Untitled Document


<!--
body {
color:#272526;
}
.text9 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text22 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text17 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:#272526;
}
.text12 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:#272526;
}
.text0 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
font-variantsmall-caps;
color:#272526;
}
.text5 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:#6A6969;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:maroon;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
.para2 {
text-align:center;
}
-->



Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 24 de març de 2010.
Comença la sessió a les 10 hores i 34 minuts.
Presideix la presidenta de les Corts Valencianes, senyora María Milagrosa Martínez Navarro.
Sessió plenària número 66.
Primera reunió.

Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulada pel Grup Parlamentari Popular
sobre la propera apujada de l'IVA aprovada pel govern de la nació (RE número 53.
265)

La senyora presidenta:

S'obri la sessió.

D'acord amb l'article 68 del Reglament de Les Corts, es proposa l'alteració de l'ordre del dia amb la finalitat que el punt número 12, que recull la compareixença del president del Consell per a respondre a les preguntes d'interés general, figure com a primer assumpte a tractar de l'ordre del dia d'este Ple.
¿Estan d'acord totes les senyories?
Per assentiment.

La senyora presidenta:

Aleshores, comencem pel punt 12: compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulades pels grups parlamentaris.

Té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Blasco.

El senyor Blasco Castany:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Molt honorable president de La Generalitat, honorables consellers, senyores i
senyors diputats.

El Grup Parlamentari Popular vol preguntar-li, senyor president, sobre l'anunciada apujada, de nou, dels impostos per part del govern socialista d'Espanya, en este cas referida a l'IVA.

Els impostos són un instrument, una ferramenta essencial a l'hora de garantir en un país la justícia social.
Són, igualment, un instrument per a garantir també el que és la redistribució de la renda entre els ciutadans.
I és un instrument que té de ser utilitzat molt acuradament per part de les institucions que tenen competències sobre este particular, especialment atenent les circumstàncies d'un país o d'una comunitat en concret.

En este cas, eixa anunciada apujada, de nou, d'impostos per part del govern del senyor Rodríguez Zapatero coincidix amb una situació de la major crisi econòmica que pateix Espanya des de la instauració de la democràcia.
Tenim no solament una crisi econòmica, sinó també una crisi social i una crisi humana.
Estem en estos moments en una situació d'emergència nacional a Espanya.

I la veritat és que si el govern de la nació, el govern socialista, tinguera, el senyor Rodríguez Zapatero, algun principi de comportament de polítiques d'estat i tinguera també algun sentiment patriòtic, el que hauria de fer seria convocar eleccions anticipades per eixir d'esta situació tan crítica (aplaudiments) com la que està travessant Espanya.

En eixe context de crisi econòmica i social que viu Espanya, l'apujada de l'IVA constituïx un nou atac al que són les classes socials més necessitades en el nostre país i constituïx també una mesura de caràcter antipopular.

Estem parlant que l'apujada de l'IVA va a tindre unes conseqüències negatives no sols respecte de la creació d'ocupació, la va a frenar, també en relació al que va a representar la disminució del consum, i especialment va a tindre unes efectes perversos sobre els quasi 4
milions i escaig de persones que estan aturades en el nostre país, sobre 1.
200.
000 famílies que no tenen ningun recurs econòmic a final de mes, sobre les persones que tenen unes pensions.
.
.
especialment
aquells que tenen unes pensions no contributives, sobre els jóvens que estan davall el salari mínim interprofessional, sobre la xicoteta i mitjana empresa, sobre els autònoms i sobre la immensa majoria de la ciutadania espanyola.
Van a veure's afectats perquè esta mesura no solament no va a contribuir a millorar les seues circumstàncies, sinó que, al contrari, el que va a fer és encara aguditzar el sofriment de tantes i tantes persones que estan patint
esta crisi econòmica.

És una mesura absolutament inacceptable perquè representa augmentar, com dic, el sofriment per a les classes mitjanes i va a
frenar la creació d'ocupació.
És una mesura absolutament injustificada perquè en moments on hi ha una crisi econòmica, la recaptació no pot augmentar perquè ocorre precisament que l'efecte que s'aconseguix és el contrari.
I és una mesura que va a contra la justícia social perquè el cost social és molt gran, sobretot en aquelles persones que estan desocupades.

Enfront d'eixa política que ha vingut generant molt de patiment per a tantes i tantes persones, en
la nostra comunitat s'estan fent esforços per a impulsar polítiques actives encaminades a situar-mos en la millor posició per eixir de la crisi i, sobretot, per a contribuir a crear ocupació en un context en què se mantenen, per part del govern del Partit Popular, se mantenen les polítiques de caràcter social, aquelles que fan referència als servicis públics bàsics, com la sanitat, l'educació i els servicis socials, perquè volem fer compatible les mesures encaminades a eixir de la crisi i mantindre l'estat del benestar i aquells principis que han regit les polítiques del Partit Popular en els últims anys a la Comunitat Valenciana.

Entre elles, jo destacaria que, com s'ha vist, ací hem plantejat en este mateix hemicicle la conveniència de disminuir, de reduir d'una forma selectiva els impostos per a contribuir a generar ocupació i, al mateix temps, mantindre també els nostres criteris de l'estat de benestar.

En este context econòmic, senyor president, el que volem preguntar-li des del Grup Parlamentari
Popular és com valora vosté la incidència que van a tindre estes mesures antipopulars i antisocials del govern del
senyor Rodríguez Zapatero sobre l'economia valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el molt honorable president del Consell.

El senyor president del Consell:

Bon dia.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor portaveu del Grup Parlamentari Popular.

Efectivamente, es una mala noticia para la economía española y la economía de todas las familias españolas la subida del IVA.

Es una mala noticia porque incide directamente en un factor fundamental que ha
sido locomotora de crecimiento económico durante estos años, que ha sido el consumo; incide directamente en el consumo.
E incide
directamente, por lo tanto, en sectores productivos que tienen en su mayoría las ventas ubicadas en nuestro país y que va a tener un castigo cierto y real sobre la economía de estas pequeñas y medianas empresas de nuestro país.

El gobierno de La Generalitat ha evaluado el coste para todos los ciudadanos de
la Comunidad Valenciana, incluida la administración, de esta subida del IVA, y se cifra en unos 500 millones de euros que vamos a
pagar todos los ciudadanos de la comunidad, las familias, las empresas y la
administración autonómica.

En el caso de la administración autonómica, unos 50 millones de euros más nos va a costar esta subida del IVA.
Y por ponerles un dato relacionado a una
parte importantísima de la prestación de servicios públicos de la Comunidad Valenciana, de La Generalitat, unos 28 millones de euros
en la sanidad de la Comunidad Valenciana.

No es, desde luego, la mejor decisión.
Hay muchas de ellas que el Gobierno de España tendría que haber adoptado durante este tiempo.
No es una decisión, además, que vaya en lo que ideológicamente es teóricamente la línea de defensa de los impuestos desde el punto de vista de la izquierda, porque
son impuestos indirectos.
Afecta, desde luego, a todas las personas,
independientemente de su renta, pero perjudica fundamentalmente a quienes la
mayor parte de su renta la dedican al consumo.
Por ejemplo, los pensionistas,
por ejemplo, los parados, por ejemplo, las rentas más bajas, por ejemplo, los jóvenes.
Por lo tanto, tiene una afección directa mucho mayor en todas las personas y familias que tienen menores
rentas.

Y es una mala noticia porque significa que el Gobierno de España no sabe exactamente cómo aplicar recetas para salir cuanto antes de la crisis.
Tenemos un grave
problema.
El problema, desde luego, está ubicado en la falta de confianza en nuestro país, en el gobierno de Zapatero, que toma decisiones que no conllevan ninguna
respuesta a la realidad económica y social de España, quien nos hace pagar a todos sus malas previsiones, sus malos discursos y sus
malas planificaciones.
Y que, además, en el caso de la Comunidad Valenciana, el balance de estos años, encima, se suma a la falta de inversiones y de apuesta por nuestra comunidad
el que tengamos los valencianos que pagarle, que pagarle la falta de previsión al gobierno de Zapatero, unos 500 millones de euros, como he dicho en la
primera parte de mi intervención.

No es nuevo, porque los socialistas ya subieron el IVA a principios de los años 90, ya subieron el IVA, y esa subida del IVA supuso una bajada de ingresos.
Por lo tanto, no estamos hablando de una circunstancia novedosa en el panorama
político, económico y fiscal español, sino que los socialistas, a falta de ingenio, de esfuerzo, de liderazgo y de
capacidad de decisión, lo que hacen es aumentar los impuestos.

Por lo tanto, es una respuesta posiblemente muy acorde con las políticas socialistas en materia económica y fiscal, pero que vuelven a agravar la situación económica y de confianza de nuestro país.

Nosotros tuvimos una reunión muy importante, una convención nacional el otro día del Partido Popular de España, y entre otras muchas cosas, aparte de lo que estamos haciendo desde el
gobierno de La Generalitat, se acordó reducir el déficit y la deuda pública, reestructurar el sistema financiero, la reforma laboral, no subida de
impuestos y resolver algunos otros problemas de relación de administración con los agentes económicos y sociales.

En cualquier caso, no es la mejor decisión.
La inmensa mayoría de los españoles está en contra: ocho de cada diez españoles está en contra de la subida del IVA.
Esto significa que se genera una desconfianza
real de la sociedad que ha de consumir y ha de creer en sus posibilidades en
cuanto a las decisiones del gobierno de Zapatero.
Y que presumiblemente, y esto
es una desgracia, presumiblemente esta subida del IVA agrave en esta tendencia
que conocemos en estos últimos meses y años, la situación económica de nuestro país.

Lo ha dicho el portavoz del Grupo Parlamentario Popular.
Creo que lo mejor sería que hubiese otro gobierno.
Y los gobiernos los ponen los ciudadanos, y a los
ciudadanos les correspondería tener la oportunidad de decidir si quieren un gobierno de un color u otro para
salir cuanto antes de la crisis económica.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulada pel Grup Parlamentari
Socialista sobre els recursos econòmics que ha aportat La Generalitat a la fundació V Encontre Mundial de la Família i sobre l'import total que li ha costat a l'administració autonòmica la visita del papa en l'any 2006 (RE número 53.
250)

La senyora presidenta:

A continuació, té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Luna.

El senyor Luna González:

Gracias, señora presidenta.

Señor Camps, ¿podríamos conocer de una vez la suma total de los recursos que le ha supuesto a la
administración pública valenciana sufragar los gastos derivados de la visita del papa a la ciudad
de Valencia en el año 2006, con especial referencia a la fundación en la que ustedes participan y a Radiotelevisión Valenciana?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Se ha dicho en más de una ocasión en esta cámara y se volverá a decir en mi siguiente intervención.

En cualquier (inoïble) .
.
.
sería muy interesante reconocer aquí que si el gobierno de Zapatero hubiese sido leal con la Comunidad Valenciana,
como ha trabajado con otras comunidades autónomas y como presumiblemente hará con las visitas de su santidad el papa en los próximos meses a Barcelona, a Madrid o a Santiago, a la Comunidad Valenciana no le
habría costado un solo euro.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Luna.

El senyor Luna González:

Gracias, señora presidenta.

Como siempre, un modelo de precisión a la hora de responder, señor Camps.

Mire, este asunto es el paradigma, el ejemplo perfecto de lo que es la falta de
transparencia de su gobierno y de lo que es el abuso de poder en lo que se
refiere a Radiotelevisión Valenciana.

El señor Camps, don Gerardo, dijo aquí hace.
.
.
en octubre, que el Consell se había gastado 1.
900.
000 euros y que quedaría algún otro gasto mínimo más.
Dos meses después, el Consell aprueba, y nos enteramos hace un mes, el Consell aprueba 2
millones de euros más para la fundación, sin ningún tipo de explicación y sin que sepamos si los otros patronos de la fundación han aprobado algún otro tipo de gasto, ni siquiera si se ha reunido el patronato de la fundación.
Sí que sabemos que hay impagos y reclamaciones contra la fundación.

Pero con ser ese un grave problema, el más grave problema de este asunto lo tienen ustedes en Radiotelevisión Valenciana.
Miren, este es un informe de la Brigada de Blanqueo de Capitales,
de la policía nacional española.
Lo tenemos ahora, lo tenemos ahora, está emitido en julio del año pasado.
Y para que les quede claro, esto no está obtenido mediante escuchas, esto es de un registro de una caja de seguridad de
la trama Gürtel y ha salido de un pen drive, que no va a ser anulado, que no va a ser anulado mediante ningún procedimiento judicial porque no parte de unas escuchas.

Y en ese pen drive hay una carpeta que se llama «visita del papa».
Y en esa carpeta hay documentos, hojas Excel, contabilidad, hay documentos que
prueban las relaciones entre empresas que participaron en este asunto meses
antes de la llegada del papa a Valencia.
Y hay una contabilidad que pone de
manifiesto los gastos de la trama y los ingresos de la trama, que son muchos,
que son más de 900.
000 euros.
Y las conclusiones de este informe de la Brigada de Blanqueo de Capitales dicen: «Se infiere que la organización liderada por Francisco Correa Sánchez, Pablo Crespo y Álvaro Pérez Alonso ha diseñado la operación y habrían recibido parte de los beneficios generados que se han repartido entre los
participantes.

»La consecución del contrato de la Televisión Autonómica Valenciana, con motivo de la visita del papa a Valencia, obedece a la
relación directa de la organización con el director general de dicha televisión, Pedro García Gimeno, y con personas vinculadas a la fundación que lo organiza.
La organización ha actuado como intermediaria, realizando una labor de conseguidor del
contrato.
» 80 páginas de informe.

Esto, además, pone de relieve lo que dijo la Sindicatura de Cuentas, que puso de manifiesto
claramente que un contrato de esa naturaleza no se puede adjudicar de la manera
que se adjudicó.
Y, desde luego, no hicieron ninguna alegación al respecto.

Señor Camps, seguimos como siempre, más dinero público gastado y no hay explicaciones ni responsabilidades.
Y todavía hay quien dice que estamos convirtiendo esto en un lodazal.
¿Es un lodazal hablar de contratos públicos?
¿Es un lodazal hablar de dinero público?
¿Es un lodazal hablar del cumplimiento de la legalidad por parte de todos cargos
públicos, incluidas las obligaciones fiscales de los cargos públicos que usted nombra mediante decreto de su gobierno?
¿Es un lodazal hablar de abusos de poder, indecorosos e inaceptables, que afectan
a lo más íntimo de las personas?
¿Eso es un lodazal, por parte de personajes con poder público?

Señor Camps, nosotros no entramos en la vida privada que no tiene que ver con
dinero público o con situaciones de privilegio público.
En la vida privada, aquí en temas que no tienen nada que ver con lo público, solamente escarba el señor Cotino.
Los demás no escarbamos en la vida privada, como ustedes.
(Aplaudiments)

Señor Camps, viaje usted donde quiera.
Castígueme con su falso desdén, que es una careta para no contestarme.
Fantasee con la autoexclusión que usted dice que yo me aplico, que, desde luego, sería un regalo para un psicoanalista como proyecta usted lo que usted querría, que sería excluirnos a nosotros.
Pero se va a encontrar siempre, siempre, con este
grupo, seamos los que seamos, pidiéndoles, exigiéndoles transparencia, respuestas al dinero público y responsabilidades.
(Remors)

Y ahora, usted, si quiere, puede seguir viviendo en el mejor de los mundos
posibles o, si prefiere, en el colmo del paroxismo, puede enviar a proclamar
por los cuatro vientos que vivimos en el mejor de los mundos posibles a su
embajador el señor Jaume Matas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Muchas gracias, señora presidenta.

(Inoïble) .
.
.
usted ha dicho en más de una ocasión en esta cámara, la administración autonómica, el gobierno de La Generalitat ha hecho efectivo la transferencia de
1.
900.
000 euros para el pago de los costes del viaje de su santidad el papa.
La
fundación tiene todavía que tomar la última decisión respecto de la liquidación de las cuentas.
Y como todas las cuentas de la Generalitat valenciana, pese a
quien pese, son públicas y son transparentes, entre otras cuestiones, porque pasan por esta cámara y, además, también, porque tienen la fiscalización correspondiente en cada extremo.

Yo, como valenciano, estoy muy orgulloso de aquel día.
.
.
, aquel fin de semana tan especial que vivimos todos los ciudadanos,
independientemente de su confesión, o no, católica, con la visita del papa.

El papa, además de ser la cabeza visible de la Iglesia católica, que es la confesión que más personas viven diariamente en nuestra comunidad, es jefe de estado.
Es un jefe
de estado, y fue recibido como tal por los reyes de España, que vinieron con toda la familia real, e incluso el propio presidente del
gobierno, que se acercó al palacio arzobispal.

El gobierno de Zapatero, yo creo que con la ayuda inestimable de los
socialistas valencianos, nos ha hecho la vida imposible a lo largo de estos años.
Si hubiese sido por el gobierno de Zapatero, posiblemente, la Comunidad
Valenciana ni existiría.
(Remors) De hecho, ayer mismo.
.
.
, (veus) de hecho, ayer mismo, el ministro de Educación, volvió a insultar a los valencianos, diciendo que las lenguas del estado son el
castellano, el catalán, el gallego y el vasco.
(Veus) Hace seis años, nos quitaron toda opción de trasvase del agua del Ebro.
La financiación e inversiones públicas que correspondería a nuestra comunidad durante estos años no han venido.
Y, además, el modelo de financiación que corresponde por la población que tiene nuestra comunidad no ha sido nunca atendida.

La visita del papa a la Comunidad Valenciana tendría que haber sido una cuestión de estado.
Así es como se trabajó, en su momento, con el gobierno de José María Aznar, un presidente del Gobierno de España como corresponde.
Pero en cuanto llegó Rodríguez Zapatero al Gobierno de España, se acabó todo tinte de representación de la Iglesia católica en su cabeza más visible y, a partir de ese instante, se intentó boicotear de la forma deleznable la visita del papa a nuestra comunidad.

Nos pusimos a trabajar todos juntos porque entendíamos que era bueno para la Comunidad Valenciana, para España y para todos en general que esa visita se produjese en nuestra comunidad.
Hemos hecho un gran esfuerzo, y dimos una buena imagen de capacidad de
organización y de presencia internacional a varios continentes del planeta.

Yo sé que estas cuestiones pueden doler profundamente a quienes, no sé muy bien por qué, les molesta tanto la presencia de la Iglesia católica en nuestra comunidad.
No sé exactamente muy bien por qué les molesta tanto que venga el papa a la Comunidad Valenciana.
Y, posiblemente,
aplaudan la visita del papa a ciudades como Barcelona porque forma parte del
papanatismo tradicional de parte de la izquierda de aceptar lo que ocurre
siempre en Cataluña, y nunca en la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

En cualquier caso, les diré que hemos destripado el CIS del año 2009 -enero- y el del año 2010 -enero-, y hemos percibido el aumento considerable de la fidelidad de voto hacia el
Partido Popular durante este último año y la bajada considerable de la fidelidad de voto hacia el Partido Socialista;
como también la intención directa de voto.
Hemos pasado de cinco puntos de intención directa de voto, hace un año, a más de diez puntos.
.
.
,
(veus) a cerca de quince puntos durante este último CIS.
¿Qué significa?
Que nosotros, que ustedes están junto al pueblo que representan, y que ellos cada día están más lejos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Luna.

El senyor Luna González:

Está bien que le dé moral, usted, a su grupo, que falta le hace.
(Rialles)

Mire, por dos veces el señor López Jaraba ha rechazado aquí contestar e informar sobre los contratos de la visita del papa, argumentando
que le obliga el secreto del sumario, que le obliga la ley.
No es eso lo que
dice el Tribunal Constitucional.

El Tribunal Constitucional ampara la libertad de información, incluso, cuando hay sumarios abiertos.
Y dice, concretamente, el Tribunal
Constitucional, Sentencia 13/1985: «De ese modo, el mal entendido secreto del sumario equivaldría a crear una atípica e ilegítima materia reservada sobre los hechos mismos, y no sobre las actuaciones del órgano judicial que constituyen el sumario.
»

El señor López Jaraba miente y tapa, miente y tapa, y por tanto, se hace corresponsable de
lo que ha pasado en Radiotelevisión Valenciana en relación con los contratos relativos a la visita del Papa.
¿Ampara usted que se mienta y se oculte información a las Cortes como está haciendo el señor López Jaraba?
¿A quién está protegiendo usted con esta actitud?
Y ¿por qué le está protegiendo?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Moreno, por favor.

El senyor vicepresident segon del Consell:

Señora presidenta.

Señorías.

Señora Moreno, veo que le sigue gustando que sea yo el que me levante, y excito su
ardor parlamentario, aunque sea prácticamente en el silencio, desde su escaño.
(Aplaudiments)

Señor Luna, acusa usted de mentir y de tapar.
Y usted que lee los clásicos, como yo, sabe que la media verdad es la peor de las mentiras.

Ha esgrimido usted un informe, aquí, en esta tribuna, y ha leído lo que a usted le interesaba.
Y siempre se olvida de leer, no sé por qué ahora esa escucha habrá sido declarada ilegal, y a ustedes les viene bien, la que justamente en ese
informe decía un señor al que usted no nombra la empresa, y sabemos usted y yo por qué, lo de.
.
.
, y se acuerda, he tenido ocasión de decirlo en alguna ocasión: «Estuve el otro día en la Moncloa y creo que me van a echar una mano importante.
» «Este tipo de gente te ayuda más que los de la derecha.
» «Yo tengo una amiga allí que está con el presidente, que es mi amiga desde hace muchos años, y al final fui a contarle mis penas y me dijo que me iba a echar una mano.
»
(Veus)

Usted acusa, pero no nombra que esa empresa, por su parte, está en el silencio porque justamente es aquella que dijo el ministro de Fomento que
era una empresa intachable.
Si algo ha puesto usted en duda es la credibilidad
del Ministerio de Fomento.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Luna.

El senyor Luna González:

Muchas gracias, señora presidenta.

La cobardía parlamentaria le impide al señor presidente manifestar su posición en relación con el director general de Radiotelevisión Valenciana, (remors) igual que la semana pasada, igual que el pleno pasado.

Hoy, además del nombramiento ilegal del que hablamos el pleno pasado, sabemos que el señor López Jaraba ha incumplido gravemente sus obligaciones fiscales, hasta 28
requerimientos.
Y el señor López Jaraba es un alto cargo de su gobierno, nombrado por decreto de su gobierno.
Señor Camps, algo tiene usted que ver con ese tema.
Y el señor López Jaraba ha manifestado una escandalosa inactividad ante abusos de poder que
rayan lo íntimo y lo personal de manera absolutamente inaceptable.

Pero la respuesta, señor Camps, es su silencio.
Su silencio en todo este tema es la auténtica respuesta.
¿Qué clase de pacto de silencio tienen ustedes, en el que usted participa como
principal ejecutor, en relación con todo lo que ocurre en Radiotelevisión Valenciana, que le sirve para tapar contratos hasta presuntos abusos sexuales?
¿Qué clase de pacto de silencio?

Señor Camps, su conciencia, que sabe estas cosas, ¿le permite estar inactivo como está en todo este asunto?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president del Consell:

Gracias, señora presidenta.

Y lamento mucho lo que voy a decir ahora, pero es que no me cabe más opción.
Esto es un esperpento.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta d'interés general per a la Comunitat Valenciana, formulada pel Grup Parlamentari
Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís sobre l'activitat que està realitzant el Consell per a la planificació de l'activitat econòmica per a afavorir la creació de llocs de treball (RE número 53.
253)

La senyora presidenta:

Té la paraula el síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana:
Compromís, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Senyor president, ¿quina activitat està realitzant el Consell per a la planificació de l'activitat econòmica per a afavorir la creació de llocs de treball?

La senyora presidenta:

Té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

Senyor portaveu del Grup Compromís, totes les mesures que podem des del govern de La Generalitat, a més, des d'un punt de referència necessària com va ser en el seu moment l'acord amb agents econòmics i socials.
Estem treballant des de tots els punts de vista i, a més, també, amb ajuntaments, amb diputacions provincials, amb qualsevol instància econòmica i social de la Comunitat Valenciana per a eixir, com més prompte millor, de la situació econòmica en la qual mos trobem.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, m'ha semblat una resposta esperpèntica.
I la situació és gravíssima.
La situació és gravíssima, i la situació és que hi ha 570.
000 valencians i valencianes desocupats.
Este és el gràfic.

Vosté és el president de l'atur.
Des que vosté governa, l'atur al nostre país, País Valencià, s'ha situat en unes xifres inimaginables.

Parlava vosté d'emergència nacional, el síndic del Grup Popular.
Jo crec que tenim una emergència nacional valenciana.
I pel que vosté no ha contestat ací, en la seua resposta esperpèntica, vosté, podem afirmar que és un incompetent.
Incompetent, per què?
Perquè amb les competències que té assignades La Generalitat en polítiques actives d'ocupació i en planificació econòmica, vosté no les executa, vosté no fa res.
I la prova és que tenim ací, a la nostra comunitat, una situació dificilíssima i gravíssima.

Mire vosté, vosté representa el que The Financial Times ha dit: «el col·lapse de l'economia espanyola».
I més concretament, referint-se a l'economia valenciana, ha dit que «vosté representa la quintaessencia de la vella economia espanyola».
El model productiu valencià fa aigües.
I vostés no reaccionen.
Vostés no tenen la confiança dels ciutadans.

Parlava que el senyor Zapatero voldria prémer un botó i fer desaparéixer la nostra comunitat.
Jo no arribe a tant!
Però, vosté tampoc inspira cap confiança als milers de ciutadans preocupats per la gravíssim situació econòmica.
Fins i tot, des de la societat civil han eixit respostes, des del món econòmic, parlant d'un nou model de desenvolupament, d'uns nous pilars per a l'economia, davant la paràlisi del seu govern.
Fins i tot, sap el que diu Càritas, Càritas, del que està passant en la nostra societat, en la societat valenciana?
Critica l'economia basada en l'endeutament.
Li sona, a vosté i al seu govern, que ens portat a un endeutament superior al que té Grècia en termes PIB?

I parla de la destrucció del valor productiu.
Li sona?
Sí, sí, sí.
És així.
Perquè, mire, un governant que vulguera generar confiança el que no pot fer és aparéixer la nit de Cap d'Any anunciant, sense pressupost, inversions de 33.
400 milions d'euros.
Això no genera confiança, això el que genera és preocupació.
I sap què?
L'altre dia, una dona de les més de 165.
000 famílies que no tenen cap ingrés, una dona que treballa en els jutjats, que té un salari de 800 euros al mes, i em va dir que no cobrava des de feia quatre
mesos, i sap per què?
Perquè el seu govern no paga a l'empresa proveïdora dels servicis d'eixe jutjat.
Van a pagar vostés als proveïdors?

La situació és gravíssima i no s'arregla amb viatges.
Per cert, quin esperpent el viatge a Brasil!
Ni l'ambaixador coneixia el que anava a fer vosté a Brasil!
Bé, l'haurem de felicitar per la reinauguració de l'oficina de l'Ivex.
És que ni a l'ambaixador van avisar vostés!

Però, mire, li dic una cosa, li dic una cosa, podem tindre demà un altre colp a la nostra economia perquè, no sé si vosté sap que demà el Grup Parlamentari Socialista, al Congrés dels Diputats, ha presentat una esmena -que segurament aprovarà el Grup Popular, la senyora Cospedal- per aprovar una disposició final d'una reserva hídrica de 4.
000 hectòmetres cúbics per a l'estatut de Castella-la Manxa.
Demà va al Congrés dels Diputats, a la comissió constitucional.
Per cert, no tenim cap diputat valencià en eixa comissió constitucional.
I vosté se'n va a Holanda?
Quan els interessos estratègics valencians estan en joc a Madrid, davant un possible pacte del Grup
Socialista i el Grup Popular, vosté se'n va a Holanda?
Per això, vosté no genera confiança.

I jo li dic: la situació és gravíssima, la situació és molt difícil, ens esperen anys molts difícils i no aptes per a gent frívola, incompetent o senzillament incapaç.
Cal tindre un projecte col·lectiu de país i desenvolupar una acció col·lectiva coherent.
Per això, jo li demane que, de la mateixa manera que alguns no van diagnosticar bé la crisi, que vosté reconega, hui, ací, en estes Corts Valencianes, el fracàs de la seua política econòmica, que cal canviar i que cal generar un model que cree riquesa i benestar per
a tots i totes.

I, per favor, li demane que suspenga vosté el viatge a Holanda i que prenga cartes en l'assumpte en allò que pot passar demà al Congrés dels Diputats, un nou drama per a l'economia productiva de les comarques alacantines.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Morera.

Per a contestar, té la paraula el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyories.

En castellà.
Estamos en contra de la reserva hídrica que imposibilite el futuro dels travase entre el Tajo-Segura.
(Aplaudiments) I en valencià.
Estem en contra d'una reserva hídrica que faça impossible el transvasament del Tajo al Segura

En castellà.
Estamos a favor del trasvase del agua del Ebro a la Comunidad Valenciana.
I en
valencià.
Estem a favor del transvasament de l'aigua de l'Ebre a la Comunitat Valenciana.
(Aplaudiments)

I en castellà.
Estamos a favor del trasvase del Júcar al Vinalopó, contra el que usted y su partido político estuvieron constantemente.
(Aplaudiments) I en valencià.
Estem a favor del transvasament de l'aigua del Xúquer al Vinalopó.

Más claro, el agua, porque defensores del agua para la Comunidad Valenciana, única, única y exclusivamente el Partido Popular de la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Si n'hi ha un partit que al llarg d'estos anys ha estat defensant el transvasament de l'aigua a la Comunitat Valenciana ha sigut el Partit Popular.
Y si hay algún partido que ha estado en contra de los trasvases de agua a la Comunidad
Valenciana ha sido el Partido Socialista Obrero Español de la Comunidad Valenciana.
Los que están a favor, están en este lado; los que han estado en contra son los que están sentados en estos escaños.
De hecho, algunas personas que están sentadas en este escaño -y lo digo en castellano- votaron «no» al trasvase del agua del Ebro.
Y los que estamos sentados aquí, tuve la oportunidad de ser diputado nacional y dije «sí» al trasvase del agua del Ebro a la Comunidad Valenciana.
El no y el sí.
(Aplaudiments) Y esta cuestión es estratégica.
Y lo dijimos desde el primer instante.

Bienvenido, bienvenido el Grupo Compromís a este proyecto estratégico y básico para el presente y el futuro de la Comunidad Valenciana.
Benvingut al Grup
Compromís a favor dels transvasament de l'aigua a la Comunitat Valenciana.
Lo que pasa es que llegan ustedes un poco tarde
-se lo dije el otro día-.
Ustedes son de estos aquí.
Ya no pueden estar aquí.
No pueden.
imposible, nunca, ya, jamás, en esta legislatura, porque han estado con ellos en todos los temas, con
ellos.
Y usted sabe que eso le arrastra al desastre y a la desaparición del grupo político que usted representa en esta cámara.
Pero la culpa es de usted por haberse liado la manta y haber estado con
los socialistas, y no haber estado con la Comunidad Valenciana, que es lo que
tenía que haber hecho desde el primer instante.
(Aplaudiments)

I així continuarem, defensant el que és nostre, el nostre present i el nostre futur.

Vosté parla que els sectors productius de la Comunitat Valenciana ja no tenen en
estos moments capacitat per a eixir endavant.
Això no és veritat.
Diga vosté exactament quin és el model productiu que vosté proposa.
Diga-m'ho, per favor!
Vol vosté acabar amb el moble?
Vol vosté acabar amb el calcer?
Vol vosté acabar amb el tèxtil?
Vol vosté acabar amb l'agricultura valenciana?
(Aplaudiments) Vol vosté acabar amb la ceràmica?
Amb què vol vosté acabar?
Amb la construcció?
Exactament, amb què?
Jo crec que amb tots els sectors productius de la Comunitat Valenciana.
I el
que hem de tindre és un govern d'Espanya que genere confiança i continuar el nostre camí de prosperitat, de creació de llocs de treball i d'exportació, que és l'esència de la realitat econòmica de la Comunitat Valenciana.
(Aplaudiments) Jo crec que amb tots els empresaris de la Comunitat Valenciana.
Esta és la gran diferència.

Quin és model alternatiu?
Diga'm vosté!
Exactament quin és el model alternatiu que vosté proposa?
Jo propose treballar amb ells, com fem tots els dies, amb els
treballadors, amb els que estan a l'atur en estos moments i amb els xicotets i mitjans empresaris de la Comunitat
Valenciana.
I donar tot l'esforç perquè els nostres sectors productius de tota la vida tinguen futur.
I també els nous!
Per això me'n vaig de viatge a Holanda, exactament.
Els nous, els de sempre, els madurs, els
emergents, els tradicionals, la nostra manera d'entendre esta terra, i no amb idees hipotètiques que normalment estan buides de propostes i iniciatives, que eixe és el gran problema que tenen vostés -i els de l'esquerra també, també-, que, al final, ací no es parla mai de la Comunitat Valenciana, es parla de coses que no tenen cap
sentit ni són exactament el que necessita en estos moments el nostre territori.

Mosatros continuarem parlant de la Comunitat Valenciana; vosté, possiblement, continue parlant del País Valencià, una cosa que no existix.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, dos reflexions i dos xifres tràgiques.

Reflexió, la primera.
Com vosté pot fer gala de promocionar la indústria i la producció de qualitat quan als seus viatges només s'endú dos únics empresaris, dos?
Això és un reflex.
S'endú més consellers que, després, lògicament, fan les adjudicacions a dit.
Tal volta és que volen conéixer millor el tema perquè, com que després van directament a contractar les empreses de les seues amistats.
.
.

Altra reflexió.
A vosté li ocupa més el temps la fidelitat de vot que el nombre de desocupats.
Això és el que li passa.
Però, del que no se n'adona és que la fidelitat de vot va inversament proporcional al nombre de treballadors
en esta comunitat.

Dos xifres.
Avui es despertem que aquesta comunitat al 2009 va a sofrir una
caiguda del PIB, la segona comunitat per la cua.
Això ens situa.
.
.
molt difícil per fer front a la crisi.
I una altra xifra.
Arribarem a tindre més dependents de prestacions socials que aporten.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

Para contestar, tiene la palabra el vicepresidente del Consell.

El senyor vicepresident primer del Consell:

Senyora presidenta.

Senyora diputada.

Quan no se saben les coses, corre el risc de fer el ridícul.
I vosté este matí està fent el ridícul ací perquè desconeix, o, el que és pitjor, sabent-ho vol mentir a esta cambra, qui va acompanyar la missió comercial i empresarial a Brasil l'últim viatge.
Van estar tots i cadascun dels empresaris de la Comunitat
Valenciana.
Tots i cadascun, representats en els tres presidents, en els tres
presidents de les confederacions empresarials 
(veus) de Castelló, València i Alacant, en el president de la confederació autonòmica, en els presidents dels consells de cambres de la Comunitat Valenciana, que
representen tot el conjunt dels empresaris de la Comunitat Valenciana.
(Aplaudiments) Mire vosté si és diferent del que vosté ha dit.

I el que m'agradaria sentir-los -i me sap malament no sentir-los- és reconéixer que hui el govern central, el govern de Rodríguez Zapatero, està duent a Espanya a la pitjor situació que mai ha tingut en el conjunt dels països de la Unió Europea: liderem la desocupació a Europa, som l'únic país de la Unió Europea, l'únic país de la Unió Europea que el Fons Monetari Internacional.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, vicepresidente.

El senyor vicepresident primer del Consell:

.
.
.
que no creixerà el seu producte interior brut, l'únic.
(Veus) (Aplaudiments

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor president, per la manera que ha esquivat l'envestida de la pregunta que li ha fet el senyor Morera, en castellano li diria: torero, torero.
I en valencià no li ho traduiré, no siga que me'l declaren bé d'interés cultural immediatament.
(Rialles)

Mire, no torege més i agarre el bou per les banyes i conteste el que li preguntem.
Parlem d'economia, parlem de Castelló, parlem de la ceràmica, parlem.

Senyor president, ahir mateix, Ascer més sindicats, en un exemple del que és coordinar-se -cosa que vostés i el govern de Madrid, els dos, els dos són culpables, no ho saben fer, pels interessos valencians-, diuen que estan farts, diuen que les administracions, «les», en plural, les dos, l'autonòmica i l'estatal, els toregen, i diuen que prou de paraules.
Diuen.
.
.
Vosté parlava dels acords amb els agents socials: és que no en volen més d'acords, ja estan presos.
El que volen és que es duga a terme, els acords.

Hi han 7.
500 llocs de treball de Castelló caiguts en eixe sector de manera immediata.
¿Què estan fent vostés?
,.
.
.

La senyora presidenta:

Senyor Pañella.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
¿què estan fent vostés?

El senyor president del Consell:

(Inoïble per raons tècniques) .
.
.
el govern de la Generalitat valenciana és l'únic que està amb el sector de la ceràmica de la Comunitat Valenciana, l'únic, i, a més, des del primer moment, ja fa dos anys, vàrem tindre la primera reunió en previsió del que ens venia damunt, que era esta crisi econòmica, i amb ells hem treballat al llarg d'estos mesos, i per ells també tenim disposats els pressupostos de La Generalitat per a enguany, qüestions que, al final, es pot trobar com a pacte o decisions conjuntes i
consorciades per a eixir endavant.

Ells saben perfectament que l'únic govern que està sempre al seu costat és el govern de La Generalitat, i també la Unió Europea, a través del govern de La Generalitat.
La llàstima és el govern central que tenim, del qual vosté també en part és responsable, per això és molt important que vostés tinguen clar que ja tota la vida seran responsables del que ha fet el
socialisme en la Comunitat Valenciana i en Espanya, tota la vida, i mosatros
estarem sempre amb els nostres sectors productius, en la defensa dels seus
interessos i en treballar per al futur de la nostra terra, en este grup
parlamentari i en el govern de La Generalitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, president.

Projecte de llei de creació del Col·legi Oficial de Terapeutes Ocupacionals de la Comunitat Valenciana.
Debat i
votació del dictamen de la Comissió de Coordinació, Organització i Règim de les Institucions de La Generalitat (BOC número 216)

La senyora presidenta:

Continuamos con el orden del día del pleno: debate y votación del dictamen de la Comisión de Coordinación, Organización y Régimen de las Instituciones de La Generalitat sobre el Proyecto de ley de La
Generalitat de creación de un colegio oficial de terapeutas ocupacionales de la Comunidad Valenciana.

Para su presentación y defensa tiene la palabra la ilustre diputada señora Palomar.

Rogaría a sus señorías que ocuparan sus escaños o abandonaran el hemiciclo.

Muchas gracias.

Señora Palomar.

La senyora Palomar Pérez:

Gracias, señora presidenta.

Me corresponde, como vicepresidenta de la Comisión de Coordinación, Organización y Régimen de las Instituciones de La Generalitat, por decisión unánime de los miembros de la misma, presentar ante el pleno de esta cámara el dictamen de la comisión del Proyecto de ley de creación del colegio oficial de terapeutas ocupacionales de la Comunitat Valenciana.

El acuerdo lo adoptó la Comisión de Coordinación, Organización y Régimen de las Instituciones de La Generalitat el pasado día 25 de febrero, en el que se aprobó el dictamen de este proyecto de ley en la comisión.
El proyecto de ley fue presentado ante la cámara el pasado día 7 de octubre de 2009 y tramitado por la Mesa de Les Corts el 13 del mismo mes,
de octubre, publicándose en el boletín oficial de Les Corts el día 23 de octubre de 2009.
El plazo para la presentación de enmiendas finalizó el día 13 de noviembre de 2009 y se presentó una enmienda de totalidad por parte del Grupo Parlamentario Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís, que fue debatida y rechazada en la sesión plenaria celebrada el día 17 de febrero de 2010.

Asimismo, se presentaron un total de nueve enmiendas, que correspondían, seis, al Grupo Parlamentario Popular, y tres al Grupo Parlamentario
Socialista.
La ordenación de enmiendas la acordó la mesa de la comisión el día 18 de febrero del año en curso, siendo publicada en el boletín oficial de Les Corts número 211 de 19 de febrero.
La comisión se reunió el día 25 de febrero para la elaboración del dictamen, aprobándose las seis enmiendas presentadas por el Grupo Parlamentario Popular, una
enmienda técnica y otra de aproximación a la enmienda número 2 del Grupo Parlamentario Socialista, no manteniéndose ninguna enmienda para el debate en el pleno de hoy.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

¿Desea algún grupo pasar a fijar posición?
Sí, tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Señorías, por favor.

El senyor Torró Gil:

Bé, venim de nou per a aprovar una nova llei de creació d'un col·legi professional.
De 36 lleis i projectes de llei que hem tramitat en esta
cambra fins a la data, 5 han estat de col·legis professionals.
.
.
, és el 14%, és a dir, la veritat és que no tenim una activitat legislativa massa gran i damunt una bona part d'esta activitat legislativa se l'enduen qüestions com esta, ¿no?

