Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 16 d'octubre de 2003.
Comença la reunió a les 10 hores i 6 minuts.
Pre-sideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 10.
Segona i darrera reunió.**

 

 

 

 

***Compareixença del president del Consell, senyor Francisco Camps Ortiz, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris***

 

 

**El senyor president:**

 

Molt honorable president del Consell.

Honorables consellers.

Ilustrísimos señores diputados y señoras diputadas.

Continúa la sesión con la comparecencia del presidente del Consell para responder las preguntas de interés general para la Comunidad Valenciana formuladas por los grupos parlamentarios.

 

 

 

***Pregunta del síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre la valoració que fa el Consell de l'esforç inversor que està realitzant l'Estat i la repercussió que tindrà eixe esforç inversor respecte al nivell de creixement de la qualitat de vida i el nivell de creixement de les infrastructures de la nostra comunitat.***

 

**El senyor president:**

 

En primer lloc, formula la pregunta l'il·lustre diputat i síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Castellano.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

 

Buenos días.

Molt excel·lent president.

Senyories.

Molt honorable president de la Generalitat.

Sense dubte, les inversions previstes en els pressupostos generals de l'Estat són fonamentals per al desenrotllament i per a l'execució d'importants projectes que afecten a l'interés general i al futur de la nostra comunitat, com puga ser el Pla hidrològic nacional, com puga ser l'Ave, com puga ser la millora de les nostres carreteres, etcètera.

Des de 1996 hem pogut observar amb satisfacció com les inversions previstes en els pressupostos generals de l'Estat han anat augmentant de manera considerable.
Aixina mentres en el període comprés entre els anys 1993 i 1996 s'invertiren per part de l'Estat en la nostra comunitat 1.
226 milions d'euros, és a dir, una mitjana anual en eixe període de 305 milions d'euros, en el període comprés entre l'any 1997 fins l'actualitat s'han invertit 5.
862 milions d'euros per part de l'Estat, cosa que significa una mitjana de 733 milions d'euros.
Açò vol dir que s'han duplicat les inversions previstes i provinents de l'Estat a la nostra comunitat.

I açò mos ha permés, sense dubte, finalitzar infrastructures des de l'any 1996, com dia, molt importants, com l'autovia Madrid-València, o portar endavant projectes també fonamentals, com poden ser l'autovia a Somport, l'autovia de Cartagena, l'autovia central, millores en inversions ferroviàries o millores importants en ports i aeroports.
Tot açò jo crec que és un fidel reflex del que és la sintonia del govern d'Espanya amb el govern de la Generalitat en benefici de tots els ciutadans i ciutadanes de la nostra comunitat.

Per això, i estant ara, molt honorable president, en el debat dels pressupostos generals de l'Estat en les Corts Generals per a l'any 2004, pressupostos que contemplen un augment d'un 6,20% d'increment global respecte als pressupostos de l'any 2003, el meu grup vol preguntar sobre la valoració que té el Consell de l'esforç inversor que està realitzant l'Estat i, sobretot, la repercussió que va a tindre eixe esforç inversor respecte al nivell de creixement de la qualitat de vida, el nivell de creixement de les infrastructures de la nostra comunitat.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellano.
Muchas gracias.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Señor portavoz del Grupo Parlamentario Popular.

Yo quisiera hacer una reflexión respecto a los presupuestos en tres estadios diferentes.
El primero de ellos, el cometido y objetivo de estos presupuestos del Estado para toda España y, por lo tanto, beneficio directo también para la Comunidad Valenciana, en donde estos presupuestos impulsan el crecimiento y el empleo, un elemento fundamental para entender el bienestar en nuestro país; consolidan la estabilidad presupuestaria; reflejan la reducción de impuestos y la nueva financiación territorial, que también es muy importante que recordemos aquí, y además en la Comunidad Valenciana, porque la rebaja de la presión fiscal ha sido muy importante a lo largo de estos ocho años, se consolidan en este año, en el último año de esta segunda legislatura; y además porque hay una nueva financiación territorial, hay una nueva realidad de corresponsabilidad fiscal en nuestro país y, obviamente, también en la Comunidad Valenciana; y se refuerzan los servicios públicos esenciales.
Estas son las cuatro circunstancias, las cuatro características más importantes de estos presupuestos.

El segundo estadio de análisis de estos presupuestos es la inversión en la Comunidad Valenciana, como usted muy bien ha apuntado, a lo largo de estos años, que yo creo que en el año 2004 marcan un hito histórico, marcan un hito histórico.
El crecimiento de inversión en nuestra comunidad por parte de los presupuestos generales del Estado es histórico.

Los dos ministerios inversores, Fomento y Medio Ambiente, han aumentado sustancialmente el dinero que se destina a inversiones fundamentales para el futuro de la Comunidad Valenciana.
Fíjese, señor portavoz del Grupo Parlamentario Popular, que las inversiones previstas por el Ministerio de Fomento aumentan en casi un 40%, un 40% del año 2004 respecto del año inmediatamente anterior, y las de Medio Ambiente aumentan un 24% en el año 2004 en relación al año inmediatamente anterior.

Esto significa, en términos ya mucho más concretos, que hay 1.
262 millones de euros en infraestructuras para este año.
Ferrocarriles, 422 millones ­Ave Madrid-Comunidad Valenciana, Xàtiva-Valencia, La Encina, Alicante, Elche y otras obras de la plataforma Motilla-Valencia­, además de 12 millones para acondicionar la alta velocidad del corredor mediterráneo y 6 millones para la supresión de pasos a nivel.
En carreteras, 379 millones d'euros ­la autovía de circunvalación de Alicante, la autovía del Mediterráneo, autovía de Sagunto a Somport, la autovía Camino de Castilla­, y además 90 millones para acondicionamiento y conservación de carreteras.
En puertos, 396 millones de euros, en los tres puertos, Valencia, Alicante y Castellón.
Y en aeropuertos, 31,6 millones de euros.

El Ministerio de Medio Ambiente, 420 millones de euros fundamentalmente para hacer ya realidad una de las partes más importantes del Plan hidrológico nacional, que es el trasvase del agua del Ebro a nuestra comunidad, que empezará la ejecución de las obras el próximo año.
Recordando que el Plan hidrológico nacional ya es un realidad en su inversión durante estos últimos años en muchas de las materias, que recordamos constantemente para defender, entre otras muchas cosas, el esfuerzo que se está haciendo en la Comuni-dad Valenciana para poner en marcha ese Plan hidrológico nacional.
Pero se habla también de depuración y saneamiento de aguas, se habla obviamente de continuar modernizando los regadíos y el ahorro de agua, de mejorar la calidad de las aguas y de inversiones para luchar contra las avenidas de inundaciones, y así como la ampliación del abastecimiento.

Por lo tanto, dos aspectos importantísimos de inversiones desde el punto de vista del Ministerio de fomento y del Ministerio de Medio Ambiente.

Y la tercera consideración ­para luego ya hacer el colofón correspondiente, el colofón correspondiente­, la tercera de las consideraciones es aquella que directamente afecta a nuestros conciudadanos, a nuestros conciudadanos.
He pedido estos dos datos porque me parecen altamente relevantes.
Porque independientemente de las inversiones, está la manera de plantear las políticas económicas y las reformas que se han hecho desde el Gobierno de España en relación a la confianza que se ha generado en la sociedad valenciana y en la sociedad española durante estos años.

Fíjese usted, señor portavoz del Grupo Parlamentario Popular, que las pensiones contributivas previstas para la Comunidad Valencianas el año que viene ascienden a 5.
772 millones de euros, es decir, un aumento del 75% en solo ocho años.
Los pensionistas en nuestra comunidad van a recibir 5.
772 millones de euros, que es un aumento del 75% respecto de las pensiones del último año de gestión de los gobiernos socialistas.

Y otro dato, creo que también muy importante, que significa consolidar ese espacio de confianza en la sociedad valenciana: el ahorro fiscal producido en las familias de la Comunidad Valenciana por las disminuciones de la presión fiscal en el Irpf asciende, en estos cuatro últimos años, a 2.
103 millones de euros, que están en los bolsillos de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana, gracias a las políticas de rebaja de la presión fiscal puestas en marcha por los gobiernos del PP.

Y el colofón, y el colofón: se triplica la inversión en nuestra comunidad de media en relación a los presupuestos de las legislaturas de los últimos gobiernos del Partido Socialista Obrero Español.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

 

 

 

***Pregunta del síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Joan Ignasi Pla i Durà, sobre quina valoració fa el senyor president del Consell sobre el preu de l'habitatge en la Comunitat Valenciana.***

 

 

**El senyor president:**

 

Per a formular la segona pregunta, té la paraula l'il·lustríssim síndic senyor Pla, del Grup Parlamentari Socialista.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Després del "colofón" del senyor Camps, quina valoració fa el senyor president sobre el preu de l'habitatge en la Comunitat Valenciana?
*(Remors)*

 

**El senyor president:**

 

Té la paraula el senyor president.

Gracias, señor Pla.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Pla, ha aumentado, pero ha aumentado menos en los años de gobiernos del PP que en los años de gobiernos del Psoe.
*(Rialles)* Y además, el precio de la vivienda en nuestra comunidad está por debajo de la media nacional.
*(Remors.
S'escolta una veu que diu: "¡Qué barbaridad!
")*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula el senyor Pla.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Senyories.

Senyor president.

La veritat és que la resposta no podia ser altra, *(remors)* perquè no tenen altra resposta.

I per encetar esta sessió de control, a mi m'ha sorprés el seu canvi radical.
És a dir, jo crec que ja ha deixat caure el decàleg d'utilització del valencià.
No sé si és que això forma part de la posada en escena que habitualment fan vostés respecte a totes les qüestions i que transformen esta comunitat en una comunitat virtual.
Hui tocava parlar en castellà segurament per a dir el que han fet.
comunitat virtual, comunitat virtual que porta a fer creure a la gent que viu en un món idíl·lic, quan no pot comprar-se una casa.
comunitat virtual, que porta a molts valencians i valencianes a pensar que qualsevol cosa està a l'abast de la seua ma, està ahí junt.

Mire, no podia contestar altra cosa.
Però jo vaig a dir-li un tema que és molt important perquè els valencians i valencianes s'aclarisquen.
És veritat que el preu ha crescut per davall de la mitjana.
És cert.
Però vosté no ha dit una cosa que és molt important també a l'hora que un valencià o una valenciana puga comprar-se una vivenda, que és que el salari mitjà, el sou que els valencians i valencianes perceben també està per davall de la mitjana espanyola i, per tant, l'esforç que han de fer els valencians i valencianes per a comprar-se una vivenda o per a poder adquirir una vivenda és similar a la resta d'Espanya.

I quin esforç han de fer?
I d'això vosté no ha parlat.
I si vol, parlem ara de l'esforç.
Quin esforç han de fer?
Fa uns anys l'esforç per adquirir una vivenda suposava el 30% de la renda familiar.
I des de que vostés governen, és a dir, des de fa huit anys, eixe esforç s'ha incrementat al 50% de la renda familiar, en la mitjana d'Espanya i ací en esta comunitat.
Per tant, la gent pot anar a comprar una vivenda.
Cert.
Pot hipotecar-se per a tota la vida.
Cert.
No em diga vosté també que han baixat els tipus d'interés gràcies a vostés, perquè vostés són capaços de dir-ho també.
*(Protestes)* Gràcies a vostés.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)* 

Per tant, han de pagar, han de pagar.
.
.
o han de fer un esforç de la seua renda familiar equivalent al 50%.
Els tipus d'interés baixos, hipoteques per a tota la vida.
Fonamental-ment de la majoria de ciutadans d'esta comunitat és dels qui estem parlant, de la majoria, que tenen sous que han d'adreçar fonamentalment a comprar una vivenda, i molts, molts no poden fer res més i apleguen justos a final de mes.

I això fonamentalment és per dos raons: una, perquè vostés han aplicat i han prioritzat una política que ha suposat liberalitzar el màxim nombre de metres quadrat, pensant que si hi havia molt de sòl, i aixina ho afirmaven, hi hauria més vivendes i, per tant, el preu abaixaria.
I això ha sigut un fracàs, *(remors)* perquè hi ha més sòl que mai, perquè hi ha més vivendes que mai i el preu s'ha disparat, des de l'any 1998 a l'any 2003, un 83%.
I hui una vivenda val un 83% més que fa exactament cinc anys.
I els sous no han apujat un 83%, senyor Camps.
Els sous en esta comunitat per davall de la mitjana, i sols un 16% en eixos anys.
Per tant, primer factor que demostra el seu fracàs.

Segon element.
Vostés han abandonat la política pública de promoció de vivenda protegida.
I vosté no pot negar que en l'any 1995 ­a vosté li agrada molt recórrer al 1995, a vosté li agrada molt recórrer­, en l'any 1995 una de cada tres vivendes que es construïen en esta comunitat eren protegides.
En els huit anys que vostés han governat sols una de cada deu vivendes és protegida i, per tant, sols un valencià de cada deu pot accedir en condicions normals, amb el seu sou, a una vivenda.
Però, a més, s'han oblidat dels joves, fonamentalment, perquè no han propiciat polítiques de lloguer i no han fet possible que la gent poguera llogar en compte de comprar.

Mire, vosté va prometre 100.
000 vivendes.
En eixa comunitat virtual a què mos tenen acostumats, segurament despús-demà ja les tenen fetes.
Anem a vore això.
Estaria bé posar un comptador ací per saber quantes ne fan, però que donen compte.

Però promet 100.
000 vivendes perquè és conscient del seu fracàs, de la política del seu govern, del Partit Popular ací i en Madrid, i vol donar satisfacció.
Però no pot enganyar molt més a la gent.
En este tema, en este tema de la vivenda, avui vostés no són de fiar.
Perquè, evidentment, fa poc el conseller.
.
.
*(aplaudiments des d'un sector de la cambra)* l'antic conseller va aprovar un pla de vivenda del 2002 al 2005.
Què ha passat amb eixe pla de vivenda?

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Pla.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

No mos el creguem, senyor Camps.
No mos el creguem i ho controlarem.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Pla.
.
.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

.
.
.
perquè això siga possible.

Gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Pla.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gracias, señor presidente.

Señor Pla.

Luego le diré el colofón también de esta respuesta, que también tiene colofón.

Los tipos de interés han bajado, y seguramente no ha sido por ustedes, seguramente no ha sido por ustedes, eso sí que lo tenemos absolutamente claro desde las filas del Grupo Parlamentario Popular.
Y los tipos de interés tienen un peso importantísimo, como usted sabe, en el precio y el esfuerzo económico de las familias para la compra de la vivienda.
Por lo tanto, el tipo de interés sí que ha sido un elemento fundamental para que muchas familias puedan haber accedido a la compra de su vivienda.

Segundo factor importante.
Durante estos últimos ocho años trabajan 500.
000 valencianos más que lo hacían cuando gobernaba el Psoe, un elemento fundamental también para poder adquirir la vivienda, cosa que a veces ustedes olvidan.

En tercer lugar, me da la sensación que el papel que le han pasado lo ha leído al revés.
Cuando ustedes gobernaban era el 50% de la renta media familiar la que se disponía para la compra de la vivienda, y ahora, el 32%.
*(Remors)* Creo que ha leído justo al revés el papel.
*(Remors)*

 

**El senyor president:**

 

Señores.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Claro, difícilmente se puede.
.
.
*(Inoïble)*

 

**El senyor president:**

 

Señores diputados.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Difícilmente se pueden argumentar.
.
.
*(remors)* estas cuestiones.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor presidente.
Por favor, esperemos que se aplaque el gallinero.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
si no se lee por orden el papel tal y como corresponde.

¿Por qué la Comunidad Valenciana tiene los precios.
.
.
?
, que, aunque han aumentado, y lo reconozco y lo reconocemos.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señores.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
pero siguen estando por debajo de la media nacional del precio de la vivienda.
¿Por qué ha aumentado y por qué tenemos unos precios por debajo de la media nacional?
Muy por debajo.
Fíjense que entre las 70 ciudades de más de 100.
000 habitantes que hay en España, las ciudades de más de 100.
000 habitantes de la Comunidad Valenciana ­Valencia, Alicante, Elche y Castellón­ ocupan los puestos 50, 52, 54 y 55.
Fíjense ustedes, estamos en el tramo final del coste medio de la vivienda entre las 70 ciudades más importantes en número de habitantes de España.
Y esto, ¿por qué se ha producido?
Pues por la política de vivienda que han aplicado durante estos años los gobiernos del Partido Popular en la Comunidad Valenciana, la cantidad de viviendas que han salido al mercado de protección oficial, lo que ha permitido que el aumento del precio de la vivienda.
.
.
Somos la comunidad autónoma que más vivienda de protección oficial ha hecho, somos la comunidad autónoma que mejor ha puesto en marcha el plan estatal de viviendas de protección oficial junto con el propio Ministerio de Fomento.
Y eso es lo que ha producido, entre otras cosas, que nosotros estemos por debajo de la media nacional, lo cual es un dato que llama mucho a la reflexión a favor de las políticas que se han venido realizando durante todo este tiempo.

Y por ese camino vamos a continuar.
Vamos a hacer ese proyecto que dijimos de 100.
000 viviendas de protección oficial de precio asequible en estos próximos cuatro años, en línea con lo que se ha venido haciendo durante todos estos años en los gobiernos del Partido Popular, estas dos últimas legislaturas.
Vamos a continuar haciendo que los precios del dinero sigan siendo bajos, lo cual es muy importante a la hora de poder adquirir una vivienda.
Vamos a seguir haciendo que en nuestra sociedad se sigan generando expectativas de empleo, lo cual también es un dato muy importante para la posible compra de la vivienda en nuestra comunidad.

Y el colofón.
Dentro de exactamente 40 minutos, 40 minutos, en el Palau de la Generalitat vamos a firmar con Bancaja la primera puesta en marcha de las 10.
000 viviendas de las 100.
000 previstas en nuestro programa de gobierno para los próximos cuatro años, mediante la constitución de un protocolo y de un convenio que va a hacer posible que eso se ponga en marcha.
Es importante que impulse la administración y también es importante implicar a la sociedad en un proyecto tan importante como este.

Por lo tanto, nosotros seguimos en marcha para hacer posible que los ciudadanos de esta comunidad tengan vivienda asequible, tengan vivienda con precio que puedan comprarla, tengan opción a adquirir la vivienda de protección oficial.
Y nosotros lo hacemos posible, entre otras muchas cosas, con proyectos como el que le acabo de decir, que dentro de muy pocos minutos en el Palau de la Generalitat vamos a firmar un convenio con Bancaja para poder hacer esto realidad.

Los tipo de interés, el empleo y la prosperidad, junto a políticas de vivienda como las que ponemos en marcha, hacen posible que en nuestra comunidad sea más sencillo comprar una vivienda que en el resto de las comunidades autónomas españolas.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Yo agradecería que fuésemos.
.
.
, por lo menos que intentásemos todos percibir lo que dice el orador, sobre todo cuando es el presidente de la Generalitat, sobre todo cuando nos aporta datos que nos interesan a todos.
Entre unos y otros hagamos lo posible por poderlo escuchar, sobre todo por facilitar el que lo escuchemos todos.
Así que si somos capaces de posponer esas manifestaciones que nos surgen a cada uno en función de la interpretación que hagamos de las palabras del orador y lo respetamos, seremos capaces de aprovechar más el tiempo.
Por favor, señorías.

 

 

***Pregunta del síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, senyor Joan Ribó i Canut, sobre en quin estat es troba la privatització de Radiotelevisió i què pensa fer el Consell amb aquesta privatització.***

 

**El senyor president:**

 

Corresponde la pregunta formulada por el ilustrísimo señor síndic del Grupo Parlamentario Entesa.
El señor Ribó tiene la palabra.
*(Pausa)* O el senyor Ribó té la paraula, perdón, señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Gràcies, no passa res.

Bé, bon dia.

Senyor Camps, senyor president.

Anem a parlar un poc de Radiotelevisió.
I jo li vaig a recordar una xicoteta cronologia.

