DS-135%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 24 de maig de 2018.
Comença la sessió a les 10 hores i 6 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 76.
Segona i darrera reunió.

El senyor president:

Anem a continuar el nostre treball de la sessió plenària número 76 de la present legislatura.

S'inicia la sessió.
(El president colpeja amb la maceta)

Compareixença del president del Consell, senyor Ximo Puig i Ferrer, per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris (RE números 104.
763, 104.
764, 104.
765 i 104.
762)

El senyor president:

Senyories, anem a continuar amb els punts de l'ordre del dia, ara el punt número 9, que és la compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana, que formulen els grups parlamentaris.

Ja coneixen vostés el procediment, que està articulat en el punt 169 del nostre reglament.
I, per tant, li done la paraula a la síndica del Grup Parlamentari Popular perquè formule la pregunta de control.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Bonig Trigueros:

Gràcies, president.

Done per reproduïda la pregunta.

El senyor president:

Moltes gràcies, síndica del Grup Popular, senyora Bonig.

La pregunta és coneguda.
Per tant, li contestarà el president del Consell.

Quan vosté vullga, president.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.

Molt bon dia, senyories.

En primer lloc, m'hauran de permetre fer pública la meua solidaritat personal i la del govern amb la vicepresidenta, que ahir va haver de patir un judici perquè alguns, algunes persones, encara no han entés què és allò que és la democràcia.
Gràcies.
(Aplaudiments)

Vosté, senyora Bonig, ve este matí ací exhibint normalitat, repetint cansinament una pregunta per obviar la realitat.

Vosté no pregunta i, per tant, no vol resposta.
Però la realitat, a pesar de vosté, malgrat les seues desesperades fugides endavant, està ben present.

Hui es complixen, senyories, tres anys des que els valencians i les valencianes depositaren la seua confiança en el canvi.
Encara ens queda molt per fer, però tres anys després tots els indicadors econòmics i socials han millorat.
Els valencians i les valencianes viuen millor, però a més tenen allò que es mereixen: un govern honrat.
(Aplaudiments)

Perquè, tres anys després del canvi, després de vint anys, dels vint anys més foscos de la nostra política, la detenció de l'expresident Zaplana suposa el tancament d'un cercle que ha vinculat tota una època de govern a la corrupció.
És una fita dolorosa per als valencians i les valencianes.
És indignant que aquells que obtingueren legítimament el suport democràtic acabaren prostituint la confiança dels valencians.

Esta ja és la implicació del tercer expresident dels quatre en una causa judicial.
De fet, el 34% de tots els consellers i conselleres del govern del Partit Popular estan ja en una causa judicial o a la presó.
Hui sí que podem constatar una qüestió, i és que els governs del Partit Popular han estat un enorme fracàs.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

La síndica del Grup Popular, senyora Isabel Bonig, acabarà de completar la pregunta.

La senyora Bonig Trigueros:

Gracias, señor presidente.

Nosotros desde el primer momento, el Partido Popular, condenó los hechos de la vicepresidenta, y esperamos, como en un estado de derecho, que actúe la justicia.
Nos hubiese gustado, señor presidente, que usted se hubiese solidarizado con los cargos del Partido Popular, incluido a mí, que me hicieron dos escraches en mi casa.
(Aplaudiments) Me hubiese gustado que se hubiesen solidarizado.
Eso se llama igualdad.
Está mal cuando lo hacen con la vicepresidenta y está mal cuando lo hacen con los cargos del Partido Popular.

Mire, señor presidente, efectivamente, los acontecimientos de esta semana demuestran que España es un estado de derecho, que en este país el estado de derecho y los tribunales funcionan, que da igual que seas miembro de la casa real, presidente del Partido Socialista, del Partido Popular, del Pdecat, un ciudadano normal, si así lo determinan los tribunales.
Quien la hace, la paga.

Señor presidente, no eludimos responsabilidades, asumimos los errores que cometió el Partido Popular, tomamos medidas contundentes.
Las responsabilidades penales las decidirán los jueces y las políticas se han asumido.

Yo le pregunto a usted, a la señora vicepresidenta, pero a usted, presidente Puig, en los supuestos casos, en los presuntos casos de financiación ilegal del PSPV y Bloc-Compromís, ¿va a asumir usted responsabilidades políticas?
¿Sí o no?
Porque lleva 26 imputados y no puede eludir su responsabilidad.
(Aplaudiments) Algunos imputados ya que están en las administraciones públicas, cobrando un sueldo público.

Mire, presidente, usted mañana anunció que tomarán el acuerdo en el Pleno del Consell, tomarán el acuerdo de personarse en el proceso Erial, en las diligencias.
Nos parece muy bien, perfecto.
Ya el último gobierno del Partido Popular adoptó acuerdos para la personación.
Pero estoy absolutamente convencida, señor presidente, que, haciendo gala de esa responsabilidad política, de esa hipoteca reputacional que ustedes quieren levantar y de esa coherencia política, usted también adoptará el acuerdo de personarse en los presuntos casos de financiación ilegal y que afecta a dinero público, de todos los españoles, que se desvió presuntamente para financiar a su partido y al Bloc.
También lo harán en Madrid, en Benidorm y en Gandía.
(Aplaudiments) Coherencia.