Davant d'aquesta proposició de llei a què anem a oposar-nos, ho farem per tres qüestions bàsicament, ¿val?
Primer, perquè entenem que les funcions dels col·legis oficials poden assumir-se per administracions i institucions públiques amb la participació dels sectors professionals; en segon lloc, perquè, els col·legis, entenem que és una institució caduca herència de règims jurídics estamentals, impròpies del segle XXI; i en tercer lloc, perquè si bé no ens oposem, no ho hem fet fins ara, a la creació dels col·legis professionals, sí que ens oposem de forma ferma i contundent a la col·legiació obligatòria, tal com recull aquest proposició de llei en el seu article 3.
2, ¿val?
¿Per què?
Perquè com ja hem insistit en més d'una ocasió, la col·legiació obligatòria és contrària al pluralisme, al lliure exercici de la professió i, a més, posa límits, que, des del nostre punt de vista, no són acceptables, a les llibertats individuals.

No cal dir que per a nosaltres resulta sorprenent que els pretesos defensors
del liberalisme i de la no-intervenció de l'estat en nom de l'individualisme, fomenten una i altra vegada aquests tipus d'organismes corporatius i paraestatals, ¿no?
Com ja va dir la meua companya Marina quan es va discutir aquest mateix
proposició de llei anteriorment, ací, al ple, entenem que açò contradiu els principis de la Constitució recollits en l'article 22 sobre el dret d'associació, que el determina com a lliure i voluntari, i de l'article 35, en què es determina el dret al treball i a la lliure elecció professional i d'ofici.

Resumint, creguem que són innecessaris els col·legis, perquè l'accés a la professió es pot i s'ha de regular perfectament dins del sistema educatiu a través dels títols que regula l'escola i la universitat; perquè la regulació de l'activitat la poden fer les administracions públiques a través d'un control.
.
.
, que estan controlades democràticament pel conjunt de la ciutadania amb el concurs de les associacions
professionals; i, en tercer lloc, perquè la defensa dels interessos d'aquests professionals es pot fer bé a través de les mateixes associacions professionals o bé a través dels sindicats, que són interlocutors reconeguts davant de l'administració.

Per tant, els col·legis són innecessaris i la col·legiació obligatòria és, des del nostre punt de vista, indesitjable i nociva, i per això anem a oposar-nos a aquest projecte de llei.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats.

Senyores diputades.

Molt breument, explicar el nostre posicionament en contra d'aquest projecte de llei de creació de col·legi professional.
Nosaltres ja en el seu moment férem l'esmena a la totalitat atenent no solament l'oportunitat d'aquest projecte de llei, sinó també la nostra oposició ferma a l'obligatorietat de pertànyer a un col·legi professional per a exercir una tasca determinada.
Nosaltres això ja ho hem exposat dos vegades, no solament en l'esmena a la totalitat, sinó també a la comissió corresponent, i mantenim el nostre criteri.
Entenem que aquesta llei no respon
a una demanda real, sinó respon a una demanda puntual mínima no representativa de la majoria d'este col·lectiu a què va adreçada, com sol ser habitual amb els projectes que presenta el Grup Parlamentari
Popular.
Malgrat que s'han assumit algunes de les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Socialista,
per donar-li un tarannà més políticament correcte al tema de l'obligatorietat, en definitiva, el que queda és un condicionant, i nosaltres entenem que tampoc s'ha d'assumir este condicionant.
No creguem que ni tan sols el govern estatal tinga l'elecció de crear col·legis professionals amb una obligatorietat o no, perquè creguem que la llibertat d'associació, la llibertat d'elegir estar associat o el que tinga d'acreditar-se d'una manera subjectiva per part d'un col·legi professional la, valga la redundància, professionalitat d'una determinada persona, que ja la té acreditada amb un títol universitari o equivalent, doncs, nosaltres entenem que no és acceptable.

Apostem per esta llibertat d'associació, que està avalada pels drets constitucionals; apostem també perquè hi haja una objectivitat a l'hora de valorar la professionalitat de les persones, és a dir, que no quede en mans d'interessos molt particulars, en aquest cas, dels col·legis professionals per a regular aquesta professionalitat, i també apostem per fer una crida al govern de La Generalitat, al Partit Popular, per a
reconduir les iniciatives que du a aquesta cambra i situar-les novament en una
demanda real i urgent de les necessitats, sinó també en oportunitats politiques, oportunitats del dia a dia.
És a dir, anem a situar el debat ja en el món real i anem a deixar aquest temps de
mundo ilusión que representa directament el senyor Camps.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora Mollà.

Per a fixar posició, per part del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Manuel Mata té la paraula.

El senyor Mata Gómez:

Gracias, señor presidente.

Vamos a votar que no al proyecto de ley de terapeutas ocupacionales.
Es un
bodrio jurídico, es legalmente inconsistente, es socialmente irrazonable y es políticamente nefasto.

Les dijimos hace un mes que habían traído una ley que era ilegal, que es la mayor contradicción in terminum en que una ley de partida, y un proyecto, es ilegal.
Y es ilegal porque pese a
gastarse todos los años 16.
000 millones de euros, de tener a su disposición a decenas de miles de funcionarios, de tener la señora consellera dos secretarios autonómicos, varios directores generales, nadie le había dicho que en España desde diciembre era imposible hacer una ley que obligara a la colegiación obligatoria.

¡Y nos miraron raro!
, (veus) nos miraron raro.
La señora consellera nos miraba muy raro, porque decía que eso no era cierto, que no podía ser cierto y que era imposible lo que decíamos en esta tribuna.
Bueno, pues, la verdad es que es verdad, desde la
directiva de liberación de servicios del año 2006, en España ya no es obligatoria la colegiación obligatoria en ningún colegio profesional.
Solo habrá una ley estatal, que es la que determine la colegiación o no obligatoria.
La ley ómnibus de diciembre lo expresa clarísimamente: van a continuar los colegios que ya están funcionando en las mismas condiciones que están, hasta que en un mecanismo de cooperación entre comunidades autónomas y el gobierno central nos digan qué colegios serán obligatorios.
Uno tiene el pálpito de que solo serán dos o tres, por razones obvias.

El colegio de abogados, es imposible que haya abogados que vengan de Letonia, de
Rumanía, de Francia, sin que haya un mínimo filtro de conocimiento de las leyes.
Es posible el colegio de médicos también, por razones deontológicas, posible el de arquitectos, pero ninguno más, ninguno más.

Eso lo dijimos en febrero, bueno pues, presentamos enmiendas pidiendo la
retirada de la colegiación obligatoria y ahí interviene el Grupo Popular.
El señor Ferraro que no había presentado enmiendas, unos días, el mismo día de la comisión, nos pide árnica para que hagamos una enmienda técnica que supone añadir en la exposición de motivos el hecho de que ya hay una ley española que dice que no es obligatoria la colegiación, y en un artículo -el artículo 3- una coma que dice: «será obligatorio sólo cuando lo diga la ley estatal».

Por tanto, teníamos razón y lo más fácil era retirar esta ley, retirar este proyecto de ley.
¿Por qué era lo más fácil?
Porque les crean un problema gordísimo con lo que están haciendo hoy, a los terapeutas ocupacionales, a la asociación de creación de los terapeutas ocupacionales, por una doble razón: ellos en el año 2008 dicen que quieren ser un colegio, pero claro, ¿saben qué paraguas tiene eso?
Que ese colegio va a obligar a que todos los terapeutas
sean colegiados, que todos los terapeutas van a pagar una cuota de ingreso, que
todos los terapeutas van a pagar una cantidad al mes y que ellos van a poder
publicitar la labor de los terapeutas ocupacionales, van a poder fijar unos
honorarios mínimos.

Eso era en octubre de 2008, pero mañana, cuando lo apruebe la ley, resulta que los pobres terapeutas ocupacionales
van a constituir un colegio en el que como no es obligatorio colegiarse -porque ya lo ha dicho la enmienda Ferraro, ya lo ha dicho la enmienda Ferraro- no se afiliará nadie, pero por ley estatal tienen la obligación de tener empleados que supervisen la colegiación, un servicio de atención a los clientes, un servicio.
.
.
bueno, está usted llevando a la ruina a los pobres promotores de la asociación de terapeutas ocupacionales.
Y ya les dijimos que los terapeutas no son
juguetes en sus manos, que los valencianos no son juguetes para que ustedes
puedan legislar.

La semana pasada leíamos algo que había filtrado presidencia de La Generalitat muy gracioso, que era a quién quería más el presidente de sus consellers, y eran a los que más iniciativas proponían.
Entonces, ganaba Blasco.
Como siempre gana Blasco, con lo cual podríamos sospechar quién había contado eso al periódico que lo publicaba, porque sí.
El señor Flores quedaba fatal, Blasco quedaba fenomenal, pero claro, si la consellera de Justicia tiene como mérito de las 36 leyes que hemos aprobado que casi todas sean de creación de colegios profesionales inútiles, que crean problemas a los que lo promueven y que no benefician a los
colectivos, estaremos creando un error muy serio.
(Aplaudiments)

Miren, yo creo que equivocarse.
.
.
Esta mañana el presidente les ha enseñado, o ha hablado, de una encuesta del CIS y tal.

Gandhi decía que «aunque un error lo cometiera todo el mundo no dejaría de ser un error».
Y esto es un error.
Un error en el que, con mucha dignidad podemos salir, que
es votar en contra del proyecto.
Sean valientes, señorías, y hagan algo.
Tomen el mando -porque aquí como no gobierna nadie-, asuman ustedes su responsabilidad histórica.
Voten en contra de las cosas que no tienen ningún sentido, voten a favor las que la tienen, cambien al señor este que viene ratitos, cámbienlo y arriésguense a que alguien gobierne la comunidad, porque el caos es la muestra más evidente de su incapacidad política.

En cualquier país civilizado, en cualquier organización, si un ministro de un gobierno lleva una ley ilegal, cesaría o cesaría a alguien y aquí no pasa nada, se soluciona con la enmienda Ferraro, la enmienda Ferraro (veus).
 Le añade una coma y dice: «Bueno, como teníais razón vamos a poner “hasta que no lo diga una ley estatal”».
Es que cambia, redimensiona toda la ley, señor Ferraro.

Yo creo que el Partido Popular tiene una grandísima responsabilidad porque les preside y encabeza un gobierno, una persona, que
viene aquí un ratito, se esconde de los valencianos -no ha tenido valor en Fallas de intentar cruzarse con alguien por la calle-, se esconde de los medios de comunicación, le ha cogido miedo a la gente, no quiere saber nada de la gente a la que
administra, y les hacer pasar por espectáculos como éste.

Yo creo que tienen en sus manos la decisión.
Acaben con él, acaben con él, ganarán mucho.
Pero acaben primero con esta ley que lleva el desastre a los terapeutas
ocupacionales, porque hay una cosa clara, sus errores siempre nos harán más inteligentes.

Gracias señorías.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el señor Ferraro.

El senyor Ferraro Sebastiá:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Señor Mata, la ventaja de ser mayor, ¿sabe lo que representa?
Que he vivido mucho y he conocido su etapa de gobierno
en esta comunidad.

El señor Camps, el señor Camps, comparece en esta cámara pero no sé, cien veces más que comparecía aquí el señor Lerma, que era nunca, nunca.
(Aplaudiments) Y me acuerdo perfectamente ¡eh!
, porque yo ya estaba en la política entonces, señor Mata, se lo digo para que lo sepa, si usted no se acuerda, usted también estaba en la política conmigo.
Otros de su partido seguramente no, pero usted y yo nos tenemos
que acordar de aquello.

I vaig al que mos ocupa, a la qüestió.

Senyories, l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana, d'acord en l'article 36 de la Constitució, reconeix -en l'article 49.
1, apartat 22- la competència exclusiva de La Generalitat pel que fa las col·legis professionals i l'exercici de professions titulades, sense perjuí del que disposa l'article 139 de la mateixa Constitució.

Aixina puix, en l'article 36, la Constitució establix que la llei regularà les peculiaritats pròpies del règim jurídic dels col·legis professionals i l'exercici de les professions titulades, l'estructura interna i el funcionament del col·legis hauran de ser democràtics.
Així la Constitució inclou este article dins de la secció dedicada als drets i deures del ciutadans, això sense perjuí de la igualtat en drets i obligacions dels espanyols i la llibertat de
circulació, establiment de les persones, en tot el territori espanyol, que es contempla en
l'article 139 de la carta magna.
(Veus)

La doctrina jurídica manté que a la seua (inintel·ligible) .
.
.
el que justifica i dóna sentit al vertader col·legi professional és la tutela del correcte exercici de la professió com a garantia dels drets dels ciutadans que utilitzen els servicis dels
professionals organitzats col·legialment.

El col·legis tenen, per tant, un monopoli en relació amb la tutela i vigilància del col·legi professional, els objectius i interessos de la professió, és a dir, l'ordenació de la professió, deontologia i disciplina.
No obstant això, este monopoli no existix en relació en la defensa pels interessos individuals dels col·legiats, ja que la col·legiació obligatòria no impedix la possibilitat de pertinença simultània a associacions o sindicats constituïts per a la defensa d'eixos interessos professionals en la seua vesant individual, això ho va afirmar, rotundament, el Tribunal Europeu de Drets Humans en sentència 123 de l'any huitanta-set.

Així, la doctrina assenyala que de la defensa dels interessos professionals com a
tals, no es rellevant com a essència del col·legi professional, podent ser realitzada per una altra o altres entitats en
paral·lel.
Això no vol dir, tampoc, que els col·legis siguen instruments inadequats per a la defensa dels interessos privatius
dels seus membres.
Precisament, la simbiosi del públic i del privat és una de les explicacions de l'èxit de la fórmula col·legial.

Els col·legis són, per tant, administració pública -no vol dir això que siguen administració de l'estat, ni de les comunitats autònomes- són col·legis professionals, corporacions de dret públic, un supòsit d'autoadministració garantit per la Constitució.

L'article 1.
3 de la Llei 2/1974 de col·legis professionals, modificat per la Llei 25/2009 -coneguda com llei òmnibus- establix que són fins essencials d'estes corporacions l'ordenació de l'exercici de les professions, la representació institucional exclusiva de les mateixes quan estiguen subjectes a col·legiació obligatòria, la defensa dels interessos professionals dels col·legiats i la protecció dels interessos dels consumidors i usuaris dels servicis dels seus col·legiats, tot això sense perjuí de la competència de l'administració pública per raó de la relació funcionarial.

I ara parlem, senyor Mata, la disposició transitòria quarta de la Llei 25/2009, quant a la vigència de les obligacions de col·legiació establix que «en el termini màxim de dotze mesos des de l'entrada en vigor d'esta llei -que se va promulgar el 27 de desembre passat- el govern, prèvia consulta a les comunitats autònomes, remetrà a les Corts Generals un projecte de llei que determine les professions per a l'exercici de les quals és obligatòria la col·legiació.

Dit projecte haurà de preveure la continuïtat de l'obligació de col·legiació en aquells casos i supòsits d'exercici en què es fonamente com un instrument eficient de control de l'exercici professional per a la millor defensa dels destinataris dels servici, i
en aquelles activitats en que puguen veure's afectades, de manera greu i directa, matèries d'especial interés públic com poden ser la protecció de la salut i la integritat física, o de la seguretat personal o jurídica de les persones físiques».
I remarca «fins a l'entrada en vigor de la mencionada llei es mantindran les obligacions de col·legiació vigents».

En este sentit, la teràpia ocupacional complix una funció fonamental de protecció de la salut i la integritat física perquè empara la resolució de problemes per a millorar la qualitat de vida de la persona i ho fa des d'un enfocament holístic.

En Espanya els primers passos de la seua professionalització comencen a donar-se en els anys seixanta.
La nostra societat ha evolucionat
molt ràpidament, les ciències mèdiques hui aconseguixen eradicar malalties que abans pareixia impensable, en la
qual cosa l'esperança de vida ha augmentat considerablement.
Se voran altres necessitats que demanda
la societat i, en este punt, és on s'ingerix la teràpia ocupacional, podem dirimir com la disciplina sociosanitària que avalua la capacitat de la persona per a exercir les activitats de la
vida quotidiana i intervé quan la dita capacitat està en risc o danyada per qualsevol causa.
Va ser a principis dels anys noranta
quan la formació del terapeuta ocupacional, que es venia desenrotllant en l'única escola que existia, va ser reconeguda per l'estament corresponent -el Ministeri d'Educació i Ciència- obeint directives i plans europeus d'unificació de les diferents formacions acadèmiques.
Dita formació i pràctica professional ja era reconeguda en l'entorn europeu i en els fòrums internacionals.

En conseqüència, hui estem donant un nou pas avant en la creació del col·legi professional, puix en el Grup Popular entenem que al llarg de procés legislatiu, durant els diferents debats, ha quedat prou clar que la teràpia ocupacional complix en una finalitat d'interés social, és inqüestionable, perquè exercixen -com bé ens va exposar la consellera de Justícia- multitud de tasques en distints àmbits relacionats en principis tan essencials com l'autonomia personal, la qualitat de vida, la igualtat i la integració social i, especialment, amb els drets de la integritat física i moral i en la protecció de la salut.

Per tant, només em resta anunciar-los el vot favorable que emetrà el Grup Popular, que sustentem en quatre raons:

1.
Els professionals de la teràpia ocupacional, Associació de Teràpia Ocupacional -Avato- així ho va sol·licitar al Consell.

2.
El nostre Estatut d'autonomia, d'acord en els articles 36 i 139 de la Constitució, reconeix en l'article 49, apartat 22, la competència exclusiva de La Generalitat pel que fa als col·legis professionals i exercici de les professions titulades.

3.
El terapeuta és un professional de la salut que desenrotlla el seu treball en diferents
entorns relacionats amb principis tan essencials com els drets de la integritat
física i moral, i amb la protecció de la salut reconeguts pels articles 15 i 43 de la Constitució.

4.
Perquè Les Corts estan plenament legitimades per a legislar la creació dels col·legis professionals.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Sí.
Brevemente, señorías.
El turno.
.
.

Sólo dos cuestiones ya suscitadas.

Señor Ferraro, nos ha dicho que el presidente Camps viene aquí más que ningún presidente socialista hubo en la historia, y hay que recordar que el cambio de
reglamento aquí se produce porque en las Cortes Generales los socialistas quisieron cambiarlo y
que los presidentes comparecieran.
(Aplaudiments)

La segunda cuestión, la segunda cuestión.
El portavoz del Grupo Socialista en las Cortes Generales nunca pregunta para
no hacerle la pelota al presidente porque no tiene.
.
.
(inintel·ligible i aplaudiments).

Y una alusión a un recuerdo que ha hecho el señor Ferraro.
El señor Ferraro dice que somos mayores -unos más que otros-, que nos conocemos en política.

Mire, cuando yo era concejal del ayuntamiento, y usted estaba en el
ayuntamiento, unas fallas como éstas, después de que Baltasar Garzón reabriera expedientes contra socialistas, ustedes le dieron un premio que se
llama el «toisón de los huevos de oro», (rialles) y hoy lo quieren meter en la cárcel.
Fíjense si han cambiado las cosas, señoría.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señor Ferraro.

El senyor Ferraro Sebastiá:

Gracias, señora presidenta.

Señor Mata, usted tiene un poco de.
.
.
, no sé, abstemia, o no sé como decirlo.
Porque, vamos a ver, cuando el señor Lerma estaba en estas Cortes comparecía una vez al mes, ¡una vez al mes!
, y fue sólo cuando el Partido Popular llegó al gobierno cuando se estableció (se senten veus que diuen: ¡No!
).
.
.
Sí, sí, sí, cuando se estableció (remors) la comparecencia del presidente todas las semanas, todas las semanas.
Y cuando
llegó el presidente Camps se añadió la question time, señoría.
Todavía más comparecencias y más responsabilidad, señor Mata.

Yo me acuerdo muy bien de aquella época, que tuvimos que soportar doce años de gobierno socialista.
Sí, señoría, había que ir con el carnet en la boca, (aplaudiments) con el carnet en la boca para ocupar un cargo de administración.
¡Acuérdese, señor Mata!
¡Sí, hombre, sí!
Me acuerdo perfectamente.

Usted podrá engañar a algunos de este grupo jovencitos.
A mí no me puede usted engañar.
(Remors) Y a este señor tampoco, a ese tampoco.
(El senyor Cortes Llopis diu des de l'escó: ¡Claro!
) Es la ventaja, (aplaudiments) es la ventaja de la veteranía.
Es la ventaja de la veteranía.

No me engaña, señor Mata, no me engaña usted.
En aquella época: carnet en la boca y, si no, nada de nada.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Señorías, vamos a proceder a la votación.

Señorías, vamos a votar los artículos del 1 al 5.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51.
Votos en contra, 36.
Quedan aprobados los cinco artículos.

Y ahora, si les parece, señorías, vamos a pasar a votar las disposiciones.
Una disposición adicional, una disposición transitoria y una disposición final.
Señorías, comienza la votación.
Votos a favor, 51.
Votos en contra, 36.
Quedan aprobadas las tres
disposiciones referidas.

Y votamos la exposición de motivos, como preámbulo de la ley.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51.
Votos en contra, 36.
Por lo que queda aprobada la exposición de motivos como preámbulo de la ley.

Y ahora procedemos a la votación de totalidad.
Comienza la votación.
Votos a favor, 51.
Votos en contra, 36.
Queda aprobada, por tanto, la Ley de
creación del colegio oficial de terapeutas ocupacionales de la Comunidad Valenciana.

Projecte de llei de mesures de protecció i revitalització del conjunt històric de la ciutat de València.
Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Educació i Cultura (BOC número 219)

La senyora presidenta:

Y ahora, señorías, pasamos al siguiente punto: debate y votación del dictamen de la Comisión de Educación y Cultura sobre el Proyecto de ley de medidas de protección y revitalización del conjunto histórico de la ciudad de Valencia.

Para la presentación del dictamen de la comisión, tiene la palabra el ilustre diputado señor Hernández Mateo.

El senyor Hernández Mateo:

Muchas gracias, señora presidenta.

Señorías.

Me corresponde, como vicepresidente de la Comisión de Educación y Cultura, y por acuerdo unánime de ésta, realizar la presentación del dictamen del Proyecto de ley de medidas de protección y revitalización del conjunto histórico de la ciudad de Valencia.

Este proyecto de ley es el resultado del acuerdo adoptado por la Diputación Permanente de las Cortes, en la sesión celebrada el 14 de enero de 2010, convalidando el Decreto ley 1/2010, de 7 de
enero, dictado por el Consell, y aprobando la propuesta formulada en dicha sesión por el Grupo Parlamentario Popular, para que fuera tramitado como proyecto de
ley.

La mesa de la cámara, el día 14 de enero de 2010, acordó su tramitación por el procedimiento de urgencia.
La mesa de la cámara, el día 14 de enero de 2010, acordó su tramitación por el procedimiento de urgencia y su envío a la Comisión de Educación y Cultural.

El proyecto de ley fue publicado en el boletín oficial de las Cortes, número 204, de 26 de enero.
Y el plazo para la presentación de enmiendas finalizaba el 10 de febrero de 2010.

Finalizado el plazo para la presentación de enmiendas, fue presentada una enmienda a la totalidad con texto alternativo
por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís, que fue rechazada en la sesión plenaria celebrada el día 24 de febrero de 2010.

Una vez rechazada la enmienda a la totalidad, la Mesa de la Comisión de Educación y Cultura, en reunión celebrada el 25 de febrero de 2010, realizó la ordenación de las enmiendas que habían sido presentadas, y que era un total de 24 enmiendas parciales: 3 del Grupo
Popular, 15 del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís y 6 de la Agrupación de Diputados y Diputadas No Adscritos.

Dicha ordenación de enmiendas se publicó en el boletín oficial de las Cortes, número 215, de 3 de marzo de 2010.
La Comisión de Educación y Cultura se reunió el 5 de marzo de 2010 para emitir el dictamen que hoy presento antes sus señorías.

Durante la discusión en comisión fueron aprobadas tres enmiendas parciales del Grupo Parlamentario Popular y
una enmienda de aproximación.

El dictamen de la comisión que presento ante sus señorías ha sido publicado en el boletín oficial de Las Cortes, número 219, de 16 de marzo de 2010.

Por todo ello, espero y deseo, como vicepresidente de la Comisión de Educación y Cultura, que durante en el debate en el día de hoy sea posible alcanzar el máximo consenso.

Y no quiero terminar sin agradecer los servicios de la cámara, en especial de letrado, del señor Martínez Corral, precisamente por su colaboración permanente en el desarrollo de la Comisión de Educación y Cultura.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Y ahora tiene la palabra la señora Albiol.

Cuando quiera.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.
Bon dia.

Bé, en el seu moment, des d'Esquerra Unida ja vam manifestar el nostre rebuig en comissió a aquest projecte de llei.

El Cabanyal necessita urgentment desenvolupar mesures de protecció i rehabilitació que facen que el barri revisca i dignifique la vida de les persones que allí viuen.

En este sentit, des d'Esquerra Unida hem presentat sis esmenes per a deixar sense efecte un projecte
de llei que, lluny de contemplar mesures per a la protecció i la rehabilitació del barri, el que fan és destruir un barri que almenys és un barri que va ser declarat bé d'interés cultural.

El que es necessita, repetisc, és rehabilitació sense destrucció.
Rehabilitació des de la seua consideració de bé d'interés cultural, des de la projecció ciutadana que li ha de donar esta consideració i sobretot amb el criteri que la ciutat ha d'universalitzar drets, que ha d'universalitzar serveis públics, cosa que en aquests moments no s'està fent.
Perquè els veïns del Cabanyal no tenen els mateixos drets, els mateixos serveis que la resta
dels habitants de la ciutat de València.

L'entorn del Cabanyal està summament degradat i, tornem a dir-ho, des d'una actuació del govern de la ciutat de València premeditat.
No és possible tal degradació en el tram que el PEPRI preveia construir.
No és la mateixa, ni molt menys, en la resta del Cabanyal-Canyamelar.
Açò no és una casualitat, no és casualitat que la zona que el PEPRI preveia destruir siga la més degradada de tot el Cabanyal.
És la conseqüència d'una actuació intencionada que preveia una ordenació urbanística nova a costa de destruir patrimoni, d'indemnitzar a baix cost a propietaris i a major glòria d'algunes urbanitzadores que, avorrides d'esperar, varen ser generosament i regularment recompensades.

Des del Partit Popular s'entesten, s'encaboten a continuar amb una farsa, amb una farsa per a traure rèdit electoral, i quan més ens apropem a 2011 pitjor.
Quanta més bronca amb el govern central pitjor per als ciutadans i ciutadanes del País Valencià, millor, sembla, per al Partit Popular.

És una farsa perquè saben que, després de la sentència del Tribunal Suprem i de l'ordre del Ministeri de Cultura, aquest projecte de llei no té ningun sentit, podem dir que aquest projecte de llei hauria d'estar ja en el calaix, ha caducat, no té absolutament ningun sentit.
Perquè, una volta es va conèixer aquesta ordre, la decisió raonable que hauria d'haver adoptat l'equip de govern de l'Ajuntament de València, haguera sigut la de convocar una mesa integrada per representants dels veïns, per la plataforma de «Salvem el Cabanyal», per forces polítiques, per les institucions valencians que es van posicionar a favor de la
catalogació de bé d'interés cultural del barri, de les universitats públiques valencianes, del Ministeri de Cultura.
I en eixa taula el que haurien d'haver fet és elaborar un pla de rehabilitació integral del barri que suposara la recuperació de la trama urbana, de la qualitat de vida dels veïns i veïnes del barri, una urgent actuació dels serveis socials municipals per a fer front el més prompte possible a la degradació i marginació provocades per l'ajuntament en aquest barri.

Però no.
El que van fer, el Consell, el Partit Popular, l'Ajuntament de València, ha sigut la confrontació amb el govern central, l'acusació d'intromissió, el victimisme, la recollida de firmes i, como no, la desqualificació i acusació de violents als veïns i veïnes que el que fan és lluitar per un barri habitable, el que fan és lluitar per tindre una major qualitat de vida.
Aquesta gent és la que vostés estan acusant de violents, aquesta gent, als qui estan lluitant pel seu barri,
per la seua vida.

Miren, senyors i senyores del Partit Popular, el que s'ha fer és rehabilitar, que és molt més barat que construir, però que a més que destruir, però que a més el que fa és donar feina que un moment on tenim quasi 600.
000 aturats i aturades en el País Valencià, és absolutament necessari i imprescindible.
El que han de fer és rehabilitar enfront de la destrucció.

Vostés el que han de fer és assumir i acatar l'ordre del ministeri i no encabotar-se en decrets o projectes de llei
insostenibles, ni en vies judicials que saben per endavant que les tenen
perdudes i que no perseguixen res més que allargar el seu victimisme, el rèdit electoral a costa d'enganyar els veïns i les veïnes, i a costa a més de l'erari públic.

Conservar aquest barri, el Cabanyal, ha de ser prioritari.
És un orgull per als valencianes i les valencianes.
És fer viva la nostra història, la gènesi d'una part d'aquesta ciutat, rehabilitar sense destruir, sense espoliar, això deuria ser l'objectiu de qualsevol govern autonòmic o municipal.
Respectar l'entorn i a la gent que l'ocupa que, al cap i a la fi, aquestes persones, la ciutadania, els veïns i veïnes, han de ser el centre de qualsevol acció política.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyora Albiol.

Té la paraula la senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories, hui assistim a l'última representació o al, digam, l'última tanca d'esta cursa d'obstacles a que el Partit Popular ens ha abocat amb un disbarat, un despropòsit jurídic darrere d'un altre i amb un despropòsit polític, també, darrere d'un altre.
Tot ha valgut per a imposar un criteri que, per endavant, saben que
està condemnat al fracàs.
Tot ha valgut, des de decrets lleis insostenibles, tan jurídicament com políticament, des de recursos insostenibles en via judicial, des de presentar
esmenes fora de termini i colar-les, imposant uns vots que no ens poden servir
per a violentar el reglament de Les Corts.
És a dir, que també este projecte de llei té ja els dies comptats, perquè vostés ho han utilitzat tot, dintre i fora dels límits legals, i dintre i fora del límits morals.
Perquè vostés ja no tenen clar on estan els límits, ni legals ni morals, perquè a força de traspassar-los ja no saben on està la ratlla que no se té que passar.

Però bé, hui estem ací, en l'última -dic- representació d'este melodrama que vostés han volgut posar en estes Corts, i encara aixina, jo, malgrat el dramàtic que suposa este projecte de llei per al barri del Cabanyal, com que jo estic
convençuda que la resistència dels veïns i veïnes del Cabanyal, que no és d'ara ni de fa 15 anys, que ja en els anys cinquanta, gent com vostés que volia destruir el seu barri -ells van començar a resistir-se, pares i iaios dels que ara estan també defensant el barri no van a poder ni amb ells ni amb esta ciutat ni amb la gent que vol que el que
s'impose siga la racionalitat, que els s'impose siga el benestar de la majoria, que el que s'impose siga la qualitat de vida dels veïns i veïnes del barri del Cabanyal i de la resta de les ciutats de la nostra comunitat,
també de la ciutat de València, que té més Cabanyals, no només el Cabanyal, la ciutat de València té molts barris degradats i oblidats.

Per això nosaltres, des del Grup Compromís, hem presentat una sèrie de propostes.
Ja presentàrem una esmena a la totalitat i ara presentem una sèrie de propostes alternatives, no derogant, sinó proposant alternatives, alternatives de rehabilitació, sí, sí, sí, no només de rehabilitació d'edificis, sinó també de rehabilitació social, que, si m'apuren, és quasi més important que la dels edificis, perquè estem parlant de les persones.
Estem parlant de tindre.
.
.
, de dotar el barri
del Cabanyal d'infraestructures que no s'entén per què no les tenen, no s'entén per què el govern, tant municipal com de La Generalitat, no els ha procurat als veïns i veïnes del Cabanyal infraestructures que són necessàries, com pot ser un centre d'ensenyament secundari, com poden ser equipaments públics que tinguen a vore amb la qualitat de vida, amb els dependents, amb les
persones majors, amb equipaments esportius, amb equipaments culturals, amb
cases perquè la gent jove puga reunir-se i gaudir d'un oci alternatiu.
.
.
Clar que, si el seu model és el d'Alacant, que és fer un
botellòdrom, ja entenc jo per què vostés no estan per la labor d'este tipus d'equipaments.

Vostés han posat durant anys l'excusa de la prolongació per a no fer els deures en el barri del Cabanyal, perquè segurament és que no té el mateix glamur que les altres actuacions de què tant els agrada a vostés fer i parlar, eixes que són una escaparata i que invisibilitzen cada vegada més els barris reals, on viu la gent real i on tots els dies treballa, o no treballa
i porta els xiquets al col·lege i és usuària de la sanitat o té gent dependent al seu càrrec, la major part de la població valenciana.

Per això nosaltres presentem estes esmenes, i vostés tindran d'explicar-li a la gent del Cabanyal i a la gent de València per què no volen que tinguen un institut d'ensenyament secundari: ¡20.
000 habitants!
¿Vostés s'imaginen una població, un municipi, de 20.
000 habitants que no tinguera institut d'ensenyament secundari?
, ¿vostés s'ho imaginen?
Doncs, el Cabanyal no en té.
.
.
, no en té.

¿Per què no volen que tinguen equipaments de centres de dia?
, ¿per què no volen programes de recuperació i d'inserció de les persones drogodependents?
, ¿per què no volen implementar escoles infantils perquè la gent puga conciliar la vida laboral i la vida familiar?
, ¿per què no volen fer equipaments i allotjaments per a estudiants, que és una manera també de rehabilitar social i arquitectònicament el barri?
, ¿per què no volen un pla especial contra les drogodependències?
, ¿per què no volen un pla especial contra la marginació i la pobresa?
, segurament perquè ja els va bé així, ¿no?
¿Per què no volen un pla especial d'atenció a les dones en situació de vulnerabilitat?

Hauran d'explicar per què no volen que, a més, tot açò se faça amb la participació dels veïns i veïnes en un consell de participació, vostés hauran d'explicar per què voten «no» reiteradament a estes propostes, i ens ho hauran d'explicar ací, potser, si volen o no tiren balons fora com fa el seu president, però els hauran d'explicar a la gent del Cabanyal per què tot això ho voten en contra.

I, vostés, també tindran d'explicar per què no ho voten favor.
.
.
Molta campanya, molt d'Alarte per allí, pels carrers del Cabanyal, i després, quan toca votar les propostes alternatives al model que tenen estos senyors,
vostés se n'inhibixen i se criden a andana.
Aixina que, senyors socialistes, vostés també tindran d'explicar per què no voten propostes de rehabilitació arquitectònica i social del barri.
Li ho dic ara, perquè com després no mai m'han deixat replicar-los a vostés quan m'ha tocat el torn de rèplica, doncs, jo, per si de cas, ja me cure en salut.
.
.
Llevat que vostés hui vagen a votar-les, que fins ara no les han votat, i aleshores me tragaré el que he dit.

Per tant, expliquen als veïns del Cabanyal per què estes propostes no són vàlides, estes propostes que suposen invertir els diners que vostés volen utilitzar en expropiar, en tirar la gent de les seues cases, en tirar la
gent de les seus històries i les seues vides, de les seues alegries i de les seues penes, els diners
que vostés volen invertir per a destruir, nosaltres li proposem que els invertixquen per
a construir, per a construir futur, per a construir barri, per a construir
vida.
.
.
¿Per què vostés aposten sistemàticament per la destrucció, quan poden apostar per la vida?
Això és una cosa que hauran d'explicar-los als veïns i veïnes del Cabanyal, perquè jo no entenc, i crec que els veïns i veïnes del Cabanyal tampoc.

I és mentida que la rehabilitació, la lluita contra la degradació del barri tinga d'anar necessàriament acompanyada de la prolongació de l'avinguda, ¡això és una excusa de mal pagador!
, això és el xantatge a què vostés han sotmés durant anys el barri del Cabanyal, d'una manera absolutament injustificada i immoral.

Aleshores, expliquen als veïns per què els han abandonat a la seua sort, per què ells no tenen dret a tindre equipaments, quan paguen igual que tots els
valencians, per què no tenen dret a tindre una ciutat mínimament bonica, ¿eh?
, no només els de l'avinguda de França, no només els que viuen al voltant d'eixes obres faraòniques que fan vostés.
.
.
Per què la resta de veïns en el Cabanyal, però també en altres barris com el barri de la Llum, o com barri de Castella, que estan
absolutament deixats de la mà de Déu, que són invisibles, que no existixen.
.
.
, i que s'han cregut alguns que «Valencia está muy bonita», perquè quatre que viuen en les rodalies de les seues obres faraòniques ja ho tenen bé.
Per què invisibilitzen la major part de la població de la ciutat de València i per què ara volen condemnar a la destrucció el barri del Cabanyal.

Això és una cosa que tindran d'explicar, però no ara, ho tindran d'explicar ara i en el futur.
.
.
Ho tindran d'explicar ara i en el futur, quan s'estudie i se diga «encara com que no van poder portar endavant eixe projecte», igual que ara diguem «encara com que l'avinguda de l'Oest es va para on es va parar i no va arrasar el centre històric».
De la mateixa manera que ara pensem que allò va ser una salvatjada i haguera segut més salvatjada si s'haguera allargat fins a on el pla preveïa, a vostés els estudiaran per eixa salvatjada que encara com no se va a dur a terme,
perquè no es durà a terme, no es durà a terme, i això és el que me fa estar contenta hui, i me fa estar més contenta quan senc el president de La Generalitat diguent que de les enquestes
del CIS en comparació de fa un any a ara, tenen més vot fidelitzat, perquè ¿saben vostés què significa això?
, que sí, tenen més vot fidelitzat: això, traduït, significa que tenen més acèrrims, ¡tenen més acèrrims!
, d'eixa gent que fins i tot amb violència defensa els seus discursos i les seues polítiques i les seues mentides.
Tenen més acèrrims, però com més acèrrims tinguen, i m'alegra molt que ja estiguen en un 15%, menys possibilitats tindran de guanyar
les eleccions.
¿I saben vostés què?
A mi això m'alegra el dia, la setmana, el mes i l'any.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el señor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Voy a intentar hacer un esfuerzo de simplificación, porque yo creo que nos llevan a una maraña en la que, al final, nos cuesta trasladar lo que pensamos de esta cuestión.

Mire, desde 1993 hasta el 5 de enero del 2010, durante diecisiete años de gobierno municipal del Partido Popular y durante quince años del gobierno popular en la Generalitat valenciana, las reglas de juego en
esta cuestión estaban claras: había un sector de la clase política, de los partidos políticos, que creían que El Cabañal era el futuro gran pueblo de pescadores de esta ciudad, el mayor atractivo
turístico que podría tener esta ciudad, donde se podrían implantar artesanos, donde podríamos ir a tomar anchoas a Casa Guillermo, ir a cenar a Montaña, ir a El Casinet.
.
.
¡Ese era un modelo!

Y había otro modelo, que era igualmente legítimo en términos políticos que era arrasemos eso, que es una cosa cutre y antigua, hagamos una
especie de autopista, y con eso llegarán los coches más rápidos.
Son dos posiciones legítimas, muy legítimas.
Ya vivimos en otras épocas otras parecidas.
.
.
El Ayuntamiento de Valencia, presidido por el Partido
Popular, se empeñó en que el río.
.
.
, perdón, cuando el Partido Popular estaba en la oposición, que el río fuera una gran autopista con
parkings.
.
.
Sí, eso era una opción legítima.
Menos mal que la izquierda, en el consistorio, lo impidió, y hoy tenemos el auténtico pulmón verde de la ciudad en el río.

También la derecha quiso que El Saler fuera como Cullera o como Benidorm o como
cualquier cosa de esas, y esas cosas, señoría, son legítimas, totalmente legítimas.
Autopistas/pueblos; vida/autopista; coches/peatonal; que vengan los
turistas/que no.
.
.
Y esa situación se ha mantenido ¡diecisiete años!
, ¡diecisiete años!
, y el 5 de enero de 2010 entramos en un enredo del que difícilmente vamos a salir.
El ministerio dice que eso de la autopista en El Cabañal es un expolio.
¿Por qué?
Porque el Gobierno de España afortunadamente tiene las competencias para determinar la protección del patrimonio de todos los españoles, y El Cabañal es España, le duela o no a la señora Barberá, El Cabañal es España.

