Horaris%2020210204HTML.html





Comissió especial d'estudi sobre els usos de temps per a impulsar polítiques concretes basades en la racionalització dels horaris, realitzada el dia 4 de febrer de 2021.
Comença la reunió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix la diputada senyora Nathalie Torres Garcia.
Reunió número 8.

(Ocupa la presidència el vicepresident de la comissió, senyor José Antonio Martínez Ortega)

El senyor vicepresident:

Vamos…, perdonad, perdonad.
Vamos a comenzar porque el primer compareciente tiene un compromiso a las once y nos está esperando.

Buenos días a todos y a todas.

Cristina, ¿pasas lista?
Gracias.

(La senyora secretària passa llista per tal de comprovar el quòrum)

El senyor vicepresident:

Pasaríamos a la lectura y aprobación, en su caso, del acta de la reunión anterior.
Si no hay ninguna objeción, la damos por aprobada.

Compareixença, per videoconferència, del senyor Joaquín Nieto Sainz, director de l'oficina de l'Organització Internacional del Treball (OIT) per a Espanya

El senyor vicepresident:

Y sin más dilación, pasamos a dar la bienvenida al señor Joaquín Nieto Sainz.
¿Nos escucha?

El senyor director de l'oficina de l'OIT per a Espanya:

Hola, buenos días.

El senyor vicepresident:

Director de la oficina de la OIT para España.
Bienvenido a esta comisión de racionalización de los usos del tiempo.

Supongo le hemos explicado el procedimiento.
Dispone usted de 10 minutos para hacer una primera introducción.
Posteriormente cada uno de los grupos tiene 3 minutos para hacerle las preguntas o solicitarle alguna aclaración sobre su exposición.
Y finaliza a usted con 10 minutos más para intentar contestar o añadir algo a su primera intervención.
¿De acuerdo?

Cuando usted quiera.

El senyor director de l'oficina de l'OIT per a Espanya:

De acuerdo.
Muchísimas gracias.

El senyor vicepresident:

De nada.
Cuando quiera.

El senyor director de l'oficina de l'OIT per a Espanya:

En realidad, tenemos un poco menos de tiempo porque, lo siento mucho, a las once me han convocado de la comisión de desarrollo sostenible, de la que soy miembro experto, y tengo que hacer la presentación en el primer punto del orden del día y tendremos que ir muy ligeros.

Quiero agradecerles esta invitación a comparecer ante las Cortes Valencianas para hablar de un tema de grandísima actualidad.
La Organización Internacional del Trabajo, que es la agencia (inintel·ligible) … con los asuntos de trabajo y que tenemos 100 años o más de 100 años de antigüedad, somos la primera organización del sistema.

El tiempo de trabajo (inoïble per raons tècniques) .
.
.
es fundamental.
De hecho, el primer convenio de la OIT… -son ya 190 convenios internacionales los que tenemos- el primer convenio de la OIT fue el convenio sobre horario de trabajo (inoïble per raons tècniques) … el convenio número 1, de 1019, cuando se establecieron las 8 horas diarias y 48 horas semanales.

Posteriormente, en 1948, cuando se adopta la declaración de los derechos humanos, es muy importante que se asume esta cuestión en el artículo 24, que dice textualmente que toda persona tiene derecho al descanso, al disfrute del tiempo libre, a una limitación razonable de la duración del trabajo y a vacaciones periódicas.
Por lo tanto, estamos hablando de algo que constituye un derecho esencial de la humanidad, de la ciudadanía y de los trabajadores, como es la ordenación del tiempo de trabajo.

La reducción del tiempo de trabajo ha ido desarrollándose a lo largo del tiempo, hasta el día de hoy, y siempre ha tenido como resultado un aumento muy importante de la productividad.
Esto es importante retenerlo porque ya es una experiencia acumulada de más de 100 años en todo el mundo y (inoïble per raons tècniques) .
.
.
paises y este es el resultado.

No obstante, esa reducción todavía tenemos un mundo en el casi un tercio de los trabajadores, el 32 %, realiza un exceso de jornadas de trabajo por encima de las 48 horas semanales.
Estamos hablando de 1.
000 millones de trabajadores en el mundo que trabajan más de 48 horas semanales.
(Inoïble per raons tècniques) .
.
.
se ha producido una reducción de la jornada de trabajo, en muchos casos una reducción que ha ido acompañada de un equilibrio en las condiciones en las que se hacía esta reducción, pero en otros casos ha sido a través del tiempo parcial e involuntario.

De hecho, en España ustedes han conocido a lo largo de los últimos años un crecimiento exponencial de la contratación a tiempo parcial, que son ya 3 millones de trabajadores a tiempo parcial, con unas características muy singulares: la mayoría son mujeres.
O sea, el 7 % de los hombres trabajan a tiempo parcial, pero más del 25 % de las mujeres lo hacen a tiempo parcial.
Y la segunda característica es que este trabajo a tiempo parcial es involuntario.
Es decir, que desearían trabajar más horas (inoïble per raons tècniques).
.
.
incluso algunas personas encadenan varios contratos a tiempo parcial o (inoïble per raons tècniques) .
.
.
varios contratos a tiempo parcial para poder ganar su sustento.

Con lo cual, tenemos una reducción progresiva, pero en los últimos tiempos esta reducción progresiva no se ha hecho manteniendo derechos y remuneración, como había sido a lo largo de todo el tiempo, sino que se ha hecho reduciendo derechos y reduciendo remuneración.
Y, en definitiva, esa situación (inoïble per raons tècniques) .
.
.
personas que, aunque consiguen un trabajo, no consiguen salir de la pobreza, entre otras cosas, porque las horas de trabajo son menos de las que les gustaría tener.
Esta es otra realidad.
Por un lado, tenemos un exceso de jornada y, por otro lado, tenemos falta de trabajo, desempleo o una falta de oportunidades de trabajo en un mundo en el que literalmente se ha reducido el tiempo real de trabajo.
En el Reino Unido hace unos años hice un estudio de cuánto era el tiempo real, las horas reales de trabajo y salieron 21 horas.
Y en España, si se hiciera un estudio similar (inoïble per raons tècniques) .
.
.
lo mismo.

En este momento, además es un momento de gran transformación, de cambio de época, donde aparecen nuevas formas de trabajar, nuevas formas de producir y también nuevas posibilidades de organización del tiempo de trabajo.
En realidad, las nuevas tecnologías de la comunicación, de la información (inoïble per raons tècniques) … digitalización permite trabajar en cualquier momento y en cualquier lugar.
Y esto representa un desafío extraordinario, porque significa oportunidades importantes de reorganizar el tiempo de trabajo, pero, a la vez, significa también riesgos de jornadas interminables de trabajo o riesgos de una (inoïble per raons tècniques)… sin derecho como se da en el caso de muchos trabajadores digitales o muchos trabajadores de plataformas a los que ni siquiera se les reconoce el derecho de trabajadores.

En esos tiempos de mutación es importante hacer una nueva mirada sobre los tiempos de trabajo, porque la otra cuestión que nos hace mirar los tiempos de trabajo de manera distinta y aparece con fuerza la demanda de conciliar la vida personal y el trabajo.
Y esta demanda aparece con fuerza y (inoïble per raons tècniques) .
.
.
la demanda también importante de las mujeres que quieren igualdad, no quieren discriminación.
Esta igualdad y no discriminación empieza por los trabajos de cuidados no remunerados, que son trabajos que deben ser retribuidos de manera más equitativa y además (inoïble per raons tècniques) .
.
.
por necesidad de conciliar el conjunto de (inoïble per raons tècniques) .
.
.
de una manera más equitativa y menos desequilibrada y discriminada como la que existe actualmente.
Entonces, esto representa todo un nuevo desafío y unos debates sobre cómo organizar el tiempo de trabajo.

En la OIT, al calor de los debates sobre (inoïble per raons tècniques) .
.
.
de la OIT, que fue en el año 2019 y donde se debatió mucho sobre el futuro del trabajo, el informe de la comisión sobre el futuro de trabajo, un informe internacional, un futuro del trabajo más prometedor, abordó esta cuestión desde una perspectiva nueva, que es la idea de la soberanía del tiempo de trabajo.
Decía la comisión: «Exhortamos a que se toman medidas que faciliten una autonomía del tiempo del trabajo que satisfaga las necesidades de los trabajadores en un contexto de flexibilidad de las empresas también por estas nuevas formas de producir y consumir el mundo global que requieren esta (inoïble per raons tècniques) .
.
.
porque la idea de que la negociación colectiva sigue siendo clave, los acuerdos siguen siendo claves para poder organizar de una manera adecuada a nuestro tiempo los tiempos de trabajo.

Organizar de una manera adecuada no significa extender las jornadas de trabajo.
Significa seguir limitando el tiempo de trabajo y de hacer compatible la vida personal y la vida de trabajo.
Implica también dar trabajo suficiente (inoïble per raons tècniques) .
.
.
y no tenerlas condenadas a trabajos a tiempo parcial involuntarios.
Y significa también (inoïble per raons tècniques) .
.
.
de acuerdo con los (inoïble per raons tècniques) … producción de la empresa y de mejora de la productividad que a todos beneficia.
Esa es la idea de fondo.

Todo ello, con límite del tiempo de trabajo y con un derecho a la desconexión.
Porque (inoïble per raons tècniques) .
.
.
aparecen en esas formas de trabajo, por ejemplo, el trabajo a distancia, el teletrabajo, que ha llegado para quedarse con la pandemia, tiene oportunidades y tiene también riesgos.
Y los riesgos es que los horarios de trabajo no acaben nunca.
De ahí el derecho a la desconexión.

También aparecen ahora mismo debates muy interesantes sobre cómo de nuevo abordar la cuestión de la reducción del tiempo de trabajo.
La reducción del tiempo de trabajo, que no tiene por qué ser en horas diarias, pueden ser días a la semana o puede ser en otras fórmulas sobre el trabajo a lo largo del año o incluso el trabajo a lo largo de (inoïble per raons tècniques) .
.
.
etcètera.
Entonces, en la OIT tenemos un planteamiento abierto, un planteamiento en el que desde el diálogo social se pueda hacer (inoïble per raons tècniques) .
.
.
con esta perspectiva de la ciudadanía del tiempo de trabajo para organizar el trabajo y adoptar lo que corresponda.

Esta es nuestra invitación: a través del diálogo social, se puede (inoïble per raons tècniques) .
.
.
para un futuro de trabajo más prometedor donde el trabajo (inoïble per raons tècniques) .
.
.

El senyor vicepresident:

Muchísimas gracias.

Es ahora el turno de los grupos parlamentarios.
En primer lugar, damos la palabra a la diputada se Rebeca Serna, en nombre de Vox.
(Algú diu: «Va Cristina Cabedo primero») Sí, eres tú la primera, ¿verdad, Cristina?
(Veus) ¡Ah!
, ¿eres tú?
¡Ah!
, perdona.
Me he equivocado.

Primero, Cristina Cabedo, en nombre de Unidas Podemos.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, president.

Señor Nieto Sainz, bienvenido.

Gracias por su exposición.
Tiene usted una larga trayectoria en salud y seguridad en el trabajo.
Como sé que tiene poco tiempo, me focalizaré en dos cuestiones.

Entiendo por su intervención que tener una nueva jornada laboral más reducida tendría lo que podemos llamar un impacto de género positivo, porque entiendo por su intervención que los contratos parciales que ahora casi obligatoriamente asumen las mujeres se reducirían.
Por lo tanto, ellas tendrían más derechos laborales al poderse acoger a esta reducción de la jornada laboral nueva, más reducida y que además también tendría un impacto positivo en la corresponsabilidad, porque los hombres también asumirían este tipo de jornada y podrían, por lo tanto, corresponsabilizarse de las tareas domésticas.
Simplemente, si me pudiese decir que efectivamente es así, para saber si he entendido bien su intervención.

Y luego he visto en su currículum -que he estado investigando por internet- que usted también es autor de un libro acerca de los desafíos del cambio climático y me gustaría preguntarle si brevemente nos podría compartir el impacto que el presencialismo o las jornadas inflexibles pueden llegar a tener en la huella ambiental de nuestro sistema productivo.
También me parecería interesante este tipo de aportación.

Lo dejaría aquí para que usted tenga suficiente tiempo.
Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

Ahora, sí, es el turno de Rebeca Serna, en nombre de Vox.

Cuando quiera.

La senyora Serna Rosell:

Gracias, presidente.

Señor Nieto, buenos días.
Muchas gracias por su intervención.

Seré también muy breve, dado que dispone de poco tiempo.

Respecto a lo que nos estaba hablando de la reducción del tiempo de trabajo, bien como jornada laboral o a lo largo del año, que realmente es una cosa muy interesante, quería preguntarle este tipo de medida cómo se podría tomar por parte de los trabajadores autónomos, ya que para un trabajador autónomo muchas veces el reducir su tiempo de trabajo supone una reducción en sus ingresos.
Y precisamente son personas autónomas que gestionan su propio negocio, quienes quizás a lo largo del año tienen una semana de vacaciones como mucho, y si tienen que hacer más horas e incluso trabajar festivos o fines de semana, pues lo tienen que hacer, porque sus ingresos dependen de ahí.

Entonces, una medida tan adecuada como parece esta, poder reducir ese tiempo de trabajo para poder conciliar más con la vida personal de cada uno, ¿cómo se podría hacer esto a nivel de trabajadores autónomos?

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Serna.

Es ahora el turno de la diputada Nathalie Torres, en nombre del Grupo Parlamentario Compromís.

Cuando quiera.

La senyora Torres Garcia:

Gràcies, president.

Senyor Nieto, benvingut a les Corts Valencianes.

En el último informe de la Organización Internacional del Trabajo sobre el futuro del trabajo, su organización abogaba por ampliar la soberanía sobre el tiempo, es decir, por una mayor autonomía sobre el tiempo de trabajo a fin de conciliar la vida profesional con la vida personal, garantizando un mínimo de horas de trabajo que genere opciones reales de flexibilidad y control sobre los horarios laborales.

Destacan, de hecho, como uno de los elementos de la garantía laboral universal, el establecimiento de límites a las jornadas de trabajo excesivamente largas, con el fin de reducir los accidentes de trabajo y los riesgos psicosociales asociados a dichas jornadas.
Tal y como defienden en ese informe, los gobiernos, los empleadores y los trabajadores deberían llegar a acuerdos sobre la ordenación del tiempo de trabajo que permitan a los trabajadores elegir los horarios de trabajo sujetos a las necesidades que tenga la empresa de una mayor flexibilidad -ya lo ha apuntado usted-; tanto hombres como mujeres deberían poder organizar sus horarios con arreglo a sus responsabilidades domésticas y también a sus necesidades formativas.

La crisis provocada por la COVID ha puesto de manifiesto la necesidad de afrontar reformas laborales con el objetivo de reorganizar los tiempos de trabajo y favorecer la calidad de vida.
La mejora de la productividad y la calidad de vida, al disponer de más tiempo para la familia y la formación, son argumentos que se esgrimen en defensa de la jornada laboral de cuatro días.
En algunos países se ha vinculado esta reducción de la jornada laboral a la promoción del consumo local y del turismo interior, y aún los hay que lo defienden por considerar que se trata de una buena medida para proteger el empleo.

Como representante de la OIT en España, me gustaría conocer su opinión sobre esta reducción de la jornada laboral a cuatro días o treinta y dos horas semanales.

Muchas gracias.

Gràcies, president.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Torres.

Es ahora el turno de la diputada Cristina Gabarda, en nombre del Grupo Parlamentario Ciudadanos.
Cuando quieras.

La senyora Gabarda Ortín:

Buenos días, señor Nieto.
Muchas gracias por sus aportaciones.

Bueno, quería comentar que estamos totalmente de acuerdo en que la pandemia nos ha obligado a reinventarnos en muchos sentidos, laborales, tanto para las empresas como para los trabajadores.
El fomento del teletrabajo ha sido una realidad.
Se ha incrementado la flexibilidad porque muchos trabajadores pues han tenido que readaptar con las circunstancias familiares el trabajo desde casa.
Por tanto, nos gustaría preguntarle, señor Nieto, cómo piensa que se podría llegar a un equilibrio para poder seguir siendo productivos, de la manera que lo hemos sido durante la pandemia y lo estamos siendo, en este escenario digital a futuro en el que nos encontramos en la actualidad.

Y luego, por otro lado, según he entendido de su intervención, usted no ha hablado de reducción de horas de trabajo, sino de concentración o flexibilización de los mismos, de las horas que se dedican.
Yo creo que es una parte fundamental, como madre de cuatro niños, el que se puedan organizar las horas en los trabajos en los que evidentemente sea viable, porque en un comercio pues es más difícil por los horarios que ahora hay, aunque la realidad es que deberíamos de ir encaminados a que a lo largo de, vamos, conforme vaya pasando el tiempo, de adaptar los horarios en general de toda la cadena productiva y de servicios, como existe actualmente en muchos países vecinos.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora diputada.

Es ahora el turno del diputado Juan Carlos Caballero, en nombre del Grupo Parlamentario Popular.
Cuando quiera.

El senyor Caballero Montañés:

Muchísimas gracias, presidente.

Muchísimas gracias, señor Nieto, por su comparecencia en esta comisión de las Corts Valencianes.
Le agradecemos mucho su comparecencia online.

Yo le quería plantear varias cuestiones.

La primera es: con todos los mecanismos que hemos puesto a disposición de la mejora de los derechos laborales de los trabajadores valencianos en la Comunidad Valenciana, y me gustaría saber su valoración, si esos han sido efectivos o no han sido efectivos.
Por ejemplo, en la legislatura pasada pusimos en marcha una Ley de fomento de responsabilidad social, me gustaría saber, en su opinión, si cree que se ha desarrollado como toca, porque ahí, en esa ley, fijamos mecanismos también para mejorar las condiciones laborales de los trabajadores, incluso de fomentar en la contratación pública criterios sociales, criterios medioambientales, más allá de los económicos.
¿Cree que en esto hemos avanzado o ha sido una ley pues que tenemos el instrumento, pero que no se ha desarrollado conforme toca?
Tenemos varios ejemplos: el uso fraudulento de los becarios en Presidencia de la Generalitat; la contratación que sigue realizando la señora Oltra en las residencias de mayores pagando a las limpiadoras 700 euros al mes, e incluyendo y además solicitando bolsa de horas gratuitas como mejora para las adjudicaciones del contrató.

En segundo lugar, coincidimos el año pasado, hace justo un año, en la presentación, en la puesta de largo del presente Puig, de esa Oficina de trabajo decente, y me parece que sólo se quedó en ese titular, sólo se quedó en esa foto, porque mucho no se conoce del trabajo que han venido desarrollando.
Fíjense también las condiciones laborales en las que están los trabajadores MIR en la Comunidad Valenciana.
Fíjense como se encuentran, tanto pacientes como trabajadores, en esos hospitales de plástico, que tuvieron que ser evacuados, de Ximo Puig, en La Fe, de Valencia, y que los llevaron a la antigua Fe, también un sitio con amianto, con sustancias tóxicas, poniendo en peligro también la salud tanto de los pacientes como los trabajadores.

Y, en tercer lugar, le quería preguntar sobre si cree que es el momento oportuno ahora, en un momento de debatir sobre la reducción de días de trabajo, en el momento en el que hay personas mayores que se debaten entre la vida la muerte, en el momento en el que un hostelero tiene que cerrar sí o sí, no les permiten abrir por las restricciones que ha decretado el presidente Puig, cuando un autónomo ha tenido que cerrar su empresa y no puede trabajar en condiciones normales y de seguridad, cuando hoy mismo empieza ese plan de ayudas resulta que un autónomo, un trabajador, una pyme que va a solicitar una ayuda por parte del Consell, en el día en el que se inicia la solicitud de las ayudas, está la página web fuera de servicio y no pueden siquiera solicitar las ayudas que les había prometido Ximo Puig.

¿No cree que este Consell está a la caza de titulares en vez de solucionar los problemas reales de la gente?
Quizá eso sea también más una reflexión que una pregunta para usted.

Pero, bueno, le agradecemos su comparecencia y las preguntas concretas que quería formularle.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor diputado.

Es ahora el turno de la diputada Rosa Peris, en nombre del Grupo Parlamentario Socialista.

La senyora Peris Cervera:

Gracias, señor presidente.

Señor Nieto, también me sumo al agradecimiento por querer comparecer y también por las explicaciones que nos da.

Es cierto que esta comisión tiene una mirada de luces largas, y es difícil hablar de las medidas que estamos planteando con la visión del momento actual, que es coyuntural y que además esperemos que pase.

Pero, dicho esto, yo creo que también hemos aprendido en esta crisis lo que no se aprendió en otra, y es que afortunadamente en ésta hemos hecho algo que era muy importante, que era proteger los derechos de los trabajadores afectados por esta crisis, como ha ocurrido en España a través de los de los ERTE, y no dejarlos abandonados como ocurrió en otras épocas.
Por lo tanto, el sistema de protección, pensando en los derechos de los trabajadores y de las trabajadoras, en nuestro país ha funcionado como ha funcionado en el conjunto de Europa.

En segundo lugar, usted decía algo que me parece muy importante para tener los pies en la tierra, y es que vivimos en un mundo donde la demanda del trabajo es superior a la oferta del trabajo.
Y, en ese sentido, con una economía centrada en la productividad, producir más y competir en precios, está básicamente tirando de la reducción de los costes laborales y, por lo tanto, colocando en una situación de mayor debilidad especialmente a los trabajadores.

Usted habla que en esta situación hay que repensar nuevas formas de organización del trabajo, que compartimos con usted, la receta de la flexibilidad probablemente sería buena.

Y, en tercer lugar, como se ha planteado por alguna otra compañera, hay un debate abierto sobre la reducción del tiempo de trabajo, con todas las dificultades que puede suponer, sobre todo, no estoy pensando en la economía global, sino en la de nuestro país y, en este caso, de nuestra comunidad.
Cómo podemos hacer esto, cómo podemos hablar de nuevas formas de organización del trabajo, hasta incluso plantearnos una reducción del tiempo de trabajo, porque lo de las ocho horas ya hace tantísimo tiempo que se acordó y no se ha modificado.
La pregunta sería, señor Nieto, cómo podemos hacer estos cambios en un país como España, que tiene un paro estructural muy importante, que tenemos nuestra economía basada en sectores productivos cuyo valor añadido no es de los mayores, ¿no?
, de los que más tiran, con un sector industrial que podría decir que es endeble en comparación con países de la Unión Europea y con una estructura de las empresas que son básicamente medianas y pequeñas.
Y, por lo tanto, todas las modificaciones en el ámbito de los horarios o la reorganización del trabajo, la pregunta, señor Nieto, es: cómo lo podemos hacer, en una realidad como la española, de pequeñas y medianas empresas, donde además nuestro nivel de productividad no es de los más altos.

Muchísimas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchísimas gracias.

Señor Nieto, sabemos que son casi las once de la mañana, tiene usted compromisos, pero, bueno, dispone de 10 minutos para intentar hacer alguna aclaración o alguna respuesta.

Cuando quiera.

El senyor director de l'oficina de l'OIT per a Espanya:

Voy a tratar de ser lo más breve.

Agradezco muchísimo el tono y las preguntas recibidas.

Empezaré contestando por lo último de la diputada socialista.
¿Cómo hacerlo?
Con diálogo social, con diálogo social, medidas (inoïble per raons tècniques) … y abordándolo en la negociación colectiva sectorial y en las empresas.
No hay otra manera, porque hay que entender que las situaciones son muy diversas, que cada uno de los sectores permite unas posibilidades que otro no permite, etcétera.
Entonces, el diálogo social es la clave.
Así como ha sido la clave para poder responder a la pandemia, para poder hacer medidas de protección social en una situación tan especial que se está viviendo España y en el mundo, con unos impactos tan fuertes sobre la economía y el empleo (inoïble per raons tècniques) … que desde la OIT reconocemos y (inoïble per raons tècniques) … Lo mismo, es la misma receta, para resolver las cuestiones de organización del tiempo de trabajo.

En segundo lugar, me gustaría responder al diputado del Partido Popular, (inoïble per raons tècniques) … ha habido algunas preguntas que me hacía que yo no puedo responderle porque no puedo seguir al detalle la situación, la evolución (inoïble per raons tècniques) .
.
.
 de datos en la Comunidad Valenciana.
Y la comunidad cuenta con un observatorio, efectivamente, un Observatorio sobre el trabajo decente, en el que yo mismo participé en la presentación de ese observatorio y (inoïble per raons tècniques) .
.
.
 como una buenísima iniciativa.
Yo lo que insto desde aquí a la (inoïble per raons tècniques) .
.
.
 es que ese observatorio trabaje en los datos que (inoïble per raons tècniques) .
.
.
 que darían respuesta a algunas de las preguntas que ha hecho el diputado.
En este sentido, (inoïble per raons tècniques) .
.
.
 que ese observatorio realice su actividad (inoïble per raons tècniques) .
.
.
.

La otra pregunta era sobre si era el momento de debatir sobre la organización del tiempo de trabajo.
La respuesta, sin ninguna duda, (inoïble per raons tècniques) .
.
.
 porque ya en el debate sobre el futuro del trabajo (inoïble per raons tècniques) .
.
.
, que no es que estemos viviendo una época de cambio, sino un cambio de época y, particularmente, en lo que se refiere al trabajo, tanto por razones de la revolución tecnológica y la digitalización, como por la necesidad de una transición ecológica, como por la irrupción de las mujeres (inoïble per raons tècniques) .
.
.
 todo el mundo de igualdad, sino discriminación, por una mirada distinta entre tiempo de trabajo y conciliación con la vida personal.
Efectivamente que hay que discutir de esto (inoïble per raons tècniques) .
.
.
 más aún en un momento en el que, conforme vaya remitiendo la pandemia -y esperemos que, a lo largo del año, acabe remitiendo por el resultado de las vacunas-, seguirá generando todo un proceso de recuperación económico y social para el que la Unión Europea ya ha articulado un esfuerzo mutualizado, con unas (inoïble per raons tècniques) .
.
.
 muy importante.
Y es una oportunidad de recuperación y de recuperación y transformación del sistema productivo.