12 de febrer d'enguany.
Aquestes Corts, amb l'oposició nostra, del Grup Socialista i del Grup Mixt, aprova un dictamen de noves formes de gestió, que vol dir privatitzar.

5 de març.
El Ple del Consell encarrega al director de Radiotelevisió el mecanisme.

21 de març.
Es presenten els plecs de condicions al Consell d'Administració.

27 de març.
El *Diari Oficial* publica les bases de la convocatòria, amb tanta rapidesa que després ha de rectificar-les, amb 48 hores es publiquen, quasi més ràpid que, fins i tot, publicar el nomenament de president de la Generalitat.
Una arrancada de cavall impressionant.

Bé.
Arriba el 25 de maig.
El dia 30 de maig teòricament, segons els plecs de condicions, acaba l'adjudicació de la Mesa de Contractació.
Ningú en sap res del tema.

Arriba l'1 d'octubre.
Teòricament han de començar els contractes, que han de finalitzar en desembre del 2008.
No sabem absolutament res del tema.
Es presenta la nova programació de tardor de Canal 9.
Ni es parla dels mecanismes, d'aquests famosos concursos, el 9, el 10 i l'11 2003, publicats.

I clar, nosaltres volem saber què passa.
Sembla lògic que ens explique, senyor president, en quin estat es troba aquesta privatització que va arrancar con un cavall i, evidentment, ha estat aturada en sec.
I, evidentment, no ho preguntem perquè es faça.
La nostra opinió no li la torne a dir, l'hem dita aquí moltes vegades.
Però sí que pensem que és molt important, senyor Camps, que ens explique què pensa fer el Consell amb la privatització de Radiotelevisió.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó.

En primer lloc, dir-li que no és una privatització, no és una privatització.
En tot cas, se tracta tècnicament de l'externalització d'alguns elements de producció de l'ens de Radiotelevisió Valenciana.
I en segon lloc, allò que va dir el director general en el Consell d'Administració: en estos moments, la comissió tècnica ha demanat nous informes per a vore en estos moments com està el procés.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Li vaig a ser sincer, senyor Camps.
Tenia previstes dos respostes: la resposta que no em diguera res i la resposta que em diguera alguna cosa.
Si m'haguera dit alguna cosa, li haguera dit: mire, nosaltres estem d'acord que d'alguna manera nosaltres demanàrem la suspensió cautelar d'aquest procés, igual que Comissions, UGT i altres forces polítiques.
D'alguna forma vostés han fet la suspensió governativa del procés.
Haguera dit: Estem d'acord.
A continuació li haguera dit: Per què no arribem a un acord d'estat respecte a una forma de gestionar la televisió amb caràcter públic, de qualitat; ens plantegem el tema, per exemple, del seu deute, més de 70.
000 milions de pessetes en estos moments; en valencià, perquè no està.
.
.
?

Però no ens ha dit res.
Jo crec que no s'atrevix a dir res.
El tema és greu, perquè clar, jo recorde que el vaig felicitar, i ho dic amb claredat, perquè cada setmana podem venir aquí i plantejar-mos els temes fonamentals de caràcter polític.
Este tema és un tema important, i jo crec que vosté té l'obligació de dir concretament què va a fer amb este procés de privatització.
Vosté ha dit "externalitzar".
Mire, juguem amb les paraules.
"Externalitzar" és un sinònim en el llenguatge de "privatitzar" la gestió, com vostés tenen contemplat en el concurs, li repetisc que va eixir publicat en el *Diari Oficial*.

Van vostés a tirar endavant este mecanisme o van a endarrerir-lo, com sembla que han plantejat?
Si el van a endarrerir, si no van a dur endavant este mecanisme, que algú tenia una pressa terrible en el seu moment a dur-lo endavant, per indicació d'algú, ens sembla molt bé, ens sembla molt bé.
Si no s'atreveixen a dir-ho em sembla molt greu.
En primer lloc, perquè a aquestes Corts li fan un flac favor.
Perquè, clar, estem aquí per a parlar d'un tema, no voldrem que sempre parlem del Pla hidrològic i l'Ave i totes estes coses.
No, mire, nosaltres anem a preguntar d'allò que ens sembla important, i ens sembla important parlar d'este tema.
Vostés van a continuar o van a utilitzar estos dictàmens.
.
.
?
Està molt clar.
Mire, fins i tot una persona que és candidata en estos moments del seu partit a la presidència del Govern, del seu ministeri, va dir a una diputada nostra que este procés era il·legal segons la llei de tercers canals.
Està molt clar.
Vosté ho sap, ho sap perfectament.

Nosaltres som conscients que vosté ha estat molt caut en tota la campanya en este tema, però li demanem que tinga la valentia de dir què va a fer, senzillament; que tinga la valentia de dir: va a continuar amb este procés ­que no és broma, està en el *Diari Oficial*­ o no va a continuar?
Si no va a continuar, compte amb nosaltres, eh?
, li ho dic amb claredat, perquè nosaltres hem demanat tota la suspensió i està en les actes el que pensem d'este tema.
Ens sembla una cosa impresentable, amb molta claredat, jurídicament, políticament, a tots els nivells.
Però si no s'atrevix em sembla greu.
És que hi ha algú que no li permet dir el que vosté vol fer i no s'atrevix a dir a esta cambra el que va a fer?
No li vaig a parlar d'este senyor, però dóna la sensació, dóna la terrible sensació que vosté realment no és capaç de dir el que pensa en este tema.
Si estem d'acord!
Si jo crec que tota la cambra està d'acord amb eixe tema!
Qui està en desacord amb este mecanisme?
És molt senzill: tancar eixe procés, se tornen les fiances a les empreses corresponents i s'ha acabat el problema.
No hi ha cap més problema jurídic, és molt senzill.
Hi ha algun altre problema?

Perquè mire, els canvis en la llei de tercers canals que el senyor Piqué en el seu moment va plantejar després també s'han quedat en aigua *de borrajas*, no sé com es diu en valencià, d'eixa paraula no me'n recorde.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

.
.
.
però, miren, diguen-nos la veritat.
Si no, convertirem aquest debat quasi en una farsa.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Té la paraula el senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gràcies, president.

Senyor diputat.

Vindre ací a preguntar una cosa i fer reflexions respecte a una altra cosa que res té a vore, eixe és el drama.

He dit: no es tracta d'una privatització, i eixe és un element fonamental per a entendre allò que en estos moments eixa comissió tècnica està fent dins de la Televisió Valenciana, és fonamental.
Perquè vostés al llarg de tot este debat han parlat de privatització, i no és un procés de privatització: d'externalització, de gestió d'alguns elements de producció de la Televisió.
Per exemple, vosté potser no sap que la pràctica totalitat de les televisions autonòmiques al nostre país tenen externalitzats alguns elements de la seua producció, del seu funcionament intern.
Per tant, és molt important que sapigam tots exactament de què estem parlant.
O és que vosté allò que vol és fer, com sempre fa en moltes d'estes qüestions, d'estes qüestions elements de debat polític, de debat polític fora de la realitat del que estem parlant?

Vosté me pregunta: com està l'assumpte de la privatització de la Televisió Valenciana?
No n'hi ha privatització.
N'hi ha un concurs per a la gestió de certs elements de la seua producció per part de la iniciativa social, i en estos moments els tècnics, segons va dir ja en el Consell d'Administració el director general de l'ens, estan demanant nous informes respecte de les pliques.
O és que a vosté li agradaria anar a fer una ullada de les pliques i decidir vosté què és el que s'ha de fer i què és el que no s'ha de fer?
Eixe és el problema, quan s'intenta des del món polític entrar dins de les decisions d'allò que no és més que una qüestió de funcionament tècnic, tècnic.
I eixe és un problema ideològic: entrar vosté en allò que és eixa decisió, que és una decisió que correspon en estos moments, després d'haver passat per les Corts Valencianes, al cos tècnic de la mateixa Televisió.

Per tant, no n'hi ha privatització; en estos moments en eixe concurs s'estan fent les reflexions corresponents des del punt de vista tècnic; el director general de l'ens ha demanat en tot cas nous informes, segons va dir, al Consell d'Administració, i li he de dir que este concurs no té ningun element de col·lisió amb la llei de tercers canals, ningun element de col·lisió.
Vosté en eixa pregunta ha agarrat just la part que no correspon.
Es va dir que este concurs és plenament legal i està en concordança total amb la legislació de les televisions públiques al nostre país.

Per tant, és un concurs legal; per tant, és un concurs avalat per les Corts Valencianes; per tant, no és una privatització; per tant, n'hi han televisions autonòmiques que en estos moments tenen també gestió externalitzada fora del que és dins de la producció interna del mateix ens de televisió pública.
I a més, en estos moments les pliques estan a on han d'estar, en mans dels tècnics.
La diferència, possiblement també ideològica, és que a vosté li agradaria políticament estar dins de l'elaboració i la decisió, i eixa és una diferència capital entre el centre i Esquerra Unida.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Se suspende el Pleno por 15 minutos.

Señores diputados, les tengo que comunicar que, de acuerdo con los portavoces, lo que es la Comisión de Economía, Presupuestos y Hacienda que se iba a celebrar el día 21 de octubre a las cuatro y media se va a realizar el día 23 a las cuatro y media, con el mismo orden del día.

Muchas gracias.

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 37 minuts)*

*(Es reanuda la sessió a les 11 hores i 14 minuts)*

***Compareixença del conseller de Presidència, senyor Alejandro Font de Mora Turón, per a explicar la política general que seguirà la Conselleria de Presidència durant la present legislatura, sol·licitada a petició pròpia (RE número 461) i a petició del GP Socialista (RE número 416)***

**El senyor president:**

Se reanuda la sesión.

Es reprén la sessió.

Punto noveno del orden día, o del orden del Pleno: comparecencia del conseller de Presidencia para explicar la política general que seguirá la Conselleria de Presidencia durante la presente legislatura, solicitada.
.
.
­perdón, por favor, señores diputados­ a petición propia y a petición del Grupo Socialista.

Tiene la palabra el honorable señor conseller don Alejandro Font de Mora.

 

**El senyor conseller de Presidència:**

Molt excel·lent president.

Senyores diputades i senyors diputats.

Per a mi constituïx un gran honor haver rebut la confiança del president Camps per a ser conseller del Govern de la Generalitat.
Espere, amb la meua dedicació i esforç fer-me digne de l'alt encàrrec rebut i, en la mesura de les meues modestes possibilitats, contribuir al perfeccionament d'este gran projecte en comú que és la Comunitat Valenciana.

D'altra banda, per a algú com jo, que he tingut en els últims anys, com molts de vostés bé saben, una intensa dedicació parlamentària, l'honor de comparéixer davant de tots vostés és, si fóra possible, encara major, ja que ací, en les Corts, primera institució de la Generalitat, residix l'expressió de la voluntat sobirana del poble valencià i ací, al seu servici, he dedicat molts dels meus esforços en l'immediat passat.

Formant part del Grup Parlamentari Popular he pogut donar suport a uns governs, els dels president Zaplana i Olivas, que en els últims huit anys han aconseguit situar esta comunitat en una posició de preeminència respecte de les altres comunitats autònomes espanyoles i l'han portat a ser un exemple de progrés i desenrotllament inclús en l'àmbit europeu.

Forme ara part d'un govern que sobre estos òptims antecedents pretén continuar transitant per la via del perfeccionament democràtic, del progrés social, del benestar econòmic i del prestigi internacional per a la nostra comunitat.
I deixen-me confessar-los una cosa: al ser l'últim dels consellers compareixents i havent escoltat els debats dels meus companys, puc dir que estic profundament orgullós de formar part d'este govern, perquè tots els que m'han precedit en les compareixences han demostrat que tenen idees, plans, projectes, capacitat i entusiasme més que suficients per a garantir que la governació de la comunitat es troba en les millors mans i que este govern estarà a l'altura dels anteriors governs del Partit Popular, que amb tant d'èxit han exercit les seues tasques en els últims anys.
Només espere no desmeréixer dins d'este excel·lent conjunt liderat per l'excel·lent president que també és Francesc Camps.

Dins de la miscel·lània de qüestions que conformen l'àmbit competencial de la conselleria per a la qual se m'ha designat, està precisament la de relacions amb les Corts.
S'ha dit moltes vegades, perquè és veritat, que els presidents de governs del Partit Popular a la comunitat són els que més han comparegut per a sotmetre's al control de la cambra.
Seguint eixa filosofia i complint el nostre compromís electoral, estan ja establits els mecanismes i, de fet, han començat a produir-se este mateix matí ja, també, les compareixences setmanals del president del Consell per a respondre les preguntes que formulen els diferents grups parlamentaris.

Agraïxc des d'ací els seus portaveus, fonamentalment els portaveus de l'oposició, les paraules que han tingut de lloança d'esta iniciativa que no és una altra cosa que el símbol de l'enorme respecte institucional que el Consell sent davant de les Corts i l'expressió de la seua voluntat de posar-se al servici d'esta institució, perquè en ella residixca, efectivament, el debat polític en la nostra comunitat i que este debat responga a criteris d'actualitat i d'utilitat per a la millora de la nostra convivència a través del fructífer contrast entre posicions que, encara que divergents, han de buscar sempre el bé comú.

Per això, vull traslladar a les seues senyories, com bé coneix ja el Grup Popular i la sencera junta de portaveus a on així ho he manifestat, la disposició total, repetixc, la disposició total, d'acceptar les normes relatives al control de govern en qualsevol de les seues modalitats que els grups parlamentaris en el seu moment decidixquen.

Un altre apartat del nostre treball són les relacions externes amb l'Estat i amb la Unió Europea.
La importància que a este tema atorga este govern s'expressa amb la creació d'una secretaria autonòmica per a les relacions amb l'Estat i amb la Unió.
Esta preocupació és hereua de la d'anteriors governs populars, que han dut a terme una molt meritòria labor en relació amb les polítiques europees, exemplificada tal volta en el fet que el president Zaplana va arribar en el seu moment a ostentar la vicepresidència primera del Comité de les Regions, representació que no s'havia aconseguit amb governs anteriors ni de bon tros.

Pense, senyories, que ser europeus és la nostra forma de ser valencians, perquè si hi ha un poble cosmopolita, si hi ha un poble alié a una estreta visió localista, si hi ha un poble bolcat cap a una concepció mediterrània i oberta de l'existència, eixe poble és el nostre, eixe poble és el poble valencià.
De manera que tal volta no és una casualitat que el més reputat dels nostres humanistes, Lluís Vives, desenrotllara precisament en el que és l'actual Bèlgica, seu de les principals institucions comunitàries, gran part de la seua magnífica tasca.

Seguint, per tant, eixa estela europeista històrica, este govern va a bolcar-se literalment en Europa, però no ho farà només per vocació històrica, sinó perquè l'interés general de la nostra societat exigix hui una activíssima presència en l'entorn de les institucions europees.
En efecte, estem a les portes d'una ampliació de la Unió Europea a deu nous països, una Europa, per tant, a vint-i-cinc, una Europa, a més, que està plantejant la seua primera constitució com a culminació natural dels tractats fundacionals, cosa que suposa, per tant, noves formes de presa de decisió i de govern i, igualment, una diferent distribució dels fons europeus i, per descomptat, una situació d'oportunitat derivada de la incorporació a la Unió Europea de quasi cent milions de nous potencials consumidors.

Esta situació irrepetible exigix nous instruments no tant de representació política, que residix en l'Estat segons el nostre marc constitucional vigent, com de gestió dels interessos de la nostra comunitat.
Per això cal plantejar un dràstic canvi en l'estructura i la naturalesa de l'oficina de la Comunitat Valenciana a Brussel·les, i no perquè esta no haja efectuat fins ara la seua labor, que ho ha fet, sinó perquè, repetixc, el nou escenari europeu exigix una adaptació immediata.
En este sentit, i com ja vaig informar el Consell en el seu moment i en vaig obtindre l'aprovació, ens proposem transformar l'oficina de Brussel·les donant-li l'estructura d'una fundació que s'anomenarà Fundació Comu-nitat Valenciana-Regió Europea/Fundación Comunidad Valenciana-Región Europea, perquè entenem que una fundació pot ser l'instrument idoni que possibilite d'una banda un funcionament més àgil, menys rígid, menys burocratitzat, més adaptat al *modus operandi* de l'entramat institucional europeu, i, d'una altra, i a través del seu patronat, del seu consell consultiu i dels convenis que se puguen dur a efecte, pot permetre la incorporació a esta estructura, de manera orgànica o funcional, de col·lectius molt diversos de la societat valenciana protagonistes del seu dinamisme socioeconòmic i de sectors estratègics per al nostre desenrotllament.

La fundació oferirà servicis i generarà actuacions de naturalesa dual, amb una agenda institucional i amb una altra agenda de servicis.
L'agenda institucional s'ocuparà d'estar present en aquelles institucions i organismes comunitaris on es tracten qüestions que afecten la nostra comunitat, com és el cas del Comité de les Regions, però també, òbviament, del Parlament, del Consell i de la Comissió europeus.
Es tracta d'obtindre informació precisa i avançada, sobretot avançada, de les qüestions que ens interessen.

Per la seua banda, l'agenda de servicis s'articularà en deu àrees bàsiques, que formaran l'estructura operativa de la fundació.
Estes deu àrees seran, la primera, la de polítiques agrícoles, àrea que treballarà per a potenciar la presència i participació de sectors productius agrícoles valencians en les polítiques agràries de l'àmbit europeu.
És una àrea dirigida, principalment a associacions d'agricultors, Comité d'Exportació de Cítrics, entitats de cooperativisme i centres d'investigació agroalimentària.
També servirà d'instrument prospectiu per a actuacions i plans de la Conselleria d'Agricultura, Pesca i Alimentació en relació amb diversos aspectes de la política agrària comuna.

La segona àrea és la de l'aigua i el desenrotllament sostenible.
Tractarà sobre tots aquells aspectes relacionats amb les noves polítiques europees d'aigua, medi ambient i sostenibilitat.
Del seu treball es podran beneficiar les entitats de regants i agricultors i les polítiques desenrotllades des de les conselleries de Territori i Vivenda i Infraestructures i Transport, entre d'altres.
Òbviament, des d'esta àrea i en la conjuntura actual, centrarem els nostres esforços en les gestions relatives al finançament europeu del Pla hidrològic nacional.

En tercer lloc trobem l'àrea d'investigació, desenrotllament i innovació.
Esta àrea innovarà totes les línies i accions específiques posades en marxa per Europa en l'àmbit de la investigació i la innovació productiva, potenciarà la participació de la Comunitat Valenciana en la denominada ERA, l'espai europeu d'investigació, dins del VI Programa marc, així com en tot l'entorn de R+D+I i societat de la informació.

Esta àrea va dirigida als projectes i programes amb origen en la Conselleria d'Indústria, Comerç i Turisme, l'Impiva, la Redit, o xarxa d'instituts tecnològics, la Ruvid, o xarxa per a la investigació i el desenrotllament de les universitats de la Comunitat Valenciana, el teixit empresarial en general, la xarxa de centres europeu d'empresa i innovació de la Comunitat Valenciana, la Ceei, i s'inclouen ací també els desenrotllaments tecnològics i els programes en matèria de salut pública que tenen origen a la Unió Europea.

En quart lloc tenim l'àrea de cooperació i transnacionalitat.
Esta àrea de cooperació i transnacionalitat potenciarà la participació de les pimes de la Comunitat Valenciana en l'àmbit de la cooperació transnacional per mitjà del desenrotllament d'acords de transferència tecnològica, creació d'empreses mixtes, allò que en anglés diuen *joint ventures*, i contractes d'assistència tècnica o d'intercanvi de xarxes de distribució.
Així mateix, es podrà potenciar el coneiximent de les accions de cooperació de caràcter empresarial d'Europa en àrees com Llatinoamèrica, països mediterranis i països de l'ampliació.
És una àrea, a més, que pretén potenciar en la Comunitat Valenciana les polítiques europees que afavorixquen la cooperació transnacional en àmbits econòmics, tecnològics, territorials, culturals i socials.
Això potenciarà la participació de l'Ivex, les cambres de comerç, les federacions empresarials, les institucions firals, les autoritats portuàries, etcètera.