El gobierno protege El Cabañal, dice que es un expolio, y se inventan un decreto ley ¡que miente!
, porque un argumento esencial del decreto ley es «como el plan especial ya está casi acabado y hemos comprometido grandes recursos La Generalitat y el
ayuntamiento».
.
.
¿Pero qué Generalitat y qué ayuntamiento?
¿Sabe cuánto comprometió el ayuntamiento en el plan especial de El Cabañal en el año 2007?
6.
000 euros, y el Gobierno de España, 690.
000.
En el 2008, 12.
000 euros, y el Gobierno de España, 1.
381.
000.
.
.
Pero es que no tienen ni la vergüenza torera de poner negro sobre blanco que quienes han hecho aportaciones para
salvar El Cabañal han sido el Gobierno de España.
.
.
y la Generalitat valenciana, y lo que se gasta la señora Barberá en rosas al año, ¿es eso?

¡Y miente ese decreto ley!
Un decreto ley que se hace por razones de
extraordinaria urgencia y necesidad después de diecisiete años, ¿eh?
, después de diecisiete años de no mover allí una piedra más que derribar algún edificio, deciden que es urgente y necesario cargarse la orden del Gobierno de
España.
Pero cuando ese decreto ley está en el constitucional y que lo que primero se va a ver es si es urgente y es
necesario esa barbaridad, nos dicen que lo van a tramitar como ley.
.
.
Bueno, es
que estamos todos como prisioneros del enredo.

Lo tramitan como ley y hacen trampa otra vez, y eso sí que quiero que quede grabado perfectamente, y saludo a los técnicos de sonido, porque esto va a servir para los recursos posteriores.
Ustedes
presentan una enmienda, la presenta el señor Betoret, que podríamos llamar técnica, en la que dice que cambia todas las expresiones «decreto ley» por «ley».
.
.
Claro, donde decía «decreto ley» debería decir «ley».
.
.
Al empezar la tramitación alguien se podría haber molestado en mirar eso y cambiarlo, pero nos aparecen con una enmienda
de aproximación.
.
.
-de aproximación- que la firman la señora Barrieras y el señor Betoret.
.
.
Yo no sé qué agria disputa habrán tenido entre ellos para aproximarse en una enmienda.
Pero es que no había ninguna enmienda de aproximación, no la había: nos presentan como una enmienda de aproximación de dos diputados del Partido Popular que dicen que derogan expresamente el
decreto ley y, además, introducen, siguiendo la doctrina Marí, una nueva trampa en todos los argumentos que es inventarse el
consell assessor de patrimonio inmobiliario, que por un reglamento de alguna conselleria van a decir cuál es su composición para poder descatalogar.

En España, proteger es difícil, pero desproteger ¡es casi imposible!
, y eso es bueno.
.
.
Si ustedes hubieran podido desproteger, ¿qué sería de la mayoría de nuestros parques naturales?
, ¿qué sería de algunas zonas de costa?
, ¿qué sería de algunos monumentos?
, ¿qué sería de las ruinas del centro histórico?
.
.
.
¡Claro!
, ¡menos mal que no pueden desproteger!
Y para desproteger tienen que informar ese expediente los mismos
que protegieron.
Aquí hay una institución de La Generalitat que se llama Consell Valencià de Cultura, en el que sus miembros se nombran por una mayoría cualificada, en el que ustedes tienen mayoría.
Cuando no hacen lo que les gusta, como el caballo de Espartero, van allí y paran la sesión, que eso ya pasó, porque el señor Font de Mora dijo que aquello pasaba en la academia.
.
.
No.

Mire usted, el Consell Valencià de Cultura debería informar cualquier posible desprotección, pero le tienen miedo a la cultura.
Le tienen miedo no ya al Consell Valencià de Cultura, sino a la cultura, y lo hemos visto con el Muvim.
Pero es que
tampoco quieren que la universidad informe, porque le tienen miedo a la
universidad.
Las dos instituciones que pueden desproteger eso, que son el
Consell Valencià de Cultura y la universidad, les dan pavor, y se inventan un ente que no existe
hasta ahora, que lo crean por una transitoria que modifica la ley de patrimonio
para poder legitimar todas sus barbaridades.

Y yo me he preguntado durante mucho tiempo para qué este enredo, por qué, por qué decreto ley, si se recurre, lo cambio por una ley, me olvido de derogar el
decreto ley.
Pues era como la navaja de Ockham, la explicación más sencilla la tenía aquí delante y nunca la veía.
Porque ustedes no quieren hacer ¡nada!
en El Cabañal!
¡Nada!
Y no quieren hacer nada porque se han fundido todo nuestro dinero, se han
fundido el dinero de los valencianos.
Ustedes han gestionado del orden de
225.
000 millones de euros, y no tienen dinero para las expropiaciones, no
tienen dinero para las avenidas, no tienen dinero para nada.
Y les encanta
enredar la maraña para poder decir: no me dejan hacer.
Hagamos una asociación con un chaval del PP, y con esa asociación diremos que somos los que quieren que hagan algo.
Hagan algo, si es que se lo
han fundido.

Y cuando usted va por la calle, ya se encuentra valencianos que empiezan a
preguntarse: ¿por qué el autobús vale en Madrid 1 euro y aquí 1,25?
¿Por qué el autobús o el metro vale en Madrid 1 euro y aquí 1,40?
¿Por qué cuando un chaval nuestro, de Erasmus, se va a París, se lleva la mitad de subvención y la mitad de ayudas que un extremeño, que un vasco, que un catalán, que un andaluz, que un gallego?
(Aplaudiments) ¿Por qué esas mujeres que han estado sacando adelante a sus hijos, que han hecho que sus
hijas estudien, que han cuidado a sus nietos, y ahora les toca cuidar a sus
madres que tienen alzhéimer, no tienen ayudas?
¿Por qué?
(Aplaudiments) Porque se han fundido la pasta.

Mire, Rajoy dijo que eso era.
.
.
lo apoyaba él con tres palabras, que lo dice siempre, justo, razonable y de sentido común.
Le vale para las chuches -los chuches que dice él-, para el aborto y para lo que sea.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Ni es justo, ni es razonable ni tiene sentido común.

Gracias, señoría.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Tiene la palabra el señor Marí Olano.

El senyor Marí Olano:

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

A pesar de que las enmiendas de los grupos parlamentarios que me han precedido
en el uso de la palabra se mantienen, nosotros vamos a rechazarlas.
Son
enmiendas dirigidas a perpetuar la situación de decadencia y de degradación del barrio de El Cabañal que está haciendo la izquierda en su conjunto desde hace ya diez años.
Eso es lo que están haciendo ustedes, impidiendo que se revitalice y que se regenere un barrio que
es parte esencial de Valencia.

Mire, El Cabañal, señor Mata, no es un barrio de pescadores de Valencia.
Es un barrio de todos los
valencianos, se dediquen a lo que se dediquen.
(Aplaudiments) Tendrá una tradición pescadora, pero el futuro de El Cabañal para nosotros, desde luego, no pasa solo por esa tradición pescadora, pasa por muchísimo más, señor Mata.
Pasa porque sea uno más de los barrios de Valencia, de todos los valencianos, de todos incluso los
habitantes de la Comunidad Valenciana y, si es necesario, también de todos los españoles, que a buenas horas tiene usted que darle lecciones de españolismo a la alcaldesa.
Hay que tener temeridad para darle lecciones de españolismo a la alcaldesa de Valencia, que es la alcaldesa de España, entre otras cosas.

Han dicho ustedes unas cuantas cosas que me parecen insostenibles, que me
parecen criticables, pero yo quiero hace referencia especial a un dato sobre
este debate que no se conoce -me da a mí la impresión- todavía.

La orden del Ministerio de Cultura que nosotros hemos impugnado, hay quien en
el uso de la palabra que me ha precedido entiende que por qué -se lleva las manos a la cabeza-, por qué la ha impugnado la Generalitat valenciana esa orden, por qué el Ayuntamiento de Valencia ha impugnado esa orden.
Debería aquietarse.
Mire, cuando no se puede solicitar a un juez que declare la
ilegalidad de una orden que alguien considera ilegal es que estamos en Cuba.
Es
normal que esa persona que me ha precedido en el uso de la palabra entienda que
no deberíamos impugnar esa orden.
Nosotros, cuando consideramos que una orden es ilegal,
vamos a los tribunales, esto es un estado de derecho.

Pero al margen de eso, esa orden se dicta tras un proceso en el que intervienen
varias instituciones, varias entidades, hay informes de todo tipo.
Ese
procedimiento lo resuelve la ministra de Cultura y lo tramita la Dirección General de Bellas Artes y Bienes Culturales del Ministerio de Cultura.
Y en
concreto, parte de un órgano de esa dirección general, la Subdirección General de Protección del Patrimonio Histórico.

Señor Mata, yo le quiero preguntar a usted -si usted no lo sabe, igual lo puede consultar con otras personas de su grupo
parlamentario, que igual sí que lo saben y me puede contestar luego-, yo le quiero preguntar a usted: ¿ustedes conocían la existencia de un informe del subdirector general de protección del patrimonio histórico, de fecha 14 de julio de 2009, en el cual se oponía el subdirector general que estaba tramitando eso, el técnico del Ministerio de Cultura, que es el que más sabe de expoliación de todo el Ministerio de Cultura, en el cual en ese informe se oponía a que se dictara una orden de expoliación del barrio de El Cabañal?
(Aplaudiments)

Señor Mata, ¿ustedes conocen la existencia de ese informe?
, porque el Ministerio de Cultura
ha reconocido oficialmente la existencia de este informe, en este papel.

Señor Mata, voy a más, a quien me pregunta «y».
Y así actúan ustedes.
¿Usted sabía, señor Mata, que ese subdirector general fue cesado fulminantemente en el mes de
agosto, un mes después de redactar ese informe?
¿Usted lo sabía, señor Mata?
Un técnico, un técnico, una persona que fue subdirector general durante todos los años de su gobierno en esta legislatura, en la anterior legislatura y durante los
años de gobierno del Partido Popular en la anterior legislatura.
Una persona
imparcial, independiente, que cometió el pecado de oponerse a los deseos de la ministra de Cultura, los deseos de la
vicepresidenta del gobierno.
(Aplaudiments) Y que fue cesado fulminantemente.
Boletín Oficial del Estado, de 7 de septiembre de 2009, tienen ustedes la orden de cese.
¿Usted eso la sabía, señor Mata?

Yo no sé si lo cesaron por tibieza o por desafección.
Si fue por tibieza, aplicaron ustedes, ya que están últimamente tan religiosos -hoy hablando de la visita del santo padre a Valencia, el otro día el señor Alarte yendo a honrar a la Virgen de los Desamparados, cosa que me parece muy
bien-, ya que están tan religiosos, ustedes con este señor, por lo que se ve, han aplicado con su tibieza la máxima evangélica.
Dice el Evangelio: «A los tibios, los vomitaré de mi boca.
» Y eso es lo que han hecho ustedes, eso es lo que han hecho ustedes, cesar
fulminantemente a una persona imparcial e independiente que creía que el PEPRI de El Cabañal se ajusta perfectamente a la Constitución y a las leyes.
(Aplaudiments) Eso es lo que han hecho ustedes.

O por desafecto.
Si no ha sido por tibieza, por desafección.
Ya se sabe cómo cesaba Franco a los alcaldes, por desafectos.
Eso es lo que hacen ustedes:
cesar a subdirectores generales por desafección a las ideas socialistas.

Antes, mi compañero, el señor Ferraro, les decía a ustedes que aquí en sus tiempos solo se prosperaba con el carné en la boca.
Aquí tienen ustedes una nueva demostración de eso.
No solo uno no prospera si no tiene el carné (aplaudiments) del Partido Socialista, es que ni siquiera se mantiene en el puesto en el que
está.

¿Ustedes eso lo sabían?
(Veus) ¡Qué nerviosos se han puesto!
¿No lo sabían?
(Veus) ¿Tenían conocimiento de esto?
, tanto que nos acusan a nosotros de mentir, tanto que
nos acusan de mentir.

A mí me gustaría ver -por supuesto, son ideas que ya le doy yo al abogado de La Generalitat y al
abogado del ayuntamiento-, a mí me gustaría que este informe se incorporara al proceso contencioso-administrativo que
vamos a seguir contra la orden del Ministerio de Cultura, porque será muy significativo, muy significativo que quien tiene que proponer la orden a la
ministra propusiera que la orden fuera entendiendo que no existe expoliación, perdón, que es precisamente lo que ya entendió en su día el abogado del estado.
El abogado del estado se opuso a considerar que había expoliación en el barrio de El Cabañal, se opuso tanto en el Tribunal Superior de Justicia de Madrid como ante el
Tribunal Supremo.
Ya se opuso.
Ustedes todo eso lo olvidan o lo tiran a un
lado, que es lo que ha ocurrido.

Me habla usted de maraña jurídica.
¡Si la maraña la han creado ustedes!

Me habla usted de simplificación.
Si nuestra postura es muy sencilla, es muy simple: el PEPRI es bueno para
Valencia, la prolongación de Blasco Ibáñez es buena para Valencia, y, además es perfectamente legal y constitucional.
Esa es nuestra postura sobre el
barrio de El Cabañal, la que tuvimos hace diez años y la que tenemos ahora.
Hay otros que no.
Usted, por ejemplo, ha cambiado de
postura; antes creía que era bueno, y, ahora, cree que es malo.
A toda costa se tenía que hacer la prolongación de Blasco Ibáñez.
Eso es lo que opinaban ustedes.

Y, luego, además, tiene la cara de hablarnos de que el futuro del barrio está en la visita turística, hablando del río.
.
.
Mire, pero si fueron ustedes los que pusieron a la entrada de Valencia un
cartel que ponía: «Valencia.
Visita turística, 2 horas».
Pero, ¡si con dos horas yo no tengo ni tiempo para ver la catedral!
¡Para ustedes lo que tenía Valencia que enseñar al mundo se reducía a dos horas de visita turística!
¡Y me hablan ustedes de turismo en la ciudad de Valencia!
Pero, ¿qué hicieron ustedes por el turismo en la ciudad de Valencia durante los bastantes
años que fueron gobernantes de la ciudad?

Me hablan ustedes de zonas verdes.
¿Usted sabe quién declaró zona verde al río al cauce antiguo del río Turia?
¿Fue Ricardo Pérez Casado?
¡No!
¿Fue Clementina Ródenas?
¡No!
¿Sabe usted quién fue?
Miguel Ramón Izquierdo, que si tuviera que estar entre nosotros estaría sentado ahí, no ahí.
El río.
El río.
¿Y sabe, además, quién hizo la prolongación del río por el oeste?
La alcaldesa Barberá, que eso no estaba previsto en el parque de cabecera.
¿Y sabe quién va a hacer la prolongación del río por el este?
La alcaldesa Barberá, que será la que estará aquí dentro de dos años.
(Aplaudiments)

A ustedes durante mucho tiempo les ha dado lo mismo la ciudad de Valencia, les
ha dado lo mismo la Comunidad Valenciana y les ha dado lo mismo todo.
Les ha
dado absolutamente igual el barrio de El Cabañal y les ha dado absolutamente igual el patrimonio histórico valenciano.
Somos nosotros, desde el gobierno del Partido Popular los que
hemos hecho las mejores y mayores actuaciones de recuperación del patrimonio histórico: la actuación anual de la Luz de las Imágenes, la recuperación de nuestros centros históricos, la declaración de bienes de interés cultural de un montón de centros históricos, de un montón de pequeñas y medianas ciudades de la Comunidad Valenciana.
Somos nosotros.

Usted viene aquí y me habla de las cifras que aparecen en los presupuestos generales del estado
para el barrio de El Cabañal.
¿Dónde está ese dinero invertido?
Dígame una cifra.
Dígame una inversión, una inversión, que yo pueda ver dónde está ese dinero invertido, de los 600.
00 euros que me hablaba aquí ahora.
La alcaldesa, La Generalitat, han invertido en los últimos años trescientos y pico millones de euros en los poblados marítimos.
Y los puede tocar, los puede tocar: el teatro, el Casinet, el Museo del
Arroz, el Museo de la Semana Santa, inversiones en alcantarillado, en
infraestructuras, en equipamientos públicos.

Ustedes han tenido abandonado El Cabañal durante todos los años que gobernaron.
Lo tienen abandonado ahora.
Utilizan ustedes El Cabañal con una finalidad meramente política, se lo dije aquí el día que defendí la proposición de ley que presentó el Partido Popular, el Grupo Parlamentario Popular; el problema que tienen
ustedes, que tienen toda la izquierda, es que se creen que lo que ocurrió en Valencia, en la Comunidad Valenciana, en el año 1995, fue una equivocación del pueblo valenciano.

Mientras tengan ese problema, nosotros contentos; seguirán equivocándose, y nosotros y el pueblo valenciano acertando.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Señora Albiol, para réplica.

Cuando quiera.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Bé.
Senyor Marí, em sembla realment d'un atreviment màxim dir que la decadència i degradació del barri del Cabanyal és per culpa de l'esquerra des de fa més de deu anys, és un atreviment.
Que jo sàpia qui governa des dels anys 90 a la ciutat de València és el Partit Popular, i no és ni Esquerra Unida ni el Partit Socialista.

Per tant, si un barri de la ciutat governada per Rita Barberá, pel Partit Popular, està en esta situació de degradació i de decadència és únicament per la seua responsabilitat, per la responsabilitat del Partit Popular,
i no de l'esquerra, senyor Marí.

Nosaltres no estem governant a l'Ajuntament de València, estan vostés, i el barri del Cabanyal està així per la seua irresponsabilitat.

Vostés reconeixen la decadència i la degradació del barri, i és una decadència i una degradació de la seua responsabilitat per falta d'inversió, per no donar els serveis que els veïns i veïnes del barri del Cabanyal es mereixen, perquè tenen dret, com la resta de ciutadans i ciutadanes, a eixos serveis que vostés no els donen, ni la seguretat, perquè vostés han abandonat absolutament al barri del Cabanyal.

I l'han abandonat amb una actuació premeditada, han abandonat al barri per tal de tindre una excusa per a després destruir-lo.
I això és el que volen fer, destruir un barri.
Perquè per molt que vostés diuen que avui s'està aprovant ací la llei de mesures de protecció i rehabilitació del conjunt històric de la ciutat de València, és una perversió del llenguatge, una perversió de la política i una falta d'ètica absoluta.
Diguen, senyors i senyores del Partit Popular, les coses pel seu
nom.

La realitat és que avui s'aprovarà a aquesta cambra un projecte per a destruir, per a espoliar i per acabar amb el
barri del Cabanyal de la ciutat de València, amb un barri declarat bé d'interés cultural.
Això és el que s'aprovarà avui en aquesta cambra, no un projecte de llei per a rehabilitat i per a
protegir el Cabanyal.
Tot el contrari.
Deixen vostés d'enganyar a la ciutadania i utilitzen les paraules com toca, deixen d'enganyar-nos.

Vostés s'han carregat un barri, han destruït un barri, han degradat un barri per a poder continuar l'avinguda cap a la mar, per a poder donar un sucós mercat a determinades constructores i urbanitzadores.
I per això la gent del barri del Cabanyal està sofrint la seua política.

Senyor Marí, ha dit vosté que Miguel Ramón Izquierdo estaria assegut en la seua bancada.
Evidentment, evidentment, va ser
l'últim alcalde franquista, si no m'equivoque, de la ciutat de València.
Evidentment que estaria assegut en la seua bancada.
Vostés mateixos ja reconeixen d'on vénen.
I saber d'on vénen ens explica també per què actuen com actuen.
No és baladí que vostés facen aquest tipus d'actuacions sabent i reconeixent-se en aquestos avantpassats.
Vostés es pengen les medalles dels alcaldes franquistes.
Vosté sabrà el que està fent.
És clar, nosaltres no ens penjaríem aquest tipus de medalles si vénen d'on vénen.

I ja per acabar, sembla que li ha sentat molt malament, senyor Marí, que es diga en aquesta cambra que el barri del Cabanyal és de tradició de pescadors i de pescadores, com ha sigut el senyor Mata.
S'ha sentit vosté molt indignat, senyor Marí.
Però, pel contrari, la gent del Cabanyal se senten molt orgullosos i molts
orgulloses de la seua tradició i de la seua història.
Són vostés els que s'avergonyeixen de la història de pescadors i pescadores del barri del Cabanyal.

Mire, senyor Marí, jo sóc també d'un barri de pescadors i pescadores, sóc del Grau de Castelló, i jo estic molt orgullosa de la història del meu barri, igual que ho estan els veïns i veïnes del Cabanyal.
No isca vosté ací a aquesta trona a sentir-se avergonyit d'aquesta història.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Albiol.

Tiene la palabra la señora Oltra.
Perdón, perdón.
Señor Marí, ¿va a replicar?
(Veus) Por orden.

Para la réplica a la señora Albiol.

El senyor Marí Olano:

Señora Albiol, ha dicho usted una gran verdad: nosotros gobernamos en el
Ayuntamiento de Valencia.
Se ha quedado a medias.
Ustedes ni están, ustedes ni están.
Estuvieron mientras nosotros gobernábamos.
Y fíjese si hicieron buenas propuestas para la ciudad, fíjese si hicieron buenas propuestas para la ciudad, que los valencianos, que son
quienes deciden, les tiraron a la calle.
Ni tienen voz en el Ayuntamiento de
Valencia, ni una, y no recuerdo cuántos concejales tiene el Ayuntamiento de Valencia, treinta y tantos, treinta y
tantos, ni uno, ni uno.
Y, francamente, no creo que tengan muchas posibilidades
en las siguientes elecciones de tenerlos, francamente.

Yo, señora Albiol, no he dicho absolutamente nada de los pescadores.
Tienen todo mi
respeto los pescadores.
Si usted viene de familia de pescadores, yo vengo de
familia de labradores.
Y, bueno, no creo que sean más dignos los unos ni los otros.
¿Se sonríe, señora Albiol?
¿Por qué se sonríe?
¿Qué pasa, le parece mal que alguien del Partido Popular venga de una familia de
labradores?
¿Se cree usted que tiene patrimonializar usted.
.
.
ustedes, los de la izquierda
son los tienen que patrimonializar la humildad, el sufrimiento y el trabajo
duro?
¿Pero ustedes qué se han creído, que nosotros nacemos de alguna manera distinta a como nacen ustedes?
No, señora Albiol, no.
No, señora Albiol.
(Aplaudiments) Para nosotros todo el trabajo es digno, sea de pescador, sea de labrador o sea
de empresario.
Todo es igual de digno, mientras se haga con rectitud e intención y con afán de servicio a la comunidad.
Para nosotros todo trabajo es digno, tanto el de
pescadores como el que se dedica a otra cuestión.
Y si quiere usted descalificarme, acuda a otra cosa que sea decir que yo he
insultado a los pescadores.
Tienen todo mi respeto, como cualquier otra persona
que se dedique a cualquier otro trabajo.

Señora Albiol, durante su intervención, durante su intervención se ha referido usted reiteradamente a la gente, a los ciudadanos.
Ha hablado
de los vecinos y vecinas de El Cabañal que se oponen, que se manifiestan con toda la legitimidad del mundo, que
connotan tal legitimidad.
Algunos de ellos ejercen la violencia, porque entrar
en el despacho de la universidad un trabajador de Cabanyal 2010 y destrozarle
el despacho es violencia en mi casa y en la suya, porque tapiar la sede de
Cabanyal 2010 es violencia en mi casa y en la suya, porque tirar pintura contra
las casas de quienes están a favor de la prolongación de El Cabañal es violencia en mi casa y en la suya.
Quitado esa violencia, tienen la
legitimidad del mundo para manifestarse y para formar las asociaciones que
tengan por conveniente.

Pero la gente que hasta ahora no hablaba y que ahora sí que habla, la gente que hasta ahora no se manifestaba y que ahora sí que se manifiesta, la gente que hasta ahora no se asociaba y que ahora sí que se asocia tienen la misma legitimidad y son tan vecinos y vecinas de El
Cabañal como las personas a las que usted hacía referencia.
Y además, votan igual que ellos y, además, son más y nos votan a nosotros y no a ustedes.
Y votan a favor de la prolongación de la avenida Blasco Ibáñez y no en contra de ella.

Nosotros, transparencia e ideas claras con este proyecto, todas.
Somos el único partido político que en su programa electoral pone específicamente que se ejecutará en su integridad el PEPRI de El Cabañal-Cañamelar.
Ideas claras.
Los ciudadanos han tenido oportunidad de votar y lo han
hecho en varias ocasiones, en muchas ocasiones, tanto los ciudadanos del barrio
como los ciudadanos de toda la ciudad de Valenciana, como los ciudadanos de la
Comunidad Valenciana.
Y a los votos, señora Albiol, me remito.
Como usted ha dicho muy bien, nosotros gobernamos y, además, lo hacemos con una mayoría bastante sólida.
Ustedes ni siquiera están.
Porque los votos de los ciudadanos así lo han querido, que nosotros gobernemos y que ustedes no estén.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias.

Señora Oltra, para el turno de réplica.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor Marí, supose que vosté rebutja les esmenes perquè, efectivament, vol seguir, vol seguir tenint el barri del Cabanyal sota la por
i sota la violència que vostés diàriament generen amb la inacció en el barri del Cabanyal i tants altres barris de la ciutat de València que estan abandonats.

Mire, ahir estava jo amb unes persones veient la casa d'on els volen tirar una promotora, una constructora -d'eixes que són amics seus, eixes que reben favors del seu govern-, perquè s'ha declarat la ruïna econòmica d'eixa casa amb la inestimable ajuda de l'Ajuntament de València.
I unes persones molt majors, amb molts problemes de salut, se n'han d'anar al carrer perquè a la Comunitat Valenciana és l'únic lloc on la ruïna econòmica significa la rescissió del contracte d'arrendament de renda antiga de tota Espanya.
Eixa és la seua política.
La gent més vulnerable, la gent en pitjors condicions se'n va al carrer perquè vostés protegixen als poderosos.

I eixa és la raó per la qual vosté s'avergonyix quan se parla de barri de pescadors.
Ningú ha dit que vosté insulte.
Vosté s'avergonyix, perquè diu: «No, no és un barri de pescadors», com si fóra roín.
I vosté s'avergonyix perquè vostés estan del costat dels poderosos.
Que és legítim?
Clar que sí, clar que és legítim, però s'ha de saber on estan vostés, s'ha de saber on estan vostés.
Vostés estan deixant en el carrer a la gent sense recursos, vostés estan del costat de les promotores i de les constructores.
I això és l'únic que explica el PEPRI.

Vosté diu que ho tenen en el programa electoral.
Des de quan, senyor Marí?
Porten díhuit anys governant a la ciutat de València i no ho han fet.
I no ho van a fer, perquè el que havien de fer amb el tema del PEPRI ja ho han fet.
Cobrar el bufet Eius
per fer l'informe de Cabanyal 2010, Gürtel, passar a la insubmissió el senyor Alfonso Grau: «El plan de El Cabañal sigue en marcha a pesar de lo que diga el Ministerio de Cultura.
Ole!
Beneficiar les empreses de Cabanyal 2010, amb unes plusvàlues que la Sindicatura de Comptes ha dit que no són legals, que no s'ajusten a la legalitat i que el senyor Cotino encara no ha explicat per què hi ha gent de la seua família beneficiada.
I això també és violència, senyor Marí.
Destinar els diners públics a interessos particulars és violència.
I si és a familiars dels consellers, a més,és una desvergonya.
I encara no ha contestat, se dedica a insultar.
Vostés se passen la vida dient que estan insultats.
Repassen els
diaris de sessions.
Ací els únics que insulten són els d'eixa bancada, i com en són més, poden cridar més, però això no els dóna més raó.

El que vostés havien de fer en el Cabanyal ja ho han fet.
I les seues empreses amigues ja
han cobrat, eixes que després a vostés els financien il·legalment les campanyes electorals.
I aixina -no vaig a dir un refrany de Múrcia-, però aixina també és més fàcil guanyar eleccions i convéncer a la gent que la ciutat està molt bonica, encara que el seu barri estiga en la invisibilitat.
I per això estem nosaltres, per a dir la contra.

Perquè vostés exercixen una violència diària i institucionalitzada, senyor Marí, immoral, des de l'Ajuntament de València, des del seu govern i des de La Generalitat.
Perquè emportar-se les plusvàlues Cabanyal 2010 no és violència, senyor Marí?
Tirar a la gent de la seua casa on han viscut tota la vida no és violència, senyor Marí?
Mentir en Canal 9 dia sí, dia no i l'altre també no és violència, senyor Marí?
No va en contra de la Constitució, senyor Marí?
Degradar calculadament el barri del Cabanyal movent a gent sense recursos,
calculadament i maliciosament, perquè la gent del Cabanyal no puga més i diga: «Per l'amor de Déu!
, facen la prolongació o facen el que siga, que entren les màquines, però que acaben amb tanta misèria», això no és violència, senyor Marí?
Condemnar la gent a la pobresa no és violència, senyor Marí?
No donar les ajudes de dependència no és violència, senyor Marí?
Doncs sí, és violència quotidiana, institucionalitzada i des del poder, perquè vostés han oblidat que la política és per a gestionar els diners públics i per a procurar un model polític des de la ideologia de la política de cadascú.

I vostés, per això el seu president parla tant d'enquestes electorals i tan poc de política dels problemes dels valencians, han canviat eixe objectiu per l'objectiu de perpetuar-se en el poder, coste el que coste i a consta de qui siga.
I això, senyor Marí, insistisc.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
és el seu taló d' Aquil·les.

El senyor Marí Olano:

Señora Oltra, mire, yo no me avergüenzo ni de El Cabañal como barrio de pescadores, ni me avergüenzo de Poble Nou como barrio de labradores, ni me avergüenzo de Ciutat Vella, su barrio, en el que yo he vivido también durante muchos años, como barrio de pequeños comerciantes, de tenderos, de menestrales, de trabajadores; ni me avergüenzo de nada del pasado de Valencia, mi ciudad, nuestra ciudad.
No me avergüenzo de ello.

Intente usted utilizar mis palabras de otra manera.
El Cabañal es un barrio con clara raigambre pescadora, pero no es lo único que yo quiero para El Cabañal.
Nosotros no queremos que El Cabañal sea una especie de parque de atracciones de la feria.
.
.
, un parque de atracciones -perdón- de la pesca.
Queremos un barrio vivo, con todos los servicios.
Y eso es lo que
hicimos planeando El Cabañal, porque el PEPRI de El Cabañal es un plan especial que completa lo que la izquierda no se atrevió a hacer el año 1988.

Ustedes, en el año 1988, -ustedes, me refiero a la izquierda; no a usted, está en otro partido, por ahora-, ustedes, en el año 1988, la izquierda, cuando hicieron, aprobaron el plan general de ordenación urbana de Valencia, dejaron una enorme mancha blanca en medio del plano de la
ciudad, la mancha de El Cabañal.
Dijeron: «Ahí hay un agujero que ya llenaremos otro día, porque ahora no tenemos ni las ideas ni el coraje político para decir qué queremos hacer con eso.
» Y dejaron el planeamiento diferido.
Dejaron tantas cosas sin hacer, que han
tenido que hacer los gobiernos del Partido Popular, tantas cosas, que ésta es una más.

Si por eso es tan fácil defender la plena legalidad y por eso es tan fácil defender la coherencia, la corrección, la necesidad del planeamiento de El Cabañal.
Es una más de las cosas que la izquierda no hizo durante sus años de gobierno, y que ha tenido que hacer, y bien hechas, el Partido Popular.

Habla usted de violencia.
Mire, yo.
.
.
, (veus) no, no, la palabra violencia la ha utilizado usted por primera vez en esta intervención, y yo lo he anotado, violencia, tres veces.
Usted ha intervenido antes que yo.
Violencia, la ha utilizado usted.
Y si no me remito al Diario de Sesiones, y lo comprobamos, y pincho de tortilla y caña, luego, abajo en el bar, si quiere.
Pero usted es la que ha utilizado primero
la palabra violencia.
Violencia, yo estoy empezando a temérmelo, después de su intervención, y después de la intervención que tuvo usted el otro día, una intervención -le dije- desmesurada, desde mi punto de vista, sobreactuada creo que es la expresión que utilicé en la Comisión de Cultura.

A mí me está empezando a dar la impresión de que usted considera violencia a que alguien piense como no piensa usted,
porque eso es de lo que está acusando.
Usted está diciendo que es violencia expropiar.
Usted está diciendo que es violencia ejecutar el PEPRI.
Usted está diciendo que es violencia ejecutar una decisión política legítimamente adoptada.
Y eso, en mi casa y en la Constitución, no se llama violencia, señora Oltra; eso se llama democracia, democracia.

Le voy a leer, y con esto finalizo mi réplica a usted, le voy a leer un apartado de las varias sentencias del Tribunal
Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana relativas al PEPRI.
Se lo voy a
leer en concreto de la sentencia.
.
.
, mire, de la sentencia en el recurso que interpuso Salvem el Cabanyal -ha sido casualidad-: «La legitimidad para adoptar una decisión política, para optar entre las alternativas, sólo puede provenir de haber concurrido a las elecciones con un programa electoral
determinado y de haber obtenido en ellas la mayoría suficiente, mayoría que permitirá llevar a la realidad el programa.
De la misma manera, la responsabilidad por
haber adoptado una u otra decisión, ejecutar o no ejecutar el PEPRI, se exigirá políticamente en las elecciones siguientes, en las que la sociedad habrá de manifestar su aprobación o su rechazo, tanto lo hecho en el anterior mandato como a lo que se propone
para el siguiente.
»

Lo dicho hasta aquí es algo elemental en una sociedad democrática, pero a veces conviene recordarlo, por lo menos, para que no se olvide que
en la determinación del interés general de una ciudad siempre existe más de una opción, y que nadie tiene ni puede apropiarse del monopolio de lo que es mejor para
esa ciudad.
Hay que insistir también en que la única manera de legitimar una decisión política, sea la que sea, proviene de haber concurrido y vencido en unas elecciones.
Eso es lo que nosotros hemos hecho varias veces.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor Mata Gómez:

Muchas gracias, señora presidenta.

La senyora presidenta:

Cuando quiera, señor Mata.

El senyor Mata Gómez:

Muy amable, señora presidenta.

Señorías, todos los gobernantes que han arrasado un barrio histórico han caído.
Todos.
Todos los gobernantes, en Europa, que han querido arrasar un núcleo de población como ése, de 20.
000 habitantes, que tiene tradición histórica, han caído.
Ceaucescu cayó, Tito cayó.
.
.
, porque lo hacía ese tipo de gente.
Lo hacía ese tipo de gente.

Y yo creo que cuando uno tiene que elegir, ustedes tienen derecho a elegir.
Y
se lo he dicho esta mañana, señor Marí, pueden elegir más avenidas de les Corts Valencianes.
Si es que forma parte del juego político.
Ustedes pueden proponer que Valencia sea como cualquier ciudad que sólo tiene avenidas grandes de 105 metros y edificios grandes que la gente no
puede pagar.
¡Pero si es que tienen derecho!
, ¡tienen derecho!
Pero a lo que no tienen derecho es a enredar.

Y la situación de Valencia ciudad llega hasta tal punto de preocupación para la gente sensata que la persona que tiene a su lado no acepta las
instancias de la ley de dependencia.
Cualquier ayuntamiento de la comunidad
acepta, tramita y ayuda a los que tramitan cosas de la ley de dependencia y de
la renta de ciudadanía.
Y el Ayuntamiento de Valencia, no.
Y una cosa tiene que ver con la otra, señor Marí, claro que tiene que ver con la otra.

Y que me hable de usted de informes y de funcionarios cesados, cuando ustedes
se cargan a un síndic por hacer su trabajo, a un Síndic de Greuges por hacer su trabajo, por decir qué cosas de la administración no funcionan bien.
Que me hable usted de funcionarios de toda la vida, cuando
usted ha dirigido el cuerpo de letrados de La Generalitat y ha hecho unas
oposiciones, cuando ha sucedido a una persona como don Fernando Raya, que era
un monstruo jurídico, y ahora se sienta usted ahí.

Si es, mire, yo no sé por qué Cotino se enfada tanto con lo de sus empresas y tal.
Si tiene dos soluciones:
una, dejar la política; dos, que sus amigos y familiares no concurran.
¡Si es que no hay más!
¿Por qué?
(Aplaudiments) ¿Por qué uno se enfada?
¿Por qué a uno le duele que le critiquen por su actividad personal cuando usted ha sido
letrado jefe de La Generalitat y hoy es diputado?
¿A quién defendía usted?

La senyora presidenta:

Señor Mata, le rogaría que fuera.
.
.
, (veus) de acuerdo con el reglamento, a la cuestión.

El senyor Mata Gómez:

La cuestión es lo que opina el señor Marí sobre El Cabañal.

La senyora presidenta:

Pues hable usted de El Cabañal.

El senyor Mata Gómez:

Y han hecho una alusión muy personal sobre algunas funciones profesionales de El Cabañal.

Pero si ¿a quién defendemos cuando estamos en los sitios?
Nosotros defendemos un modelo de
ciudad que a ustedes igual no les gusta.
¡Mejor!
¡Mejor!
Si no pasa nada.
Mire, ya se lo he dicho esta mañana, porque un error se reproduzca mil veces y todo el mundo asuma el error, no
deja de ser un error.
Y El Cabañal es el error Barberá.
Ése es el error.
Porque se le han acabado los territorios para hacer negocio y ha
convertido la ciudad en un territorio para hacer negocios.
Y tenemos un
problema de partida muy importante.
Rajoy lo resume, y ya se lo he dicho antes,
igual le da hablar de las
chuches, que hablar del aborto, que hablar del IVA.
Lo que él dice es justo, razonable y de sentido común.

Mire, arrasar El Cabañal no es justo.
No es justo, con la gente que vive allí, con la gente que ha trabajado allí, con la gente que le están pagando miserias por irse de allí, con la gente que le quieren quitar su casa y su vida, que es grande, para
meterla en un apartamento de porquería que no puede pagar.
Por eso no es justo.
No es razonable, porque esta ciudad
tiene pocos atractivos que puedan ser turísticos.

Usted dice: «Es que El Cabañal no es de los pescadores, es de los valencianos.
» ¡Claro!
Y el centro histórico de Brujas no es de las señoras que cosen; ni el Marais, en París, no es de los judíos; ni Notting Hill, de los libreros.
¡No!
Son barrios que son atractivos y que suponen un bien para la ciudad.
Pero,
sobre todo, es irrazonable, porque están caninos, porque no pueden pagar las expropiaciones, porque no tienen un duro.
Rehabiliten, ordenen, lleven a jóvenes.
.
.

No la vamos a votar porque es seguirles el juego.
¿Cómo van a poner una ley que van a poner 206 euros?
Me he quedado hasta final para
decírselo.

Señorías, podrán cortar las flores, pero no la primavera.
Y se están equivocando.
Las empresas que ustedes atrajeron de su mano, porque, claro, a
sus amigos los llevan allí a hacer negocios.
No hay negocios.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Mata.

El senyor Mata Gómez:

.
.
.
se van todos.
¡Pues váyanse también, señorías!

Gracias.
(Aplaudiments i protestes)

La senyora presidenta:

Señor Marí Olano, para cerrar este turno y antes de proceder a la votación.

El senyor Marí Olano:

Señor Mata, estimado compañero en el escaño y en la toga, la verdad es que lo de las flores y la primavera de poco me hace
llorar.
Eso ahí.
.
.
, he de reconocer que me ha llegado, me ha tocado.

Por cierto, está muy bien que haya dejado para el final lo de la réplica a la señora Oltra.
Ya se ve que últimamente Compromís no se va de aquí sin darnos, a nosotros, el repaso que nos suele dar y a ustedes, al menos, un
capón.
Le aseguro que es mejor llevarse un capón que el repaso que nos dan a nosotros.
Pero en fin.

Antes de que entre un poquitín en el contenido de su intervención, le quiero destacar que fue en la sesión plenaria del Ayuntamiento de Valencia, de 20 de enero de 1976, cuando el
ayuntamiento solicitó la modificación del entonces plan sur, para que se reconociera la propiedad municipal del
cauce antiguo del río Turia.
.
.
, que abandonaba el río Turia por el plan sur, y declararlo zona verde, por matizar lo que yo había antes, y usted había dicho que no era así.
Pues no.
Fue en el pleno del 20 de enero de 1976, y en el archivo municipal
está el acta del pleno correspondiente.

Mire, señor Mata, usted no puede hablar aquí de desprotección.
Usted no puede hablar aquí de protección y desprotección del patrimonio histórico.
Ustedes no tienen legitimidad para hacer eso.
Ustedes en una actuación discutible, como otras muchas, pero ustedes se cargaron el teatro romano de
Sagunto, que es tan joya del patrimonio histórico valenciano como el barrio de El Cabañal.
(Aplaudiments) Es decir, se lo cargaron ustedes.

Yo, francamente, en una actuación que se puede discutir, se puede aceptar o no.
A mí, por ejemplo.
.
.
, a mí personalmente, a Pepe Marí, le gusta lo del teatro romano de Sagunto.
Pero el problema es que hay un montón de sentencias de los tribunales que han dicho que eso fue una ilegalidad, por
la cual ninguno de ustedes, de su partido, ha respondido todavía.
Y fue una ilegalidad de las peores, de las que no se pueden volver atrás, y por eso el Tribunal Supremo ha tenido que declarar ahora.
.
.
, -el Tribunal Supremo de Justicia, perdón- la imposibilidad jurídica de ejecutar esa sentencia.
¿Me entienden?