Y, presidente, vamos a lo que ocupa y preocupa a los valencianos.
Todo eso está sustanciándose en los tribunales de justicia, y los tribunales decidirán.
Pero, mire usted, le hago a usted la reiteración de la pregunta, usted habla de escenario real, pero el escenario real es que usted el año pasado se dejó sin ejecutar 2.
555 millones de euros y, al paso que va, acabará la legislatura, su legislatura, con 7.
700 millones de euros sin pagar y sin ejecutar.
No sé para qué quiere usted más dinero, si el que tiene no lo ejecuta.
(Aplaudiments) ¿Sabe por qué?
Porque no gestiona.
¿Y sabe dónde se ve su falta de gestión, eh?
De en poco que no saben, no pueden o no quieren, y lo dicen los valencianos, el 59% de los valencianos, según sus encuestas, dicen que el gobierno del Titanic, perdón, del botànic, no sabe gestionar, no le resuelve sus problemas.
No sé para qué queremos un gobierno que no resuelve los problemas.

Miren, se nota esta falta de gestión en la política social.
En los últimos meses han desaparecido ocho menores, sus hijos, nuestros hijos, de centros de menores.
Pero, mire, tutelados por La Generalitat.

Pero es que, no solamente eso, se cerró el centro de Monteolivete por graves acusaciones y también para tapar esa falta de gestión in vigilando de su gobierno se montó el espectáculo del cierre del centro de Segorbe.
Aquí, quien puso el tema de menores en el centro del debate político no fue el Partido Popular, fue usted, su gobierno, trayéndolo aquí, en el pleno.

Pero, ¡oh casualidad!
, (aplaudiments) eso sí, pero cuando hay desapariciones, presuntas violaciones de una manada, de niñas en el centro de Alicante, ustedes no asumen ninguna responsabilidad política, no abren una investigación interna, no comparece nadie ni en comisión ni en pleno, no nos dan información a los grupos parlamentarios, no dice cómo va a mejorar para que esto no vuelva a pasar.

Mire, presidente, a lo mejor usted no lo quiere, pero la justicia se está demostrando que, aunque lenta, siempre actúa.
Y como dice la secretaria general, tiempo al tiempo, en esto y en otras cosas.
O a lo mejor, presidente, se enterará usted a través de los medios de comunicación.
Desde luego en esa televisión que ustedes pretenden abrir, À Punt, profundamente sectaria y es una delegación de TV3 en la Comunidad Valenciana, no, (aplaudiments) pero en otra televisión de ámbito nacional se enterará de estas malas noticias que afectan a su hipoteca reputacional.

Y por último, señor presidente, su política educativa, un caos.
Le leí la sentencia del Tribunal Superior de Justicia de 25 de abril.
Y aquí la tiene.
No lo dice el PP, lo dicen los tribunales, donde la desproporción en detrimento de la lengua castellana es manifiesta, no se respeta el derecho de los padres a elegir libremente la lengua en la que quieren educar.

Señor presidente, los tribunales le han dado un cero a su política caótica educativa.
El gobierno ha abierto comisión bilateral.
Por cierto, no se crea lo que le dice…

El senyor president:

Senyoria.

La senyora Bonig Trigueros:

…su conseller, no por el artículo 9, sino por toda la ley.
Hoy y la semana que viene los padres, junto con el PP, inundaremos la conselleria y el tribunal…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Bonig Trigueros:

…de recursos apelando contra sus resoluciones en materia educativa.
(Aplaudiments)

Señor presidente, ¿cuándo piensa usted acatar la voluntad de los tribunales y respetar la libertad en esta comunidad?

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Bonig Trigueros:

Está usted… (El president desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.
Moltes gràcies, senyora Bonig.
(Aplaudiments) Moltes gràcies.

Li contestarà el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Senyora Bonig, si alguna vegada vol que parlem d'eixa qüestió lingüística, ho té ben senzill, pregunte, pregunte; i mes a mes tornaré a insistir-li, allò que és bo per a Catalunya, que és un país bilingüe, no és bo per a la Comunitat Valenciana.
(Aplaudiments) I aixina és la realitat, aixina és la realitat.
(Aplaudiments)

Però, (veus) bé, oiga.
.
.

El senyor president:

Un poquet de respecte, per favor!
Un segon, president, un segon.
(Veus) President, un segon.

Senyories, senyories.
.
.

El senyor president del Consell:

Jo entenc.
.
.

El senyor president:

Un segon, un segon.
(Veus)

Senyories!
Pot continuar contestant el president del Consell a la síndica del Grup Popular?
Demane silenci!
Demane silenci i educació en el Ple de Les Corts!

El senyor president del Consell:

Ho entenc perfectament, senyor president.

Entenc, el 34% dels consellers i de les conselleres del Partit Popular estan imputats o a la presó.
(Aplaudiments) Per tant, jo entenc esta situació.
L'entenc, l'entenc.

Però, mire, sap el que passa?
Que els valencians també tenen dret a pensar.
Escolte!
I si més d'un de cada quatre consellers, de cada tres consellers, està en eixa situació, els altres, no sabien res?
Eixa és la realitat.
La realitat és que hi ha hagut moltes, massa complicitats, i eixa és una realitat que va més enllà de la responsabilitat judicial.

Perquè li vaig a dir una cosa, senyoria -si deixen, si deixen parlar, evidentment-, li vaig a dir una cosa.
Sap quin és el problema fonamental?
El problema fonamental és que als valencians sí que els importa tindre un govern honrat.
I ara el tenen.
I eixa és la diferència fonamental.
I li vaig a dir més, l'execució, li ho he dit ja trenta vegades, perquè han fet trenta vegades la mateixa pregunta.
L'any passat el 95%.
Però és igual, vosté pot continuar mentint fins cansar-se, cap problema.

Més, respecte a la responsabilitat política.
Jo li vaig a dir que me sorprén, diu Â«ja hem assumit la responsabilitat políticaÂ».
Però com poden assumir la responsabilitat política d'una persona que han detés fa quaranta-huit hores?
O és que ho sabien?
Ho és que ja ho sabien?

