esperits i els fantasmes.
.
.
No sé si ho ha entés.
A la millor és que no sé si la presumpció d'intel·ligència jo li l'he d'atorgar.
Ara mateix ho estic dubtant.
.
.

I, aleshores, jo li he dit: si és així, si hi ha esperit sincer, ¿com és possible que vosté, en el pla de reequilibri, pose i assumisca que en 2013, en 2014 i en 2015 ens hem de conformar amb el model de finançament que tenim?
És que ho posa vosté.
I no feia falta posar-ho.
Ho posa vosté.
Podria haver llevat això i haver dit: «No, no, no, jo vaig a ser contundent, perquè no vaig a cansar-me d'exigir un canvi en el model de finançament.
» I li ha preguntat: ha tirat la tovalla, com pareix literalment en el pla de reequilibri, i l'esperit de La Nau era el fantasma?
El que vosté em ven, als empresaris, a la societat en general, ¿és una fantasmada, o és sincer?
Per això, jo li demanava que fóra sincer.

I després també li he preguntat altres coses.
I li ha dit: vosté veu compatible estar cedint, per exemple, solars -li he posat un exemple- i dir que anem a recaptar 140 milions d'euros de la venda de solars?
Jo no ho trobe compatible.
I per això li he preguntat: açò és compatible?
I 360 milions d'euros?
És que entre les dos coses sumen la mitat del que suposadament en este pla de reequilibri anem a trobar d'ingressos.
I estos 360 milions d'euros són del cànon de la privatització de part de la sanitat.
I este cànon suposadament se resol el 30 de novembre.
I fins al 30 novembre, si és que algú se presenta, o si és que algú efectivament pot assumir dos anualitats, 360 milions d'euros, si vosté pensa que açò se pot computar per al 2012.
Jo crec que no.
Jo crec que no.
I per tant, dos ingressos que anem a tindre, la mitat del que diu el pla de reequilibri, no se van a complir, al meu parer.

I també li he preguntat per altres coses que vosté sembla que no vol contestar, i una última -que ja li dic- el tema del frau en els pressupostos -i acabe, president-.
És tan descarat que és un frau de pressupostos, que vostés ja avancen que van a ser fraudulents els pressupostos de 2013 i de 2014, perquè diuen que van a prohibir en 2013 i en 2014 que s'execute el 100% de les obligacions que posen en els pressupostos.
Ho diuen en este pla, en eixos decrets famosos, eixos que tots els anys treuen.
Això ho diu també i, per tant, també és un frau democràtic.
I jo també li he preguntat si no li pareix un frau democràtic tirar a la brossa uns pressupostos i damunt dir que és temerari ser transparent en els pressupostos, perquè al final la gent no veu l'execució, veu la llei.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
i per tant, jo li he dit que reconsidere vosté el seu sentit democràtic cap a la ciutadania.
I per tant, per a mi estos pressupostos no valen, i vostés haurien de tirar-los efectivament definitivament i presentar-ne uns altres.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Mollà.
Gràcies.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Bé, senyoria, mire, jo abans li he dit.
.
.
Bé, vosté està acostumada ja a negar la presumpció d'innocència.
Ara me nega a mi la d'intel·ligència, però bé.
Bé, espere que siga aixina, però bé, és igual, si és igual.
Mire, jo abans li he dit que no sabia si vosté no sap del que parla o parla del que no sap, però vosté, de veritat i li ho dic amb tot el respecte, és víctima de la seua ignorància.
Perquè vosté ja ha començat diguent-me una cosa.
Me diu: «La emisión -textual, eh?
- de deuda que me tienen que autorizar el viernes con los hispanobonos.
» A mi el divendres no m'han d'autoritzar res.
Tot el deute d'esta comunitat està autoritzat ja.
L'únic problema que hi ha és que no es pot col·locar, i una cosa és l'instrument i una altra cosa és el deute, i està vosté confonent la gimnàstica amb la magnèsia.
Però bé.
Comencem per ahí, perquè autoritzat està tot, absolutament tot, menys la part d'este any òbviament que encara no hem arribat al termini perquè s'haja d'autoritzar.

Que si anem a pagar farmàcies, anem a pagar ajuntaments?
Doncs, clar que sí.
Faltaria menys.
I espere jo que pugam pagar molt abans del que molts creuen.
Però si finalment este divendres eixos hispanobons -o com se diguen, o la denominació que el ministeri li done, però bé, l'instrument al final- veu la llum, que jo estic convençut i crec que la vorà, pagar totes eixes coses serà pràcticament immediat.
Fixe's el que li estic diguent.
Pràcticament immediat.
Faltarà simplement materialitzar eixe deute autoritzat, prendre els diners per a poder pagar.
I es pagaran farmàcies, es pagaran ajuntaments.
I a mi no m'agrada això de les «porres», però ja vorà vosté com molt probablement este any la Generalitat valenciana acaba -no, «porres», vull dir apostes (rient)- sent l'any que menys deu a proveïdors i menys pagaments pendents té de la seua història recent.
Per la seua història recent parle dels últims vint anys, eh?
Bé.