Entonces, hablando de desprotección del patrimonio, aquí tenemos varias sentencias del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad
Valenciana que han dicho que el PEPRI protege El Cabañal y varias que han dicho que la actuación del teatro romano de Sagunto desprotege el teatro romano de Sagunto.
Entonces,
a dar lecciones, al ministro de la guerra; pero aquí, desde luego, lecciones sobre protección del patrimonio histórico, ni una, señor Mata, ni una.
Porque cuando han tocado ustedes el patrimonio histórico ha sido para meter la pata, para meter la pata.

No me ha respondido, señor Mata, a qué ha dedicado estas cifras.
.
.
-yo le he pedido, por favor, en la siguiente intervención me responde usted-, a qué a dedicado esos 600.
000 euros que figuraban en los presupuestos generales del
estado, según usted, el gobierno del estado al barrio de El Cabañal.
No me lo ha dicho usted.
Se le ha olvidado.
Luego, por favor, me lo da, y si
es tan amable, no sólo me dé la cifra que pone en el presupuesto, me da los datos de la ejecución, porque una cosa es pintar cifras en el presupuesto y, otra muy distinta, es
ejecutar.
Y ustedes, pintar, pintan mucho, o más bien poco, en el interés de los valencianos; ejecutar, ejecutan en la Comunidad Valenciana bastante
poco.

Señor Mata, francamente, -y con esto finalizo ya- el PEPRI de El Cabañal -se lo he dicho antes- al entender el Grupo Parlamentario Popular, al entender del Ayuntamiento de
Valencia y al entender de la mayoría de los ciudadanos de la Comunidad Valenciana y de la ciudad de Valencia, que
son los que sostienen al Grupo Parlamentario Popular y al grupo municipal en el
Ayuntamiento de Valencia, al presidente Camps y a la alcaldesa Barberá, el PEPRI de El Cabañal es bueno para esta ciudad.
El PEPRI de El Cabañal es plenamente legal y plenamente constitucional, y ha sido ya declarada esa
legalidad por multitud de sentencias.

La orden del Ministerio de Cultura es una extralimitación competencial, es un abuso, es plenamente ilegal.
No lo digo yo sólo, lo dice un subdirector general al que ustedes cesaron por desafecto.
Eso.
.
.
, la única ventaja que tienen ustedes es que la Audiencia Nacional tardará todavía tres o cuatro años, debido al estado en el que ustedes tienen a la justicia española, tardará tres o cuatro años en declararlo.
Cuando lo declare, hablaremos, señor Mata.
Yo le dije aquí, yo le dije aquí que yo no sé si nosotros ganaremos ese pleito o no.
Yo no soy un adivino de las sentencias
judiciales.
Usted, por lo que se ve, sí.
Debe ser que no ha perdido nunca.
Yo he perdido unas cuantas, pero le aseguro
que he ganado todavía más.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señoría.

Vamos a proceder.
.
.
En primer lugar, vamos a votar el primer bloque de enmiendas, que corresponden
al Grupo Parlamentario Compromís.
Votamos conjuntamente la 3, 4, 6, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 18, 19 y
24.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7.
Votos en contra, 50.
Abstenciones, 37.
Quedan desestimadas
las referidas enmiendas.

Y ahora vamos a votar el segundo bloque de enmiendas, que corresponden a la
Agrupación de Diputados No Adscritos, y son la 2, 5, 7, 17, 20 y 23.
Comienza la votación.
Votos a favor, 7.
Votos en contra, 50.
Abstenciones, 37.
Quedan desestimadas
las enmiendas de la Agrupación de Diputados No Adscritos.

Y ahora, señorías, si les parece, habiendo anunciado ya cada grupo su claro sentido de voto,
podíamos votar conjuntamente los tres artículos, las tres disposiciones que hay, es decir, la derogatoria, la final
primera y segunda y la exposición de motivos de la ley.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50.
Votos en contra, 44.

Y ahora, por último, votamos la votación final de la ley.
Comienza la votación.
Votos a favor, 50.
Votos en contra, 44.
Queda aprobado el referido punto en
cuestión.
(Aplaudiments)

Y ahora, señorías, si les parece, como ya han fijado posición, pasamos al siguiente punto del orden del día.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre el suport de Les Corts al manifest signat pels principals alcaldes
de la Marina Alta, i també per milers de ciutadans i de ciutadanes, respecte de la prolongació de la línia de ferrocarril València-Gandia fins a Oliva, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 51.
167, BOC número 209)

La senyora presidenta:

Toma en consideración de la Proposición no de ley de tramitación especial de urgencia sobre el apoyo de Les Corts al manifiesto firmado por los
principales alcaldes de la Marina Alta, así como de miles de ciudadanos y ciudadanas respecto de la prolongación de la línea del ferrocarril Valencia-Gandia hasta Oliva y Denia, presentada por el Grupo
Parlamentario Popular.

Para su presentación y defensa, tiene la palabra el ilustre diputado señor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Amb la venia de la presidència.

Senyories, hui el Grup Parlamentari Popular du una iniciativa parlamentària per a recolzar la voluntat majoritària dels municipis de la Marina Alta, hui ací representats per alcaldes de tots els colors polítics, convidats pel nostre grup parlamentari, perquè estes Corts reconeguen el posicionament institucional i públic que han tingut en la reivindicació d'una infraestructura justa i necessària per a la província d'Alacant, per a la vertebració de la Comunitat Valenciana i per a donar resposta a les demandes socials dels
nostres pobles.

Senyories, hui duem un acord polític que hem signat quasi tots els partits polítics amb representació parlamentària.
Hui venim ací a recolzar una campanya institucional que començà molt bon ben liderada per l'alcaldessa de Dénia i a la qual se sumaren tots els ajuntaments, sense distinció política ninguna i en una altura de mires que hauríem d'aconseguir que els grups parlamentaris i els partits polítics ací representats tinguérem.

Hui duem una proposició no de llei per a donar-li una oportunitat al Partit Socialista perquè se posicione i estiga a l'altura de les circumstàncies, com no ha estat al llarg de tot este procés.

I hui venim.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón, señor Serra.

Serían tan amables los señores diputados de estas tertulias, que vienen siendo comunes, mantenerlas en los
pasillos.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Señor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Moltes gràcies.

I hui venim a estes Corts amb una iniciativa que té un calat polític fonamental per a les infraestructures de la Comunitat Valenciana.

33 municipis del Partit Socialista, del Bloc i del PP estan d'acord que l'adhesió al manifest dels ajuntaments de la Marina Alta, reivindicant la prolongació del tren des de Gandia-Oliva-Dénia, siga una realitat.

El que el Partit Popular va firmar i va signar en l'ajuntament de Dénia.
El que el Bloc, encapçalat pel seu secretari general, va fer en l'ajuntament de Dénia.
El que Esquerra Unida, encapçalada per la seua coordinadora general, va fer en l'ajuntament de Dénia.
I el que no han fet els socialistes valencians com a partit i com a
organització, hui tenen l'oportunitat d'esmenar-ho i d'estar al costat dels municipis, d'estar al costat de la voluntat sobirana de cadascun dels pobles que, per
xicotets que siguen o grans que siguen, han reivindicat el mateix perquè és just i necessari.

El Partit Socialista no ha estat a l'altura de les circumstàncies, ni en la primera fase ni en les mobilitzacions cíviques i socials que han impulsat els municipis de la comarca.
La resta de
partits han estat tots.

I hui, hui el Partit Socialista se troba en l'oportunitat de sumar-se a eixe manifest, de sumar-se a eixe acord, davant dels
alcaldes, alcaldes del PP, alcaldes del PSOE i alcaldes del Bloc.

I això és que el volem únicament i exclusivament.
Un manifest, una declaració institucional que han fet els pobles, que hui mos puguem sumar tots a ella.

Senyories, li dien Billard a l'automotor que va fer l'últim recorregut, en el número 1.
655.
Era el 10 de febrer de l'any 1974.
Qui els parla, veí de la comarca, tenia aleshores 4 anys.
Eixe dia arribà l'última màquina i l'últim comboi transportant persones a la ciutat de Dénia.
Hui, 36 anys després, tenim l'ocasió que el parlament valencià, per unanimitat, en el conjunt i el recolzament de tots, seguint el mateix
exemple que han fet els municipis de les comarques afectades, estiguem a l'altura de les circumstàncies.

I hui, sabent la predisposició de cada grup, des del Grup Parlamentari Popular oferim a tots els grups, als
que han sigut coherents, signant i recolzant políticament els seus partits eixe manifest, continuen fent-ho.
I als que no han fet
i als que no han estat a l'altura de les circumstàncies, que estiguen en este mateix moment, quan estem en una situació política on La Generalitat ha liderat un projecte de col·laboració amb el Govern d'Espanya, i estem segurs que en breus dates tindrem notícies positives al voltant, hui els socialistes tenen l'oportunitat d'adherir-se i estar al costat dels pobles.
Dóna igual que un alcalde siga socialista, dóna igual que un alcalde siga del Bloc, o dóna igual que un alcalde siga del Partit Popular, el més important és la reivindicació per a cada un dels municipis.
I els 33 ajuntaments s'han posat d'acord, junts en un conjunt d'institucions cíviques i socials de les comarques afectades.

Senyories, hui el Partit Socialista ha d'estar al costat dels pobles, ha d'estar al costat del manifest a què s'han adherit tots els partits i ha de pronunciar-se al voltant d'ell.

Estem convençuts que té futur el projecte.
Estem convençuts que el projecte va a ser una realitat.
I estem convençuts que el projecte ha començat un termini enrere que no va a parar-lo ningú, no va a poder-lo parar ni frenar ningú.

Han hagut anys d'interessos i de controvèrsies polítiques, però en estes Corts s'han manifestat moltes vegades, en comissió i en el plenari, al voltant d'esta reivindicada infraestructura, que és justa i és necessària per a un territori clau i essencial en la Comunitat Valenciana, com són les comarques centrals de la costa i, en este cas en concret, la Marina Alta.

En això anem a aconseguir fer una cosa molt important, i anem a aconseguir nugar València i Alacant per la costa en transport ferroviari.
És veritat que hagueren sistemes i canvis en els transports que feren que les
antigues línies deixaren d'existir.
Però hui una societat moderna i avançada com la nostra necessita de tots els mitjans del transport, necessita de
totes les infraestructures i necessita de totes les oportunitats.
I hui el Grup
Parlamentari Popular du ací, per a no fer nostra, sinó de tota la cambra, la manifestació clara i política d'estes Corts recolzant este projecte.
(Aplaudiments)

Senyories, el que hui estem debatent ací no és una iniciativa del Partit Popular, és una iniciativa de la societat valenciana.
Hui tenen vostés l'oportunitat de ser valencians abans que socialistes.
Han demostrat al llarg dels
últims anys que això és impossible i incompatible en el nou model del socialisme valencià que està desenrotllant-se.
Però hui tenen una ocasió per a canviar eixa trajectòria i tornar a ser valencians abans que socialistes.
Un projecte que ha d'unir-mos a tots, que hem d'arreplegar tots i sentir-mos orgullosos d'ell, que hem de saber que és una reivindicació i una necessitat justa i necessària, i que damunt hem de saber que la Generalitat valenciana ja ha estat
treballant durant estos anys en estos projectes.

La primera fase del projecte està acabada, està pendent que el Govern d'Espanya licite i pose en marxa, si vol, les obres immediatament.
Han hagut acord
importants.
I han hagut acords importants i han hagut actituds i accions que
han sigut absolutament lleials en este projecte.
I vull recordar que l'ajuntament de Gandia, en el seu moment -hui mos acompanya l'exalcaldessa, Pepa Frau-, va estar a l'altura de les circumstàncies perquè el projecte i la primera fase -que hui ja està preparada en declaració d'impacte ambiental- d'eixe gran projecte se puga dur endavant.

I la segona fase, s'està treballant per part de La Generalitat, que era la seua obligació, en tindre els projectes preparats i damunt de la taula perquè quan s'hagen de fer les obres.

El govern de La Generalitat quatre vegades ha enviat projectes a Madrid.
L'exministra de Foment, la senyora Magdalena Alvárez, no contestà mai a cap de les quatre propostes que li féu la Generalitat valenciana.
A vegades entenen alguns que el major despreci és el silenci.
I el Govern d'Espanya féu això durant quatre vegades.

La hui exministra, Magdalena Alvárez, no contestà a cap de les quatre propostes que La Generalitat li féu.
I en l'any 2007, el Govern d'Espanya, de manera unilateral, canvià el criteri que tenia en la política de rodalies en el conjunt del país.
La canvià absolutament i radicalment, i el que havia sigut impossible tancar i acordar en
altres comunitats autònomes, sense saber com i perquè, desautoritzaren, des de Moncloa, al aleshores ministra Álvarez, tancant un acord de rodalies per a la Generalitat de Catalunya que és l'únic i el mateix que estem demanant per a la Comunitat Valenciana.
Eixe canvi de
criteri és clau en el Govern d'Espanya perquè hui, els valencians, en un nou Estatut d'autonomia, en un Estatut d'autonomia ambiciós i amb totes les possibilitats, puguem demanar i reivindicar el mateix que té qualsevol altre territori, i això és alguna cosa que la fila Popular impulsà i la fila Socialista recolzà.
I hui, l'Estatut d'autonomia, a través de la clàusula Camps, ens possibilita i ens facilita el que qualsevol, qualsevol,
possibilitat que tinga altre territori, qualsevol competència que el Govern d'Espanya traspasse i cedisca, mosatros la puguem reivindicar en la mateixa justícia i dignitat que qualsevol altra comunitat autònoma.

Senyories, hui hem dut una proposició no de llei que damunt, el calendari i les agendes han marcat que coincidisca en
les primeres notícies que donarà el Ministeri de Foment al voltant d'esta qüestió que estem parlant.

Estem convençuts que no va a frenar-ho ningú, estem convençuts que l'àmplia majoria de la societat valenciana està d'acord, i hui és una ocasió esplèndida perquè els socialistes valencians facen el que no han fet fins ara, i és manifestar-se i votar públicament, i signar públicament el que han fet la resta de partits en la Comunitat Valenciana.

No estigué el Partit Socialista com a tal en les mobilitzacions, no signà el Partit Socialista com a tal les reivindicacions, i hui hem dut una proposta
perquè vostés puguen signar eixe acord, eixe acord que no és més que la voluntat dels municipis, eixe acord que no és més que la veu dels pobles de la Marina Alta en la reivindicació en allò que és just i necessari.

Senyories, vostés hui tenen una oportunitat i hi ha gent que de manera singular ha estat, igual
que molts alcaldes, i hui tenim la sort de poder estar ací representant a tots els municipis, tots els alcaldes que han volgut, de tots
els colors polítics, convidats pel Grup Parlamentari Popular, en un compromís públic que assumiren.
Perquè estos debats són aixina, i les bondats d'estos debats quan la proposició no de llei que duem, únicament i exclusivament diu «adherir-se al manifest dels alcaldes», és assumible per tots, perquè és adherir-nos, adherir-nos al que ja hem dit que volem que se faça.

Estes Corts, que representen la veu del poble valencià, tenen una ocasió i una oportunitat daurada perquè els grups parlamentaris voten el mateix en un tema fonamental, fonamental perquè parlem d'infraestructures, fonamental perquè parlem de progrés, fonamental perquè parlem de futur, però fonamental perquè estem parlant de persones que necessiten tindre unes infraestructures al màxim nivell i amb la màxima dignitat possible.
I això hui, en el segle XXI, és una cosa que deu unir-nos a tots els grups parlamentaris en un debat com el
que hui anem a tindre -ho estem fent ja- en estos moments.

Senyories, el Grup Parlamentari Popular haguera pogut fer una proposta que fóra inassumible, haguera pogut dur una proposta on denunciàrem i posàrem en evidència accions de govern, i no ho hem fet.
Hem dut una proposta que és asèptica, que és absolutament objectiva, i que únicament i exclusivament diu el que han dit els municipis.
Únicament i exclusivament diu i reivindica el que han dit els pobles, i eixa
oportunitat, i eixa obligació política, hui tenim els 99 diputats que estem hui en les Corts Valencianes
representant als ciutadans.

Senyories, espere que la nostra proposta isca endavant, espere que la nostra
proposta isca endavant en el recolzament de tots els grups parlamentaris, perquè per a mosatros no ens valdria tan sols que isquera en els del Grup Parlamentari
Popular.
Deu eixir en un ampli recolzament i en un ampli aplaudiment d'esta cambra com se mereixen -en este cas- tots els municipis i totes les persones que habiten en les comarques centrals,
costeres en este cas, com és la Marina Alta.

Moltes gràcies, senyories.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyor Serra.

A esta proposició no de llei, que acaba de defensar el senyor David Serra, s'ha presentat una esmena, per part del Grup Parlamentari Socialista, en registre
d'entrada 54.
194.
Per a la seua defensa té la paraula l'il·lustre senyor diputat Joan Ignasi Pla.

El senyor Pla i Durà:

Sí, senyor president.

Senyories.

Vaja per endavant que els socialistes valencians recolzem plenament les
reivindicacions dels pobles i dels ciutadans de la Safor i de la Marina Alta
que han vingut demanant esta infraestructura tan important i necessària els darrers anys.

I el recolzament -perquè ho tinga clar, senyor Serra- l'encapçalen tots els nostres companys dels grups municipals dels distints pobles, des
de menuts -que estan hui ací en mosatros- com Senija i Viver, fins els grans, com Gandia, com Oliva, i, especialment, el
grup municipal de Dénia, hui en l'oposició per una moció de censura indigna, il·lícita i perpetrada de manera infame.
(Aplaudiments)

I exigim, senyor Serra, exigim que esta obra l'execute el Ministeri de Foment del Govern d'Espanya amb la màxima celeritat possible.
I mire, ho defensem ara, ho defensem ara que governa el
PSOE a Espanya i ho hem vingut defensant al llarg dels darrers anys, també quan governava a Espanya el Partit Popular, cosa que vostés aleshores no feien.

Oportunitat, oportunisme, quina diferència?
Per què esta moció ara?
Per què ara que, com tothom sap, s'està negociant entre el ministeri i La Generalitat -que com vosté ha dit- un nou pla de rodalies que inclou esta actuació?
Quin interés mou al Partit Popular per fer esta demostració tan evident de recolzament a esta actuació, si els darrers anys no ho ha fet mai d'esta manera tan aclaparadora?

Bé, no dic la veritat del tot, m'he equivocat.
Ho feren de manera tan contundent només una vegada, ara fa 11 anys quan el senyor Zaplana en plena campanya electoral,
a Dènia, públicament va anunciar que la línia estaria en funcionament al llarg de la legislatura que acabava el 2003.
Oportunisme polític és diu això, que es va vore clarament quan fins l'any 2004 -quan ja governava a Espanya el PSOE- foren incapaços d'avançar el més mínim, el més mínim, en el desenvolupament del projecte en els temps del govern del senyor
Aznar.

I per això, segurament, al Pla d'infraestructures estratègiques 2004-2010, en la pàgina 43, La Generalitat contemplava un compromís d'inversió en esta actuació de 156 milions d'euros dels que, a hores d'ara, en obres, ni una.
Caldria preguntar-se per què ara demanen amb tanta insistència que el govern de Zapatero ho faja ja, per falta de diners solts?
Bé, ingenuïtat segurament per la meua banda.

Però, senyories, miren, vaig a atorgar-los el benefici del dubte i pot ser que hagen
pensat que ja és hora que esta aspiració del veïns i veïnes d'eixes comarques es duga a terme, que ja és hora que de veres es puguen concloure estes actuacions en el temps més curt possible.
Espere, per tant, que esta moció no responga a un nou exercici d'oportunisme polític per part del Grup Popular, amb l'única finalitat d'apalancar, de reforçar la campanya que l'alcaldessa -legal, però per a mi il·legítima- de Dénia actual, està duent a terme per tal de llavar la seua imatge i distraure l'atenció respecte la seua forma d'accedir a l'alcaldia.

Miren, estic convençut que la major part de gent que s'ha adherit a l'actual reivindicació ho ha fet de bona fe, pensant de veritat en l'oportunitat i en la necessitat de la posada en marxa d'esta infraestructura.

Els demane per tant, senyors del PP, que deixen de manipular, deixen d'enredar, deixen de confondre a la gent amb la voluntat o no del govern de
Zapatero amb este projecte.
Un compromís, el de Zapatero, que va quedar plasmat claríssimament, i vosté ho sap, en la reunió mantinguda el 14 de juliol de l'any passat entre el ministre de Foment i el president de La Generalitat.
El
ministre prengué el compromís que esta ampliació de la línia fóra prioritària dins del pla de rodalies de la Comunitat Valenciana que està a punt de ser presentat.
Ampliació que serà única -i no en tres trams com plantejava la Generalitat valenciana- i que permetrà que per la nova via puguen circular trens de velocitat alta, el que
possibilitarà també connectar amb la xarxa general de Renfe per a trens d'altres prestacions.

I, per cert, li recorde que este és un ministre complidor.
Com vostés saben i poden veure, totes les actuacions que de manera conjunta, ara quan ell
ve ací a la comunitat, visiten i elogien.
I després, tantes vegades ací, en esta cambra, critiquen i ataquen al govern que no estan fent-se.
Obres que
estan ahí, l'AVE -que vostés tant han criticat-, l'estació nova per a l'AVE, l'ampliació de l'aeroport de Manises i de l'Altet, l'ampliació del port, en definitiva, el corredor mediterrani, l'autovia central, que vostés en huit anys foren incapaços d'avançar el més mínim.
Com li deia, és complidor i va a complir, i la millor manera que vostés demostren que no és un acte d'oportunisme sinó d'oportunitat i de convicció, és portar endavant i actuar, de la millor manera possible, recolzant l'esmena que nosaltres hem presentat.
Esmena que en definitiva pensa en l'actuació integral d'eixa nova línia i que forma part d'uns dels objectius que vostés marquen en la seua esmena, que és fer possible de veritat la connexió entre Alacant i València per el litoral.

Tenim de demostrar, efectivament, que no estem davant d'un acte d'oportunisme i deuen recolzar esta esmena perquè, senyories, hem d'exigir-li a la Generalitat valenciana que complisca en la mateixa celeritat el
compromís d'executar la connexió entre Dénia i Alacant.
El tren de la costa deu connectar les dos grans capitals, però deu fer-ho al mateix nivell, de manera simultània a ser possible i, per tant, ahí l'esmena d'exigir-li a La Generalitat que també complisca el seu compromís.
Perquè són 180 quilòmetres que recorren comarques que, a dia de hui, són pràcticament el 53% de la població de la nostra comunitat, i en el seu trajecte s'ubiquen municipis turístics de gran potencialitat.
Benidorm, senyories, és l'única zona urbana espanyola entre les cinquanta més poblades que, a dia de hui, encara no té una bona connexió ferroviària.

És absolutament prioritari que les dos administracions implicades col·laboren i coordinen els seus compromisos i esforços, senyories, de manera lleial.
És necessari que l'inici dels dos projectes que han d'executar Foment i La Generalitat passen de manera ràpida.
Vosté ha dit ací: «La Generalitat ha fet unes coses.
» Bé, el govern i La Generalitat estan parlant, vosté sap, sap perfectament, que la llei ferroviària fa que el ministeri tinga de fer tota una sèrie de tràmits que són obligatoris.

No obstant això, el ministeri, en pro de la bona voluntat i el compromís ferm en el projecte, ja ha dit que va a intentar aprofitar al màxim el treball que fins ara ha fet La Generalitat, que bàsicament és el projecte d'execució de Gandia-Oliva i, bàsicament, és el projecte bàsic del Dénia.

En definitiva, senyories, vostés, tant en campanya electoral com després, han defensat la necessitat d'esta actuació conjunta.
No podem ni deguem renunciar a instar el compliment ràpid d'un acord que revolucionarà les comunicacions des de València fins a Alacant.
Però deixen ja eixe llenguatge que manipula, que enreda i que confon.
Els
socialistes valencians sempre hem estat a favor d'esta infraestructura, l'hem defensat des dels alcaldes i portaveus fins als màxims representants del nostre partit.
Deixen vostés d'utilitzar el maniqueisme polític, de confondre la gent per a intentar, en definitiva, tapar una qüestió que és fonamental: que en huit anys que vostés estigueren governant a Espanya, no feren absolutament res.

Gràcies, senyories.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Pla.

És el torn per a acceptació o no de l'esmena.
L'il·lustre senyor diputat, el senyor David Serra, té la paraula.

El senyor Serra Cervera:

Senyories, tinc de reconéixer, senyor Pla, la dignitat i el saber estar de qui ha estat en el primer dels
bancs de l'oposició i hui, des de qualsevol escó del seu grup parlamentari, reivindica i defén el que el seu grup, encara que no estiga convençut d'això.
Això és disciplina de partit i jo li ho reconec, senyories.
(Remors i aplaudiments)

Senyor Pla, i li ho dic amb tot l'afecte del món, si vosté fóra secretari general dels socialistes valencians, hui la votació seria «sí», vostés s'haurien adherit, vosté hauria estat en Dénia i el seu partit estaria al costat de la resta de partits donant la cara i no
duent a ningú a la confusió, senyories, eixa és la realitat del socialisme que hui tenim en la Comunitat Valenciana.

Senyor Pla, vosté parla, ha parlat de Dénia.
.
.
No parle de Dénia, mosatros no parlarem de Benidorm, si vol, perquè si en parlem, jo crec que el seu partit eixiria molt tocat i la credibilitat
dels líders del seu partit estarien baix mínims, perquè si alguna cosa hi ha il·legal i immoral és que la número tres del PSOE empare una moció de censura en Benidorm per a posar sa mare al front d'un ajuntament, com han fet.
(Aplaudiments) ¡Això és una immoralitat, senyories!

Però anem a la qüestió, que hui és del que parlem.
Hui no parlem d'oportunisme, hui parlem d'oportunitat, i hui clar que n'hi han ací alcaldes del Partit Socialista, perquè els hem convidat a tots, perquè tots els alcaldes són iguals per a mosatros, i eixa és la gran diferència entre vostés i mosatros, i hui tots els alcaldes saben la veritat del que estem parlant, i
hui anem a votar d'ací a uns minuts una proposta perquè estes Corts s'adherixquen al que estos ajuntaments han impulsat, que vorem el seu grup què és el que vota i a on se posiciona.

Senyories, ¿vosté pot vindre ací a dir que no s'ha fet res en la via entre Alacant i Dénia?
, ¿vosté pot dir que el tram entre Alacant i Benidorm no existix?
, ¿vosté pot dir que no s'està electrificant el tram entre Dénia i Altea?
, ¿vosté pot dir que no s'han canviat tots els combois que van d'Alacant a Dénia?
, ¿vosté vol dir que no s'han suprimit els passos a nivell?
, ¿vosté vol dir que no s'estan fent les coses?
¡Vosté no viu en este món!
, el Partit Socialista no viu en esta comunitat, el Partit Socialista viu en
el que viu, en el rancor, en l'odi i sempre mirant amb el retrovisor cap arrere, no miren el futur.
I els seus
alcaldes miren el futur, perquè tenen la responsabilitat de governar,
(veus) perquè donen la cara davant dels seus ciutadans i saben que estes infraestructures són justes, són necessàries, però vostés hui tenen un moment molt complicat.

I vosté parlava que les ciutats com Benidorm, cuitats de més de cinquanta mil habitants, que no tinguen un ample de ferrocarril com Déu mana.
.
.
Doncs, senyories, el PEI, no el PIE, el PEI, el del Govern d'Espanya, ho diu molt clar: la senyora Álvarez, ¿se'n recorden vostés?
, la que no contestà mai a cap de les quatre propostes que li féu La Generalitat per a poder tirar endavant el Gandia-Dénia, eixa ministra era la que ho dia i la que ho posà en funcionament, i no va fer res.

¿I vosté diu que no hem millorat el tren entre Alacant i Dénia?
S'està millorant dia a dia.
Però, anem a vore, si l'únic ample mètric en tota Europa com eixe que circula a cent per hora està en la nostra terra.
.
.
¡És que ho desconeixen, és que no pugen en eixe tren, és que viuen en un altre món vostés, senyories!
Han tengut i tenen l'oportunitat d'adherir-se i de votar el que diu una proposició no de llei asèptica, el mateix que han dit els pobles que diga el parlament.
L'altura de mires que han tengut el municipis del Partit Socialista, del Bloc i
del PP, eixa altura de mires no la té el Grup Parlamentari Socialista.

Vostés s'han equivocat presentant l'esmena, vostés han pogut retirar l'esmena, i (inintel·ligible) .
.
.
tenen encara l'oportunitat de votar a favor, que s'ixca per unanimitat, de no estar en l'automarginació contínua i constant a què els seus líders actuals estan duent-los, senyories, tenen l'oportunitat.

Jo estic convençut que vostés, vostés, si hi haguera un altra direcció del Partit Socialista, este debat seria un altre, este debat seria un debat d'altura, este debat seria un debat de futur, ¡i vostés no estan en el futur, vostés li tenen pànic al futur!
, i vostés hui han evidenciat amb esta esmena que són abans socialistes que valencians, una cosa que les files del Partit Popular i
del nostre grup parlamentari mai ho faran, ¡serem abans valencians que populars!
, i molts exemples tenen vostés, senyories, i molts exemples.
(Aplaudiments)

Senyor Pla, vostés tenen una ocasió molt bona per a dir el que pensen de veritat i per a posicionar-se políticament.
Vostés no poden arribar ací i dir que, com els regidors i els alcaldes del seu partit estan a favor del que
hui du el Partit Popular ací, perquè tots estiguem a favor, dir que vostés no estan a favor.
.
.
¡Això és un incongruència total i absoluta!
El seu projecte polític, en matèries bàsiques com infraestructures, té de tindre una solidesa argumental mínima.
Vostés no poden ser incompatibles amb el que pensa la majoria de la gent i de la
societat, no és bo que el Partit Socialista vixca amb un complex permanent de no poder dir «sí» al que pensa, única i exclusivament per l'estratègia política del curt termini, de dir que hui li plantem cara al PP en les Corts
Valencianes quan, a la millor, esta vesprada, ¡el ministre Blanco anuncia el mateix!

Senyories, tenen de ser seriosos, tenen de ser responsables, i vostés, en el sistema institucional valencià, clar que formen una part d'ell, la que el poble ha vullgut, no massa gran, però la que el poble vol.
Tinguen altura de mires, estiguen a l'altura de les circumstàncies.
I jo estic convençut que en eixe grup parlamentari n'hi han molts diputats que hui, per disciplina de vot, votaran en contra del que
volen i pensen.

En este grup parlamentari, i tant de bo en els grups minoritaris, hi haigga un
mínim de sentit comú, de coherència i de lleialtat amb este poble, per a estar per damunt de les consideracions
i de les estratègies partidistes i oportunistes.

Senyories, hui tenim una ocasió, hui tenim una oportunitat de tots posar-mos d'acord al voltant d'una cosa que els municipis s'hi han posat d'acord, una cosa que reclamen i reivindiquen els pobles.
Vostés saben que s'està treballant i s'estan fent esforços en el ministeri, liderats pel president Camps, vostés saben que hem estat a les dures i a les madures, però quan el govern de Madrid ha donat la mínima opció, hem segut els primers en estar, i hui vostés deuen donar exemple.
Si el Partit Socialista hui no està a l'altura de les circumstàncies, se va a reivindicar una vegada més com un projecte polític esgotat que no té capacitat per a governar i, lògicament, no té capacitat per a estimar esta terra.

Hui tenen vostés una oportunitat, hui tenen vostés la mà estesa hui tenen vostés un acord que no és ni del PP, és de tots els pobles, és de tots els municipis, i vostés hui estan dient ací que no a eixe acord, i això no ho pot entendre ningú, ningú perquè no té sentit comú, un acord que no és el del PP, senyories del Partit Socialista, no és la nostra proposta.
Mosatros, en la proposició no de llei haguérem posat altres coses i hem transcrit literalment el que diuen els municipis de
la comarca de la Marina Alta, i vostés hui no volen recolzar eixa proposta única i exclusivament per una qüestió, perquè és una proposta que ix del Grup Parlamentari Popular.
Eixa és l'oposició que tenim.

Diuen que cada poble té l'oposició que se mereix, que cada societat té l'oposició que se mereix.
Mosatros tornem a estendre la mà: retiren l'esmena, voten a favor de la proposta, estiguen a l'altura de les circumstàncies, estiguen al costat dels ajuntaments, estiguen al costat de les persones,
de les dones i els hòmens que viuen en la Marina Alta i que creuen en les seues infraestructures i en
les seues reivindicacions.
I els que han segut capaços de posar-se d'acord en l'àmbit municipal i estan donant un exemple en estes Corts, el grup majoritari de l'oposició, estiga a l'altura de les circumstàncies i siga capaç de posar-se d'acord.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Serra.

Para el turno de réplica, señor Pla.

El senyor Pla i Durà:

Gràcies, senyora presidenta.

¡Pareix que jo no parle prou clar!
Si he dit que recolzem la posició de tots els nostres alcaldes i portaveus en els municipis de la Safor i la
Marina, estic diguent-li que anem a recolzar ¡la proposició no de llei que vostés hui presenten!
(Veus i aplaudiments) ¿O no?

Val.
Però vosté el problema que té és que el seu inconscient el traïx.
Vosté venia amb la lliçó apresa, perquè, efectivament, vostés portaven esta moció ací, com he dit jo, per a fer oportunisme polític, per a apalancar l'alcaldessa -legal, però per a mi no legítima- de Dénia.
¡Durant tota la campanya!
que han estat fent han tingut eixe objectiu, perquè, si no, no s'explica per què vosté, des del primer moment prejutja que mosatros anem a votar que no, i acte seguit
em demana a mi que
(inintel·ligible) .
.
.
, amb la qual cosa, senyor Serra, vostés que està diguent-los a tots els veïns i veïnes de la Safor, de la Marina, que no van a donar suport en les mateixes
condicions l'ampliació entre Dénia i Alacant.
.
.
Jo no dic que Dénia-Alacant estiga feta uns zorros, no, jo he dit que l'acord passa per unir València i Alacant, perquè les dos administracions treballen de manera simultània ¡en projectes compatibles!
És el que he dit.

A dia de hui vosté, mire, diu que no vaig jo, ara vaja vosté al tren, agarre'l: ¿què tarda el tren des de Dénia fins a Alacant?
, (veus) ¿què tarda?
Li ho dic jo, no: ¡dos hores i quart!
, ¡dos hores i quart!
, quan tenim sort, els que l'han agarrat alguna vegada.

Per tant, per tant, si de veritat vostés creuen tant en eixa infraestructura, si de veritat n'estan convençuts, donen suport a l'esmena.
Mosatros anem a donar suport a la moció, anem a donar suport a la proposició no de llei, donen suport a l'esmena, i estos alcaldes i alcaldesses se n'aniran d'ací diguent-los als seus veïns i veïnes que hi ha hagut un acord per a fer possible que s'unixca també Dénia-Alacant, que molts ciutadans necessiten i demanden.
(Aplaudiments) ¡Aixina no!

Mire, vostés, senyor Serra, perdone que li ho diga, jo crec que ha quedat prou clar:
mosatros estem amb els veïns i veïnes, vostés, no.
Ha quedat prou clar, perquè votaran que no a una esmena que, en definitiva, l'única cosa que fa és demanar una cosa que en la mateix proposició no de llei vostés inclouen, que és unir València i Alacant.
I, per cert, igual deixa mal el conseller, perquè demà no quedarà mal Blanco, quedarà mal el conseller, que està acordant això, crec jo.
Aixina, conseller, diga'ls que canvien el vot, perquè, si no, quedarà fatal.

Quan parlen vostés de que són valencians i socialistes, com si vostés tingueren atribuït el patrimoni de la valencianitat total i permanent, mire, vostés són més, ¡més!
, populars, en este cas -en alguns casos que altres-.
.
.
, vostés són més valencians que populars quan no governa el Partit Popular a Madrid, perquè quan governa el Partit Popular a Madrid, vostés són més populars que valencians.
(Aplaudiments) I vaig a demostrar-li-ho, i vaig a demostrar-li-ho.

D'açò es parla des de l'any 1996 de veritat, en ferm.
.
.
, se n'ha parlat molts anys abans, demanant, tal, però, de veritat, des de l'any 1996: des de l'any 1993 al 1996, allà on residix la sobirania del poble per a decidir en estes qüestions, que és a Madrid, vostés s'interessaren per este tren ¡zero vegades!
1993-1996, governava el PSOE.
¡Ull!
, però pensem que del 1996 al 2004, que governava el PP i que ells tenien de ser tan
valencians o més valencians que del PP, resulta que no, ¡resulta que no!
, ¿i sap vosté quantes vegades s'han interessat per este tema?
, ¿sap vosté quantes vegades s'hi han interessat?
(Veus) ¡Zero!
, ¡zero!
 I personatges tan il·lustres que han format part d'esta cambra i d'eixa comarca -als quals els tinc una estima personal-, però que no per això vaig a dir-ho, com el senyor Cholbi, que és de Xàbia, va estar de diputat allí i va presentar 60 iniciatives.
.
.
D'esta, zero.
Un senyor que li diuen Ignacio Gil Lázaro, que presenta 1.
300 preguntes al govern, d'este tema.
.
.
zero.

Sap qui s'ha interessat per este tema des del 1996 fins al 2004?
Sap qui?
Doncs, quatre
diputats.
I vaig a dir els noms: el senyor Alcaraz, diverses vegades; el senyor
Ricardo Peralta, diverses vegades; el senyor Alfred Boix, diverses vegades.
I
què li passa?
Que en l'any 2000 vaig exigir per escrit que em digueren quan anaven a signar el conveni
per a fer possible eixa infraestructura.
(Aplaudiments)

Respostes, ni una!
I, per tant, jo demostre que sóc valencià i socialista, però sóc les dos coses a la vegada.
I vostés només demostren que són més valencians que del PP quan no volen anar a Madrid.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Senyories.

Després de vore l'atronadora ovació que li ha fet el seu grup parlamentari, algú hauria d'anar preocupant-se en el mateix, perquè jo crec que comencen a adonar-se que de les sendes velles no les deixes per les
novelles, perquè mira com acaben les coses.

Miren, senyories -i li ho dic amb tota l'estima, amb tota l'estima i amb tot l'afecte del món-, jo no he vist mai una iniciativa legislativa duta ací, dur una proposició no de llei, esmenar-la i votar a favor de l'altra.
No ho havia vist mai.
És una novetat en el món del parlamentarisme.
És una novetat, senyories, que han aconseguit entre el Grup Parlamentari Popular
i la iniciativa popular i social que hi ha hagut en tota la Marina Alta.
Quina
congruència de vindre, esmenar la nostra proposta i pujar i dir: «La por escènica i social que tenim ens fa anar contra els nostres propis actes i el que jo
he esmenat i he dit que no valia, ara ho votaré a favor única i exclusivament per oportunisme polític.
»

Eixa és la realitat.
Eixa és la realitat, el pur oportunisme polític dels socialistes valencians.
Però, no n'hi ha problema, no n'hi ha problema.
El ministeri farà el que vullga fer, el ministeri anirà des de Gandia fins a Dénia, i mosatros anirem en una nova línia des de Dénia fins a Alacant.
No patisquen que ho faran i ho disfrutaran amb un govern del
Partit Popular i amb una oposició del Partit Socialista.
Eixa és la realitat!
Eixa és la realitat que vostés tenen!
(Aplaudiments)

Senyories, senyories, senyor Pla, quin compromís, quin compromís vindre vosté a defensar-ho.
Vostés no han estat ni a les dures ni a les madures.
Vostés han abandonat els seus ajuntaments a la sort.
A vostés els han donat l'esquena als ciutadans i, vostés, als ciutadans.
Açò de vosté és un divorci únic i universal, un divorci entre el socialisme valencià i entre la societat valenciana.
Vostés no exerciten de valencians perquè no s'ho creuen.
Vostés se senten avergonyits.
Vostés, no dic que xinesos, però altres coses se'ls podria dir i crec que hui no és el debat ni el to.