Ese momento… es importante discutir de estas cuestiones (inoïble per raons tècniques) .
.
.
 trabajo.
(Inoïble per raons tècniques) .
.
.
 momento de hablar ahora, sí, sin ninguna duda, sin ninguna duda y a mí me parece que ha sido V que las Cortes Valencianas estén discutiendo ahora mismo de este asunto.
Entonces, ¿para qué?
Bueno, pues, habrá que hacer los cambios.

Decía, y decía con razón, la diputada de Ciudadanos, que habrá que conciliar y saber conciliar la vida personal y la vida familiar y habrá que tener una flexibilidad para que las madres puedan atender esa conciliación.
Yo le digo que sí, por supuesto.
Y añadiría padres, porque uno de los desafíos es repensar todos los cuidados (inoïble per raons tècniques) .
.
.
 que están organizados de una manera discriminatoria y desigual para las mujeres, y hacer una política de cuidados que, a la vez, permita que nuestros niños, nuestros mayores y las personas (inoïble per raons tècniques) .
.
.
 estén cuidadas, pero con un esfuerzo diferente, más equilibrado, con un esfuerzo combinado, público y personal…, en fin.
Y en todo eso claro que el tiempo de trabajo ayudará; una mayor flexibilidad para las mujeres y una mayor flexibilidad para los hombres y un equilibrio ayudará, tiene usted toda la razón.

Me preguntaba la diputada de Compromís sobre la jornada laboral de cuatro días.
Y yo ya he comentado que, efectivamente, una de las discusiones va a ser cómo reducir el tiempo de trabajo y cómo no solo reducirlo de esa manera involuntaria, a través de tiempo parcial no voluntario, que es un problema que afecta sobre todo a las mujeres y que está generando pobreza laboral, sino reducirlo en condiciones de trabajo.

Y la reducción lo que sí he dicho es que no hay que pensar en una única forma.
La reducción a cuatro días es interesante, podría tener, además, efectos (inoïble per raons tècniques) .
.
.
sobre algo que me ha planteado la diputada de Unidas Podemos, sobre los impactos en las emisiones de gases de efecto invernadero.
Menos transporte, menos movilidad, menos uso de combustibles fósiles implica, por supuesto, una reducción de emisiones y es un objetivo compartido y la semana de cuatro días, o sea, la semana (inoïble per raons tècniques) … de trabajo ayuda, como ayuda la extensión del teletrabajo, para lo cual España ha hecho un avance importante, porque ha regulado el teletrabajo a través de un acuerdo (inoïble per raons tècniques) … social que, desde la OIT hemos saludado, porque tiene cuestiones muy interesante el resultado de esta regulación del teletrabajo.

Entonces, esto ayuda a, también, reducir la movilidad y a reducir las emisiones y es interesante.
Pero hay sectores donde eso no es tan fácil y donde lo que será necesario será una reducción de las horas de trabajo que se trabajan por día.
Y también se puede abordar por mes, se puede abordar por año, o sea, con una distribución distinta de las vacaciones, por ejemplo.
O, incluso, para aquellos trabajos que sí son trabajos continuados a lo largo de la vida en la misma actividad, en el mismo centro, aunque ya no tiene la fuerza que tenía antes este tipo de trabajo, pero todavía siguen existiendo… Los años sabáticos serían muy interesantes; en ámbitos como la educación, como el mismo sector sanitarios, como otros, los años sabáticos creo que son interesantísimos y son también unas formas de reordenación.

En este sentido, lo que decimos desde la OIT es que, desde esta perspectiva de una mayor soberanía de límite, pero, a la vez, flexibilidad, de derecho a la (inoïble per raons tècniques) … y de diálogo social, puedan reorganizar los tiempos de trabajo.
Hacia ahí van las cosas.

Decía, al principio de mi intervención: la experiencia histórica nos dice que la reducción del tiempo de trabajo ha significado unos incrementos importantísimos de la productividad.
Lo mismo podrá ser en el futuro.
Lo que la reorganización del tiempo de trabajo tendrá que ser más compleja, porque hoy el mundo es más complejo y su organización productiva es más compleja y porque también las demandas son más amplias y, particularmente, las demandas de conciliación entre la vida personal y el trabajo y la (inoïble per raons tècniques) … de igualdad de las mujeres y de no discriminación y de superar las brechas de género en el trabajo son demandas que han venido para quedarse y que acabarán teniendo su influencia (inoïble per raons tècniques) … colectiva que se tome y que acabará redundando en un sistema productivo (inoïble per raons tècniques) … y una organización de la sociedad más sostenible y también con más derechos y con una mejor (inoïble per raons tècniques) …

Esa es nuestra aportación y a eso les invitamos, a hacer transformaciones, pero hacerlas de manera negociada.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchísimas gracias a usted por estar aquí hoy con nosotros, en esta comisión.

Y, bueno, al igual que le recordamos al resto de comparecientes, si tiene usted algo más que añadirnos, alguna documentación o algo, tiene a su disposición nuestro correo electrónico, de la comisión, y con mucho gusto lo incorporaremos a nuestro dosier.

Muchísimas gracias.

El senyor director de l'oficina de l'OIT per a Espanya:

Por supuesto.

Muchas gracias y buenos días.

El senyor vicepresident:

Hasta luego.
(Pausa)

Compareixença de la senyora Encarna Cuenca Carrión, presidenta del Consell Escolar de la Comunitat Valenciana

El senyor vicepresident:

Damos la bienvenida, ahora, a nuestra segunda interviniente, la señora Encarna Cuenca Carrión, presidenta del Consell Escolar de la Comunitat Valenciana.

Cuando usted pueda.
(Veus) Claro, por supuesto.
(Veus)

La senyora presidenta del Consell Escolar de la Comunitat Valenciana:

Gràcies.

Bon dia, senyores i senyors diputats.

Com a presidenta del Consell Escolar de la Comunitat Valenciana, vull agrair la invitació a compartir les idees de l'òrgan que m'honra presidir.

Senyories, com segurament vostés tot saben, el consell escolar és el màxim òrgan de representació de la comunitat educativa i està integrat per totes les persones que en formen part.
En aquest sentit, vull advertir que, en totes les meues intervencions públiques, sempre em base en els acords a què s'ha arribat en el consell escolar.

En el sentit d'estudis dels temps, no tenim cap estudi específic, per la qual cosa el que he fet és fer una recopilació de tots aquells documents on ha eixit el tema i organitzar, en funció d'això, la intervenció.

Bàsicament, està basada en un decàleg que acordàrem en l'any 2015 que té deu eixos d'actuació, considerant sempre que l'alumnat és el centre de les nostres actuacions, un alumnat que té uns entorns familiars, socials, que condicionen el seu procés d'aprenentatge i que, en funció d'unes polítiques determinades, actuacions d'innovació, etcètera, etcètera, pot condicionar la seua formació.

És evident que reflexionar sobre usos del temps en educació implica pensar quina és la funció de l'escola.
Supose, senyories, que podrem coincidir que l'escola és la clau de volta dels aprenentatges necessaris per a gaudir d'una vida plena i, per tant, hem de reconéixer que se prepararà els xiquets i xiquetes per a constituir una ciutadania basada en una bona formació, compromesa i, sobretot, ser bones persones per a viure una vida rica en experiències que els done l'oportunitat de continuar avançant.

Si estem d'acord en totes aquestes premisses, estarem d'acord també que, si l'escola és clau de volta del centre d'aprenentatges, existeixen altres espais d'aprenentatge i per tant, també, altres temps fora de les aules; que, si parlem de ciutadania compromesa, estarem parlant de participació i que, si ens referim a bones persones, parlarem de valors; que, si parlem d'aportar el millor de cadascú, estem admetent que cada persona podrà aportar fins on li siga possible i en el temps que necessite, en funció de les seues capacitats, i estaríem parlant d'inclusió; i, finalment, que, si parlem d'una vida plena d'aprenentatges, el focus és l'aprenent i, per tant, estem referint-nos que l'educació no acaba en l'educació obligatòria, sinó que continua al llarg de tota la vida, també haurem de buscar temps.

Totes aquestes consideracions ens porten a pensar que el temps d'aprenentatge, des de la perspectiva dels diferents agents de la comunitat educativa, ha d'estar basat en les seues necessitats, detectades prèviament, i en els seus interessos.

Començarem per l'alumnat.
Quan aprenen els alumnes i les alumnes?
Què aprenen?
Com aprenen?
Les respostes a totes aquestes preguntes ens donaran les pistes sobre com repensar el temps.
El temps que l'alumnat es troba en el centre educatiu és un temps escolar -actualment, em referisc a les sessions de 50 minuts- que no són la millor opció per a pensar en pràctiques d'experiències d'aprenentatge riques, variades, ni per a pensar en metodologies amb un aprenentatge significatiu.
No es tracta sols de quant de temps s'ha de passar al centre educatiu, sinó com li podem traure el màxim rendiment possible.
Això vol dir que haurem de tenir en compte l'edat, si és xiquet o xiqueta, els seus ritmes circadiaris, el moment en què millor se pot aprendre, les diferents etapes educatives i les condicions socials de xiquets i xiquetes que tenim a les aules i sempre, sempre, tenint en compte l'opinió de l'alumnat.

Diu en aquest sentit el nostre decàleg que és necessari fomentar l'autonomia personal i, per tant, que l'alumne siga el responsable d'autogestionar el seu temps.
Això ens porta a un altre tema, que és respectar el dret del menor a jugar, reconegut en la convenció de xiquets i xiquetes.
Ens porta, aquesta reflexió, a pensar també sobre els treballs que se sol·liciten fora del temps escolar, tema que també afecta a l'organització de la vida familiar, a la conciliació familiar.
Entrem a parlar del paper de les famílies; famílies, perquè sabem que són múltiples, diferents i amb necessitats diferents, per això gastem el plural.

Com és lògic, el decàleg també té un apartat de reflexió, pel que fa a les necessitats de la família i la necessitat d'incorporar la veu de les famílies al centre educatiu, de coordinar les necessitats de les famílies i les del centre educatiu.
En eixe sentit, aconsella el nostre decàleg que cal reformular i promoure els consells escolars com a canals de participació de les famílies i analitzar totes les possibilitats per fer compatibles el temps escolar i el temps laboral.

I, en aquest punt, no vull deixar de referir-me a les necessitats de conciliació entre la vida familiar, laboral i escolar.
I és que sovint trobem que la influència de rols de gènere que es reproduïx al llarg dels segles, repeteixen les desigualtats, estan afectant especialment les dones.
Les dificultats per a conciliar el temps laboral amb el temps escolar tenen com a conseqüència la necessitat, per part de les mares, de reduir la jornada laboral i és així com es perpetua la bretxa de les desigualtats.
És per això que s'ha de considerar l'adequada gestió del temps escolar com a una altra manera de fer desaparèixer l'escletxa de gènere.

Altres moments d'aprenentatge els trobem en el temps d'oci.
Vull referir-me al temps d'oci, ja que considerem que es veu condicionat també per les possibilitats que ofereixen els diferents entorns d'aprenentatge no formal i informal.
D'acord amb els diferents estudis internacionals, eixos temps d'oci, de riquesa cultural, condicionen enormement els resultats acadèmics del nostre alumnat.

Per tant, el consell escolar recomana que cal identificar els espais d'aprenentatge no formal i informal, tant a les nostres aules com al nostre entorn, als centres educatius com a l'entorn.

Si parlem de centre educatiu estaríem parlant del temps d'esbarjo i podem pensar els patis com a espais coeducatius o podem pensar en el menjador com un espai per aprendre hàbits saludables, higiene, reciclatge, etcètera, etcètera.

I pel que fa a l'entorn, haurem de pensar en quins són els actius culturals provinents dels entorns de referència per a promoure la seua relació amb el centre, fer una necessària cooperació amb associacions amb bagatge participatiu que tinguen un paper actiu en el centre.
I caldrà també conéixer les activitats promogudes des d'ajuntaments, associacions culturals, etcètera, etcètera, per tal de poder-les fer extensives, no únicament a l'alumnat sinó també a les famílies, per anar pujant eixe nivell cultural.

En l'àmbit d'aquests aprenentatges no formals i informals no podem deixar de parlar de l'entorn virtual, tan real pel que fa a les vivències i les relacions com l'entorn físic, i que cada vegada augmenta més la importància que té en els aprenentatges que es proposen des dels centres educatius.

Parlem, en definitiva, del fet que serà necessari temps, buscar temps, per a continuar creixent i aprenent més enllà dels murs de l'escola.
Lògicament, el paper dels consells escolars municipals en aquest punt serà importantíssim.
Caldrà buscar temps també per a treballar de manera coordinada amb els equips directius dels centres per tal de coordinar totes aquestes accions.

La pandèmia ens ha deixat en els centres una lliçó que ja la intuíem i és que l'aula no tornarà ser mai com l'hem coneguda fins ara.
La idea d'aula en la societat que vivim es dissol dia a dia.
La necessitat d'una altra manera d'agrupament escolar diferent, d'espais diferents que s'adapten a les noves necessitats i una gestió del temps com a recurs que afavorisca els aprenentatges ens mostra un camí al canvi metodològic d'aprofitament del temps d'estada en el centre, ens espenta a buscar noves maneres de treballar l'educació.

Els centres necessiten temps per a coordinar les activitats que desenvolupen, temps per a dur a terme el canvi metodològic, per a buscar solucions que ajuden perquè l'alumnat més desfavorit no es quede enrere i per reforçar totes les potencialitats i traure tots els talents.
Cal més temps per a continuar formant el professorat, per a donar suport a l'acció de les famílies, per a connectar l'escola amb l'entorn.
Temps per a coordinar els treballs de l'alumnat, per a repensar la quantitat de tasques que es demana que completen fora de l'horari escolar, la seua necessitat i la seua tipologia.
Reflexionar sobre suports que es poden oferir i implementar-los: mentories, codocència, etcètera.

És crucial la coordinació amb el claustre, amb l'entorn, sense temps, sense presses, que és, al cap i a la fi, el que tots volem.
Perquè el temps en educació també és temps per a educar-nos en el temps.
I el temps que ens ha tocat viure, saber-lo gestionar perquè estiga a favor de l'aprenentatge al llarg de la vida, a favor d'una ciutadania solidària, participativa, compromesa i construir entre totes i tots una experiència de vida saludable i oberta a un món en canvi.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchísimas gracias a usted, señora Cuenca.

Como le decía antes, es el turno de cada uno de los grupos parlamentarios.
Disponen de 3 minutos para hacerle sus preguntas.

La senyora presidenta del Consell Escolar de la Comunitat Valenciana:

De acuerdo.

El senyor vicepresident:

El primer turno es para la diputada Cristina Cabedo, representando a Unidas Podemos.

Cristina.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyor president.

Senyora Cuenca Carrión, benvinguda a les Corts.

Jo li volia preguntar sobre eixa possible tensió, però que sempre està en cert debat, sobre l'extensió o no de l'horari del sistema educatiu als horaris familiars, per dir-ho d'alguna manera.
I voldria preguntar-li com resoldre eixa tensió, si es necessari estendre la cobertura del sistema educatiu?
O seria millor que la disposició de les famílies fora més ampla?
És a dir, si una reducció de la jornada laboral de les famílies seria la solució…

La senyora presidenta del Consell Escolar de la Comunitat Valenciana:

Perdó, no puc escoltar bé.

La senyora Cabedo Laborda:

Doncs, és que he de parlar amb mascareta necessàriament.

La senyora presidenta del Consell Escolar de la Comunitat Valenciana:

No estic entenent la pregunta.
(Veus)

Ah!
, perdona.
Gràcies.

La senyora Cabedo Laborda:

Ah!
, serà això.

A vore, ara em sent millor?

La senyora presidenta del Consell Escolar de la Comunitat Valenciana:

Sí.

La senyora Cabedo Laborda:

Val.

Li volia preguntar sobre eixa possible tensió que existix sobre els horaris laborals i els horaris que fan les famílies normalment per la seua jornada laboral.
Aleshores li volia preguntar, des del punt de vista del consell escolar, ¿si açò s'hauria de resoldre estenent els horaris d'escola cobrint tota la jornada laboral de les famílies?
¿O sí seria molt millor una reducció de la jornada laboral, de tal manera que l'escola no tinguera que acoblar-se, per dir-ho d'alguna manera, als horaris laborals?
I li ho pregunte especialment des d'un punt de vista de rendiment acadèmic, si una o l'altra opció té un millor o pitjor impacte del rendiment acadèmic de l'alumnat.

Per altra banda, vosté ens ha explicat tot un conjunt de mesures sobre aprenentatge, diguem, formal i no formal i molts dels compareixents que venen ací ens parlen de la importància de la corresponsabilitat i de l'educació per avançar en eixa corresponsabilitat.
M'agradaria preguntar-li, si d'estes mesures que vosté ens ha explicat o si ens vol ficar altres sobre la taula, com contribuixen a què efectivament hi haja una corresponsabilitat?
I que independentment de les jornades laborals que puguen tindre els homes i les dones, que seran els futurs xiquets i xiquetes, ¿com contribuixen a que un home efectivament siga corresponsable en la llar, independentment, com dic, de la seua jornada laboral?

I després també voldria aprofitar, si ens volguera donar la seua opinió sobre la nova llei d'educació al Govern d'Espanya sobre si dona passos en millorar aquesta conciliació, corresponsabilitat, o qualsevol altra qüestió que crega que ens pot ajudar en les nostres tasques en aquesta comissió.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Cabedo.
(Veus)

No, al final 10 minutos para contestarles.
(Veus) Ahora es el turno de la diputada Rebeca Serna en nombre del Grupo Parlamentario Vox.

Cuando quiera.

La senyora Serna Rosell:

Gracias, presidente.

Señora Cuenca, muchas gracias por su intervención.

Bien.
Yo sí que quería pedirle su opinión también, un poco, respecto al tema de los horarios de los alumnos.
Respecto a lo que explicaba usted de ese aprovechamiento del tiempo que se pasa en las aulas, pienso…, no sé, quería saber su opinión por estos horarios, sobre todo los que tienen los adolescentes que van a enseñanza secundaria o ya en Bachiller o en Formación Profesional, que los horarios que tienen suelen ser de ocho a tres la mayor parte de los días.

En esta comisión compareció un pediatra y nos estuvo explicando -muy interesante- el tema de los ritmos circadianos dependiendo de los horarios de los niños, que, curiosamente, no estaban adecuados a los horarios escolares que rigen hoy por hoy, sino que estaban como un poco al revés.
Nos explicaba que los adolescentes, esas primeras horas de la mañana no están excesivamente espabilados, permítame la expresión.
Y sí que, a lo mejor, a partir de las diez podían ya estar más receptivos.

Lo contario pasaba con los niños más pequeños, o sea, que a esas primeras horas de la mañana estaban muy receptivos y, bueno, eran los que empezaban más tarde la clase.
También muchos de estos niños pequeños.
debido a que se tienen que adaptar a los trabajos de sus padres, muchas veces los tienen que llevar a estas escoletas matineras, pues, desde las siete o las ocho de la mañana y, claro, a la mejor también acumulan los niños una cantidad de horas.

Entonces, bueno, mi pregunta era saber su opinión sobre estos horarios escolares que hay ahora mismo, tanto para adolescentes como para niños más pequeños, ¿si realmente son los más adecuados o quizá se debería trabajar en ellos?

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

Tiene ahora la palabra la diputada Nathalie Torres, en nombre del Grupo Parlamentario Compromís.

Nathalie, cuando quieras.

La senyora Torres Garcia:

Gràcies, president.

Senyora Cuenca, benvinguda a esta comissió i enhorabona per eixe nomenament que està ja ahí, ahí.
La trobarem a faltar, la veritat.

Bé.
Jo voldria centrar-me també en la qüestió de la jornada escolar.
Els últims estudis destaquen que la jornada intensiva és un model en retrocés.
De fet, la tendència internacional és ampliar el temps que es passa en l'escola amb activitats extraescolars programades pels centres educatius i amb finançament públic.

Les evidències pareixen indicar que la jornada intensiva agreuja les desigualtats socials mentre que l'extensió del temps que els xiquets passen a l'escola les reduix.
Esta jornada intensiva pot també agreujar la segregació social del sistema educatiu si només s'aplica als centres públics mentre que és anecdòtica als centres concertats.
Per tant, les recomanacions són que, si cal racionalitzar els horaris, s'ha de fer d'una manera global.

Estes avaluacions internacionals també han constatat -i vosté ho ha apuntat en certa manera- que més hores lectives no són equivalents a uns millors resultats.
Però sí que es cert, pareix ser, que enfortir la vinculació dels alumnes i de les famílies amb l'escola repercutix positivament en el resultat educatiu de les nostres criatures.

Hi ha, a més a més, pareix ser, més desavantatges en eixa jornada intensiva i és que els alumnes que han d'endur-se treballs a casa pareix que no obtinguen els resultats que s'espera de carregar eixa tasca per a casa.
Si parlem de persones o de col·lectius vulnerables, com vosté ha apuntat en la seua intervenció, pareix ser que la jornada intensiva amb tancament de centres a la vesprada és precisament perjudicial per als alumnes d'entorns socials amb pocs recursos econòmics, culturals i socials.
I això també perjudica les famílies que viuen en municipis que no poden gaudir d'una oferta d'activitats extraescolars de qualitat i accessible.

M'agradaria, per tant, que vosté ens diguera quina és l'opinió que li mereixen tots estos estudis que estan també -el que diuen estos estudis- molt relacionats amb el que ací, com ja ha apuntat la diputada Serna, ens han explicat científics sobre la repercussió que té en la mateixa salut els horaris que ara mateixa estan vigents.

Gràcies per la seua aportació.
I gràcies, president.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

Es el turno ahora de la diputada Cristina Gabarda, en nombre del Grupo Parlamentario Ciudadanos.

Cristina, cuando quieras.

La senyora Gabarda Ortín:

Buenos días, señora Cuenca.

Bueno, muchas gracias por venir a esta comisión y, por supuesto, darle la enhorabuena por su nuevo nombramiento.

A mí me gustaría preguntarle directamente si en el consejo escolar, en el órgano más importante de participación de la Comunidad Valenciana a nivel educativo, si aparte de hablar de los centros escolares, tanto en flexibilización como en recursos de todos los niños, se tiene en cuenta en un apartado, haciendo más hincapié en los recursos que se necesitan, con el tema de necesidades educativas especiales de los niños, de los alumnos, que tienen necesidades educativas especiales.

Este confinamiento…, bueno, desde que se inició la pandemia en marzo, los niños con necesidades educativas especiales son los que más dificultades han tenido para mantener la progresión en sus hogares.
Entonces, no sé si…, me gustaría saber, por un lado, ¿qué acciones han tomado desde los consejos escolares para fomentar la adaptación de materiales para los niños con necesidades educativas especiales?
Y ¿qué seguimiento se ha hecho por parte de los terapeutas de los centros educativos de esos niños…?

Por otro lado, me gustaría, como madre de un niño además con necesidades educativas especiales -soy madre de cuatro niños-, los niños en general han aceptado muy bien la estancia en casa y el seguimiento escolar con las tareas que se han ido encomendando.
Los niños más pequeños de 3 años han seguido una rutina y han continuado avanzando.
Sin embargo, los niños con necesidades educativas especiales, puesto que los padres…, la mayoría de padres no son terapeutas y necesitan unos recursos adicionales, no han seguido esa misma línea.

Entonces, me gustaría, por un lado, proponerle, aunque ahora va a estar a nivel nacional, si se pudiera hacer hincapié en la adaptación de materiales para esos niños, como la plataforma «Mestre a casa», por ejemplo, que se adaptaran materiales para ese tipo de niños.
Y, luego, si se podría habilitar bolsas, por ejemplo, para ayudar a las familias de profesores que puedan desplazarse -o terapeutas- directamente a los domicilios, independientemente de las situaciones que se vivan.

Por otro lado, también sabrá que hay niños que, por prescripción médica, desde que se inició la pandemia no están yendo a los centros educativos, porque son niños de alto riesgo.
A esos niños, aparte del seguimiento que se puede hacer por internet con las clases online, que está funcionando muy bien, si no tienen necesidades educativas especiales -estamos en lo mismo-, entonces vamos a intentar ayudar a esos niños y a esas familias que al final tiene que dejar algún familiar el trabajo para poder hacerse cargo de los niños y vamos a… que no pierdan esa autonomía que han ido ganando, esa autonomía personal, que bien has dicho que es lo que se intenta conseguir en el colegio, que vayan avanzando en autonomía personal -esos niños la retroceden en caso de no continuar las terapias, como ha ocurrido hasta ahora- y, evidentemente, seguir avanzando a nivel curricular.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

La senyora Gabarda Ortín:

Muchas gracias.

El senyor president:

Vamos con el tiempo justo.

A continuación, tiene la palabra el diputado Juan Carlos Caballero, en nombre del Grupo Parlamentario Popular.

Juan Carlos, cuando quiera.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidente.

Muchísimas gracias, en primer lugar, por su comparecencia y por el nombramiento, no nombramiento como presidenta del consejo escolar de España, y le deseo mucho éxito por el bien de los niños y niñas en esas edades educativas en toda España.

Y yo le quería preguntar por lo siguiente: usted ha comentado… acerca de que efectivamente había que adaptar el tiempo laboral…, o sea, había que conciliar, que poner en conexión el horario escolar con el horario laboral.
Yo le quería preguntar: en primer lugar, si es el horario escolar el que hay que adaptarlo a la disparidad de horarios laborales que tiene la multidisparidad de contratos laborales y horarios laborales que puedan tener los padres y madres o debe ser el horario laboral el que se debe acompasar con los horarios escolares.

En segundo lugar, he escuchado también que la jornada escolar intensiva generaba desigualdades, también por alguna portavoz que ha intervenido.
Yo le quería preguntar: ¿cómo afecta el desempleo en un momento también ahora de pandemia en el que muchísima gente está perdiendo su empleo?
Este último mes, por ejemplo, en la Comunidad Valenciana 10.
093 valencianos han perdido su empleo.
En este último año, más de ochenta mil.
Eso es un 22 % más que el año pasado, y ya son cerca de medio millón de valencianos los que están desempleados, todo esto sin contar los ERTE.
Entonces, yo le preguntaba cómo afectaba el desempleo de los padres al rendimiento escolar de los hijos y de las familias y qué cree que genera más desigualdad, si el horario escolar o las repercusiones sociales que puedan tener de la falta de empleo por parte de las familias, de los padres.