Nosaltres sí que sabíem algunes coses, sap per què?
Perquè jo fa dèsset anys, en esta trona, li vaig a dir al senyor Zaplana que estaven fent les coses d'una manera irregular.
I sap el que me va dir?
Â«Nunca podrán demostrar nada.
Â» (Aplaudiments)

Eixa és la realitat, la realitat dels fets.
És que este govern està defensant l'interés general, està defensant l'interés dels valencians i de les valencianes.
I el que està fent este govern és lluitar en una situació molt complicada.
Perquè, efectivament, des de la lleialtat institucional que tenim nosaltres, el problema a l'altre costat és que no hi ha lleialtat institucional.
I el senyor president del govern no està complint la paraula donada.
I, per tant, no hi ha un canvi de finançament.

I ara, a més, el que és més gran de tot, és que ens arriba un informe, esta setmana, respecte al que ha estat tot el treball desenvolupat durant l'any passat respecte al finançament autonòmic, que ve a dir que no hi haurà res, que no hi haurà cap canvi, que la insuficiència financera que existix en les comunitats autònomes és igual, que si s'ha de disminuir més els centres públics, doncs que es disminuïsquen.
I vosté sols té una ambició.
Riga's, riga's, perquè té molt de temps per a riure, tindrà molt de temps per a riure.
(Veus) Els que riuran perfectament sempre, quan hi haja un govern honrat, seran els valencians i les valencianes.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Escoltarem ara la rèplica de la il·lustre diputada Beatriz Gascó, que té l'ús -demane silenci per a poder escoltar la rèplica de la diputada.

Senyora Gascó, té vosté la paraula.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias.

Pues mire, el líder de su partido ha presentado esta misma semana una ley para evitar acciones discriminatorias en la comunidad autónoma de Cataluña.
Todavía no es país, señor Puig, lo que a usted sí que parece que le gustaría.

Precisamente, para evitar esas acciones discriminatorias, yo le pregunto: ¿le ha dicho usted a su líder que precisamente es eso lo que está haciendo con la educación valenciana?

He dicho que usted discrimina constantemente a los alumnos de la Comunidad Valenciana, que se salta las sentencias que le pone el Tribunal Superior de Justicia.
Que ha dicho que hay centros que no van a poder dar ni un solo minuto en Castellón o en la Comunidad Valenciana.
(Veus) O le ha dicho que usted vulnera…

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Gascó Enríquez:

…y autoriza centros con plena inmersión lingüística.
Dijeron que respetarían el 25% del castellano, y mintieron.
Y se lo voy a demostrar, señor Puig.
Este es el escenario real.
CEIP Enric Valor de Alicante, cero horas en castellano; CEIP Manuel González Martí, cero horas en castellano.
(Veus) CEIP Mare Nostrum en Valencia, cero horas en castellano.
CEIP Jaume I de Paiporta, cero horas en castellano.
(Aplaudiments) O el CEIP Ausiàs March, cero horas en castellano.
Y como estos, muchos más.

Mire, presidente, vamos a tener que decirle al señor Sánchez, que la primera sanción por discriminar a las personas se la interpongan a usted.

Y termino con dos cuestiones muy sencillas:…

El senyor president:

Senyoria, ha d'acabar ja.

La senyora Gascó Enríquez:

…¿por qué le llama plurilingüismo cuando quieren decir inmersión y hasta cuándo piensa seguir engañando a las familias?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Gascó.

Li contestarà l'honorable conseller d'educació, cultura i esports.
Un segon.
Escoltarem la resposta del conseller.

Quan vosté vullga, conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Veig que les classes de valencià no li van anar bé, les de matemàtiques tampoc, perquè resulta que ja ho dia vosté que n'hi hauria centres que estarien al zero per cent d'anglés, i no n'hi ha ningun.
I és mentida que n'hi hagen centres al zero per cent de castellà, perquè tots els centres en l'escolaritat conjunta… (veus)

El senyor president:

Senyories.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

…l'escolaritat dels xiquets i xiquets faran el 25% mínim de castellà.
Això ho diu la llei i això és el que estan fent.
(Veus) Comencen amb un percentatge determinat… (Veus) Per cert, triat per les famílies -vostés van en contra-, triat per les famílies en consell escolar i després durant la seua escolaritat arribaran al 25% mínim de castellà, que, (veus) per cert, és el que han plantejat els seus companys del Partit Popular de Catalunya.

I mire, ja que pregunten vostés per execució, m'agradaria que vostés pogueren explicar com és que este govern, que executa el 97% de la nostra conselleria, ha invertit 500 milions d'euros més que l'últim exercici 2014 del govern popular.
(Aplaudiments) 500 milions d'euros més, i més ben repartits, perquè hi hagen 40.
000 xiquets més amb beca menjador, 380.
000 que tinguen banc de llibres, 4.
500 mestres i professors més.
Això és el que vostés volen amagar.
Això és el que nosaltres estem orgullosos de poder fer en l'educació valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, conseller.

(Veus) Senyories, ¿volen respectar l'orador que està en l'ús de la paraula, que és la diputada María José Catalá?
¿Podem escoltar la seua pregunta?

Senyora Catalá, té vosté la paraula.

La senyora Catalá Verdet:

Gracias, señor presidente.

Señor presidente, ustedes ya no pueden seguir echando las culpas sistemáticamente a otros gobiernos.
Viene aquí a una sesión de control al presidente de La Generalitat, a usted, señor Puig.