Però, senyories.
.
.
No, no caurem en això, en això ja cauen vostés massa voltes.
Però, el més important és que van a caure davant dels ciutadans, democràticament parlant, perquè no se pot mantindre la seua postura.
No és sostenible vindre ací, esmenar el que nosaltres hem fet i ara dir que van a votar el que mosatros hem
fet i hem proposat.
(Veus) És el món a l'inrevés, senyories.
És el món a l'inrevés.
És el socialisme ben entés.
Es el socialismo de salón, que bailo según me convenga.
(Veus)

Senyories, miren, el debat està molt clar, el debat està resolt, el debat és evident.
En estes Corts n'hi ha gent que està a favor d'una opció, i gent que està a favor d'una altra opció.
I jo crec que vostés, en el seu Grup Parlamentari, quan han canviat sobre la marxa el discurs,
perquè no se pot mantindre esmenar la iniciativa que hui duu el Grup Parlamentari
Popular, que és la iniciativa dels pobles, que és la iniciativa dels ajuntaments, voler-la canviar i ara dir que no, que van a
estar a favor.
Benvinguts siguen, senyories, benvingut siguen.

Mosatros estem absolutament feliços d'haver-los convençut.
Estem absolutament feliços que vinguen a les nostres propostes, que són les propostes de la societat.
Vosté, hui, van a votar el que diu el Partit Popular, el que proposa el Partit
Popular, senyories.
Si voten a favor del que és nostre és que estaran pensant paregut a mosatros, almenys perquè no voldria pensar que van a votar una cosa en què no creuen.
No voldria pensar que van a defensar una cosa en la qual no estan d'acord.

Senyories, els socialistes valencians, una vegada més, han donat un exercici de talla i alçada política.
Hui, la societat sap que en l'oposició té un espill on mirar-se per a vore una cosa que la gent no vol, la gent no vol
socialistes a la Comunitat Valenciana, com la gent no vol socialistes a
Espanya.
I vostés ho saben.
I no fa falta mirar el CIS, fa falta eixir al carrer i preguntar-li
a qualsevol ciutadà.

Jo estic convençut que en qualsevol dels 33 pobles de la Marina Alta, si hui vas i parles del
que significa ser socialista i recolzar el Partit Socialista, ni un, ni un dels
seus alcaldes, ni un.
No van a estar, no se senten orgullosos de vostés.
Saben el que estan representant i saben vostés el que volen.

Hui, senyor Pla, li ha tocat fer oportunisme polític.
I l'oportunisme polític, sap com acaba?
Com acabat des de l'any 1995: calfant bancs d'oposició.

Moltes gràcies, senyoria.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyora presidenta.

Quina sorpresa de debat!
Sorpressiu de deveres!

Nosaltres ja anunciem que anem a votar a favor de la proposició no de llei.
No pot ser d'altra manera perquè Esquerra Unida sempre ha apostat de forma clara pel ferrocarril com a sistema
de transport de futur i, sobretot, també, perquè estem davant d'una xarxa, en general, de transport, valenciana, que és una xarxa desequilibrada, és insostenible i, a més, és molt ineficient.

Ni l'administració central ni l'administració autonòmica han fet pràcticament res per resoldre això.
I és lògic que siga així perquè, com hem defensat ací moltes voltes, les polítiques d'infraestructures de La Generalitat i del govern de Madrid compartixen els
mateixos criteris, que són, a saber, primer, autovies; segon, ferrocarril, i, dins del ferrocarril,
primer, AVE, i, després, tota la resta.
Si la xarxa de transport valenciana és ineficient, la xarxa ferroviària valenciana és insuficient i, a més, està absolutament articulada, amb culs de sac inexplicables: Alcoi, Gandia, Llíria, amb serveis de rodalies inexistents, com és el cas de Castelló o la conurbació d'Alacant a Elx, amb línies tercermundistes, la connexió a Aragó, la connexió amb Múrcia, o en línies amb connexions absolutament insuficients com és la connexió a Catalunya i a Europa.

Totes eixes coses haurien d'haver estat absolutament prioritàries abans que clavar-se en altres qüestions, o per no parlar de la greu desarticulació ferroviària -que sort que ací s'ha recordat- entre el nord i el sud del país.
Què fan?
Què han estat fent?
Sols AVE.
Si els esforços amb temps, treball i diners que el PSOE a Madrid i el PP ací -però jo crec que també viceversa perquè en algun moment han estat els papers canviats- li han dedicat a l'AVE, li hagueren dedicat a la xarxa convencional, no estaríem ara parlant d'estes coses ací.
Hi ha casos sagnants, el cas d'Alcoi-Xàtiva o el que estem parlant ara, el de Gandia-Dénia; un 25 anys pendent d'un fil i sostingut per la pressió popular, i, l'altre, 35 anys d'un tancament que havia de ser provisional i que, en estos moments, si no és per la pressió ciutadana i de les administracions locals no estaríem parlant açò ara i no estaria qüestionant-se o proposant-se que el govern i La Generalitat estigueren
preocupant-se per això.

Naturalment, no compartim alguns dels arguments de l'exposició de motius, però sí que compartim el manifest, que és allò que estem o que anem a recolzar en la proposició no de llei.
I són plenament conscients que el PP duu ací aquesta qüestió amb la intenció d'avivar, una vegada més.
.
.
, jo, ja, sincerament, crec que no recorde cap ple o cap comissió d'aquestes Corts, des què jo estic ací, en què el PP no haja practicat el victimisme absolut enfront de Madrid.
En compte de
governar, es dediquen a queixar-se i a tirar les culpes, moltes vegades culpes
pròpies seues, a la resta.
Però, no podem guiar-nos per les intencions, hem de guiar-nos pel que és concret.

I recolzem açò, en primer lloc, perquè és una necessitat absoluta de la ciutadania de la Safor i de la Marina, en primer
lloc.
En segon lloc, perquè és un greuge històric que cal reparar de forma ràpida i urgent.
En tercer lloc, perquè és imprescindible potenciar, millorar i eixamplar la xarxa de ferrocarril
convencional per articular el país.
És incomprensible, incomprensible, que no hi haja una connexió ràpida i eficient entre València i Alacant; abans s'ha dit ací que al menys u pot tardar dos hores i quart, i és que se n'ha d'eixir de les fronteres del País Valencià per a poder anar des de València a Alacant, cosa ben curiosa.
És incomprensible que no hi haja una línia de ferrocarril convencional que unisca la costa valenciana de nord a sud.
I
en compte d'estar reclamant els AVE a Benidorm, que són caríssims, són ineficients, hi ha estudis que demostren que els AVE només són rendibles des del punt de vista econòmic a partir de sis milions de viatgers -el de Madrid a Barcelona, que està pujant, està ara en tres milions, fantàstic!
-, en compte d'això, haurien d'invertir en el ferrocarril convencional.
La millora de Xàtiva a Alcoi, això, la meitat de la responsabilitat és del Consell, ahí no poden excusar-se que Madrid no fa les coses, i, segons, evidentment, el que
estem parlant ací, que és la construcció del Gandia-Dénia.

I això, eixes dos obres, haurien de ser els primers passos per a tancar la línia ferroviària, per a tindre la connexió ràpida des de València a Alacant, que hauria de ser per l'interior perquè és la més ràpida -i això el mateix conseller ho ha reconegut en declaracions que ha fet públiques-, i, evidentment, perquè el que li fa falta als ciutadans de la Marina Alta i de la Marina Baixa no són els AVE, són trens ràpids i correctes que els puguen transportar de forma eficient i que servisquen
realment per a les seues pròpies necessitats.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Té la paraula el senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Vull saludar, en primer lloc, els alcaldes del Bloc de la comarca de la Marina,
no veig els de la Safor, però, en tot cas, donar-los la benvinguda a tots els alcaldes que han vingut de les
comarques de la Marina i de la Safor.

Miren, vostés, mosatros considerem que este debat és un paradigma de la política valenciana, un paradigma perquè representa un símbol de la nostra capacitat, o, millor dir, de la nostra incapacitat per a
influir en les decisions del govern central.
Nosaltres sempre hem estat a favor
del tren.
Recorde amb emoció quan era un xiquet de 10 anys com vaig vore passar l'últim tren pel meu poble, per Oliva.
I veig amb preocupació com dos partits polítics que s'han posat d'acord amb un estatut de mínims, amb un estatut de poc autogovern, són incapaços de posar-se d'acord en una qüestió que és clau per al futur del poble valencià, si més no, per als ciutadans de la Marina i de la Safor, i per al conjunt dels
valencians.
La paradoxa és tindre possibilitat de viatjar des d'Alacant o des de València a Madrid en un hora i quart o un hora i mitja, i serà impossible viatjar en tren entre Dénia, Oliva, Gandia, siga Alacant o siga a València.
La línia de Dénia-Alacant és molt insuficient, molt precària, i no sabem què va a passar amb esta important línia.

Els he de dir que les Corts Valencianes ja ha aprovat esta resolució, concretament a iniciativa meua.
Nosaltres hem proposat esta proposta.
I, en el
2008, estes Corts Valencianes demanaren que govern valencià i govern central firmaren un conveni, malgrat posar-se d'acord i executar la línia.
Això en el 2008.
I, ara, crec que la virtualitat d'esta iniciativa -i els parle a vostés, perquè crec que ho entendran millor-, la virtualitat és que ha recollit una, de forma cívica, institucional, positiva, una reivindicació social evident a favor dels nostres interessos.
I la pregunta que vostés es podran fer en estos moments és: aprofitarà per alguna cosa esta resolució?
Jo espere que sí, i espere que sí si el govern valencià i el govern central se posen d'acord.

Miren vostés, podria parlar d'història, del 2000, quan vostés tenien ja fet el projecte d'execució i tal, i el govern central, el d'Aznar, no va posar ni un duro.
I podria posar també incompliments del govern central.
Però crec que el que ens interessa en estos moments és el futur, mirem el futur.
Hui està ací el senyor ministre d'Infraestructures, el senyor José Blanco, a vore què ens diu.
Perquè si el que ens diu és que l'estat va a fer-se càrrec de l'execució de la línia, nosaltres l'aplaudirem, ens dóna igual qui es pose la medalla, perquè mos tenen farts de passar-mos en raons i en cançons.
Volem que s'execute l'obra.

Evidentment, des del punt de vista del nostre grup parlamentari Compromís, des del Bloc, voldríem, voldríem que se fera el mateix que el govern central ha fet per a Madrid i per a
Barcelona.
És que els valencians no tenim la mateixa categoria que els madrilenys i que els
catalans, i que me consta que se va a produir ara per a Andalusia?
Vostés saben el que han fet?
I mosatros ho aplaudim.
El govern central, en consell de
ministres, ha donat 5.
000 milions d'euros a la Comunitat de Madrid per aplicar el pla de rodalies.
Molt ben fet,
molt ben fet!
Per a fer 123 quilòmetres de línia nova i no sé quantes estacions.
Molt ben fet!
Per a Catalunya 4.
000 milions d'euros per a aplicar el seu pla de rodalies.
I per als valencians?
No hi han
diners per als valencians?
Ha de vindre hui el senyor José Blanco a donar-mos la nova bona?
Que mos la done, que mos done la competència, que és nostra, que la tenim en este Estatut, que mos done recursos i executem la línia.
I deixem-nos de romanços.
Després de 36 anys, el poble valencià necessita esta línia de comunicació, que serà bona per al nostre turisme, per a la nostra economia, per a la mobilitat de les
nostres terres, per a crear benestar i l'obra pública necessària per a crear llocs de treball, que bona falta ens fa.

Per tant, el que els diguem els alcaldes, la població civil i el poble valencià és que cooperen vostés, que cooperen.

Perquè ha dit vosté oportunista al senyor Joan Ignasi Pla, Joan Ignasi Pla oportunista, que han
utilitzat trànsfugues per accedir a les alcaldies de Dénia -mosatros vam ser (inintel·ligible) .
.
.
-, de Benidorm o de la Vila.
Segurament vostés tindran raó en tot això, segurament tindran raó en tot això.
Nosaltres no som d'eixe món.
Nosaltres volem solucions efectives per al poble valencià.

Si el senyor.
.
.
Els han convidat a l'acte que té el senyor ministre?
No els han convidat?
Malament.
Si ve el senyor Blanco, senyor Joan Ignasi Pla, faça vosté la gestió, que parle amb el govern valencià i que arreglen el problema.
(Veus) Van parlar ahir?
Doncs digan-mos en què que han quedat.
Perquè el que es bo per a Barcelona i el que és bo per a Madrid, ha de ser bo per a mosatros.
Digan-mos en què han quedat i isquem de dubtes.
No enganyen més.

Miren vostés, des del grup Compromís, és una posició molt clara del Bloc, volem, efectivament, mirar el futur.
No mirem el passat,
mirem el futur.
El que és bo per a altres comunitats autònomes també ha de ser bo per a nosaltres.
Mirem el futur amb un objectiu compartit per part
de tots, expressat en estes Corts Valencianes en diverses propostes de resolució.
Concretament la de 2008 -ací la tinc-, aprovàrem que cooperaren.
I la de 2009, aprovàrem que cooperaren.
I ara aprovarem, a instància seua, una nova iniciativa perquè cooperen.
I el que els estem dient.
.
.
Escolte, si cal pagar un restaurant perquè el senyor ministre i el senyor conseller d'Infraestructures se seguen i parlen, jo estic disposat a pagar-ho.

L'altre dia vingué el senyor conseller a la comissió respectiva i mos va explicar com estava el tema.
Mos va explicar com s'havia canviat de criteri i com el govern central els havia de donar una
resposta.
I mos va informar el senyor conseller, cosa que li agraïm, que en este trimestre mos anaven a donar la resposta de com s'anava a executar el pla de rodalies.
Té vosté alguna informació, senyor conseller?
Té informació.
Aleshores, jo quasi que el que demanaria a la presidenta és que.
.
.
, i vosté pot demanar la paraula si vol, supose que la demanarà ara, i mos informarà.
Pot fer-ho amb el reglament en la mà.

I aleshores, esta declaració seria perfecta i els alcaldes de diferents partits polítics i regidors que han vingut a vore una sessió de les Corts Valencianes se n'anirien a la seua comarca, als seus municipis, dient: «Escolteu, hem rebut.
.
.
, no hem aprovat només la resolució, que és molt important, sinó que el conseller ens ha explicat el que li ha dit el ministre».
Això és el que volem sentir.

I volem sentir també una cosa molt important, és si va a haver diners, si va a haver diners per al poble valencià.
Perquè, efectivament, ja les hem vistes de tots els colors, manant amb majoria
absoluta el Partit Socialista ací i allà, manant amb majoria absoluta ací i allà el Partit Popular, manant ací el Partit Popular i allà el Partit Socialista.
Però de diners, no n'hem vist ni un.
D'inversió productiva en una infraestructura necessària per al nostre poble, no n'hem vist ni un, ni un.

Fins i tot, senyor Pla -i això és una cosa que lamente perquè vosté ha parlat d'oportunisme-, la senyora Rodríguez Piñeiro, secretària d'Infraestructures, va vindre al meu poble, a Oliva, a fer una roda de premsa,
sense que els regidors del poble d'Oliva pogueren fer-li cap pregunta.
I sap el que va fer?
Va anunciar que l'obra s'executaria a càrrec de l'estat, la qual cosa jo no sé si això va en línia del que mos ha de dir el ministre.
I que això s'executaria.
Ara, després va dir que no sabien quan.
Això és oportunisme polític vespres d'una manifestació a Dénia?
O això què és?
Jo crec que no ens mereixem eixe tracte el poble valencià.

I després sap el que va passar, senyor Pla?
Va passar el següent.
És que una setmana després, el ministre d'Infraestructures rebaixa la pobre inversió territorialitzada que hi ha al País Valencià, bé, la seua comunitat, la pobre inversió, 206 milions d'euros.
No es pot enganyar aixina al poble.

Per tant, rigor, austeritat, però inversió en obra pública; acord entre govern valencià i govern central; calendari d'inversió productiva a esta línia.
Hem passat 36 anys, portem molts anys de democràcia, però el que és un símbol del nivell de la política valenciana quant a capacitat per a influir al govern central per aconseguir
el que altres comunitats autònomes estan aconseguint, zero.
Eixe és el nivell.

Per tant, jo el que demanaria en un context de crisi econòmica abultada i de restricció dels pressupostos públics és que esta via, esta línia de ferrocarril entre Gandia, Oliva i Dénia, que els he de recordar que l'anterior conseller, en glòria estiga, ja va anunciar que tenien l'estudi d'impacte ambiental, el projecte constructiu, l'any 2000, l'any 2000, des de Gandia a Oliva.
.
.
, doncs, per favor, que s'execute, que s'execute, que s'execute.
Arriben a acords, mosatros els ho aplaudirem, mosatros anirem a brindar
a qui es tinga de posar la medalla, li farem l'ona, el que siga.
No ens preocupa qui es pose la medalla.
Però el que sí que li demane en nom dels alcaldes de tots els grups polítics.
.
.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

El senyor Morera Català:

.
.
.
que han vingut, que s'ocupen d'este tema, perquè és estratègic per a les nostres comarques.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Senyor Serra, per a replicar.

El senyor Serra Cervera:

Senyories.

Vaig a replicar conjuntament als dos grups parlamentaris.
I vaja per davant la
nostra satisfacció que vostés recolzen directament, sense esmenar res, la proposta que han fet els municipis
de manera coherent.
I fan una actuació coherent perquè els seus partits han signat este acord i han estat des de l'inici on tenien d'estar.

Però sí que els vull dir.
.
.
algunes de les qüestions que han dit puntualitzar-les.
Les rodalies de la Comunitat Valenciana
tenen mancances molt grans de manera estructural des de fa molts anys, inclús algunes han estat apunt de desaparèixer, i han tingut la persecució del govern de Madrid durant molt de temps.
I ha sigut la Generalitat valenciana
la que ha estat al costat de les reivindicacions dels ciutadans.
I hui podem
dir que si la línia Xàtiva-Alcoi continua vigent és gràcies a la Generalitat valenciana, perquè el Govern d'Espanya li havia donat l'esquena i l'havia condemnada a tindre el mateix futur que tingué en l'any 1974 la línia entre Gandia i Dénia.
I eixa és la realitat.

I hui, senyories, tenim línies com la Llíria-Vilamarxant, o, com estava dient en este cas el representant del grup
Esquerra Unida, el senyor Torró, els trens a Múrcia, l'eixida a Aragó.
Totes eixes infraestructures necessiten d'inversions molt importants i d'apostes que el govern central no ha fet i que esperem que després de l'inici de col·laboració impulsat pel Consell de la Generalitat valenciana puguem arribar a tindre un
marc d'acord estable i digne per al nostre poble.

I clar que mos pareix molt bé, com dia el senyor Morera, les inversions que s'han tancat de rodalies a Madrid i a Catalunya, però mosatros el que mos correspon, mosatros el que li toca a la Comunitat
Valenciana.
I on estiga el Govern d'Espanya, al costat, amb la mateixa dignitat i el mateix rigor, estarà el govern de la Generalitat valenciana.

I estic completament d'acord que anem a poder obtindre grans rèdits polítics d'això, al marge que altres continuen autoexclosos de la vida institucional pública valenciana i del que és tindre els conceptes de progrés i de futur per a un poble.

Jo estic convençut que hui, hui, eixirà esta proposta amb un ampli recolzament, i possiblement majoritari.
Estic convençut que molts no estan d'acord amb el paper que tenen de fer, però sí que els dic als grups parlamentaris minoritaris que este grup parlamentari
majoritari no li cauen els anells per a acordar, per a impulsar i per a arribar
a poder dur endavant polítiques que milloren d'una manera sensible la qualitat de vida dels nostres ciutadans.
I les rodalies són una d'ella.

I esperem que l'oferta i la proposta del ministeri siga igual de generosa que ha sigut amb
altres comunitats, i la resposta de La Generalitat estarà a l'altura de les circumstàncies, com han estat les altres comunitats autònomes, perquè el que estem jugant-mos és la vertebració del territori, el futur de les comarques i, al final, la qualitat de vida de
les persones.

Hem estat molts anys maltractats pels socialistes, molts anys, i hui tenim l'oportunitat en estes Corts de dir prou.
Diem i pensem el mateix que els nostres
pobles, sense piruetes, sense figures i artificis parlamentàries per a intentar separat un debat que no deu existir sinó unir, perquè hui este debat i esta proposta no és la proposta del Partit Popular, mosatros l'hem duta a esta cambra.
És la proposta de 33 municipis d'una comarca, és la proposta que a la Safor li servirà i és la proposta que a les comarques del sud d'Alacant també li serviran, perquè el tren arribarà a Alacant, i el Dénia-Alacant serà una realitat.
I estarem tots satisfets d'haver pogut ajudar que hi hagen voluntats polítiques unànimes i majoritàries al voltant d'estos projectes tan necessaris per a la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Senyor Serra, nosaltres ja hem dit que anàvem a recolzar la proposició no de llei, i ens felicitem moltíssim d'esta iniciativa, i ens felicitem que el govern de La Generalitat es preocupe ara
tant per estes qüestions de rodalies.

Però insistisc en el que he dit abans.
Vull dir, sembla com si vostés només es preocuparen d'açò quan podem obrir fronts de confrontació amb el govern central.
No tenen altre objectiu.
Perquè jo, mire, vostés.
.
.
Ara li he dit jo que la connexió amb Aragó està molt malament, que la connexió amb Múrcia està molt malament i li he dit algunes coses més.
Mai els he sentit ací vindre a reclamar això, mai.
Per què?
Perquè o els preocupa.
Ara, de l'AVE, jo seria incapaç de comptar la quantitat de voltes que vostés han estat parlant d'això.
I això encara té més barra, perquè l'AVE vostés poden dir que vaja més a pressa o més a poquet, però est`fent-se.
Però és que d'Aragó no sabem res, de Múrcia no sabem res, d'Alcoi a Alacant no sabem res, de Dénia a Alacant no sabem res.
I d'això no es preocupen absolutament per a res.

I el que no pot dir ací és que penjar-se medalles partidistes de coses que no ho són.
Per exemple, per posar el tema de l'exemple de l'Alcoi-Xàtiva.
L'Alcoi-Xàtiva s'anuncia el tancament en 1984, govern socialista en Madrid, teòricament el que salva en aquell moment el tren serà el govern socialista de la Generalitat valenciana, dic jo, que és el que primer signa el conveni, o no?

En l'any 1995 ja canvia de govern ací, i l'any 1996, allà.
Han passat 25 anys, vostés han governat ací i allà, i el Partit Socialista ha governat ací i allà.
I a mi en cauria la cara de vergonya de pertànyer a qualsevol d'estos dos partits i vindre ací a parlar d'eixes coses, sense fer la més mínima autocrítica, perquè alguna cosa, alguna responsabilitat tindran, dic jo.
Tindran alguna
responsabilitat en això, o no?
O estem inventant-s'ho ací?

Nosaltres, mire, no tenim responsabilitats perquè no mos vota molta gent, efectivament.
Però, els que els voten, al mateix temps, en el mateix paquet dels que els donen un
grapat de vots aixina de gran, els donen un grapat de responsabilitat aixina de
gran, també.
¡I no l'exercixen!
L'exercixen només en profit propi, en profit partidista.
I això no hauria de ser tolerable.

Vosté ací ha dit que vénen a unir.
Mire, em sap mal, però no ho sembla.
O potser que siga això, però resulta que, quan vénen ací i obrin la boca, sembla que siga justet el contrari, que vénen, en compte d'unir, a vore de quina manera li claven el dit en l'ull al contrari.
I el que és més gros, no li claven el dit en l'ull al contrari perquè estiguen en contra o perquè.
.
.
, no, no, no, no, perquè compartixen els mateixos criteris en totes estes qüestions.
Li claven el dit en l'ull al contrari senzillament per fer partidisme i per fer electoralisme.
I no
estan fent-li un bé a este país.
Tinguen això clar.
Estan fent-li un mal a este país i inclús a la forma de pensar que tenen vostés mateixa.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señor Torró.

Señor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Jo crec que és el moment que els governs parlen.
I que parlen els governs perquè, sense anar més lluny, ara, el passat 15 de març, la nostra diputada Mireia Mollà presentava una iniciativa parlamentària, ací, a estes Corts, en la comissió parlamentària, demanant que vostés se posaren les piles en matèria de reivindicar el traspàs de rodalies, com ha fet el govern central a Madrid i a Barcelona.
I vostés van votar en contra.

Vostés tenen una concepció dels consensos molt reduïda.
Només se pot consensuar sobre les seues bases.
I afortunadament hi ha democràcia, i afortunadament n'hi ha pluralitat, i afortunadament nosaltres som un grup parlamentari que ens
agrada proposar iniciatives realistes i positives.

Els vam presentar esta iniciativa, vostés la van rebutjar, i ho lamentem.
I ho lamentem perquè, com vosté sap, estem en el moment més crític, -més clar- el moment en el qual el govern central s'ha de pronunciar sobre el posttraspàs de rodalies, sí o no, a la nostra comunitat.
Vosté mateixa ho assenyalava en la comissió parlamentària.
I dia el següent: «En rodalies la voluntat política del Grup Parlamentari Popular, -vosté senyor Serra- aprovada i traslladada al govern central, -està clar, i diu- li queden 15 dies per a tindre feta la seua proposta, el govern central.
»

Per tant, jo crec que podríem aprofitar la sessió perquè el senyor conseller ens informara de la reunió que va mantindre ahir el senyor ministre senyor José Blanco.
Crec que seria molt profitós que estes Corts Valencianes s'enteraren de quina és la proposta que, des del govern central i el govern valencià, se va fer per a aconseguir eixos objectius compartits.
Ja li dic que seria
molt interessant, perquè estem en el moment de la veritat.

Però, mire, davant això ja li dic que mirem el futur, i el mirem amb convicció.
Mirem que ja fa falta una força política que defense, sense hipoteques i sense subordinacions, els interessos del
nostre poble.
Hem vist el que ha passat en el passat.

Ja li dic que mosatros som partidaris d'una gestió pròpia per part de La Generalitat, no només de la línia Gandia-Oliva-Dénia, que efectivament hauria de ser d'ample, no d'estret, sinó d'ample gran, -parlem d'això- i, sobretot, com va assenyalar la diputada Mireia Mollà, no hauria de ser de gestió privada.
És una pena que el seu govern, com que no té un duro, faça gestió privada de la línia del Tram en Alacant.

Vull tindre un record amb el senyor Godoy, que gràcies a ell i gràcies a la seua tenacitat, vam poder posar-mos d'acord amb una proposta de resolució al 2009.
Tots ens posàrem d'acord, la qual cosa indica molt i és molt positiu.
I en eixa proposta de resolució, Les Corts demanàvem que el Consell i el govern central arribaren a acords.
Han passat ja quasi
un parell d'anys, i no sabem si n'hi han acords o no, no només per a la línia que ens preocupa en estos moments, sinó parlàvem de la línia Torrevella fins a Oriola, Alacant-Alcoi, -sí, senyories, Alacant-Alcoi seria una línia estratègica- Castelló-Vinaròs, Alacant-Villena, etcètera, etcètera.

I la pregunta és.
.
.
Sí, també estaran ahí, senyor Andrés, també.
.
.
, no les he llegides totes, però tinguérem la capacitat de posar-mos d'acord.
Per tant, la responsabilitat ja no està en estes Corts, ni en la societat civil que s'ha pronunciat i ens hem manifestat i hem fet declaracions institucionals.
La
responsabilitat està en els governants.
La responsabilitat és seua, senyories.

I voldríem saber, d'una vegada per totes, si vostés han aconseguit del govern central una postura per a saber amb una perspectiva
i amb un calendari si anem a poder vore esta generació.
.
.
, esta generació podem vore finalitzada estes línies de ferrocarril.
A nosaltres ens agradaria que començaren les obres ja, perquè projecte constructiu, estudi d'impacte ambiental sobre Gandia-Oliva ja n'hi ha.
Falten els diners.
I amb diners, torrons.
Per tant, eixe és el tema.

Estes Corts s'han pronunciat en moltes ocasions.
La societat civil s'ha pronunciat.
N'hi ha un consens social, cívic, institucional dels ajuntaments impressionant.
Necessitem obra pública.
Necessitem millorar el nostre benestar.
Necessitem oportunitats per al
turisme.
Necessitem poder viatjar des d'Alacant fins a València per la costa, passant per Dénia, per Oliva, per Gandia, amb les millors condicions ambientals, i s'han fet estudis d'impacte ambiental.
I volem saber què ens diu el govern.
I el conseller m'ha dit que s'ha reunit ahir amb el ministre.
Volem saber com han quedat.
Volem saber-ho.

I jo els dic, i els assegure, que si la proposta és seriosa, sensata, no oportunista, -seriosa, sensata-, tindran el nostre suport.
Evidentment, mosatros reclamarem una línia de ferrocarril amb el mínim d'impacte ambiental que connecte les nostres capitals, d'ample.
.
.
, no de línia estreta, sinó d'ample normal, i de gestió pública.
I si eixa gestió pública pot ser de La Generalitat amb el traspàs de rodalies, millor que millor.
Ens tindran al seu costat, però.
.
.

La senyora presidenta:

Gracias, señor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
done-mos la informació.

La senyora presidenta:

Señores diputados, son tan amables de ir ocupando sus escaños.
Muchas gracias.

Comienza la votación.
Votos a favor, 93 (Aplaudiments)

Muchas gracias a sus señorías por esta unanimidad y, ¿cómo no?
, enhorabuena a todos los alcaldes afectados.

Se suspende la sesión hasta esta tarde a las cuatro y media.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 40 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 35 minuts)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Rafael Maluenda Verdú)

Pregunta 708 a la consellera de Turisme, senyora Belén Juste Picón, sobre la promoció turística, que formula la diputada senyora M.
ª Sagrario Sánchez Cortés (GP Popular) (RE número 51.
399).

La senyora Sánchez Pérez:

(Inoïble) .
.
.
tan estratégico como el turismo que representa el 13% del PIB de la comunidad hay que
diversificar la oferta para llegar en cualquier época del año a mercados más heterogéneos con motivaciones diversas.

Evidentemente, en la comunidad tenemos una oferta muy rica y debemos
aprovecharla al máximo, mostrando una imagen atractiva, intentando mantener la fidelización del turista y captando nuevos mercados.

Así, junto a la oferta de sol y playa, que sigue siendo nuestro referente en el
exterior, hemos conseguido desarrollar en los últimos años, gracias a la apuesta fuerte del Consell a través de la Conselleria de Turismo, el turismo rural o de interior, que supuso la
creación de una dirección general y un presupuesto importante destinado a lo largo de años al desarrollo de tal fin.

Con ello quiero hacer simplemente relación a una pequeña reflexión, porque soy consciente de la intensa actividad que lleva a cabo la conselleria con vistas a hacer llegar nuestra oferta a cualquier lugar del mundo,
contribuyendo a difundir entre los mercados una imagen de destino turístico vinculado a la calidad, el entretenimiento, la innovación y el disfrute del tiempo libre y de descanso de los ciudadanos.
Y
verdaderamente lo están haciendo bien, señora consellera, yo lo veo, lo creo así, y no hay más que ver los índices de ocupación de los alojamientos de nuestra comunidad del pasado fin de semana, que no
estaba incluido entre los normales y habituales de fin de semana turístico de nuestra comunidad.
Ha sido un aliciente más al sector, al machacado sector turístico por el gobierno de la nación, como todos sabemos.

Y por eso yo, incidiendo en esta cuestión, quería hacerle una pregunta, que dice así: ¿cuál es la eficacia de la diversificación como herramienta turística y resultados de los principales mercados emisores en 2009?

Gracias, señora consellera.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora Sánchez.

Honorable senyora consellera, senyora Belén Juste.

La senyora consellera de Turisme:

Gracias, presidente.

Gracias, señoría.

Gracias, diputada.

Me voy a ceñir, señora diputada, a hablar de los resultados del ejercicio 2009, resultados de los
principales mercados emisores en el 2009 que no serían ni hubieran sido posibles sin el esfuerzo presupuestario que ha realizado este Consell con la puesta en marcha del plan
Confianza.
También agradecer la estrecha colaboración del sector empresarial y los municipios de la comunitat.

La promoción turística se ha realizado desde una perspectiva de segmentación de acuerdo con la diversidad de nuestra oferta turística.
El Consell viene practicando una política responsable y acorde con la realidad en la que el acento en la innovación la hemos puesto en el diseño de nuevos productos turísticos y en la segmentación de los mercados.
Somos conscientes que la motivación del viaje no es solo el alojamiento o el trasporte, sino el conjunto de
experiencias que puedan ofrecer la diversidad de los servicios que encuentren
en el destino, así como la satisfacción que estos le proporcionen.

Tenemos un nuevo turista, al que llamamos el de las cinco I, mucho más infiel, innovador, informado, impaciente e ilusionado, con unos intereses
específicos.
Y señorías, para este turista, y como dice nuestro eslogan, somos el mejor destino,
porque la Comunidad Valenciana te lo da todo.
Prueba de ello son la diversidad
de tipos de productos que ofrecemos, turismo familiar, turismo de negocio, de
congresos, rural, de salud, enológico, cultural, urbano, deportivo, de naturaleza, gastronómico, entre otros.

Y para poder hacer realidad un turismo tan diverso, en esta apuesta colaboran
todas y cada una de las consellerias.
Y digo «todas», porque todas realizan actuaciones que redundan directa o indirectamente en la
creación y diversificación de los distintos productos turísticos.
El turismo es la actividad más global del Consell, o, dicho de otro modo, la presencia del turismo en todo.
Corresponde a esta conselleria trasladar al consumidor final toda esta oferta a través de la promoción en los diferentes mercados, y con este objetivo, y basándonos en el plan de márquetin 2009, se ha posicionado a la Comunitat Valenciana como un destino de
tendencia cuyo principal punto fuerte es el producto de sol y playa consolidado
y rodeado de activos con valor añadido diversificados y sostenibles.

Este plan se elabora teniendo en cuenta esta segmentación a través de nuevas estrategias en materia de promoción, publicidad y tecnologías de la información para la difusión y la oferta de nuestra comunitat tanto en el ámbito nacional como en el internacional.

Como resultado de la puesta en marcha de este plan y de la visión global que tiene el Consell del Turismo, quisiera destacar el buen
comportamiento que han tenido los diferentes mercados en un año tan complejo.
Respecto al mercado nacional, los últimos datos oficiales facilitados por la encuesta Familytour muestran que
durante 2009 la Comunitat Valenciana ha mantenido el tercer puesto como destino
preferido para los españoles, con un incremento del 7,7 en el número de viajes respecto al 2008, diez veces más que la media española.
Este dato avala nuestro posicionamiento como destino principal del turismo
nacional, con un incremento del 7,1 durante el periodo estival, los que nos ha
llevado a ocupar el segundo puesto en los meses centrales de la campaña turística.

Y respecto al mercado extranjero, señalar que nuestro principal mercado emisor europeo, el Reino Unido, ha visto
mejorar sensiblemente durante el segundo semestre del 2009 sus cifras en la comunitat, reduciendo su caída con respecto al comienzo del año y arrojando cifras finales semejantes a las del conjunto nacional.

El resto de los mercados extranjeros han tenido incrementos del 1,6 en la
llegada de turistas alemanes, del 7,1 de turistas belgas y ligeros descensos
anuales en el mercado francés e italiano.
Estos mercados especialmente afectados por las crisis, han
respondido positivamente a las acciones contempladas en el plan de márquetin 2009, actuaciones.
.
.
, por enumerar alguna de ellas y destacar,
actuaciones de márquetin online, acuerdos con turoperadores, asistencia a ferias, viajes de comercialización y familiarización, una fuerte campaña de publicidad en el mercado y en el marco del acuerdo con Turespaña y generación de noticias, entre otras acciones.
Todas estas actuaciones han hecho que sea
posible la segmentación del mercado y la diversificación del producto y que hayamos recibido durante el año 2009 a cerca de 24 millones de turistas, lo que ha representado un aumento de
más del 5% con respecto al 2008, año récord en la Comunitat Valenciana.

Desde esta conselleria vamos seguir trabajando para que este año 2010 nuestro sector turístico continúe generando riqueza, empleo y bienestar.

Señorías, termino ya con unas palabras de agradecimiento a todo el sector y a todos
los municipios por su implicación constante y responsable con esta administración autonómica, y por ese trabajo que trabajamos juntos y coordinados llevando a cabo lo
mejor para el turismo.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 701 a la consellera de Turisme, senyora Belén Juste Picón, sobre ajudes de la Conselleria de Turisme, que formula el diputat senyor
Ricardo Martínez Rodríguez (GP Popular) (RE número 51.
391).

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora consellera.

Senyories, passem a la pregunta 701, que formula l'il·lustre diputat senyor Ricardo Martínez Rodríguez, també a l'honorable senyora consellera de Turisme, sobre ajudes de la Conselleria de
Turisme.

Senyor Martínez, té la paraula.

El senyor Martínez Rodríguez:

Moltes gràcies, senyor president, molt amable.

Senyors i senyores diputats, bona vesprada.

Honorable consellera, bienvenida.

Mire, vamos a hablar durante la formulación de esta pregunta de una cuestión que me consta que a usted la preocupa y la ocupa, que es el turismo en la
Comunidad Valenciana.

En primer lugar, mire, voy a felicitarla, porque me consta que tuvo usted ayer
un exitoso consejo de turismo en Benidorm, junto con el conseller Mario Flores, reunidos ambos con importantes empresarios y representantes de
empresarios de la Comunidad Valenciana en materia turística y me consta también que ambos estuvieron presentando y defendiendo algo que nuestro grupo
parlamentario cree que es de vital importancia para vertebrar el territorio,
que es un AVE pero a las tres provincias de la Comunidad Valenciana, no únicamente a Valencia -Alicante y Castellón también forman parte de la Comunidad Valenciana-, algo que nos vertebre y nos una, si cabe, todavía más, honorable
consellera.

Mire, le voy a comentar también una cuestión que es de interés de estas Cortes, es de interés de este diputado y seguramente también es interés de usted y del sector económico al que usted representa o por el que trabaja en el gobierno del presidente
Camps, que es, por decirlo de una manera elegante, honorable consellera, la bofetada institucional que ayer recibió el sector turístico por parte del gobierno central, por parte del gobierno socialista del señor Zapatero en materia de ocupación del dominio marítimo-terrestre en el tema de los chiringuitos.

Estas Cortes, abrogando la soberanía del pueblo valenciano, que es el que tienen, defendieron hace muy poco que esa
responsabilidad fuese transferida al gobierno valenciano, como ya lo tienen
transferido a Cataluña o como está negociando el gobierno socialista en la comunidad autónoma andaluza, cosa que nos parece francamente bien.
Lo que nos parece mal es
que a nosotros se nos discrimine y, además, esa comunicación no se haya hecho en el marco normalizado de una reunión vis a vis entre administraciones, que sería lo normal.
Haciendo algo que era más bien de otros tiempos, se nos comunicó vía el motorista.
En este caso el motorista era Correos, pero no deja de ser un
motorista, honorable
consellera.

Bien, con todas estas cuestiones que le acabo de comentar.
.
.
, bueno, el IVA
también es una cuestión que nuestros empresarios van a tener que sufrir y que estas Cortes también han solicitado que se aplique un tipo reducido, y que ya dijeron empresarios
del sector que van a tener que asumir ellos como un sobrecoste más en lo que es su cuenta, no de ganancias, de pérdidas en este caso, lamentablemente, es otra cuestión que desde este grupo también hemos planteado.

Y he perdido el tiempo o he ocupado mi tiempo durante estos dos minutos y medio
en situarla a usted en cuestiones que seguramente usted ya conoce, pero, una
vez explicado esto, honorable consellera, yo sí que le quería hacer una reflexión y, con ella, una pregunta.

Me temo que va a ser su gobierno, en la más absoluta soledad, quien va a tener que prestar soporte presupuestario y logístico al sector turístico en la Comunidad Valenciana, y, verdaderamente, este diputado, y el grupo
parlamentario al que representa, lo lamenta profundamente, porque tan sector
turístico español es el sector turístico en Andalucía como lo es en la Comunidad Valenciana.
Yo creo que en eso deberíamos estar al menos todos de acuerdo.

Bien, una vez expuesta esta situación, honorable consellera, este diputado le pregunta, y vista la situación económica en la que nos encontramos, en la que se encuentra el sector y, en general,
la Comunidad Valenciana, la pregunta es la siguiente: ¿con qué ayudas va a contar el sector turístico en la Comunidad Valenciana a partir del año en curso.
.
.
, en el año 2010?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies a vosté, senyor Martínez.

Honorable senyora consellera de Turisme, senyora Belén Juste.

La senyora consellera de Turisme:

Gracias, presidente.

Gracias, señorías.

Señor diputado, muchísimas gracias por enumerar algunas de las medidas que, desde luego, ha tomado el
gobierno central, y, sobre todo, en contra del sector turístico.
Pero, vamos a ver, nosotros somos responsables y somos conscientes de que
ahora más que nunca el sector turístico, como nuestros municipios, nos necesitan y necesitan nuestro apoyo.

Hemos hecho un importante esfuerzo presupuestario en todas las órdenes, medidas y aplicaciones de la Conselleria de Turismo, queremos poder
maximizar al máximo la inversión y que tengan el máximo alcance coyuntural y estructural, y, en esa línea, a través de una política proactiva, nos va a permitir poner en valor todos y cada uno de los
productos y destinos turísticos de nuestra comunitat.