Ha aumentado el número de familias con todos sus miembros en el paro y la gente que pide ayudas para poder llevar a su familia…, darles de comer, llevarles a atender todas sus necesidades educativas… Es decir, me gustaría conocer su opinión de cómo afecta en el rendimiento escolar de los jóvenes el tema del desempleo, desempleo creciente.

Y, qué cree, como responsables políticos, que debemos de abordar con necesidad de urgencia aquí en las Cortes Valencianas -también en España, por supuesto-, si hacer efectivo el derecho al trabajo o hablar, por ejemplo, de la reducción del horario laboral, de los que tienen suerte…, de los que tienen la gran suerte de poder tener un empleo.

Muchísimas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies, president.

El senyor president:

A continuación, tiene la palabra Rosa de Falastín Mustafá, en nombre del Grupo Socialista.

Rosa, cuando quiera.

La senyora Mustafá Ávila:

Gràcies.

Gràcies, senyora Cuenca, per la seua intervenció.

Bon dia i benvinguda a les Corts.
Felicitar-la també pel seu recent nomenament i anem a parlar del que hem vingut a parlar.
Perquè ací m'ha paregut que ha vingut gent a fer un míting i a parlar d'altres que no són usos del temps.

Jo voldria felicitar-la perquè vosté ha aportat una visió ben diferent.
Ha posat l'accent en els usos del temps com a element per a combatre tota classe de desigualtats.
Ha parlat vosté també de diferents tipus d'aprenentatge i, precisament, ens agradaria saber com es podrien vincular els temps d'aprenentatge formals i no formals.

D'altra banda, ha assenyalat també vosté la necessitat de la participació de tots els membres de la comunitat educativa en el seu conjunt i, aleshores, ¿com pensa vosté que es podria facilitar la participació de les famílies en la conformació dels temps d'aprenentatge?

Això seria.
Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias.

La senyora presidenta del Consell Escolar de la Comunitat Valenciana:

Tinc 10 minuts?

El senyor president:

Tiene usted 10 minutos para intentar responder a todos.

La senyora presidenta del Consell Escolar de la Comunitat Valenciana:

Primer de res, moltíssimes gràcies per les felicitacions.
Seran efectives a partir del dia 9, però de tota manera el meu agraïment, òbviament.

Vaig a intentar contestar en conjunt, perquè si no, em duria massa temps i possiblement l'explicació no seria coherent.
Si me deixe alguna cosa.
.
.
, però bé, vaig a intentar recopilar-ho tot.

Vaig a començar per la pregunta de Juan Carlos Caballero pel que fa a.
.
.
, ¿qué se debe adaptar a qué?
Entiendo que las dificultades que tiene la organización de los distintos trabajos es más complicada de hacer que mantener fija una estructura, que sería la de las escuelas, con lo cual lo que estamos haciendo es asegurar que ese centro de los aprendizajes…, que el futuro que queremos formar para la sociedad que soñamos lo tenemos seguro.

¿Cómo veo yo ese futuro de la sociedad que soñamos?
Entiendo que debería ser de un tiempo obviamente trabajo -que ojalá todos lo tuviésemos- y un tiempo de disfrute, de compartir con nuestros seres queridos.
Pero sobre todo ha de ser un tiempo de aprendizaje, de aprendizaje activo.
Muchas veces vemos grupos de familias que está cada uno jugando con su móvil.
Eso no es estar juntos, no es aprender juntos.

Por lo tanto, y volvemos al papel de las familias, ¿cómo podemos incorporar a las familias?
, que preguntaba la señora Mustafá.
Pues debemos ayudar a las familias a que se formen, a que se formen a lo largo de la vida.
Porque además esa es una de las grandes asignaturas pendientes que tiene nuestro sistema educativo: el gran abandono escolar temprano.
Y aquí me uno al punto de la ley, ¿de qué manera la nueva ley puede estar favoreciendo las estructuras?
Pues las está favoreciendo desde el momento en que está reconociendo los aprendizajes no formales.
Nos formamos obviamente en la escuela, pero cuántas cosas hemos aprendido en libros, hemos aprendido en conversaciones con los amigos.

Yo siempre cuento una anécdota, me van a permitir que la refiera… Jo vaig estudiar Belles Arts.
I sempre dic: me vaig ensenyar moltes més coses en la cafeteria de l'escola que en les aules, perquè allí era on me contaven quines exposicions hi havia, que tocava anar a vore, on estaven els millors materials, qui havia vingut a fer una xarrada que era molt interessant i, per tant, eixa perspectiva d'espais culturals hem de tenir-la molt en compte també quan estem reflexionant sobre els temps.
Per què?
Perquè està també demostrat en tots els estudis internacionals que el fet de viure.
.
.
primer, al si d'una família que té usos culturals i, segon, en un espai, que també s'ha anomenat.
.
.
, si al meu poble no n'hi han activitats educatives, què puc fer jo?
Afortunadament, ara tenim internet, que ens permet gaudir d'una òpera a l'Òpera de Viena.
Això també és un espai d'aprenentatge.
I és un temps que se li ha de dedicar de qualitat d'aprenentatge.

Per tant, tots eixos ambients s'han de tenir en compte i, sobretot, s'han de tenir en compte també per a formar a les famílies, perquè les famílies puguen tornar a ser la mà que tira cap a la formació de xiquets i xiquetes -corresponsabilitzar-nos, ens comentava la diputada d'Unides Podem-.
I en funció de totes aquestes coses -i entenc que era la pregunta de Nathalie, de la senyora diputada de Compromís-, jornada continuada o jornada partida?
Tenim ahí els estudis dels científics, que tots hem llegit i que estan ahí.
I és de veres.
.
.
és de veres, quan has estat en un aula saps perfectament que a les 8 del matí els adolescents estan dormint.
No podem ficar les matemàtiques a les 9 del matí.
Però, a més, ¿té sentit continuar parlant de posar les matemàtiques?
¿O de veres se creguem que el coneixement no està compartimentat i que hem de treballar en situacions reals d'aprenentatge resolent problemes de la vida real?

Si és així, haurem de formar a les famílies, haurem de formar al professorat i haurem de coordinar-nos amb l'entorn perquè tot això siga possible.
I jo personalment pense que és possible.
I, en funció d'això, hem de tenir per a les totes les escoles la mateixa estructura?
No.
Tenim tots la mateixa necessitat?
No.
Si ara el president de la taula ens oferira café, estic segura que cadascú de nosaltres demanaria un café diferent.
Per què hem de demanar el mateix model d'escola si totes les criatures que tenim escolaritzades no partixen de la mateixa realitat, si totes les famílies no tenen les mateixes possibilitats de cura dels xiquets?

Si creguem de veres que l'escola és la compensadora de desigualtats socials, haurem de ficar remei.
I, quin remei s'ha de ficar?
I ahí entren en un paper importantíssim, entenc, les corporacions locals.
I, a més, afortunadament el teixit en la nostra comunitat ens oferix moltíssimes oportunitats.
Tenim escoles de música a cada municipi.
Tenim més bandes de música que municipis.
Tenim aules de cultura, tenim biblioteques, tenim professionals impressionants en el món de les arts.
Per què no rendibilitzem tots aquestos recursos perquè, siga la decisió que siga d'un centre educatiu, els xiquets i les xiquetes estiguen atesos.

I, què vull dir?
Que si hi ha uns xiquets i xiquetes amb la sort de tenir famílies ocupades, que poden pagar classes d'anglés, d'equitació, de tot allò que siga, la resta de xiquets ha de tenir l'oportunitat d'estar formant-se també culturalment.

I, com s'ha de fer?
Entenc que s'ha de fer reflexionant en cada consell escolar de centre, coordinant en cada consell escolar municipal quines són les necessitats que en funció de la nostra estructura social, dels nostres resultats acadèmics hem de posar en marxa.

I, afortunadament, la normativa de la conselleria en estos moments permet a cada centre triar el model que vullga.
Però, el mateix model per a tots?
No.
Igual que tampoc el mateix horari per a adolescents o per a xiquets menuts.
No podem pensar que tenen les mateixes necessitats, perquè no les tenen.
I pensar en necessitats és pensar en cobrir eixes necessitats.
Per tant, trobe que el plantejament ha de ser: aprofitament del temps quan estem a l'aula, i això significa canvis metodològics etcètera, etcètera, tot el que hem parlat.

La vinculació amb l'entorn, que preguntava la diputada del PSOE, és imprescindible, és imprescindible que l'entorn siga qui està arropant les necessitats que falten al si de les famílies.
Han de ser espais també de cura els municipis i ens hem de sentir arrelats, hem de sentir l'anclatge al centre educatiu, però hem de senti l'anclatge a la nostra ciutat i saber-nos partícips, que som capaços de canviar eixa realitat, i establir mecanismes de participació amb el feedback suficient, que te diguen: paga la pena que jo participe, perquè s'ha atés el que jo estava dient o no s'ha atés, però sé per què no s'atés, però, de tota manera, tinc ahí un feedback.

Molt ràpid per algunes preguntes que s'han fet.
El tema de necessitats educatives especials.
En la meua intervenció ho he tingut en compte, però anava a ràpid: respectar el temps d'aprenentatge de cadascú.
Des del Consell Escolar sí que hem fet, per exemple, el Decàleg en lectura fàcil, estem treballant en dissenys universals d'aprenentatge, se fan coses.
Però, pel que fa a iniciatives de consells escolars, no puc informar-la perquè nosaltres no som un òrgan gestor, aleshores no ho tenim això.

Hem preguntat també com afecta la desocupació a l'estat emocional.
En estos moments en el consell escolar estem fent un informe, estem en la fase de disseny i d'arreplega de dades, i precisament una de les preguntes és aquesta.
Parlem d'abans de la pandèmia i durant la pandèmia, si se tenia ocupació o no se'n tenia, si s'ha perdut i, en funció d'això, com anímicament va canviant la situació.
Però estem en això, eixirà.

I no sé si me deixe alguna cosa.
He contestat també a la pregunta de la senyora Serra pel que fa als informes internacionals i cicles circadians.

I estan totes contestades?
No?
Sí?
Sí, trobe que sí.
I òbviament sí que afecta a la salut, òbviament sí.
Però ficar en el centre els xiquets i l'escola, l'interés superior del menor sempre.

El senyor vicepresident:

Muchísimas gracias.
Sabemos que es un tema extenso y que son muchas las preguntas y poco el tiempo que tiene para contestar.
La invitamos, como hacemos con el resto de los comparecientes, a que si nos quiere llegar por correo electrónico alguna documentación, algo que pueda complementar su intervención, nosotros estaremos encantados de unirlo al dictamen que haga esta comisión.

La senyora presidenta del Consell Escolar de la Comunitat Valenciana:

Puedo compartir los estudios que tenemos hechos en el Consejo Escolar y había traído el Decálogo al que hacía mención, que ya sé que no lo podemos tocar, pero lo dejo aquí, y ya correctamente se utilizará.

El senyor vicepresident:

Muy bien.
Bueno, de nuevo, muchísimas gracias.

La senyora presidenta del Consell Escolar de la Comunitat Valenciana:

Muchísimas gracias por la atención y buen trabajo.

(Se suspén la reunió a les 11 hores i 54 minuts)

(Es reprén la reunió a les 12 hores i 8 minuts)

(Ocupa la presidència la presidenta de la comissió, senyora Nathalie Torres Garcia)

Compareixença, per videoconferència, del senyor Javier Guzmán Carrillo, director de Justícia Alimentària

La senyora presidenta:

Senyor Guzmán?

El senyor director de Justícia Alimentària:

Sí, hola.

La senyora presidenta:

Bon dia.

El senyor director de Justícia Alimentària:

Bon dia.

La senyora presidenta:

Bon dia, senyor Guzmán.
(Sona un telèfon)

Benvingut a la comissió d'estudi d'usos del temps.

Mire, senyor Guzmán, estava veient per pantalla que intenta vosté projectar un power point per a completar la seua.
.
.

El senyor director de Justícia Alimentària:

Sí, si es pot, no?

La senyora presidenta:

.
.
.
explicació.
Però vaig a dir-li una cosa, perquè és que açò ja ens ha passat amb algun altre compareixent, el sistema no permet compatibilitzar que vosté estiga en pantalla i, al mateix temps, es projecte el power point i, fins i tot, encara que es projectara el power point, que vosté puga anar explicant-lo.

Per tant, jo el que li demane és que vosté faça la seua intervenció i que ens envie per correu electrònic el power point, si vosté ho considera oportú.

El senyor director de Justícia Alimentària:

Sí, d'acord.

La senyora presidenta:

Val.
Aleshores, senyor Guzmán, disposa ara vosté de 10 minuts; després, intervindran els grups parlamentaris, (sona un telèfon) a raó de 3 minuts cada grup; i, finalment, tindrà 10 minuts més per a vosté donar resposta o fer les observacions que considere oportunes.

Comencem ja.

El senyor director de Justícia Alimentària:

De acuerdo.

Bueno, pues, antes de comenzar, dar las gracias a la comisión que nos haya (inoïble) … a esta comparecencia.

Nosotros somos una organización que trabajamos en el ámbito internacional y también del ámbito estatal sobre el tema de alimentación (inintel·ligible) … con diferentes campañas de investigación y de propuestas.

Un poco lo que aquí queríamos trasladar, a esta comparecencia, es un poco la relación y qué está pasando entre el tiempo disponible, sobre todo por las clases trabajadoras, y el impacto que tiene en la alimentación y en la salud, ¿no?

Entonces, la primera cosa que tenemos que saber es que nosotros tenemos un problema enorme de salud pública relacionado con la alimentación.
Los índices de obesidad en nuestro país son de los más altos de la OCDE, además también muy alta la tasa de la obesidad infantil, por encima del 40 % de sobrepeso, como dice el último estudio Aladino.
Y esto empieza a generar problemas enormes de salud pública.
Tanto es así que incluso la propia OMS lo que dice es que el primer problema de salud pública a nivel mundial, y también en el estado español, es aquellas enfermedades relacionadas con la mala alimentación y estamos hablando de, pues, casi el 55 % de enfermedades cardiovasculares, el 45 % de la diabetes, cánceres como el de colon y colorrectal, el de estómago, etcétera, (sona un telèfon) que están relacionadas directamente con la mala alimentación.

Cuando hablamos de mala alimentación hay que entender que nosotros, nuestro país, como el resto de pases occidentales, ha pasado a tener una dieta fundamentalmente basada en alimentos procesados.
Nosotros estamos basando nuestra dieta, casi el 80 %, en alimentos procesados e hiperprocesados y aquí este es el gran vehículo de la sal, de la grasa y el azúcar, que tanto nos está afectando.
Y esto ha pasado, fundamentalmente, porque hemos tenido en los últimos treinta años un cambio de dieta dramático, como nunca en la historia, pasando a una dieta muy distinta a la de hace unos años, que estaba basada en legumbres, en productos vegetales, a una dieta basada fundamentalmente en alimentos procesados, muy azucarados y en el consumo de carnes, sobre todo rojas y procesadas, que son las que tienen que ver con este tipo de mala alimentación, ¿no?

Y esto es…, fundamentalmente, entendemos que hay tres factores que están generando esta situación, de la cual hay que salir, porque está generando un impacto enorme en la salud de las personas, pero también un impacto enorme en el propio presupuesto de la salud pública.
En nuestro país, más del 20 % de todo el presupuesto sanitario se dedica a enfermedades relacionadas con la mala alimentación y, además, con un 21 % de las muertes evitables que tienen que ver con este tipo de alimentación.

Aquí lo que decimos un poco es, bueno, hay tres variables que explican esto.
Una es la creación de un ambiente obesogénico, que se llama; todo lo que tiene que ver con la publicidad, con la falta de control de publicidad infantil, por ejemplo, o el tema de la falta de un etiquetado frontal de alimentos claro, etcétera.
Es decir, toda la presión de industria alimentaria.

Pero, además, también tenemos un problema de acceso, de acceso físico, de acceso por renta.
Lo que sabemos es que, en nuestro país, el 44 % de la población no puede acceder a una dieta saludable, aquella famosa de la pirámide, no digo ya local o ecológica, porque no tiene renta directamente para pagárselo.
Y, además, existe una brecha alimentaria muy fuerte con los que son familias monoparentales, sobre todo mujeres y mujeres trabajadoras, donde tienen una brecha enorme, en cuanto a temas de salud y en cuanto a temas de acceso a la alimentación.
Y, por tanto, entendemos que la alimentación está muy relacionada con la renta y con la clase social.

Y lo que sí que hemos visto y lo que dicen los últimos años es qué está pasando o cuál es la relación que tiene la cocina o el tiempo dedicado a la cocina con la salud.
Y el último estudio -no puedo mostrárselo, pero se lo enviaré- que se publicó en el American Journal of Preventive Medicine, que se llama el tiempo…, del tiempo gastado en la preparación de alimentos y la relación con la salud, lo que nos dice es que hay una relación directa, que la mayor cantidad de tiempo dedicado a la preparación de alimentos se asocia con indicadores más altos de calidad de dieta y, por tanto, de salud.
Es decir, incluye ingesta más frecuente de verduras, de ensalada, de frutas.
Y, en cambio, lo que dice es que las personas que dedicaron la menor cantidad de tiempo a preparación de alimentos, pues, tenían mucha peor alimentación y, en general, eran adultos que trabajaban.
Lo que también decía es que aquellos que eran personas de mayor renta son las que dedican mayor tiempo a la alimentación y, por tanto, tenían mejores comportamientos en cuanto a la salud.

Quiere decir que hay como una intersección de dos situaciones donde, después de la entrada…, en los últimos años, de la entrada de la incorporación de la mujer al mercado laboral y, además, con este tipo de horarios que tenemos ahora, cada vez más fragmentados, cada vez más extensos, hemos ido perdiendo tiempo dedicado a la cocina, dedicado a la preparación de alimentos, a conseguir alimentos frescos y a prepararlos y esto tiene una traslación directa en la salud.

En nuestro país cada vez estamos cocinando menos.
La última encuesta que hizo la empresa consultora GFK, en su informe «Cocina: actitudes y tiempo de los consumidores», lo que decía es que en nuestro país, pues, hemos pasado a dedicar 6 horas y 20 minutos a la semana, es media hora menos que hace cinco años y cada vez dedicamos menos tiempo a la cocina.
Eso quiere decir que estamos pasando de una dieta basada en alimentación fresca y más saludable a una dieta hiperprocesada, basada en alimentos rápidos porque, obviamente, la necesidad de compatibilizar los horarios, se están acortando y contamos con menos tiempo para poder dedicar a la cocina y, además también, por el camino, vamos perdiendo capacidad culinaria, conocimientos culinarios, vamos discapacitándonos en la cocina y vamos impidiendo el traslado, la transmisión de conocimientos culinarios a las siguientes generaciones que, además, también sabemos, por los últimos estudios, que cada vez cocinan menos.

Por tanto, lo que aquí se traslada es: necesitamos políticas que tienen que ver con el control de esta presión publicitaria de la industria alimentaria.
Necesitamos más, además, como si dijéramos, inversión en educación alimentaria.
Pero también necesitamos un aumento y una facilidad de acceso a alimentos frescos, es decir, están demasiado caros; en los últimos años la alimentación fresca ha ido subiendo de precio y, en cambio, la procesada o hiperprocesada, ha ido bajando.
Necesitamos, por tanto, por ejemplo, políticas fiscales que alineen estos objetivos con la salud pública y, por tanto, que corrijan este desvío.

Pero necesitamos también pensar qué está pasando con los tiempos, porque sabemos que el tiempo dedicado a la cocina está relacionado, evidentemente, con la salud, que las personas con más renta tienen más tiempo para cocinar, que los trabajadores y sobre todo las trabajadoras y las familias monoparentales apenas tienen tiempo y lo están pagando con un impacto enorme en la salud y que si no logramos racionalizar los horarios, racionalizar los tiempos e invertir tiempo en la preparación y adquisición de alimentos frescos tendremos cada vez una peor salud alimentaria y, por tanto, una peor salud a nivel moral de nuestra población, pero, sobre todo, en las personas y en las clases trabajadoras con menos renta y también, obviamente, con los niños y niñas que están relacionados con este tiempo dedicado a la cocina, ¿no?

Y eso es un poco…, no quiero pasarme un poco del tiempo, pero queremos aprovechar esta comparecencia justamente para explicar esto, ¿no?
, que todos los estudios que tenemos lo que indican es que necesitamos…, la gente necesita tiempo para poder dedicar a la cocina y, para eso, necesitamos racionalizar horarios y establecer medidas de compatibilidad y conciliación laboral, entendiendo, además, que justamente en el grupo de las mujeres y mujeres trabajadoras es donde se dan los peores índices.
Porque, en cuanto la mujer se incorpora al trabajo, tiene peores horarios, tiene más fragmentado y menos tiempo para cocinar, el impacto en la salud alimentaria de la familia es muy directo y mucho más potente y esto tiene que ser, de alguna manera, corregido y tenerlo como una política pública y no solo pensando que es una decisión individual de las personas que deciden o no deciden cocinar, según le guste o no le guste, porque las últimas también encuestas que tenemos de estudio lo que dicen es que más del 80 % de la población quiere y le gusta cocinar.

Y hasta aquí.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies a vosté, també per cenyir-se al temps.

Bé, doncs, ara, comencem la ronda d'intervencions dels grups parlamentaris.

Començarà.
.
.
Té la paraula Cristina Cabedo, en representació d'Unidas Podemos.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, presidenta.

Señor Guzmán, bienvenido a las Cortes.
Muchas gracias por su intervención.

En primer lugar, escuchándole, llego a la conclusión de la necesidad también de la corresponsabilidad, que la estamos hablando mucho, porque usted ha señalizado que esto ocurre, especialmente, con la incorporación de las mujeres al ámbito laboral, pero porque ellas son las que continúan responsabilizándose de hacer la comida, la cena y el desayuno en las casas.
Por lo tanto, su comparecencia entiendo que va también de la mano de esa necesidad de hacer cambios en la corresponsabilidad.

La segunda cuestión creo que ya me la ha resuelto, porque era preguntarle ¿de qué forma los usos del tiempo generan patrones de consumo alimentario?
Y creo que llegamos a la conclusión de que, como tenemos poco tiempo, consumimos ultraprocesados que repercuten muy negativamente en nuestra salud.

Me gustaría también dar otro paso y entiendo que eso, por lo tanto, está beneficiando a esas industrias de ultraprocesados y me gustaría preguntarle ¿qué impacto tiene eso en los agricultores, especialmente teniendo en cuenta que somos un parlamento autonómico valenciano y tenemos una gran cantidad de agricultores?
Es decir, ¿si cambiásemos esos usos del tiempo para poder cocinar con más tiempo, consumir productos frescos no ultraprocesados, también tendría un impacto en la economía local de nuestros agricultores, entiendo?

Y la tercera pregunta o el tercer punto, sería también ¿qué impacto, esto, tendría en los países terceros, por decirlo de alguna manera?
Porque ahora tenemos cierta competencia desleal, por ejemplo, con la naranja sudafricana, pues, supongo que también esto podría tener un impacto positivo, desde la perspectiva valenciana, al no tener esa competencia desleal.
Pero también para, entiendo, estos países que no tengan que estar vendiendo a unos precios muy bajos, que supongo que repercutirán también en la calidad de vida de esos africanos, y especialmente africanas porque son normalmente ellas también quienes recolectan esas naranjas.

Entonces, si nos pudiese dar esa perspectiva, también, más global en cuanto a cómo impactan usos del tiempo, ultraprocesados, pero también en la economía de nuestros agricultores y de los agricultores de países terceros, se lo agradecería.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Bé.
A continuació té la paraula Rebeca Serna en nom de Vox Comunidad Valenciana.
Quan vullga, senyoria.

La senyora Serna Rosell:

Gracias, presidenta.

Señor Guzmán, muchas gracias por su intervención, la he encontrado muy interesante.

Y, bueno, quería…, pues, bueno, sí es cierto que los trabajos cada vez quitan más tiempo, es difícil sacar huecos para cocinar, por una parte.
Y también por otra parte, pues, bueno, en una familia donde los niños van al colegio, los adolescentes al instituto, el padre trabaja, la madre trabaja o solo la madre o solo el padre, o, en fin, en cualquier tipo de caso de familia, también es complicado ahora mismo a lo mejor sentarse todos juntos a la mesa, pues, a lo mejor, llega un adolescente a casa, come lo primero que pilla.

Entonces, bueno, en el tema de niños y adolescentes, ¿le parece a usted que sería interesante que se potenciase el que los niños comiesen en los comedores escolares?
Allí, pues, no sé, pueden tener la dieta adecuada.
Y quizá también los adolescentes, que en muchos institutos no hay servicio de comedor, quizá se podría trabajar en ello, que los adolescentes también pudiesen comer en los centros educativos.
Eso, por una parte.

Y, luego, por otra parte, también lo que comentaba mi compañera, la señora Cabedo, ¿si se debería trabajar en políticas agrarias también aquí, en nuestra comunidad?
Porque es muy triste -a lo mejor viajas a algún pueblo, pues, básicamente agrícola- ver como las naranjas se caen de los árboles porque no se cogen.
Quizá no se cogen porque al agricultor no le sale a cuenta el cogerlas, porque le resulta más caro el coger -digo naranjas, por ejemplo, entre otras frutas, verduras y demás-.
¿Si se debería trabajar eso, en estas políticas agrarias que, de alguna manera, ya que tenemos la suerte de vivir en una zona donde la huerta, la producción de frutas y verduras es grande, que eso pudiese revertir en beneficio de las personas, en beneficio de los precios, para poder adquirir estos productos frescos?

Y, bueno, las dejo aquí estas dos consultas, lo del comedor de niños y adolescentes y el tema de políticas agrarias.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

A continuació té la paraula Mònica Àlvaro en representació del Grup Compromís.
Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Àlvaro Cerezo:

Una pregunta senyor Guzmán, vosté m'entén en valencià?

El senyor director de Justícia Alimentària:

Sí, sí, sí.
Jo parlo català i estic aquí a Barcelona.

La senyora Àlvaro Cerezo:

Ai!
, quina alegria (Rient)

Moltes gràcies per la seua compareixença avui.