I no me parlen de fantasmades, ni d'esperits.
Mire, el pla de reequilibri.
.
.
Mire, ací no estem negant ningun sistema de finançament.
Doncs, clar que el volem canviar, i a més jo li agraïxc que me seguixca.
L'esperit de La Nau precisament, eixe esperit de La Nau que jo vaig dir ahir ahí, en la universitat, m'estava referint que tant de bo siguem capaços d'arribar a un consens ací, entre tots els grups, per a poder.
.
.
(Veus) Perdone.

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, per favor.
Senyoria, senyora Mollà, tinga vosté un respecte.
Tinga paciència com si fóra consellera, mire vosté.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Guarde vosté les formes i no perda els nervis.
Espere's.
Jo el que li vull dir és que ací hem de consensuar una proposta, que ahí ens juguem el nostre futur com a comunitat.
I si això ho podem fer, eixe esperit de La Nau, perquè ahí sí que estava tota la reunió d'ahir presidida per eixes ganes d'assolir de veritat un acord definitiu, que ens permeta tindre un finançament just i estable.
Però rigor en el pla de reequilibri, total.
Si vosté es llig com s'han d'elaborar els plans de reequilibri, s'han d'elaborar d'acord amb les previsions d'ingressos que la legislació vigent dóna en estos moments.
Jo no puc fer un pla de reequilibri amb un hipotètic model, que no sé quin és.

Per això, jo m'he de centrar i m'he de cenyir al que ara és conegut.
I per això hi han uns ingressos que han de ser previstos i unes despeses que han d'estar previstes.
I eixe escenari és el que s'ha d'aprovar.
I, a més, si és tan irreal, perquè l'ha aprovat l'estat?
Perquè jo li dic una cosa, jo tindré molts defectes, però jo estic molt orgullós d'una cosa: jo sóc l'únic conseller d'hisenda en la història d'esta comunitat que en un any ha tingut dos plans de reequilibris aprovats.
Un per un govern socialista i un altre per un govern popular.
Però dos aprovats.
Vull dir que almenys jo crec que si no ja este conseller, almenys els funcionaris de la conselleria d'hisenda treballen bé.
Perquè moltes vegades, quan vostés critiquen, estan, per voler a la millor pegar-li una puntada a un conseller li l'estan pegant a funcionaris que no tenen res que vore amb això.

Per això li vull dir que rigor, n'hi ha.
Però no, en fi, estafas piramidales y esoterismo.
Tot això està molt bé.
Bé, jo l'únic que li vull dir, per acabar ja, és que de veritat, intente escoltar, intente comprendre les coses, i això de l'esperit de La Nau per a mi és molt important.
Consens.
Si fórem capaços tots els grups d'arribar a eixe consens ací, donaríem un pas de gegant.
Però jo estic convençut que assolir un model de finançament molt més just, ho podrem fer, però per a això hem de col·laborar i treballar entre tots.
Jo crec que la forma d'aconseguir-ho, jo sóc optimista, i crec que ho podrem aconseguir.
Per l'amor de Déu.
Això que vosté diu, per això.
(Rient)

Bé, moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

Interpel·lació a la consellera d'Educació, Formació i Ocupació, senyora M.
Âª José Catalá Verdet, sobre la política general del Consell en matèria de formació professional per a l'ocupació, que formula el diputat senyor Jesús Ignacio Blanco Giner (GP Esquerra Unida) (RE número 20.
821, BOC número 68)

El senyor vicepresident primer:

Molt bé, a vore si aconseguim acabar este plenari amb tranquil·litat.
El punt quinze és la interpel·lació a la consellera d'Educació, Formació i Ocupació sobre la política general del Consell en matèria de formació professional per a l'ocupació, que formula el diputat Ignacio Blanco, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Té la paraula l'il·lustre diputat.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, tornem a parlar ací d'un tema importantíssim, fins i tot gravíssim, donada la situació que tenim.

No se li escapa a vosté ni a ningú que el principal problema social que tenim és l'atur.
Hui mateixa eixia un baròmetre del CIS.
Més del 81% dels espanyols i les espanyoles consideren l'atur un dels tres principals problemes.
Però només cal mirar les xifres, en el País Valencià molt pitjors que la resta de l'estat, fins i tot en la seua evolució, no sols en xifres absolutes, i percentualment tenim més d'un 27% de taxa d'atur, vora un 57% d'atur juvenil, amb tot el drama que això suposa.
Davant eixa situació, sembla que hi ha un consens social respecte a la importància de les polítiques actives d'ocupació, i tots ens omplim la boca parlant de la necessitat de la formació i de la requalificació professional, especialment per a aquelles persones que han vingut treballant els últims anys, les últimes dècades, en el sector de la construcció i en els sectors auxiliars, que tant van promoure vostés en eixa bombolla urbanística i immobiliària, que en algun cas i en algun territori ens va acostar a xifres de plena ocupació, que eren realment fictícies i conjunturals, com s'ha vist després.