La quinta àrea és l'àrea d'ampliació de la Unió Europea.
Esta àrea, en el seu treball, potenciarà el coneixement de les possibilitats existents per a institucions i persones físiques i jurídiques valencianes en la cooperació amb països europeus de l'ampliació, tant en l'àmbit econòmic i social com en el cultural.
Àrea, per tant, dirigida a la pràctica totalitat de les conselleries i organismes públics de la Generalitat, Consell Superior de Cambres, organitzacions empresarials i altres entitats de rellevància socioeconòmica a la Comunitat Valenciana, a les quals oferir les oportunitats estratègiques que suposa l'ampliació.

La sexta àrea s'intitula: la constitució europea i assumptes institucionals.
Àrea de constitució europea i assumptes institucionals, que es dedicarà a potenciar el coneiximent del nou espai jurídic europeu entre totes les institucions públiques i privades de la Comunitat Valenciana i la seua participació en aspectes decisius de la nova configuració europea.
Esta àrea estarà dirigida al Consell, a través de la Conselleria de Presidència, a la Conselleria de Justícia i Administracions Públiques, a la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, universitats, etcètera, etcètera, i al conjunt de la nostra societat.

L'àrea sèptima és l'àrea de regions i fons estructurals.
Esta àrea potenciarà el coneiximent de les regions europees, tant des de la perspectiva econòmica com des de l'àmbit de la col·laboració interregional.
Per a això, es potenciarà l'ús dels programes específics de la Direcció General Regio, alhora que potenciarà les accions previstes per mitjà de fons estructurals.
Àrea que va dirigida principalment a les polítiques en origen en les conselleries d'Indústria, Conselleria d'Economia, Conselleria d'Infrastructures i Transports, de Benestar Social i agents socials de la Comunitat Valenciana.

L'àrea vuit és l'àrea de programes acadèmics i formació.
Potenciarà la participació d'institucions públiques i privades formatives en els programes i accions europees en l'àmbit de l'educació que permeten continuar l'intercanvi de formació entre països i incrementen la presència d'estudiants valencians en les universitats i centres formatius europeus.
Així mateix potenciarà la col·laboració interuniversitària en l'espai únic europeu.
Àrea dirigida, principalment, a la Conselleria de Cultura, Educació i Esports i a les universitats de la nostra comunitat.

La novena àrea és la de comunicació i informació.
Potenciarà la difusió de tota la realitat informativa i de funcionament de les estructures comunitàries entre totes les institucions públiques i privades de la Comunitat Valenciana.
També difondrà els programes i les accions posats en marxa des de les institucions europees.
Així mateix difondrà la informació comunitària a través d'Internet, per mitjà d'instruments, com ara la mateixa web de la delegació integrada en tot el sistema de noves tecnologies de la Generalitat, dirigida, principalment, al Consell i amb especial rellevància per a esta Conselleria de Presidència i, a través de la seua secretaria de comunicació, a la resta de la societat.

L'última àrea, la dècima, és la de desenrotllament econòmic i empresa.
Esta àrea propiciarà el coneixement i la participació de les empreses valencianes en l'àmbit de les accions específiques de competitivitat empresarial posades en marxa per la comissió europea.
Així mateix potenciarà la participació en programes i projectes definits per la Direcció General Enterprise de la Comissió Europea per a la dinamització de la creació d'empreses, l'Spin-Off, el finançament a la innovació, el capital/risc, etcètera.
Àrea dirigida a les polítiques que tinguen origen o a les accions que tinguen origen en les conselleries d'Indústria, Comerç i Turisme, d'Economia, Hisenda i Ocupació, cambres de comerç de la Comunitat, organitzacions empresarials i sindicals, caixes d'estalvi de la Comunitat Valenciana i les fundacions privades amb rellevància socioeconòmica.

Amb esta descripció he volgut traslladar a les seues senyories l'ampli conjunt de possibilitats que es podran desenrotllar a partir de la nostra oficina de Brussel·les amb la seua nova estructura de fundació.

Però, a més de tot això, està previst el desenrotllament de mecanismes específics basat en noves tecnologies, base de dades interactives sobre fons de finançament, per a l'accés al finançament europeu.
I amb tot això es complirà el que pense que és una de les funcions essencials d'esta fundació: la potenciació de la participació en programes europeus per part de l'administració pública i de la societat de la Comunitat Valenciana.
Buscarem un efecte multiplicador de les iniciatives de l'oficina de Brussel·les, a través de la cooperació amb les oficines de l'Ivex, en coordinació amb la Conselleria d'Indústria, Comerç i Turisme, la potenciació i expansió de les quals en els últims anys de governs populars, dels presidents Zaplana i Olivas, ha afavorit extraordinàriament la presència de la Comunitat fora del nostre territori amb resultats positius indubtables.

Moltes de les actuacions iniciades en les diverses àrees dissenyades per a la nostra oficina de Brussel·les i després assumides per les diferents conselleries, trobaran en les oficines de l'Ivex el seu àmbit efectiu de localització internacional.
En este sentit, cap lloar la iniciativa del meu company de govern, el conseller d'Indústria, Comerç i Turisme, per l'obertura d'una oficina a Viena, per mitjà d'un acord amb l'Icex; la pròxima obertura d'una altra oficina a Praga amb un punt de suport a Bulgària i els futurs desenrotllaments d'esta política en l'àmbit dels països d'imminent incorporació.
En resum, es tracta de buscar l'acostament de les opcions que l'ampliació genera per a la Comunitat Valenciana, des del punt de vista institucional, comercial, acadèmic i cultural.

Com a exemple de coordinació d'estes sinèrgies puc anunciar-los que el pròxim dia 24 d'octubre la nostra delegació a Brussel·les ha organitzat, en col·laboració amb l'Ivex, la Redit i la Ruvid, unes jornades que tindran lloc a la mateixa seu de la delegació a Brussel·les, en les que participaran representants de tots els estats que el pròxim mes de maig es van incorporar a la Unió i que pretén donar-los a conéixer el potencial de la Comunitat Valenciana com a oferent d'investigació, desenrotllament i innovació en àmbits de gran diversificació sectorial i amb paràmetres d'excel·lència empresarial.

Arribats a este punt de la meua intervenció, senyories, voldria dedicar algun comentari a la posició del Consell respecte al fet regional europeu i al nostre paper dins d'este.
He mencionat amb anterioritat el protagonisme aconseguit per l'expresident Zaplana en el Comité de les Regions com a vicepresident primer i com a cap de la delegació del Comité en la convenció europea que ha dissenyat el projecte de constitució europea.
També el president Olivas va ser ponent d'uns dels quatre dictàmens que el Feder va readmetre sobre els grans temes de la convenció, concretament un dictamen titulat "Un millor repartiment i delimitació de competències en la Unió Europea", que constitueix una de les cinc aportacions del Comité als treballs de la convenció.

Seguint esta mateixa filosofia que tant d'èxit ha donat per a la nostra Comunitat, protagonitzada pels governs Zaplana i Olivas, treballarem al si del CDR, organisme de la Unió Europea que possibilita la participació de les regions i en què som membres de ple dret en dos comissions: la Comissió Const, la Comissió d'Assumptes Institucionals, i la Comissió Ecos, la Comissió de Política Econòmica i Social.

Sincerament, i sense ànim de resultar excessivament crític, em pareix que els intents de devaluar el paper del Comité de les Regions, produït simplement perquè els qui ostenten algun tipus de representació en este són càrrecs del Partit Popular, són absurds, no tenen trellat, no tenen sentit i són contraris, inclús, a la dinàmica històrica de les institucions i dels organismes europeus.
Perquè caldria recordar a ses senyories que, el que en un principi va nàixer com un tractat de contingut pràcticament i exclusivament econòmic entre pocs països europeus, és ara la Unió Europea, una de les superestructures polítiques més potents creades mai en la història.
Allò que va començar per un tractat en la Comunitat Europea del Carbó i de l'Acer, qui podria dir en aquell moment que tenia només un contingut exclusivament sectorial i minoritari que després anava a desenrotllar i a desenvolupar esta estructura política tan important.

Per tant, cal tindre també esperança en el desenrotllament de les institucions europees en la seua pròpia dinàmica.
I, per tant, en lloc de devaluar el paper del CDR el que aconsellen la raó i el bon sentit és treballar en el seu si, sense criteri destructiu ni partidista sinó constructiu i institucional, buscant el progrés des del realisme, com sempre s'ha fet a Europa.

Marginar-se d'este procés, buscant la creació d'organismes paral·lels, com han fet, segons el nostre parer equivocadament, altres comunitats autònomes, no pareix una altra cosa que un exercici de malenconia.
Per tant, senyories, la Comunitat Valenciana continuarà treballant en el Comité de les Regions des de la lleialtat i des de l'optimisme en el futur.

D'altra banda, i ja que parlem de lleialtat, la nostra visió de l'Europa de les regions es fa també des de la lleialtat a la Constitució Espanyola i el respecte i l'estima cap al nostre Estatut d'Autonomia.
El poble valencià és conscient de la seua pertinença a la Unió Europea des del fet regional, però també des de la seua inserció en el projecte comú d'Espanya.
Per a nosaltres, l'Europa de les regions no s'oposa sinó que s'harmonitza amb l'Europa dels estats; estats on la solidaritat interregional i la lleialtat del projecte comú han de ser pilars fonamentals.

Sense voler ser tremendistes, pensen ses senyories que en una Europa exclusivament de les regions, com alguns pretenen, no hauríem arribat mai a tindre ni tan sols possibilitat d'obtindre suport europeu al Pla hidrològic nacional.
Perquè estem convençuts que és precisament actuant a Europa, amb l'instrument de l'estat espanyol, col·laborant amb ell, incardinats amb ell, formant-ne part com a garant de la solidaritat interregional plasmada en la nostra Constitució, com els valencians, els murcians i els habitants de l'Andalusia oriental obtindrem finançament per al Pla hidrològic nacional que ens portarà l'aigua que necessitem i a la qual en justícia tenim tot el dret.

Repetisc, per al Consell i per al Partit Popular, la política regional europea i la política estatal europea no són termes antitètics sinó termes complementaris.
No de bades la secretaria autonòmica del meu departament, que des de la Comunitat Valenciana, com a regió europea, s'ocupa d'estos temes, es denomina de relacions amb l'Estat i amb la Unió.
Regió, Estat, Unió, tot coherent i tot ordenat.

Però és que, a més, la Comunitat Valenciana, senyories, lidera la interregionalitat.
Nosaltres no necessitem provocar titulars als periòdics com altres líders de més enllà del riu Sénia per a cridar l'atenció recreant antics regnes o noves superestructures de pomposos noms que evoquen els d'algunes grans superfícies comercials, macro no sé què.
Nosaltres liderem les regions, perquè som una de les quatre regions europees, una de les quatre, entre les 211 regions existents en l'actualitat en la Unió Europea, que gestionen el projecte Interreg 3C.
Des d'Interreg es faran propostes per a les zones objectiu u fins a 2006, per exemple la creació de fons transitoris perquè l'ajuda no s'elimine de forma definitiva, i propostes per a les noves regions que s'incorporen.
A fi de reforçar els vincles amb els nous països es desenrotllaran reunions institucionals i trobades amb els representants dels nous estats en els seus països respectius a Brussel·les i en la mateixa Comunitat Valenciana.

Junt amb tota esta labor cal assenyalar la important presència de la Comunitat Valenciana en els comités de la comissió europea.
Durant el període 2003 a 2006, les comunitats autònomes espanyoles participaran en un total de 74 comités de la comissió europea.
D'estos 74 comités, 10 han sigut assignats a la Comunitat Valenciana.
En estos 10 comités, la Comunitat representa a la totalitat de les comunitats autònomes espanyoles, i entre estos 10 caldria destacar per la seua importància el Comité d'estructures agràries i desenrotllament rural, el Comité Star, i el Comité d'aplicació de la directiva per la qual s'estableix un marc comunitari d'actuació en l'àmbit de la política d'aigües.

Senyories, si sempre és convenient arribar a acords entre els diversos partits en temes d'interés general, en el cas dels assumptes europeus, en els quals ens juguem literalment la continuïtat del progrés i la prosperitat de la nostra terra, esta necessitat de consens es fa absolutament evident.
I, senyories dels grups de l'oposició, casos com el de les actuacions a Europa en contra del finançament europeu del transvasament de l'Ebre no haurien de repetir-se, perquè no són compresos inclús, diria més, causen l'escàndol de la ciutadania.

Per açò, i buscant el consens en estos temes, jo hem compromet personalment, ací i ara, que estes Corts estiguen puntualment informades en matèria de política europea del Consell.
I com a inici de compliment d'este compromís he sol·licitat comparéixer davant el Ple per a informar sobre el contingut de la visita a Brussel·les duta a terme la setmana passada pel molt honorable president de la Generalitat.

A més, hi ha un fòrum específic en esta Casa, com és la Comissió d'Assumptes Europeus, en el qual estes matèries poden ser objecte de debat, control i, si és el cas, concertació.
En este sentit els avance que, aprofitant les possibilitats oferides per la recent reforma de la llei de govern, la qual permet la compareixença en comissió de secretaris autonòmics, he donat instruccions precises al secretari autonòmic de relacions amb l'Estat i amb la Unió perquè de *motu proprio* sol·licite totes les compareixences que considere oportunes davant eixa comissió a fi que esta fluïdesa de relacions que pretenc siga una realitat.

M'agradaria, senyories, m'agradaria que, en correspondència amb esta actitud, els grups de l'oposició s'aproximaren a les qüestions de política europea amb ànim constructiu, senyories, amb ànim constructiu.
Com veuen ses senyories, a pesar de portar molts anys en la cambra no he perdut el meu natural optimisme ni la meua confiança en la virtut democràtica de la concòrdia a través del diàleg.
*(Remors)*

Un altre aspecte important de les relacions externes de la nostra comunitat, que ha merescut també especial atenció per part dels anteriors governs populars i que per descomptat la rebrà d'este, és el de les relacions de la Generalitat amb les col·lectivitats i centres valencians establerts fóra del territori de la comunitat.
És la nostra intenció intensificar estes relacions, desenrotllant els instruments i les prestacions previstes en el Decret 38/2003, de 12 d'abril, de relació amb els centres valencians en l'exterior.
L'esforç en este camp fet pels governs del Partit Popular, dels presidents Zaplana i Olivas, es fa evident, es fa palés si considerem només que en 1995 les ajudes als centres valencians a l'exterior eren de 90.
000 euros i ara són de 420.
000 euros.

Els projectes en este camp són molt nombrosos.
Per no cansar-los, senyories, mencionaré només la intenció de constituir el Consell de Centres Valencians en l'Exterior; l'organització i la celebració de la III Trobada de Centres Valencians i la tercera edició del Congrés de Joves Valencians en l'Exterior, així com un ampli catàleg d'activitats formatives dirigides a estos valencians que viuen fora del nostre territori, però que mereixen tota la nostra atenció perquè senten renovades les seues arrels a pesar de la distància i que van des dels cursos de llengua valenciana en col·laboració amb l'Acadèmia Valenciana de la Llengua a cursos de música, dansa, indumentària valenciana i altres variats aspectes.

Amb una base pareguda, treballarem també per a consolidar els vincles i el suport institucional a les cases regionals i federacions d'associacions que ciutadans procedents d'altres comunitats autònomes tenen constituïdes en la nostra comunitat.
Això ha segut una política que intensament s'ha practicat en els governs Zaplana i Olivas i que mosatros anem a continuar, perquè és de llei i perquè, a més, la seguretat tenim que el manteniment de les tradicions i de la personalitat de totes estes persones que ens són pròpies, contribuïx a l'enriquiment cultural i a la convivència en la nostra comunitat.

En tercer lloc, mencionaré les polítiques de cooperació amb els països en vies de desenrotllament, que són també competència d'esta Conselleria.
Certament, el major protagonisme que la cooperació amb els països en vies de desenrotllament està adquirint en la societat valenciana, ha propiciat la consideració de la cooperació al desenrotllament com a objectiu bàsic del Govern Valencià en estos últims huit anys i el progressiu increment dels crèdits destinats a finançar programes i projectes de cooperació.
Fruit d'això, les nostres línies d'actuació per als pròxims anys es concretaran en la creació d'un marc jurídic que definixca les polítiques pròpies i al qual se puguen sotmetre els agents de la cooperació, la planificació de les nostres actuacions a curt i mitjà termini que permeta l'execució racional de la política valenciana en cooperació amb el desenrotllament, el progrés tecnològic i científic dels països en vies de desenrotllament, la sensibilització social i l'educació per al desenrotllament dirigit a la societat valenciana i l'execució de l'ajuda humanitària i d'emergència amb la màxima immediatesa i eficàcia que requerixca.

Igualment, la cooperació descentralitzada valenciana s'executarà en el marc de les línies d'actuació de la cooperació espanyola, i per a això es potenciarà la màxima coordinació amb l'administració de l'Estat, amb la de les altres comunitats autònomes, amb les altres administracions públiques de la nostra comunitat i amb tots els agents socials.
Tot això dins de l'objectiu general de la cooperació internacional al desenrotllament consistent a propiciar el creiximent econòmic i el progrés social, cultural, institucional i polític dels països en vies de desenrotllament, eradicant les causes estructurals que generen la pobresa i contribuint al desenrotllament sostenible dels pobles.

Ens proposem, per a aconseguir estos objectius, set línies generals d'actuació en les quals treballar durant la present legislatura.
En primer lloc, els anúncie la presentació en un termini breu per a la seua discussió en esta cambra d'un projecte de llei per a la cooperació al desenrotllament.
Esta llei valenciana de cooperació respon a una necessitat objectiva d'acord amb el model de cooperació descentralitzada arreplegat en l'article 20 de la Llei estatal 23/1998, de 7 de juliol, de cooperació, alhora que suposa la resposta necessària a les aspiracions dels diversos agents socials de cooperació de la nostra comunitat i una garantia de major eficàcia i coherència del destí dels recursos de cooperació internacional per al desenrotllament.

Amb esta llei i la seua normativa subsegüent podrem aconseguir la consolidació definitiva de la cooperació al desenrotllament com un element integral de la política del Govern Valencià i regular el model de cooperació valenciana, els seus objectius, els seus instruments i la seua organització.
La llei, a més, determinarà els mecanismes per a la col·laboració i la coordinació de les actuacions de les diferents administracions públiques valencianes i l'administració de l'Estat, i regularà les relacions amb tots els agents socials de la cooperació com Ongd, universitats, sindicats, entitats religioses o associacions professionals, amb els principis de col·laboració i complementarietat.

Finalment, la llei possibilitarà la creació d'un consell valencià de cooperació per al desenrotllament com a òrgan consultiu i de participació dels distints sectors implicats en l'àmbit de la cooperació valenciana.
En idèntic sentit i en segon lloc, treballarem en la redacció d'un pla director de la cooperació valenciana de caràcter quadriennal per a determinar les prioritats del nostre programa de cooperació en concordança amb els principis i els objectius de la llei que els he anunciat.

Així mateix, el pla director dictarà els objectius estratègics pel que fa a zona geogràfiques d'intervenció, sectors d'actuació preferents, instruments tècnics i financers i agents socials intervinents.
Seguint les directrius marcades tant pel pla director de la cooperació com el pla director de l'Agència Espanyola de Cooperació Internacional, Aeci, s'elaboraran plans anuals que concretaran les prioritats geogràfiques i sectorials per a cada any.

Puc avançar-los que el pla anual per al 2004 establirà com a prioritats geogràfiques Iberoamèrica, el nord d'Àfrica, l'Orient Mitjà i l'Àfrica subsahariana.
Això no significa que no es puga actuar de manera selectiva en altres zones, ja que el Govern Valencià pretén que les ajudes arriben allà a on més es necessiten i, consegüentment, s'apliquen igualment en aquells territoris on es complixquen els requisits necessaris per a ser receptors de l'ajuda.