Si ustedes querían ser tertulianos o diputados en la oposición, para eso no hacía falta que ustedes llegaran al gobierno; para eso, para lo que hacen no hace falta que estén donde están.
Si ustedes vienen aquí única y exclusivamente a hacer la oposición a los gobiernos anteriores del Partido Popular, entenderán que los valencianos no puedan conformarse con un gobierno que no hace absolutamente nada.

Un gobierno con falsa progresía, que ayer sus grupos parlamentarios llegaron a votar en contra de la bajada del IVA a las residencias de mayores.
(Veus) Sí, sí, ustedes se abstuvieron y ustedes votaron en contra.
(Aplaudiments i veus)

Un gobierno, además, en el cual su vicepresidenta no le debe haber informado del número de fugas que hay, por ejemplo…, que siguen habiendo en el centro de Alicante.
Señor Puig, se lo digo yo: una fuga, por lo menos, al día, aproximadamente, sigue habiendo en el centro de Alicante.
No se ha reforzado ni el personal, no se ha reforzado la segurirad.
(Veus) Y ¿sabe lo que pasa?
Que las personas…, que los niños que son tutelados por La Generalitat las retienen y las violan.
Y es su responsabilidad política, digan lo que digan.
(Protestes i aplaudiments)

El senyor president:

Gracias, señoría.

La senyora Catalá Verdet:

Le diré algo más.
¿Cree usted que es lícito que el señor Orengo cobre su sueldo todos los días, y es lícito que los doce asesores de la vicepresidenta cobren su sueldo y que a las personas con discapacidad se les deba…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La senyora Catalá Verdet:

…todo el salario del 2017?
¿Creen ustedes que eso es…

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora Catalá Verdet:

…para levantar la cara?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Contestarà la vicepresidenta del Consell.
Un segon, senyoria.

Té vosté la paraula, vicepresidenta.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

I gràcies, senyora Catalá.
Bon dia.

Mire, li vaig a dir les xifres, eixes que a vostés no els agraden.
I mire, vosté diu: Â«És que no poden excusar-se en l'empastre que vam deixar nosaltres.
Â» No, perquè l'empastre el va deixar, entre altres coses, el govern on vosté estava.

Però, mire, fa dos dies encara un ministre -li ho vaig dir ahir, però li ho torne a dir perquè vosté es veu que no escolta-, un ministre del Govern d'Espanya ….
(Veus)

El senyor president:

Un segon, vicepresidenta.
¿Poden deixar que se conteste amb normalitat i amb tranquil·litat?
¿Poden deixar que es conteste amb normalitat i amb tranquil·litat, sense interrupcions?
(Veus) Disculpe la interrupció.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies.

Fa dos dies encara s'escudava en el govern de Zapatero, que fa set anys que no governa, per a justificar la paràlisi del Govern d'Espanya.

Però, mire, xifres, parla vosté de les persones en situació de dependència.
Mire, quan arribàrem al govern, quan arribàrem al govern, la nòmina de dependència que es diu, la nòmina de dependència -parlava vosté de nòmines- se paga amb tres mesos de retard.
En tres mesos del nou govern, se posà al dia.

Quan arribàrem al govern n'hi havia 46.
000 persones en llista d'espera, amb un temps mitjà d'espera de quatre anys i mig per a rebre les ajudes a la dependència.
En este moment, n'hi ha 21.
000 persones, menys de la meitat, amb un temps mitjà d'espera d'un any i tres mesos.
Això, eixa és la nòmina que ens importa, (aplaudiments) la nòmina que es paga als dependents i que vostés saquejaren.

El senyor president:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

Continuarem amb la sessió de control, ara amb la pregunta que formula el síndic del Grup Parlamentari Compromís, il·lustre diputat Fran Ferri.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor presidenta.

Senyor president, hui, des del meu grup, li volem preguntar sobre Â«la gentuza que quería vivir del dinero públicoÂ».
No són paraules meues.
Qui parlava que es passava el dia lluitant contra Â«gentuza que quería vivir del dinero públicoÂ» no era ni més ni menys que la principal assessora de l'expresident Camps en l'organització dels grans esdeveniments i, en especial, de la fórmula 1.

La gentola que volia viure dels diners públics, segons esta assessora, eren, evidentment, els responsables de la gran ruïna, la gran estafa, la gran mangarrufa que va suposar l'organització del gran premi de la fórmula 1 en la nostra terra.

Per això, hui des del meu grup li volem preguntar quant va costar als valencians i valencianes l'organització de la fórmula 1 i què esta fent el govern valencià per a recuperar els diners després de la ruïnosa gestió d'este esdeveniment.

I és que, senyor president, en els últimes dies i en les últimes setmanes hem estat coneixent noves informacions molt aclaridores sobre la nefasta gestió que va fer el Partit Popular dels grans esdeveniments i, en especial, de la fórmula 1.

Hem conegut com, molt abans de rescatar Valmor i assumir més de vint milions d'euros de deute, La Generalitat actuava com un agent de l'empresa, pressionant els proveïdors.

Hem conegut com van manipular l'informe de la Sindicatura de Comptes; ja ho denunciàrem ací eixes reunions a altes hores de la nit en la Sindicatura de Comptes.

Hem conegut com el govern de Fabra va demanar que es rebaixara el cànon, no perquè pensara que era molt car per als valencians i les valencianes, sinó Â«porque podía perjudicar al presidentÂ».
Això era l'únic que els importava.

Hem conegut que el senyor Costa, exsecretari general del Partit Popular en la Comunitat Valenciana, ha tirat de la manta i s'ha obert una nova peça que investiga com la construcció del circuit, suposadament, va servir per a finançar il·legalment el Partit Popular.