L'altre dia li vaig llegir una part del programa del Partit Popular, i vosté em va agrair que ho fera.
Com dia: «Haremos más eficaces las políticas activas de empleo, aprobaremos y pondremos en marcha un nuevo plan valenciano de formación profesional para el empleo.
» També li puc llegir un dels objectius que marca el pressupost de La Generalitat per al 2012.
Ja veu que li estic citant normes o documents programàtics que ha de sentir com a propis.
Segons el pressupost, un dels objectius és proporcionar als treballadors desocupats les qualificacions requerides pel sistema productiu i propiciar la seua inserció laboral.
És a dir, està relacionant la formació amb qualificacions requerides pel sistema per a propiciar la inserció.
Després abundaré en esta qüestió.
Fins i tot, en la pregunta al president de la setmana passada, que la síndica del meu grup va formular sobre el problema de la desocupació, de l'atur, el president Fabra va fer una al·lusió molt genèrica a la importància de l'impuls que, segons ell, el Consell estava donant a la formació professional.
Bé, paraules, declaracions, compromisos, promeses.

Però quina és la situació, la realitat de la formació professional per a l'ocupació en el País Valencià?
Jo la resumiria en quatre qualificatius.
És una formació aturada.
Pot ser açò un funest joc de paraules.
Que estiga aturada la formació per als aturats i aturades.
És una formació impagada, mal planificada i gens avaluada.
I ben important que és açò.
Començant pel principi, una formació aturada, perquè tenim un risc enorme de perdre tot l'any 2012, el pitjor de la crisi i de l'atur en el País Valencià, perquè -com ja li vaig dir i com continue dient-li perquè no s'ha convocat l'ordre- si l'any passat es va publicar el 24 de gener i els cursos començaren en juliol, enguany, suposant que eixira demà o la setmana vinent, com a prompte començarien en novembre.
O el que és més probable, que comencen en 2013.
I com jo ja li vaig dir que sospite, acaben executant-se i pagant-se amb el pressupost de 2013, i vostés estalviant-se per a afrontar situacions de dificultats de tresoreria, de liquiditat, etcètera, etcètera, tot el pressupost de l'any 2012.
Jo li vaig fer eixa pregunta en el ple del 23 de maig, vosté em va donar una resposta fal·laç i que deixa en evidència la nefasta política del Partit Popular a nivell de tot Espanya.

En primer lloc, perquè el primer que em va dir és que totes les comunitats autònomes estaven igual, i cap d'elles havia pogut publicar l'ordre.
I li vaig demostrar al dia següent que això no era cert, que com a mínim, Galícia i Múrcia ja l'han publicada, i que en Catalunya, en Euskadi o en Andalusia estan els cursos en marxa.
Per tant, una excusa -ja dic- que no és certa.

I en segon lloc, i el que és més important, perquè vosté es va justificar amb el retard en l'aprovació dels pressupostos generals de l'estat que estaven prorrogats per l'anterior govern, però que encara no s'havien aprovat per les Corts Generals des que va guanyar el Partit Popular, per a dir que no podien donar el pas de convocar una ordre sense saber quant pressupost tenien.
Bé, hem conegut per notícies de premsa que s'ha reduït un 56,6% el pressupost per a polítiques d'ocupació en el País Valencià.
Un 56,6%.
Eixes són les prioritats del govern de Mariano Rajoy.
Eixa és la prioritat del Partit Popular.
Reduir un 56%, més de la mitat, el pressupost destinat a polítiques d'ocupació.
Si a això li sumem la insolvència en què es troba La Generalitat, ja em dirà a mi en quina situació queden les persones aturades, que són les que estan patint la crisi en persona directa.

Li pregunte en concret: quina quantitat exactament s'ha reduït la formació professional per a l'ocupació en les fonts que transferix l'estat?
Després li vaig tornar a formular la pregunta al president, en el torn de repreguntes, en la sessió de control.
Vosté va agafar la paraula per a donar-me una resposta evasiva, parlant-me de creació d'empreses i de nombre d'autònoms, xifres que manipulen vostés de manera molt, o poc, hàbil, però que res tenien a vore amb el que jo li estava preguntant, que era per quan començarien les accions formatives adreçades prioritàriament a desocupats.

En segon lloc, li dic que es tracta d'una formació per a l'ocupació impagada.
Tenen vostés un deute amb les entitats importants, corresponent als exercicis 2010 i 2011, que ara comencen a pagar, però que sap vosté -i li ho vaig dir i no ho va poder negar- que és el motiu real pel qual han retardat l'ordre.
Perquè ja en 2011 n'hi hagueren un 25% de renúncies d'entitats col·laboradores a les quals se'ls havia adjudicat cursos que estaven programats i que, segurament, en el 99% dels casos per motius econòmics, perquè no volien arruïnar-se, perquè no volien assumir unes despeses que després no tenen garanties de cobrar en un termini raonable per part de l'administració, van renunciar a l'execució d'eixes accions formatives, i, per tant, es va perdre una bona part també de la formació.