També els avance que, quant a prioritats sectorials, el pla anual 2004 pretén actuar donant suport als sectors més desfavorits per mitjà del finançament de projectes dirigits a comunitats indígenes, infància i joventut, refugiats i desplaçats.
Atenció especial mereixeran les actuacions de promoció i suport a dones i les seues organitzacions amb l'objectiu de fomentar les polítiques d'igualtat.
També té caràcter prioritari la inversió en infraestructures bàsiques que faciliten l'accés a l'aigua, bé tan preat en tota comunitat, com tots vostés bé saben, i en xarxes de sanejament, prestant una especialíssima atenció al desenrotllament econòmic sostenible, en especial al medi rural.

Junt amb estos sectors, considerarem bàsiques les actuacions en educació primària, formació i capacitació de recursos humans, sanitat i salut bàsiques, la promoció del respecte als drets humans i de l'enfortiment dels sistemes democràtics, i la protecció i millora de la qualitat del medi ambient.

Per a dur a terme estes actuacions, es potenciaran els programes de caràcter integral, en els quals participe un nombre més gran d'agents socials que promoguen el desenrotllament complet dels territoris, és a dir, combinant les actuacions en els sectors preferents que s'han detallat.

La tercera línia general d'actuació suposa incrementar gradualment la dotació del programa de cooperació, a fi d'aconseguir un major acostament als objectius proclamats en les cimeres internacionals d'ajuda oficial al desenrotllament de Washington 2000 i Monterrey 2002.
En este sentit, cal destacar l'esforç realitzat pels governs anteriors del Partit Popular a esta comunitat, traduït en un augment progressiu en els últims anys dels fons dirigits a la cooperació al desenrotllament.
N'hi ha prou amb dir que l'any 1994 es van destinar a cooperació 378.
000 euros, i l'any 2002, 21 milions d'euros.

La quarta línia d'actuació la constituïx el foment de la investigació i del desenrotllament tecnològic i científic dels països en vies de desenrotllament, garantia indiscutible de futur que és un pressupost necessari per a l'evolució i el progrés d'aquells.
Per a aconseguir este objectiu, fomentarem la creació de xarxes d'investigació en matèries relacionades amb el desenrotllament i la cooperació internacional, organitzarem trobades multidisciplinàries on participen experts de reconegut prestigi, promourem projectes d'investigació multidisciplinària que estudien en profunditat les diverses dimensions del subdesenrotllament i potenciarem els projectes en els quals col·laboren les universitats valencianes.

El projecte, per exemple, de telecomunicació Telde, auspiciat i finançat per la Generalitat i les cinc universitats públiques valencianes, he dit que constituïx un bon exemple en esta matèria de política de foment de la investigació i el desenrotllament tecnològic i científic d'eixos països i de la coordinació i promoció de la participació dels agents socials.

Es tracta d'un projecte pioner en el qual participen 17 universitats d'Espanya, Cuba, Nicaragua, Colòmbia, Uru-guai, Costa Rica, Argentina, Perú i el Salvador, que impulsa la creació d'una xarxa per a produir i transmetre via satèl·lit cursos de formació a països de Llatinoamèrica, a fi d'afavorir l'intercanvi educatiu i tecnològic.
La fase pilot del projecte, que comprén la instal·lació de receptors i la resta d'infraestructura necessària finalitzarà pròximament, el mes de desembre del 2003, i a partir d'eixe moment, en la segona fase, es començaran a emetre via satèl·lit els cursos formatius elaborats per les cinc universitats valencianes.

La quinta línia general d'actuació la constituïx la realització de programes d'accions de sensibilització social i educació per al desenrotllament dirigit a la societat valenciana en col·laboració amb els agents socials de la nostra comunitat.
Pretenem arribar a les escoles, aplicant en estes projectes de sensibilització i no-discriminació, educant els nostres fills perquè cresquen en una societat més igualitària, més justa i més humana.
En este sentit, es pretén que l'exposició denominada "Solidària" s'aproxime als ciutadans, especialment als joves, per mitjà de la itinerància dels seus continguts per centres docents.

En sext lloc, pretenem potenciar el paper del Comité d'Ajuda Humanitària i d'Emergència de la Comunitat Valenciana i executar l'ajuda humanitària i d'emergència amb l'eficàcia i la immediatesa que demanen els fets, així com realitzar programes de postemergència per a la reconstrucció i la prevenció de riscos.
Per a la consecució del present objectiu, resulta necessària la participació de la mateixa població damnificada en els programes de postemergència per a la reconstrucció i prevenció de riscos i per a això farem valdre l'opinió dels mateixos damnificats, perquè siguen ells i no altres els que ens oferixquen la seua visió de la situació i ens mostren les seues necessitats immediates.
Des de l'experiència adquirida els últims anys, i a fi d'articular la millor de les respostes davant de les situacions d'emergència, pretenem crear un centre logístic que facilitarà i agilitzarà les possibles actuacions.

Com a sèptim i últim pilar de la nostra política de cooperació, potenciarem la coordinació duta a terme per la Generalitat amb els altres agents de cooperació valenciana, amb l'Agència Espanyola de Cooperació i amb els organismes internacionals, especialment el dit ECO o Agència Europea de Cooperació al Desenrotllament.
Per a això, promourem la participació conjunta dels diversos agents socials, amb noves iniciatives i programes d'actuació, col·laborarem en la definició i execució d'estratègies conjuntes cofinançades per la Generalitat i la Aeci, com ara el programa Azahar en matèria de conservació mediambiental en els països del Mediterrani o el programa Vita en matèria de salut per a Àfrica, i afavorirem la convocatòria de beques per a la realització de pràctiques en els unitats de cooperació en l'exterior, dependents de l'Agència Espanyola de Cooperació Internacional, en els països en què estiguen executant-se projectes de cooperació al desenrotllament cofinançats per la Generalitat.

De tot el que hem dit es desprén l'interés del Consell per desenrotllar al màxim les seues possibilitats en matèria de cooperació internacional al desenrotllament, perquè tots subscrivim, senyories, la necessitat de construir una societat global més justa i equilibrada, i d'atacar d'arrel les causes del subdesenrotllament, que estan en l'origen de tantes convulsions socials que només des de la globalització, però des de la globalització dels principis i realitzacions de la societat del benestar, poden trobar remei.

Respecte a les competències del secretariat del govern, que recauen també en esta Conselleria, voldria succintament, per no cansar ses senyories, referir-me a aquelles actuacions de les quals es deriva una millor aproximació de la labor del Govern en la ciutadania, i que es duen a terme a través de l'Àrea de Publicacions i del Gabinet de Coordinació Interdepartamental.
En este sentit, mencionaré tan sols els principals projectes, com són l'edició electrònica del Dogv, del *Diari Oficial de la Generalitat Valenciana*, que es farà amb el disseny d'un nou format a l'estil del *Diari Oficial de les Comunitats Europees*, el Doce, i la seua coordinació amb els butlletins oficials de les províncies, donant una oferta unificada als ciutadans i implantant la firma electrònica a les entitats locals.

En segon lloc, la creació d'un node d'informació sobre ordenances municipals accessibles als ciutadans, on es coordinaran els ajuntaments i les mancomunitats de la Comunitat Valenciana per a la posada en comú de les seues ordenances.

En tercer lloc, el projecte Legisfor, pel qual es pretén que la Generalitat oferixca autoformació gratuïta de caràcter jurídic als ciutadans interessats sobre la interpretació i la comprensió de les normes vigents promulgades des de la Generalitat Valenciana, projecte este, he de dir, que és pioner en l'àmbit de les administracions públiques.

En quart lloc, la creació d'una base de dades i un servici de difusió de licitacions, perquè estes tinguen un coneixement més extens entre tots els interessats, que incorpore les característiques dels plecs de condicions i la seua difusió via correu electrònic amb caràcter gratuït als usuaris de la xarxa o per mitjà de la tecnologia de la telefonia mòbil, l'SMS i la WAP.

En quint lloc, el projecte Legislació en Valencià, que pretén la publicació en llengua valenciana de les lleis i de la restant normativa bàsica estatal que estiguen més directament relacionats amb les competències de les conselleries.

El projecte, el que fa sis, projecte Tesaurus Multilingüe, que és l'adaptació dels tesaurus institucionals desenrotllats fins al 2002 pel Cidaj a una nova estructura, com dic, multilingüe, com una manera més de fomentar l'ús del valencià.

Junt amb estos nous projectes, òbviament, es continuaran perfeccionant altres instruments que han demostrat la seua utilitat com el Cidaj, que és el Centre d'Informació Jurídico-administratiu, la Base de Dades Legislativa de la Generalitat, el Servici de Difusió Legislativa, els repertoris, etcètera.

També continuarem l'edició de publicacions oficials i la distribució comercial d'estes publicacions oficials a través de les llibreries Llig, de les quals ja hi ha obertes seus a València i Castelló i formule davant de tots vostés el compromís en este acte de la seua obertura també a la ciutat d'Alacant.

L'última, encara que no menys important, de les tasques encomanades a esta conselleria és la referent a la comunicació i al càrrec de Portaveu del Govern.

La Secretaria Autonòmica de Comunicació treballa en una doble vessant: la promoció institucional i les relacions informatives.
En matèria de promoció institucional i com a principals qüestions pretenem desenrotllar els continguts previstos en el Llibre Blanc de l'Audiovisual, a fi de contribuir a la consolidació d'un fort i important sector industrial generador de riquesa i ocupació per a la comunitat en este camp.

Com a novetat puc anunciar-los els disseny i la posada en marxa d'un canal de televisió de promoció de la Comunitat Valenciana via satèl·lit en col·laboració amb l'Agència Valenciana de Turisme, cosa que és una de les nostres promeses electorals.

Pel que fa a les relacions informatives, es tracta d'aplicar les últimes tecnologies en el camp de la comunicació per a guanyar en immediatesa, eficàcia i qualitat en la transmissió dels missatges institucionals, prestant una especial atenció als mitjans locals i comarcals com a instruments més eficaços per a fer arribar el coneixement de l'actuació del Govern Valencià a cada un dels municipis de la nostra comunitat.

Com a novetats més remarcables he d'anunciar-los la creació d'un diari digital del Consell que arreplegarà tots els acords aprovats en els seus plens en format digital, semblant a les edicions *on line* d'altres diaris.
En este instrument de comunicació s'inclourà tot tipus de documentació d'estos acords i s'inserirà en la pàgina web de la Conselleria de Presidència de forma simultània o quasi simultània a la roda de premsa del conseller, i comptarà a més amb una hemeroteca virtual de manera que els professionals de la informació podran tindre accés als acords aprovats en dates anteriors, facilitant així la seua labor.

Així mateix es crearà un terminal d'informació de la Generalitat Valenciana.
Este projecte es desenrotllarà amb la Secretaria Autonòmica de Telecomunicacions i Societat de la Informació, i es definix com una finestra oberta d'informació de la Generalitat en cada mitjà de comunicació.
Per això la Generalitat instal·larà en els mitjans de la Comunitat Valenciana un terminal d'informació i de dades que donarà un servici de correu electrònic gratuït per a comunicar-se amb la Generalitat.
La informació que es facilitarà contindrà, a més de la informació diària que emet la Generalitat, fotografies, talls de veu de ràdio, acords del ple del Consell, informació de servicis i qualsevol altre tipus d'informació dels diversos òrgans dependents de la Generalitat.

I què dir-los, senyories, quant al càrrec de Portaveu del Govern?
Dir-los que m'agradaria poder fer compatible la màxima transparència i disposició cap als mitjans de comunicació amb allò que sol·licita el salmista en el salm 140, quan diu: "Posa, oh Jahvé, guàrdia en la meua boca i sentinella en les portes dels meus llavis", perquè tot portaveu, i la meua predecessora en el càrrec, que va tindre tan brillant executòria ho sap molt bé, camina sempre per la corda fluixa, entre l'exigència informativa ineludible de les societats democràtiques i la prudència necessària que requerix tot aquell que es mou en la vida pública.
I com el funàmbul, tot és qüestió de no caure en l'exageració ni en l'excés, ni cap a un costat ni cap a l'altre, perquè en esta matèria, com en moltes altres, senyories, la virtut també està en el centre.

Coincidisc amb la meua predecessora, la senyora De Miguel, quan amb motiu d'una compareixença semblant a esta afirmava que "per a este govern ­el del president Zaplana en aquell moment­ el dret a la informació és un dret fonamental per al ciutadà i constituïx, sens dubte, el pilar i el suport de qualsevol règim democràtic, per damunt inclús de moltes altres qüestions.
"

D'este principi, amb el qual m'identifique totalment, extrac un corol·lari, que és el respecte que tot govern democràtic ha de tindre cap als mitjans de comunicació en l'exercici de la seua funció informativa, siguen quines siguen i com siguen de profundes les diferències ideològiques de fons o de plantejaments conjunturals que puguen interposar-se entre els dos.

La nostra actitud estarà guiada també per este principi, sense que això siga obstacle perquè des del respecte i el reconeixement ple a la llibertat d'expressió de cada u, expressem sempre també l'opinió del Govern sobre les diverses matèries i assumptes amb tota llibertat.

Des de les àrees de comunicació i càrrec de Portaveu del Govern com des de tota la conselleria en general, procurarem seguir les recomanacions de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua per a la potenciació de l'ús social del valencià, en què, per descomptat, el Govern Valencià ha de constituir un exemple.

L'Acadèmia Valenciana de la Llengua constituïx una de les fites institucionals impulsades per Eduardo Zaplana com a president de la Generalitat, una de les fites institucionals més importants, la més important impulsada pel president Zaplana, i tindrà tot el nostre suport i tota la nostra col·laboració.

Acabe, senyories.

Ja que he mencionat Lluís Vives a l'inici del meu discurs, he de dir-los, senyories, que a Lovaina i en 1524 va publicar un opuscle titulat *Introductio ad sapientiam*, *La introducció a la saviesa*, en el qual podem llegir açò següent: "No hi ha res més ruïnós en la vida humana que aquella depravació del juí per la qual no s'atorga a cada cosa el valor que té".
M'agradaria que entre tots col·laborarem perquè els debats de la cambra tingueren lloc de manera que foren capaços d'atorgar a cada cosa el seu valor o aproximadament el seu valor, i per tant, es fugira de les valoracions exclusivament partidistes, i férem tots, senyories, un esforç d'objectivitat.
En tot cas, està clar que qui menys seguisca el consell de l'humanista valencià trobarà que la seua pròpia valoració es vorà menyscabada per part del poble valencià.

 

Siga com siga, vull reiterar, per a finalitzar, la meua millor disposició per a posar en comú a través del diàleg aquells temes que realment són d'interés general per als nostres conciutadans.

Res més, senyories.
I moltes gràcies, senyora presidenta.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

En representació del Grup Parlamentari Socialista té la paraula el senyor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Señor conseller.

En primer lugar, como es obligado, desearle acierto, que no suerte, como pedía algún compañero de su gobierno.
Y además creo que usted lo agradecerá; el acierto yo creo que tiene un componente más de trabajo y de aporte intelectual propio que una cosa fortuita como es la suerte.

Pero entraremos en faena después de la fórmula ya de cortesía.

Ha empezado usted, y yo creo que lo ha hecho conscientemente, intentando dar una visión importante de lo que debe ser nuestra presencia y nuestra representación en Europa, y creo que ha hablado usted también de la importancia de nuestra actuación en las instituciones europeas y del reconocimiento que dichas instituciones europeas han hecho a nuestro trabajo, al trabajo del Gobierno, y a su esfuerzo.

Pues mire, yo quiero decirle que sí es verdad que debe de tener influencia el gobierno del Partido Popular en Bruselas, porque si no es por la influencia, si es por el trabajo, difícilmente se podría tener.
Y le voy a poner un ejemplo.
Mire usted, conclusiones del Consejo para el Debate del Futuro de Europa del gobierno del Partido Popular, tres conclusiones.
A título de ejemplo ­hay que comparar siempre, aunque a ustedes les sepa mal­, conclusiones del Consejo para el Debate del Futuro de Europa del Patronat Català Pro Europa, 132 páginas, 80 propuestas.
¿Esfuerzo?
Magro.
¿Influencia?
He de reconocerles que seguramente muchas.

Pero es que, señor conseller, yo creo que usted también en esa intervención sobre Europa ha hecho referencia a la importancia de la tarea desarrollada por la oficina en Bruselas.
Mire usted, ahí sí que no podemos estar de acuerdo.
Lo que hemos conocido del trabajo y de la tarea de la oficina de la delegación en Bruselas, lo que hemos tenido ocasión de conocer en la cámara, han sido unas declaraciones en esta sede del presidente Olivas, y ponía como hitos fundamentales del trabajo de la delegación algo así como que había contribuido a la consecución del objetivo 1 para esta comunidad, creo recordar; hablaba también del esfuerzo tan denodado como estéril, para colocar al presidente Zaplana al frente del Comité de las Regiones, y hablaba también de la consecución, esta vez sí, de la presidencia de la Comisión 1, la que se ocupa de los fondos estructurales, para el presidente Zaplana.
A eso él le daba mucha importancia.

No entiendo cómo se puede dar esa importancia a eso, que la tiene, y sin embargo llamarle pedigüeño a Felipe González cuando consiguió para este país cientos de miles de millones de pesetas al conseguir los fondos de cohesión.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)* El señor Aznar.
.
.
*(Remors)* El señor Aznar le llamó entonces a Felipe González, presidente del gobierno español, de todos ustedes también, pedigüeño.
El señor Olivas consideraba importante ser presidente de una comisión, pedigüeño por conseguir cientos de miles de millones de pesetas de los que ustedes ahora siguen intentando tirar del carro para no quedarse descolgados.
Y hago un apéndice: y van a tener nuestro apoyo.
Pero ustedes ahora lloran como planiñedas, no como Boabdil, como plañideras, porque no se acabe la vaca y no se acabe la teta para conseguir esos miles de millones de pesetas.
Tomemos nota.
*(Remors)*

Quiero decir también.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Señorías, por favor, silencio.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

.
.
.
si me dejan ustedes.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Un momentito, por favor, señorías.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Si me dejan ustedes quiero decir también.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Por favor, silencio y dejen hablar al orador.
Muchas gracias.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

.
.
.
quiero decirles también que hemos pedido información de lo que hacía esa oficina en Bruselas, y pedimos que viniese el director a explicar lo que hacía a esta sede parlamentaria.
Y ustedes se negaron.
Ustedes no tienen ningún interés, o no han tenido ningún interés, en que conocieran los ciudadanos de Valencia, los ciudadanos de la comunidad, qué hacía la delegación.
Probablemente porque hacía muy poco, y la tenían ustedes como una especie de retiro dorado, de descanso, de centro logístico, y no hacía lo que tenía que hacer y lo que venían haciendo, por ejemplo, la Fundación Galicia-Europa, a la que ustedes han copiado, y el Patronat Català Pro Europa, que ustedes también han copiado.
Yo creo que se dedicaba a buscar alojamiento, limusinas para llevar al presidente y poco más, y poco más.

Porque, por ejemplo, estudios sobre los efectos de la ampliación, informes, trabajos, resolución de expedientes, cero patatero.
Tanto es así que ustedes tuvieron que decir: "No, esto no funciona.
Vamos a relevar al señor Bayona ­al que le han encontrado un acomodo temporal­ y vamos a nombrar ­después de un año sin director, repito, después de un año sin director­ y vamos a nombrar a un diplomático de carrera".
Diplomático de carrera al que vuelven a nombrar ahora recientemente y les ha durado a ustedes lo que dura un pastel a la puerta de un colegio: dos meses, dos meses.