Per tant, senyor president, el que s'investiga és el de sempre, tot apunta que la fórmula 1 ha servit per a fer-li campanya al Partit Popular, per a fer rics els amiguets i per a repartir-se les comissions.

Però, bé, quan va arribar el moment de pagar la hipoteca, qui la va pagar?
Tots i cadascun dels valencians i les valencianes que vàrem rescatar l'empresa Valmor, vam pagar el seu deute i vàrem fer front al pagament del cànon de la fórmula 1.

Tot això, tot això, mentes se tiraven al carrer professors i professores, mentres es retallava en sanitat, mentres s'ampliava la llista d'espera de la dependència i s'obligava a pagar el repagament als nostres majors.
Tot això, mentres patíem la pitjor crisi de la nostra història recent.

I davant totes estes informacions, ¿què és el primer que va dir el senyor Camps quan va eixir a declarar com a investigat en el jutjat, què és el que va dir?
Â«Que toda la culpa era de Compromís -clar-, que no queríamos la fórmula 1, que preferíamos que se fuera a otros lugares.
Â» Val.

Entenem que al senyor Camps no li assentara bé que en setembre de 2013 Compromís presentàrem davant del Tribunal de Cuentas una denúncia sobre l'organització de la fórmula 1 al nostre territori.

Entenem que al senyor Camps li moleste que el jutjat que l'està jutjant haja rebutjat frenar l'informe del Tribunal de Cuentas que acredita que l'aval i els contractes eren il·legals i van generar un forat milionari en els comptes públics valencians.

Entenem que al senyor Camps li moleste que els companys del PSPV i d'Esquerra Unida presentaren una denuncia en 2014 i s'obrira la via penal.

Però, novament, el que queda clar és que als dirigents del Partit Popular els molesten les denúncies.
En canvi, als valencians el que ens molesta és que ens hagen saquejat.
Això és el que ens molesta als valencians (aplaudiments) i les valencianes.

Mire, senyor president, jo tinc clar que el senyor Camps no va ser el millor president de la història com li va dir al senyor Cantó en aquella intervenció, però també tinc clara una cosa: el senyor Camps no va inventar res, el senyor Camps no era un gran innovador.
Quan Camps va arribar, altres ja havien marcat el camí del saqueig i el modus operandi en la nostra administració.

Fa dos dies van detindre el senyor Zaplana; no és casualitat que tres de quatre presidents del Partit Popular de la nostra comunitat estiguen sent jutjats per corrupció, investigats.

Hem de parlar clar: als valencians ens han saquejat.
Van convertir la caixa de La Generalitat en un autèntic Â«erialÂ» para disfrute y uso de sus amiguitos.
Afortunadament, senyor president, els valencians vàrem tirar les trames corruptes de les nostres institucions ara hui fa tres anys, ara hui fa tres anys.
Hem aconseguit que els diners que abans anaven a pagar comissions, que anaven a paradisos fiscals, ara vagen a les ajudes, al copagament, a pagar la dependència, a sanitat, a educació.

Perquè, ¿sap què és el que passa?
Que quan canvies a Â«gentuza que quería vivir del dinero públicoÂ» per gent honrada i honesta i la poses en l'administració valenciana, això es nota.

Per això, senyor president, hem de treballar perquè ni campsistes, ni zaplanistes tornen a les institucions, ni els que s'han mantingut amb el carnet del Partit Popular ni els que s'han canviat de jaqueta i ara van de color carabassa.

Hem de continuar treballant perquè tant uns com altres tornen els diners que ens van saquejar i perquè mai més torne a passar el que ens ha passat als valencians i les valencianes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

Contestarà el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor Ferri.

La fórmula 1 ens costarà als valencians i les valencianes 308 milions d'euros.
I això si en l'esdevindre de la història no es troben altres sorpreses, com ens està passant habitualment.
¿Saben l'última sorpresa eixa dels cinc milions de la senyora Bonig?
Bé, això va passant.

Però esperem que no n'hi hagen més sorpreses.
Ja està bé, ¿eh?
308 milions d'euros.
308 milions d'euros que signifiquen que podien haver-hi tres plans anuals d'ocupació jove, que ocuparien a 16.
000 joves; podien hi haver 60 col·legis nous, 60.

Però tot açò, a més a més, ve d'una decisió política, feta, evidentment, abans d'unes eleccions, amb un caràcter absolutament electoral, va ser, evidentment, una manipulació de caràcter electoral.
El senyor Ecclestone va dir que si no guanyava el senyor Camps no n'hi hauria fórmula 1.
Va ser tot un grandíssim muntatge, pero todo aquello, todo aquello tenía que ser gratis, debades, gratis.
I, finalment, ha passat el que ha passat, 308 milions.
Gratis perquè l'obra del circuit anava a càrrec de la futura urbanització del PAI del Grau.
Gratis perquè l'organització de la carrera anava a càrrec d'una empresa que pagaria el cànon i assumiria les entrades amb uns beneficis clars.

El primer gratis ens ha costat 89,7 milions d'euros, amb uns sobrecostos de 16,5 milions d'euros.
Però, a més a més, com que, efectivament, eixos diners no estavan en caixa, s'endeutaven per a qüestions importats, com l'educació, com les infraestructures… No, no.
Això significa, eixa despesa que se va fer en aquell moment, significa que paguem ara 7,5 milions d'euros a l'any, ara.
Però açò sí que és un control del govern total, clar que sí, estar controlant la despesa del govern, del govern actual, que està pagant.
(Aplaudiments) I, per tant, fins al 2023 continuarem pagant.