Tenen també un deute amb els alumnes.
Vosté sap que les persones aturades, si complixen determinats requisits, tenen dret a una ajuda de transport i que les persones discapacitades tenen dret a una beca.
Això és una qüestió d'importància qualitativa més que quantitativa perquè estem parlant de persones amb una cobertura per desocupació mínima, persones que pertanyen a col·lectius vulnerables.
¿Sap vosté que porten vora nou, deu mesos de retard en el pagament de les ajudes i les beques dels cursos iniciats abans del 14 de setembre de 2011?
¿Sap vosté que no s'han convocat les ajudes ni les beques corresponents als cursos iniciats després del 14 de setembre, és a dir, de l'últim trimestre de 2011?
Fins i tot, les persones que estan fent eixos cursos ni demanaran la beca ni demanaran l'ajuda si no saben que existix perquè no està convocada.
Un altre impagament que s'estén directament als aturats i les aturades.

En tercer lloc, li dic que la formació està mal planificada, n'hi ha poca formació en centres públics, tant en centres de Formació Professional per a desocupats, el que eren els centres propis del Servef, que ara són de la seua conselleria, que és diu «d'Educació, Formació i Ocupació», i que hauria de tindre un enfocament integral, que són pocs, que estan mal distribuïts territorialment i que tenen una calendarització dolenta de les seues accions.
N'hi ha molt poca, poquíssima Formació Professional per a desocupats en els centres integrats de Formació Professional de la seua conselleria, lògicament.

En segon lloc, la programació que es fa -li vaig a dir una cosa- respon més a interessos comercials de les entitats col·laboradores, de les acadèmies -per entendre'ns- que, al final, conformen un lobby, que té la seua capacitat de pressió, que no a les necessitats reals del teixit productiu i a la demanda de les persones desocupades.

En tercer lloc, n'hi ha zones oblidades, amb una formació escassíssima.
Mire, en els últims tres anys, 2009, 2010 i 2011, en una programació que és comarcalitzada, al Racó d'Ademús, ¿sap vosté quants cursos n'han fet?
¡Un!
, en tres anys, en 2009, perquè en 2010 i 2011, cap.
I a la Foia de Bunyol, ¡cap!
, ni en 2010 ni en 2011.
¿I en Els Serrans?
Tres, en 2009; un, en 2010; dos, en 2011.

Fins i tot, en comarques com el Camp de Morvedre, que demogràficament i econòmicament són ben importants, la programació de cursos és ben escassa.
I, a més, són cursos, principalment, de llapis i paper, és a dir, d'administració i gestió, de serveis socioculturals a la comunitat, d'hostaleria i turisme, d'informàtica, però no d'oficis.
És a dir, una formació captiva que està més en funció del que ja saben fer, del que ja estan fent, del que ja tenen organitzat les acadèmies, que no de les necessitats de les persones desocupades, una formació que té poca utilitat per a la requalificació i per a la inserció; no s'estan prioritzant suficientment els cursos corresponents a especialitats amb certificats de professionalitat, i una formació que es concentra en uns pocs mesos de l'any, amb una calendarització terrible.

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant.

El senyor Blanco Giner:

Si fins ara eren en el segon semestre, segurament, enguany, no seran més que en el primer trimestre de l'exercici següent.

I, per últim, i, després, en la rèplica m'estendré una miqueta més, una formació gens avaluada.

Per això li pregunte, en primer lloc: ¿va a mantindre vosté la dotació pressupostària de la partida de Formació Professional per a l'ocupació en 2012, de 61 milions d'euros, en els pressupostos?

En segon lloc: ¿van a publicar-se de manera immediata les subvencions per a desenvolupar accions formatives per a treballadors desocupats?
Ja s'ha fet eixa conferència sectorial d'ocupació.

El senyor vicepresident primer:

Li pregue finalitze.

El senyor Blanco Giner:

En tercer lloc: ¿va a establir-se un seguiment d'orientació de les persones formades?

En quart lloc: ¿va a avaluar-se l'impacte de les accions formatives per una futura planificació?

I, per últim,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

El seu temps ha acabat.
(El senyor president desconnecta el micròfon del diputat)

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
¿va a repensar-se el model basat en l'externalització de les activitats?

El senyor vicepresident primer:

Bé, en fi.
.
.

Endavant, senyora consellera, té la paraula.

La senyora consellera d'Educació, Formació i Ocupació:

Gràcies, senyor president.

Senyor Blanco, una volta més, moltes gràcies per les seues formes respectuoses, amables i atentes.
El que és terrorífic és haver d'escoltar certa diputada qüestionant i diguent textualment que cal redefinir el concepte de «democràcia».
Això és el que és dolent en esta cambra, haver d'escoltar una diputada dir textualment açò quan eixe sistema democràtic és el que l'ha fet entrar a ella per la porta de darrere.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyoria.

La senyora consellera d'Educació, Formació i Ocupació:

.
.
.
enganyat cert partit polític en l'anterior legislatura.
(Aplaudiments)

Certament, senyor Blanco, certament li diré, una volta més -i com vosté i jo parlàrem l'última volta-, que n'hi ha moltes formes de fer les coses, però el govern valencià, en este moment de dificultat, ha de fer-les de forma molt conscient i seguint una cosa molt important, que és el principi de prudència -del que jo li parlí l'última volta-.
Jo li parlí del principi de prudència perquè en una situació.
.
.
, difícil no, però poc freqüent, en què s'han trobat totes les comunitats este últim any, cada una ha fet el que ha considerat, però esta comunitat ha sigut prudent.