Recientemente se han publicado varias convocatorias de ayudas y en ellas voy a
basar mi intervención.
Todas ellas están dirigidas al sector empresarial y a los municipios.
Respecto a empresas, la
convocatoria de ayudas se materializa a través del plan de competitividad 2010 y está dotado con 10 millones de euros.
Nuestro objetivo fundamental es impulsar la
competitividad del sector turístico valenciano sobre la base de un desarrollo económico sostenible.

Entre las medidas recogidas en el plan se contempla la convocatoria anual de
programas de apoyo económico a empresas, asociaciones empresariales y a otras entidades que desarrollen
su actividad en el sector turístico.
Y dada la buena acogida de este plan en el 2009 con más de mil trescientas solicitudes de empresas, en el 2010, y de acuerdo con todas
las asociaciones y empresas, vamos a mantener los mismos objetivos, con algunas
novedades tales como servicios de la oferta turística complementaria, implantar los nuevos planes de innovación, calidad y medio ambiente y algunos planes dirigidos a agrupaciones de
empresas.
Asimismo, vamos a actualizar los programas de implantación de tecnologías de la información y comunicación para adaptarlos al rápido progreso que estas experimentan y a las nuevas demandas y necesidades del
sector.

Destacar que en esta convocatoria existen dos importantes aspectos.
El primero
de ellos, que vamos a apoyar de forma decidida medidas y actuaciones que
incentiven el ahorro energético, la sostenibilidad medioambiental, el apoyo a la calidad total o la
implantación y desarrollo de tecnologías de información y comunicación.

El segundo aspecto, y con el objetivo de proporcionar el mayor apoyo posible a
los diferentes agentes del sector turístico en esta coyuntura actual tan compleja, vamos a establecer unos elevados
porcentajes de ayudas que podrán alcanzar como gasto elegible el 50% en proyectos de inversión, e incluso el 75% en proyectos de comercialización, calidad e I+D+I.
Como novedad, este año hemos puesto en marcha el vivero de proyectos turísticos empresariales con los siguientes objetivos: potenciar la viabilidad de
los proyectos turísticos de carácter innovador para mejorar la competitividad de las empresas turísticas; celebrar jornadas con la finalidad de informar y asesorar a posibles
beneficiarios de las ayudas y ofrecer a las empresas una atención personalizada por parte de técnicos de turismo de la
conselleria.

Respecto a las ayudas a los municipios, se ha publicado la convocatoria el
pasado 29 de diciembre, y en el año 2009 se han podido beneficiar 356 municipios, 60 del litoral de un total de
63, y 296 del interior, lo que ha representado el 65% del total de municipios
de la Comunitat Valenciana, y el 77% de los municipios turísticos.

Esta convocatoria está compuesta por diversos programas.
El primero, una línea de adecuación de recursos turísticos para diversificar y mejorar nuestra oferta turística.
Apoyamos proyectos de interpretación de recursos turísticos, señalización y adecuación del recurso para su uso por personas discapacitadas.
La financiación de esta línea ha experimentado un crecimiento de su presupuesto muy considerable en el año 2010, aproximadamente el 70% respecto al año 2009, con una dotación de 1.
500.
000 euros.

El segundo de los programas, con un incremento de casi el 50%, la línea de difusión e interpretación de recursos turísticos en municipios de interior.

Tercero.
El apoyo a la calidad y gestión ambiental.
Le vamos a incrementar la ayuda de un 50 a un 75%.
Esta comunidad
sigue apoyando la renovación de los certificados de calidad, cosa que no hacen ya otras comunidades.

Y, por último, la línea de planificación turística, importante a nivel estratégico, porque fija los objetivos y las actuaciones del municipio.
No nos podemos
olvidar de las ayudas directas vía convenios, tanto con asociaciones empresariales como con municipios para su
gestión de playas, recursos turísticos, señalización, promoción turística y compensación financiera, entre otros programas.

Y, por supuesto, desde esta conselleria seguiremos trabajando con todos y en todos aquellos aspectos que redunden en
beneficio del sector turístico.
Y no dejaremos que esta comunidad deje de ser próspera como, de alguna forma, están intentando que sea el gobierno central decidiendo medidas que no hacen más que perjudicar a este sector.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 778 al conseller de Governació, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre els festejos taurins, que formula la diputada senyora Asunción Quinzá Alegre (GP Popular) (RE número 52.
990).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Passem a la pregunta 778, que formula la il·lustre diputada Asunción Quinzá Alegre al conseller de Governació, sobre festejos taurins.

Per a la seua formulació, té la paraula la il·lustre senyora diputada senyora Quinzá.

La senyora Quinzá Alegre:

Gracias, señor presidente.

Señor conseller, buenas tardes.

En los últimos meses, tanto en las corridas de toros como los festejos taurinos
tradicionales, bous al carrer, han pasado a un primer plano en la actualidad informativa.
Por todos es sabido
que la cultura del mundo del toro ha adquirido a lo largo de los años un gran arraigo en la Comunidad Valenciana y, actualmente, goza de un enorme
predicamento entre todos los valencianos y las valencianas.
Si bien, el arraigo
del que gozan las corridas de todos, no solo en nuestra comunidad, sino a lo
largo y ancho del territorio nacional, no nos sorprende en absoluto, llegando a
considerarla la fiesta nacional por antonomasia.
Sí merecen especial atención los festejos taurinos tradicionales,
bous al carrer, que cada vez van adquiriendo mayor relevancia.
Según los datos de la memoria de bous al carrer -que usted presentó en el mes de enero- se celebraron más de 5.
000 festejos taurinos durante 2009 y más del 50% de los municipios de la Comunidad Valenciana realizaron algunos de
ellos.
Por tanto, la fiesta en torno a los toros forma parte de nuestra
identidad y nuestra tradición cultural.

En las últimas fechas hemos asistido a algunos debates y polémicas que planteaban la prohibición y la abolición de las corridas de toros.
Frente a esta posición hay que celebrar que el gobierno valenciano, no solo no tiene intención de prohibir nada, sino que pretende destacar e impulsar estos festejos que
tienen un gran relieve desde el punto de vista del patrimonio cultural.

Tratándose de una cuestión de reciente y de máxima actualidad, queremos que usted, conseller de Gobernación, que ha impulsado esta iniciativa, nos explique a la cámara cuáles son las razones que han impulsado al Consell a declarar los festejos
taurinos y las corridas de toros bien de interés cultural.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Quinzá.

Per a contestar la pregunta, té la paraula l'honorable senyor conseller de Governació, el senyor Serafín Castellano.

El senyor conseller de Governació:

Gràcies, president.

Gracias, señoría.

Como bien sabe, el pasado 5 de marzo el pleno del Consell aprobó que se iniciara el expediente para declarar bien de interés cultural la fiesta taurina en su máxima expresión, tanto la fiesta nacional como las modalidades tradicionales taurinas de la
Comunidad Valenciana o lo conocido como «bous al carrer».

Creo que esta propuesta recoge el sentir ampliamente compartido y expresado por
los foros representativos, tanto por la comisión de festejos taurinos tradicionales de la Comunidad Valenciana como también los del congreso de bous al carrer, celebrados en nuestra comunidad, con una de las conclusiones y propuestas que,
precisamente, también era éste que celebramos el pasado mes de febrero.
Es dar un paso más en las políticas coherentes del Consell respecto a las fiestas y las tradiciones de nuestra
Comunidad Valenciana.

Yo creo que, a lo largo de los siglos, todo el mundo de la tauromaquia tiene un
gran arraigo en nuestra comunidad y forma parte de la tradición y del patrimonio cultural del pueblo valenciano, sin olvidar que, además, son un elemento atractivo y diferenciador desde el punto de vista turístico y que también generan un importante impacto económico.

A nivel nacional, la fiesta de los toros es considerada por antonomasia como la
fiesta nacional; y, en la Comunidad Valenciana, la relevancia es tal que los
datos de los últimos años, de media, hablan por sí mismos: alrededor de seis mil festejos cada año, más de los mitad de los municipios, cerca del 60%, celebran de manera reiterada y
ancestralmente este tipo de festejos.
Por ejemplo, en la provincia de Castellón decirle que el 95,5% de los municipios, todos, hacen, por ejemplo, la
modalidad de
bous al carrer, año tras año; o, en el año 2009, en siete de cada diez días se celebraba algún tipo de festejo taurino tradicional en la comunidad.

Por tanto, entendemos que resulta oportuno otorgar a estas fiestas la
consideración y el reconocimiento que merecen desde el punto de vista de su protección y desde su defensa, también dando cumplimiento al artículo 12 del Estatuto de autonomía y dentro, también, de lo estipulado en nuestro marco vigente como es la Ley de patrimonio
cultural.

En este sentido, dadas las singulares características y la relevancia para el patrimonio cultural que posee la fiesta taurina
en la comunidad, entendemos que debe ser objeto de especiales medidas de
protección, de divulgación y de fomento.
Por tanto, esta es una medida que nace de la firme voluntad de
defender la cultura y las tradiciones valencianas, y se dirige, por tanto, a
garantizar su conservación y su pervivencia en el presente y en el futuro.

Decirle, también que, por eso nosotros hemos ido más allá de lo que ha han ido otras comunidades autónomas que están también en este proceso, y hemos añadido algo tan importante como son els bous al carrer y todas las modalidades que éstas conllevan, que se hacen a lo largo y ancho de todos los municipios y
ciudades de la Comunidad Valenciana.

Decirle, también, a su señoría que esta cuestión se ha visto envuelta en polémicas, desde mi punto de vista, interesadas en crear división y en generar debates estériles, es más, creo que se ha utilizado a los toros como excusa para plantear otro tipo de
reivindicaciones y para encubrir planteamientos políticos que van más allá de una mera confrontación entre taurinos y entre antitaurinos.
El Consell es plenamente respetuoso con
cualquier opinión al respecto, y debe quedar claro que esta iniciativa del Consell es una
propuesta que no va contra nadie, es decir, no tiene la intención de generar ningún tipo de polémica, sino todo lo contrario, es una propuesta en positivo destinada a la
defensa y la protección de nuestras tradiciones, de nuestra cultura, y, en este caso, también, de tradiciones populares como representan
els bous al carrer.

En definitiva, es una iniciativa que nosotros entendemos que es oportuna,
conveniente y coherente con la política que ha realizado el Consell en la defensa del patrimonio cultural, la
defensa de las tradiciones, en la defensa de las fiestas tradicionales de la
Comunidad Valenciana, porque las fiestas taurinas, aparte de cultura, arte, son
tradición, son espectáculo y son también una expresión de la forma de ser de la idiosincrasia, en este caso, de los españoles, y, por tanto, también de los valencianos.

Por eso, decirle que hemos iniciado ya este expediente, que estamos realizando
todos los informes pertinentes para conseguir que sea declarada, no solamente
la fiesta nacional, sino también todas las modalidades de bous al carrer, bien de interés cultural, para su potenciación, para su conservación y para su pervivencia -como decía-, y decirle que ésta va a seguir siendo la política del Consell, la de la promoción, la protección y la defensa de las tradiciones que conforman nuestra identidad, nunca la de
la prohibición ni de la imposición, porque el Consell siempre está al lado de la libertad, siempre está al lado de las garantías y siempre está al lado de la protección.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 645 al conseller d'Infraestructures i Transport, senyor Mario Flores Lanuza, sobre l'autovia CV-50, que formula el diputat senyor Francesc Signes Núñez (GP Socialista) (RE número 50.
085).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Passem a la pregunta 645, que formula l'il·lustre diputat, en Francesc de Borja Signes al conseller d'Infraestructures i Transports, sobre l'autovia CV-50.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Bona vesprada.

Senyor conseller.

Abans, per un diputat del Partit Popular, s'ha fet a la consellera de Turisme unes preguntes sobre promeses dels AVE
regionals, que no han estat contestades, i pense que podria aprofitar, si li
sobra temps, per a respondre-les vosté quan intervinga.
Però, vaig a la meua pregunta.

L'autovia CV-50, o autovia de l'interior, ja estava contemplada -com vosté sap- al II Pla de carreteres de la Comunitat Valenciana, aprovat l'any 1995 pel govern de Joan Lerma.
Han passat quinze anys i ni els governs de
Zaplana, ni els governs de Camps, han complit les seues múltiples promeses d'executar-la.
Dels quatre trams en què està dividida, les obres del tram entre Benaguasil i l'A-3, s'anunciaren en l'any 2006, es licitaren el 10 de gener de 2007 i s'adjudicaren amb 10 mesos de retard -per cert-, el 19 de novembre de 2007 a la UTE, Dragados Xeresa.

Més de dos anys després de l'adjudicació, les obres, senyor conseller, encara no han començat -com vosté sap perfectament-.
Però, senyor conseller, el retard està afectant encara amb major intensitat als altres tres trams de la CV-50, que
encara no han sigut ni tan sols licitats, ni estan en els pressupostos de 2010
tampoc -com sap-: el tram de l'A-3 fins l'A-7, el tram des de l'A-7 fins la nacional 332, i el tram des de Llíria fins l'autovia Mudèjar, túnel de la Calderona.
Tots ells, els quatre trams, estaven inclosos al Pla d'infraestructures estratègiques 2004-2010 i al protocol de carreteres 2005-2010, el període de vigència dels quals finalitza enguany -com vosté és perfectament coneixedor- sense que vostés hagen complit el seu compromís d'invertir 500 milions en els darrers cinc anys, que era el compromís que tenien.
No solament que no han invertit ni un sol euro en esta autovia,
sinó que alguns dels seus trams han entrat i eixit dels pressupostos de La
Generalitat com si es tractara del Guadiana.

Senyor conseller, quina valoració fa vosté d'esta trista situació per la qual passa esta autovia?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Signes.

Per a contestar a la pregunta, té la paraula l'honorable senyor conseller d'Infraestructures i Transports, el senyor Mario Flores.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Gracias, presidente.

Señoría.

Bueno, como usted muy bien sabe, en lo que se refiere a la ejecución de la CV-50, me gustaría recordarle que el tramo de la autovía correspondiente a la variante norte de Benaguasil está en servicio, en estos momentos, puesto que se incluyó en la actuación de la CV-35.

Por lo que se refiere al tramo entre la variante de Benaguasil y la A-3, pues,
como muy bien ha dicho, se adjudicó hace ya algún tiempo, tenemos también el proyecto de construcción que redactó la concesionaria, aprobado por parte de la conselleria el año pasado, y teóricamente la empresa adjudicataria -a la que ha hecho referencia su señoría-, debería haber empezado las obras o las expropiaciones ya.
Pero, debido a que tiene
serios problemas de financiación con las entidades financieras, pues, de momento, le ha sido imposible
conseguir la financiación.
La empresa sigue gestionando esa financiación y, lógicamente, esperamos que se solvente lo antes posible ya que -en eso sí que coincidimos- es una actuación muy necesaria para todos.

En cualquier caso, también le haré referencia al resto de las actuaciones de esa CV-50, el siguiente tramo, aunque
ha hecho referencia, la A-3 con la A-7, desde Chiva a L'Alcúdia detenemos ya prácticamente los pliegos terminados, dispuestos para enviar a hacienda.
En mi réplica le explicaré qué es lo que hemos hecho para que no tengamos el mismo problema con la financiación que ha sucedido en la anterior adjudicación, y la idea es sacarla a licitación este mismo año 2010.

En cuanto al tramo III, L'Alcúdia-Sueca, estamos terminando de redactar el proyecto básico, y, el tramo IV, de la autovía Mudéjar -que ha hecho referencia-, la A-23 con la CV-35.
En este caso, estamos estudiando todavía varias opciones puesto que también ha hecho referencia al túnel de la Calderona, que es una zona realmente delicada y tenemos que estudiar
las diferentes opciones.

De momento, eso es todo.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Senyor conseller, que dels tres trams pendents de licitar, un tinga redactat
solament el projecte bàsic i els altres dos encara tinguen este projecte en fase de redacció, diu molt poc del seu interés per una autovia el pressupost de la qual vostés sempre han utilitzat com a argument en les més de vint ocasions que el Partit Popular s'ha negat en estes Corts a votar a favor del rescat de l'autopista AP-7.

Vostés sempre han dit que els diners del rescat serien per escometre la CV-50.
Però, repetisc, encara no han invertit ni un sol euro en esta CV-50.

Senyor conseller, el seu director general d'Obres Públiques ha admés greus problemes perquè les obres del tram adjudicat Benaguassil-A-3 puguen arribar a començar.
Ho va fer en el col·legi d'enginyers, on va anunciar la busca d'una solució digna.
Solució a quin problema, senyor conseller?
Digna per a qui, senyor conseller?
En quina
solució estan treballant, senyor conseller, vostés, la conselleria?

Senyor conseller, els problemes de la CV-50 no són una excepció sinó la regla.
És el mode de conducta d'una gestió nefasta de La Generalitat.

Mire, vostés no liciten 117 carreteres de La Generalitat que han desaparegut del pressupost
de 2010.
Quan liciten, no se sap quan començaran les obres.
Trams Benaguassil-A3 del qual estem parlant, de la CV-50, o
CV-95 Orihuela-Torrevieja-costa.
I quan comencen les obres, algunes es
paralitzen pel seu immens endeutament, com ha passat amb la CV-10 entre la
Pobla de Tornesa i Vilanova d'Alcolea, del qual tinguérem ocasió de parlar en l'última Comissió d'Obres Públiques.

O també pot passar com en l'autovia del Túria CV-35, on es pagarà -ens hem adonat ara- quasi 14 milions a la concessionària del peatge en ombra en el primer any, mentres que, senyor conseller, els
agricultors fa cinc anys que encara estan pendents de cobrar.
.
.
esperant a
cobrar les expropiacions.
I això és gravíssim, senyor conseller, i la seua conselleria hauria de prendre cartes en l'assumpte.

Sé que va a contestar-me que és una qüestió de la concessionària, però la conselleria hauria de prendre cartes en l'assumpte que més de cinc anys després, els agricultors de la CV-35 que varen ser expropiats encara no hagen cobrat.

Eixa és la situació, senyor conseller, i això és el que vosté crec que deuria donar resposta.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Signes.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Gracias, presidente.

Como le decía, señoría, el segundo tramo, este que ya tenemos los pliegos preparados, ha habido que
modificarlos, porque lo que hemos hecho es partirlo en tres subtramos.
Eso nos
ha llevado a nueva redacción de pliegos, y por eso todavía no los hemos podido sacar a licitación.
Pero, como ya le digo, los tenemos ya listos para enviar a hacienda y que se
nos permita la licitación en modalidad de peaje en sombra.

Hemos hecho tres subtramos, concretamente de Chiva a Turís, de Turís a Llombai i Llombai-L'Alcúdia, con la intención de que sea menos carga económica para las empresas y que también puedan obtener una financiación de una manera mucho más cómoda.
O, por lo menos, que la puedan tener.

En cualquier caso, me está diciendo, y de alguna manera acusando, que nosotros tenemos que hacer
gestiones.
.
.
o que no hemos hecho las gestiones para que salga esto adelante.
Le puedo asegurar que mis técnicos y yo mismo hemos tenido muchas reuniones con los adjudicatarios de esa
actuación.
Hemos tenido reuniones de hecho en esta semana y la semana que viene voy a
tener yo personalmente una reunión con las entidades financieras para intentar mediar en la consecución de esas.
.
.
vamos, de ese aval o esa financiación que están requiriendo las empresas y que es necesaria.

Y lo único que le puedo decir es que, desde luego, esto no está ocurriendo solamente aquí.
Ha cambiado totalmente la situación.
El gobierno está teniendo muchísimos problemas con las autovías, con las que están actualmente.
.
.
, incluso las de primera generación, que ya están adjudicadas, para la refinanciación de las obras, las radiales, están teniendo problemas para la refinanciación.

E incluso le recuerdo que en los presupuestos generales del estado de 2010 se
ha incluido una disposición adicional, en concreto la cuadragésimo segunda, que contempla medidas para el equilibrio económico-financiero de las concesiones para la conservación y explotación de las autovías de primera generación ya adjudicadas.
Con diversas medidas.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor conseller, pregue finalitze.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

.
.
.
como préstamos participativos, compensación de tráficos y actualización de tarifas, para facilitar la obtención de créditos.

En definitiva, le pudo asegurar a su señoría que nosotros estamos trabajando para que los adjudicatarios de esta autovía.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor conseller.
.
.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

.
.
.
consigan la financiación lo antes posible.

Y, desde luego, nosotros estamos haciendo todo lo posible para facilitar y que
se llegue a ese acuerdo.

El senyor vicepresident primer:

Senyor conseller, moltes gràcies.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

En definitiva, decir.
.
.
(Aplaudiments) Es que como no veo el tiempo.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pues fíjese.
Se excede en un minuto, señor conseller.
Lo siento, se excede en un minuto y el reglamento, en cuanto a las preguntas,
es tajante.

El senyor conseller d'Infraestructures i Transport:

Pero el tiempo no estaba.
.
.

Pregunta 775 a la consellera de Cultura i Esport, senyora Trinidad María Miró Mira, sobre els plans d'especialització esportiva, que formula la diputada senyora Jeannette Segarra Sales (GP Socialista) (RE número 52.
801).

El senyor vicepresident primer:

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 775, que formula la ilustre diputada señora Jeannette Segarra a la honorable consellera de Cultura i Esport sobre els plans d'especialització esportiva.

La senyora Segarra té la paraula.

La senyora Segarra Sales:

Senyora consellera, com pensen arribar a 500 esportistes en els plans d'especialització esportiva de la Comunitat Valenciana?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Segarra.

Honorable consellera, senyora Trinidad Miró.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Moltes gràcies, senyories.

Senyora Segarra, la xifra que vosté menciona és una xifra indubtablement ambiciosa que el Partit Popular es va marcar en el
seu programa electoral per aconseguir-la d'una manera progressiva durant la present legislatura.

No obstant això, encara sent possible arribar als 500 esportistes a l'any 2011, l'objectiu no ha de ser aconseguir esta xifra siga com siga, sinó amb esportistes que complisquen requisits de rendiment esportius amb resultats
destacables i, al mateix temps, complisquen el nivell acadèmic cobrint els objectius de promoció en cada curs.

A pesar de les polítiques d'austeritat que estem duent a terme, la Conselleria de Cultura i Esport ha
mantingut per a enguany una dotació de 275.
000 euros per als plans d'especialització esportiva i una partida de 90.
000 euros per a l'adquisició d'equipament esportiu per a la millora en el rendiment dels esportistes d'elit que participen en programes especials de tecnificació i plans d'especialització esportiva.

En el present curs, 249 alumnes formen este grup, distribuïts en sis cursos i en deu disciplines esportives diferents.
Un esforç important que, com li he mencionat, continuarà augmentant en pròxims exercicis, fins aconseguir la xifra que ha mencionat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora consellera.

Senyora Segarra.

La senyora Segarra Sales:

Senyora consellera, no és la primera vegada que estem ací parlant dels plans d'especialització de Xest.
Jo estic segura que no van a aconseguir-se els objectius, però no van a aconseguir-se els objectius no pels atletes, no per les famílies, sinó perquè vostés no han cregut mai en eixos plans i per l'abandó en què tenen l'esport escolar i l'esport base en esta comunitat.

Vosté hauria de saber de memòria quina és la situació.
No sé si en l'any 2008, quan jo li vaig dir que anara al centre de Xest, haurà anat o no haurà anat.
Però es va denunciar en maig de 2008, es va parlar en el pressupost de 2010.
I
resulta que l'únic centre que tenim d'especialització esportiva en la Comunitat Valenciana, on es formen els millors esportistes, els
millors, els d'elit, ací en la comunitat, tenien de tindre les millors condicions especials, adequant
les necessitats esportives a les educatives.
En este centre tindrien de poder
conciliar la seua preparació esportiva i la seua formació acadèmica, de tal forma que no es perderen oportunitats, en les millors condicions.

Però quina és la realitat després de deu anys d'haver planificar i d'haver implantat estos plans?
Vostés han sigut incapaços de regular-los, de desenrotllar un decret, perquè no estigueren de forma provisional durant deu anys, sinó que tingueren ben clar quina era la continuïtat d'estos plans.
Mai han cregut en estos plans.
I, lògicament, no van a arribar a 500, perquè enguany tenen menys alumnes, menys atletes que fa cinc anys, i menys
pressupost.
Hem passat de 315 a 249.
Però, a més, cada any n'hi han menys, excepte l'any passat que no van tindre ni dos federacions, una, per no tindre la piscina
coberta que van demanar.
.
.
, va estar dos anys per fer-se.

Però tampoc han fet la promesa dels dos centres de tecnificació per província.
Com van a fer els dos centres de tecnificació per província si són incapaços de mantindre l'únic que n'hi ha d'especialització, que és a Xest!

I vaig a dir-li com tenen les instal·lacions.
Les instal·lacions seguixen sense tindre un mínim de manteniment, estan deteriorades, no reunixen les condicions necessàries ni per a la pràctica normal i, molt menys, per als plans de tecnificació.
El camp de beisbol és un arenal.
Enguany, que ha plogut, és impossible entrenar.
La pista d'atletisme -que jo vaig aconsellar que la seua secretària autonòmica anara, i va dir, paraules textuals, que ella «en una pista así no entrenaría en la vida»-,
sigue en las mismas condiciones.

Els plans especials d'alimentació no existixen, i a soles es poden fer, que això és important, deu disciplines esportives, de més de 60.
I el més greu, d'estes 10 disciplines, tan sols 3 tenen continuïtat en els centres de tecnificació.
Què passa amb els xiquets que acaben als dèsset anys, i han estat ahí preparant-se amb un esforç personal i familiar, i acaben als dèsset anys i no tenen continuïtat perquè els centres de tecnificació no els tenen preparats?
Vosté sap que els atletes que tenen allí l'oportunitat de.
.
.
, perquè són bons atletes, a soles poden fer batxiller, no poden fer ningun cicle formatiu?
No poden fer-ne; si no, tenen d'abandonar els plans.

I l'últim ja ha sigut -i jo vaig incidir en pressupostos- que no estaven pagant les beques de transport.
Les beques de transport estan
per pagar des de fa dos anys.
76.
000 euros per pagar, calderilla per a una conselleria.
És una burla i una vergonya per a vostés i una burla per als pares, perquè a cent metres d'ahí hi ha un circuit on ací el president de La Generalitat i la senyora alcaldessa passejaren en un
Ferrari, i són incapaços de pagar l'autobús dels xiquets.
(Aplaudiments)

Després, és una vergonya, és una vergonya també, perquè resulta que vostés amb una facilitat i amb una alegria assumixen costos d'un milió d'euros a empreses amigues, com és Valmor, perquè l'empresa ja no és rendible, i ho paga el circuit de Xest.
Però no poden assumir els 76.
000 euros de les famílies que vostés deuen no d'este curs, no, del curs anterior.

Per tant, totes eixes deficiències i totes eixes carències és impossible que ací arribem a tindre els 500 esportistes.
El que ja és estrany és que arribem a tindre el que tenim, perquè l'esforç de vostés és nul en l'esport escolar i en l'esport base.

És un sentiment de burla tot el que estan fent en l'esport base, a soles pensen en l'esport espectacle.
I ara vosté pujarà ahí i dirà: futbol indoor, open tenis, fórmula 1.
Veritat?
Sí.
Però siguem uns grans espectador de grans endevinaments esportius, i sigueu, sigueu,
eh?
, un desastre en l'esport escolar i en l'esport base.

I no van a complir, perquè no estan complint durant deu anys, amb una provisionalitat que no n'hi ha dret a l'esforç de les famílies, a l'esforç dels esportistes.
I vostés contínuament, amb una burla i amb un despotisme, passant-los de Conselleria d'Educació a la Conselleria de Cultura.
Per errors informàtics, diuen que no paguen a famílies.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Pregue finalitze, senyora Segarra.

La senyora Segarra Sales:

.
.
.
1.
000 euros, 700 euros els xiquets de Petrer, 1.
000 euros els xiquets de
Gandia.
No hi ha dret com estan vostés tractant els esportistes i l'esport escolar.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Segarra.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Moltes gràcies de nou.

Senyora Segarra, és vosté monotemàtica (protestes) i ve a lluir-se sempre del mateix i a parlar sempre del mateix.

És cert que no és la primera vegada que es parla d'açò.
Jo no tinc problema de tornar a parlar i de dir-li que tot el tema que vosté està parlant té una part educativa i una altre part esportiva.
Però no tinc problema de tornar a repetir-li el que tantes vegades li he tornat a
dir.
I estrany seria que vosté creguera en el que jo li dic, seria molt estrany.

Tinc de dir-li, com ja li vaig explicar anteriorment, que el nombre d'alumnes de catch és una decisió de les mateixes federacions a les qual mosatros hem incrementat el pressupost
al llarg d'esta present legislatura, ja que ells són els que decidixen el nombre d'alumnes que han d'anar a Xest.

Jo no tinc cap problema d'explicar-li-ho, una vegada més, però crec que vosté tornarà a fer oïdes sordes a tot el que li dic.

El nostre objectiu és tindre grups d'esportistes de nivell homogeni que permeten l'entrenament eficaç, i no arribar a una xifra a qualsevol preu.
Es tracta de conjugar la quantitat
amb la qualitat.

I, en tot cas, per a cobrir els objectius amb els esportistes que reunixen
estos requisits, que li he explicat anteriorment, estem treballant conjuntament
les federacions i les dos conselleries, la de Cultura i Esport i la d'Educació; inclús, a estos esportistes cal afegir-los la inversió en el centre de medicina esportiva de Xest, els programes de tecnificació federatius, que han estat compostos enguany per 382 esportistes que pertanyen a
més de 20 federacions, i els programes desenrotllats en els centres de
tecnificacions ubicats en la Comunitat Valenciana que van atendre a quasi 584
esportistes.

Senyoria, més de 1.
200 esportistes valencians compten amb el recolzament de La Generalitat i
amb els seus centres d'especialització i tecnificació; 249 d'ells comptabilitzen l'activitat esportiva i l'acadèmica.
(Veus) Volem continuar augmentant eixa xifra, com li he dit anteriorment.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Per favor, senyories.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

.
.
.
però sempre baix els criteris de qualitat i rendiment.

I he de dir-li que la passejada que vosté diu amb el Ferrari va aportar ingressos al circuit de Xest.
(Veus)

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 753 al conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació, senyor Gerardo Camps Devesa, sobre el Servof, que formula la diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 52.
334).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Passem, senyories, a la pregunta.
.
.
, -senyories, per favor- passem a la pregunta 753 que formula la il·lustre diputada senyora Mireia Mollà a l'honorable senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació sobre el Servof.

Senyor Gerardo Camps, vicepresident del Consell, té la paraula.
Perdó, la senyora Mireia Mollà, per a formular la pregunta prèviament, com no pot ser d'altra manera, té la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, quines han estat les actuacions prèvies dutes a terme per la secretària general del Servof per a esclarir els fets denunciats contra el director
general de Formació pel cobrament de comissions il·legals?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Mollà.

Honorable senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Gracias, señor presidente.

Señoría, no hay en estos momentos constancia en la Conselleria d'Economía, Hacienda i Empleo que haya de ninguna denuncia contra el director del
servicio valenciano de Empleo y Formación o contra cualquiera de sus cargos directivos por el cobro de comisiones
ilegales.

No sé en qué hechos basa usted su pregunta, pero, desde luego, si no tiene unos datos
objetivos para poder afirmarlo, lanza sombras de duda y sospecha sobre quien no
debería.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, potser haja equivocat la pregunta fer-li-la a vosté en compte d'a la secretària general del Servof, Pilar Máñez, que és la que diu textualment que s'han emprés actuacions prèvies, a fi d'aclarir els fets denunciats, i determinades possibles mesures legals per a
adoptar amb «arreglo del vigente ordenamiento jurídico.
» Això és el que diu aquesta senyora quant a una denúncia que fa un exsoci d'una de les empreses que suposadament feien estos pagaments de comissions.
Ell
admet que va fer estos pagaments.

Estos fets són de fa uns anys, de 1998 al 2002, on suposadament, ja dic, un dels funcionaris
de la Conselleria d'Economia, -se li diu nom i cognom- Fernando Machí, en nom -segons ell- del Partit Popular, recaptava el 15% de l'import dels cursos de formació per a desocupats adjudicats per La Generalitat a algunes empreses
especialitzades en aquests tipus de docència.

L'empresari calcula, segons la documentació que aporta a esta denúncia, que aquest sistema de comissions va poder arribar, fins i tot, als 3
milions d'euros.
Aquestes comissions que variaven el seu percentatge, segons la importància de l'adjudicació que se feia per part del Servof, se suposa que es pagaven amb talons al
portador en quanties que no superaven els 3.
000 euros per tal d'evitar el control de l'Agència Tributària.

Les empreses que acceptaven aquests pagaments podrien, fins i tot, haver
arribat a la desena, segons aquest exsoci d'aquesta empresa.
De fet, posa noms i cognoms d'empreses que ell diu conéixer que han sigut empreses que han pagat aquestes comissions il·legals com, per exemple, Eurotutor, Medicontrol i Interlumen.

No hem vingut aquí a fer judici formal, malgrat que tenim la còpia de la documentació que s'aporta a aquesta denúncia, aquestes xifres, aquests documents, fins i tot, escrits per aquest
funcionari.
Volem, en tot cas, fer una crida a la reflexió política.
Creguem que l'opacitat per aclarir aquests fets, siguen els que siguen els resultats d'un expedient o una investigació, creguem que s'han de fer públics i, per tant, en tot cas, donar transparència de com gestiona el Partit Popular els recursos públics.
Jo crec que vostés estan interessats en obrir un nou front suposadament corrupte i il·legal quant a la seva gestió dels recursos públics.

Se diu que el senyor Joaquin Vañó, que de fet és avui el director general de Formació i Qualificació Professional de La Generalitat, era aleshores el cap superior d'aquest funcionari.
De fet, el mateix funcionari al qual se li atorga la
responsabilitat de fer estos cobraments, ja dic, segons el denunciant, que
anaven a parar després a les butxaques del Partit Popular, doncs ell mateix reconeix que se li
cridava el clan de l'Inem, és a dir, qui feia les adjudicacions, doncs, hi havia un fum d'irregularitats en l'entorn.

Se deia que, ja en aquell moment, se van denunciar aquestes irregularitats, però que no van arribar a cap jutjat.
Ara sí han arribat.
I, per tant, nosaltres creguem que si ha estat així, fins i tot, l'Agència Tributària té aquesta denúncia, i la reacció de la secretària general del Servof als mitjans i en documentació escrita, que també la tenim, ella diu literalment que s'han obert unes investigacions per tal d'aclarir estos fets, doncs supose que esta apertura haurà tingut unes conseqüències, uns resultats, un tancament d'esta investigació, perquè això ho diu literalment en un escrit que jo tinc al meu poder.
I, per tant, no
entenc com esta tremenda contradicció entre aquesta secretària general del Servof i vosté.

És que ningú li ha dit que a casa seva se fan estes coses?
O és que, senyor conseller, a vosté directament no li interessa que s'investiguen estes coses?
Potser siga perquè, al final, vosté ha sigut el cap de tot açò en esta conselleria i, per tant, qualsevol gestió haurà passat per la seva consciència.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora Mollà.

Honorable senyor vicepresident.

El senyor conseller d'Economia, Hisenda i Ocupació:

Gracias, señor presidente.

Señora Mollà, están ustedes tan obsesionados por la corrupción que la ven allá donde no hay el menor atisbo de ella.
Pero, además, además, se retrotraen hasta pasados tan lejanos que, claro, como ustedes están allí, aunque los ciudadanos de la Comunidad Valenciana están aquí, en el presente, acaba realizando una serie de argumentaciones sobre hechos tan
antiguos en los que no se ha preocupado ni siquiera de saber si, por antiguos,
ya están sobreseídos por el propio Ministerio Fiscal.
Pero yo se lo voy a explicar.

En primer lugar, la última reflexión que su señoría ha hecho, no sé si ya uno puede mandar tanto sin estar en los sitios, pero las posibles
irregularidades -posibles, que ya se ha demostrado que no lo son- eran del año 1998 a 2002, y en todo ese período, yo creo que nunca tuve responsabilidades de gobierno en la Comunidad
Valenciana, ni siquiera ocupé un escaño en estas Cortes; estaba en el Congreso de los Diputados y el gobierno del señor José María Aznar, con lo cual mal podían parar yo no sé qué práctica que usted aún tilda de «supuestamente corrupta».

Y en términos jurídicos, como debe ser la cosa, cuando ya archiva un tribunal, ustedes deberían respetarlo.
Y, en este caso, ni siquiera ha sido un tribunal, porque ha sido
el propio Ministerio Fiscal, y aquí ya no hay supuesta corrupción de nada.
Lo que hay son unos hechos que el Ministerio Fiscal entiende que no
son constitutivos, porque no hay atisbo alguno de que puedan ser constitutivos -reitero- de delito.

Cronológicamente, a finales de 2008, lo digo por la transparencia a la que hace
referencia su señoría, a finales de 2008, un ciudadano denunció frente al Servef la posible existencia de cobro de comisiones por parte de un
funcionario; no de ningún director general, ni de la secretaria general.
Claro que abrió el oportuno expediente ante la denuncia que hacía un ciudadano para ver si se había producido o no se había producido esta situación.

En enero de 2009, se inicia ese expediente que usted ha dicho -yo también tengo los papeles- por parte de la secretaría general, que es a quien corresponde.
La información reservada consistió en mantener entrevistas con todos aquellos y, evidentemente, también, con el propio ciudadano para ver si era posible que él demostrara la existencia de ese cobro de comisiones.
Es muy grave acusar de
una circunstancia como ésta sin tener pruebas para ello.
No se desprendió de toda la actuación administrativa que existiera hechos constitutivos de responsabilidad
disciplinaria o de delito.
Pero no nos valió con eso.

Fue el Servef, en marzo de 2009, el que le dijo primero al ciudadano
denunciante que aportara más documentación o pruebas o, si no, que lo que debía hacer era denunciar ante el propio ministerio público la existencia de un posible delito, como es el que su señoría ha hecho referencia.

Pero es que el Ministerio Fiscal posteriormente, ante una noticia aparecida en
prensa exactamente el 1 de julio de 2009, comunicó al Servef que le remitiera toda la documentación del expediente administrativo previo que se había hecho para ver si existía o no existía la posible comisión de ese cobro de comisiones ilegales.

El Ministerio Fiscal recibió toda la información del Servicio Valenciano de Empleo y Ocupación, y por escrito de la fiscalía, de 23 de diciembre de 2009, se comunicó el archivo de las diligencias -y leo textual- «por entender la inexistencia de indicio racional y bastante alguno de
criminalidad en el caso.
»

Todo esto ya ha sido respondido por escrito y oralmente en estas Cortes por mi
parte a preguntas del diputado del Grupo Socialista el señor Vicent Sarrià.
No acabo de entender cómo de repente su señoría de algo tan viejo, tan pasado, que ya está archivado por el propio ministerio público, vuelve a hacer hoy, aquí, a no ser que intente con ello valerse para seguir hablando de aquello que solo
les interesa a ustedes, hablar de la corrupción, y que no les interesa nada al conjunto de los valencianos.

La denuncia, archivada.
Los hechos, investigados.
La transparencia, total.
Hemos rendido al control parlamentario cuantas explicaciones se nos ha pedido.
Pero, señoría, preferiría que ya que.
.
.
, aunque el control parlamentario depende de ustedes, a estas Cortes, venir los
miércoles a hablar de paro, a hablar de situación económica y a hablar de los problemas que verdaderamente preocupan a los valencianos,
y no de cuestiones pasadas que no le interesan a nadie, salvo a ustedes.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 762 al Consell, que contesta la consellera de Justícia i Administracions Públiques, senyora Paula Sánchez de León Guardiola, sobre competències de l'Estatut d'autonomia, que formula el diputat senyor Enric Xavier Morera Català (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 52.
550).

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Passem a la pregunta 762, que formula l'il·lustre diputat senyor Enric Xavier Morera al Consell sobre competències de l'Estatut d'autonomia i que correspon contestar a l'honorable senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques.

Per a la seua formulació de la pregunta, té la paraula el senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora consellera, no vull deixar de manifestar-li la meua sorpresa agradable
en vore com ahir vosté convocava una roda de premsa per a demanar competències.

Jo ja sé que això no té res a vore amb la pregunta que li vaig a formular, però sí que m'agradaria que em detallara quantes vegades s'ha reunit el govern valencià amb la comissió mixta de transferències i quines transferències hem obtingut des de l'aprovació de la reforma de l'Estatut d'autonomia.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyor Morera.

Honorable senyora consellera.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, presidente.