Però no només va ser, no només va ser ja directament La Generalitat, el govern, sinó després ja totes les empreses: Circuito del Motor, CACSA, Sociedad Proyectos Temáticos, Agencia Valenciana de Turismo, societat gestora d'imatge estratègica… Fins i tot, Canal 9 pagà 26 milions d'euros d'esta festa.

El cànon que es pagà finalment fou 115 milions d'euros i la compra de Valmor l'acabàvem assumint, com vostés bé saben, perquè estan assentats qui van assumir, tota la totalitat del dèficit de l'empresa.
Després, ja saben, hi havia grans concerts, càterings de mig milió d'euros, però hi havia vegades que no s'omplien.
308 milions d'euros.

¿Respecte a què estem fent per a recuperar els diners?
La Generalitat saben que s'ha personat en dos casos que hi ha oberts als jutjats ordinaris: el que investiga l'organització de la carrera per la compra de Valmor per part del Consell i el de sobrecostos milionaris del circuit oficial.
I els dic que fa una setmana, en este cas concret, presentàrem la nostra personació.

A més, i de forma paral·lela, mantenim viu el procés al Tribunal de Comptes per a intentar recuperar per esta via 24 milions d'euros.

Les fantasies pagades amb diners públics acabaren sent un malson.
De la mateixa forma que el mal govern ha enterrat 200 milions d'euros en un forat que havia de ser una línia de metro, de la mateixa manera es van malgastar tants i tants recursos.

Però avui, senyor Ferri, li vull anunciar que este matí anem a signar l'adjudicació de la redacció del projecte de la futura línia 10, antiga T2, que aplegarà fins a Natzaret.
(Aplaudiments)

Els forats i les hipoteques les està alçant, amb tot l'esforç, la societat valenciana.

I vosté deia, encertadament, que n'hi ha hagut una sistèmica.
No n'hi ha hagut un moment determinat, no se sap.
.
.
, diu Mario Vargas Llosa allò: Â«¿En qué momento se jodió el Perú?
Â» Doncs, jo no sé exactament, però alguna data sí que n'hi ha.
Jo crec que a partir de 1995 empezó a joderse el Perú.
(Aplaudiments)

I saben què?
Que el 14 de juny de 2001, recorde fa dèsset anys d'aquella intervenció en què vull testimoniar l'agraïment a tots els periodistes, a tots els diputats i diputades que van haver de passar tot el que van passar ací.
.
.
Però, com ara tinc un poquet de temps, vaig a fer memòria.
Recorde aquell dia.
I, quan li vaig preguntar al senyor Zaplana per les irregularitats manifestes que estaven existint en el seu govern, va dir: Â«Mi tranquilidad, señor Puig, es absoluta.
Y cuanto más se dedique usted a estas cuestiones, políticamente mejor, políticamente mejor para mí.
Y su señoría no podrá acreditar nunca, nunca en la vida nada, absolutamente nada, porque son todo fantasías.
Â» Fantasies com la fórmula 1, una fantasia que acaba en un malson per als valencians.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Pregunta que formula ara el síndic del Grup Parlamentari Podemos-Podem, senyor Antonio Estañ.

El senyor Estañ García:

Sí.

El senyor president:

Té vosté la paraula, senyoria.

El senyor Estañ García:

Gràcies, president.

Señor Puig, justo ayer la PAH de mi localidad, en Callosa de Segura, logró aplazar el desahucio de una mujer que estaba previsto ejecutarse hoy, demostrando una vez más que las plataformas antidesahucio están todavía por delante de las instituciones.

Hace una semana, una familia con tres hijas no tuvo tanta suerte y fue desahuciada en Elche, tras duras cargas policiales.

Por eso, le preguntamos qué valoración hace de los hechos ocurridos durante el desahucio de esta familia y qué acciones plantea el Consell para que estos casos no se repitan.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Estañ.

Li contestarà el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Muchas gracias, señor Estañ.

No le negaré en absoluto que la persistencia aún de desahucios es un verdadero drama social para toda la sociedad, para la sociedad valenciana, y, desde luego, provoca dolor e intranquilidad en el Consell.

Queda mucho por hacer, pero, evidentemente, partíamos de una situación muy complicada.
En 2014, había, en la Comunidad Valenciana, 11.
252 desahucios hipotecarios; hoy, son menos de la mitad, 5.
356 y en esos, evidentemente, hay de todo tipo.
Es evidente que ha habido un cambio, no suficiente, no suficiente, pero ha habido un cambio.

En este caso concreto del que usted habla, tanto el servicio municipal… Evidentemente, yo creo en el papel de las plataformas y en el papel social, es fundamental; pero también el papel institucional es fundamental.
Y, en ese caso, ha habido respuesta.
El servicio municipal de la vivienda social del Ayuntamiento de Elche como la dirección general de vivienda de La Generalitat han atendido a la familia afectada en el momento en que se pidió ayuda.
El ayuntamiento, a través del servicio municipal de la vivienda social, asesoró a la familia y medió para tratar de evitar el desahucio.
Y, además, se le han ofrecido diferentes soluciones antes de que se ejecutara el lanzamiento y también después; de hecho, una vez ejecutado, la entidad de vivienda y suelo, en colaboración con el ayuntamiento, ha acordado con la familia una solución habitacional inmediata y asequible.

Señor Estañ, este gobierno y me consta que los ayuntamientos como el de Elche, también, están poniendo todas las herramientas a disposición de la gente para evitar estas situaciones y solucionar conflictos, mediante labores de mediación, de asesoramiento, de resolución de conflictos antes de estas situaciones que acaban siendo un verdadero drama.