I vosté em diu, en primer lloc: «Vosté em diu que totes estaven igual.
» Efectivament, totes estaven igual perquè no sabíem quins anaven a ser els fons per a la formació.
Eixe era el punt en el qual tots estàvem igual.

I vosté em parla d'algunes comunitats que ja varen traure les seues ordres, i jo li vaig a contar algunes conseqüències d'eixa acció.
Per exemple, una de les autonomies va traure -una de les quals vosté no ha parlat-, va traure la seua ordre sense tindre clar, a través d'eixa conferència sectorial que fou fa escassament dos setmanes, sense saber quins anaven a ser els fons dels ministeri, i el que li ha passat és que ha condicionat tots els seus fons propis i també els fons que li arriben del ministeri.

Per tant, a hores d'ara, no pot traure ordres de formació contínua perquè ha condicionat tots els seus fons a l'ocupacional.
I jo crec que tampoc seria just que ens passara açò a la Comunitat Valenciana, vull dir, que no sabérem quin va a ser el repartiment ministerial dels fons per a la formació, que tinguérem una ordre en circulació i que això haguera condicionat la resta de les ordres de formació que considere -no sé si vosté pensarà el mateix que jo- que són també molt importants, com és la formació contínua i la formació reglada.
Perquè, certament, vosté ací m'ha parlat de formació ocupacional, però el sistema formatiu.
.
.
, i quan ens arriben fons per a la formació per part del ministeri, ens arriben per a la formació.

Per tant, eixa és la conseqüència que jo no volia que li passara a esta comunitat i que, certament, no li passarà perquè sap quins fons va rebre per a cada cosa i com va a fer la distribució amb seguretat.

Perquè vosté parla d'aturada, impagada, mal planificada i gens avaluada.
I jo li dic que la formació serà prudent, serà eficient, s'adaptarà als nous reptes de la societat i serà necessària.
No em diga vosté que.
.
.
, efectivament -jo crec-, és de veres que moltes coses s'han de millorar i la formació és una cosa que té una millora contínua, però en este moment, concretament, més encara.
És cert que cal canviar la formació, i, quan canviem la formació jo li pregunte -perquè vosté m'ha parlat de determinades comarques-: ¿és el moment de fer una formació en funció de criteris territorials o és el moment de fer una formació en funció de necessitats acadèmiques o formatives de la població que està aturada?
Jo pense que és molt més important fer un sistema de formació en funció de les necessitats reals de la persona aturada, encara que per a fer un curs de formació que li interesse a ell haja d'anar a la comarca del costat.
Pense que a l'aturat li serà molt més interessant.

Per eixe motiu, pense que eixos defectes i eixes deficiències, que no són ni més ni menys que coses que han canviat perquè el món, efectivament, ha canviat, requerixen d'esta conselleria: primer, anar a la conferència sectorial; segon, saber quins fons anem a rebre del ministeri per a la formació que, per cert, li dic: ¿quines són les prioritats de Rajoy?
Doncs, li diré dos coses: una, el pagament de les prestacions per desocupació i l'actualització de les pensions, però també és la formació.
I li puc dir que amb els fons del ministeri, amb els fons de la conselleria d'educació farem front a eixe repte.

Per tant, primera mesura que havia de fer esta conselleria: esperar la conferència sectorial -i li ho vaig dir-.
Parlàrem ací i parlàrem fora, n'hi ha coses de les quals parlàrem ací, i n'hi ha coses -que vosté ha fet referència- que parlàrem fora entre corredors, però no passa res perquè vosté i jo no tenim res que amagar.

Perquè vosté parla de la planificació.
Mire, la primera cosa és saber els fons; la segona, donar-se dos setmanes mínim per a planificar; i, la tercera, traure unes ordres realistes i adaptades a les necessitats de la nova societat.
A partir d'ahí, ¿pot ser atribuïble a esta consellera?
Vosté pot considerar el que estime oportú, jo li dic que és cert que per primera volta els pressupostos generals de l'estat s'han aprovat amb retard, per tant, la conferència sectorial s'ha produït amb retard, que algunes comunitats han tret les ordres, però això ha condicionat que no tinguen fons per a altres ordres d'altre tipus de formació i que, a partir d'ahí, a la Comunitat Valenciana això no li va a passar.

Vosté ha parlat dels impagaments en la formació, i jo li he de dir que a data de hui hem pagat ja vint milions d'euros en concepte de formació.
I hem de continuar pagant -això sí que li ho vaig a reconéixer-, hem de continuar pagant i hem d'intentar que siga prompte, perquè és cert que moltes de les acadèmies, dels centres formatius, mereixen que els paguen el més prompte possible, i estem fent tots els esforços possibles per a poder fer-ho.