Al seu informe també venen…, vostés parlaven de pressions culturals que s'han produït per abandonar l'alimentació domèstica i ficar-la en mans de la indústria -com ací ens ha detallat- eixes mancances en la corresponsabilitat i les sobrecàrregues que assumeixen les dones i en especial eixes famílies monoparentals, que no cal oblidar que un 80 % estan conformades per dones amb xiquets i xiquetes.

I desgraciadament les desigualtats econòmiques, que vosté també ens ha comentat, desgraciadament ens estan matant, com vosté bé ha relacionat al principi de la seua intervenció.
I ho ha relacionat també amb malalties greus com és el càncer, que no cal oblidar que hui és el dia de la lluita contra el càncer.

En eixe sentit, entenc que tot açò està directament relacionat amb uns horaris que ens detrauen temps, com vosté ha dit.
I a mi m'agradaria preguntar-li, ¿com de fonamental considera vosté que és eixa reorganització de les nostres prioritats per a la salut en la societat?
I com equilibrar eixa mancança de temps?

Per això volia preguntar-li també per propostes concretes i urgents que considera hauríem d'implantar per donar resposta a tot el que ens ha exposat.
I en especial consideració a eixes desigualtats socials, que vosté apuntava, perquè com sabem la salut i l'alimentació estan directament relacionades i també amb el temps.

D'ahí sí que m'agradaria que vosté em diguera, doncs, mire, pensem que estos horaris, pensem que esta manera, pensem que el millor seria reformular-nos cap a uns horaris més racionals en els quals açò, ens està dient, tinguera cabuda.

Per últim, voldria conèixer la seua opinió sobre l'actual crisi de la COVID-19 que ens està afectant i a totes aquestes qüestions de les quals avui hem estat parlant.
Conèixer també si des de Justícia Global Alimentària estan treballant en algun estudi en aquest sentit i quines són les seues primeres percepcions, tenint en compte que encara ens trobem dins d'aquesta crisi i que fins ara els estudis apunten a que durant la pandèmia lluny d'avançar en eixa corresponsabilitat, de la qual vosté parlava i també parlava la meua companya Cabedo, estem perdent el poc que havíem aconseguit.

Moltíssimes gràcies, senyor Guzmán.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Bé, seguim.
Ara és el torn de la diputada Cristina Gabarda, que parlarà en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Gabarda Ortín:

Hola, buenos días, señor Guzmán.

A ver, a mí me gustaría preguntarle ¿si cree usted que reducir el tiempo reservado a la comida a 30 o 45 minutos sería una buena medida, puesto que esto conllevaría la reducción o el acortamiento de la jornada laboral?

Y, luego, por otro lado, ¿si cree usted que fomentar la flexibilización y la conciliación laboral repercutirá positivamente en una alimentación más sana y mejorará las pautas de alimentación en las familias?

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Té la paraula ara el diputat Juan Carlos Caballero, que parlarà en representació del Grup Parlamentari Popular.

El senyor Caballero Montañés:

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Quan vullga, senyoria.

El senyor Caballero Montañés:

Gracias, presidenta.

Muchísimas gracias, señor Guzmán por su comparecencia en esta comisión, muy esclarecedora y aportando documentos.
Sí que nos gustaría que nos enviase ese documento pdf que nos iba a proyectar en la comisión para que lo podamos estudiar y sacar también las propias conclusiones dentro de la comisión.

Le quería hacer alguna cuestión respecto de su comparecencia.
Ha señalado varios factores que afectan a la mala alimentación de los valencianos, de los españoles, en función de, por ejemplo, si tenían menos tiempo de cocinar, evidentemente tienen una dieta muchísimo peor; si cogemos la variante de la renta, a menor renta tienes menos poder adquisitivo y sueles consumir ultraprocesados o alimentos de menor coste.
También aquella gente que tiene una mayor renta se puede permitir el consumir productos de mayor calidad.

Yo, le quería preguntar ¿cuál cree que es el factor fundamental en todo esto?
Es decir, ¿hay también algún problema educativo o de conciencia sobre la alimentación?
¿El problema es exclusivamente del tiempo?
Igual, vamos, yo creo que también hay gente que tiene tiempo y si no le gusta la cocina, pues, no le gusta la cocina.
Entonces, ¿cree que igual tiene algo que ver con la falta de concienciación o de educación respecto a la calidad de la alimentación?
¿Tiene que ver más con el tema de renta-precios?

Ha comentado también, a nivel fiscal ¿qué se podría hacer?
¿Qué podríamos hacer desde los parlamentos autonómicos para favorecer, para mejorar, esa dieta saludable, el consumo por parte de los valencianos de productos saludables?
Había dicho que el incremento del precio de las verduras, las frutas, las ensaladas se había disparado en estos últimos años.
Eso quiere decir, entiendo, que no es por una rebaja de la oferta sino porque hay más demanda.
Entonces, no sé si la gente está consumiendo más ese tipo de productos, al consumirse más hay más demanda y ante la misma oferta, por tanto, sube el precio.

¿Cree que una política fiscal debería ir también relacionada a favorecer a los agricultores valencianos?
Porque no olvidemos también que muchos de esos costes que se incrementan del campo a la mesa, también hay muchos costes en los que se ha incrementado en estos últimos años los costes laborales.

También a nivel impositivo, la presión fiscal.
Cuando sube la luz, sube la energía; también cuando se les sube el diésel a los tractores de los agricultores, también eso va repercutido al precio final del producto que luego va a consumir una persona, ¿no?
Entonces, ese conjunto de preguntas o reflexiones que sí que me gustaría escuchar de usted, porque lo explica con mucha claridad.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

I, per últim, té la paraula Rosa Peris, que intervindrà en nom del Grup Parlamentari Socialista.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, presidenta.

Señor Guzmán, gracias por su intervención.

La verdad es que, al menos para mi grupo, nos ha resultado muy interesante las dudas o los interrogantes que nos plantea.
Y el gran reto, como usted decía, es que hemos decidido o se nos ha impuesto un modelo en el que consumimos comida rápida y barata.
Rápida, probablemente porque nos falta tiempo para cocinar, como usted dice.
Pero también -como apuntaba, yo creo que ha sido la representante de Podemos- que eso de la corresponsabilidad, pues, lo tenemos en las leyes pero que todavía no ha cambiado los usos y costumbres en nuestro país.

Y, por lo tanto, también, el hueco que ha dejado o que supone la incorporación de las mujeres al mercado laboral, no ha supuesto la incorporación de los hombres al ámbito privado, sino que ha sido ocupado directamente por una industria que favorece o que facilita la comida elaborada y, además, a un precio más barato.
Pues, blanco y en botella.
Es normal, con esta estructura, que eso sea lo que nos esté ocurriendo, con grandes costes desde el punto de vista de la salud.

Yo le querría preguntar, porque en esta comisión lo hemos planteado y se ha planteado una apuesta por una jornada continua en el ámbito laboral, también en el ámbito educativo, o la posibilidad de reducir el tiempo que en España es brutal, desde la una y media hasta las cuatro, el tiempo que se deja para la comida.
Y yo quisiera preguntarle, ¿si en el mundo laboral se hiciera la apuesta por esa jornada continua o la reducción al mínimo tiempo disponible para la comida, usted cree que empeoraría mucho más la realidad de la alimentación que tenemos?

Y, en tercer lugar, yo creo que es muy preocupante, cuando hablamos de la comida…, que consumimos comida rápida y consumimos comida barata y que ello tenga que ver con la renta disponible.
Por lo tanto, ese es un elemento que sí deberíamos analizar y ver cómo las personas, y especialmente las familias, con menos recursos son las que están abocadas más a este tipo de alimentación.

Y, por último, una pregunta.
¿Ha supuesto un incremento o ha aumentado el uso por las personas trabajadoras de la restauración?
Es decir, por ver un poquito de esperanza, en el sentido de no solo de comida procesada, rápida y barata, sino también que la falta de tiempo puede en algunos casos suponer acudir a restaurantes, a bares o a otros proveedores de comida bien elaborada.
¿Ha aumentado el uso de la restauración o no?

Muchísimas gracias por su tiempo y por sus aportaciones.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Senyor Guzmán, té ara vosté 10 minuts més per a respondre les qüestions que li han plantejat.
I, com li he dit al principi, ens pot fer arribar el power point.

Li pose en marxa el temps ja.
Gràcies.

El senyor director de Justícia Alimentària:

Són moltes preguntes.
Jo intentaré fer una mica de popurri i a vore si puc donar una mica resposta a tot.

El primer tema que es parlava, i es parla molt, el tema de la corresponsabilitat, això és clar.
A Espanya, per exemple .
.
.
una mica l'estadística, però el temps que dedica la dona a les tasques de la cuina és el doble justament que els homes, i allò està millorant més o menys, però no està millorant molt.
I, per tant, aquí tenim un hàndicap molt gran, perquè sí que és veritat que no és veritat que la indústria processada i la indústria alimentària ha agafat aquest forat, aquest temps que hauríem de dedicar a cuinar i fonamental s'ha omplit, però els homes no han entrat a la cuina, fonamental perquè la cuina, la cuina de diari, la cuina popular està denostada.

Mireu la paradoxa que veiem cada dia.
.
.
, mai s'ha vist aquests concursos de televisió que han venut quantitat de llibres que tenen a veure amb l'alimentació i amb la cuina, però en realitat és una cuina d'oci, és una cuina gurmet, que, a més a més, el que ens diu permanentment és que desincentiva la cuina tradicional i normal, perquè ens fa sentir que no sabem cuinar.
Per tant, allò que sembla que va bé, en realitat és un tema que sí és que veritat que l'home apareix més a la cuina de l'oci, però no a la cuina com si diguéssim de l'alimentació.

El tema de la cuina és clar i el temps dedicat a la cuina és bàsic quan estem parlant de la transformació i la transició alimentària a sistemes alimentaris més local, més sostenibles i més sans.
¿Per què?
Perquè es basa en la cuina de producció local i en la cuina de producció fresca, i és justament el que no tenim.
Si no tenim temps per a cuinar, doncs automàticament tenim tota la indústria processada i, per tant, perdem la capacitat de poder lligar la cuina als mercats locals i aquests, als agricultors locals i fer polítiques més de curt termini o (inintel·ligible) .
.
.
de circuit curt en aquest cas.

I, a més a més, no és una cosa baladí, no és una cosa que es pugui fer o no.
El que sabem és que, per exemple, a Estats Units moltes d'aquestes estratègies se diuen deskilling, que vol dir discapacitar a la gent de la cuina, i hi han moltes escoles -fins i tot, aquí a l'estat espanyol-, hi han moltes cases i pisos que fan allà als Estats Units que no tenen cuina, només que tenen el congelador i el microones.
Açò vol dir que jo estaré (inintel·ligible) .
.
.
de la cuina i aquí ja estàs perdent la teua bàsica sobirania alimentària, des d'aquí no podem decidir què aliments has de menjar i com els has de cuinar i tota la teua cultura, sinó que això ja queda en mans d'una indústria.

Aquesta indústria, a més a més, està globalitzada.
El sabem és que si volem d'una.
.
.
, i ho vaig lligar amb el tema de la crisi del COVID, el que hem vist que aquest sistema global, sistema internacional d'alimentació és un sistema molt fràgil.
Amb el tema de la crisi ho hem vist i necessitem sistemes alimentaris molt més localitzats, molt més resilient.
¿Per què?
Perquè nosaltres hem tingut -i a tota Europa i a tot el món- problemes d'abastiment.
I a moltes parts del món tenim problemes d'abastiment amb açò del COVID pel tema del transport i també molt lligat al canvi climàtic, que açò serà cada cop més.
Tenim un sistema alimentari basat en una energia densa, que cada cop serà més cara, com és el petroli, i que no hi ha un substitut.
No ho podem fer servir.
Per tant, necessitem relocalitzar l'agricultura i l'alimentació, i això passa també per dedicar més temps a cuinar i tenir més coneixement d'aquest tipus de cuina.
Per tant, el tema de quin sistema alimentari i d'agricultura volem té a veure amb quin sistema alimentari de consum tenim i volem.
Per tant, està tot relacionat.
No va a part.

Quan diem: quines polítiques farien falta?
En són moltes.
Nosaltres aquí el que diem.
.
.
, i en l'estudi no són polítiques que ens inventem.
Fonamentalment són les que diu l'OMS, on diu que és important mantenir les cultures de cuina, però és molt important el tema del preu.
Més enllà que hi ha problemes d'educació, el que diu l'OMS i els últims estudis que s'han fet a l'estat espanyol és que l'educació no té una relació tan, tan directa amb la qualitat d'alimentació, sinó que la renda la té molt més.
Vull dir, clar que hem d'educar a la gent com alimentar-se, però amb un missatge clar.
I açò ho podem fer a les escoles i seria bo que hi hagués una assignatura als menjadors escolars i a les escoles sobre alimentació.

Però és veritat que no és la gran cosa.
No és la gran política.
La gran política té a veure amb l'accés de renda i, per tant, hi han països que estan posant en marxa, per exemple, sistemes de subvenció directa pel tema de l'alimentació saludable.
És el tema dels impostos.
És, per exemple, pujar el que diu l'OMS, pujar impostos a aquests aliments que siguen més dolents per a la salut, com són les begudes ensucrades, i això està funcionant a tot arreu.
Aquí va arribar molt tard.
Vam començar a Catalunya amb un impost molt petit.
Ara sembla que hi haurà un a l'estat espanyol, però també arribem molt tard.
Aquests tipus de polítiques i, per exemple, de fer una reorganització de l'IVA alimentari seria molt important, baixar l'IVA a aquests aliments que siguen més sans i pujar-los a aquests que siguen més dolents; el control, per exemple, de la publicitat infantil alimentària, que no la tenim; el tema de l'etiquetatge; el tema de la compra pública; molt important el tema dels menjadors escolars, que també que fa una distribució o redistribució indirecta de la renda, perquè moltes famílies el principal menjar el fan a l'escola, i aquí moltes vegades ens passa el mateix, que les escoles privades o concertades tenen menjadors ecològics, molts sans i molt frescos.
I moltes vegades les escoles públiques el que tenim és justament allà, on hem de tenir una política molt clara amb unes dietes molt definides, molt lligades al territori i a l'agricultura local, no acabem de tenir clar (inintel·ligible) .
.
.
pública com hauríem de tenir i que nosaltres ja portem des de fa gairebé huit anys demanant permanentment a tots els parlaments autonòmics amb els quals estem parlant que activen aquest tipus de política, perquè això també és una bona part de la salut.

També hem parlat una mica del tema de la flexibilitat horària.
Això és clau.
Necessitem dues coses: necessitem fer una reducció de les jornades laborals.
És a dir, no podem continuar amb jornades de 40 hores pensant que això és sostenible en el temps.
No pot ser.
I hem de fer jornades molt més flexibles, jornades contínues i, per tant, hi haja temps no només per a cuinar, sinó també per a poder adquirir els aliments al mercat, per exemple, que és un lloc públic, que des d'allà es podria fer molta política agrària i no s'està fent, perquè ho pots lligar molt bé amb el territori.

I sí que és veritat que la gent està.
.
.
, els treballadors cada vegada estan menjant més en bars i restaurants, però no ens enganyem, perquè aquí també tenim una petita revolució que també va a estar a la contra.
Molts d'aquests que tenen negocis de restaurants, de locals, que ara estan en una crisi derivada del COVID però que ja venia d'abans, estan sent substituïts per grans cadenes de franquícies i pel que es diu el food delivery, vull dir, del que estem parlant és de grans empreses de l'alimentació que fan aquest menjar a domicili, que no és sostenible, (inintel·ligible) .
.
.
però, a més, és també menjar processat i no dona oportunitat a aquest petit negoci, sinó que són grans multinacionals.
Estem parlant de grans multinacionals del delivery que estan apareixent amb el tema de l'alimentació i, per tant, estan desplaçant als petits bars i restaurants independents que eren part de la nostra cultura, que també els estem perdent.
Vull dir, la cultura i el menjar popular de diari també els estem perdent i està passant a mans de grans empreses, que és un canvi de vegades no es parla, però (inintel·ligible) .
.
.
diem la sobirania popular del petit bar.
Vull dir, aquest bar petit que comprava al mercat local, doncs aquest justament és el que està patint més la crisi i el que està desapareixent.

Això també té una trasllat directe òbviament en temés de la dependència de mercats globals.
Al final, ¿què succeïx?
¿Per què la gent menja.
.
.
, per què és més car.
.
.
, són més cars els aliments frescos que els aliments processats?
Per moltes coses.
Fonamentalment, per exemple, perquè nosaltres aquí són productors, per exemple de molt fruita fresca o de molta verdura, però fonamentalment per a l'exportació a tercers països.
Per tant, clar, hi ha una pressió.
No estem només aquí.
.
.
, no és tracta només del mercat espanyol.
Però és que, a més, estem patint des de fa anys una política agrària comú, que és molt desigual i molt desastrosa, però fonamentalment el que ha fet ha sigut fer un investment molt directe.
.
.
, ha invertit molt directament en aquests productes que són la matèria primera de l'alimentació processada, que és la carn, són els greixos, els olis, que és el sucre.
En canvi, la part que ha anat dirigida, per exemple, als llegums o a les verdures o la fruita ha sigut molt minsa.
Això vol que en realitat ha sigut una política agrària que ha enfortit un tipus de sector i, en canvi, ha fet (inintel·ligible) .
.
.
per a les altres.

Però aquí estem parlant una mica del tema de la cuina.
I el que hem de dir és que necessitem canvis molt importants, molt radicals al sistema alimentari, de transició alimentària molt més ecològica, molt més local i molt més sana.
Perquè aquí una bona part del futur passa per aquest tipus de transició, i una part d'aquest té a veure amb el temps que podem dedicar a la cuina.
I açò és un tema polític i social, i no és un tema individual ni de cultura, sinó ha de veure amb la renda i amb el temps disponible, que cada cop tenim menys renda, cada cop tenim menys temps disponible i necessitem activar polítiques urgents de racionalitzar horaris comercials, de flexibilitzar les jornades, de reduir-les i de tenir en compte tot el tema de cures i també fer polítiques òbviament de corresponsabilitat.

S'ha de fer i s'ha valoritzar la cuina, s'han de valoritzar els menjars i l'alimentació i hem de fer que aquesta tasca siga compartida, perquè si no serà una altra llosa més que portaran les dones.
Però en aquest cas és si les dones en aquest moment fan una dimissió del temps que dediquen a la cuina, l'impacte a la salut i l'obesitat dels nanos seria enorme.
Per tant, això també ho hem de dir: la salut alimentària en aquest moment a dures penes s'està mantenint perquè hi han dones que cuinen; no perquè hi hagen molts homes que cuinen.
Per tant, això també ho hem de corregir, ho hem de dir i ho hem de valoritzar, perquè si no ens estaríem fent trampes al solitari.

No sé si em deixo alguna pregunta.
Jo crec que no.

La senyora presidenta:

Senyor Guzmán.
.
.
senyor Guzmán.
.
.

El senyor director de Justícia Alimentària:

¿Sí?

La senyora presidenta:

Hem passat ja d'un minut el temps.

Per tant, li repetisc, si vol fer-nos arribar algun informe que vosté considera que pot ser útil per a esta comissió, jo li ho agrairia.
¿D'acord?
I ens pot enviar el power point que ens volia projectar al principi de la intervenció, ¿d'acord?

El senyor director de Justícia Alimentària:

D'acord.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies per les seues aportacions.

El senyor director de Justícia Alimentària:

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Compareixença, per videoconferència, del senyor Andreu Escrivà Garcia, ambientòleg i doctor en Biodiversitat

La senyora presidenta:

Bon dia.
Bon dia, senyor Escrivà.

El senyor Escrivà Garcia:

Bon dia.

La senyora presidenta:

Hem veu i hem sent?

El senyor Escrivà Garcia:

Sí, la veig verda i una mica malament, però la veig.

La senyora presidenta:

Val.

Bé, senyor Escrivà, benvingut a la Comissió d'estudi d'usos del temps.
Té vosté ara 10 minuts per a la primera intervenció; després intervindran els grups parlamentaris i, finalment, vosté tornarà a tindre 10 minuts per a respondre les qüestions que li plantegen.
D'acord?

El senyor Escrivà Garcia:

D'acord.

La senyora presidenta:

Bé, doncs per a fer un ús adequat i racional del temps, li done la paraula ja.

El senyor Escrivà Garcia:

A vore, d'acord.

Doncs, primer que res, moltes gràcies per convidar-me a exposar en aquesta comissió la vessant ambiental, climàtica, del que suposa la racionalització dels horaris.
Crec que és molt important vore totes les.
.
.
(S'interromp la compareixença perquè es torna a reproduir el vídeo des de l'inici)

Se m'està reproduint el vídeo?

El senyor Escrivà Garcia:

Disculpen.
M'escolten bé?

La senyora presidenta:

Sí, sí, continue, continue.

El senyor Escrivà Garcia:

Ah!
Val.
Disculpen, perquè se m'havia rallat el vídeo, disculpeu.

Bé, primer això, que moltes gràcies, crec que és molt important, i sobretot volia fer al principi una.
.
.
, bé, deixar clara una cosa, i és que el canvi climàtic és una realitat científica absolutament acceptada i sense cap mena de debat científic sobre si existeix o no.
I que, per tant, la nostra obligació és tractar de frenar-la, és a dir, mitigar-ho i tractar d'adaptar-nos a eixa realitat que ja està ací entre nosaltres.
L'estiu dura cinc setmanes més que quan jo vaig nàixer, a l'any vuitanta-tres, i, per tant, no és una qüestió de models hipotètics matemàtics, sinó una qüestió que està ací dia rere dia.

Dit això, sí que m'agradaria emmarcar la resta de la meua intervenció amb una qüestió, i és que gran part dels comportaments insostenibles tenen l'origen en la manca de temps.
És a dir, moltes vegades, quan pensem en què està provocant el canvi climàtic, estem pensant en grans petrolieres, o estem pensant en fàbriques o estem pensant en cotxes, però hi ha moltes d'estes qüestions que el que compartixen és la manca de temps per part de les persones.

Clar, la pregunta que jo crec que vostés s'estan fent i a la que estan tractant de donar resposta és com podem disposar de més temps i com podem, d'alguna forma, racionalitzar estos horaris per a disposar de més i millor temps i permetre gaudir d'una vida millor per a les persones.

L'esquema típic de vuit hores de dormir, vuit hores de treball, vuit hores d'oci, i de fer compres i d'altres ja no funciona.
No funciona fonamentalment perquè, de les vuit hores que són per a fer moltes coses, gran part també se dediquen al trasllat al treball o a qüestions fins i tot, diguem, al voltant del treball.
El que està clar és no podem dormir menys, no hauríem de dormir menys, per una qüestió purament de salut física i mental, i hauríem de disposar de temps per a fer moltes més coses.
Amb la qual cosa, qual llevar-li temps al treball.
Sembla que l'anterior compareixent estava també lligant la possibilitat de cuinar millor, de comprar millor amb el disposar de més de temps i sobretot amb la reducció de la jornada laboral, i me n'alegre perquè és justament per eixe camí pel qual jo volia parlar-los.

Volia separar, vull parlar-los primer d'una sèrie d'estudis; després, si em dona temps, sinó als deu minuts últims, parlaré d'algunes qüestions, pot ser anecdòtiques, però també molt significatives.

El primer de tot és que cal preguntar-se, bé, treballar menys provoca una disminució del nostre impacte sobre el medi ambient, sobre el canvi climàtic?
Darrerament, els últims anys, s'estan fent algunes investigacions al respecte.
Per exemple, tinc ací una investigació de la revista Sustainability, que la dirigeix el Centre de desenvolupament i el medi ambient de Bern, de la Universitat de Berna, a Suïssa, i el que apunta és que disposar de més temps pot ser un vector molt important per a la disminució de la petjada personal carboni.
Què és la petjada de carboni?
És la mesura en la qual incorporem tot allò que fem en el dia a dia les persones, quin impacte té al canvi climàtic expressat en unitats, diríem en quilos, de diòxid de carboni, no?
, diòxid de carboni equivalent.
Perquè es facen una idea, a Espanya estem parlant d'unes 5-6 tones per persona i any, habitualment.
A Estats Units, o Canadà o Austràlia podem estar parlant de 20-25.

El que els deia és que pot produir aquesta disminució d'hores de treball una disminució també d'eixa petjada de carboni, especialment, i aquesta és la qüestió fonamental, si eixes hores extra o eixos dies extra s'empren per a qüestions de contacte humà, perquè, com expliquen en el propi estudi, evitarà consum o viatges.

I una altra qüestió que em sembla molt important és que els valors de les persones no es veuen alterats per tindre més temps.
És a dir, el que fan les persones, aquella persona que vol ser pues bon pare, o bona mare, o bon veí, o bon familiar o bon esportista, el que fa és tindre més temps per a desenvolupar eixos valors i per a implicar-se més en aquelles coses que havia volgut implicar-se, no trastoca l'ordre de la jerarquia personal del que vol fer cadascú, sinó que li permet una forma de realitzar tot allò que tenia previst fer.

Un altre estudi, a Suècia, i voran vostés, si busquen estudis d'aquestes temàtiques, que la major part s'han fet a països nòrdics o a Nova Zelanda, que és un dels països pioners en aquestes qüestions.
Un estudi a Suècia, de 2015, el que proposa és que una reducció gradual de la setmana laboral cap a les 30 hores podria suposar una ralentització del creixement de la demanda energètica, el que, per suposat, és molt positiu de cara a complir els objectius climàtics que ens hem marcat a nivell global en l'Acord de París i després els objectius que cada país es puga marcar.
De fet, quantifica aquesta qüestió i parla que una disminució de l'1 % del temps del treball, només de l'1%, estaria associat a una disminució del 0,7 % de l'ús d'energia i un 0,8 % també de davallada en les emissions.