De hecho, sabe que la primera ley que pudimos llevar aquí, a este parlamento, fue la ley de la función social de la vivienda, una ley que, inmediatamente, fue impugnada por el gobierno de una manera absolutamente desleal y cuya suspensión, además, levantó una parte del Tribunal Constitucional.

Después del varapalo que le dio al gobierno el Tribunal Constitucional, en marzo de este año, estamos procediendo a desarrollarla:

En primer lugar, con instancias de mediación para evitar situaciones de lanzamiento.
Hemos puesto en marcha tres puntos de Infohabitatge, uno por provincia…, y uno en la dirección general, para informar y asesorar en materia de vivienda, defender los derechos de las personas, asesorarlos en momentos conflictivos y, después, buscar soluciones, porque es lo fundamental, buscar soluciones para las personas.

Para mejorar ese servicio, le anuncio que se va a poner en marcha la xarxa Infohabitatge, mediante la firma de un convenio con ayuntamientos y mancomunidades para llegar a esa acción de microcirugía, porque de lo que se trata no es de hablar de términos generales, sino que se trata de hablar de cada una de las familias afectadas.

En ese caso, incrementaremos el punto de información, que estará en todos los ayuntamientos que pueda ser posible, asesoramiento para que, en caso de lanzamiento, arrendamientos, pedir ayudas públicas, encontrar una vivienda…; para ayudar a que ese derecho constitucional a la vivienda sea una realidad.

En segundo lugar, hemos destinado 1,4 millones de euros del presupuesto de 2018 para ayudas directas a aquellas familias en situación de emergencia.
En estos momentos está ya en los servicios jurídicos la orden para su aplicación inmediata.

Y hemos reservado 18,5 millones de euros de aportación autonómica para el Plan estatal de vivienda 2018-2021 y estamos a la espera de que el ministerio nos convoque para firmar el convenio.

Y, por otra parte, La Generalitat también ha hecho el plan plurianual de vivienda, 2018-2021, en el que se van a invertir 106 millones de euros, poner en el mercado 6.
000 viviendas, ofrecer alquileres asequibles, en torno a doscientos o trescientos euros; en cualquier caso, cumpliendo aquello acordado en el presupuesto y acordado con los partidos, los grupos que apoyan a este gobierno.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

El senyor Estañ acabarà de formular la pregunta.

Quan vosté vullga, senyor Estañ.

El senyor Estañ García:

Sí, gràcies.

Bueno, es evidente que venimos de un problema estructural en nuestro país, todavía más marcado en nuestro territorio, uno en los que más prosperó la burbuja inmobiliaria, si no en el que más; un estallido de esa burbuja que ahora pagamos.
Como bien ha dicho, en 2017, a pesar de los avances, la Comunitat Valenciana fue la segunda en número de desahucios, con más de cinco mil.
Es una cifra que, digo, a pesar de los avances, sigue siendo verdaderamente problemática y que lo seguirá siendo mientras no afrontemos los problemas estructurales y las causas estructurales que niegan el derecho a una vivienda digna.

Y si los gobiernos causantes, de Zaplana y de Camps, han pasado a la historia -aunque sabemos que el zaplanismo no se crea ni se destruye, sino que se trasvasa-, (aplaudiments) es hora también de que pase a la historia el modelo que fundaron estos gobiernos.

Lo que vimos la semana pasada en Elche, con el desahucio de una familia por un fondo buitre, con una enorme violencia policial contra aquellos que peleaban para evitar ese desahucio, es la consecuencia más dolorosa de este modelo que no concibe la vivienda como un derecho, sino como una pieza más del Monopoly a partir del cual juegan y se enriquecen cuatro.

Hemos pedido responsabilidades al delegado de gobierno, en relación al uso excesivo de la fuerza, como han podido atestiguar informes de lesiones y los vídeos producidos por esa intervención.
Hemos solicitado su comparecencia en esta cámara, también en el congreso.
Le pedimos que también lo haga usted, le pida explicaciones, como presidente de La Generalitat.

Sabemos que la ley de función social de la vivienda es una buena propuesta que salió de esta cámara y que se ha topado con el recurso del Partido Popular en Madrid, el mismo Partido Popular que votaba con Ciudadanos una propuesta del Pdecat para acelerar los desahucios -parece que en temas…, sobre todo cuando se trata de dinero, tienen más en común de lo que les gusta aparentar.
(Veus)

A pesar de los avances, seguimos viendo cómo este drama continúa y cómo la presión inmobiliaria se acerca, cada vez más, a niveles anteriores a la crisis.
(Veus) Es por eso que es tan importante no solo un plan de vivienda, no solo un plan de choque para asegurar el derecho a la vivienda, por el cual apostamos y por el cual nos comprometimos, sino un cambio de modelo económico que no vuelva a repetir las burbujas a partir de las cuales ahora estamos en esta situación.
Nunca hemos construido tantas casas y hemos tenido tan poca vivienda.
(Veus)

Desde Podemos… Pero, ¿cómo se atreven ustedes, por favor?
.
.
.

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Estañ García:

…Pero, ¿cómo se atreven ustedes?
(Protestes) ¿Cómo se atreven ustedes a hablar de vivienda, por favor?
¿Cómo se atreven ustedes?
(Veus i aplaudiments)

El senyor president:

Un segon, senyor…

El senyor Estañ García:

¿Cuándo han hecho ustedes algo por evitar un desahucio?
Siempre han estado de la parte de los que desahuciaban, por favor.
O sea, lecciones ni una, por favor.
Por favor, lecciones ni una y agachen la cabeza, (veus) agachen la cabeza, que tienen varios juicios hoy, tienen varios hoy, no solo uno, no solo uno, tienen varios.