A partir d'ahí, vosté, com jo -jo m'imagine que vosté llig la premsa-, sap quines són les novetats per a eixa ordre del programa de Formació Professional per a l'ocupació.
I, precisament, eixe esborrany -que ja estava treballat perquè ho sabrà vosté per algun mitjà de comunicació- introduïx una novetat de vincular la formació a la inserció laboral, una cosa molt important.
I és que, no només se facen cursos de formació, sinó també que es prime i prioritze la inserció laboral posterior que tinga eixa formació, de forma que la formació o l'oferta formativa que opte algun tipus d'entitat tinga molt en compte que, després, eixa oferta formativa tinga un enllaç amb la inserció laboral d'eixa persona que pot prestar eixe tipus de formació.
Amb eixe fi, la conselleria busca la major efectivitat i eficiència dels recursos que destina La Generalitat a tal fi.

¿Quines són les consideracions que jo pense que han de formar part d'eixa ordre?
Doncs, primer, que eixa formació professional per a l'ocupació constituïx un pilar fonamental per a la millora de les possibilitats d'ocupació dels valencians; segon, que ha d'haver una existència i una relació positiva entre els nivells formatius de la població i el creixement de la productivitat; en tercer, en estos moments d'actual recessió econòmica, aquells -i vosté ho ha dit i és cert- que tenen menors nivells formatius són els que més dificultats estan enfrontant a l'hora d'accedir a una ocupació.
Per tant, cal fer una redistribució o una planificació molt clara dels nivells formatius de la nostra població i també d'edats generacionals.

Jo pense que sap, com jo, que en els pròxims anys -segons la Unió Europea-, en l'any 2020, el 50% de llocs de treball disponibles deuran ser coberts per persones amb un nivell mitjà de qualificació.
Per tant, tots els països que pertanyem a la Unió Europea tenim un repte per davant, i és millorar la qualificació de les nostres poblacions.

El compromís d'este Consell no se pot dir que haja sigut menor.
En la Formació Professional per a l'ocupació, la inversió entre 2003 i 2011 ha sigut de més de 1.
300 milions d'euros en distints programes de formació, amb vora un milió de participants, que no és una cosa que es diga de forma lleugera.
Però, no obstant això, no se conformem i volem un nou model de Formació Professional.

Vosté ha parlat d'una cosa molt important -i que li agraïxc-, un apunt que ha fet que n'hi ha poca oferta formativa en els centres públics.
Precisament, nosaltres el que volem és donar molta més importància o rellevància als centres integrats.
Som una de les comunitats amb majors centres integrats.
Vosté ja sap que els centres integrats són aquells que unixen la Formació Professional reglada i la Formació Professional per a l'ocupació, dels quals ja n'hi ha 14 centres funcionant a la nostra comunitat, però és un model molt important per tal d'optimitzar els recursos existents en esta comunitat.

A partir d'ahí, volem millorar i implantar més centres integrats de Formació Professional a la comunitat de forma que pugam compaginar eixos recursos que existixen i que se millore aquell apunt que feia vosté que n'hi ha poca oferta formativa en els centres públics.
Si podem combinar amb els centres de Formació Professional reglada la Formació Professional Ocupacional, efectivament, optimitzarem els recursos i tindrem més oferta formativa en els centres públics.

I a partir d'ahí, jo pense que n'hi ha diversos models de formació, tant els centres integrats de Formació Professional, el centre Servef de formació, els centres de formació de col·laboradors i els centres de referència nacional.
I amb açò li parle de quins són els models que nosaltres considerem per a l'oferta formativa de la Comunitat Valenciana, donat que en la seua última part de la intervenció m'ha preguntat per eixa.
A partir d'ahí, de nou, els centres integrats oferixen els ensenyaments corresponents als dos subsistemes de formació professional, reglada i ocupacional; els centres Servef els coneix de sobra, ocupacional i contínua; els centres de formació de col·laboradors dóna la possibilitat de participar directament en el sistema de formació professional per a l'ocupació amb la finalitat que l'oferta formativa siga més variada, i els centres de referència nacional són centres públics que realitzen accions d'innovació i experimentació en matèria de formació professional i especialitzat en els diferents sectors productius a través de les famílies professionals.
Eixa és la nostra planificació, però quede a la seua disposició per tal de contestar tots dubtes que tinga.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Per a rèplica, el senyor Blanco té la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Senyora consellera, vosté i jo parlàrem ací, parlàrem als corredors, però el que jo li he dit ací és el mateix que li vaig dir en l'hemicicle.
En el Diari de Sessions consta com vaig explicar que, segons el meu punt de vista, el motiu pel qual s'endarreria l'ordre era pels impagaments i que hi havia un 25% de renúncies de les entitats col·laboradores, el mateix que després li vaig comentar en particular.
Però jo també estic a favor de la transparència i que totes estes coses òbviament es parlen per a aclarir-les.

En segon lloc, comentar-li que és deveres que vosté em va dir que aplicava el principi de prudència, que calia esperar a la conferència sectorial.
La llàstima és que els aturats i les aturades del País Valencià, també, han hagut d'esperar a la conferència sectorial i que de moment han perdut tot el primer semestre de 2012.
I ara encara no s'ha publicat l'ordre.