I, per últim, per no marejar-los més amb totes aquestes dades, hi ha un estudi particularment interessant a 29 països de l'OCDE, des de l'any 1970 fins l'any 2007, en el qual es veu que amb una disminució del 10 % de les hores de treball es podria disminuir la petjada ecològica fins al 12,1 %.
La petjada ecològica va més enllà d'una petjada de carboni, és, diríem, tot allò que ens fa falta per a viure: terra fèrtil, litres d'aigua, quilograms d'alumini.
I aquest indicador, que es gasta moltes vegades per a dir, bé, si tots visquérem com a Espanya caldrien dos planetes, si visquérem com a Estats Units en caldrien quatre, etcètera, etcètera.
I també una disminució, amb este 10 % de disminució de les hores de treball, una disminució de fins al 14,6 % de la petjada de carboni.

Més enllà de les funcions purament, diríem, quantitatives del 14, del 13, del 12, del 10, a mi el que m'interessa ressaltar és que distintes investigacions des de distints camps i en ambients molt pareguts al nostre, estan ressaltant que una disminució de les hores de treball, que podria assolir-se mitjançant aquesta reducció a quatre dies laborables a la setmana o cinc dies però amb menys horaris, estan associades a una disminució de l'ús d'energia i a una disminució de les emissions.

Per acabar amb anècdotes, i lligant-ho amb el tema del teletreball, fa poc em va entrevistar una persona que treballa a Madrid i feia 700 quilòmetres a la setmana amb el cotxe.
Ara, per qüestions del coronavirus i del teletreball, només en fa 100.
Ja no és que estiga estalviant moltíssims diners en benzina, evidentment, i que, bé, i també en neumàtics i altres dispositius del cotxe, sinó que em confessava que havia tingut molt més temps per a comprar en el seu poble, per a comprar amb temps i no passar corrent per un supermercat a Madrid a última hora, i que havia pogut descobrir una formatgeria artesana, que havia pogut també revertir part del seu sou en major mesura en els comerços de proximitat.
I això està molt lligat també amb aquella anècdota, que supose que recorden, d'una ceba embolicada en plàstic, que es va fer molt famosa arreu de les televisions i dels mitjans, en la qual la gent se sorprenia que algú poguera embolicar una ceba per a comprar-la, quan una ceba, evidentment, ja té tota la protecció que necessita per si mateixa.
Aquesta ceba només té sentit si pensem que no tenim temps per a pesar la ceba i comprar-la.

Clar, jo ho he fet, no comprar una ceba, però comprar altres coses.
Quant ho he fet?
Quan no tenia temps perquè he acabat molt tard de treballar, el supermercat estava tancant, no podia anar a la meua tenda habitual i, per tant, havia ficar-ho quan més ràpid millor; no per qualitat, no per gust, no per protecció, sinó per manca de temps.

Llavors, el que he tractat de mostrar-los, i després en les seues preguntes doncs tractaré d'aprofundir, si eixe és el cas, és que la manca de temps està en la base de molts comportaments insostenibles associats al transport, al transport ràpid, a agafar el cotxe en compte del transport públic o a les compres.
És a dir, el sobreembalatge o els enviaments a domicili tenen sentit quan no tenim temps per anar a recollir-ho, per anar a comprar.
I després, com estava comentant el compareixent anterior a mi, també hi ha un vincle molt evident amb tota la qüestió de la cuina, del disposar de temps per a menjar, per a cuinar de forma saludable, més enllà de les qüestions purament ambientals.

I, finalment, ressaltar que açò també és una qüestió de justícia i d'igualtat.
Perquè qui no pot pagar amb diners, acaba pagant en temps.
Amb la qual cosa, abordar aquest ús del temps és també abordar una qüestió de justícia.
I ja està.

La senyora presidenta:

Doncs moltes gràcies, senyor Escrivà, veig que s'ha cenyit vosté al temps, la qual cosa ens permet treballar d'una manera més eficaç.

Bé, doncs ara és el torn dels grups parlamentaris, com li havia explicat.

I té la paraula, en primer lloc, Cristina Cabedo, en nom d'Unides Podem.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, presidenta.

Senyor Escrivà, benvingut a les Corts.

Vosté ha fet una exposició ràpida, però crec que detallada de com l'ús del temps impacta o té un impacte ambiental.
Però jo, escoltant-lo, m'estava plantejant: clar, i també inclús ja estem en un punt que pot ser inclús al revés, vull dir, l'impacte ambiental d'ací a poc tindrà un impacte en els usos del temps, perquè, com vosté ha començat dient, els dies, no sé si era de l'estiu, eren diferents respecte dels anys vuitanta.
Per tant, jo li invite, si vol fer-ho de forma, bé, la veritat és que tindrà.
.
.
, a com ja inclús l'impacte ambiental que nosaltres generem en els usos del temps va a tornar a tindre impacte en els usos del temps.
Me pareix que pegar-li la volta també va a ser una reflexió interessant.

Pel que ha indicat, reduir la jornada laboral seria una bona solució, però també.
.
.

La senyora presidenta:

Senyoria, disculpe que la interrompa.
Senyor Escrivà, per favor, desconnecte el seu micro perquè és que està produint.
.
.
Val?
Sí?
D'acord.
Gràcies.

Disculpe, senyoria.
Continue.

La senyora Cabedo Laborda:

Però també he entés de la seua explicació que més enllà de planejar-nos, per exemple, reduir la jornada laboral, també ens hem de replantejar com utilitzar el nostre temps d'oci, perquè la lògica d'estar sempre produint, que mos bé de pensaments pot ser laborals, sembla que l'estem traslladant també al nostre temps d'oci i que el nostre temps d'oci siga estar sempre consumint i sempre produint, i que això també té un impacte ambiental.

Per tant, entenc, bé, el convide si vol fer alguna reflexió sobre esta qüestió.
Especialment perquè ara ja s'està plantejant que quan superem la COVID-19 va ha haver un bum on les persones utilitzaran el seu temps d'oci per a viatjar, per a consumir, etcètera, etcètera.
I si vosté ens pot donar algunes pautes de com la ciutadania, òbviament, després de tant d'esforç pot gaudir del seu temps d'oci, però de quina forma seria la més sostenible i la més responsable, també crec que seria molt interessant.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Té la paraula, a continuació, la diputada Rebeca Serna, en nom del Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Serna Rosell:

Gracias, presidenta.

Senyor Escrivà, muchas gracias por su participación en esta comisión.

Y, bueno, sí me gustaría que ahora, cuando vuelva a tener el uso de la palabra, en los diez minutos que le restan, si podía profundizar un poquito en esto que nos estaba contando, muy interesante, todos esos trabajos que nos ha comentado que, disminuyendo la jornada laboral, el tiempo de trabajo, disminuyen los requerimientos, la demanda de energía y, por tanto, lo que serían las emisiones.

Pero, claro, si las personas en estos momentos pues que no trabajen, que tienen tiempo libre, pues, no sé, a lo mejor si cogen su coche para hacer una excursión o, yo que sé, van a un gimnasio o van a restaurantes o van a centros comerciales.
Quiero decir, realmente, eso no sigue disminuyendo lo que son las emisiones, quiero decir… No sé.
Si podía incidir un poquito más y explicarlo.

Y, luego, claro, pues, lo que comentaba del teletrabajo, pues, es una cosa que, realmente, ha evitado, pues, muchos traslados, mucho uso de vehículos, pero, bueno, pues, a veces, lo que es el trasladarse no queda otro remedio.

Y quisiera pedirle su opinión, pues, sobre el transporte público.
O sea, ¿cree que se deberían hacer políticas para mejorar sustancialmente el transporte público?
Porque, pensando, por ejemplo, en ferrocarriles, que unen…, pues, aquí, en la Comunidad Valenciana, pues, dos provincias, por ejemplo, Valencia y Castellón, pues, lo que es el ferrocarril es caro, es caro, o sea, de tal modo que, si van dos personas, es más económico coger el coche que coger el tren.
Entonces, pues, su opinión sobre estas políticas que se puedan hacer sobre el transporte público, básicamente por el tema de precios, porque ya le digo que en muchas ocasiones resulta más barato coger el coche que coger el tren.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Tot seguit, té la paraula la portaveu del Grup Parlamentari Compromís, Mònica Àlvaro.

Quan vullga vosté, senyoria.

La senyora Àlvaro Cerezo:

Gràcies, presidenta.

I gràcies també, senyor Escrivà, per haver assistit avui a esta comissió.

Molt d'acord amb vosté, no podia ser d'una altra manera, pel que fa a allò que diu que una disminució de la jornada laboral, per la qual advoca directament el meu grup, Compromís, seria òptima per a la millor qualitat de vida de les persones i també, i molt important, del medi ambient.

Però a mi m'agradaria centrar-me en allò que està passant avui mateix.
Ha parlat vosté de com afecten les nostres actuals jornades laborals al medi ambient i, sobretot, eixa mobilitat cap al treball.
I, en aquest sentit, voldria concretar una mica el model que proposa, tenint en compte el teletreball.
Voldria preguntar-li com afecten les disminucions dels desplaçaments, derivades del teletreball, tot i que els estudis que tenim recentment equivalen que hem recuperat més del 50 % de la mobilitat que tinguérem durant el confinament, 50 %.

I, en segon lloc, en cas que s'incremente l'ús del teletreball i es quede, més enllà de la pandèmia, que és el nostre desig, quina recuperació ambiental creu vosté que podríem percebre a primeres?
O siga, va a ser espectacular que, durant la quarantena, durant el confinament, hi va haver una recuperació espectacular en el nostre medi ambient.
Imagine's vosté si el teletreball se queda en unes condicions escaients, quin podria ser el benefici que trobaríem els valencians i valencianes de primera?

Per altra banda, també voldria que ens parlara dels horaris comercials.
Si en una disminució d'horaris comercials o en un desplaçament de l'hora d'obertura i de tancament, també podríem millorar la corresponsabilitat de la conciliació, per descomptat, però aconseguir un impacte ambiental positiu.
A vore, m'explique, jo, per exemple, imagine's que jo tinc el meu centre de treball a 45 minuts caminant de ma casa, però a 10 minuts en cotxe, val?
Però, com isc a les huit de la vesprada, tinc por de tornar a casa sola, huit de la vesprada, huit i mitja, perquè això encara ens passa a les dones, aleshores vaig i torne en cotxe.
Si jo, en compte d'eixir a les huit de la vesprada, poguera eixir a les sis de la vesprada, a les set de la vesprada, quan encara, majoritàriament durant l'any, hi ha sol, creu vosté que això reflectiria també, a banda de la millora vida meua, personal, com a dona que ix de treballar, en el medi ambient?

Moltíssimes gràcies per al seua compareixença hui, senyor Escrivà.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Bé, té ara la paraula, en representació del Grup Parlamentari Ciudadanos, José Antonio Martínez.

Quan vullga, senyoria.

El senyor Martínez Ortega:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, señor Escrivà.

En primer lugar, agradecerle su comparecencia y que haya compartido con nosotros sus impresiones como experto en ciencias ambientales y como doctor en biodiversidad.

Como usted sabe, en esta comisión lo que pretendemos es estudiar y buscar propuestas para mejorar el uso que hacemos en todos nuestros ámbitos y que esos cambios contribuyan a conciliar mejor nuestras vidas personales, laborales y sociales.

A mí me gustaría hacerle preguntas que giran en torno a tres distintos ámbitos.
El primero es con respecto a nuestros hábitos, ¿no?
Estamos de acuerdo en que el cambio climático y el calentamiento global son problemas reales y que tenemos que abordar.
Y, por eso, me gustaría preguntarle si, además de la reducción de la jornada laboral, para contribuir a un menor impacto en materia medioambiental, ¿qué otras medidas consideraría usted que se podrían adoptar de manera prioritaria?
, ¿el teletrabajo, quizás?
, ¿quizás la jornada continua, en vez de la jornada partida?
, etcétera.

Con respecto al tema del horario de verano y del horario de invierno, son muchos los expertos que han ido pasando por esta comisión y la verdad es que no hay una postura definida con respecto a cuál es mejor, si es mejor mantener uno, es mejor mantener el otro o es mejor ir cambiando de uno a otro.
Está claro, como usted ha dicho en su exposición, que cada vez el verano es más largo, tenemos cinco semanas más de verano que hace unos años y son muchos los partidarios de que el horario de verano supondría un ahorro energético y, por tanto, un menor impacto en el medio ambiente.
Pero también son otros los que ponen el hincapié en que el horario de verano y este verano cada vez más largo supone un mayor consumo en aire acondicionado, por ejemplo, en los centros de trabajo y eso también tiene un impacto extra en el consumo de electricidad.

Y, por último, sería el papel de las administraciones públicas en la gestión de todo este problema.
Las administraciones públicas debemos ser conscientes y debemos tener el compromiso de paliar los efectos que tienen nuestras rutinas en el cambio climático.
La pregunta, señor Escrivà, sería, ¿qué medidas concretas propondría usted para que fuesen abordadas, por ejemplo, en este parlamento, en la Comunidad Valenciana, en relación a los usos horarios y que contribuyeran a mitigar el cambio climático?

Me quedo sin tiempo.

Agradecerle de nuevo su comparecencia, su tono propositivo y darle las gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Bé, a continuació, té la paraula Juan Carlos Caballero, en nom del Grup Parlamentari Popular.

Quan vullga, diputat.

El senyor Caballero Montañés:

Muchísimas gracias, presidenta.

Y muchísimas gracias, señor Escrivà, por su comparecencia aquí, en la comisión de estudio de los usos del tiempo.

Yo quería hacerle algunas cuestiones, reflexiones, para que podamos compartir aquí entre todos.
Porque a mí me llama la atención cuando tratamos de comparar o hacer comparaciones de la pandemia, cómo se ha reducido, efectivamente, esa movilidad, se ha reducido el consumo, ha habido un beneficio también para el medio ambiente exponencial.
Pero es que de esto tenemos que salir.
Es decir, es que no es un debate real, es que no son unos términos comparativos para poder adoptar y valorar, porque entiendo que nadie espera o nadie quiere que esta situación de restricciones a la libertad individual, a la libertad de circulación, a la libertad comercial, pues, esto se convierta, pues, en que el papa estado, al final, nos diga a nosotros cómo tenemos que comportarnos, entrando dentro de nuestra esfera personal.

Entonces, cuando usted dice: «vamos a reducir a un día -o sea, un día menos a la semana- la jornada laboral o reducir un 10 % del trabajo», yo creo que si hay personas que durante esta pandemia han perdido su puesto de trabajo, un autónomo que ha tenido que cerrar, un empresario que está al 50 % de trabajo por las restricciones que les ha puesto el gobierno, que funcionan con el 50 % de la plantilla, que han mandado al otro 50 % al ERTE, que esos trabajadores en ERTE están teniendo problemas para poder cobrar, yo creo que si escuchan esto de nosotros, pues, no sé, igual piensan que nos hemos vuelto tarumbas.

Entonces, yo creo que medir eso en términos comparativos…, si se trabaja menos, es mejor para el medio ambiente… Hombre, yo creo que aspiramos a crear más empleo y que, luego, podamos regular ese empleo, pero, sobre todo, que haya más gente trabajando.
Pero no se puede decir que, al haber menos gente trabajando o menos horas trabajando, puede haber un beneficio directo en el medio ambiente.
Yo creo que a lo que aspiramos es a que cada vez más valencianos puedan tener su puesto de trabajo porque, entonces, sí… Si hay una reducción de gente, por ejemplo, este mes se han ido 10.
093 personas al paro, ¿vale?
, ha crecido el paro en la Comunidad Valenciana en 80.
000 el último año.
Esto es un drama y esto es lo que verdaderamente genera desigualdad entre los valencianos y eso también repercute también en el medio ambiente, porque no quiere decir que esas personas que están paradas, pues, no necesiten también vivir, salir, intentar buscar un puesto de trabajo, consumir energía, ahora, además, con los precios tan altos, que nos ha subido el gobierno el precio de la energía y de la luz… Bueno, pues, es que estas personas también tienen que comer y también tienen que vivir.

Entonces, yo creo que tenemos que alejarnos de ese debate comparativo y a lo que tenemos que aspirar es a salir de esta situación de restricciones, que no es algo positivo, ¿no?
Y, a partir de ahí, focalizarlo en un escenario posterior a la pandemia, pero en el que se aspire a que haya más trabajadores, más valencianos trabajando.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

I, per últim, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialista, el senyor Pedro Ruiz.

Quan vullga, senyoria.

El senyor Ruiz Castell:

Gràcies, presidenta.

Moltes gràcies, senyor Escrivà, per la seua intervenció, en la qual ha posat de manifest com la manca de temps està estretament vinculada amb tota una sèrie de comportaments insostenibles, no?

La seua exposició, de fet, m'ha recordat la del sociòleg Jorge Moruno a aquesta comissió, fa ja uns quants mesos, qui ens va parlar de com qualsevol canvi a la nostra societat demanda, en última instància, reordenar el repartiment i el sentit potser no tant ja de la riquesa, sinó del temps.
I, en eixe sentit, crec que la seua aportació complementa molt bé la idea que aquest autor va expressar que garantir temps a les persones no només és un element central per a avançar en la nostre idea de benestar, sinó també per a avançar en allò que anomenem sostenibilitat.
És a dir, recuperar la sobirania del nostre temps és necessari no només perquè les persones puguen viure dignament i exercir la llibertat en igualtat de condicions, sinó també és fonamental per a tenir cura del medi ambient i això sembla que pot passar per la reducció de la jornada laboral, tal com també han suggerit alguns ponents, donat que, bé, potser, implicaria una disminució d'emissions i una ralentització de la demanda energètica, com vosté ha apuntat, i, per suposat, per tractar d'aportar al debat, un aspecte que ha esmentat el diputat que m'ha precedit en l'ús de la paraula, potser també un canvi en el nostre model productiu, no?

Bé, la resta de parlamentaris ja li han fet gran part de les preguntes que jo hagués volgut fer-li, relacionades amb la mobilitat o el teletreball.

Així és que vull agrair la seua exposició, tan didàctica com sempre.
I, si m'ho permet, insistir també en la qüestió que han esmentat altres diputats del canvi d'hora en hivern i estiu.
No sé si té una opinió formada al respecte, però alguns divulgadors científics s'han posicionat al llarg dels últims anys al voltant d'aquest tema.
I, com a reputat divulgador també que és vosté, m'agradaria saber si coneix cap estudi que vincule aquests canvis, aquestes actuacions amb un major o un menor impacte mediambiental.

Per la meua banda, res més.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Bé, doncs, tal com li havia dit, senyor Escrivà, disposa vosté ara de 10 minuts més.
D'acord?

Quan vullga.

El senyor Escrivà Garcia:

D'acord.

Primer, moltes gràcies per les preguntes, per les reflexions, que són totes molt interessants.
Intentaré.
.
.
, disculpen-me si vaig massa ràpid, però vull tractar de respondre, almenys, a la major part del que m'han plantejat i tractaré de fer-ho també en l'ordre en el qual m'ho he anat apuntant.

Segons les preguntes de la primera persona que ha intervingut, la diputada Cristina Cabedo, sí que és cert que aquest impacte ambiental.
.
.
Em preguntava un poc si podia estar incidint, no?
, l'impacte ambiental també en els usos del temps.
Efectivament, està incidint.
Per exemple, ja hi ha països als quals no es pot treballar a determinades hores, estem parlant de països on hi ha una qüestió també d'esforç tèrmic fisiològic.
Però ja hi ha països als quals està prohibit i hi ha altres països en els quals s'està valorant eixa prohibició.
De fet, a Espanya hi hagué un debat fa dos o tres estius, quan varen morir treballadors asfaltant una carretera a quaranta-quatre graus, no?

Estem parlant també que comença a modificar des de temporades turístiques.
.
.
Per exemple, les previsions són que a la Comunitat Valenciana es perdrà molta massa de turistes en estiu; podrà augmentar una miqueta en maig, en juny i en octubre, però, el que és l'època central de turistes, caurà.
Amb el qual, això també obliga a una reordenació del temps, de les temporades, etcètera, no?

És a dir, que sí que té raó en eixa reflexió, que està incidint i que és un bucle que es retroalimenta i que per algun lloc hem d'abordar-lo.

Sobre el que comentava també del tema de l'oci, del temps, jo volia ací incidir després en el tema dels viatges, que durant la pandèmia, durant el confinament, perquè en pandèmia encara estem, n'hi ha hagut molta necessitat de contacte humà.
És a dir, més que de viatjar o de comprar moltes coses crec que hem d'incidir en això, crec que hem d'incidir en els valors de les coses que tenim a prop.

I sí que és de veres, com crec que tots vostés han arribat a plantejar-ho en algun moment, que hem d'anar amb molt de compte perquè açò després no siga, diríem, bé, ja ha passat tot, podem fer el que vullguen.
Hem de sempre tindre en compte quin tipus de conseqüències tindran les nostres accions, encara que tinguem moltes ganes -com crec que en tenim tots i totes- de que açò s'acabe i poder tornar a una certa normalitat.

Posteriorment, la diputada senyora Rebeca Serna de Vox ha fet un parell de reflexions, crec que són molt, molt, interessants.
Evidentment, si una persona en compte d'anar a treballar el que fa és agafar un avió i allargar el cap de setmana, no estam assolint ningun tipus d'estalvi.
I, efectivament, per això ara mateix els estudis que hi ha, que ara son preliminars, hi marquen que no és només deixar de treballar com a solució, diguem, general, sinó és deixar de treballar unes determinades hores i vore què passa en eixes hores que no treballes.

Si estem estalviant -i això em servix per a respondre a altres preguntes- si estem estalviant hores, per exemple, de cotxe, si en compte de cremar gasolina el que estem fent és quedar-nos en casa, cuinar, fer esport prop de casa, hi ha un guany significatiu.
Si estem fent altre tipus d'activitats, hi ha vegades que no.
Encara que sempre s'ha de pensar que no anar a l'oficina, si anem per exemple en vehicle privat, és molt més que les emissions o que la gasolina, és la contaminació que ens afecta als pulmons, és l'ús de l'espai públic, la contaminació acústica i altres qüestions.

I, com bé deia ella, és de veres, anar en ferrocarril és molt més car moltes vegades que anar en cotxe, encara que siga molt més barat en emissions de gasos d'efecte hivernacle.
Un cotxe, estem parlant de 150 grams o 120 grams de CO2 per persona i per quilòmetre, en un ferrocarril estem parlant de 12 o de 15.
És a dir, és un ordre de magnitud més barat en termes ecològics anar en ferrocarril encara que siga més car en termes econòmics.
Hem d'aconseguir compatibilitzar-ho i hem d'aconseguir que el transport més barat siga també el més ecològic, cosa que en aquests moments no passa ni en la qüestió del cotxe del rodalies ni tampoc en alguns trajectes, per exemple, dins d'Europa, en els quals és més barat anar a Paris en avió que en tren.

Després, per continuar i no deixar-me a ningú, la diputada Mònica Àlvaro de Compromís, ha incidit molt en la qüestió del teletreball, en eixa recuperació de la mobilitat.
Els estudis que hi ha en estos moments sobre el tema del teletreball, que com podran imaginar doncs s'han ficat mol de moda en el darrer any, el que parlen és que fonamentalment és efectiu sempre i quan eliminen trajectes de més de 6 quilòmetres, això és un dels estudis, però vaja, 6-10 quilòmetres al treball.
Clar, si estem eliminant el que pugues anar caminant, no hi ha ningun guany.

Després, l'altra qüestió és: les cases i l'eficiència energètica.
Si ens quedem a casa treballant però no va acompanyat de mesures per a dotar a les cases de millor eficiència energètica, donar-li una menor despesa energètica, potser en alguns casos sí que és més eficient anar al centre de treball.
Ahí, el que s'ha de fer, d'alguna forma, és tractar de vore cada cas particular.
I, per això, jo incidisc molt en què necessitem estudis també a nivell valencià, perquè jo els he mostrat estudis europeus, hi ha estudis també a Nova Zelanda, hi ha estudis de teletreball a Estats Units; no som el mateix cas ni de Los Angeles ni d'Amsterdam, ni de Wellington.
Necessitem saber exactament què passa ací, com es mou la gent ací i que passaria si no hagueren d'anar a treballar.

I, per últim, un poc també del que parlava dels horaris comercials i lligat amb el que em comentava d'acurtar, però també poder tornar a casa més segura.
Això, és de veres que s'està valorant des de la qüestió de l'urbanisme amb perspectiva de gènere.
I en el cas particular dels horaris comercials, jo, particularment, advoque per una contenció dels horaris d'algunes grans superfícies o fins i tot el xicotet comerç, que trobe que són excessius i que no permeten conciliar.
I que, a més a més, sempre diuen: Bé, doncs, aniré d'alguna forma, jo baixaré.
I no tenim eixa racionalització dels horaris que pense que són els que voldran vostés.

Després, el diputat José Antonio Martínez de Ciudadanos ha fet una sèrie de preguntes mol, molt, interessants que lamente molt no poder dir què hauríem de fer per a lluitar contra el canvi climàtic.
Però, més enllà de la qüestió de la racionalització, hem parlat, bé, del teletreball i què mes?
Be, doncs també la flexibilitat, el no presencialisme, o, per exemple, tindre instal·lacions adequades en els treballs.
Hi ha vegades que la gent, no és que no vaja en bici per temps o perquè no li agrade, és perquè no té on deixar la bicicleta o perquè no té una dutxa en l'empresa.
De la mateixa forma que hi ha en l'empresa un altre tipus d'instal·lacions o un espai per a les màquines de vending, doncs, pot haver també un espai per dutxar-se o per deixar les bicicletes.

Hem de facilitar al màxim que el trajecte a l'empresa -que ningú vol que es deixe de fer, ningú està advocant pel cent per cent de teletreball- siga viable de la forma en la qual escollim.
I torne ací a recuperar també la qüestió del transport públic, que ha eixit diverses vegades.
Hi ha molta gent que no es pot plantejar, lamentablement, transport públic, que ha d'anar en cotxe privat a un polígon industrial.
I, en eixe sentit, celebre la notícia dels autobusos llançadora que s'han ficat en marxa, em sembla, en els darrers mesos per a poder facilitar que la gent que vullga usar transport públic puga fer-ho.

I el paper de les administracions, com preguntava també aquest diputat, pense que ha de ser de donar exemple, d'implantar mesures concretes i de que, si s'està plantejant una racionalització dels horaris o fins i tot proves pilot de la setmana de 4 dies o d'altres tipus de mesures per exemple, doncs, siga la pròpia administració la que diga, bé, vaig a vore si això és efectiu o no és efectiu i prendre polítiques públiques basades en l'evidència.