Ahora sí, ahora vuelven a decir ustedes que han encontrado un profesional muy cualificado para el mismo, el señor Revuelta.
Y, además, creo que lo es.
Y debe de serlo ­hay que reconocer las cosas­ debe de serlo porque estaba gestionando dos empresas, que espero que no siga gestionando en este momento, para la consecución de ayudas europeas que no conseguía la propia oficina.
Yo creo que será bueno.
Han buscado ustedes un señor que hacía, desde la esfera privada, lo que se debía de hacer desde la esfera pública.
Yo, por eso, les reconozco que esta vez seguramente ustedes deben haber acertado.

Pero, miren ustedes, queda poco tiempo y pasaremos al Consejo sobre el Debate de Europa.
Mire usted, a parte de la escasez de la aportación, ese Consejo, si se salva, es por la aportación de las personas que están colaborando en dicho debate sobre el futuro de Europa.
¿Y qué ha hecho ese Consejo que crearon ustedes hace un año?
Pues, mire usted, tiene tres aportaciones: una sobre la subsidiariedad, otra sobre la carta de derechos y una tercera sobre la financiación.

Hicieron ustedes dos jornadas: una en Castellón, con empresarios, de medio día, y otra con jóvenes en Guardamar del Segura, de otro medio día.
Y creo que han financiado un par de actividades en la Universidad Menéndez Pelayo.
Del resto, en un momento en que se está diseñando la arquitectura institucional del entramado de la Unión Europea ­permítame la frase­: cero patatero, cero patatero.
*(Remors)* 

Entonces, señor Font de Mora, lamentablemente creo que tiene usted mucho por hacer.
Y creo que la idea no es mala.
El propio enunciado de la fundación que usted ha dicho, mi grupo lo apoya y creo que es una necesidad que tiremos adelante, sobre todo si integra a la sociedad civil, si integra a la sociedad civil: sindicatos, empresarios, cajas de ahorro, ayuntamientos, instituciones que se dedican a los estudios europeos.
.
.
y no hacen ustedes una fundación para controlar y no para ampliar.
Pero tenga usted la seguridad de que, si lo que usted ha anunciado hoy aquí tiene esas características, contará con el apoyo de mi grupo.

Ha hecho usted una exposición, yo creo que a la defensiva, sobre la participación y representación de la Generalitat Valenciana en los órganos decisorios de la Unión Europea.
Claro que sabemos cómo está la legislación en estos momentos sobre la posibilidad de permitir la participación de las regiones con competencias legislativas propias en los órganos decisorios de la comunidad.
¡Claro que lo sabemos!
Pero también sabemos lo que dicen, pues mire usted, desde Laeken, el *Libro de la gobernanza*, el Informe Fober, el Informe Napolitano y otros muchos, incluidos algunos de los que han sido ponentes, los anteriores presidentes, que van señalando la posibilidad de que las comunidades que tienen competencias legislativas puedan estar representadas en los órganos decisorios.

Posición reforzada ­y permítame una cita de autoridad­ por el propio señor Fraga, en Galicia, que dice que si tiene que elegir entre que lo represente Cañete y que lo represente su conseller de Pesca, sin ninguna duda, su conseller de Pesca, porque de eso sabe y Cañete no.

Y yo creo que aquí tenemos asuntos y problemas que vienen derivados por la propia normativa europea.
Hay sectores como el arroz, el aceite, los frutos secos, que seguramente estarían de otra manera si al lado del representante estatal hubiera un representante de la comunidad que sabe de qué va, sabe qué necesita ese sector y probablemente puede ayudar a la resolución colaborando con el representante y no sustituyéndolo.

Pero, perdóneme, porque yo creo que va quedando ya poco tiempo y hay que hacer una intervención más sucinta en otros campos que usted ha citado y algunos que no ha citado.

Mire usted, me gustaría.
.
.
porque usted tiene también la tutela administrativa de la televisión, que nos pudiera aclarar, siguiendo y continuando con la petición que hacía esta mañana un ilustre miembro de la cámara, qué sucede con el expediente de privatización de la gestión de Canal 9.
Sé que les sabe a ustedes mal el término "privatización" pero yo no lo sé expresar de otra forma distinta.

Quiero que, si es posible, pueda decir usted aquí, ahora, cuál es el problema, el núcleo troncal que impide que a día de hoy, cuatro meses después de la fecha citada para la adjudicación, sigamos en una comedia de enredo, en un vodevil, en el que parece que la única explicación que se tiene para la no adjudicación ­y hablo por lo que dicen los medios de comunicaciones­ es que, entre comillas, Paco quiere estar seguro, Paco quiere estar seguro de lo que hace.

Y nosotros nos preguntamos: ¿de qué quiere estar seguro Paco?
¿De qué quiere estar seguro Paco?
¿De la legalidad de la medida?
¿De la identidad del adjudicatario?
¿O es que, como dicen alguno de ustedes por los pasillos, Paco ­perdón­ el presidente Camps, no está de acuerdo, no está de acuerdo *(remors)* ­he hecho una cita literaria, señorías.
No se ofendan, no se ofendan­ o es que ya no está de acuerdo, conoce la potencialidad del juguete y no está dispuesto a entregarlo?
Y quiero, si es posible, que usted diga aquí qué es lo que hace la Mesa de Adjudicación, si se ha reunido, si se ha emitido informe, si no ha emitido informe, ¿por qué no lo ha hecho?
¿Por qué?

Esta situación, señor conseller, sigue produciendo inquietud en los trabajadores, desconfianza en los legisladores.
.
.
Y produce, si cabe más, el descrédito total y absoluto, no del ente, que tiene ya poca capacidad de efecto, sino de los que están dirigiendo el mismo.

Me hubiera gustado, también, conseller, que hubiera hecho usted alguna referencia a la posición del ejecutivo del Partido Popular acerca de la reforma del Estatuto.
No ha dicho usted nada y yo quisiera saber si después de las propuestas arrogantes, esas de "reforma del Estatuto sin ningún tipo de miedo y sin ningún tipo de límite", propuesta 198 de sus propuestas electorales de la campaña; si las declaraciones del señor Camps: "Quiero situar a la Comunidad Valenciana en pie de igualdad ante las comunidades históricas"; si las propias de usted en esta cámara cuando decía sentirse contento con la posibilidad de la disolución anticipada.
.
.
Por cierto, que decía usted también entonces: "Quien tenga que aclararse, que se aclare".
Pues bien, creo que lo decía por nosotros *(remors)*.
Nosotros, nosotros ­si me dejan terminar­ parece ser que nos hemos aclarado en Santillana.
Tenemos una posición común, federal y negro sobre blanco *(remors)*, y negro sobre blanco, la posibilidad del desarrollo de la reforma estatutaria.

Hacía usted también referencia, señor conseller, a un personaje homérico, decía usted.
Sí, sí, ahora se lo explico.
Se refería usted a Penélope y decía que Penélope destejía en Ferraz lo que se tejía en la sede del Partido Socialista por la mañana.
Pues bien, he de decirle que ¿sabe usted dónde ven a Penélope?
A Penélope la ven mucho por las noches en la calle Génova.
En la calle Génova ven a Penélope haciendo las tareas por las que es conocida.
*(Remors)*

Entonces, señor conseller, yo quiero que usted se pronuncie aquí.
.
.
Y ya sabemos que han propuesto la constitución de la comisión ­la apoyamos, estamos de acuerdo­ pero queremos conocer la opinión, si ustedes quieren que esta comunidad, nacionalidad histórica con hecho diferencial propio, con instituciones centenarias de autogobierno, con lengua, cultura, instituciones propias, es más o menos que Cataluña, que el País Vasco o los gallegos.
¿O es que los gallegos son menos levantiscos o menos separatistas que podamos ser los valencianos?
¿Tienen ustedes miedo al separatismo de los valencianos?
Díganlo.
Ni en los partidos de esta cámara ni en el pueblo valenciano anida ninguna veleidad que pueda poner en peligro el entramado institucional estatal.

Pronúnciese usted sobre esta situación, pronúnciese usted sobre estas propuestas y díganos, por ejemplo, si lo que existe es el poder valenciano en Madrid o, por el contrario, lo que existe es el poder madrileño en Valencia.
Y si el presidente Camps, que les recuerdo comenzó su periplo como delegado del Gobierno, llegó a la presidencia de la Generalitat, ahora se ha convertido en delegado del portavoz del Gobierno.
¿Qué priman, las declaraciones del presidente Camps en precampaña, las de ese señor que girándose y mirando a esta parte de la cámara decía: "Estoy dispuesto a llegar hasta donde lleguen ustedes" en una actitud prepotente, arrogante, de jugador de póquer?

Ahí tiene usted las cartas encima de la mesa.
Pronúnciese ante esa situación.
Eso es lo que queremos que explique usted en su posterior intervención.
Eso es lo que yo le solicito si me puedo ir y no lo impiden las palabras del señor Maluenda.
*(Remors)*

Y, señor conseller, si me queda tiempo para una posterior intervención, hacer referencia a lo que usted ha venido a enunciar sobre la política informativa.
Yo creo que ahí sí que le digo que lo tiene usted muy fácil, muy fácil: haga usted todo lo contrario de lo que hizo su antecesora.
Simplemente con hacer todo lo contrario de lo que hizo su antecesora, tiene usted mucho camino andado y todo el crédito inicial intacto.
Si deja usted de presionar a los medios de comunicación críticos.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyor Camarasa, vaja finalitzant, si és tan amable.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Termino en seguida, y sé que usted tendrá la comprensión de que finalice la frase.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Molt bé, molt bé.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

 

Si deja usted de amenazar a los medios de comunicación críticos con la línea de la política del Gobierno; si pone coto a las pretensiones de favorecer plataformas mediáticas afines; si cuando llama a las ocho y media de la noche a las redacciones es para felicitar al redactar por el nacimiento de un niño y no para amenazarle ni sugerirle el titular de una información, tendrá usted, señor conseller, el apoyo, el soporte y el reconocimiento de mi grupo.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Gracias, señor diputado.

En representació del Grup de l'Entesa, té la paraula el senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bon dia.

Senyor Font de Mora, en primer lloc, desitjar-li un bon treball en la conselleria seua, i esperem que es note la millora.

Anem a vore, en el tema de relacions amb les Corts, ja n'hem parlat i és un tema sobre el qual no vaig a insistir.
Sí que volia fer algun comentari en el tema de relacions ­per dir-ho aixina­ externes, tan respecte a l'Estat com amb la Unió Europea.

No he mesurat perquè no tenia cronòmetre, el temps que vosté ha gastat concretament en explicar-mos el tema de la fundació però, evidentment, ha estat un temps llarg.
Per què ho dic?
Perquè crec que era una qüestió important.
I per què ho dic?
Perquè, d'alguna forma, vosté amb aquesta longitud de l'explicació estava indicant que clarament era un tema en el qual calia incidir perquè les coses no anaven bé fins ara.

Quan una cosa s'insisteix molt en ella és per un motiu obvi, perquè d'alguna manera se vol insistir que hi han noves polítiques i se vol deixar molt clar que cal millorar les polítiques anteriors perquè d'alguna forma ­jo sé que vosté no m'ho va a reconéixer­ per moltes lloances que faça a l'anterior govern, vosté, el seu govern, està reconeixent, en el temps i en la forma en què ho ha plantejat, que les relacions, concretament amb la Unió Europea, funcionaven mal, funcionaven d'una forma descaradament malament.
Per això ens ha explicat tot el tema de la fundació que, mire, d'entrada ens sembla bé.
Veure'm com funciona, però d'entrada em sembla molt millor que com estava, evidentment.
Com estava, em semblava fatal.
En definitiva, era una cort d'honor per a una persona determinada.
I entre les tasques que es van plantejar, s'ha comentat ací però és que no va fer absolutament res.

Jo li ficaré un exemple, que hem demanat una compareixença en eixe sentit.
Home, una comunitat autònoma com la nostra, que és objectiu 1 encara, quan es plantegen els recursos que ha rebut el desenvolupament rural ­i són dades que van aparéixer no fa molt de temps­ ens trobem que rep menys que altres comunitats que no són objectiu 1.
Per exemple, la que està damunt del riu Sénia; per exemple, Aragó, que no són objectiu 1, i tenen un territori.
.
.
Nosaltres tenim el 10%.
Vam rebre el 5% de l'Estat, la mitat del que ens tocaria per territori.
I, a més, som objectiu 1.
És evident, amb aquests números, que la cosa en este tema concret no funciona.
Jo crec que és una qüestió clara.
Vosté ho ha reconegut.
S'ha de millorar clarament.

Però mire, ahí hi ha un altre aspecte de fons, polític.
I vosté ha fet una referència clara.
Jo crec que ens trobem davant d'un problema polític a nivell d'estat.
Tenim un model d'estat, no un model, sinó una concreció d'este model, el del seu partit a Madrid, que és profundament centralista, profundament centralista.
Com vosté sap, la Constitució es va produir en el temps abans que l'entrada en la Unió Europea.
Com vosté sap, l'Estatut d'Autonomia del nostre país es va produir abans que l'entrada en la Unió Europea.

Ens pot explicar en base a quina llei està contemplat que el govern estatal acapare totes les competències de negociació en la Unió Europea, fins i tot en aquells temes que són competències exclusives nostres, segons l'Estatut?
Per què el govern estatal usurpa ­perquè és usurpar­ en la negociació en la Unió Europea competències que són de la comunitat nostra?
Per un plantejament centralista del govern del Partit Popular a nivell estatal.
Perquè no està escrit enlloc.
No està escrit enlloc.
I este és un problema de fons.
Clar que sí.

Abans es deia en el tema de la pesca.
Però nosaltres podríem ficar el tema de l'exportació de taronges, de les exportacions de mandarines, i molts altres.
Per què no tenim capacitat de negociar?
Mire, hi ha exemples, la Unió Europea ho permet.
Depén de l'estructura interna de cada país, de la voluntat de cada país.
Alemanya conforma la seua opinió en el Senat, en el Bundesrat; Àustria fa el mateix; Bèlgica fa el mateix.
Per què aquí no podem establir mecanismes en els quals puguem negociar?

Perquè, mire, vosté dirà el que vulga, però després si es va a negociar des del govern central, doncs mire, els interessos del nostre país no necessàriament coincideixen amb els del govern central, no necessàriament.
Moltes vegades són interessos contraposats.
I tenim el dret de poder negociar en determinats llocs de poder conformar l'opinió.

Hi ha un altre aspecte que jo crec que s'ha de deixar clar.
Quan vosté parla de constitució europea, mire, els últims elements de política exterior fets pel govern espanyol no són precisament en el millor camí de potenciar la inserció d'Espanya i de les seues regions, de les seues comunitats, en la Unió Europea.
Van en un altre camí.
Jo crec que això s'ha palesat de moltes formes en els últims plantejaments respecte a la Constitució.
Per tant, ahí hi ha una forta contradicció, i és un element que donat que vosté té les relacions externes amb l'Estat i amb la Unió Europea, crec que s'hauria de parlar d'una forma clara.

De pas li volem dir, perquè nosaltres és un tema que ens plantegem amb tota la instrumentalitat i sense cap altre problema, mire, parlar d'euroregions que ningú s'ha atrevit a utilitzar el terme, nosaltres l'anem a utilitzar, a nosaltres ens sembla una qüestió que si es útil, doncs es pot utilitzar.
No passa absolutament res.
No passa absolutament res.
¿Per a vostés seria un problema fer una euroregió a Múrcia, per exemple, per a tractar determinats temes?
¿Seria un problema fer una euroregió a Múrcia, i a Catalunya, en Aragó, per a tractar determinats temes?
Per a vostés potser sí, perquè tindran fantasmes.
Per a nosaltres, si és útil, anem a discutir-ho, no passa res.
Ens sembla un tema menor.
I en parlarem més d'açò, però ho volem deixar claret.
Ens sembla un tema menor.

I ha hagut comunitats autònomes, governades pel Partit Popular, que s'han fet plantejaments en aquest sentit, i no passa absolutament res.
I ni afecta a l'estatut, ni a la sobirania, ni a la constitució, absolutament res.
Per tant, volem que quede clar.
Des de la posició que ens sembla, ho repetisc, un tema poc significatiu.

Mire vosté, en el tema de l'Estatut, nosaltres, en la millor voluntat presentàrem una proposta de crear la comissió; la retiràrem, l'hem tornada a presentar.
Però no voldríem que ens tornara a passar el que ens va passar fa quatre anys, fa huit anys, fa dotze anys, etcètera.
Algú hi ha que creu que este Estatut és bo.
Que tenint competències, tenint descentralització, una descentralització administrativa, ja és suficient.
I crec que està en el seu partit.
Són vostés responsables, els únics responsables, que no es faça una reforma seriosa de l'estatut mentres no diguen el contrari que volen avançar en esta direcció.
Li repetisc, són els únics responsables.
Els únics.
Perquè ja no n'hi ha més.

Alguna coseta més li volia comentar, temes de cooperació.
Molt bé.
Tots els plantejaments que ha fet molt bé.
Però jo li'n vull fer un que em sembla important.
Per a quan el 0,7% dels pressupostos?
Eixa és una recomanació important.
Vosté ens ha citat uns números, però jo li vull citar: des que està el Partit Popular, el percentatge dels pressupostos que s'ha dedicat a col·laboració ha oscil·lat entre el 0,11 i el 0,22%.
L'objectiu és el 0,7.
I vosté em dirà: abans menys.
Doncs sí senyor, abans menys.
Nosaltres, el nostre grup, en el que jo no estava, ja demanava el 0,7, i el continuem demanant.
I mentres no es plantege seriosament aquest tema, la resta de dir que és un element molt important, etcètera, són bones paraules.

Hi ha comunitats autònomes, hi ha països que dediquen aquesta quantitat, i tots els altres temes podrien ser temes importants, podrien ser temes en els quals podríem estar d'acord.
Però que d'alguna forma ens semblen que és imprescindible plantejar-se.
I clar, estem a pocs dies que arriben els nous pressupostos, i jo li preguntaria: ¿vosté sap per casualitat quin percentatge es va a dedicar, dels pressupostos del 2004, en l'avantprojecte, a cooperació?
Seria interessant saber-ho.
Arribarem almenys al 0,25% i serà un poquiu millor que els anys anteriors?
Eixe és el problema, clar.
És que sense diners, com és evident, no es pot plantejar res.
I si no s'aporten els diners, els recursos, després evidentment s'ha de gestionar de forma adequada, però abans a nosaltres ens sembla que és imprescindible.

Mire vosté, el tema de la comunicació.
Jo abans he parlat ja del tema de la privatització o com vulguen dir-li vostés, no vaig a insistir.
Però sí que vull insistir en el tema de Radiotelevisó, entre altres coses perquè té un deute que haurem de parlar algun dia de com es gestiona, perquè està creixent.
Eixe deute està creixent de forma significativa.
Com anem a gestionar?

Haurem de parlar de la seua qualitat.
Jo li vull dir en molta claredat: els nous programes de la tardor són més programes desgavellats, de color rosa, coses d'aquest tipus que són realment.
.
.
Jo sé que vosté ho sap, i a més vosté ho pensa.
Però anem a millorar un poquiu eixa qualitat, eh, que és la televisió de tots.
Són programes en castellà, s'augmenta el percentatge en castellà.
S'hauria de fer alguna cosa perquè fóra la televisió de tots.
S'hauria de fer alguna cosa perquè fóra una televisió plural.
Ja deixant a part els altres aspectes.
Nosaltres volem reivindicar aquest tema.

I en el respecte als mitjans de comunicació, estupend, estupend.
Primer respectem les lleis, comencem per respectar les lleis.
Perquè, mire vosté, fa molt pocs dies el Tribunal Superior de Justícia ha dit alguna cosa respecte a este tema.
I ha dit clarament que el Govern Valencià no ha respectat les lleis, perquè ha discriminat alguns mitjans de comunicació escrits en la seua manera de tractar-los.

Clar, açò és greu.
És que li demanem molt poquet.
Respecte vosté la legislació.
Tracte els diaris, els mitjans de comunicació, de forma independent de si són favorables a vostés o no tan favorables o són crítics.
Tenen drets.
En una societat democràtica també els qui opinen a vegades contra vostés, tenen drets.
I fa molt pocs dies ho ha dit el Tribunal Superior de Justícia.
Fins i tot potser que hagen d'indemnitzar a determinat mitjà de comunicació per utilització abusiva i per marginació de determinats mitjans, i açò és una qüestió clara que va aparéixer fa molt poc de temps.