Una de les preguntes que li he fet, i que m'agradaria que contestara, és si va a publicar-se ja, perquè ara ja no té eixa excusa, ni dels pressupostos ni de la conferència sectorial, va a publicar-se immediatament?
Van a donar-se passes perquè puga agilitzar-se el tràmit d'avaluació per a poder posar en marxa la formació?
Quan.
.
.
-que és el que li vaig preguntar l'altre dia, que vosté em parlà d'Andalusia o no sé de quines coses- quan es preveu que comencen els cursos?
Són temes importants i que requerixen de respostes.

En tercer lloc, explicar-li els criteris territorials.
.
.
són de la conselleria, no són d'Esquerra Unida.
I, de fet, jo li he de dir que hi han alumnes que volen aconseguir tots els cursos d'una determinada especialitat amb certificat de professionalitat, i que no poden fer-ho perquè en la seua comarca no s'impartix, sí en unes altres comarques, però no apareixen en els sondejos de les oficines del Servef.
Per tant, estem d'acord que això s'ha de racionalitzar, però ens ho diga com si fóra una qüestió que nosaltres hem decidit.
Ho ha decidit la seua conselleria que es gestiona al seu partit des de fa dèsset anys.

Després, el tema de l'avaluació, que se m'ha quedat de la primera intervenció i que me sembla que és importantíssim.
Perquè, efectivament, és una de les qüestions que marca l'estratègia espanyola per a ocupació.
Perquè si no avaluem allò que s'està fent, no podrem saber mai si és eficaç ni eficient.
Eixes paraules amb les quals tots ens omplim també la boca.
Vosté ha dit que vol una formació.
.
.
o que té un punt de vista prudent, eficient, adaptat als nous reptes i que busca una formació necessària.

Eixa eficiència se podrà avaluar si sabem exactament quines són les demandes i com s'ajusta a la formació oferida a les demandes i, també, quin és el seguiment que després es fa de les persones formades, perquè si no estarem entretenint la gent.
Si una persona fa un curs d'electricista i després torna a treballar algun dia, però de cambrer, bé, haurà estat entretingut, però de què li haurà servit eixa formació?

Per això li dic, en estos moments, vostés no fan avaluació; li he dit, una formació gens avaluada.
No hi ha una relació entre la formació que s'oferix i les demandes de les persones aturades, ni tampoc de les demandes del mercat.
Perquè quan un va a l'oficina del Servef li diuen quina és la formació que ja hi ha, no li pregunten quina és la que necessita, més allà que òmpliga formularis, perquè a més arrosseguen d'any en any amb programacions que estan basades en interessos comercials, ja li ho he dit, d'acadèmies que estan instal·lades en una forma de fer negoci, que és legítima, però que s'hauria d'enfocar des del punt de vista de les necessitats de les persones, i no de les empreses.

Però tampoc hi ha una avaluació en funció de la inserció laboral posterior i de la requalificació necessària de les persones aturades que fan eixos cursos.
Vostés tenen alguna dada al respecte?
Han fet algun estudi sobre el mercat laboral?
Alguna anàlisi per a fer la programació de les activitats formatives?
Segur que no.
No me podrà vosté oferir això perquè no existix.

I -amb açò acabe- vosté ha fet una intervenció que podia compartir en bona mesura, i m'alegre que hi hasca propòsit d'esmena, perquè el que ha fet és defensar allò que es va a fer i no allò que s'està fent i que s'ha fet.

Però, clar, quan jo faig una interpel·lació es suposa que és al Consell per una política que està fent i que va a defensar.
Vosté no ha defensat la política de formació professional per a l'ocupació del Consell del Partit Popular, perquè és indefensable.
Vosté ha defensat la voluntat de fer una política amb criteris de programació més o menys racionals, amb avaluació posterior, i jo la felicite.
Per això li vaig a presentar una moció subsegüent que anirà en eixe sentit.

I torne a preguntar-li si està vosté disposada a canviar, com jo he pogut entendre en la seua pregunta, un plantejament que està orientat al negoci, que està basat en l'externalització per a començar a primar la formació en centres públics, tant centres integrats on se dóna formació reglada i s'hauria de donar formació ocupacional, i no s'està aprofitant, com el que vosté ha dit, centres propis del Servef, que en estos moments ja no són del Servef, sinó que són de la seua conselleria, centres de formació professional.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
per a l'ocupació.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Senyora consellera, per a finalitzar el debat.

La senyora consellera d'Educació, Formació i Ocupació:

Gràcies, senyor president.

Senyor Blanco, l'orde va a publicar-se de forma immediata.
Estic treballant ja perquè si pot ser demà no siga despús-demà, vull dir, de forma immediata, perquè sóc molt conscient que esta situació ha segut una situació atípica, com jo li he parlat, però que és un moment ara també de donar una eixida ràpida.

Ara mateix he de dir-li que està debatent-se, no obstant, amb els agents socials, que són eixos que vostés defenen, com nosaltres, és a dir, els sindicats, per exemple, o les patronals, que són les que en molts casos han prestat eixe tipus de formació i que no podem obviar.
És a dir, jo sé que vosté opta per un sistema completament públic, però he de dir-li que, també, tant els sindicats, com les patronals han fet durant els últims anys un treball molt important en la formació d'aturats i pense que mereixen un tractament i, sobretot, que la conselleria tinga un moment de negociació, o almenys de diàleg, abans de traure eixa orde, perquè ells també tenen opinions sobre com deu ser la formació en estos moments.