Señorías, la comisión mixta de transferencias fue creada en 1982 en virtud de la disposición transitoria cuarta del Estatuto de autonomía de la Ley orgánica 5/1982, de 1 de julio, y -como sabe su señoría- su finalidad es traspasar a La Generalitat las funciones y servicios inherentes
a las competencias que le atribuye el Estatuto de autonomía.

Desde su constitución, esta comisión se ha reunido un total de 30 ocasiones y, concretamente, desde la entrada en
vigor del nuevo Estatuto, lo ha hecho tres veces: la primera, el 27 de
septiembre del año 2006; la segunda, el 24 de marzo del año 2009, y la tercera, el 21 de diciembre del año 2009.
Y se han adoptado los siguientes acuerdos: la modificación de la cesión del impuesto sobre las ventas minoristas de hidrocarburos y del impuesto
especial sobre medios de transporte; la ampliación de los medios patrimoniales adscritos a los servicios del Instituto Nacional
de Empleo; el traspaso de los medios personales adscritos al hospital.
.
.
básico de defensa de Valencia; la aceptación del nuevo sistema de financiación de las comunidades autónomas; el establecimiento del valor inicial del fondo de la suficiencia global;
la modificación del régimen de cesión de tributos del estado de la Comunidad Valenciana.

Y en la actualidad, en el marco de la comisión, se está negociando la ampliación de medios en materia de formación continua y hemos solicitado además el traspaso de los servicios relacionados con la autorización o concesión en materia de establecimientos públicos, actividades recreativas y locales de ocio, que, como saben sus señorías, ha sido denegado, por carta, por cierto, sin haber sido estudiado siquiera
por una ponencia técnica.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora consellera.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Senyora consellera, el balanç és molt pobre.
Vam ser els primers en aprovar una reforma de l'Estatut a l'abril de 2006, amb els vots del PP i del PSOE.
En aquell moment mos van dir que
s'incrementava moltíssim l'autogovern, que era molt avançat, que era un increment notable.
I el balanç és de zero, de suspens.
Perquè totes les competències que mos ha detallat vosté són qüestions tècniques que afecten per igual a totes les autonomies.
Zero!
Un zero!
Un
insuficient!

I el més preocupant és la incapacitat del govern valencià per a demanar, reivindicar, exigir de forma positiva aquelles qüestions que altres comunitats autònomes estan aconseguint.

Parla vosté dels chiringuitos.
Però, senyora consellera, si la gestió de les competències del litoral s'ha de fer el traspàs en la comissió mixta!
 És el que li diu la carta del ministre.
És que les coses s'han de fer bé.

I jo em pregunte: en quines mans estem perquè no se facen bé les coses?
Perquè, mire, este matí hem assistit al conseller Flores, que s'està negociant el pla de rodalies i sembla que avançarem, segons ens ha informat després, d'una forma positiva.
Per què no fan bé les coses en matèria de traspassos?

I jo sap per què crec que no fan bé les coses?
Perquè com no tenen res a oferir al poble valencià, perquè la seua actuació de govern està hipotecada per un deute astronòmic, perquè s'ho han gastat tot en juerga, en un model improductiu que mos ha posat a ser líders de desocupació, vostés el que aprofiten i utilitzen és l'embolic continu per a tapar una pèssima gestió.

El tema de la gestió del litoral que tenim les competències -tenim poques competències, però eixa és una- s'ha de demanar a la comissió mixta.
Sap vosté -i li ho vaig a dir- quant de temps va tardar el seu govern en tramitar una iniciativa d'estes Corts Valencianes per a demanar la gestió del litoral?
Un any en enviar una carta al ministeri!
Aixina com volen vostés que aconseguim competències que ens pertoquen per l'Estatut?

Ara, aspectes fonamentals, fonamentals, vosté ahir en roda de premsa -supose que no tindrà res que vore esta pregunta- demana la línia Alcoi-Xàtiva.
Però no sap vosté que això s'està negociant en el marc del pacte de rodalies?
Demana la formació contínua.
I tant que hem de demanar la formació contínua!
És molt important.
O els permisos de treball per als nouvinguts, per als
immigrants.
Altres comunitats autònomes ja els tenen.
O demana la gestió de l'aeroport de Manises i.
.
.
Clar que sí!
Com l'estem gestionant els ports, per cert, amenaçant la gestió autònoma dels ports per un pacte seu, el PP i el PSOE, en el Congrés dels Diputats.

No demana moltes coses, però apunte, que li vaig a fer la llista.
Mire, demane vosté també, perquè ja que es veuen de tant en tant, la concessió de beques universitàries.
Demane vosté també la inspecció de treball.
Demane vosté el registre d'entitats religioses.
Demane vosté també el cost de l'administració local per als funcionaris de l'administració local en habilitació nacional.

I, per cert, ens pot indicar vosté què van a fer amb la policia autonòmica?
És un tema d'agenda?
Perquè el conseller Serafín Castellano mos va reunir, voltejant les campanes, per a dir que l'acord que tenien vostés amb el ministeri de negar-mos al poble valencià una policia autonòmica ho anava a tirar endavant.
S'ha fet alguna cosa?

Estem davant d'un govern paralitzat.
I davant una situació d'emergència nacional valenciana -«valenciana» ho pose jo, perquè el senyor Rafael Blasco este matí ha dit emergència nacional-, i ací estem pitjor que en la resta d'Espanya, estem pitjor, un govern no pot ser el govern dels embolics.
La gestió del litoral per arreglar la situació de les instal·lacions de costa es pot arreglar i vostés ho han d'arreglar.
Però vostés s'estimen més l'embolic permanent amb el govern central.

Crec que necessitem un nou govern, un govern que faça treball en favor dels ciutadans, que solucione problemes, que aconseguisca
competències, que no balafie el nostres recursos i que faça d'una acció positiva de govern una millora de la qualitat de vida dels nostres ciutadans.

Però en este balanç que vosté mos presenta hui ací l'únic que poden dir és que el govern del senyor Francisco Camps és un govern en suspens total.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Acabe, señor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
suspens, targeta roja i expulsió.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Honorable senyora consellera.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Morera, como usted ha dicho, efectivamente, ayer tuve ocasión de comparecer junto al conseller de Gobernación y explicar ante los medios de comunicación cuál es nuestra postura en este ámbito.
Y creo que coincidirá conmigo en que no se trata de debatir si la comisión se ha reunido muchas o pocas veces.
Creo, señoría, de verdad, que el autogobierno no se puede medir, como usted pretende, a
peso.
Lo verdaderamente importante, y así lo manifestamos ayer en este debate, es que el desarrollo del Estatuto y la
transferencia de competencias requiere de un marco consensuado con el estado.

Desarrollar el Estatuto y ampliar las competencias de autogobierno de la
Comunidad Valenciana es en estos momentos, señorías, una necesidad objetiva desde el punto de vista social y económico.

Desde luego, queremos disponer de más medios personales y de más medios materiales, fundamentalmente porque creemos, y ha quedado sobradamente
demostrado, cuál es el interés del gobierno del señor Zapatero por esta comunidad.
Por eso, objetivamente, es bueno que sea el
gobierno de la Comunidad Valenciana el más cercano, el que tome las decisiones, porque representa los verdaderos
intereses de los valencianos.

Pero, señor Morera, la transferencia de competencias no puede hacerse desde la lógica de una negociación caso por caso.
Desde el gobierno valenciano pensamos que el desarrollo de
nuestro Estatuto de autonomía no puede seguir, como le decía, en la lógica de una negociación aislada transferencia por transferencia.
Es necesaria una hoja de ruta
consensuada entre las administraciones para que, a la vista de las competencias
asumidas por el Estatuto, la transferencia de cada una de ellas se haga
efectiva.

Y no es de recibo que el desarrollo de nuestro Estatuto y la petición de nuevas competencias se ventile, como todos ustedes conocen, en una carta,
en una carta mediante la cual el estado, de forma unilateral, establece que la
competencia de gestión del dominio marítimo terrestre para autorizar los llamados «chiringuitos» de playa no corresponde a la Generalitat valenciana.

Señorías, no estamos hablando de un tema puntual.
Estamos hablando de un asunto de
enorme entidad, que afecta a 500 locales, con un impacto en términos de empleo de 5.
000 personas y con un efecto económico de 500 millones de euros.

Desde luego no queremos ser más que nadie, pero tampoco menos que nadie.
Y no vamos a renunciar a lo que otros
por el mismo título sí que tienen.
Y por ello hemos tomado la decisión de solicitar la convocatoria de la Comisión Bilateral de Cooperación Estado-Generalitat.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 779 a la consellera de Cultura i Esport, senyora Trinidad María Miró Mira, sobre l'exposició del Muvim, que formula el diputat senyor Josep Maria Pañella Alcàcer (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 53.
004).

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, honorable senyora.

Pregunta 779, que formula l'il·lustre diputat senyor Josep Maria Pañella a l'honorable senyora consellera de Cultura i Esports sobre l'exposició del Muvim.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyora consellera, quina valoració li mereix a vosté, a vosté com a consellera, la censura dictada pel president de la Diputació de València sobre l'exposició «Fragments d'un any», organitzada en el Muvim?

I sobretot, sobretot, quina opinió li mereix la conseqüent dimissió del seu director Romà de la Calle?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Senyora consellera.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Moltes gràcies, senyories.

Senyor Pañella, com vosté sap, les exposicions que s'organitzen o es realitzen al Muvim són competència directa de la Diputació de València, i el Consell respecta totes les decisions que cada administració pren en virtut de la seua independència.

I el mateix he d'afegir de la dimissió del director d'este museu, ja que té tot el dret del món individual a prendre les decisions que crega oportunes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyora consellera, de les seues paraules deduïsc que respecta la ignorància voluntària, la ignorància demostrada que no sabien de què anava l'exposició, que respecta la incultura d'aquells que només saben vore en una fotografia la imatge i no la seua qualitat, que respecta el
feixisme marcat en eixa censura ideològica i que respecta el cinisme que el senyor Rus ha dit que esta situació a ell el posa «cachondo».

La pregunta és evident: i a vosté com la posa?
De veritat, com la posa?
Li agrada eixa repressió cultural?
Això és repressió cultural!
Li agrada?
És aquesta la línia cultural que marca vosté com a consellera?
Perquè si no ho és, si ho és, raone-ho, perquè el que ha dit primer és molt greu.
Podia haver dit moltes coses, i ha dit que respecta això, respecta el feixisme, la qual cosa la definix a vosté.

Si no és aixina, si no és aixina, rectifique o aclarisca.
I si realment no està d'acord, no està d'acord, diga què pensa fer.
Perquè si no les preguntes seran.
.
.
Jo li he preguntat a vosté què considera?
I diu, no, que facen el que vullguen.
Són diners públics, són membres també del Partit Popular, del partit que està governant ací que ha obrat amb esta censura ideològica.
O és que no li agrada a vosté també este acord?

Si està d'acord, ho diu.
Perquè al cap i a la fi ho entenem, entenem que vullguen amagar el cas Gürtel, que vullguen amagar les vergonyes del seu partit, que vullguen amagar les
vergonyes de la gent que està davant de tots vostés, inclús en una exposició que no pretenia només que ser una narració dels fets de l'any.

Indubtablement, vostés voldrien que en l'any això no hagués passat.
I això és el que han fet: llevar les imatges.

Però jo insistisc, està vosté d'acord amb aquesta actuació?
Diu que el director del Muvim tenia tot el seu dret.
Clar!
I el senyor Rus va
dir.
.
.
, mire, en altres paraules, el mateix que el senyor Rus: qui estiga bé, que no es menege, i el que no estiga bé, doncs ja ho sap.
Això és el que va dir ell i és el mateix que acaba de dir vosté.
És una forma més fina, cadascú té el seu estil, hem de reconéixer-ho, però el mateix.

Això és el respecte que li mereix la persona que ha elevat, que li ha donat la
dignitat que té al museu?
Eixe és el respecte que vosté li té?
O siga, té la llibertat.
.
.
Faltaria més que no la tinguera!
Faltaria més!
Però és que també hauria d'haver tingut la llibertat de ser escoltat i no d'haver sigut barrejat en una censura dient que ell estava d'acord quan ell ha hagut de dimitir per a demostrar que era mentira que ell
estava d'acord amb eixa censura.

Mire, simplement, què hem de fer?
La pregunta és que quasi me costa ja fer-la després d'haver-lo escoltat.
La meua pregunta és: senyora consellera, vosté no pensa fer res?
És evident!
Que no li paguen a final de mes?
Eh!

No, no!
És que no pensa fer res davant d'això?
No ha vist la premsa com parla?
Parla del president de la Diputació?
No, està parlant de tot el govern popular, perquè realment la línia cultural l'ha de marcar vosté, i jo estic convençut que la marca.

Per tant, amb el que m'ha dit, si vosté la marca, i estan seguint-la, doncs s'està definint vosté.
I sinó, aclarisca-ho ací, aclarisca-ho.
El museu, el Muvim, un museu que en poc de temps havia arribat a
unes quotes altes de prestigi, en este moment escapçat, escapçat.

Mire, vosté, consellera de Cultura, no seguix els altres.
Lògicament, l'Associació de periodistes valencians el recolza i, sense dubte, a vosté no, ni al senyor Rus perquè és l'organitzador.
Però també algun rector d'universitat ha parlat, l'associació valenciana de crítics d'arts.
Però també vaig a dir-li un organisme que depén de nosaltres també: el Consell Valencià de Cultura també ha parlat.
I saben el que ha dit el senyor Grisolía?
Ha dit que qualsevol acte de censura ha de ser eradicat, independentment del
missatge o color polític.

Vosté està amb el senyor Grisolía o està amb el senyor Rus?
De la seua primera contestació desprenem que està amb el senyor Rus.
Si no és aixina, explique-ho.
O partir d'ara també va a censurar el Consell Valencià de Cultura i també li dirà al senyor Grisolía que té la llibertat d'anar-se'n?
Faltaria més.

L'ultima pregunta: no té vergonya de tot açò?
No té vergonya?

El senyor vicepresident primer:

Pregue finalitze, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Jo no estic al govern i sí que en tinc, senyora consellera.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Senyora consellera.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Moltes gràcies.

Senyor Pañella, no entenc, de deveres, que té a vore la consellera de Cultura i Esport en la seua argumentació.
La conselleria no és una part ni directa ni implicada.
Repasse vosté les competències que tenim cada una de les administracions.

Jo ja li vaig dir en una ocasió que, bé, que vosté, com el seu grup parlamentari no està representat en la Diputació, doncs bé, volen parlar d'estos temes ací i busquen un fòrum que és totalment inadequat, i només els importa l'embolic i no treballar per la cultura.

La veritat és que a mi.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Pañella.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

.
.
.
el que m'agradaria, perquè pense que ací -pense no, és com és- tenen de tractar-se temes d'interés general, doncs bé, que preguntara com funcionen els museus que depenen de la Generalitat
valenciana, cosa que a vosté no l'he vist mai en ningun museu veient cap exposició.
Ara, això sí, quan n'hi ha embolic vostés són els primers en posar-se darrere de.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Pañella, respecte la intervenció.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

.
.
.
la pancarta i eixir en la foto, val?
Aleshores, he de dir-li que sí que m'agradaria vore'l, a vosté, preocupat vertaderament per la cultura que es fa des de la Generalitat
valenciana.

Vosté ve a esta sessió de control al govern valencià en estes Corts a preguntar-me sobre la valoració que tinc d'una exposició que organitza una altra entitat pública.
Jo pense que açò pot significar dos coses: o que estem fent-ho mol bé, mosatros, i no té res a preguntar perquè, o no es calfa el cap o no té res de trellat a dir, o bé, és que cada dia s'està demostrant que l'oposició té un nivell més baix.
A la millor poden ser les dos coses.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor!

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Ací vostés el que volen és un soroll continu per a desgastar el govern i no van a aconseguir-ho perquè mosatros estem en el que estem.
Estem treballant.
El president de la Diputació de València ja ha donat totes les explicacions que ha considerat oportunes -perquè, a més, el Partit Popular dóna les explicacions on toca i no on no toca-.
Vostés demanen explicacions en qualsevol lloc, toque o no toque.
Mosatros no,
mosatros on toca, i el president de la Diputació ja ha donat totes les explicacions que havia de donar.
I jo, si m'ho permet, vaig a fer-li una recomanació: el que té de fer és canalitzar el seu treball, treballar pels valencians, guanyar més vots i vore si aconseguix tindre algun escó en la diputació d'ací de València i, aleshores, podrà preguntar tot açò que ve ací a pregunta i que no cal.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

Pregunta 783 al Consell, que contesta la consellera de Justícia i Administracions Públiques, senyora Paula Sánchez de León Guardiola, sobre denúncies a treballadors de RTVV, que formula la diputada senyora Mónica Oltra Jarque (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 53.
064).

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora consellera.

Senyories, passem a la pregunta 783, que formula la il·lustre diputada senyora Mònica Oltra, al Consell, sobre denúncies a treballadors de Radiotelevisió Valenciana, i correspon la resposta a l'honorable senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques.

La senyora Oltra té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

No, la pregunta va sobre denúncies «de» les treballadores, no «a» les treballadores.

El senyor vicepresident primer:

Senyora Oltra, la presidència.
.
.
Perdone un moment, la presidència ha llegit el que posa en el guió i diu literalment.
.
.

La senyora Oltra Jarque:

Té igual, té igual, perquè estic perdent el temps jo, senyor president.

El senyor vicepresident primer:

.
.
.
«sobre denuncias a trabajadores de Radiotelevisión Valenciana».
Jo m'he limitat a llegir-la.

La senyora Oltra Jarque:

Doncs, el guió està malament, senyor president.

El senyor vicepresident primer:

Té la paraula senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Jo, si és tan amable de polsar-me el temps, per favor.

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, quina opinió li mereixen al Consell les decisions preses per la direcció de Radiotelevisió Valenciana arran del coneixement públic de les denúncies per assetjament sexual «de» tres treballadores de l'ens públic?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Senyora consellera.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, presidente.

Señora Oltra, en mi opinión las decisiones adoptadas por Radiotelevisión Valenciana fueron adecuadas y correctas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora consellera.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyora consellera, lamente molt que vosté no tinga més a dir que això que ha dit.
I lamente molt que a més, precisament, siga vosté qui conteste hui ací esta pregunta.
I lamente moltíssim, moltíssim, que tingam d'estar parlant en este parlament de la baixa qualitat democràtica que n'hi ha, ara mateix, en les institucions i en els ens públics per culpa de l'abús de poder quotidià del Partit Popular.

Vosté creu que açò ha sigut adequat i correcte, i el director general de l'ens diu que «ha sigut discret, prudent i eficaç».
No els cau la cara de vergonya?
Però, no els cau la cara de vergonya?
Després de la compareixença de l'altre dia, després que les dones assetjades hagen anat a declarar al jutjat, que ja n'hi ha una ordre d'allunyament aprovada pel jutge, després de tot el que s'ha publicat en la premsa, després que hem sabut que ací no s'ha dit la veritat en la Comissió de Control de Radiotelevisió Valenciana, vosté té, vosté té la gosadia -per no dir una altra cosa- de vindre ací a dir que ha sigut adequada i correcta i no raonar absolutament res més?
Vosté pot raonar eixa adequació i eixa correcció?
Sap vosté el que passa en Radiotelevisió Valenciana?
En Radiotelevisió Valenciana passa que n'hi ha un cacic a cavall que porta quinze anys, quinze anys, prenent decisions
arbitràries, despòtiques, no participatives i que no s'ajusten a dret.
Això està passant en Radiotelevisió Valenciana des de fa quinze anys, i el problema és que ara el tema de l'assetjament sexual és una conseqüència d'una manera d'entendre l'exercici del poder absolutament espúria com l'entén el Partit Popular, perquè vostés han convertit en objectiu, caiga qui caiga -caiga qui caiga en tots els sentits- perpetuar-se en el poder.
I ja és que ni tan sols estem parlant de la manipulació informativa de Canal 9, que tots els dies vulnera el dret a informació veraç dels valencians i valencianes, no, ara estem parlant d'un senyor que ha terroritzat els treballadors de Canal 9, ha comés assetjament laboral durant quinze anys, i el corol·lari de tot això és que damunt, en el cas d'estes tres dones -i qui sap si d'alguna més-, té un component sexual, que no és anecdòtic tampoc, perquè és una altra manera d'exercir el poder sobre el dèbil de la persona que és en la posició de força.

I mire, el senyor Sanz l'altre dia va declarar, i me vaig a remetre a les declaracions d'ell, vaig a donar-les per veritat perquè no me diguen vostés allò de la presumpció d'innocència.
Vaig a dir el que ell va dir.
Ell deia que, respecte d'una de les víctimes, deia que «no tenia relació especial alguna» i va admetre haver rebut fotos íntimes d'esta persona.
Però va assenyalar que va ser ella la que va insistir per la seua obsessió d'eixir en la pantalla.
Jo he donat per bones estes paraules del senyor Sanz.

Per què creu vosté que una persona ha de dirigir-se al senyor Sanz per a eixir en la pantalla?
Quin model de televisió democràtica tenim quan el mateix senyor Sanz reconeix que per a eixir en la pantalla se
li han de mostrar les mamelles?
Eixa és la televisió pública que vostés volen?
Això és adequació i correcció?
Que per a eixir en Canal 9 hagen d'ensenyar les mamelles al senyor que mana allí?
Senyora consellera, açò li pareix correcte i adequat, prudent, eficaç i discret?

Clar, ha sigut discret fins que les dones ho han denunciat.
Ha sigut discret
encara que li ho havien dit al director general de l'ens, en octubre de l'any passat, ha sigut discret fins que ha saltat a la palestra pública, i ahí és on vostés ja s'han desbaratat, perquè tot ha estat encobert i, com vam dir ja en la comissió, el senyor Jaraba ha sigut còmplice polític per no cessar fulminantment el senyor Sanz.
Però ara, a més a més, sabem que és un encobridor d'un delicte continuat d'assetjament sexual que ha ocorregut en el si de la Radiotelevisió Valenciana, de l'ens públic.

I vosté ve ací a dir que açò és adequat?
Correcte, senyora consellera, de veres vosté, com a consellera, i també, com a dona, creu que açò és correcte?
Vosté me pot dir si el govern del senyor Camps pensa cessar amb caràcter immediat el senyor López Jaraba per la seua nefasta gestió i per haver encobert a una persona que ha terroritzat.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
els treballadors i treballadores de Canal 9?

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Honorable consellera.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gracias, presidente.

Señora Oltra, de verdad que yo también lamento muchísimo la demagogia y el oportunismo con el que usted está.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor!
Respecten la intervenció.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques

.
.
.
abordando esta situación.
Me resisto, de verdad que me resisto, a creer que esta cámara dé por probados hechos que están inmersos en un proceso judicial.

Y le digo, señora Oltra, que es la legalidad la que legítima la corrección o no de las actuaciones políticas, en ningún caso los juicios de valor.
En este sentido, señora Oltra, me permitirá que le diga que Radiotelevisión Valenciana ha actuado -como le he dicho- desde un punto de vista jurídico absolutamente correcto.
Los juicios de valor, desde luego no me
corresponden hacerlos a mí, ni creo que tampoco le corresponde hacerlos a usted.
Como
consellera de Justicia, como siempre he hecho, he respetado y pido ese mismo respecto, no sólo a la presunción de inocencia, que por supuesto lo pido, sino a las decisiones de los
tribunales en todos los casos que se encuentran sub júdice.

El director de Radiotelevisión Valenciana (aplaudiments), el director de Radiotelevisión Valenciana compareció hace pocos días aquí, a petición propia, y dio todas las explicaciones que tenía que dar respecto a este asunto, y poco puedo añadir yo a este respecto.
Si lo que.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor!

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques

.
.
.
ustedes quieren es hablar del modelo de Radiotelevisión Valenciana lo solicitan y estaremos aquí, y vendremos a hablar sobre ese modelo o lo que haga falta; si lo que quieren
es hablar de políticas de igualdad tanto la consellera de Bienestar Social como yo, vendremos a explicar nuestro proyecto.
Proyecto
que, por cierto, se basa en hechos reales, no se basa en la demagogia, en la
retórica.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señora Espí, por favor!

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques

.
.
.
en la frases y en los eslóganes huecos.

De verdad, señora Oltra, de verdad que acabo diciéndole y reiterándole que me parece inadmisible la utilización partidista que se está haciendo de situaciones personales sin tener en cuenta el dolor de las personas
que se encuentran implicadas en estas situaciones, y que .
.
.
(veus)

El senyor vicepresident primer:

Per favor, senyories, respecten la intervenció.

Gràcies.

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

.
.
.
no tengo más remedio que calificar como un oportunismo inadmisible y un ventajismo
lamentable.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Pregunta 777 a la consellera de Cultura i Esport, senyora Trinidad María Miró Mira, sobre la censura de fotografies en una exposició del Muvim, que formula la diputada senyora Margarita Sanz Alonso (Agrupació de Diputats i Diputades No Adscrits) (RE número 52.
967).

La senyora consellera de Justícia i Administracions Públiques:

Gràcies a vosté, senyora consellera.

Pregunta 777, que formula la il·lustre diputada senyora Rosario Margarita Sanz a la consellera de Cultura i
Esports, sobre censura de fotografies en una exposició del Muvim.

La senyora Sanz té la paraula.

Senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Sí, señora consellera, yo siento insistir en una pregunta que antes ya se le formuló, pero es usted la máxima responsable de la política cultural, en el país, es usted, por tanto, la que marca los criterios y las prioridades y vuelvo a
preguntarle, por favor, que nos conteste si el acto de censura que se ha
cometido en el Muvim, por parte de la Diputación de Valencia, corresponde con los criterios culturales de su conselleria.
Por favor, contéstenos.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Sanz.

Honorable senyora consellera de Cultura i Esport.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Moltes gràcies de nou.

Señora Sanz, pues yo también lo siento pero tengo que reiterarme respecto a lo que le he dicho
anteriormente a su ex compañero de grupo.
La Conselleria de Cultura no es parte directa ni implicada en las
decisiones adoptadas por otros organismos que tienen la máxima independencia y una institución, en este caso, con una amplia trayectoria democrática como es la Diputación de Valencia.
Y con respecto a los criterios culturales de la conselleria yo sí que le puedo decir que todas las exposiciones que realizamos están marcadas por la calidad de las mismas, el interés del público y la promoción de los artistas valencianos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyora Sanz.

La senyora Sanz Alonso:

Sí, mire, consellera, usted sigue mirando para otra parte, porque.
.
.
, nosotros, no le estoy
preguntando ni le estoy diciendo ni le estoy indicando que usted tiene que
actuar sobre la actuación ni decirle al señor Rus lo que tiene que hacer con los museos que dependen de esa institución.

Lo que yo le estoy preguntando a usted es su opinión como consellera, su opinión como máximo responsable de la política cultural y, por tanto, la responsable de dirigir los criterios.
.
.
, de
enmarcar los criterios de las actividades culturales que se suceden en el País Valenciano.

Mire, esto ha sido un acto de censura vergonzoso, un acto indignante y
reprobable, es un acto que nos retrotrae al franquismo, porque estas cosas ya
no se veían.
Esto nos retrotrae a ese No-Do que el dictador recortaba lo que no le
interesaba y, al final, salía, pues, aquello que era beneficioso para él mismo.
Es lo mismo que ha hecho Canal 9 en sus informativos con respecto a
esta noticia, Canal 9, que sigue pareciendo un No-Do.

Y, realmente, tener que salir a defender lo que es evidente, tener que salir a
defender aquí lo que es un principio, el de la libertad de expresión, un derecho que nos ha costando tanto conquistar, es realmente apabullante,
apabullante que esto sea realmente el debate, uno de los debates de hoy, porque
lo que ha amparado el presidente de la diputación es un auténtico ataque a un derecho constitucional como es el de la libertad de expresión.

Del señor Rus hemos escuchado que la diputación ha actuado en defensa de la libertad de opinión, como si la libertad de opinión fuera ajena a la libertad de expresión.
Son palabras mayores que nos indican cómo gestionan las instituciones y cómo gestionan.
.
.
, con qué calidad democrática es con la que gestiona las instituciones el Partido Popular.
Pero lo que
también es evidente es que los censores del señor Rus han sido tan diligentes con sus superiores, que han querido retirar algo
que todos tenemos en la retina, han querido retirar de las paredes fotos que evidenciaban lo que había sido el acontecimiento político del año en materia política, que, desgraciadamente, ha sido el caso Gürtel, y hoy realmente el señor Rus ha atravesado una línea roja, se ha superado a sí mismo en unas declaraciones que yo sí que no voy a repetir por respeto a esta cámara y por decoro personal, unas declaraciones absolutamente soeces que denigran
a la institución que preside y que insulta a los profesionales del periodismo.

Mire, señora consellera, lo hemos planteado con claridad: ningún poder gubernativo está facultado para restringir la libertad de expresión por cualquier medio, incluida una exposición, una medida.
.
.
, la de retirar este tipo de cuestiones, una medida reservada a
los jueces.
Y, nosotros, Esquerra Unida, se plantea acudir al juez, si no se
repone la exposición.
Y ustedes deberían reponer en su responsabilidad al señor De la Calle, que honestamente y en una actitud encomiable, tuvo que abandonar
la responsabilidad del museo.

Y usted, señora Miró es la máxima responsable, como antes decía, de diseñar la política cultural, y eso implica sus criterios, implica prioridades, implica que
usted tiene que marcar pautas y dar opinión, como la han dado dirigentes estatales del Partido Popular, y, si no, ahí recuerdo las declaraciones del señor González Pons.
Usted, con más razón, porque es responsable de este negociado en el País Valenciano.
Y yo le pregunto, señora
consellera, ¿estaría usted dispuesta a reponer la exposición fotográfica «Fragmentos de un año» en alguno de los museos que dependen directamente de su conselleria, por ejemplo, en el IVAM, durante todo este año?

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora Sanz.

Honorable senyora consellera.

La senyora consellera de Cultura i Esport:

Muchas gracias.

Señora Sanz, ¿usted sabe lo que es la independencia municipal?
, ¿usted sabe lo que es la independencia de las instituciones?
, ¿usted sabe lo que es una diputación?
, ¿usted sabe lo que es una conselleria?
, ¿lo que es el gobierno de La Generalitat?
Vamos, es que creo que no se entera.

Me parece que lo que usted.
.
.
Más que una pregunta lo que ha querido es tener aquí cinco minutos para hacer una disertación sobre un tema que, le repito, no es competencia de este Consell.
Supongo que
ya en el marco de pedir valoraciones sobre temas culturales de otras
administraciones, pues, en otro pleno, en el próximo, me preguntará, por ejemplo, sobre los 375.
000 euros que ha gastado el Ayuntamiento de Elche,
cuya concejala de cultura es de Esquerra Unida, por documentos pertenecientes a
Acció Cultural del País Valencià, sobre ETA, HB o Terra Lliure; o me preguntará sobre la ley del cine de Cataluña, en cuyo gobierno también están ustedes y que tanto rechazo está provocando entre los empresarios catalanes; y a partir de hoy, pues, me puedo
esperar cualquier cosa, porque yo creo que usted no tiene claro dónde se sitúa cada una de las instituciones y cuáles son las competencias de cada una de ellas.

Permítame decirle que con este tipo de preguntas lo que consiguen es que la sesión de control del Consell no sea para controlar al Consell sino sea para estar
aquí perdiendo el tiempo.
(Remors) Yo hablaré siempre de mi gestión y le explicaré los éxitos que están teniendo entre los valencianos nuestro forma de escoger las exposiciones de
nuestros museos, y del debate seguro que podremos sacar conclusiones positivas.
Pero si vienen aquí a difamar personas e instituciones que no dependen de mi gestión, no espere que copie su tono, porque, desde luego, señora Sanz, no es mi estilo.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora consellera.

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, a la consellera de Turisme, senyora Belén Juste Picón, sobre la política general de la conselleria en matèria de concessió d'ajudes i subvencions realitzades a través de l'Agència Valenciana de Turisme, que formula la diputada senyora M.
ª Isabel Lloret Ivorra (GP Socialista) (RE número 51.
789, BOC número 211)

El senyor vicepresident primer:

Senyories, finalitzat el punt 9, passem al punt 10: interpel·lació pel procediment especial d'urgència a l'honorable senyora consellera de Turisme sobre la política general de la conselleria en matèria de concessió d'ajudes i subvencions realitzades a través de l'Agència Valenciana del Turisme, que formula la il·lustre diputada senyora Maisa Lloret, del Grup Parlamentari Socialista.

Per a formulació de la interpel·lació, té la paraula la senyora Lloret.

La senyora Lloret Ivorra:

Senyories.

Senyora consellera.

El motivo de esta interpelación es la política que sigue su conselleria en materia de ayudas y subvenciones al sector turístico.
Creo que es importante para ilustrarnos todos un poco del.
.
.
, la única convocatoria ayudas que hace la conselleria a nivel anual para todo el sector.
.
.
, quiero decir con eso que tampoco tienen
mucho trabajo a la hora de convocar cosas, hacen una solo para todo el año.
Bien.

Ustedes publican, exactamente, el 9 de diciembre de 2008 la convocatoria de
estas ayudas de cara a la temporada 2009.
Resulta que la comisión de evaluación de ayudas, que depende de su conselleria, realiza sendos informes el 14 de julio y el 24 de septiembre, y hasta el 17 de
noviembre de 2009, es decir, caso un año después, no publican la resolución de sus ayudas.

Voy a leer un párrafo, porque merece la pena que sus señorías sepan cuáles son las facilidades que da su gobierno al sector turístico para acceder a las ayudas: «La Agencia Valenciana del Turismo procede a la publicación de la presente resolución de concesión de ayudas en materia de turismo al apreciar la existencia de razones de interés público, como son la necesidad de proporcionar el máximo apoyo a las empresas y asociaciones del sector turístico en una coyuntura económica especialmente difícil».
.
.
Ustedes ya reconocen aquí que la coyuntura está complicada, y el motivo es la urgencia de poner en conocimiento la concesión de dichas ayudas a los beneficiarios de las mismas, dado el escaso margen de
tiempo disponible para la ejecución y justificación de las actuaciones incentivadas.

Señora consellera, usted mismo ha publicado en el diario oficial de la Comunidad Valenciana el
por qué estamos hoy haciendo una interpelación por vía urgente en estas Cortes: porque hay urgencia en poner en conocimiento que los
beneficiarios tienen poco tiempo para poder ejecutar y justificar las ayudas
que han solicitado.
Se entendería fácilmente el por qué la Sindicatura de Cuentas informe tras informe, año tras año, les hablan de que hagan ustedes el favor de poner remedio, de poner remedio a
esta situación.

¿Saben sus señorías qué se necesita para justificar las ayudas?
Por supuesto, ustedes no adelantan un
euro.
Aquí, el personal que quiera tener una ayuda tiene que anticipar las inversiones,
estar muy atento al diario oficial, porque, como te descuides, te han pasado
los plazos.
.
.
Pues, bien, entre otras muchísimas cosas que tienen que presentar las almas cándidas que pretenden obtener una ayuda de su conselleria, está, primero, que este finalizada y justificada en su totalidad antes del 30 de
noviembre.
.
.
¡Ojo!
, ¿eh?
, esto lo publican el 17 de noviembre, ¡hay que se Billy, el Rápido, para poder en trece días.
.
.
, trece días naturales, hábiles, nueve.
.
.
Tiene que estar todo acabado, justificado, con sus facturas y
con todo, la documentación original probatoria tanto del gasto como del pago efectuado.
.
.
Por supuesto,
todos los logotipos, todos los programas, y en el caso de que sean obras,
tienen que tener los correspondientes certificados de obras, e incluso en
algunos casos certificados de calidad.
Todo eso en trece días.

Entiendo, deduzco de esto, que ustedes la política que tienen para dar ayudas no es dar ayudas para que se puedan realizar
actividades de fomento del turismo, sino embaucar al sector turístico para que pueda realizar inversiones, a ver si luego suena la flauta y les
cae algo.
.
.
Les cae algo si están muy atentos, ¿eh?
, y lo tienen todo preparado e inmaculado, porque van a tener solo nueve días hábiles para poder presentarlo.

Cuando hablamos del.
.
.
, ustedes hablan de que sus cuentas están auditadas, de que todo su trabajo está perfectamente reglado, auditado, pasa por todas las sindicaturas habidas y por
haber.
.
.
¿Sabe lo que le dice la Sindicatura de Cuentas?
, año tras año, ¿eh?
, esto no es nuevo.
Dice que ustedes han atendido la recomendación este año -estoy hablando del último informe de la sindicatura-: «La agencia ha adoptado medidas de mejora en la elaboración de los convenios de colaboración y de las líneas presupuestarias en las que se fundamenta, considerando las minoraciones
como una incidencia normal en la justificación de los excedentes de subvención».
.
.
Encima que lo ponen complicadísimo para alcanzar las ayudas y las subvenciones, encima las minoran, ¡tienen excedentes de subvención!
No me extraña, si es que es un milagro conseguir una ayuda de su
conselleria.

No obstante, la Sindicatura de Cuentas mantiene nuevas recomendaciones que
vienen de años anteriores, de ejercicios anteriores, entre las que se encuentra.
.
.
, la más significativa -son varias, ¿eh?
, son dos páginas-: «En los procedimientos de concesión de subvenciones, la Agencia Valenciana del Turismo debe arbitrar
procedimientos que permitan unos mayores porcentajes de realización, al objeto de facilitar el cumplimiento de los objetivos de la actividad, que
no es otro que fomentar el turismo en la Comunidad Valenciana».
¿Cómo pueden, después de este informe, que es del 2008, sacar ustedes la convocatoria de ayudas del
2009 y seguir haciendo lo mismo?
Los últimos cinco informes de la sindicatura les están diciendo que hagan el favor de hacer algo con las convocatorias de ayudas, que
no están llegando donde tienen que llegar.
Si es que a ustedes.
.
.
, hasta ustedes lo
reconocen en el propio diario oficial.
.
.
¡Que es tarde, que les avisamos que tienen poco tiempo y que hagan el favor de
ponerse las pilas, que la economía está muy mal y hay que conseguir algo!
Inaudito, señora
consellera, inaudito.

Y, en este sentido, sí que me gustaría apuntar que parece que hablamos.
.
.
, parece, no, hablamos idiomas diferentes,
muy distintos.
Oímos en estas Cortes discursos, pues, de sus compañeras conselleras, que hablan de un mundo de fantasía.
.
.
¿De verdad que ustedes se creen todo lo que dicen?
(Aplaudiments) ¡Es que es inaudito!

O sea, el problema de todo esto que está surgiendo es que mienten de forma compulsiva, es ya una patología en su gobierno, la falsedad continua, ya no solo la documental, sino, vamos, ¡es que se engañan hasta para ponerse los trajes!
O sea, es una permanente falsedad.
.
.
,
visceral, ya no identifican, la realidad de la ficción, ya no la identifican.

A mí me gustaría saber si usted comparte las opiniones de su jefe, y el presidente de esta
comunidad, cuando dice cosas como que Alicante.
.
.
, esto lo dijo hace diez días, no llega, Alicante es un paradigma de empleo, crecimiento, prosperidad y
bienestar, es un paradigma.
Empieza la época de la abundancia del sol y del optimismo.
¿Sabe cuántos parados hay en Alicante hoy?
200.
000.

El senyor vicepresident primer:

Señora Lloret.

La senyora Lloret Ivorra:

¿Sabe qué tasa de paro hay?

El senyor vicepresident primer:

Señora Lloret, le recuerdo a su señoría que la interpelación es sobre ayudas y subvenciones a través de la Agencia Valenciana de Turismo.
(Veus) Le ruego se atenga a la cuestión.

Senyories, facen el favor de guardar silenci i respecte.

Puede continuar, y ruego se atenga a la cuestión.

Señor Macià, señor Macià.

Gracias, gracias, señora Lloret.

La senyora Lloret Ivorra:

Me ceñiré al tema en referencia a que en Alicante más de la mitad de la actividad económica tiene relación con el turismo, y como estamos hablando de la política de ayudas de la conselleria a turismo, pues, entiendo que es importante que se hable de cuáles son las cifras reales.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Puig, el cride a l'ordre per primera volta.
(Veus)

Perdone, señora Lloret, puede continuar.

La senyora Lloret Ivorra:

Creo que es importante, si me permite la presidencia de la cámara, remarcar esas afirmaciones.
¿Usted está de acuerdo en que Alicante es un paradigma de empleo, crecimiento, prosperidad
y bienestar?
Porque si usted está de acuerdo nos va a confirmar lo que muchos ya sabemos, y es que viven en un
mundo de ilusión y de fantasía.
Y en ese mundo de ilusión y fantasía.
.
.
¡No solo es por estas declaraciones!