Per tant, com li déiem abans, és molt fàcil de millorar.
És molt fàcil d'actuar sense malícia cara els mitjans de comunicació.
És molt fàcil, eh?
, d'actuar amb un mínim de lleialtat.
És molt fàcil.
Esperem que es millore.
I per suposat li demanem.

Jo no voldria acabar este tema sense parlar d'una cosa de la que vosté no ha parlat, i que jo sé que no té una relació, però s'ha estat movent.
.
.
vosté també és el conseller de govern.
Mire vosté, a nosaltres ens ha preocupat profundament aquest estiu com el 13 de maig apareix una Agència de Ciència i Tecnologia, que després l'11 de juliol es diu que es separa, que duu els temes d'investigació, que estava en la seua conselleria abans, que després es canvia, que genera seriosos problemes en aquest sentit.
Cara la coordinació del govern, els temes estos són temes importants.

I em permetrà que faça una referència, encara que vosté no n'ha fet, perquè pensem que hi ha coses que en els seus nous organigrames s'han quedat molt penjats.
Fins i tot s'han quedat penjats els pagaments dels salaris als becaris d'investigació durant algun que altre mes.
I açò em sembla que és un tema greu.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per part del grup Parlamentari Popular, té la paraula la senyora Ramón-Llin.

 

**La senyora Ramón-Llin Martínez:**

 

Senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller.

En primer lloc la meua satisfacció per a intervindre des del Grup Parlamentari Popular, per a donar efectivament suport al govern, com en anteriors ocasions ha sigut al revés.
I sobretot perquè a més jo crec que s'ha fet una intervenció clara, una exposició important quant a la situació de temes tan transcendentals per a la Comunitat Valenciana com podrien ser la nostra presència a Europa, les polítiques de cooperació i la política de comunicació fonamentalment.

Jo crec que el que és més destacable, sobretot, i no coincidim, efectivament en els grups de l'oposició, és el treball tan important que s'ha fet a Europa, fruit del qual es presenta hui este programa d'actuació com a continuació per anar cobrint etapes necessàries, quan durant molts anys de govern socialista no s'havien ocupat de tindre una real presència dels valencians, de la Comunitat Valenciana a través de les seues institucions, en tots els organismes europeus.
I sobretot, perquè discrepant també del que ací s'ha dit, sí que tenim una influència importantíssima.
Hem tingut, tenim i continuarem tenint.
I no precisament per ninguna altra qüestió que siga més enllà del treball ben realitzat per part dels governs populars d'esta comunitat.

I també voldria remarcar una qüestió, que no és europea però sí és pròpia del funcionament d'esta Cambra, i que varen instituir el govern també del Partit Popular en el president Zaplana, en les seues compareixences voluntàries en estes Corts per a donar compte dels assumptes de la Generalitat i a demanda de tots els grups parlamentaris.
Una iniciativa nova en eixe moment, que ha sigut continuada en estos moments pel president Camps en este nou govern del Partit Popular.

Jo crec que són coses que si bé puntuals són importantíssimes, per això les ha obviat evidentment l'oposició, perquè demostren una altra manera d'entendre la democràcia, la política, la política valenciana, i fonamentalment el paper de les Corts Valencianes com a representant d'un poble sobirà.
I que tenint inclús la majoria absoluta, pensem, pensàvem i pensem, que era necessària eixa presència no sols física, sinó eixa presència en les seues respostes del president de la Generalitat.
Enhorabona, perquè crec que això va ser en el seu moment una cosa important que ara se continua.

Però tornant a les qüestions europees, i probablement en la mateixa línia filosòfica que estava exposant, té una gran importància el que s'ha fet.
Vosté ha dit en la seua intervenció, simplement constatant fets que han ocorregut en els últims anys, i que també no és que hagen obviat, sinó que d'alguna forma s'ha menyspreat, el president Zaplana va ser vicepresident primer del Comité de les Regions.
Clar, com no era d'ells, doncs no tenia ninguna importància.
Perquè la importància de les institucions europees per al Grup Socialista està en funció de qui l'ostenta, no en funció del que significa per a tots els valencians, significava també en un procés importantíssim de la construcció d'una Europa moderna.

I això s'ha aconseguit per un treball realitzat, per un treball que jo reconec, per la intervenció del senyor Camarasa, que cada volta que el senyor Zaplana anava a Brussel·les se'ls ficaven els pèls de punta, perquè sabien que anava a aconseguir alguna cosa, que anava a portar benestar i que anava a portar fons.
I per tant, ja sabíem que anava a dir que l'oficina era més o menys.
.
.
no sé, l'oficina, vosté crec que ha dit de logística i ja no ha dit més, i de les limusines i ximpleries vàries a què mos tenen acostumats.

Però, clar, és que és impossible que ho entenguen perquè vostés no li donaren cap joc ni cap credibilitat a esta qüestió.
Per tant, ahí el treball del president, com ara el treball del nou president, es va notar.
I, naturalment, eixa vicepresidència primera, que criticaren en tota la seua ànima, va a servir per a moltes coses, entre altres perquè esta comunitat mantinga els fons europeus que d'una altra forma no haguera mantingut perquè, a més dels diners que vostés han parlant, la societat valenciana no s'ha beneficiat, si és que estaven, la societat valenciana sí que se n'adona i en molts sectors econòmics que pot anar progressant gràcies a eixa situació que vivim que és fruit del treball, no de la casualitat ni de la sort, que en això estic d'acord, en el que li ha desitjat al propi conseller.

I, per altra banda, s'han gestionat i el que es pretén és gestionar en eixa línia els interessos de tots els valencians i de tots els sectors econòmics de la nostra comunitat, canviant eixa estructura per a dinamitzar i per agilitar eixes polítiques que ja es realitzaven constituint eixa fundació, Comunitat Valenciana regió europea, que el conseller molt bé ha explicat en les seues deu àrees bàsiques i en una finalitat fonamental d'optimitzar els recursos que tenim, participar tots els col·lectius i donar-nos a conéixer encara més en esta Europa que ara s'amplia i que, per tant, requeria d'actuacions diferents perquè el context en el que estem treballant és absolutament diferent.
I l'oficina, igual que el president Zaplana en el seu moment, van ser decisoris en el seu treball, el que passa és que a voltes no és amb camera i fotògrafs, per aconseguir esta situació d'Objectiu 1 que gogem en estos moments.

I, per tant, a més, obliden projectes que el conseller ha comentat molt bé sobre el lideratge que mantenim entre regions en diferents programes en els que participem i, sobretot, també, en altres polítiques importants com és.
.
.
, no europea, sinó mundial ­diguem­, com és en eixe recolzament real i econòmicament real als centres que tenim a l'exterior, a les col·lectivitats de valencians que no estan en la nostra comunitat ni en el nostre país i que l'exemple està en les ajudes: en l'any 1995 ­vull reiterar- eren 90.
000 euros els que es dotaven i, en l'any 2002, són 420.
000 euros.
Els números, la realitat, front a les paraules, front a l'intent d'enfrontament.

I també enhorabona per eixa política de cooperació amb els països en vies de desenrotllament perquè, efectivament, ningú des de l'oposició l'ha criticada i, per tant, crec que tindrà sort, tindrem la sort que la Llei valenciana de cooperació al desenrotllament, davant del que no s'ha dit, estaran d'acord i pensaran que eixes set línies d'actuació en política de cooperació van a comptar amb el recolzament de l'oposició o de l'oposició majoritària en haver obviat absolutament este tema i, a més, tenint en compte el compromís que ha adquirit el govern d'incrementar la dotació d'este programa de cooperació.

Com a conclusions, i perquè el temps és molt reduït, com a conclusions de la intervenció i de la política dels governs i d'este govern del Partit Popular, que han sabut situar a la Comunitat Valenciana en un lloc preponderant, de lideratge, no soles dins de l'Estat sinó també dins d'una Unió Europea, d'una Europa que no ens coneixia més que de quatre coses tòpiques i típiques gràcies a les presències bàrbares del govern i del senyor Lerma, que allí ni el coneixien, que el nostre pes és indubtable malgrat que des del Partit Socialista només han ficat traves ­com ací s'ha dit molt bé­ perquè la Comunitat Valenciana anara a menys amb l'únic objectiu de devaluar a este i als anteriors governs populars.
Crec que en estos moments els ciutadans, inclus els seus votants, estan molt orgullosos del que el govern popular ha fet per a tindre eixa presència a Europa.
Que el poder valencià està ací i a Madrid, els agrade o no.
El que passa és que les al·lèrgies al senyor Zaplana, no sé si les curen els metges, però eixe és un altre problema que jo no puc solucionar perquè, com deia la meua iaia, hi ha coses que no les curen els metges.
I eixes manies i eixes fòbies, probablement, són pròpies d'alguns altres experts que no són el president de les Corts en estos moments.

I, per últim, sobre la Radiotelevisió Valenciana només dir una cosa al marge d'un debat, que vostés estan creant un debat que no interessa a ningú en la societat però que sí que diu: "l'audiència de la Radiotelevisó Valenciana en l'any 2002 ha tingut com a quota de mitjana d'audiència, de Canal 9 front a la resta de cadenes autonòmiques, d'un 18,4, empatada amb la Televisió Basca 1 i només superada lleugerament per la televisió catalana, per la TV3".
Que segons la Forta ha tingut una quota de pantalla del 21,2 %, convertint-se en la segona opció televisiva per darrere de Televisió Espanyola i per davant de Tele 5 i Antena 3.
I això és la realitat dels ciutadans.
El debat és lícit i es pot parlar del que es vulga, però la realitat, desgraciadament, la que vostés plantegen a voltes no és la que està en el carrer i la que vivim tots els ciutadans.

I, per altra banda, en eixe sentit, enhorabona perquè jo crec que és importantíssim tindre este debat, poder saber què és el que els ciutadans desitgen i, per tant, tots els debats en la línia de diàleg que vosté ha marcat claríssimament i no com a paraula, sinó com a forma d'entendre la política, evidentment, continue d'esta manera i també continuen vostés d'esta manera perquè ens garantiran molts anys de govern del Partit Popular.
I no intenten en la línia, que molt bé intenten però no aconseguiran, que ací hi ha alguns que són bons, uns altres que són roïns perquè, al final, això no és d'esta manera.
Tots estem en un projecte i, per tant, eixes línies les valen a vostés, que ja prou tenen ahí, però no a mosatros.

Moltíssimes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Ramón-Llin, señora diputada.

Tiene la palabra el conseller de Presidencia, don Alejandro Font de Mora.

 

**El senyor conseller de Presidència:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, agrair a la senyora Ramón-Llin la seua intervenció, els seus desitjos d'èxit i també el seu recolzament i el subratllat que ha fet tan intel·ligent i tan positiu del text del discurs que jo he tingut la satisfacció d'exposar aquesta matí en esta Cambra.
Per tant, moltes gràcies a la portaveu del Grup Parlamentari Popular.

Y en cuanto al señor Camarasa, agradecerle también sus deseos de acierto, agradecerle el tono de su intervención, un único lunar sobre la referencia hecha al presidente de la Generalitat con la familiaridad que lo ha hecho, yo no sé la familiaridad que puedan tener, pero si nos dedicamos a decir en esta tribuna lo que oímos por los pasillos, señor Camarasa.
.
.
en otros tiempos lo hubiera dicho lo que oigo yo por los pasillos, pero ahora que tengo una cierta atadura institucional me voy a prevenir y no voy a decir nada de lo que se oye por los pasillos.
Yo creo que es mejor ubicarnos en la institución desde los sitios en que estamos y tranquilamente tratar de respetar a todo el mundo.
Yo creo que usted no ha tenido esa intención, por otra parte, pero, ya digo, ese lunar yo por lo menos personalmente lo he acusado.

Y me encuentro muy satisfecho en relación con su intervención porque si nos atenemos al conjunto de la misma entiendo que en las grandes líneas, en las líneas maestras de lo que ha sido mi intervención, es decir, en la política europea en términos generales, centrada en ese pilar básico que tiene que ser la delegación valenciana en Bruselas en la política de cooperación con el tercer mundo y en otras áreas, pues, no ha manifestado usted discrepancias esenciales, más bien ha practicado usted lo que nos critica a veces, y es que ha mirado usted hacia el pasado en lugar de mirar hacia el futuro.
Yo creo, señor Camarasa, que de verdad esta intervención y esta mañana podía ser una ocasión de reflexionar hacia el futuro y no mirar hacia el pasado.
Por tanto, yo solamente voy a hacer un breve subrayado de algunas observaciones que usted ha hecho y darle alguna explicación.

Me ha llamado mucho la atención decir que el trabajo de la delegación valenciana en Bruselas, pues, apenas ha sido importante, han trabajado en la consecución del Objetivo 1 para la comunidad.
.
.
¡Hombre!
, si la oficina de Bruselas ha trabajado para conseguir que la Comunidad Valenciana fuera región Objetivo 1 y, efectivamente, lo ha conseguido, y de esa consecución se derivan entre aportes directos e indirectos más de 3 billones de pesetas, de las antiguas pesetas, para la Comunidad Valenciana, pues, entendemos que sólo, sólo con ese capítulo la oficina de Bruselas ha cumplido muy mucho con sus funciones.
Pero es que, además, si añadimos a la cuestión económica la cuestión institucional y vemos que, efectivamente, los líderes de la Comunidad Valenciana, de la Comunidad Valenciana, porque es que el gobierno es el gobierno de la Comunidad Valenciana.
Yo ya no soy el portavoz del Grupo Popular, que es el portavoz del Grupo Popular, ahora soy conseller de la Comunidad, soy hasta conseller suyo, tengo que procurar por su bienestar y , por tanto.
.
.
Sí, lo verá, sin duda lo verá, no lo dirá, pero verlo lo verá.
¡Fíjese!
Y, entonces, yo, claro, me tengo que basar en que no podemos obviar lo que se consigue simplemente con criterio partidista.

Tengo aquí un expediente, que me han preparado mis colaboradores, eficaces, sobre una comparativa de la participación de la Generalitat Valenciana en el comité de las regiones según las épocas.
Y no la voy a desmenuzar.
No es cuestión, no es cuestión de entrar en ese tipo de comparaciones.
Pero, le digo que es muy favorable al esfuerzo realizado en los últimos ocho años.
Y nada más que le digo eso.
No quiero ni entrar en detalle.
Y tampoco voy a entrar en ningún detalle sobre si lo que dijo Felipe González al señor Aznar.
.
.
porque me parece que las situaciones son otras, creo que la Comunidad Valenciana está mirando hacia el futuro con optimismo y enredarnos usted y yo ahora en si usted me dijo algo y Felipe González le dijo al señor Aznar, pues, no sé, es una cosa que a mí me parece que usted puede utilizarla, está en su derecho, pero que yo creo que está un poco pasada de moda y anacrónica.

Ha criticado, o me ha parecido ver también algún esbozo de crítica en el nombramiento inicial de alguien que después ha durado dos meses.
Claro, si uno elige a una persona y, luego, lo nombran embajador de España, pues, puede haber sido un error, pero, de momento, a los dos meses de elegirlo nosotros lo nombraron embajador de España para, además, poner en marcha una embajada en un país donde previamente antes no había existido embajada, que es Singapur.
Luego quiere decir que reunirá una serie de condiciones que ha apreciado la Generalitat Valenciana en su momento y este humilde servidor de ella y el gobierno de España.
Bueno, pues, ¡qué le vamos a hacer!
Lo nombraron embajador.
Y nosotros en su sustitución hemos nombrado otra persona que me congratulo también que sea ­digamos- adecuada a sus deseos, porque dice usted que está satisfecho y que le parece que esa persona es la oportuna.
¡Ojalá tengamos razón usted y yo y, efectivamente, se pongan en marcha todos esos importantes proyectos!

Me parece, por tanto, injusto, y con esto quiero resumir esta parte, me parece, por tanto, injusto el descalificar la actuación realizada hasta ahora por la oficina de Bruselas.
El haber trabajado en la consecución del Objetivo 1, el haber trabajado en la representación institucional del comité de las regiones más el trabajo ordinario, que yo le puedo dar algún dato; son más de 300 gestiones anuales de muy diversa naturaleza, son consultas, tramitación de ayudas y licitaciones, búsquedas de socios para *joint ventures*, organización de reuniones sectoriales, apoyos para la participación en programas marco de investigación, seguimiento de actividades en el parlamento, en la comisión, en el consejo, informes, etcétera.
Yo lamento que usted no conozca esto pero es lo que hay.

Yo creo que decir que aquello solamente era ­como se ha dicho aquí­ no sé qué descalificación que servía solamente a no sé qué propósitos, pues, incide un poco en algo que la señora Ramón-Llin ha dicho muy bien y que yo como profesional del ramo puedo certificar, que es una cierta alergia, más bien yo diría una anafilaxia, que es una alergia violenta al expresidente Zaplana, es decir, ustedes oyen Zaplana y les da un espasmo.
Pero, esto tampoco es culpa de este gobierno.
En todo caso, es un problema suyo y de ver que durante esos gobiernos se han hecho cosas importantes y que durante esos gobiernos se ha ganado elección tras elección.
Entonces, bueno, pues esa es una cuestión que a nosotros nos gusta, que la repetimos con placer, que la decimos con la cabeza muy alta y a ustedes les disgusta.
Pero, bueno, esa es una cuestión en la que tampoco puedo entrar.

Quiero hacerle una precisión sobre la participación en la oficina de Bruselas.
La fundación va a tener varios niveles de participación.
Uno es el nivel del patronato.
Otro es el nivel del consejo consultivo.
Y otro nivel muy importante por su efecto práctico es el de los convenios.
Entonces, va a haber unos miembros de un patronato ­que se están en estos momentos estudiando­, un consejo consultivo y la firma de convenios desde la oficina con sectores concretos de la economía valenciana para poder darles el servicio que cada sector en concreto requiera.
Luego no se debe juzgar sobre la participación de unos u otros hasta no tener el conjunto de participantes en ese triple nivel: patronato, consejo consultivo y convenios.
Lo digo porque en el futuro a lo mejor me pongo la venda antes que la herida, no vayamos a hacer críticas a composiciones del conjunto de la oficina.

Después ha entrado usted en un tema que es importante, que es la posibilidad de que las comunidades con competencias legislativas tengan representación o influencia en los órganos de decisión.
Bien, ese es un debate que está en el debate europeo.
Ese es un debate que, efectivamente, está sobre la mesa y ese es un debate que va a seguir estando, y que los que han participado en lo que es hasta ahora el proyecto de constitución lo tratan de un determinado modo y mantienen más o menos la estructura de cooperación y de intervención de las regiones más o menos como se encuentra hasta el momento.

Yo creo que ese es un problema que habrá que meditar, que desde luego habrá que trabajar conjuntamente, y creo, francamente, que las regiones que tenemos capacidad legislativa, como es esta, el conjunto de regiones y nacionalidades españolas, tenemos que seguir trabajando para lograr que en el conjunto de las instituciones europeas ganemos peso, ganemos capacidad de influencia y ganemos capacidad de decisión.
Pero todo eso con el marchamo, con el tiempo que marcan las propias instituciones europeas.
Es decir, la Unión Europea ­se lo explicaba en un momento dado de mi intervención­ tiene sus propios mecanismos de generación de situaciones, y muchas veces cuestiones que parece que empiezan como cuestiones menores, poco a poco van ganando peso y van ganando densidad y se van haciendo cada vez más efectivas.

Después, señor Camarasa, debe haber algún problema.
.
.
quizá a partir de ahora le debieran encargar ­no sé quién lo hace­, pero le debieran encargar a usted, pues sería una buena medida a tenor de lo que ha planteado usted, la redacción de las preguntas que se formulan al presidente del Consell, porque me ha formulado usted a mí las dos últimas preguntas que el Grupo de Esquerra Unida le ha preguntado al presidente: la reforma del Estatuto y la situación de la, entre comillas, supuesta privatización de Radiotelevisión Valenciana.
A lo mejor.
.
.
Y, claro, además, ¿qué voy a responder yo?
Las preguntas están respondidas desde aquí por quien tiene la máxima capacidad de respuesta, que es el presidente del Consell.