Respecte al que deia el senyor Juan Carlos Caballero del Grup Parlamentari Popular, estic plenament d'acord en què no s'ha d'assimilar en cap cas la pandèmia, el confinament, a una solució.
Crec que ha sigut una de les grans errades de molta gent i, fins i tot, m'atrevisc a dir, d'alguns moviments ecologistes que han assimilat el que va passar amb el decreixement o amb cap a on hauríem d'anar.

Per això mateix, pense que el que cal fer és ser capaços d'oferir una nova perspectiva de creixement, de creixement també personal, creixement en temps, creixement en connexions socials, i ser capaços de lligar-ho al moment que la gent entén per benestar i prosperitat.

Personalment, i no és el meu àmbit, però jo pense que sí que poden haver fórmules de treballar -anem a dir-ho aixina- menys per a repartir millor el treball o eixe excedent de treball que puga haver en alguns sectors, en algunes empreses, en algunes administracions.
Però, coincidisc molt en eixa sensació de que no hem d'assimilar.

I, per últim, el senyor Pedro Ruiz del Grup Parlamentari Socialista, s'adscriu a les preguntes anteriors i pregunta específicament pel canvi d'hora.
Jo en aquests moments he estat llegint sobre el tema del canvi d'hora.
Sincerament, jo tinc moltes coses molt contradictòries, que pense un poc que és el que els passa a vostés, que els han vingut algunes persones que defensen posicions una mica contràries.

Sembla que els estalvis, en qualsevol cas, són mínims, amb la qual cosa jo orientaria la qüestió del canvi d'hora com una qüestió de conciliació pura i dura sense la vessant ambiental.
El meu paper ací és vindre a explicar-los quin és el que jo crec el paper ambiental i l'impacte ambiental d'estes polítiques, però, en este cas particular, jo retiraria la part ambiental i el que em centraria és en eixa conciliació, en eixa racionalització dels horaris d'escoles, de comerços, de famílies, de totes les persones i vore si eixe horari d'estiu o d'hivern, el que -malauradament, cada vegada tindrem més estiu- és millor o pitjor.
Jo ahí lamente no poder oferir-los una postura taxativa perquè continue aprenent del tema.

I, en qualsevol cas, agrair-los de nou les preguntes i l'interés que s'han pres en la meua intervenció i en el tema, que em pense que és molt important.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Doncs, moltíssimes gràcies a vosté, senyor Escrivà.

Com hem fet amb la resta de ponents, si vol fer-nos arribar algun informe o document que vosté considere que pot millorar el treball d'esta comissió li ho agrairíem.

Moltes gràcies.

El senyor Escrivà Garcia:

Gràcies a vostés.

Compareixença del senyor Daniel Gabaldón Estevan, sociòleg

La senyora presidenta:

Este és…?
És presencial?
(Veus)

Seguim.
Tenim amb nosaltres al senyor Daniel Gabaldón Estevan, que és sociòleg i que ha participat també en l'informe previ que va originar, precisament, el pla de treball d'esta comissió.

Benvingut a les Corts Valencianes, senyor Gabaldón.

Sap vosté que disposa de 10 minuts per a exposar les seues consideracions sobre el tema.
Nosaltres, després, millor dit, els portaveus dels grups parlamentaris intervindran a raó de 3 minuts cadascun.
I, després, tindrà 10 minuts per respondre les preguntes que li hagen plantejat.
D'acord?

El senyor Gabaldón Estevan:

D'acord.

La senyora presidenta:

Bé.
Doncs, pot començar quan vullga.

El senyor Gabaldón Estevan:

Sí.
Gràcies.

Bé, en primer lloc, donar-vos les gràcies per convidar-me a participar d'aquesta comissió o parlar en aquesta comissió sobre temes de temps.
Jo crec que esteu fent una tasca necessària que és la d'informar-vos per a saber, per a prendre decisions que siguen per la millora de la societat valenciana en el seu conjunt.

Jo vaig a parlar de l'àmbit que més he treballat, que és l'àmbit dels horaris escolars.
I, per tant, no vaig a explicar coses que entenc que altres compareixents que han vingut a aquesta mateixa tribuna abans que jo ho han explicat des de el seu coneixement molt més especialista que jo.
Parle, per exemple de Gonzalo Pin i d'altres especialistes que han parlat abans sobre temes de cronobiología i cronomedicina.

Bé, jo m'he fet uns punts, bàsicament per a no deixar-me res important, però després si voleu, en les preguntes, també podem parlar d'altres coses que no haja jo mencionat.

En primer lloc, es parla sovint de que la productivitat laboral a Espanya es troba en una posició molt intermèdia.
He escoltat en algunes compareixences abans que parlaven de que la productivitat laboral no és de les millors d'Europa.
I el cert és que el rendiment escolar és també un dels més baixos d'Europa, si tenim en compte especialment les hores que els alumnes, a l'estat i a la nostra comunitat autònoma, dediquen a classes, tant si comptem les hores de classe com si comptem que estem…

Sobretot en primària estem en un terme mitjà, però en secundària tenim una posició molt elevada, pràcticament estem al segon país de l'OCDE en nombre d'hores en secundària.
Estem també al cap d'Europa en deures escolars i estem també al cap d'Europa en alumat que acudix a classes de reforçament amb tutor particular i classes de repàs en acadèmies per a obtindré, diguem-ne, reforçament.

També estem molt amunt en les estadístiques de repetició.
I tot açò que es diu que dediquem un sobreesforç…, que ara els xiquets dediquen un sobreesforç a la seua formació, per contra ens dona puntuacions molt mediocres tant en PIL, com en Teams, com en PISA, els indicadors, les enquestes, que es fan comparatives internacionals sobre rendiment educatiu.

Quin és el missatge d'aquest punt?
Doncs, el missatge, lògicament, és que estem fent alguna cosa mal amb el temps escolar.
Estem dotant-los de moltes hores de dedicació i el rendiment que traiem del seu esforç és molt baix, val?
Per tant, alguna cosa estem fent malament amb el temps.

Una de les qüestions que voldria parlar també és que, després d'estudiar aquesta temàtica durant uns anys, el que m'estic adonant és que tenim un plantejament, podria dir, adultocèntric en referència a l'organització del temps dels escolars.
Ignorem sistemàticament el jet lag social.
El jet lag social, com sabeu, és la diferència que hem d'alçar-nos abans perquè tenim molts compromisos, no solament els socials sinó escolars, laborals, etcètera, que ens fan que, diguem-ne, l'etapa de descans es veja acurtada.
D'acord?

Bé, el jet lag social, els estudis ja comencen a provar que comença tan prompte comença l'escolarització, inclús en l'etapa preobligatòria.
És més greu - i això es coneixia ja- conforme els xiquets avancen per la preadolescència i l'adolescència.
I el pic més alt està al voltant dels 19,5-21 anys; 19,5 per les xiques i 21 anys pels xics, en el retardament que suposa que el seu, diguen-ne, ritme cronobiològic està retardat.

Quan nosaltres plantegem uns horaris laborals i uns horaris escolars que el que fan és enganyar-nos, si em permeteu l'expressió, nosaltres -i no vull entrar en polèmiques sobre la zona horària- però nosaltres sabem que si miren ara mateix, estem al costat de Castelló, està el Greenwich, i podem vore com l'hora oficial nostra està ara mateixa una hora avançada.
Veritablement, si nosaltres mirem el rellotge ara i diu la una i mitja, en Greenwich són les dos i mitja, val?
A l'estiu encara seran dos hores, ja sabeu, açò ho heu parlat també.

Què vol dir açò?
Açò vol dir que nosaltres estem dient als xiquets que entren a les nou, en infantil i en primària, i estem dient als de secundària que entren a les huit, quan veritablement a l'hivern estan entrant uns a les huit i els altres a les set.
I a l'estiu estan entrant uns a les set i els altres a les sis, val?

Per això parle jo de la visió adultocèntrica.
Les persones, quan creixem i quan passem.
.
.
, ja a partir dels quaranta i dels cinquanta, diguem-ne, tot eixe retard que teníem, que havíem agafat d'un increment molt notable a l'etapa preadolescent i adolescent, desapareix.
I a nosaltres ens pareix que no és un esforç tan gran alçar-se tan prompte.
D'acord?
Però als xiquets sistemàticament açò els produïx que tinguen unes carències de descans que ja han sigut relatades en aquesta comissió.

Per tant, tant l'estat cognitiu, que fa referència a la vigilància i a l'estat d'alerta i l'atenció, com les habilitats, com podria ser la coordinació motora, la realització de càlculs simples o tasques de memòria, són controlades pel rellotge corporal de la mateixa manera que el somni-vigília, (inintel·ligible) .
.
.
, la temperatura corporal o les hormones circulants.

Per tant, és una qüestió que nosaltres no podem des de fora manipular.
Gonzalo l'he estat escoltant abans repassant la seua intervenció, parlava que hi havia un abús creixent de medicaments per tractar de mantenir.
.
.
, mantenir-nos alerta pel matí i després fer-nos dormir per la nit perquè volem anar-nos al llit massa prompte del que ens correspon.
Òbviament hi ha moltíssims factors i la qüestió és molt més complexa, necessitaríem ací diverses jornades de seminaris per a poder abastir tota complexitat.

La falta de descans suficient i l'alimentació inadequada propicia obtindre pitjors notes perquè dificulta la concentració, empitjora l'estat d'ànim, perjudica el clima escolar i, a més, comporta comportaments disruptius i major absentisme escolar.
Per tant, el que estem propiciant quan fem uns horaris escolar massa tempranes és que hi haja població escolar que no és capaç d'aprofitar les hores de classe, sobretot les primeres, i després crear problemes de concentració o problemes també de convivència a les aules.

Açò, com ja vos he dit, és important a l'edat escolar, a la infantil, però sobretot comença a ser més greu a final de la primària i sobretot en la secundària.

Ja ho he dit abans i volia remarcar-ho, a Espanya a primària tenim una dedicació equivalent o mitjana en quant les hores anuals al context europeu i de l'OCDE, però en secundària estem molt a dalt.
Jo, en l'informe que vaig fer en el 2017, parlàvem que del pas de sisé de primària a primer de l'ESO els alumnes incrementaven un terç.
.
.
, aproximadament un terç la seua dedicació horària.
I eixe terç de dedicació horària que passa d'un any a un altre, perquè no hi ha cap progressió, és d'un any a un altre, a més se fa avançant l'hora d'entrada en una hora, contra natura, si me permeteu l'expressió, perquè ells necessitarien encara anar-se'n al llit un poquet més tard perquè s'alçarien un poquet més tard.

La racionalització dels horaris escolar passaria, per tant, per una major flexibilitat temporal i de matèries també.
Això és una cosa que vàrem parlar en el nostre informe de temps escolars, en el qual molts models europeus, a part que la dedicació horària és molt més progressiva, conforme l'alumne té més edat i conforme l'alumne té més capacitat madurativa, té més hores de dedicació horària.
I no com a Espanya que des d'ara mateix, des de les aules de 2 anys fins al 12 anys que estan en primer, en primària la dedicació és plana i després quan passen a secundària la dedicació torna a ser una altra vegada dedicació plana.

En molts països, sobretot del nord d'Europa, hi ha models que són més progressius i mai no arriben a tindre tanta dedicació horària com tenen a Espanya.
Això és important, sobretot a la secundària.

A més, pensem també que haurà d'adequar-se la capacitat de l'alumnat, que el temps lectiu s'hauria d'incrementar progressivament, això ho he dit, que es destinen també recursos humans i temporals per a adaptar-se a la diversitat i reduir la desigualtat.
Nosaltres tenim un model horari molt intensiu en el qual els alumnes passen moltes hores a l'escola però passen tots les mateixes hores.
No és un sistema que tinga capacitat per exemple, per a fer classes de repàs o classes de reforç que en informes de l'OCDE es demostra que són més efectius quan està fet pel mateix titular de l'assignatura, o siga, el seu mestre o mestra, és el que hauria de fer el reforç.
Però ara mateix no pot fer-ho perquè té totes les hores copades en tots els alumnes a classe.

Una reducció de les classes generals de l'alumnat podria afavorir que eixe mestre o eixa mestra tinguera temps també per a poder enfortir aquells alumnes que requerixen més temps per a aprendre.

També hem parlat que se necessiten descans suficients al llarg del dia, el que parlem temps pausat i també al llarg del curs.
L'horari escolar hauria de permetre temps també per a assentar el que s'ha fet, descansar, reprendre energies i tornar a una altra sessió.
No pot ser que se succeïsquen sessions darrere sessions amb professors que com som adults i tenim capacitat per a mantindre un ritme molt més intens.
.
.
¿Ja m'he passat?
Mare meua.

No res, a soles dir que la racionalització dels horaris escolars necessita assegurar el descans suficient, garantir una nutrició adequada, reduir el temps sedentari dins de l'aula, fomentar la mobilitat escolar activa que pense que està relacionada amb la presentació d'abans i l'idea també que els xiquets haurien de tindre almenys dos hores de temps fora.
.
.
a l'aire lliure.
Dos hores de temps que tinguen el sol directament, que estiguen a l'aire, que no estiguen dins d'una classe o dins d'un cotxe o dins de la casa.
L'idea que això els ajudaria també a resincronitzar també el seu rellotge intern cap i tindre també més salut.

Deu minuts són molt curts.
Estic a la vostra disposició.
Gràcies i disculpeu.

La senyora presidenta:

Ja ho sabem.
Ja sabem que pareix que siga molt de temps però després quan comenceu a parlar se vos fa curt el temps.

Però després disposa vosté de 10 minuts més, ¿d'acord?
Per tant, ara comencem la ronda d'intervencions dels portaveus.
En primer lloc, Cristina Cabedo, en representació d'Unides Podem.
Quan vullga, senyoria.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, presidenta.

Senyor Gabaldón, moltes gràcies per la seua intervenció, m'ha paregut molt eloqüent i, efectivament, ací hem escoltat com els espanyols i les espanyoles i, per tant, els valencians i les valencianes, treballem més però no això té un impacte major en la productivitat del nostre país.
I no havíem escoltat que també, els xiquets i les xiquetes, o adolescents, estudien moltes més hores, però això no té un impacte en el seu rendiment.
A mi em fa pensar que inclús una cosa està unida amb l'altra en el sentit de que si som els que més estudiem, després també solem de ser els que patim més titulitis, perquè els espanyols i les espanyoles tenim cinquanta títols més que els europeus, però això no ens fa tindre un treball de qualitat, la qual cosa impacta en la productivitat del país.
Per tant veiem que també està unit tot.

Jo li volia preguntar, perquè vosté ha explicat com en altres països europeus hi ha com uns horaris progressius o una progressivitat en els horaris.
I jo volia preguntar-li com, en eixos països, això ho complementen amb els horaris laborals, si és que ho fan, perquè, clar, com que ací sempre està el debat de que la jornada escolar pot impactar amb la jornada laboral de manera menys o més positiva en els temes de conciliació i corresponsabilitat, com ho fan en els altres països.

I després, parlant d'adultocentrisme, que també m'ha paregut molt interessant, si ens podria comentar altres mecanismes per a fomentar la participació de la infància i de l'adolescència en la gestió dels usos dels temps, les (inintel·ligible) .
.
.
que vosté ha comentat de com fer la jornada escolar si es poden fer altres mecanismes per a que ells ja, de xicotets i de xicotetes, puguen manejar-se en la seua gestió dels usos dels temps.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

A continuació, té la paraula la diputada Rebeca Serna, en representació del Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Serna Rosell:

Gracias presidenta.

Señor Gabaldón, muchas gracias por su intervención, muy interesante punto.

Antes que usted ha comparecido la señora Encarna Cuenca, presidenta del consell, que ya le hemos planteado un poco esto que le voy a plantear.
pero bueno como experto sí me gustaría saber su opinión.
precisamente estos horarios de los escolares se debería hacer una diferencia entre las distintas edades de los niños.
Eso nos lo explicó también un compareciente que vino hace tiempo que era médico porque nos hablaba de que los ritmos circadianos son muy diferentes en niños pequeños que en adolescentes y que los horarios escolares que se aplican mismo son un poco contradictorios.
Es decir, las personas adolescentes por las mañanas están como más dormidas con menos capacidad de atención por las noches les cuesta más conciliar el sueño y precisamente estas edades son las que más temprano interna clase y muchas veces se tienen que acostar a dormir se antes por ese madrugón que se pegan.
Sin embargo, los niños más pequeños se despiertan ya con la atención prácticamente al cien por cien y sin embargo ellos son los clientes más tarde a clase.

Ha dicho que le parece que es muy interesante que dentro de lo que es la jornada escolar haya descansos a lo largo del día.
Entonces, la pregunta es: en su opinión, ¿es mejor la jornada escolar partida que la jornada continua?
Hay niños de primaria que en ciertos colegios sí llevan este horario partido.
Pero en los de institutos, FP o de educación secundaria generalmente es jornada continua, de 8 a 3.
¿Considera usted que son excesivas horas para poder mantener la atención de esos niños?
Porque, claro, como nos decía usted, muchas horas en los centros educativos pero poco rendimiento al final.

Y también me ha parecido muy interesante lo que comentaba del refuerzo, porque sí que es cierto que muchísimos niños…, incluso ya no el refuerzo dentro de los mismos centros educativos sino que luego deben acudir a academias, lo que también supone un coste para muchas familias, con lo cual se está aumentando todavía el número de horas que dedican.
Y sí me parece que es muy interesante si puede luego hablar un poquito, si tiene tiempo para profundizar en este tema.

Muchas gracias y muy interesante su intervención.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

A continuació, té la paraula Mónica Àlvaro, en representació del Grup Parlamentari Compromís.

Quan vullga, senyoria.

La senyora Àlvaro Cerezo:

Gràcies, presidenta.

I, en primer lloc, reiterar-li el nostre agraïment en el seu treball i participació que juntament amb altres persones expertes en diferents matèries, heu estat -vos tutege- clau en esta comissió des del principi.
De nou, moltíssimes gràcies.

I, tal com ja apuntava la meua companya Cabedo, jo em quede preocupada, encara que ja ho sabíem no deixa d'impactar el fet que et diguen que estem fent alguna cosa malament com en la productivitat.
Exactament com en la productivitat.
Moltes hores treballant però poca efectivitat.
Moltes hores escolars, però poca efectivitat.
Però, clar, te quedes aixina preocupada buscant solucions que per això se va conformar entre altres esta comissió.

Parlava vosté de l'adultcentrisme en els horaris escolars.
Totalment d'acord.
Però jo, més enllà d'eixe pur horari del qual vosté ens parlava i que veig totalment correcte i, per descomptat, compartisc amb vosté també veig un enfocament adultcentrista, en l'idea que els col·legis són com els aparcaderos, els aparcaments, els pàrquings dels nostres xiquets i xiquetes.
A voltes estem més pensant si la jornada contínua o la jornada intensiva van a afavorir-nos més a nosaltres com a pares i mares que no en el seu benestar, que és el que deuria importar al final.
I ahí em remet una altra volta al principi, alguna cosa estem fent malament.

Aleshores, jo voldria preguntar-li per una tercera via, una tercera opció que s'ha ficat damunt la taula, i inclús educació la va arribar a ficar damunt la taula en algun moment, que era la d'un horari compactat.
Un horari compactat en el qual es dina, es menja dintre del que és el centre escolar, que començaria el dinar entre les dotze i mitja i una i mitja.
Òbviament començarien les classes a les nou i acabarien a les quatre de la vesprada.
Vosté pensa que eixa tercera via seria profitosa en algunes etapes educatives?

I, simplement, reiterar-li novament el nostre agraïment.
Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

A continuació, té la paraula el senyor José Antonio Martínez, en representació del Grup Parlamentari Ciudadanos.

Quan vullga, senyoria.

El senyor Martínez Ortega:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, señor Gabaldón.

Por supuesto, agradecerle su presencia hoy en esta comisión y que haya compartido con nosotros su punto de vista como sociólogo y como experto en temas relacionados con el uso del tiempo en uno de los ámbitos que nos parece más importante, como es el ámbito escolar y el de los centros educativos.

Estamos de acuerdo con usted en la necesidad de adecuar los tiempos lectivos a las capacidades del alumno y en la necesidad de que haya descansos a lo largo de la jornada y también de los cursos escolares, y ajustar los horarios de entrada y de salida con los biorritmos de los alumnos.
Pero la pregunta, señor Gabaldón, sería: ¿qué problemática a la hora de destinar los recursos se encontrarían en los centros educativos y qué inconveniente supondría esta flexibilidad para las familias?
Siempre nos encontramos en esa dicotomía de encontrar un equilibrio.

Y ¿considera usted que se podría llegar a un acuerdo entre los distintos agentes implicados para poder implementar estas medidas, que a la postre es lo que realmente nos interesa?

¿Qué papel cree que jugamos las administraciones públicas al respecto y qué medidas considera que podríamos adoptar y que supusieran una racionalización real de los usos que hacemos del tiempo?

Por otro lado, sabemos, y lo ha dicho usted y también lo han comentado las compañeras anteriormente, que jornadas laborales más largas no implican mayor productividad.
Esto mismo parece que es extrapolable al ámbito educativo.
Jornadas escolares muy largas, a los que además sumamos cada vez de manera más frecuente, usted también lo ha puesto de manifiesto, clases particulares después de la jornada de clase, ¿se deben a una mala gestión del tiempo?
¿Habría una mayor motivación del profesorado y del rendimiento académico del alumno si disminuyera la carga lectiva o simplemente se modificará el horario actual?
Pero, una vez más, ¿qué repercusión tendría en la conciliación, que también es uno de los objetivos que perseguimos con esta comisión, a la hora de hacer compatible el horario laboral de los padres con la jornada escolar de los hijos?
¿Alguna propuesta desde el punto de vista sociológico que sería la idónea para contentar a todas las partes implicadas?

Y, bueno, también quería preguntarle su opinión sobre la jornada continua y jornada partida, ya lo han comentado también compañeros anteriormente.
Y, bueno, y en el caso de que sea más partidario de una u otra, si considera que debería de ser la misma en todos los centros educativos o, como hasta ahora, que cada uno decida qué es lo que ocurre.

Me quedo sin tiempo.
Agradecerles sus propuestas y, por supuesto, su presencia en esta comisión.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Tot seguit té la paraula el diputat Felipe Carrasco, que intervindrà en representació del Grup Parlamentari Popular.

Quan vullga, senyoria.

El senyor Carrasco Torres:

Gràcies, presidenta.

Senyor Gabaldón, bon dia i benvingut a les Corts Valencianes, que és sa casa també, per suposat.

Jo voldria comentar-li dos coses, perquè alguna de les coses que volia fer menció en la meua intervenció me les han xafat els companys d'altres grups parlamentaris, però, fonamentalment, el primer fer el reafirmament en el fet evident que hi ha estudis que evidencien el descompassament que hi ha entre la franja horària que mosatros tenim ací, a Espanya, i la que caldria tindre.
Aleshores, vosté ja ha destacat en la seua intervenció diverses de les afectacions que implica eixe canvi horari respecte al natural que hauríem de tindre, i ahí mosatros ens reafirmem en eixe fet que les franges horàries podrien millorar molt més el que és el benestar dels nostres fills i a més la seua eficàcia o eficiència a nivell acadèmic.
Només he de dir-li que per eixa part totalment d'acord.

Però m'agradaria incidir més en la seua vessant, perquè he llegit part de la seua bibliografia, en la seua vessant, perquè em sembla molt interessant el fet que vosté tinga una visió doble, pel fet que ha treballat este aspecte en els xiquets, però també vosté ha treballat en una altra vessant, referida a la indústria, a la indústria, especialment una indústria tan potent en la Comunitat Valenciana, com és la indústria de la ceràmica.

Aleshores, la meua pregunta concreta vindria pel fet que vosté sí que és partidari, i ho ha treballat, de fer eixa adaptació cultural al canvi horari i a la millora dels horaris en els xiquets, però, per altra part, des dalt, el top-down, que dirien els anglesos, en el top vosté també ha vist com pot influir a nivell d'eficàcia productiva una introducció, diguem, dràstica d'un canvi horari, per exemple, en el món industrial, que no té res a vore en el món de servicis, per exemple.
Aleshores a mi m'agradaria que vosté ho definira un poc el fet que, des del seu punt de vista, com hauria de fer-se un canvi cultural del que són els temps i els usos horaris; i què seria millor, començar des dels xiquets o des de dalt d'una forma més dràstica, quan dic des de dalt em referisc a introduir canvis dràstics, com és, per exemple, la setmana laboral de quatre dies en la indústria.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

I, per últim, finalitzem esta ronda d'intervencions parlamentàries amb el diputat Pedro Ruiz, que parlarà en nom del Grup Parlamentari Socialista.

Quan vullga, senyoria.

El senyor Ruiz Castell:

Gràcies, presidenta.

Moltes gràcies per la seua intervenció, senyor Gabaldón.

En primer lloc, em permetrà que, com que conec la seua trajectòria professional a la Universitat de València, aprofite per a reconèixer la seua tasca i la de moltes i de molts companys seus fa ja alguns anys en defensa del professorat ajudant (inintel·ligible) .
.
.
doctor, i que quede constància ací d'això i de la necessitat de continuar avançant en el suport als nostres docents investigadors, en particulars a les i els més joves.

Crec que, tant ací com als seus treballs, almenys aquells que he pogut consultar, alguns dels quals s'han presentat ací, com és la seua Guia sobre temps escolars, queda clar que l'organització del temps en l'àmbit escolar és un assumpte complex, no?
, i he pogut llegir que el nostre sistema educatiu ignora una màxima, que ha eixit a relluir en aquesta comissió en més d'una ocasió, que afirma que el temps d'instrucció que no sincronitza adequadament a les necessitats i característiques de l'alumnat és, en bona part, temps perdut, a més d'una pèrdua de temps.
Una cosa que crec que hauríem d'interioritzar totes i tots.

Així doncs, la qüestió sobre la qual m'agradaria que es parlara amb una mica més de detall, sobre el que ha apuntat de com afecta la jornada escolar continua al rendiment acadèmic, segurament tinga a veure amb si vosté considera que eixa jornada intensiva en l'àmbit escolar és part de la solució o, més aviat, al fil del que ens ha dit, pot considerar-se com a part d'un problema.