¿Podemos ceñirlos a los presupuestos, que eso tiene como más peso?
Eso cae sobre la mesa.
Los euros son los que definen dónde pone el ojo el Consell.
Llevamos oyendo.
.
.
.
, meses no, años, la importancia que tiene para el Consell, de su president, de Camps, el turismo en esta comunidad.
¿Quiere que lo hablemos con presupuestos?
¿Quiere que veamos las auditorías de sus cuentas?
No cuando yo le digo que en cuatro años el Consell ha expoliado 55 millones de euros al turismo.
Eso me dice usted
que no sabe de dónde salen.
Se lo voy a sacar de sus cuentas anuales, de la Agencia Valenciana de
Turismo.
Lo que sí le permito es un plus de tiempo al señor presidente.
.
.

El senyor vicepresident primer:

No le he dicho nada, señora Lloret.

La senyora Lloret Ivorra:

Señora consellera, ¿sabe que en 2008, en la auditoría de sus cuentas, el presupuesto que disponía usted de los 71 millones -del que nos quejamos en su día cuando se debatió la Ley de presupuestos aquí-, sabe usted que el Consell lo redujo el 25 de abril en 10 millones más?
Nos vamos a 60.
Estamos ya en 60.

¿Sabe usted que el por el Decreto 204/90, del ejercicio 2007 -que, por si no lo sabe, yo he tenido que informarme de qué es este decreto-, todo lo que se gasta en aquello que inicialmente se tenía que destinar, se devuelve a la Conselleria de Economía?
Las transferencias corrientes y de capital no utilizadas se devuelven.
¡Ustedes devuelven dinero todos los años!
¡Y resulta que no pagan ayudas!
¡No pagan a los municipios turísticos!
¡Y aún tienen la santa faz de devolverla a la Conselleria de Economía!

Pero, ¿sabe lo que ocurre?
Después de descontar todo esto, que nos quedamos ya en 56 de los 71 iniciales, ¿sabe cuánto le ha transferido efectivamente La Generalitat?
Solo 41, 41 millones.
Resulta que tenemos 15 millones aparcados ahí que no los hemos cobrado.
Si no los hemos cobrado, es decir, su conselleria no lo ha cobrado, ¡hay alguien que no lo ha cobrado!
Orange Market cobraba, ¿eh?
, puntualmente todas sus facturas.
¿Sabe quién no cobra?

El senyor vicepresident primer:

Pregue finalitze, senyora Lloret.

La senyora Lloret Ivorra:

Moltes gràcies, president.

No cobran los señores del sector turístico que piden ayudas, o cobran los municipios turísticos que llevan dos años sin cobrar, no cobran los patrocinios que ustedes hacen.
Toda esta gente es
la que no cobra.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies a vosté, senyora Lloret.

Per a contestar a la interpel·lació, l'honorable senyora consellera de Turisme, la senyora Belén Juste té la paraula.

La senyora consellera de Turisme:

Gracias, presidente.

Diputados.

Señora Lloret, yo le voy a contestar a su pregunta -y, si me equivoco, en los cinco minutos siguientes rectifico- del año 2009, si no le importa, sobre todo por la pregunta que usted me formula.
Yo
creo que, desde luego, a lo mejor reconoce y conoce la gestión y las políticas turísticas, y, por supuesto, los recursos turísticos del año 2008, pero, desde luego, no conoce los del año 2009.

Los recursos y el presupuesto de la Conselleria de Turismo, señora diputada, del año 2009, han sido su presupuesto más 35 millones más del presupuesto adicional del plan Confianza.
Ese presupuesto -yo creo que lo hemos repetidos mucha veces, porque usted así lo ha preguntado y se lo hemos contestado- es que se dividió en tres grandes ejes: un gran eje para promoción, tanto nacional como internacional, de nuestros destinos, con ocho millones de
euros más; 10 millones más de presupuesto para el Plan de competitividad, que son los programas y órdenes de ayudas a las empresas.
Por lo tanto, solamente nos vamos a centrar en
que las ayudas que ha recibido este año el sector empresarial turístico es de 17,5 millones, es decir, sus cuentas no son mis cuentas, que, por
supuesto, están publicadas y todo eso.
Y no solamente hay ayudas, medidas y actuaciones.
.
.
,
una, no hay una, hay una orden de ayudas -que en el año 2010 la acabamos de publicar- por 10 millones, que son los que se contemplan dentro del Plan de
competitividad, y que, insisto, que en el 2009 fue de 20 millones, 10 de su
presupuesto y del Plan de competitividad más 10 más del plan Confianza.

En cuanto a los tiempos.
Señora Lloret, usted lo sabe, nosotros en diciembre hemos publicado las órdenes de ayuda para las empresas para el año 2010.
Si tenemos un presupuesto inicial sin poner en marcha el plan Confianza,
quiere decir que tenemos que publicar la primera orden, y, luego, añadimos la segunda orden.
Lógicamente, yo qué le voy a decir, yo creo que no tiene conocimiento por parte del sector ni por
parte de las asociaciones, porque es que no me la he traído.
Pero, es que tengo una carta de la asociación -entiendo yo- más importante que tenemos del sector turístico, que es Hosbec, felicitando al gobierno, y, en este caso, a la Conselleria
de Turismo, por la gestión de las ayudas de este año a las empresas.
¡Y es una orden!
Por supuesto, pero es una orden que tiene diversos programas y
que tiene diversas líneas de actuación, como cualquier orden a cualquier sector, y, en este caso, un sector motor y
un sector estratégico.
Dentro de esa orden hay ocho -que no se los voy a enumerar-, ocho programas de ayudas directamente a las empresas, que son para innovación, que son para formación, que son para calidad, que son para medio ambiente.
.
.
, cada uno tiene su
propio eje y su propio presupuesto.

Y decirle, porque es que es la verdad de este año 2009 -y le insisto, me remito al año 2009-, es que hemos atendido a todas, a todas.
Es decir, lo hemos dicho -y es que creo que usted ha llegado un poquito tarde antes, cuando me han hecho
una pregunta un compañero mío de las órdenes y programas de ayudas-, hemos atendido este año 700 empresas, 700 empresas, de 1.
200 solicitudes, las cuales, la diferencia
está en que, efectivamente -como bien dice usted- son ayudas que tienen que estar cofinanciadas, es un marco europeo, nos dicen
la intensidad; si es de innovación tiene una intensidad, si es de inversión tiene un máximo de intensidad -que usted bien sabe-, es un 60% o es un 75% en otros casos, dependiendo de las órdenes que sean.
Hemos ayudado este año al máximo que se nos permite, y, al cien por cien, en dónde se nos permite, que es en inversiones en nuestros municipios, en órdenes de ayudas a nuestros municipios.

Tenemos muy clara la política turística, tenemos muy clara la estrategia turística, tenemos muy clara la gestión turística, pero, sobre todo, es una, de verdad, política turística compartida y en corresponsabilidad con nuestras empresa, con nuestro
sector turístico y con nuestros municipios.
Y le digo por qué.
Porque los instrumentos que tenemos en la conselleria y las herramientas son cinco, cinco tuteladas y compartidas con todas las partes
que le acabo de decir: tenemos una parte importante que es la parte de formación, vertebrada a todo el territorio con nuestros centros de CDT, donde en los
consejos está todo el sector turístico, todo; tenemos la información con nuestra red de oficinas Tourist Info, que, bueno, vamos a abrir 15 más, pero ya tenemos 182 de 205 municipios que tenemos, compartiendo decisión con un municipio turístico, con un ayuntamiento, con una administración; tenemos y tutelados con todos la innovación con la apertura del nuevo instituto tecnológico; y tenemos las ayudas a nuestras empresas, pero con un instrumento clave,
que es el plan de competitividad 2009-2011, en participación con el sector turístico, pero al cien por cien, o sea, ellos y nosotros.
Las órdenes, los programas, todo lo que estamos incorporando este nuevo año es porque, efectivamente, lo hemos compartido con el sector, lo hemos
compartido con nuestras empresas; y, por supuesto, municipios, también tenemos un plan, un plan que recoge todos los programas y todas las ayudas a
los municipios, el Plan de espacios turísticos.
Y ahí se recoge todo.

Y para terminar, y recogiendo a todos estos ejes, tenemos el Plan de márquetin, Plan de márquetin 2010 que ha sido -la verdad- validado el último consejo de turismo por todo el sector.

Entonces, no sé de verdad de qué me está hablando, no sé si, en serio, ha hablado usted y conoce a alguien que, efectivamente, piense
como usted, pero, desde luego, la información que yo tengo, los inputs que yo tengo son totalmente contrarios.
Al sector, lo que le gustaría -y ésta es nuestra responsabilidad, y estoy hablando de la nuestra, pero yo creo que
deberíamos hablar también de sus competencias-, nuestras competencias -creo- las estamos cumpliendo al cien por cien.
Y que podemos mejorar, pues, como
todo, y vamos a mejorar, por supuesto.
Pero, ¿y las suyas?
¿Y las suyas?
Lo peor que le puede pasar a un sector es no conocer a un sector,
no conocer al sector turístico, que en el mes de julio estamos en campaña estival.
Pero, es que en el mes diciembre tenía que había cerrado el 30% de su paquete turístico, tenía que haber vendido ya, efectivamente, su destino que es nuestra comunidad.
Y
nos suben el IVA, nos suben.
.
.
Que es lo único que han dicho, que es lo único que han dicho desde el primer momento en la mesa de turismo, en la mesa de
turismo, no solo el Partido Popular.
Es decir, que pospongan esa fecha para el
turismo, por favor.
¡En el mes de julio!
Que ya esta
paquetizado, que ya está vendido más del 30%.

Hablamos de nuestras playas, hablamos de nuestras playas.
Bueno, es que no sé, no sé.
Sabemos nuestras competencias y así actuamos.
¿Y las suyas?
Nuestras playas.
Pero, bueno, ¿qué tiene Andalucía que no tengamos nosotros?
¿Qué tiene Cataluña?
200 millones para las playas de millones, ¡200!
Un 1,5 a Castellón.
Es impresionante.
Pero, ¡qué ayudas!
Si es que, a lo mejor, simplemente con que no nos hicieran daño, con que no nos perjudicaran, con que no nos miraran, que no nos miren, sí, que no nos mire el gobierno central, ganaríamos, de verdad, ganaríamos, a lo mejor no necesitaríamos ni las ayudas.

Seguimos.
Tasas aeroportuarias, tasas.
Las más, las más caras de todos los mercados europeos, de nuestra competencia.
Y ya en Europa
se dijo hace años.
Y lo están practicando todos los destinos de costas, todos lo están.
Tenemos las tasas más caras.
Es que no somos competitivos, somos caros.

¿Sigo?
Si es que tenemos.
.
.
Bueno, infraestructuras.
¡Que le voy a decir del AVE!
¡Qué le voy a decir del AVE!
Si hubiera llegado hace dos años, a lo mejor no estaría diciendo yo que han llegado 24 millones de turistas, sino que a lo mejor
estamos hablando de 35.
El AVE, el AVE; retraso, no sabemos fecha en Alicante,
menos en Castellón.
Impresionante.

¿Hablamos de paradores?
-Se me acaba de ir mi alcalde, se me acaba de ir mi alcalde, su compañero-.
¡Un millón y medio!
Nos enteramos por la prensa que para un centro, un centro de hostelería, 17 millones en el País Vasco, 17 millones.
Bueno, ¿de qué estamos hablando?
No sé, no sé.
Lo que damos nosotros, lo damos todo, y sabemos a quién lo dirigimos.
Ustedes, es que no nos dan nada y encima lo dirigen mal.

Es que, de verdad, es tal cantidad de competencias que tenemos compartidas y
que ustedes no cumplen.
Las nuestras las cumplimos.
¡Por favor!
, no me diga que no, que, le insisto, el próximo día le traigo una carta de Hosbec, le traigo una carta de la federación valenciana.
.
.
Es que no quiero nombrar a todos, de verdad.
Y todos están totalmente satisfechos con nuestras medidas, con nuestros programas, por
supuesto, y con nuestras órdenes.

Nada más, señoría.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Per a rèplica, la senyora Lloret.

La senyora Lloret Ivorra:

Gràcies, senyor president.

¿Compartidas competencias?
¿Me puede explicar desde cuándo el turismo es una competencia compartida con el Gobierno de España?
A lo mejor, la que tiene que informarse un poquito mejor de cuáles son sus competencias es usted.
(Aplaudiments) El turismo es una competencia completamente delegada en las comunidades autónomas, y, en este caso, la nuestra.

Señora consellera, es importante que lo sepa porque ací posa «Corts Valencianes», crec que ací també ho posa, Corts Valencianes.
Ací hem de parlar del que ens preocupa a tots els valencians, hem de parlar de les
mesures que pren el seu govern, senyora consellera.
Ja està bé de parlar de Madrid perquè jo li podria dir, doncs, no sé, que als Estats Units han fet una reforma sanitària.
No tenen vostés res que dir a això?
O que el govern de Xina ha limitat a Google la seua.
.
.
?
No tenen res a dir d'això?
Tots els problemes han de redirigir-los a Madrid.
Per què no comencem a parlar del que fan vostés a estat comunitat?
Per què no parlem a les Corts Valencianes del que afecta a les Corts Valencianes i al
govern valencià?
Per què no deixem de parlar de les competències que se suposa compartides -una trola com un cabàs?
Les competències de turisme són d'esta comunitat, les té vosté, les té vosté en la seua mà.

Està dient-me totes les coses que fan pels valencians i pel sector turístic i el que no fa el Govern d'Espanya.
Sap vosté el que fan pels municipis?

«Compensaciones financieras a ayuntamientos correspondiente a la actuación de 2006.
» Vostés, en 2008, estaven pagant als municipis turístics els diners de 2006.
Dos anys de tardança per a pagar 5,8 milions.
Això en el 2008.

Però és que en el 2007, l'any anterior, vostés els devien als ajuntaments 6,3 milions, que corresponien a l'exercici 2005.
Sap quants diners tenen per als municipis turístics este any?
Han fet una reducció exactament d'un milió, que suposa el 17%, un 17% menys per als municipis d'esta comunitat.
Això és recolzar els municipis turístics?
Per favor!
De què estem parlant?

Hui en esta cambra el senyor Serra ha dit molt no sé si encertadament o desencertadament, jo crec que falsament, que vostés en tots.
.
.
Ho tic ací apuntat.
«Todos los alcaldes son iguales para nosotros.
» Mentida, mentida!
Sí!
És com el que diu Camps quan va a Alacant o quan ve ací.
És mentida, perquè si vostés estigueren amb tots els alcaldes, quan van anar a Fitur i Camps va evitar
estar el dia de la Comunitat Valenciana, perquè tenia altres coses millor que fer.
.
.
Sap el que va fer quan va passar per
davant de l'estand de Benidorm?
Va mirar cap un altre costat.
Ni va saludar a l'alcalde de Benidorm.
Sap el que va fer el nostre secretari general?
Però amb el de Benidorm, amb la de Dénia, amb el d'Oriola.
.
.
(Veus) Va visitar tots els estands de la Comunitat Valenciana.
Perquè mosatros sí que defenem els interessos de tots els municipis.
Vosatros a soles esteu en el
de vosatros.

I la prova està que sols cal vore les ajudes on van.
Vol que li traga les ajudes als
ajuntaments quines són?
El senyor Hernández Mateo, que no està esta vesprada, estarà molt content, perquè ell se'n duu la meitat de les inversions en infraestructures que es fan en tota la
Comunitat Valenciana.
L'Ajuntament de Torrevella.
(Veus) Quina casualitat, quina casualitat!
Así que «todos los alcaldes son iguales para nosotros»?
No, no.
No, no, no.
No és de veres.
Perquè si no, Benidorm, que tant s'està parlant ara que cal defendre i identificar-lo com a municipi turística, el senyor molt honorable no haguera passat per davant com si res, s'haguera parat.
És que ni va mirar, ni va mirar l'estand!
Si li pregunteu de quin color era l'estand, no ho sabria.
(Veus) Es que algunos sí lo mirarons, algunos lo miraron.
Algunos estuvieron allí y lo trabajaron.

El Partit Socialista de la Comunitat Valenciana defén els interessos de tots.
I si hi ha un dia de posar-se davant de la manifestació per una cosa que a la millor no estem tots d'acord, ho farem.
Però no mos diguen, per favor, que vostés fan ajudes per a tots els municipis.
Que a vostés els pareix natural que la gent tinga nous dies per a poder justificar la
subvenció a la qual vostés han dedicat tot un any per a poder resoldre-la?
O siga, vostés tenen onze mesos per a poder dirimir si es donen o no es donen les ajudes i
els empresaris, els sectors i les associacions nou dies.
Això no és natural, senyora consellera, això no és natural.
I si algun dia això es convertix en natural, espere que no dure molt, perquè m'agradaria que vostés saberen que algun dia no governaran.
.
.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora María Milagrosa Martínez Navarro)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Lloret.

La senyora Lloret Ivorra:

.
.
.
algun dia vostés no governaran.
Espere que estiguen preparats.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Senyor Serra.

El senyor Serra Cervera:

Voldria demanar la paraula per al·lusions?
(Veus) Se m'ha al·ludit personalment.
.
.

La senyora presidenta:

Perdón.

El senyor Serra Cervera:

.
.
.
i no únicament s'ha fet una al·lusió personal, sinó que s'ha parlat sobre els arguments que jo he defés ací este matí.
(Veus)

La senyora presidenta:

Perdón.
Señores diputados, si son ustedes tan amables.
Consultado con el vicepresidente, me
dice que la alusión no ha sido ni a la dignidad.
.
.
Entonces, entiende esta presidencia, consultado
con el vicepresidente, que no hay alusión.
Muchas gracias.
(Veus)

Tiene la palabra la honorable consellera, señora Juste, para finalizar la réplica.

La senyora consellera de Turisme:

Gracias, presidenta.

Señorías.

La senyora presidenta:

Señorías, por favor.

La senyora consellera de Turisme:

Yo, por alusión, señora diputada, le voy a decir que también me hubiera gustado en Fitur que la señora Pajín no hubiera hecho coincidir su estancia en la feria a la misma hora que teníamos una inauguración.
También por alusión, y tampoco lo hemos dicho.
Es decir, todos entendemos que podía tener su agenda, estar ocupada, no tener otra hora y que, efectivamente,
coincidieron las dos horas, la llegada de ella a Fitur, que era importante para
todos, y, por supuesto, la inauguración de Fitur.

Por alusión a lo que dice, también le contesto que no es justo, no es justo que diga, de verdad, y le estoy
hablando de esta conselleria, pero hablo de todo el Consell, que unos municipios reciben más ayudas que otros.
Le voy a dar el listado de todas las ayudas y de todos los
municipios que han recibido este año ayudas en turismo.

Lo he dicho, y lo siento, señores diputados del Partido Popular, porque es que voy a repetir un poco la
intervención anterior.
He dicho antes que este año han recibido ayudas el 77% de los municipios turísticos de la Comunitat Valenciana, que han recibido ayudas todos los municipios,
a excepción de dos, en un programa y orden de ayudas de plan de prestigio del litoral.
De
63 municipios del litoral que tenemos, han recibido ayudas 60, por un importe
de 10 millones de euros.
Han recibido ayudas municipios del interior un total
de 296 municipios beneficiados, el 62% del total de la
comunitat, el 77% del total de los municipios turísticos.

Hemos ayudado 212.
.
.
.
ayudas dirigidas a 206 municipios, por un importe de
515.
000 euros, a la difusión de recursos turísticos.
84 convenios con municipios, por 3 millones de euros, para creación y mejora de recursos turísticos.
10 convenios con municipios, por 300.
000 euros, para señalización de recursos turísticos.
21 municipios beneficiados por 2,7 millones en los proyectos PIP de la conselleria.
Ampliación de la red Tourist Info, un total de 28 nuevas oficinas, por 500.
000 euros.
Y
convenios de compensación financiera, el total de municipios por el importe de un 8% del total de su
gasto.

El total, como le he dicho antes, ha sido de 17,6 millones de euros.
Plan de
prestigio del litoral, 10,6 millones exactamente; plan de señalización, 0,5; PIP, 0,3; compensación financiera, 2; red Tourist Info, 5; pla Millor, 0,2; planes de competitividad
en destino, 3, 5 millones de euros; y promoción de destinos turísticos, 7, 08 millones.

Yo creo que es que -le insisto otra vez-.
.
.
, es que no creo que ningún municipio puede decir que este año haya solicitado una ayuda en cualquier de estas líneas, o cualquier convenio, y no lo haya podido atender la conselleria.
Sí.
Y le tengo que decir que están todos aprobados, que están todos firmados y no tenemos nada pendiente, cien por cien de ejecución.
Es así.
Es decir, puede decir que la compensación financiera, efectivamente, la hemos firmado en diciembre, y el año que lleva de retraso es el año del inicio cuando se puso en marcha.
Pero nosotros por lo menos tenemos esa
ayuda, es que otras comunidades no la tienen.
O sea, nosotros la tenemos y la
mantenemos; otras, no.

Y estamos cumpliendo.
Es decir, estoy hablando, y, efectivamente, como usted
bien me dice, estoy en las Cortes, estoy hablando en las Cortes y de conselleria.
Yo hablo en este caso de la Conselleria de Turismo: ejecución de su presupuesto, un 78-80%.
Y no la estoy engañando, y lo pueden decir todos los municipios, lo pueden decir todas las
empresas, hemos cumplido en fecha, efectivamente, con los plazos que tienen las
convocatorias, con el tiempo de ejecución que tienen las convocatorias y que, efectivamente, o sea.
.
.
Pero estamos
cumpliendo.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Juste.

Interpel·lació al Consell, que respon el conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge, senyor Juan Gabriel
Cotino Ferrer, sobre la política general del Consell al voltant de la gestió de residus, que formula la diputada senyora Mireia Mollà Herrera (GP Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís) (RE número 52.
758, BOC número 219)

La senyora presidenta:

Y ahora vamos a pasar al último punto del orden del día de hoy: interpelación al Consell sobre la política general del Consell respecto a la gestión de residuos, que formula la diputada señora Mollà del Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Bloc-Verds-Izquierda Republicana:
Compromís.
»

Señora Mollà, cuando quiera.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyores diputades, senyors diputats.

Senyor conseller, vaig a permetre'm el luxe de fer una petita introducció sobre aquesta interpel·lació, que té una història.
Esta interpel·lació es pretenia sustentar en un Ple ple de despropòsits i que aquesta diputada, en el seu moment, va tindre de renunciar perquè va haver un nou atac als membres de l'oposició verbal i, a més, coartant, ja dic, la llibertat de paraula i la llibertat d'expressió.

Nosaltres hem volgut retomar la iniciativa i portar de nou aquesta interpel·lació perquè enteníem que era precís i, a més, d'urgència poder parlar amb vosté directament sobre la política de gestió de residus de la seva conselleria.

Però va coincidir que ahir tinguérem una Comissió de Medi Ambient -vosté ho sabrà-, on va comparéixer la secretària autonòmica, vam poder dialogar amb ella, però també li vam exposar els nostres arguments quant a la poca oportunitat que fóra ella qui representara a La Generalitat i a la Conselleria de Medi Ambient
quant a este tema, esta problemàtica, que en certa mesura vosté ha provocat amb declaracions, ja dic, molt preocupants i molt irresponsables,
tirant la pedra i amagant la mà, i que ha fet que a dia d'avui la societat estiga molt preocupada en estos temes.
Fins i tot proliferant
plataformes que se manifesten en contra del Partit Popular i la seva política de gestió de residus.

I li vull fer una.
.
.
un ruego, com es diria, abans de començar.
Voldria que superàrem el llistat de mundo ilusión que vosté o la secretària autonòmica em feu ahir, perquè això, ja dic, és el mundo ilusión.
I volem parlar realment de la problemàtica real que hi ha sobre la gestió dels residus en temps real, les necessitats i els problemes en temps real.
Ja
dic, li pregue que no ens vinga ací a fer un llistat caduc i que el que ve, a més, és a reflectir la inactivitat per abordar una problemàtica com aquesta, que és la del tema de la gestió de residus.

Mire, el Partit Popular ha estat incapaç d'aturar i, encara menys, de disminuir la gestió dels residus, que, recorde, és un dels primer objectius per tal de desenvolupar polítiques de gestió dels residus.
La prova és, ja dic, el continuat creixement dels residus.
No és baladí que s'estiga augmentat la creació de residus, perquè vostés no fan res.
És un col·lapse que ja venia anunciat molts anys, ja dic, però que nosaltres creem que fins i tot buscat, i li ho dic.
No hi ha justificació raonable perquè vostés tinguen este col·lapse com el que tenim a dia d'avui en esta comunitat, si no és perquè l'han buscat.

Què hi ha darrere d'açò?
Interessos purs i durs.
Per a què?
Per a fomentar una eixida fàcil, cavernícola a la gestió dels residus, que és la incineració.
No hi ha cap interés social, ni ecològic ni sanitari que vinguen a avalar la incineració com a mètode per acabar amb els residus.
Cap govern -i això ho diguérem ahir i ho diem constantment-, cap govern de cap país de la Unió Europea que vullga avançar cap a la sostenibilitat pot apostar per la incineració com a una alternativa a la problemàtica dels residus.
Cap, cap.
Perquè ni el sustenta una base social, ni sanitària, ni ecològica.

Per tant, només pot anar de la mà de purs interessos econòmics i que vosté, senyor Cotino, siga el titular d'esta conselleria, tenint en compte com li piquen a vosté els interessos econòmics, a nosaltres ens fa por.

L'objectiu número 1 de la gestió de residus és la reducció.
Doncs bé, què fa el Partit Popular?
Suspén.
I per què?
Agafem les dades de la conselleria, ha augmentat.
.
.
, hi ha hagut un increment
de vora el 95% en generació de residus en els últims 20 anys; dels quals, 11 han estat governats pel Partit Popular.
Què han fet vostés?
L'increment per càpita, que és una xifra totalment objectiva i que, ja dic, són xifres que són de la seva pròpia conselleria, ha augmentat en vora el 55%.

Anem a l'objectiu número 2, que seria ja el següent pas de l'ambició si veritablement estigueren fent els deures, que són les tres R, que no mos les inventem nosaltres, sinó que li deuen sonar a vosté de la directiva marc europea en matèria de residus.

Esta directiva que se suposa que no solament porta els dineritos per a la inversió, que tant els agraden a vostés, que sí que agafen i se'ls claven en la butxaca, però que tenen objectius clars, tres R: reutilització, recuperació i reciclatge.

Què fa la Comunitat Valenciana i el Partit Popular?
Doncs bé, xifres -algunes ja s'exposaren en una altra interpel·lació, jo les vaig a fer molt ràpides-: 2,5 milions de tones aproximades de residus tractats a les plantes, únicament 54.
000 tones complien alguna d'estes tres R -reutilització, recuperació, reciclatge-, i del compost, sols es recuperava 118.
000 tones.

Açò, si se suma i se fa una divisió fàcil, s'obté un 93% dels residus sòlids urbans que entren a les plantes de tractament.
.
.
, s'han de soterrar.
Això és tràgic!
, tràgic!
, perquè són plantes de tractament.
I estan soterrant el 93%.
Per què?
Perquè la major part dels residus no es separen en l'origen, i per tant, o no es reciclen, o es reciclen malament i no servixen.
És a dir, ni reducció que és la part important, una aposta primera i decidida; ni la següent part que són les tres
r.

I què implica?
El desastre: problemes ambientals i territorials greus, ja no solament
de contaminació, sinó d'ocupació del territori; sanitari, mals olors, i, també, problemes socials, com he dit, hi ha oposició ferma a diferents infraestructures, indignació ciutadana i, lògicament, brosses que van de dalt a baix del país, passant per les carreteres, viatjant fins i tot 200 quilòmetres, des d'on se genera la brossa fins on se suposa que s'ha de tractar, i quan no, soterrar, que és l'opció més probable.

Problemes econòmics?
També.
Per què?
Perquè els costos van creixent en el tractament dels residus, i per tant, se
malbaraten estos recursos.
Al final, què tenim?
Doncs que els principis que han d'aplicar vostés, per llei, de proximitat i autogestió, els incomplixen; plantes que funcionen malament i que generen tota classe de
molèsties als veïns, abocadors clandestins, macroabocadors saturats, tràfic de camions que ja dic que es desplacen arreu del País Valencià; fins i tot, un pla de residus que, a dia d'avui, ja estan vostés anunciant el nou, que no completa els ambiciosos reptes de la política de gestió de residus.
El vell no ho contempla; el nou, per descomptat, esperem molt
menys.

Què hem de fer?
, -ens preguntava ahir això la secretària autonòmica.
Ens deia: «Siguen generosos.
» 13 anys des de l'aprovació del pla integral de residus, i vostés fan gala d'haver fet una bona política de residus.
Però si agafes este pla, l'incompliment és constant, flagrant i ha dut, ja dic, a este col·lapse molt més que anunciat.

Quant de temps hem de ser més generosos?
Quants anys?
Esta problemàtica se genera dia rere dia.
Vostés ho viuen!
Que no generen vostés residus?
Dia rere dia.
No és un problema baladí.
No és problema que vostés puguen obviar, tirar balons fora.
.
.
Traslladar la brossa, sí; però no la voldran traslladar a Madrid.
També haurà d'anar.
.
.
, els camions per a dur-los ahí a la Moncloa, per a dir: «Bé, és que és culpa de Zapatero que no se soterre allí en Madrid.
»

Anem a vore, açò és un problema urgent, preocupant i que ha d'assumir un repte fonamental, i és el màxim consens; no solament consens polític, sinó consens social, que és justament el que vostés no estan fomentant, fins a un punt molt crític.
I diran: «És que, clar, l'oposició és el «no», els que se queixen perquè si, els de la crítica constant.
»

Doncs fixen-se vostés fins al punt on han arribat, que són els municipis, molts d'ells governats pel Partit Popular, qui els estan llavant la cara, qui els estan
dient: «Escolten, que ja no cap més brossa en els nostres pobles, que ja fa pudor i ja no ho podem amagar.
» I voten en contra de la seva gestió, mitjançant mocions.

Podríem posar exemples, molts, però la zona del sud que és probablement la més perjudicada, perquè és on vostés estan fent arribar la brossa, la majoria dels municipis que jo li podria fer
menció.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
-acabe de seguida- són del Partit Popular.

Què és el que estan vostés fent?
No és una qüestió de Compromís, ni tan sols dels partits d'esquerres.
És una cosa que implica un merder per a.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Mollà, muchas gracias.

Tiene la palabra el honorable conseller y vicepresidente del Consell, señor Cotino.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Muchísimas gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Precisamente, la señora diputada ha citado que ayer hubo una comparecencia por parte de la secretaría autonómica en la Comisión de Medio Ambiente, y yo creo que explicó el marco fundamental de la política del Consell en materia de gestión de residuos, que lógicamente es la ley de residuos de la Comunidad Valenciana, que define las
responsabilidades y las competencias de La Generalitat en administraciones
locales

En este marco, la actividad de la conselleria abarca un campo muy amplio que incluye, entre otras funciones, como ustedes
bien conocen, el control de las empresas y actividades relacionadas con la
producción, transporte y gestión de residuos, mediante las autorizaciones y registros exigidos por la
normativa.
Estas actuaciones de descontaminación de los suelos y de restauraciones ambientales en vertederos, la gestión directa, a través de la empresa VAERSA, de algunas de las instalaciones de tratamiento de
residuos que funciona en la comunidad, el control y la sanción de las infracciones administrativas relacionadas con la gestión de los residuos.

Pero, de las funciones que realiza el Consell, la de mayor significación política es la planificación de residuos con la que nos corresponde coordinar las actuaciones de todas las
administraciones públicas y de todos los agentes que intervienen en la gestión de residuos.

Esa función se concreta en el plan integral de residuos, aprobado en el año 1997, y que actualmente se encuentra en el proceso de revisión y adaptación, y los planes zonales que desarrolla el PIR y concretan las instalaciones que
se necesita en cada una de las zonas de gestión que se estructuran en la comunidad.

La gestión de los planes zonales es competencia de los entes locales, con la colaboración y el apoyo de La Generalitat.
En la mayor parte de los casos, esa competencia
se ejerce a través de los consorcios constituidos por los propios ayuntamientos y las
diputaciones provinciales con representación en la conselleria, excepto en las zonas de Alicante y del área metropolitana de Valencia, donde esas funciones las asumen el ayuntamiento y
el ente respectivamente.

Con el PIR de 1997 y los planes zonales que se han aprobado en las últimas dos legislaturas, la Comunidad Valenciana ha logrado avances decisivos
para proteger el medio ambiente, proteger la salud y el bienestar de los
ciudadanos e impulsar el aprovechamiento de los residuos, mediante la recogida
selectiva y la valorización material.

Por ejemplo, les puedo decir que, de las 2.
750.
000 toneladas de residuos
urbanos que se recogen en el año en la Comunidad Valenciana, prácticamente más de un 40% es objeto de recogida selectiva en contenedores o en ecoparques y
puntos limpios para su reciclado y es objeto de valorización material de las plantas de tratamiento.
Y los rechazos que no se pueden
valorizar y hay que eliminar en vertederos han recibido previamente, en todo
caso, el tratamiento adecuado.

Para esta legislatura, los principales objetivos políticos que ha asumido la conselleria en relación con la gestión de los residuos son dos: por un lado, seguir impulsando y cooperando con los
consorcios para que se constituyan todas las instalaciones previstas en los
planes zonales.
En estos momentos, el 70% de las infraestructuras previstas en
los planes zonales están ya en funcionamiento o en construcción, y con las instalaciones que están ahora en tramitación avanzada, dentro de muy poco, el grado de desarrollo habrá superado el 90%.

Y el segundo gran objetivo político de esta legislatura es de revisar y actualizar el plan integral de
residuos.
Que la conselleria ha elaborado un nuevo plan integral, como les decía anteriormente, y a partir del cual, pensamos que con la colaboración de todos los ciudadanos, de todos los ayuntamientos, dado que ese plan, como
ustedes conocen, ya se ha anunciado en estas Cortes, está en la página web correspondiente de la conselleria, podamos elaborar un plan más acorde a las necesidades que en este tema habitualmente van surgiendo.

Pero, además, quería yo, señoría.
.
.
, yo creo que ya lo comentamos en algún momento, el tema sobre la incineración.
La elaboración energética es una exigencia de la directiva de los residuos del 2008, que la incluye
como una modalidad de gestión de residuos con preferencia a la eliminación o vertido y que permite aprovechar al máximo los recursos que contienen sus residuos.
La inclusión en el PIR de las valorizaciones energéticas no sustituye ni a la prevención en origen ni al reciclaje ni a la reutilización, ni van a dejar de funcionar las plantas de tratamiento que ya existen, ni se
van a dejar de construir las que están en proyecto.

Esta técnica de incineración, que es una de las técnicas que se pueden usar, se está usando en la inmensa mayoría de los países de nuestro entorno europeo, lo dije en esta cámara y lo vuelvo a repetir ahora, países tan avanzados en cuestiones ambientales como son Dinamarca, los Países Bajos, Suecia, Francia o Alemania.
Y en el caso de España, en concreto, pues es la comunidad de Cataluña y la del País Vasco, precisamente, donde en el País Vasco, hasta hace poco tiempo, y en Cataluña siguen siendo los responsables en la materia de residuos, son dos personas que
ideológicamente entiendo que comparten sus ideas, sus principios, pues militan en
partidos políticos similares al que usted milita.

Por lo tanto, no creo que ésta sea una gran problemática, como usted cree que.
.
.
, se está aplicando en toda Europa y, también, en España, pues aunque no sea el objetivo prioritario en la eliminación de residuos, no descartamos nunca en que ésa sea una posibilidad de futuro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, honorable conseller.

Tiene la palabra la señora Mollà, para finalizar este último turno de réplica.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor conseller, no m'ha fet molt de cas perquè el llistat és el que m'esperava, no?
Però bé, no comencem bé.

Jo el que voldria és fer-li algunes preguntes.
Vosté creu que el tractament de residus, la generació de residus és un problema greu?
Ho creu?
Poden donar-nos la raó en açò?

Vullc dir, a nosaltres, als seus alcaldes i als nostres, als ciutadans que es
manifesten i els que no, però sobretot que oloren la pudor en les seves polítiques de gestió de residus, ens poden donar la raó?
Estem tots d'acord que el tractament de residus és una qüestió molt complicada i és un problema?

És evident.
És igual que la sanitat, tots els dies som usuaris susceptibles de la sanitat pública, a l'igual que tots els dies generem residus.
És un problema greu?
Podem començar amb açò?
Perquè aixina ens situarem.
Perquè vostés sembla que no entenen de la gravetat del problema.
I això, aleshores, ens fa minimitzar-lo i, lògicament, obviar-lo en moltes ocasions.
Però, a més, és que és un repte, és un repte.
I és un repte fins i tot de creació d'ocupació.
Ah, i que a vosté això encara a la millor no se li ha ocorregut!
Ni al conseller d'Economia, que no esperem res d'ell.
Però és que és un repte també.
Per a vostés, en canvi, en volta d'apostar perquè la gent siga responsable per a reduir i per a fomentar empreses que aposten per
noves fórmules de reciclatge, reutilització, etcètera, etcètera, són reptes i creació d'ocupació, pensen, doncs bé, en el mínim, en el mínim, en com d'estret els dóna de si el seu cap, i és en la incineració.
Clar, és una qüestió tècnica.
Clar!

Veritat que si jo volguera fer un nou edifici on hi ha un que està construït el podria cremar també?
Però entendríem eixe tecnicisme?
Clar que se pot cremar el residu!
Clar que sí!
I a això dir-li que és «tècnic», doncs no, és cavernícola!
Cavernícola!

I vosté diu grans mentides.
Mire, que en la época de las cavernas hi hagueren països de la Unió Europea que hagueren apostat en un moment donat per plantes incineradores, no
vol dir que no estiguen redirigint els nous reptes de sostenibilitat
mediambiental, sanitària, econòmica fins i tot, cap a altres noves fórmules de gestió.
És que eixos països estaven en las cavernas i ara avancen.

Igual que estes comunitat autònomes que vosté ha mencionat, que li he de dir que gran mentida la que vosté ha fet avui ací.
Però bé, deixem-ho.
No vaig a parlar jo d'altres comunitats que vostés ja ho fan bé.

Però és que nosaltres, en volta d'anar a les velocitats que marquen els nous reptes socioeconòmics, mediambientals, ens tornem a las cavernas i minimitzem l'impacte que pot tindre fins i tot una bona gestió dels residus.
Tot açò és que ens podríem posar molt d'acord.

Jo açò no li vaig.
.
.
tinc un llistat d'iniciatives, les tinc ací.
Mire, totes estes iniciatives no vaig a perdre ni un minut en llegir-se-les,
perquè resulta que les interpel·lacions tenen una cosa bona i és que donen de si una moció subsegüent.
I ho faré.
Per això, perquè no puga dir que no hi ha alternatives, i les hi ha.
Però és que no són noves.
No és que este problema ara estiga.
.
.
haja esclatat i nosaltres aleshores ens hàgem preguntat: i què se pot fer com alternativa?
És que han vingut a estes Corts mil i una vegades, mil i una vegades, i vostés sempre en el discurs de «ho estem fent molt bé».

Però, clar, arriba de nou a esta conselleria i d'açò vosté no vol parlar.
Per què?
Per què no vol parlar?
Mire, les nostres alternatives fins i tot, ja dic, creen ocupació, i li puc assegurar que són rendibles econòmicament.
El que no puc garantir-li és que vagen a parar a l'empresa del seu nebot.
Jo això no li ho puc garantir.
Després ho podrà fer vosté.
Però, sincerament, quasi que m'agafaria a vosté de la mà si me les acceptara com alternatives.
Hi ha moltíssimes formes rendiblement econòmiques, que és el que a vostés els interessa en definitiva, per a la gestió de residus.
Jo després no li vaig a garantir a quines empreses van a caure la bonoloto que vostés fan.
Després això facen-lo vostés, que jo després ja ho denunciaré quan no s'estiga fent amb la legalitat corresponent.

Però, per tant, estem d'acord que és un problema.
.
.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
i que ha esclatat fins i tot al punt que el seu.
.
.
(La senyora presidenta desconnecta el micròfon de la trona)

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Mollà.
(La senyora Mollà continua parlant amb el micròfon desconnectat)

La senyora presidenta:

Señora Mollà, muchas gracias.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge:

Com hi ha persones que pugen a la trona i diu que li dóna igual, jo no sé si me dóna igual contestar-li o no.
(Rialles) Perquè, clar, per a què?
(Aplaudiments)

Per tant, no sé si me dóna igual.
Però, mire, me pareix molt bé que vosté faça totes els suggeriments que crega oportuns, perquè per això estem ací.
Per tant, si vosté vol proposar propostes, propose-les.
Estudiarem les propostes.
Per què no les hem d'estudiar?
Estudiarem les propostes i no li càpia ningun dubte.

Si són propostes normals, sensates, que se puguen executar, el govern de La
Generalitat està per això; per a la demagògia està vosté, per això la tenim.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Se suspén la sessió fins demà a les deu del matí.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 7 minuts)