Jo li he de dir que jo estic molt satisfeta del treball fet pel Partit Popular en els últims anys.
De fet, li he donat una dada, i li he donat la dada de quina ha segut la inversió en la formació des del 2003 i quantes persones s'han format.
Jo estic molt orgullosa que prop d'un milió de participants s'hagen beneficiat de més de 1.
300 milions d'euros en distints programes de formació.
Estic molt orgullosa.

No obstant, li he de dir que, efectivament, a situacions distintes, accions diferents, vull dir, que jo pense que estem en una situació concreta que mereix que l'administració se menege, perquè està completament viva, se revise i, també, done resposta a les noves necessitats.
I, en eixe sentit, és cert, n'hi han noves necessitats i devem afrontar-les amb total normalitat.

Eixes noves necessitats partixen de l'optimització de recursos i d'eixos centres integrats que vosté m'ha parlat.
Per cert, no són centres de Servef perquè són.
.
.
, bé, sí, però el Servef existix, com a tal, és un organisme autònom, efectivament, forma part de la meua conselleria, però existix.
No me diga que «no són centres del Servef, perquè són centres de la seua conselleria».
Sí, són centres de la meua conselleria, però el centre Servef és un organisme autònom que forma part de la meua conselleria.

A partir d'ahí, quina va a ser l'equivalència o la tècnica d'avaluació que anem a fer d'eixa formació?
Doncs anem a començar per la mateixa orde.
Jo li he parlat que en l'orde s'introduïx la novetat de vincular la formació amb la inserció laboral.
Està en consonància amb l'esborrany de l'avantprojecte de participació que vam presentar i de col·laboració institucional, i és una norma pionera en tot el país.
En.
.
.
este exercici se trenca ja un cicle de la cultura de la subvenció, i s'obri la cultura de l'incentiu i l'obtenció per resultats, i esta orde també va en la línia de l'obtenció per resultats en eixa forma de primar la inserció laboral de la qual li he parlat.

Els criteris d'adjudicació: se va a primar especialment la inserció i l'emprendiment i està en consonància amb la normativa bàsica de l'estat i amb l'Estratègia espanyola d'ocupació 2012-2014.
Se va establir un cost alumne variable en funció dels resultats de la inserció immediats, però en ningun cas se deixa de retribuir la formació impartida dins dels marges establerts per les bases estatals.
I en el cas que eixes entitats participants no inseriren ningun aturat, se reduirà un 15% l'ajuda concedida per tal de prestar eixa formació.

Per tant, eixa formació.
.
.
, eixa mateixa orde ja va a eixir baix un sistema d'avaluació, perquè va a buscar sobretot una inserció laboral posterior de l'aturat.
Busca la major efectivitat i eficiència dels recursos que La Generalitat destina a eixe fi.

Però això no vol dir que nosaltres també li anem a donar molta importància als recursos propis, com el que jo li he dit, recursos propis, que són els centres integrats dels quals vosté i jo hem raonat.
Centres integrats que, com li he dit, és el moment de potenciar, és el moment que facen una partició molt important, ja la tenen en 14 centres en la comunitat, però hem de continuar en eixa línia.

Per tant, una oferta formativa que partix dels resultats, vol dir, de la consecució de resultats; una oferta formativa que, d'alguna forma, amb el pagament d'eixes ajudes o subvencions, va a avaluar si eixa oferta ha valgut per a inserir eixos 15 aturats que formen part d'eixe curs de formació, o no ho ha fet; una oferta formativa repensada des del concepte de les noves necessitats, i una oferta formativa que dóna molta importància als centres integrats dels quals hem parlat.

Centres integrats que jo pense que.
.
.
, bé, van a integrar els subsistemes de formació professional i van a aconseguir que els treballadors públics que formen part hui del sistema de formació professional reglada, i els mateixos centres que formen part del sistema formació professional reglada, donen eixida a eixa formació professional ocupacional.
Però no ho faran si efectivament no n'hi ha capacitat d'assumir els reptes de l'actualitat, i els reptes de l'actualitat han d'avaluar-se també pels agents socials.

Per això li dic, contestant concretament a les seues preguntes, quan se va a publicar les ordes de formació?
De forma immediata.

Quina és la tramitació en la qual està actualment?
La negociació o, a la millor, el diàleg necessari, com vosté comprén i sap, amb els agents socials, que són patronals i sindicats.

Com va a eixir?
En les condicions de les quals li he parlat, una condició clara, l'ajuda minvarà en el 15% si no s'inserix laboralment a ningun dels aturats que formen part d'eixa oferta formativa.

I, sobretot, on anem?
A una oferta formativa que combina l'oferta privada, evidentment, amb l'oferta pública a través d'eixos centres integrats que són el futur de la formació d'esta comunitat.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyories es suspén la sessió, que es reprendrà demà a les deu del matí.
(El senyor vicepresident primer colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 20 hores i 28 minuts)