Entonces, lo único que hay que alabar por su parte es al portavoz del Grupo Parlamentario de l'Entesa, que ha tenido la habilidad de preguntar en las dos últimas semanas estos dos temas que a usted le parecen tan importantes y que, sin embargo, no se han visto subrayados por el interés de su portavoz, que ha preguntado sobre otras cuestiones, sin duda, muy interesantes, pero quizá de no tanto calado, quizá, solamente quizá.

Por último, sobre la política informativa, yo creo que si nos ponemos a arrojarnos sentencias unos a otros.
.
.
tampoco es una cuestión de eso.
Es decir, yo creo que este Gobierno parte de la voluntad de respetar la legislación, como han partido los gobiernos anteriores, y que sobre la legislación existen también diversas posibilidades de interpretación.
Y estos gobiernos precisamente si se han caracterizado por algo, los gobiernos del Partido Popular, ha sido por una cosa que a veces en otros tiempos no se ha hecho o desde otras filas no se ha hecho, que es por el respeto profundo a.
.
.
y el acatamiento de las sentencias y de todas las disposiciones que emanan de los tribunales.

Por tanto, de la misma manera que ustedes esgrimen determinadas sentencias, yo podría esgrimir otras en sentido completamente contrario y dando razón a las actuaciones del gobierno.
Por tanto, en este campo yo me mantendría dentro de una prudencia.
Es decir, a mí me parece ­y estoy convencido, y afirmo­ que el Gobierno siempre ha cumplido la legislación vigente, y que, bueno, cuando se ha producido una situación en contra se recurre ante los tribunales y esos recursos están pendientes algunos de ellos.
Y en otras ocasiones, repito, se han obtenido sentencias muy favorables a las pretensiones del Gobierno.

En cuanto a la política informativa en general, quiero decirle que yo me siento muy solidario con la anterior representante, mi antecesora en estas funciones, la señora De Miguel, me siento muy solidario con todas sus actuaciones.
Y ahora que forma parte del equipo de gobierno del que yo también me encuentro incluido, me solidarizo perfectamente con su forma de actuar, porque era una forma de actuar que tenía dos vertientes: una, el respeto a la normativa; y la segunda, la defensa acendrada, y la defensa firme y la defensa convencida de las actuaciones de un gobierno, el gobierno en aquel momento del presidente Zaplana, que era un buen gobierno, como se ha objetivado por la prueba más fehaciente que tienen las democracias, que es por la voluntad popular.
La voluntad popular ha dicho que los gobiernos del presidente Zaplana han sido unos excelentes gobiernos y han ratificado las mayorías sucesivas en las sucesivas elecciones.
Por tanto, si es por ahí por donde van sus críticas, le puedo decir que no va a encontrar ni fisura ni ningún tipo de discrepancia entre este conseller y sus predecesores.

Usted ha hablado de Penélope.
Bien.
Yo no sé si la mitología puede valer, pero si usted dice que Penélope vive en la sede del Partido Popular, que no lo sé.
.
.
Ha dicho además que va por la noche.
No sé por qué ha dicho que iba por la noche, podía ir a mediodía.
Yo le digo a usted que a lo mejor podemos utilizar para lo que hacen ustedes, otras figuras mitológicas.
Por ejemplo, Sísifo, que está con la piedra y cuando llega arriba.
.
.
la piedra del transvase la llevan arriban y sale por arriba el señor Bono y hace ¡pum!
y la piedra otra vez para abajo.
Subimos la piedra, sale el señor Maragall, ¡pum!
otra vez la piedra para abajo.
Y así tenemos a Sísifo subiendo y bajando la piedra hidráulica hasta no sabemos cuándo.
Es decir, que las citas mitológicas son para dar y para tomar.
Pero no estamos aquí, señor Camarasa, ni para dar ni para tomar.
Estamos para colaborar, yo creo, sobre todo en esta materia concreta de la competencia que me ha tocado a mí servir, que es la de la competencia en materia de política exterior y en materia de política de cooperación al desarrollo.
Me parece que son dos de los grandes campos donde se puede converger.

Y yo quiero acabar mis referencias a su intervención haciéndole patente mi voluntad y la voluntad de este Gobierno de llegar a los acuerdos que sean necesarios para que en ambos campos, que son política de estado, si se quiere, lo que se llama habitualmente temas de estado, encuentre usted un interlocutor absolutamente dispuesto a llegar a acuerdos.
O sea, que le vuelvo a hacer patente en esta intervención mi voluntad dialogante, que es la voluntad dialogante de todo el Gobierno.

Quant el senyor Ribó, representant de l'Entesa, gràcies també, senyor Ribó, pels seus bons desitjos.
I diu vosté que hem parlat molt de Brussel·les perquè, clar, quan alguna cosa funciona mal cal parlar molt d'això per a dir una cosa nova.
Vosté em planteja allò que abans es dia *una trampa saducea*.
Perquè, clar, si totes les noves actuacions del Govern són perquè van en contra de l'anterior Govern, estaríem, com diuen en el meu poble, fotuts i arrimats al marge, perquè, clar, no podem fer.
Mire, jo ja li he dit, ja li he dit, el primer ­en part li he contestat ja a la qüestió­, que la tasca de l'oficina de Brussel·les ha sigut molt important, ha sigut molt important en el treball per a constituir les noves estructures de fons objectiu 1, en el treball institucional per al CDR, en els treballs d'oficina pròpiament de gestió d'interessos de col·lectius molt diversos valencians, i he fet una relació d'activitats ací.
O siga, que ha sigut molt important.

Però què passa?
Que estem davant una situació diferent, estem davant una situació distinta.
Abans es plantejava una qüestió de papers.
Si un informe té tres papers, és un informe roïn; si té quaranta mil papers, és un informe molt important.
Mire, li he de dir ­vosté que també és científic, ve de la part científica­ que el treball de Fleming, que va permetre el descobriment de la penicil·lina, estava escrit en mitja quartilla, en mitja quartilla.
*(Remors)* Media cuartilla, señora, media cuartilla.
Allí ponía: "Fleming.
Penicilina: me ha caído un hongo aquí encima de una placa de petri y se han muerto los microbios".
Punto.
No había que decir nada más.

Per això li dic que estes qüestions es deuen plantejar des del rigor.
I jo crec que vostés, d'açò de l'oficina de Brussel·les, fan una miqueta d'ús demagògic, que si la cort d'honor.
.
.
i totes estes coses, que li van a vosté molt bé, però que no responen a la realitat.
Més m'importa que vosté en el fons de la seua intervenció reconega que el plantejament general de l'oficina de Brussel·les que pensa este Govern, plantejament que és hereu d'anteriors governs, perquè no és d'altra manera com es presenta, és una potenciació del que ja està.
Perquè si no n'hi haguera res, res es podria potenciar.
Però com n'hi ha hagut ja, es potencia.
Per tant, m'agrada que vosté estiga d'acord en esta qüestió prèvia.

I després diu vosté una cosa amb la qual jo no estic d'acord, no jo.
.
.
Vosté discrepa de la majoria dels tractadistes constitucionalistes europeus i mundials.
Perquè vosté diu ­i m'ho he apuntat: "Tenim un model d'Estat profundament centralista".
Com que tenim un model d'Estat profundament centralista?
Per l'amor de Déu, senyor Ribó!
Ací no hi ha ningú que diga en este moment que tenim un model d'Estat profundament centralista.
Tenim el model d'Estat més descentralitzat de tot el món.
*(Remors)* Del món.
Sí, sí.
Del món.
Perquè com Europa és el més descentralitzat que hi ha, no voldrà que me'n vaja a l'Índia per a comparar-ho, o a Mart o a qualsevol lloc.
Haurem de quedar-mos en la Terra.
No a Mart, a la Terra.
Per tant, per tant.
.
.
*(Remors)* Ja m'estic posant en pla.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, evitemos el diálogo.

 

**El senyor conseller de Presidència:**

 

No puede ser.

Baixem una miqueta a la Terra.
No pot ser que vosté diga això i no pot ser que damunt s'ho crega.
Està bé que ho diga, però que es crega vosté que és l'Estat més centralista del món, quan tenim més competències que un *lander* alemany, que els *landers*, no és veritat.
Senzillament, objectivament, no és veritat.
Hi ha instruments, pot ser que tal volta no ben utilitzats, per a la conformació d'una voluntat comuna de les regions i de les nacionalitats, com és la conferència i per assumptes relacionats amb les institucions europees.
I hi ha també possibilitats en el futur d'anar veent les possibilitats de desenrotllar una millor participació.

Però, clar, tot té els seues avantatges i els seus inconvenients.
I vosté diu: "Home, per què no podem anar una comunitat a defensar les postures d'un tema del nostre interés davant la Unió Europea'".
I li fique un exemple: l'aigua.
Qui aniria?
Qui aniria?
Aragó?
Aniria Aragó?
Vosté estaria d'acord?
Aniria Catalunya?
Aniria Andalusia?
Aniria Múrcia?
Aniríem mosatros?
O qui aniria?
O aniríem tots agarradets de la ma?
O siga, no és tan senzill el tema.
Hi ha 211 regions europees.
I si ara tenim una Europa dels estats a 25, i tenim 211 regions europees, vosté comprendrà que els mateixos redactors del projecte de constitució europea, estem meditant quina és la participació de les regions, inclús de les que tenen poder legislatiu.

O siga, no és un tema ni per a plantejar-lo amb demagògia ni amb lleugeresa.
Cal plantejar-lo des del rigor, des de la tranquil·litat i des de la busca del consens, sense protagonismes discutibles per part d'unes regions o d'unes altres, perquè tenim ahí també el problema de l'asimetria que pretenen alguns, que no vaig a citar, però que tots coneguem quins són eixos alguns que pretenen, que damunt introduïxen un segon debat.
Perquè quan vosté aconseguira que tingueren una certa participació, alguns dirien: "No, no volem.
Volem tindre més que vosté, perquè som asimètrics en el nostre plantejament de l'Estat".
I això planteja allò de Penélope, però constantment: teixir i desteixir.

I vosté diu: "Bé, com pot ser que es faça una participació?
" Activament.
Mire, jo crec que hi ha un exemple molt clar, i és molt recent.
Mosatros hem plantejat una relació amb la Comunitat de Múrcia, que té els mateixos interessos en el tema del transvasament, i hem anat tranquil·lament els representants de les dos autonomies a parlar amb la ministra de Medi Ambient i hem posat en comú una estratègia.
I després ens hem anat a Europa i hem plantejat la mateixa estratègia, pactada perfectament, davant de qui mos havia de sentir, com informaré en el seu moment amb tot el detall que puga.

Per tant, hi ha exemples de participació, des de la lleialtat, sense el confrontament, des de la marxa normal i la vida normal de les regions i nacionalitats del nostre Estat, on es poden posar en comú moltes polítiques europees.
Ara, quan un pretén ser protagonista.
.
.
I el problema és que hi ha partit per ahí que com només és territorial pretén ser constantment protagonista.
Alguns que són només territorials i altres que no sent només territorials a la millor se senten més territorials que altra cosa.
Eixe és un problema d'altres organitzacions no de la meua òbviament.

I vosté diu: "i per què no fa vosté una euroregió en Múrcia i després, quan acaba, fa una altra a Aragó i després fa una altra a Catalunya".
Vosté acaba d'inventar la *kleenex-regió*, la regió per a usar i tirar.
Jo crec que el plantejament ha de ser més seriós.
Escolte, com es planteja on es planteja, és una estructura estable, una estructura ferma, una estructura que ha de tindre una determinada densitat administrativa.
I, això, nosaltres pensem que no és bo per la nostra Comunitat.
Això no és adient i adequat per a les nostres necessitats com a Comunitat.
Per tant, eixe tema s'ha parlat també des d'ací, el descartem absolutament.

Parla vosté, per últim, de la cooperació.
Diu "és que hem d'arribar al 0,7 dels pressupostos".
I, evidentment, cal fer un esforç per arribar al 0,7 dels pressupostos.
I jo li puc dir que des que governa el president Zaplana s'està fent un esforç continuat per arribar a eixe 0,7%.
I l'he dut ací en blau perquè.
.
.
Veu vosté, hi ha una tendència ferma, continuada, progressiva a l'augment de fons per a la cooperació.
Ara estem, vosté ho ha dit, sobre el 0,25% aproximadament.
I li puc assegurar, de la pregunta que vosté m'ha fet, que enguany, en els pressupostos d'enguany, en el que jo tinc conegut i si vostés ho aproven, continuarà creixent el pressupost per a la cooperació.

En definitiva, senyories, senyor Ribó, senyor Camarasa, senyors representats del Pspv-Psoe i l'Entesa, bo, del Grup Socialista i del Grup de l'Entesa, jo volguera reiterar-les a vosté la meua oferta de diàleg en estos temes.
Jo crec que ens trobem moltes voltes als corredors i més que a la millor escoltar el que diu un altre de Francesc, parlar d'altres coses, parlar de les coses que interessen.
Plantegem plantejaments comuns, perquè segur que en estes matèries arribaren a acords importants.

S'ha dit ací per la portaveu del Grup Parlamentari Popular que es presentarà d'ací a poques setmanes, pocs mesos, en tot cas, la Llei valenciana de cooperació.
Jo espere que aleshores siga possible començar a plasmar eixe acord, que tots els grups de la Cambra puguem fer un esforç conjunt per a donar un instrument més per a la cooperació valenciana tan important en este moment, perquè pren una part molt important dels nostres pressupostos.

Per tant, senyories, agraïm una vegada més les seues intervencions, els mostre la meua voluntat de diàleg.

Moltes gràcies, senyor president.

 

**El senyor president:**

De res, senyor conseller.
Muchas gracias.

Té la paraula el representant del Grup Socialista, el senyor Camarasa.

 

**El senyor Camarasa Albertos:**

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Font de Mora, empezaré por una afirmación que ha hecho usted y que es recurrente, recurren a ella los miembros del gobierno del Partido Popular.
Estamos revalidados por las urnas.
Y yo le digo, eso es cierto, es cierto, y no será mi grupo quien ponga en duda nunca el resultado de las urnas.
Algún grupo que usted conoce bien sí que ha puesta en alguna ocasión en duda el resultado democrático de unas elecciones generales.
Y usted los conoce muy bien.
Mi grupo no.

Luego, aceptación de resultados.
Si quieren les digo quién, cómo y cuándo, no tengo inconveniente ninguno.
Por eso, cuanto menos alusiones al resultado de las urnas.
.
.
porque eso hay que decirlo y es verdadero y hay que acatarlo.
Y a ustedes les han sentado ahí para gobernar y a nosotros para vigilarles, que no se le olvide.
Ahora, eso de hacer lo que los constitucionalistas dicen, el contra control de la oposición.
Eso, mire usted, eso es tener una percepción muy alejada de la realidad democrática, que yo creo que a usted concretamente no le conviene ni le va con el papel que ha mantenido antes ni el que sobre todo, atendiendo a sus palabras, mantiene ahora.

Pedir excusas por si de mi intervención se ha podido deducir una falta de respeto al presidente Camps.
Lejos de mi intención.
Y lo he dicho y lo he recalcado, lo he entrecomillado, que era una frase que los medios de comunicación venían refiriéndose a ella con respecto a la situación de televisión.

Y, ya que entro en televisión, decirle que usted decía por qué pregunta usted, dígaselo al síndico de su grupo.
Porque, señor Font de Mora, contestar no es responder, y usted lo sabe muy bien y los que han asistido esta mañana a la sesión del control y a las que vienen asistiendo con anterioridad saben que el señor presidente viene, contesta, pero no responde nunca a lo que se le pregunta.
Y por eso yo, al menos, no me cansaré de insistir nunca a ver si usted, que esta mañana sí parece ser que le hacía sugerencias al oído, sabía algo que él desconociera.
Por eso mi intención de que usted pueda decírnoslo.

Ha dicho usted que de mi intervención sacaba usted la conclusión de que estaba de acuerdo con lo que había sido mi intervención.
Yo creo que ha sido una mala conclusión.
Yo lo que he hecho y haré siempre es decirle en lo que estamos de acuerdo, en lo que concordamos, y en las discrepancias.
Cuestión legítima y normal por otra parte.

Ha hablado usted del pasado, de lo que era la cooperación al desarrollo.
Ah, una referencia.
Es que dicen ustedes una cosa que no es verdad, no digo que mientan.
Ustedes se encontraron en el año 1995 con una línea de crédito del Instituto Valenciano de Finanzas de más de 1.
500 millones de pesetas para cooperación al desarrollo.
Y eso es que no lo dicen y yo se lo tengo que recordar, porque usted sabe que es cierto y si no pregúntele a su compañero Gerardo Camps y él se lo podrá explicar.

Ha defendido usted la tarea, la labor de la oficina de Bruselas haciendo algo así como el maniqueo de que había conseguido, de que yo había dicho que había conseguido el mantenimiento del objetivo uno.
Eso sabe usted que es una falacia.
Eso se mantiene con una situación estadística que ha venido bien a nuestro país, a nuestra Comunidad y a otros muchos países y de lo cual personalmente yo y mi grupo nos alegramos.
Pero no venga usted diciendo allí.
.
.
Porque si hubiéramos tenido que conseguir eso teniendo la oficina vacía un año de director, eso ya no sería influencia, señor conseller, eso sería un milagro, eso sería un milagro.

Habla usted del expediente, del CDR.
Mire usted, si nosotros no ninguneamos al señor Zaplana, ni tenemos obsesión.
Es que eran ustedes, ese grupo parlamentario, el que hizo todo un oropel porque Zaplana iba a ser presidente, le hicieron preguntas, lo querían traer aquí y, luego, cuando fue vicepresidente se desvaneció.
Luego son ustedes los que no le daban importancia a la vicepresidencia, no nosotros.

Embajador de España.
Mire usted, en eso en parte le doy la razón, lo que sucede es que no debía tener su experiencia vital y de trabajo muy definida este señor.
Pero, en cualquier caso, reconozco que es un nombramiento ajustado e importante.

Habla usted de pedir dimisiones y tal.
Mire usted no, nosotros no hemos pedido a día de hoy todavía ninguna dimisión del gobierno.
Eso habrá sido en otro sitio.
Nosotros todavía no, nosotros todavía no.

Ha apuntado usted una cosa que yo le he recogido y que tiene usted ya por descontado la colaboración del Grupo Socialista cuando ha dicho: "exploremos la participación de las regiones con competencias legislativas para obtener una mayor presencia en los órganos de decisión".
No en el CDR, que yo no quiero minusvalorarlo, sobre todo porque no hace falta.
Es la propia conformación de la Unión Europea la que, como usted bien sabe, no lo considera institución de la Unión.
.
.
y, en fin, es un órgano consultivo.

Vamos a ver, política informativa.
Yo, señor conseller, no creo haber hablado de ninguna sentencia, a lo mejor me he equivocado, pero no creo haber hablado.
Si no he hablado es que usted sí tiene reciente alguna sentencia, muy reciente, desde luego, que los sitúa a ustedes, digamos, ante la realidad de tener que reconocer que habían tenido una conducta arbitraria, sectaria y persecutoria contra unos medios de comunicación críticos, *Levante **e** Información*, que no habían hecho seguidismo de la política del gobierno Popular.

Ha tenido usted una referencia, le ha venido una idea y ha dicho: "sentencia, ¿qué pasó?
".
Y, claro, estaba reciente que ayer había una sentencia, pero yo no creo haber hecho mención.
Pero ya que lo ha dicho usted, yo creo que el conocimiento de esa sentencia, el fallo, la sentencia, que es firme, debería llevarles a ustedes a reflexionar sobre si el camino anterior y sobre su posición solidaria con su antecesora debe ser sometida a revisión.
Simplemente le quiero hacer esa pregunta.