I això voldria vincular-ho a una qüestió al voltant en la qual vosté pot ser com a sociòleg tinga alguna opinió, i és la de la percepció social davant eixos canvis o la possibilitat, per exemple, d'estudiar per les vesprades.
Perquè jo vaig estudiar a un institut que tenia un excés d'estudiants, s'havia de fer dos torns, un de matí i un de vesprada-nit, i recorde el drama a casa quan hem va tocar fer tercer de BUP per la vesprada, i el cas és que em va agradar tant i vaig traure tan bones notes que jo mateix vaig decidir fer COU també per la vesprada, eixe torn vespertí.
Però és curiós perquè tenia grans perjudicis, tant per la meua part com per les persones que m'envoltaven al voltant què era i com era estudiar per les vesprades.
Així que la meua pregunta és: si creu què seria bo en l'àmbit de l'educació secundària plantejar d'una manera més ampla aquesta possibilitat a tota la comunitat educativa?
I quina resposta pensa que tindria per part de la població?
Si és que té una opinió al respecte.

Res més.
Moltíssimes gràcies de nou per la seua intervenció i un plaer poder escoltar-lo.

La senyora presidenta:

Gràcies, diputat.

Bé, com li havia comentat, senyor Gabaldón, ara vosté disposa de 10 minuts més.
D'acord?
Vinga.

El senyor Gabaldón Estevan:

Vaig a tractar de no perdre el temps.

Són moltes preguntes, algunes se repetixen, així que tractaré de ser més directe.

Bé, la progressivitat dels horaris escolars -que era la primera pregunta-, del Grup de Podem, sí que és veritat que en altres països se realitzen d'una altra manera.
Per exemple, tinc al cap ara mateix els països nòrdics, per exemple, Finlàndia o Estònia, allà tenen molt clar el que és, no?
-i vinculant-ho a la pregunta de Compromís-, tenen molt clar el que és una funció de guàrdia i custòdia, que també la té l'escola, sobretot en les etapes infantils, jo pense que no s'ha d'oblidar, les escoles no són guarderies perquè són centres educatius, però també complixen una funció social que ens hem organitzat d'aquesta manera, perquè, si els dos pares treballen, els xiquets han d'estar en algun lloc.
I, per tant, eixa funció, sobretot en l'etapa d'infantil, és la que se cobrix d'una manera jo pense que més òptima en estos països.

Per exemple, els centres d'educació infantil que obrin des de les set i mitja fins a les set de la vesprada, amb professorat que té dos torns de treball, no està el professorat òbviament dotze hores ahí.
Tenen dos torns, el que es queda fins les set ha entrat a les dotze del migdia i el que ha entrat a les set se'n va a les dos de la vesprada.
Però els xiquets tenen un servei garantit, un servei que està ben preparat per als xiquets, on fan la migdiada i on se té molta cura d'ells.
D'acord?
Eixa és una cura de qualitat.
Òbviament ningun pare deixa el xiquet dotze hores allà.
Trobes famílies que entren molt prompte a treballar, el deixen a les vuit del matí.
Si entren a les vuit del matí fan el desdejuni allà, després faran les activitats, faran el menjar també allà, faran la migdiada, quan s'alcen de la migdiada, a les quatre, fan el berenar i, tan prompte han acabat, se'ls porten; a alguns se'ls emporten inclús abans de fer la migdiada, perquè acaben, tenen un horari més de matí.

Els que treballen més de vesprada el porten segurament més tard i els arrepleguen un poquet més tard.
I la mestra o el mestre que hi ha allà, quan acaben i se n'han anat tots a casa, tanca i se'n va, vull dir-te, no ha d'estar ahí fent guàrdia si ja no queden xiquets, però, diguem-ne, se fa eixa oferta.

En estos països, a partir dels set anys, perquè l'educació obligatòria comença en estos països a partir del set, i no és l'any que complixes els set, sinó quan ja tens set anys, diguem-ne, ja tens set anys i comences al setembre, el primer setembre que tu tens set anys, per tant, pot ser de mitjana un any o any i mig més majors que els nostres alumnes; quan comencen la primària en estos països s'entén que els xiquets ja poden anar a soles a l'escola.
Aleshores parlem del fenomen, que també hem de pensar si ens agrada o no, el fenomen dels «xiquets de la clau», que es diu, xiquets que van a soles a escola i, quan acaba l'escola, com acaba més prompte, se'n van a casa, i en casa no hi ha ningú perquè els pares estan treballant.
En un estudi recent, que vam presentar en unes jornades que organitzàvem, parlaven d'açò, que els xiquets anglesos passaven més temps a soles i en amics que per exemple els espanyols.
Els espanyols passaven moltes hores en l'escola i en família que els xiquets d'allà.

Per tant, hem de pensar com ho organitzem.
Però al final, diguem-ne, jo pense que, jo estic d'acord que hem d'organitzar-nos socialment d'una manera que siga favorable als xiquets.
El que no pot ser és que els xiquets han d'estar un temps en família, jo tinc dades de l'Enquesta d'usos del temps, i que, per exemple, vinculant-ho en la jornada continua, seria que se fa jornada continua perquè els xiquets estiguin més temps en família, i el que les dades ens mostren és que, en comparació de quant de temps passen més en família els xiquets de jornada continua i de jornada partida, el que creiem és que passen un minut més al dia en la família.
Això significa que un de cada seixanta xiquets passa una hora més en la família.
No és veritat, o siga, després els xiquets ixen i van a fer extraescolars i estan fent altres activitats de reforçament que substancialment no és eixe idíl·lic que pensem, no, que acaben prompte i jo me'l porte; però després nosaltres hem de treballar també, clar.
Jo, quan en el col·legi dels meus fills fiquen la jornada formativa els divendres, doncs si no el fique en extraescolar, a mi el divendres desprès de dinar ja se m'ha acabat la jornada laboral perquè he d'anar a per ells.
Vull dir, que tenim formes de conciliació que no estem solucionant de manera apropiada.

La qüestió de la participació de la infància.
Jo pense que és molt necessària, jo pense que tenim poca pràctica, encara que hi ha consells municipals infantils i ha altres tipus de plataformes que ens estan ensenyant com s'ha de fer, de donar-los veu, són part de la societat, són part de la nostra comunitat i hauríem de tindre la seua veu.

També és veritat que de vegades passa, i sobretot als acadèmics ens passa un poc com ens passa també quan parlem dels pares, parlant, per exemple, en gent de conselleria que parlava que vora el 80 o el 90% de les famílies estan contentes en el tipus de jornada escolar que té el seu centre i, clar, jo me faig la reflexió, dic, quant sabria jo com a pare lo bo que és un tipus de jornada o altra si ningú no m'ho explica.
Clar, perquè jo he escoltat a Gonzalo Pin, i vosaltres també, hem llegit coses, però la gent moltes vegades no sap si açò és bo o és perjudicial.

I vinculant-ho en açò, per exemple, quina és la meua posició respecte al tipus de jornada escolar, jo crec que hem de treballar-ho molt més, jo pense que l'horari escolar partit en principi pot ser bo, però, segurament, fent un descans del migdia que siga més curt.
El que no tinc jo tan clar és que la solució siga retallar-lo per dalt, jo crec que ahí, no sé si me desmarque d'altres ponents, jo crec que el problema nostre és que ens alcem massa prompte, aleshores comencem el dia massa prompte.
Si tu mires, per exemple, una gràfica d'usos horaris a Itàlia i a Espanya, tu veus que tot ho fem una hora després que Itàlia, el dinar, el sopar, totes les coses les fem una hora desprès que Itàlia, excepte alçar-nos, que la fem a la mateixa hora.
Per què?
Perquè ens estem enganyant.
Entenem que una bona hora per començar a treballar són les vuit del matí, però la fam, i ací estem ja vora a les dos i encara aguantem un poquet més, la fam ens entra a les dos; clar, allà s'entra a la una perquè estan en la mateixa zona horària, però estan veritablement una hora abans que nosaltres.
El problema que tenim nosaltres és que entrem massa prompte.

Per això, el plantejament que feia en la Guia de temps escolars, que segurament teniu, era que el que hem de fer és adequar.
Jo no estic en contra de la jornada continua com a concepte.
Vull dir, si un xiquet pot abastir tres hores d'escola, si les tres hores se poden fer pel matí perquè ha tingut temps suficient per descansar, doncs no està mal.

El que no podem pensar és que podem ficar les cinc hores d'escola pel matí.
Jo és el que crec és que el que tenim erroni és pensar que podem compactar-ho tot i anar-nos-en.
Jo pense que no.
.
.
, jo també he treballat en altres llocs i quan treballava a un consorci d'empleabilitat a Burjassot teníem horari que diguem horari de funcionari, no?
I jo me'n recorde, jo també vaig anar a secundària lluny de la meua casa i també dinava molt tard.
La gent me deia: no, és que tens la vesprada lliure.
La vesprada lliure?
La vesprada lliure.
.
.
, jo acabe de dinar a les quatre i escaig.
Jo no tinc.
.
.
La vesprada meua comença a partir de les cinc i escaig, quan ja he fet la digestió, no?
Vull dir-te, tenim una idea que podem compactar i jo pense que, sobretot per als xiquets, no és adient.

Després.
.
.
, a vore si me vaig a deixar coses importants.
La qüestió de la jornada escolar, la concentració.
Òbviament, no?
I compactar molt sobretot perjudica els alumnes que tenen més dificultats, perquè la fatiga afecta molt i afecta més a l'alumne que no té recursos per a tornar a concentrar-se i agafar de nou el que està dient el mestre.
Quan fiquem tantes hores de seguida, el que passa és que els xiquets que tenen menys capacitats perquè, potser.
.
.
, i ahí tenim estudis també d'alumnes amb cronotipus més vespertí.
Quan nosaltres passem els exàmens de fer-los pel matí a fer-los per la vesprada, l'efecte cronotipus desapareix.
Per què?
Perquè estan en el seu moment.
Els de matí, a primera hora de la vesprada encara estan actius; però és que els de vesprada, a primera hora del matí, encara no estan actius, no?
, no estan en la seua plena capacitat i, per tant, hi ha un efecte.
I en els anys vinents parlarem també de discriminació de cronotipus.
Prepareu-vos, perquè serà un tema que anirem estudiant-lo més i parlant-lo més.

Per tant, vaig comentant, perquè hi havia moltes idees.
La qüestió dels recursos i la qüestió de la flexibilitat, que me preguntava el portaveu de Ciutadans.
Jo pense que la solució ací està, i ho he dit moltes vegades, en la flexibilitat.
El que hem d'acabar és de tindre la idea que l'escola és com un campament militar, que toca la corneta i tot el món s'alça i tot el món fa el mateix al mateix moment.
Jo pense que l'escola, i més l'espanyola, que tracta amb alumnes ja de dos a dotze anys, en què en eixos deu anys se canvia moltíssim i les seues necessitats són molt molt diferents, no podem continuar pensant que tot el món entra i ix a la mateixa hora d'escola.
Hem de pensar que, per cicles i els subcicles que hi ha dins de les etapes educatives, poden tindre, perfectament, horaris diferents i més ara, en temps de coronavirus.

Jo vaig escriure una cosa a l'estiu, pensant que la tornada a l'escola podia donar més flexibilitat a les escoles.
Doncs, no.
Ara hem fet que a les escoles se fiquen unes marques en els patis i els xiquets ixen tots a la mateixa hora al patí, perquè és l'hora del patí, i el que tenen és menys espai, perquè l'han de compartir amb les separacions.
Per què no podem fer que isquen al patí de manera successiva, en grups.
.
.
no sé, en terços?
Els més menut eixen abans, després.
.
.
tal.
Igual en el menjador.
Moltes vegades hi ha torns de menjador i, en lloc de fer torns de menjador, diguem-ne, que els qui van a dinar més tard ixen de classe més tard, el que fem és que ixen a la mateixa hora, uns dinen al principi del descans i altres després, d'acord?

Jo pense que hem de trencar aquesta idea i, en principi, no hauria de suposar necessàriament una despesa de recursos perquè, al cap i a la fi, els centres escolars han d'estar oberts també per les extraescolars i hi ha d'haver un servei.
I és seria, diguem-ne, reorganitzar.
Jo pense que, a més, si compensem amb menys hores lectives, que seria cap on hauríem d'anar, fixar les hores lectives en els moments en què hi ha més.
.
.
, són més productives per als alumnes i llevar totes eixes hores lectives que ens cauen en moments en què no les aprofiten.
I tindries més temps dels mestres per a preparar classes, per a suportar als alumnes amb més dificultats, etcètera.

Per tant, quina seria la meua proposta?
La meua proposta vindria de dir que hauríem de retardar, no?
Jo pense que simplement canviant l'horari i ficar-nos en l'horari anglés, ja hauríem fet la mitat de l'esforç.
Continuaríem entrant a les huit, però les huit serien el que hui són les nou.
Els xiquetes dormirien una hora més.
.
.
, perquè açò també està provat.
Els adolescents, a part que el modus de vida d'estar molt de temps tancat, de no tindre sincronització amb la llum solar, perquè estan molt de temps entre quatre parets, els fa que se facen més nocturns, no?
, i la qüestió també de les pantalles, que segur que l'heu parlat, també arriba un moment en què ells no se'n poden anar molt molt més prompte del que poden anar-se'n, perquè és que no tenen.
.
.
, el seu moment de somni encara no ha arribat.
I els estudis demostren, sistemàticament, que, quan tu retardes l'hora d'entrada a l'institut, els alumnes dormen eixos minuts més que tu retardes.
No se'n van al llit més tard perquè tu els has deixat l'entrada més tard; ells continuen anant-se'n a la mateixa hora perquè és la seua hora, en què ells senten que poden dormir, però sí que dormen més perquè se retarda l'hora d'entrada.

I jo me n'he passat una altra vegada.
Alguna cosa passa.
.
.
Disculpeu perquè és molt.
.
.

La senyora presidenta:

Bé, senyor Gabaldón.

De totes maneres, li repetisc, si vosté ens vol fer arribar algun informe que considere que és útil per a esta comissió, nosaltres li ho agrairem.

Li reitere el nostre agraïment per la seua participació en esta comissió i en l'informe previ.

Gràcies.

El senyor Gabaldón Estevan:

Moltes gràcies.

Compareixença del senyor Josep Pascual Albiol Esteller, president de la Confederació de Associacions de Mares i Pares d'Alumnes de la Comunitat Valenciana Gonzalo Anaya

La senyora presidenta:

Bé, doncs, com sé que el pròxim ponent ja està ací, doncs, ara quan.
.
.
, quan estiga tot en condicions, seguim i acabem.
(Pausa)

Bé, doncs, l'últim intervinent de la sessió de hui és el senyor Josep Pasqual Albiol Esteller, que és president de la Confederació d'Associacions de Mares i Pares d'Alumnes de la Comunitat Valenciana Gonzalo Anaya.

Benvingut a esta comissió, senyor Albiol.

Com sap vosté, perquè l'han informat prèviament, disposa de 10 minuts per a fer la seua exposició.
Després, hi haurà una ronda d'intervencions, per part dels portaveus de cada grup parlamentari, a raó de 3 minuts per cada grup polític.
I, finalment, vosté tornarà a disposar de 10 minuts per a respondre les preguntes que li puguen plantejar o per a les conclusions que vullga vosté exposar, d'acord?

Hem agarrat ja molta pràctica i estem sent tots molt respectuosos amb els temps i per això, ara mateixa, estem dos minuts abans del que ens tocava començar.
Però, bé, estem aprenent molt en esta comissió sobre un ús racional del temps i això és el que volem fer.

Doncs, quan vosté vullga, té la paraula.

El senyor president de la Confederació Gonzalo Anaya:

Molt bé.

Moltes gràcies.

Difícil parlar després de les aportacions que ha fet el professor Gabaldón, que és un referent a nivell estatal en este tipus de coses, tots el coneixem, no?
; i, damunt, doncs, parlar a estes hores, no?

Però, bé, en principi, moltes gràcies per la proposta.
Agrair a la comissió d'usos del temps la invitació a participar, per a fer aportacions des del punt de vista de les famílies i des de les AMPA.

Com bé heu dit, jo soc Josep Albiol.
Soc president de la confederació d'AMPA Gonzalo Anaya.
És la confederació amb més representativitat a nivell de l'escola pública valenciana; agrupa, ara mateix, a 1.
055 associacions de mares i pares d'alumnes del sistema d'educació públic.

A la vegada, també soc pare de dos xiquets que van a Educació Primària i d'una xiqueta que ja va a l'ESO.

En definitiva, un pare més d'aquells milers de pares i mares valencians que a diari fan la cursa del temps, molts dies farcida d'obstacles, també, de vegades, plena de satisfaccions, per a atendre totes les obligacions del món adult i totes les responsabilitats que tenim amb la criança i l'educació de les nostres filles i fills.
Això, segurament, tots ja us ho imagineu, no és senzill, no?
Tots tenim la sensació d'anar sempre a contrarellotge -això ja és un clàssic, no?
- per a arribar a tot o, amb un poc de sort, quan, per fi, quadrem horaris -les coses de vegades ixen bé, no?
-, sempre tenim la sensació que el dia a dia hauria de tindre més hores, hauria de tindre 48 hores, en definitiva, per a poder fer millor allò que hem aconseguit fer.

Com que el temps no es pot estirar com un xiclet, valorem molt bé, valorem molt positivament que se faça esta comissió.
Realment, per a nosaltres ha sigut una sorpresa perquè, a nivell de la confederació, també tenim una comissió -ja fa anys que està creada; amb diferents moments de més activitat o menys activitat, no?
- que també estudia este tipus de qüestions, però relatives als temps escolars.
Això, el que dèiem, està molt bé que es faça el treball de com racionalitzar els temps i els horaris, tenint en compte el treball remunerat, el domèstic, la vida familiar, el temps de la cura personal, el temps lliure i el temps social i cívic.

Nosaltres, com a famílies, sempre posem en el centre les necessitats d'atenció dels nostres fills i filles, el seu benestar i la salut, perquè allò que és bo per a la infància, per als xiquets i xiquetes, és sempre positiu per a la resta de la societat.
Per tant, la primera aportació que fem, des de la Confederació Gonzalo Anaya, és que qualsevol eix o acció de les polítiques de racionalització dels usos del temps ha de posar en el centre l'educació, el benestar i la salut de tota la infància, sense oblidar que en la nostra societat eixa infància, eixos xiquets i xiquetes, tenen al seu costat una família.
Eixa família cada vegada és més diversa organitzativament; són famílies amb dos persones adultes, família monoparental, famílies reconstituïdes, famílies nombroses.
També eixes famílies són diverses en la seua procedència, famílies immigrants, no?
I famílies diverses quant al seu origen socioeconòmic, de totes les rendes, de diferents nivells de formació i diferent situació social.
I a tota aquesta diversitat familiar li afecta el temps i les decisions polítiques en horaris i calendaris, en diferent grau, evidentment, però a tots ens afecta.

Quan parlem del temps i dels drets de la infància és necessari abordar el temps escolar, el temps laboral, el temps de les cures, el temps lliure i el social.
Considerem necessari insistir que qualsevol acció o política sobre algun d'aquest temps afecta a la resta dels temps i a la vida de la infància i de les seus famílies.

Per tant, altra aportació que fem és que qualsevol transformació horària ha de tindre present analitzar i globalitzar totes aquestes categories de temps: escolar, laboral, cures, lliure i social, i ha de significar un avanç en millores per a la infància en la seua educació i en l'atenció familiar, en la corresponsabilitat de les tasques domèstiques i en la criança i en un oci educatiu de qualitat i adaptat a les necessitats de la infància i del seu context.
En definitiva, vull dir, que les accions han de ser globals i no sols referides a un únic àmbit de la vida.

Es tracta d'harmonitzar i racionalitzar, posant en el centre la infància i, alhora, avançar en el camí de la igualtat de gènere entre homes i dones.
S'han de crear nous drets laborals per a homes i dones, des d'una perspectiva de gènere; crear i promoure els serveis comunitaris que ens permeten conciliar la vida laboral i familiar i que signifiquen avançar en els drets de la infància a l'educació, a gaudir del temps lliure, a l'atenció familiar, al benestar físic emocional i a la salut.

Per això, proposem un altre objectiu -este és el quart-: abordar la racionalització del temps des d'una perspectiva multidisciplinar i fonamentada en l'evidència científica i les necessitats de la societat.
Ja ho sabeu, no?
Diferents aportacions que científics de tots els àmbits de la salut, de la psicologia, de la pedagogia, de la sociologia o de l'economia han fet les seues aportacions i estudis per fer possible que les polítiques de racionalització d'usos del temps siguen sostenibles a tots els nivells i que no generen desigualtats de cap tipus.

Feta aquesta introducció, és important que tots els sectors implicats diguem la nostra.
I, com a portaveu de les federacions de pares i mares d'alumnes, hem consultat les nostres tres federacions provincials i, a través d'eixes consultes, hem tret en relleu, diguéssem, huit, huit ítems que són els que volem aportar.

El primer seria que el temps de les cures personals cal que tinga en compte els cicles bàsics de la vida diària nostra, no?
: l'alimentació, la higiene i el descans.
Hem d'assenyalar la influència de les rutines en el benestar, en el rendiment escolar i en l'estat emocional en la infància i adolescència.
Hi ha molta literatura científica de com repercutixen en la salut i l'èxit escolar els hàbits i les rutines més essencials: l'alimentació i el descans -crec que abans s'ha parlat un poc sobre este tipus de coses-.
El temps que dediquem a les cures personals i com les organitzem s'ha de tindre en compte dins de la racionalització dels usos del temps.
Caldria, doncs, aprofundir en aquest tema, amb el suport de les investigacions, més en concret en les investigacions en l'àmbit de la pediatria i especialistes externs.

El segon ítem que pensem que cal valorar és el temps d'atenció familiar i l'èxit escolar.
Hi ha dificultats en les famílies per a compaginar els temps laborals amb els familiars i fer un seguiment adequat de les seues filles i fills i altres que signifiquen que (inintel·ligible) .
.
.
abundant.
Sabem que la dedicació dels pares i mares als fills i filles és una inversió de primer ordre per afavorir el seu benestar present i el seu desenvolupament social i cognitiu.
La dedicació familiar millora el rendiment i expectatives educatives.
La proposta seria que les polítiques en matèria d'usos del temps en este àmbit tingueren necessàriament que garantir el temps d'atenció familiar als xiquets i xiquetes.

El tercer ítem que plantegem és que el temps de treball i el temps de la família i la conciliació laboral ha de tindre en compte la perspectiva de gènere.
Afavorir que els treballadors i les treballadores, pares i mares, disposen d'un temps estable, regular i previsible per compartir el temps familiar i d'atenció a filles i fills.

S'han de desenvolupar drets laborals nous que permeten reconèixer el temps de treball en funció de les necessitats de la família i, a més, aquesta consideració no ha de recaure només en les mares, perquè els pares també han d'optar als drets de conciliació laboral i familiar.

El quart ítem va referit al temps a casa i la corresponsabilitat de les cures de fills i filles i de les persones dependents, a la cura de fills i filles es sumen també les cures de les persones dependents de la família.
Seria necessari que tota política per racionalitzar els temps impulse les corresponsabilitats familiars en les cures.
S'han de crear o ampliar nous serveis públics, com l'assistència domiciliària a persones majors i una xarxa de centres de dia també per a persones majors.

El cinqué ítem del qual volem parlar és el temps escolar i els experiments sense estudis d'impacte.
En aquest punt és on la nostra organització, la Gonzalo Anaya, insistix en què els experiments en matèria horària dels nostres fills i filles, en matèria d'horari escolar, han de vindre acompanyats necessàriament d'estudis d'impacte en la infància i de conclusions científiques.
Fins a la data de hui, tots els projectes de modificació horària -i sabeu que ja en van molts- de temps escolar, han sigut tots experimentals.
No hi ha ningun que s'haja consolidat i no han tingut estudis d'impacte de cap tipus.
Bé, en el cas de que l'haja tingut, realment, nosaltres no disposem d'ell, no?
Això que portem experiments ja des de l'any 2014 fins l'actualitat.

La modificació de la jornada laboral a nivell valencià va començar durant el mandat de la consellera María José Catalá i ha perdurat fins a hui mateix, fins al conseller actual Vicent Marzà.
Afortunadament, ara estem en un període de suspensió d'eixe tipus de modificacions, val?
Considerem molt positiu que aquesta comissió ens invite a participar en les polítiques de l'ús del temps i es compte amb la nostra visió sobre la jornada escolar.

Les famílies, a este nivell, sempre hem entés que la jornada escolar continuada és una reivindicació laboral docent -aparentment ho han interpretat aixina- i, per suposat, legítima.
I que totes les conselleries que l'han atés s'han oblidat dels estudis científics i de consultar a professionals de tots els àmbits.

Les AMPA han tingut que suportar, i encara suportem, i mediar en tensions i conflictes de tot tipus entre famílies i docents, perquè el temps escolar és una qüestió sensible i que afecta al dia a dia a famílies molt diverses organitzativament.
És quasi impossible que no es generen problemes de convivència als centres quan es fan consultes o quan simplement s'obri el debat, siga quina siga l'opció de la família, si jornada partida o jornada continua.

Vos demanem consell en aquest tipus de temes, del temps escolar.
Vos convidem a que tots els grups polítics presentes en la comissió demaneu un estudi científic sobre aquesta qüestió en particular i també que reculla la valoració que s'ha fet durant estos anys, ja són 6 anys, de modificació horària al territori valencià.

A més a més, també, el que no volem és que el tipus de jornada escolar represente un component de distinció entre el que és l'escola pública i l'escola concertada.
Tenim experiències en altres comunitats que això, al final, ha derivat en este tipus de segregació.

A més a més, una altra aportació que volíem fer és que l'horari escolar condiciona la vida de les ciutats, dels pobles.
Jo he tingut l'oportunitat de viure a pobles menuts, sabeu que l'únic moment del dia on hi ha gent al carrer és a l'hora d'entrar i d'eixida de xiquets i xiquetes.
I en ciutats més grans, és també, on hi ha més mobilitat és en el moment d'entrada i d'eixida de xiquets, és el que, un poc, condiciona la vida de les nostres ciutats.

Passaré ràpidament als altres ítems que ens quedaven.
El temps lliure de la infància, l'excés de deures i les extraescolars, més qualitat i menys quantitat en este aspecte.
Una altra de les reivindicacions que portem endavant és que els deures escolars en infantil i primària envaixen el temps de la família i generen desigualtats.
Cal impulsar la transformació del model tradicional educatiu, fonamentat en la repetició a casa i a l'escola dels continguts, cap a un model educatiu fonamentat en les competències bàsiques per a la vida, les habilitats socials i la gestió emocional.

La senyora presidenta:

Senyor Albiol.

El senyor president de la Confederació Gonzalo Anaya:

Em queden dos ítems, val?
Els comente ràpid?
El temps familiar i l'ús i l'abús de les noves tecnologies.

La senyora presidenta:

Després no tindrà tant de temps.
(Veus)

És que ja se'n passa més d'un minut.

El senyor president de la Confederació Gonzalo Anaya:

Ah!
, val, val.
És que me queden dos o tres punts.
Si voleu, els anomene i avant, val?

És el referit al temps familiar i a l'ús i abús de les tecnologies que obri una nova vida d'ús del temps.
I l'altre àmbit potent que volia contar és el temps social i cívic, el temps que dediquen a este tipus d'activitats.

La senyora presidenta:

Gràcies.

Bé.
Doncs, passem ara a les intervencions.
Vosté respondrà al final, d'acord?

El senyor president de la Confederació Gonzalo Anaya:

Val.

La senyora presidenta:

Val?
Apague vosté el seu micro.
És que, si no, ressona.
Allí al costat (Se sent una veu que diu: «Baix a la dreta.
Ahí») Això és, gràcies.

Val.
Doncs, comencem.
Té la paraula Cristina Cabedo en nom del Grup Parlamentari Unidas Podemos.

La senyora Cabedo Laborda:

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Albiol, benvingut.

Li faré només una pregunta per a què vosté després tinga més temps per si vol explicar eixos ítems.
La pregunta seria.
.
.
, com una de les qüestions que també estem tractant en aquesta comissió és de la importància de la corresponsabilitat per a també millorar els usos dels temps i ací s'ha parlat molt en com l'educació formal ha de millorar eixa corresponsabilitat o ha de fomentar eixa corresponsabilitat, vosté que justament és representant d'una federació d'associacions de mares i de pares, ¿com, eixos pares i mares, es poden vincular a eixa educació formal per a què també eixos pares i mares contribuïsquen a educar en corresponsabilitat en la casa dels xiquets i de les xiquetes?

Perquè si es fa en l'educació formal, però no es fa en la casa de cada xiquet i de cada xiqueta, doncs… O, com vostés a través de la FAPA poden contribuir a aquesta qüestió?

Moltes gràcies i escoltaré amb molt d'interés els dos ítems que li han faltat a vosté.

La senyora presidenta:

Gràcies, diputada.

A continuació té la paraula la senyora Rebeca Serna en nom del Grup Parlamentari Vox Comunidad Valenciana.
Quan vullga, senyoria.

La senyora Serna Rosell:

Gracias, presidenta.

Bueno.
Señor Albiol, muchas gracias por su presencia en esta comisión.

Voy a ser muy breve también.
Quería preguntarle…, bueno, es que no le he acabado de entender exactamente cuando hablaba del tipo de jornada, ¿si continua o partida?
Claro, el compareciente anterior, el señor Gabaldón, pues, también se le han hecho preguntas en este sentido y, bueno, claro, decía que, en principio, esa jornada continua -quizás estamos hablando ya más de enseñanza secundaria o de algo que se saldría un poco, quizá institutos o demás- que tienen muchas horas seguidas, empezando a las ocho de la mañana y terminando, a veces, a las tres de la tarde.

Son muchas horas seguidas donde es difícil que los alumnos puedan estar prestando la atención debida a las asignaturas, puesto que van una detrás de otra.
Pero ya le digo que no acabo de entender, en su intervención, ¿si desde la confederación que usted preside están más de acuerdo en un tipo de jornada u otra?

Porque también estuvo aquí, compareció en esta comisión, un médico, un pediatra, que, bueno, él, desde luego, abogaba por la jornada partida, simplemente atendiendo a los ritmos circadianos de los distintos alumnos, de las distintas edades, etcétera, pues, apostaba un poco por esto.
Y nos decía que muchas veces los padres, en los distintos centros educativos, elegían una u otra jornada, pero muchas veces sin ser debidamente informados.

Entonces, pues, mi pregunta iba en este sentido, señor Albiol.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

A continuació, té la paraula la diputada Mònica Àlvaro, que parlarà en representació del Grup Parlamentari Compromís.
Quan vullga, senyoria.

La senyora Àlvaro Cerezo:

Gràcies, senyora presidenta.

I gràcies, senyor Albiol, per la seua presència avui ací entre nosaltres.

Em feia moltíssima il·lusió tindre entre nosaltres a la confederació que vosté presidix i que s'ha destacat sempre per demanar respecte en les votacions als centres escolars cap a les diferents opcions que es presentaven damunt la taula al voltant de la jornada escolar.
I això, la veritat, jo li ho volia agrair en algun punt perquè vostés sempre han demanat eixe respecte a les votacions que es feien en els centres.

Però, però, tot i això, jo intentaré ficar-lo a vosté una miqueta entre les cordes i ja se n'eixirà, que jo crec que vosté ja tindrà recursos per a eixir-se'n.
Mire, li faré la mateixa pregunta que li he fet abans al senyor Gabaldón, perquè vosté m'ha donat peu quan diu que hem de posar al centre els xiquets i xiquetes i la pedagogia que des de la seua confederació vostés fan al respecte.

Perquè a voltes jo tinc la sensació que parlem i triem horaris escolars condicionats per les nostres circumstàncies personals i optem per un tipus de jornada, o bé intensiva o bé partida, segons la nostra vida.
I tal volta, potser, no estem tenint tan present el benestar dels nostres fills i filles ni tampoc allò que ens diuen els pediatres.
Moltes vegades, per desgràcia, és per desconeixement.
La majoria de la gent, la veritat, és que estes qüestions no els arriben i estic d'acord amb vosté en què caldria, inclús, millorar eixa informació.
I ahí vostés tenen un gran paper.

Per això li pregunte, si creu que les AMPA podrien vore positiu el valorar una tercera opció?
Seria la de no començar més enllà de les nou -per això que els pediatres ens estan recomanant, que s'ha dit en esta comissió- parar a dinar en el centre entre les dotze i mitja i una i mitja -parar en el centre i en eixe horari, doncs; donaria temps sempre i quan dinaren en el centre i acabar sobre les quatre.

Creu que eixa opció podria donar solució als ítems o alguns dels ítems que vosté ens plantejava?

Moltes gràcies, senyor Albiol.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

Bé.
Doncs, tot seguit té la paraula el senyor José Antonio Martínez, que intervindrà en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos.
Quan vullga, senyoria.

El senyor Martínez Ortega:

Gracias, presidenta.

Buenas tardes, señor Albiol.

Por supuesto agradecerle su presencia, su intervención y que comparta su interesante punto de vista como una persona que vela por la calidad educativa de los alumnos de la Comunidad Valenciana.

La pandemia, la educación on line, las clases semipresenciales, han obligado a las familias a organizarse de una manera diferente en cuanto a espacios, en cuanto a horarios.
Por ejemplo, en mi caso, yo solo tengo una hija y nos hemos podido apañar, pero sé que esta cuestión ha generado muchas dificultades y desigualdades entre familias y alumnos, en función de las particularidades de cada familia y de los medios con los que ha contado cada una.

¿Qué se puede hacer para evitar esta desigualdad en el acceso a una educación de calidad, teniendo en cuenta esta nueva realidad con la que tenemos que vivir?
Y, por otro lado, estamos de acuerdo que son necesarias mejoras e inversiones por parte de las administraciones públicas, en nuestro caso de la Generalitat Valenciana, para adaptar los centros educativos a la nueva realidad.
¿Pasaría todo ello por reforzar la formación digital tanto de docentes, como de familias, como de alumnado?
¿Sería esa una de las posibles soluciones?

Dado que el objetivo de esta comisión es caminar hacia una racionalización de los usos del tiempo, la pregunta sería ¿si esta revolución digital educativa podría favorecer, en su opinión, la racionalización que hacemos del uso del tiempo?
¿O por el contrario genera más inconvenientes y más dificultades a las familias?
¿Son más las ventajas o los inconvenientes que este nuevo entorno pone sobre la mesa a la hora de compaginar vida personal, familiar y laboral o educativa?

Por último, me gustaría hacer hincapié en el tema de la desigualdad entre los alumnos que acuden presencialmente y los que lo hacen online.
¿Cómo se puede limitar este hecho?
Está claro que con las ratios actuales que hay es imposible que todos los alumnos vayan a clase, pero también hay algunos que van el 50 %, otros que pueden ir jornada completa.
No sé, desde las AMPA ¿qué reivindicarían a la conselleria de educación en este caso para poder superar esas dificultades?

Y en cuanto a los alumnos con dificultades especiales, ¿es posible atender a la diversidad de estos alumnos con una educación no presencial?

Agradecerle su presencia, su exposición y darle de nuevo las gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Martínez.

Bé.
A continuació té la paraula el diputat Juan Carlos Caballero que intervindrà en representació del Grup Parlamentari Popular.
Quan vullga, senyoria.

El senyor Caballero Montañés:

Muchísimas gracias, presidenta.

Muchísimas gracias, señor Albiol, por su comparecencia en esta comisión.

Hemos coincidido… o coincidimos bastante en los planteamientos que han hecho el resto de grupos políticos y sí que quería centrarme también en la parte de la teleformación.

Quería preguntarle: ¿cómo se está adaptando…?
O si la administración pública está dotando de las herramientas necesarias a la escuela para que pueda ejercerse una formación digital, sobre todo también en casos excepcionales y si eso puede ser, por ejemplo, una situación…, evidentemente ahora es excepcional, pero si se debe…, o se debería potenciar también una educación o un modelo educativo en el que también se pudiesen compaginar también formación digital, formación online.

Y también quería preguntarle sobre si el teletrabajo de los padres -ahora se está hablando mucho de que el teletrabajo también puede ayudar a la corresponsabilidad y a una mejor racionalización de los usos del tiempo- si esto afecta o no afecta en la atención que están prestando a sus hijos, acompañándolos, etcétera, etcétera.
Entonces, si cree que la teleformación por parte de las madres o padres, eso puede ayudar o puede favorecer en una mejor atención también de los hijos respecto al sistema educativo.

Y le dejo ya para que pueda también…, porque sí que me gustaría concretar los últimos puntos que se le han quedado en el tintero, porque me parecía muy interesante comentar.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyoria.

I acabem amb la intervenció del diputat Pedro Ruiz, que intervé en nom del Grup Parlamentari Socialista.
Quan vullga, senyoria.

El senyor Ruiz Castell:

Gràcies, presidenta.

Moltes gràcies, senyor Albiol, per les seues aportacions.
Crec que és important, com han dit, i crec que totes i tots ací compartim qualsevol actuació estiga o pose al centre el benestar i la salut de les xiquetes i els xiquets.

Jo seré molt breu i, fins i tot, crec que la contestació al que li vaig a plantejar és, com quasi sempre, que fan falta més recursos per a poder reorganitzar les coses i fer front a la situació de la millor de les maneres.

Però des de la seua experiència al peu del canó a les escoles, com actors que fan mediadors entre docents i estudiants, la meua pregunta seria si creuen possible trobar una solució que puga contentar al professorat, que legítimament, com vosté ha dit, vol i defensa la jornada contínua i allò que, al fil del que hem sentit alguns dels ponents d'aquesta comissió, semblaria més adient per al nostre alumnat, per a les nostres filles i els nostres fills.

I ací li han plantejat algunes opcions.
No sé què opina al respecte.
En qualsevol cas, volia saber quin és el grau de conflicte -tot i que no sé si és la millor paraula per a descriure-ho- entre famílies i docents que des de les associacions de mares i pares heu detectat en relació amb aquest tema i si creu que, efectivament, com ací s'ha suggerit, hi ha una manca d'explicacions al voltant la qüestió quan s'ha plantejat a les escoles.

Res més.
Moltes gràcies i jo també li deixe més temps perquè puga continuar explicant allò que s'ha quedat abans, que estem desitjosos de poder escoltar.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Ruiz.

Senyor Albiol, té vosté 10 minuts per a respondre.
Com alguns diputats han sigut generosos amb el seu temps, en tot cas un parell de minuts més, però intentem cenyir-nos al temps, ¿d'acord?

Pose el temps.
Pot començar ja.

El senyor president de la Confederació Gonzalo Anaya:

Complete les dos qüestions que m'han quedat abans.

Dos ítems més, un referit al temps familiar i l'abús de les tecnologies, com han dit, que és un tema que ha irromput en les nostres vides familiars, sobretot en l'àmbit del preadolescents i adolescents en els darrers temps, ¿no?
, les tecnologies de la comunicació i de l'entreteniment, les xarxes socials, els videojocs, els mòbils.
.
.
Les tecnologies són també agents socialitzadors molt poderosos.
Fins i tot, podríem dir que, junt a la família i l'escola, són el tercer context dels nostres fills i filles.
I la racionalització dels usos del temps també hauria de vetllar per educar a la societat en l'ús i no en l'abús de les tecnologies, perquè en el món actual les tecnologies són indissociables del temps que dediquem la població a estar connectats.
I sobretot això ho hem pogut experimentar estos dies.

I l'últim ítem que ens havia quedat era el temps social i cívic.
És el temps que dediquem les famílies a participar, a implicar-nos en al nostra societat a través del teixit associatiu o les organitzacions cíviques i polítiques.

Sovint ens queixem de la baixa participació en tots els àmbits, ¿no?
, en el món associatiu, i molt probablement el motiu és la falta de temps.
Els mares i els pares renunciem moltes vegades a implicar-nos, siga a l'AMPA, siga en associacions veïnals, en altres col·lectius, perquè ja tenim unes agendes ben plenes.
Açò va en detriment de la societat democràtica i participativa que volem en la Confederació Gonzalo Anaya.
A l'hora de dissenyar polítiques en matèria del temps, també seria interessant incorporar aquell temps social i cívic que serviria d'exemple també per als nostres fills i filles.

Això és el que abans m'havia quedat pendent i crec que també era igual d'important que les altres qüestions que hem parlat.

Referit ja a les qüestions que se m'han plantejat, la primera anava referida a l'educació en corresponsabilitat.
Ja fa anys.
.
.
, sabeu que un dels àmbits potents de l'activitat de la Confederació Gonzalo Anaya i de les federacions provincials és la formació a les famílies.
Ja fa molts anys que s'està treballant en eixe àmbit i, de fet, la majoria d'accions formatives que se fan va dirigit justament a eixes qüestions.

Realment ens consta, ¿no?
, ens consta.
I.
.
.
evidentment, de tota la formació que fem recollim dades i no hem aconseguit trencar eixa barrera.
S'adonem que la majoria de participants en este.
.
.
, de participants o de persones que se vinculen al voltant de les escoles continuen sent dones.
Realment els homes som una minoria i, quan se pretén fer alguna acció formativa, primer, el problema, que és triar-lo a hora, que això ja genera conflicte.
Però en la pràctica, després, és una qüestió que està pendent i seguirem insistint.
No serà per recursos ni per intencions.

Altra qüestió, la jornada contínua.
Sabeu que això ha sigut un element de conflicte estos darrers anys en l'àmbit escolar.
Com ja he dit, ja fa anys que això ho anem arrastrant.
Feliçment, ara mateix eixes qüestions a nivell normatiu estan suspeses.
Ho valorem molt positivament, perquè sí que és cert que coincidix que les famílies no tenien tota la informació.
I del que s'adonem és que al final les famílies voten en funció de la seua pròpia situació personal.
Si pensen que ells tenen la vesprada lliure, poden acollir els xiquets, aposten directament per la contínua.
I si els pares treballen o tenen un negoci fins les set de la vesprada, realment ni s'ho plantegen.

És un tema conflictiu que provoca fractura, fractura en les escoles, en l'entorn escolar.
També dins del professorat, però menys.

Nosaltres hem intentat oferir informació.
Des de la Gonzalo Anaya realment no mai hem apostat per cap tipus de jornada concreta, sinó que el que volíem és rebre informació i, a partir d'ahí, apostar.
Però ja sabeu que hi han diferents corrents al respecte i ja sabeu que és difícil determinar quina és la millor via.

A priori, nosaltres considerem que en educació infantil i primers anys de primària no podem apostar de cap manera per la jornada contínua.
Perquè això és una qüestió que tenim.
.
.
, per la pròpia salut dels xiquets.
No ho veem.

Esperem que això, que a l'hora de reprendre estes qüestions, que en un moment o altre s'hauran de tornar a reprendre, que se tinga primer una avaluació realment de la repercussió que han tingut eixes modificacions en els anys que portem fent-les.
I també l'opinió d'experts de tots els àmbits.
I que no siga realment al final.
.
.
, el determinant siga la situació de les famílies, sinó que siga el millor per a eixos xiquets i xiquetes.

Un model d'escola.
.
.
-això és una altra qüestió que heu plantejat- el ficar el centre d'atenció en els xiquets i les xiquetes, sí, és el que volem i el que exigim.
Però, clar, el que dia, no podem.
.
.
, no ens agradaria i pense que no és positiu i pense que no ha eixit bé.
És a dir, racionalitzar els temps en l'escola, però la resta de la societat deixar-la igual.
Això no servix per a res.
Al contrari, pense que encara provoca més desigualtats, encara provoca més desencant per part de la població.
Pensem que si s'actua modificant els horaris de l'escola, també s'hauria d'actuar modificant els horaris en la resta de la societat.
No és un organisme aïllat del global.

La proposta esta de la jornada escolar continuada, però de huit del matí fins a les quatre o cinc de la vesprada i que els xiquets i xiquetes dinen a l'escola i que el menjador també part d'eixe concepte educatiu, sempre l'hem tingut damunt la taula, però, evidentment, això implica que la totalitat de xiquets i xiquetes se queden a dinar en les escoles.
Això requerix donar un pas endavant amb una forta inversió.
.
.
, no és fàcil d'aplicar.
Sabem que és un model que existix, no tan sols en els països nòrdics, en els països avançats, sinó també en països d'Amèrica llatina també implantat i funciona.
Hauríem de valorar-ho.
El que passa és que tenim clar que eixe model requerix una forta inversió de recursos.

Altra qüestió que s'ha plantejat, evidentment la teleformació, les noves tecnologies, ¿val?
, la formació no presencial que en estos moment, de manera inesperada i de manera no preparada, ens ha tocat implantar realment incidix encara més en les desigualtats socials.
Això ho tenim clar.
És la bretxa digital que existix en la societat que se trasllada, encara més agreujada, a les escoles.
És un àmbit molt potent que cal treballar-ho.
El curs passat va aparéixer de sobte i, evidentment, tots som conscients que no van eixir el millor que podien.

Tots els pares, ni tenen les habilitats, ni tenen els coneixements, ni tenen tampoc el temps per a dedicar a ajudar els fills en la formació telemàtica.
És un àmbit molt potent.
Nosaltres, a nivell de la confederació, també vam actuar en eixe sentit, oferint informació bàsica a famílies en competències digitals.
També ens consta que des d'altres àmbits també s'està fent, però és un.
.
.
, o siga, la bretxa existix, és molt potent i no la podem eliminar en pocs dies.

Interpretem que la formació presencial no substituïx en cap cas a la formació online.
Nosaltres, evidentment, en l'etapa obligatòria de formació, en infantil i primària sobretot, la formació telemàtica la veem com a subsidiària.
És a dir, en el moment que la formació presencial no puga donar-se, que se done online i amb els millors tipus de condicions.
Però no la veem com a substituta.
La podem veure com a complementària o, en el seu moment, com a una última possibilitat.

Més qüestions en este sentit.
Este curs tenim l'experiència que en tots els centres la formació no s'ha pogut fer presencial.
No és el que desitgem.
I el que estem ja demanant de cara al curs que ve, que encara s'està fent i desafortunadament les condicions seran molt semblants a estes, és que se treballe tot el que se puga perquè la formació siga presencial.
No veiem altres tipus de possibilitats, sobretot en l'ensenyament secundari.
Ja vos dic que sempre se deixa com a subsidiària, i en el seu cas com a un recurs, la formació telemàtica.

I la possibilitat formació telemàtica per a alumnes amb discapacitat sabeu que és un tema complex.
Estos alumnes realment necessiten la presència i ahí sí que és on més incidim -i en el seu moment ja ho hem comentat també a nivell de confederació parlant amb els col·leges d'educació especial- que són els primers que han de fer educació presencial.
Això sí que ho tenim clar i en eixe aspecte sí que coincidim totes les famílies.

Entenem la teleformació, vos dic, dins del nostre àmbit, com una situació excepcional i puntual, i esperem que no se perllongue en el temps.

Qualsevol canvi o modificació de jornada requerix dos coses, entenem.
Requerix recursos.
O siga, no és gratuït l'adaptar o modificar un horari, sobretot al principi, en el temps d'impuls.
Però també requerix voluntat.
Jo pense que sí que.
.
.
, pel que diem del conflicte entre famílies i docents, que en el seu moment se va plantejar, és cert, això ha passat.
Però crec que ha anat minimitzant-se poc a poc i no crec que serà difícil arribar a un acord.

He seguit l'última part de la intervenció de Daniel Gabaldón en el sentit que no se'ls demana als professionals que treballen més hores, sinó que (inintel·ligible) .
.
.
la jornada laboral dels professionals també ha de ser flexible, igual com podia ser també la de les famílies o la de l'alumnat.

Més o menys crec que he respost.
.
.
Sí, pense que sí.
Si alguna cosa m'he deixat.
.
.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Albiol.

Si vosté creu que pot aportar encara més idees a esta comissió, pot fer-ho a través del correu electrònic, enviant-nos algun document complementari, algun informe que vosté crega que ens podria servir per als nostres treballs.
D'acord?

El senyor president de la Confederació Gonzalo Anaya:

Molt bé.
Moltes gràcies, i vos faré arribar les aportacions de hui i també, com vos dic, hi ha una comissió a nivell de la Confederació Gonzalo Anaya que en diferents moments s'impulsa més o menys, doncs presentarem propostes que s'han treballat en eixe context.

La senyora presidenta:

Doncs moltes gràcies.

Bé, senyories, mentre se'n va el nostre ponent… No se vayan todavía, que aún hay más.
No alcem encara la sessió, un minut per acordar algunes coses.
D'acord?

Bé, en primer lloc, hauríem d'haver acabat els nostres treballs a l'octubre de 2020, eh?
, si comptem el temps que vam establir en el pla de treball, però, com en tota la resta de coses que han passat en el món, doncs esta també s'ha vist relegada i, per tant, no hem acabat encara els nostres treballs, i per això hem de sol·licitar al Ple una ampliació d'eixe calendari de treball de la comissió.
D'acord?
Que, si a tots els sembla bé, si els sembla bé interpretaré que ho fan per assentiment.
D'acord?

Si a tots els sembla bé, el fixaríem en el primer període de sessions de 2021.
D'acord?
Acabaríem al juliol, finals de juny.
Sí?
Val.
(Veus)

Espera't un moment, és que vaig ahí, vaig ahí, diputada, vaig ahí.
Segons els compareixents, que és el que anava a dir-los, en la carpeta tenen vostés una llista.
(Veu.
El senyor lletrat parla amb la senyora presidenta) Ah!
No la tenen?
Doncs el lletrat demanarà que ens l'envien per correu electrònic.
Només la teníem els membres de la Mesa, jo em pensava que també la tenien vostés.
Bé, han elaborat un quadre on tenim, per una banda, les persones que ja han comparegut i, per l'altra, les persones que estan pendents.
Els que estan pendents perquè encara no hem arribat a eixe grup o a eixe àmbit.
I hi ha que estan pendents perquè en el seu moment no van poder vindre per un motiu o per un altre.
Jo crec que els hem de donar l'oportunitat de rescatar-los, d'acord?
, perquè alguns no han pogut vindre perquè estaven aïllats perquè estaven malalts.
D'acord?
Val.

I, per tant, hem de sol·licitar l'ampliació d'eixe calendari de treball.
I jo també els oferisc la possibilitat d'incorporar algun expert o representant que s'haja pogut posar en contacte amb vostés i que tinguen interés de participar en esta comissió, perquè em consta que alguns experts han conegut l'existència d'esta comissió i s'han interessat per aportar el seu granet d'arena, i també trobe que quan més veus escoltarem doncs més complet serà el nostre dictamen al respecte.
Val?

Bé, hem estat mirant el calendari el lletrat i jo.
Saben vostés que ara van a començar unes setmanes de treball, que és el que toca, el que ens toca, i li he demanat que sol·licite el dia 5 de març per a la pròxima sessió.
D'acord?
Val.
Si vostés volen afegir algun compareixent, per favor, ho han de comunicar, registrar, abans del dia 2 de març, perquè el dia 5 de març acordaríem la incorporació d'eixes persones.
D'acord?
Els queda tot clar?
Val?
(Veus i pausa)

Val, en la llista de pendents queden: quatre sessions en sis intervinents cada sessió.
D'acord?
(Veus) Quatre sessions.
Com la de hui, com la de hui, com les que estem tenint, com les que hem tingut.
Aleshores, què poden dir?
Que en caldria una per si encara repesquem algú i afegim algú?
Cinc sessions.
Amb cinc sessions arribaríem al mes de juliol.
Pensen que sempre pot haver algú que no vinga, eh, eixa possibilitat sempre existix.
Val?
(Pausa) D'acord?

Bé, de moment cinc, i s'ha de sol·licitar l'ampliació del termini al Ple.
D'acord?
Sí?
Mentrestant pensen vostés si volen incorporar algú i, si és així, ho registren abans del dia 2 de març.
I mentrestant també el lletrat farà la petició, bé, la faig jo realment, faré la petició de la pròxima comissió el dia 5 de març.
Està clar?

Doncs, ara sí, senyories, s'alça la sessió.

(S'alça la reunió a les 14 hores 56 minuts)