Mire usted, en la cooperación al desarrollo decirle que estamos de acuerdo con lo anunciado por usted, con la ley valenciana.

Y, perdone que se me había olvidado antes preguntarle por una cosa, qué ha pasado para que ese órgano tan importante, que era la Agencia Valenciana de Cooperación, que fue objeto de una comparecencia del presidente Ripoll y de prácticamente el 90% de lo que ha sido su intervención en materia de cooperación al desarrollo, hay párrafos completos enteros, tampoco es ningún fallo, simplemente es que hay un continuismo, no hay ninguna variación respecto a la línea anterior, que puedo estar de acuerdo, pero lo digo porque si lo ve usted coincidirá conmigo en que prácticamente las líneas estratégicas son las mismas.
Por eso quería decirle que, si tuviera usted la oportunidad y la deferencia de contestarnos, qué hay de la Agencia Valenciana de Cooperación y, sobre todo, si es que ha desaparecido, porque en las previsiones del gobierno está incorporarla dentro de la Ley valenciana de cooperación como un órgano de gestión.
Yo se lo agradecería.

Y después, concretamente, señor conseller, decirle que el tono de mi intervención procuraré que siempre sea así, si hago alguna referencia en la que ustedes se sientan ofendidos yo les pido que no lo tomen así, presento mis excusas.

Y, volviendo otra vez a lo del presidente Camps y a lo de la reforma del Estatuto, y lo digo también con el máximo respeto, quiero que me permitan una licencia taurina.
No dejen ustedes que una persona que comenzó como maletilla en las capeas y tentaderos preelectorales, que apuntaba maneras como maletilla, que en su debut como novillero despertó ilusión entre la afición en la campaña electoral, pierda todo el crédito político en su alternativa en las Ventas, cuando la autoridad gubernativa, el señor Aznar, le devuelve el toro al corral, no sin antes haber tenido que tomar el olivo.
No permitan ustedes que suceda eso con un presidente que es el de ustedes y el mío.

Gracias, señor conseller.
(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra).

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Camarasa.
Pensaremos profundamente en esa metáfora.
*(Rialles)*

Tiene la palabra, en representación del Grupo Parla-mentario Entesa, el señor Joan Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

Senyor Font de Mora, el primer que li he de dir és que això de la *trampa saducea* m'ha agradat, és un llenguatge que fa temps que no sentia, però és divertit.

Anem a vore, jo sí que li volia comentar alguna cosa al voltant del tema.
Perquè vosté ha fet una referència i li he de reiterar una cosa que crec que li vaig dir al president, i és que vostés confonen autonomia amb descentralització.

És cert que tenim més competències que molts lander alemanys, és cert, perquè vaig a posar el cas dels lander alemanys.
Però també és cert que els lander alemanys tenen un Senat on poden conformar la seua opinió i la seua capacitat de negociació i anar a negociar a la Unió Europea en nom d'Alemanya Federal.
Eixa és la diferencia entre tenir poder polític en un tema europeu o no tenir-lo.
Els landers alemanys i Àustria i Bèlgica tenen poder polític i aquí no ho tenim.
Eixa és la diferència i d'açò estàvem parlant.
Li ho dic, perquè vosté ha fet una generalització.
Estàvem parlant d'això, li ho vull reiterar, i com que la Constitució espanyola es va fer abans , el que li torne a afirmar és que el seu govern és un govern que fa una interpretació totalment centralista al voltant d'açò.

Vosté ho ha dit perquè.
Clar és que hi hauran alguns que ho voldran tot.
És l'argumentació de sempre.
Vosté ha donat els arguments.
Per açò no podem reformar el Senat, per açò no ens podem plantejar una sèrie d'elements que són fonamentals.
I fa falta reformar el Senat per a tractar en el Senat qui haurà d'anar en el tema de.
.
.
Escolte, que es discutisca en el marc on s'ha de discutir.
I en un estat amb un nivell de descentralització fa falta una reforma d'açò.
I li ho dic a vosté perquè també és el que té les relacions amb l'Estat.
A vore si algun dia estos temes ens els podem plantejar i aquests temes els podem veure.

Allò que continue afirmant-li és que el nostre govern té uns plantejaments molt més centralistes en eixe tema que tots els països federals de la Unió Europea, i que la Unió Europea permet la conformació d'opinions en l'interior dels seus estats en funció dels seus elements interns.
Açò no és una qüestió de la Unió Europea, és una qüestió interna dels estats, i açò és perfectament conegut.
I per tant, és culpa de no haver-se resolt a l'interior de l'Estat, i és culpa d'una interpretació peculiar, centralista, del senyor Aznar i el govern que ell dirigeix.

Eixe tema hauria de quedar clar, perquè mire, jo no me vaig a molestar molt a parlar del Comité de las Regiones.
Està molt bé per a fer un castell de focs artificials com es va fer aquí quan es pensava que aniria de president i que després va.
.
.
Està molt bé, però mire, si vosté llig els esborranys de la constitució europea, posen de manifest que no solament abans sinó a partir d'ara, si esta constitució algun dia va endavant, que nosaltres esperem que sí, el Comité de les Regions, les seues limitacions són tan evidents que potser a vegades es perd un poquiu de temps de parlar-ne d'ells, és merament consultiu.
És o no és cert açò?

No, no, nosaltres del que parlem és que hem d'entrar en els mecanismes de decisió.
I vosté ho ha dit abans: "comunitat autònoma-estado-Unión Europea".
Clar, és que es conforma la Unió Europea d'una forma determinada.
No és una Europa dels pobles i de les regions, es conforma una Europa dels estats.
I a partir d'ahí hem de parlar, i haurem de parlar en l'interior de l'Estat.

Per tant, no me vinga amb altres coses, perquè no és eixe el problema.
El problema és de Madrid, d'una forma d'entendre el model d'Estat, d'una forma d'entendre el model d'Estat centralista.
Hi han altres maneres possibles, si vol les hi explique; no tinc massa interés a explicar-li-ho però si vol ho podem explicar.
Eixa és la primera idea.

Bé, després un altre tema en què jo voldria insistir.
Mire, hi ha una cosa que és molt clara: la Constitució Espanyola és asimètrica, i ho ha d'acceptar, és claríssim.
O acceptem açò o no acceptem la Constitució Espanyola.
Clar.
Hi han models d'accés a l'autonomia, i el que passa és que nosaltres, algú, i vosté igual els coneix per la seua història política, ens va condemnar a estar en la última divisió.
Eixa és la dura realitat.
Van haver comunitats històriques, van haver comunitats com Andalusia que van tenir una autonomia de primera divisió perquè ho van votar, i van haver comunitats que van patir el que vam patir aquí: mire, que es va arribar a un acord en Benicàssim i que després en Madrid la comissió constitucional, per canviar-mos, ens va canviar fins i tot el nom de la comunitat, fins i tot.
Clar, eixa és la situació.

Per tant, este país és asimètric.
Aixina ho diu la seua constitució, encara que no li agrade a un senyor que no la va votar perquè no estava d'acord amb el títol VIII, es diu José María Aznar, ho va escriure, ho dic perquè està escrit en les hemeroteques.
Però és aixina, és aixina.

I amb aquesta constitució haurem de parlar d'un model de relació amb Europa.
Perquè, mire vosté, a nosaltres sí que ens haguera agradat, en la crisi de les clementines en Estats Units, que s'haguera donat una resposta més ràpida que es va donar per part de l'Estat espanyol, que fins i tot el comissari va dir: "A mi no m'ha arribat cap queixa, no puc plantejar res davant l'OMC", perquè açò es va dir i va passar.
Segur que si haguérem tingut capacitat de negociació haguérem reaccionat més ràpid, per posar-li un exemplet molt concret de no fa massa temps.

Bé, jo sí que he de tornar a parlar de l'Estatut.
Mire vosté, li ho torne a reiterar: si no tenim estatut, un estatut de primera, és perquè el Partit Popular no vol.
Perquè el Partit Popular no vol.
Jo no dic que no ho vulguen alguns sectors del Partit Popular d'aquesta comunitat, però el que està clar és que hi han senyors en Madrid ­Zaplana, Rajoy, Aznar­ que han dit que de reformes de l'estatut, *nada de nada*.
I per tant, allò que es va dir en campanya electoral, allò que es va dir en el debat d'investidura en aquesta trona, que també es parlava del tema d'Europa, per cert, en la reforma de l'Estatut, si vol revise-ho perquè és interessant veure la referència, *de eso, nada*.
I l'única responsabilitat és seua.

Un altre tema en què jo voldria insistir, el tema de Radiotelevisió Valenciana.
Mire, vosté ha parlat de respectar els mitjans.
Jo li demane també que respecten la televisió i la ràdio públiques.
En este cas li voldria fer una referència a Ràdio 9.
Amb dates molt recents, crec que del dia 14 d'octubre, vostés fan un cessament i nomenament de nous directius ­vostés, m'estic referint a l'ens corresponent­ i ens trobem, en una ràdio que està pràcticament en fallida tècnica econòmicament, amb una estructura amb 20 periodistes i 16 directius.
És una estructura absolutament irracional.
Jo també els demane que respecten els mitjans de comunicació públics.
I li ho reitere: li demane que respecten Radiotelevisió donant-li uns nivells mínims de qualitat.
No és qüestió només de tenir un percentatge d'audiència.
Una televisió té unes funcions que estan perfectament delimitades en la seua llei de creació, en el tema de l'ús de la nostra llengua, en els temes de qualitat, en els temes de pluralitat.
Els demane un respecte pels mitjans de comunicació públics.
A part dels temes de privatització.

I, per suposat, s'han de complir les lleis, i quan hi ha una sentència contrària és quan sobre tot açò s'ha plantejat en aquestes Corts, i m'estic referint a la sentència recent del Tribunal Superior de Justícia respecte la discriminació de mitjans de comunicació escrits del nostre país.
Jo li he de reiterar que açò se li havia dit al Govern fa molt de temps, que estava actuant amb malícia respecte a aquests òrgans d'informació escrita, i resulta que ho ha dit el Tribunal Superior de Justícia.
I a nosaltres ens sembla greu.

Pensem que hi ha molt a reformar i hi ha molt a millorar, i per suposat, ens agradaria poder-lo felicitar perquè açò es produïra.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Ribó.

Tiene la palabra el señor conseller de Presidencia, don Alejandro Font de Mora.
Por favor.

**El senyor conseller de Presidència:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Nada más faltaría, señor Camarasa, que dudáramos ahora de la legitimidad democrática, obviamente.
Usted ha empezado su intervención con un aserto que es paradigmático en cualquier democracia.
Naturalmente, nosotros hacemos mención de la legitimación que se tiene, y mantenemos esa teoría por doquier, por doquier, en todas las instituciones, en todas ellas.
Y los problemas son de quien son y los problemas se originan de donde se originan.
Y como no es esta cámara lugar para tratar de estas cuestiones, yo creo que lo mejor es pasar página.

El presidente responde, naturalmente que responde.
El presidente responde y no solamente responde sino que, continuando con esa tradición que ya le he dicho que es de mayor presencia de presidentes del Partido Popular en la cámara autonómica, viene aquí todas las semanas en que hay sesión de Cortes y responde.
Lo que ocurre es, lógicamente, que no responde lo que usted quisiera que respondiera, no responde de acuerdo con lo que a usted le gustaría.
Pero, lógicamente, hoy por ejemplo ha dado la respuesta a las preguntas que se le han formulado, como lo hace siempre.
Y por tanto, yo creo que esa crítica es una crítica a mí me parece un poco banal, es decir, pretender juzgar aquí la calidad o no de las respuestas de nuestros oponentes.
.
.
, ya sabemos, aquí sí que tenemos un criterio partidista.
Yo discrepo de sus intervenciones y usted de las mías.
Discrepará también, lógicamente, de las respuestas.

Pero yo le he dicho una cosa curiosa, que usted no sé si.
.
.
le iba a decir si se ha atrevido a responder, y es que curiosamente le interesan a usted dos cuestiones cuya pregunta ha sido formulada al presidente de la Generalitat por el síndic de la Entesa.
A lo mejor por eso la Entesa tiene un diputado más de los que tenía, a lo mejor por eso, porque están más en los temas que le interesan a la ciudadanía, en algunos por lo menos.

"No existe prácticamente oficina de Bruselas en los últimos tiempos.
" Le he demostrado que sí existe, que sí ha existido, que sí ha trabajado.
Y yo no he dicho en modo alguno que se consiguiera desde allí la región objetivo 1, sí que le he dicho que se trabajó para ello y que se hicieron gestiones para ello.
Porque hubo un momento, y usted lo sabe bien, y desde esas filas salieron críticas diciendo que probablemente no íbamos a ser objetivo 1.
Y no me traído hoy, como traje un día a esta cámara, el *Diario de Sesiones* para poderlo así demostrar, pero desde esas filas se dijo que no íbamos a ser objetivo 1, y luego fuimos objetivo 1.
Y ustedes dicen ahora: "Sí, por un criterio estadístico", pero alguien tuvo que ir allí y decir y defender esos criterios, y decir y defender esas posturas.
Y para quien fue allí a decirlo estuvieron trabajando los funcionarios y la gente que trabaja en la oficina de Bruselas, cumpliendo, como no podía ser menos, con su función.

"Exploremos nuevas vías para la participación de las comunidades autónomas con capacidad legislativa.
" Explorémoslas, pero yo he dicho: explorémoslas con el Estado, con el Estado.
Lo que no puede haber en este tema son vías paralelas.
Lo que no se puede pretender es, como hacen en alguna otra región o comunidad, decir: "vamos a organizar una asamblea paralela, una organización paralela de regiones con capacidad legislativa, y nos vamos a olvidar de los estados propios y nos vamos a olvidar del Comité de las Regiones y vamos a intentar fundar aquí una nueva organización reivindicativa.
" A mí me parece que eso, con la actual dinámica de construcción europea, es un error, diga lo que diga la constitución europea.
Porque la constitución europea no se hace de espaldas a las regiones, sigue contemplando el hecho regional europeo.
Y la prueba de que se sigue contemplando el hecho regional europeo es que, en el diseño de las políticas futuras de incorporación de los nuevos estados, está la política regional en su expresión más pura, que es la económica: el apoyo a las regiones más desfavorecidas.
Eso es la expresión de la voluntad de que las políticas regionales sigan teniendo un papel preponderante y protagonista en la Europa del futuro.

Sentencias, claro que ha hablado de sentencias.
Usted ha sido el que ha hablado, citando sentencias del Tribunal Superior de Justicia, he tomado nota perfectamente.
Bien, ha hablado usted de medios de comunicación críticos.
Yo no conozco ningún medio de comunicación que no sea crítico con el poder constituido, ninguno, ninguno.
Todos tienen la obligación de juzgar y opinar, y en esas opiniones hay algunas que nos gustan y otras que no.
Y los gobiernos del Partido Popular se han caracterizado, se caracterizan y se caracterizarán por ser respetuosos con la legislación vigente y aceptar, como no puede ser de otro modo, y acatar, como no puede ser de otro modo, las sentencias de los tribunales.
Y recurrirlas cuando no están de acuerdo, y ganar el recurso o perderlo si hay lugar a recurso.
También hay estimaciones totales de recursos y estimaciones parciales de recursos, también los hay.

Y me ha preguntado usted por la Agencia Valenciana de Cooperación.
La Agencia Valenciana de Cooperación fue un instrumento que en su día se pensó, en este momento se piensa que el organigrama de funcionamiento puede ser diferente, y a lo que hay que atenerse es a la finalización de los objetivos y a su consecución, no al instrumento.
Porque como dice muy bien, hay una estatua en el Clínico de un médico muy importante, Arnau de Vilanova, que dice: "La operación más eficaz es la que con menos instrumentos consigue el objeto pretendido".
Pues analice usted si el objeto pretendido se consigue o no con los instrumentos mínimos posibles.
Y ya hablaremos de ese tema también cuando proceda.

Y el símil taurino, señor Camarasa.
Ha sido largo.
El mío será más corto.
Mire usted, con el toro que tenemos enfrente, seguro que ese torero que dice usted sale en hombros de la plaza, seguro, con las dos orejas, una en cada mano.
*(Aplaudiments des d'un sector de la cambra)* Y no soy yo el que ha buscado símiles taurinos, pero claro, siempre que hay un último turno, cuando se utiliza un símil taurino o de cualquier otra naturaleza pues la otra parte también lo puede recoger y rematar la faena con el descabello, así, plap.

Senyor Ribó, "la descentralització política".
No, no.
La descentralització és política, és política.
Quan jo parle d'estat més descentralitzat del món és descentralització política, i aixina figura expressament.
O és que estem en esta cambra ací en este moment en un estat centralitzat?
Ací, que estem fent lleis de tot el que ens interessa, de sanitat, de servicis socials, de tot?
Ací, que estem triant els nostres representants populars en una votació separada?
Això que diu vosté no se manté.
Pero és que està escrit.
Jo li puc ensenyar nombrosos tractats escrits per gent d'esquerres com vosté que diuen que Espanya "es el país políticamente más descentralizado del mundo".
De esquerres, com vosté.
Nacionalistes, fins i tot, que ho diuen també, que escriuen des de les seus càtedres universitàries i que diuen que això és com jo li dic.

I vosté diu: "és que, clar, els *lander* alemanys tenen determinats mecanismes".
Els *lander* alemanys tenen determinats mecanismes conformats en una espècie de senat que no es una cambra estrictament com a tal, és una cosa especial quan s'analitza, perquè allí no van membres triats i elegits per el vot popular, eh?
, allí va una gent determinada: el Bundesrat no és una cambra de designació com ací a les Corts, és una altra cosa diferent.
Per tant, estem parlant d'una altra cosa diferent.

Però és que en Alemanya, el l'estat federal n'hi ha una cosa que cal considerar, n'hi ha una cosa que es diu lleialtat constitucional, lleialtat constitucional.
I jo no conec cap partit alemany, cap partit, de cap manera, que haja qüestionat una llei de l'estat.
Per exemple, com ací ha passat en la llei del Pla Hidrològic nacional que vostés qüestionen.
Per exemple.
I he posat un exemple xicotet, com els seus.

Clar, quan un es troba en un estat en que constantment components del mateix estat utilitzen unes regles o volen utilitzar unes regles diferents per a ells.
.
.
No, no, les regles han de ser totes per a tots, i eixa regla està molt clara: es la Constitució espanyola.
I per això parle de lleialtat constitucional.
I n'hi ha que dir amb tota claredat que hi ha gent que eixa lleialtat constitucional malauradament al nostre país no la coneix, senyoria, no la coneix.
No la coneix.

I la Constitució és asimètrica.
Naturalment que és asimètrica.

 

**El senyor president:**

 

Señor conseller, vaya acabando.

 

**El senyor conseller de Presidència:**

 

Acabo, señor presidente.
En este tema tan interesante.
.
.
Per això estem parlant, per exemple.
.
.
Jo li parle a vosté en una llengua que és cooficial ací, és asimètrica.
Perquè en la comunitat de al costat no tenen eixa llengua especial cooficial.
I jo estic parlant d'una constitució asimètrica que cal que respectem tots i que hi ha alguns que no la respecten.

I per fi, parlar-li de televisió.
.
.
No tinc temps, perquè ja el senyor president m'ha cridat l'atenció, de l'esforç important que s'ha fet per moltes coses en televisió.
No sols per aconseguir una bona quota de pantalla, el esforç que s'ha fet pel valencià, per exemple, la creació d'un segon canal totalment en valencià, la adaptació a les minusvalideses, la creació de la ràdio autonòmica, l'ampliació d'un segon canal de la xarxa autonòmica.
.
.
S'han fet esforços molt importants i gràcies, entre altres coses, a Radiotelevisió valenciana estem en una situació molt millor de cara a la nostra vertebració com a poble que estavem abans.

Moltes gràcies, senyor president.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor conseller.

Se levanta la sesión.

 

(*S'alça la sessió a les 13 hores i 44 minuts)*