El senyor president:

Un segon, senyor Estañ.

Un segon.
Un segon, senyor Estañ.
(Se sent una veu que diu: Â«Espera.
Â»)

El senyor Estañ García:

Sí, sí, sí.

El senyor president:

Pot el senyor Estañ continuar formulant la pregunta?

Disculpe vosté, senyor Estañ.

El senyor Estañ García:

Sí, sí.

Bien, desde Podem ya planteamos la prioridad de ampliar el parque público, como acción fundamental, con 75 millones, a ejecutarse 15 este año, en los presupuestos, destinados a adquisición de vivienda social, ejecución de la que, a día de hoy, casi a mitad de año, sabemos bastante poco.
También una dotación al Eige, para destinar toda la vivienda a alquiler social y no a la venta.
Así como medidas presupuestarias unidas a la tramitación de la ley de titulizaciones hipotecarias para impedir que estos fondos buitre se sigan jugando, en el casino financiero, las hipotecas de nuestras familias; ley a la que le pedimos también el apoyo porque, demostrado que el mercado inmobiliario es incapaz de garantizar el derecho a la vivienda en condiciones dignas, es fundamental que sean las instituciones quienes aseguren el acceso a la vivienda por debajo del valor de mercado.

Necesitamos que las imágenes vistas en Elche no se repitan en nuestra comunitat.
Necesitamos que se aumente, cuanto antes, el parque público de vivienda.
Necesitamos que se ejecuten los presupuestos que se aprobaron en esta cámara.
Y necesitamos impedir, a toda costa, que vuelvan a inflarse esas burbujas que, a día de hoy, seguimos pagando.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Estañ.

Li contestarà el president del Consell.
(Veus)

Senyories, podem escoltar amb silenci?

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Muchas gracias, señor Estañ.

Este Consell no quiere gente sin casas ni tampoco casas sin gente, porque es evidente que hay un desfase que está ahí y que tenemos que superar.
Desde luego, esta ha sido la voluntad.
La voluntad es intentar, en la medida de nuestras competencias…, porque, efectivamente, hay una parte de lo que usted ha planteado que es así, pero que La Generalitat no puede actuar, pero es evidente que en lo que sí que podemos, como, por ejemplo, a través de la ley de la función social de la vivienda, podemos, entre otras cosas, conseguir que quinientas mil viviendas vacías que existen en esta comunidad, pues, tuvieran ocupantes.

Pero, ¿qué ocurrió con esta ley?
Es que lo que ha ocurrido con esta ley es que el gobierno la lleva al Tribunal Constitucional, como hizo lo mismo en leyes parecidas -la ley función social de la vivienda de Andalucía, la de Navarra, Canarias y Euskadi-.
Pero lo que es impresionante es que en cada una ha impugnado una cosa; lo que veía constitucional en Euskadi, aquí lo veía inconstitucional, que era lo del concepto de función social.
Y es que el gobierno ha decidido no hacer política en muchos de los temas relacionados con la cuestión territorial y es un gran error.

Y le digo una cosa, creo que en el tema de los desahucios se ha avanzado mucho, evidentemente, por la presión popular y, desde luego, por la nueva actitud de los ayuntamientos y de las comunidades autónomas; falta mucho recorrido.
Ahora bien, es verdad que tenemos un problema estructural de la vivienda de alquiler, del parque de vivienda valenciano.
Este año se va a avanzar notablemente y le pido su ayuda para que en el presupuesto de 2019 podamos dar un paso decisivo.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Senyoria, té vosté la paraula.

El senyor Geffner Sclarsky:

Gracias, president.

El desahucio de la familia de Said en Elche fue requerido por un fondo buitre llamado Vuelta Direct Holding.
Esos fondos dedicados a especular, a ganar mucho y en poco tiempo, iniciaron su rapiña con la deuda soberana, extendiendo su actuación a la vivienda, sanidad y residencia de ancianos.

La operación Erial, que llevó a la cárcel al señor Zaplana, tuvo parada necesaria en Luxemburgo y Panamá.
Vuelta Direct Holdings también la tiene.
Los fondos capital riesgo tienen parada obligada en paraísos fiscales, porque los paraísos fiscales son piezas clave para lavar y esconder el dinero.
Francia, Gran Bretaña y Bélgica tienen leyes contra los fondos buitre.

Ante la criminalidad económica, el gobierno no debe inhibirse.
Por eso, le pregunto, señor presidente: ¿qué valoración tiene del papel de los fondos buitre con la vivienda social?

Y termino.
¿Piensa adoptar su gobierno alguna acción contra la especulación de estos fondos buitre?

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Contestarà la vicepresidenta del Consell.
Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

Gràcies, senyor president.

Mire, en primer lloc, fer dos valoracions.
La valoració del desnonament en Elx i una actuació policial certament desproporcionada, que òbviament no és competència d'este Consell; que este Consell valora que quan una família està en eixes circumstàncies, en tot cas l'estat està per a ajudar i no per a apallissar, siga el primer.
(Aplaudiments)

En segon lloc, mire, vosté sap que eixa legislació no emana de la comunitat autònoma, és responsabilitat i competència de l'administració general de l'estat.
I efectivament, els fons voltor estan fent molt de mal al que és la vivenda.
Però, per què?

Perquè miren, és que allí seguix governant Â«eme punto RajoyÂ», encara que n'hi ha majories parlamentàries que podrien haver donat un altre escenari.
I a la millor és això el que ens hem de plantejar.
(Aplaudiments)

Perquè mire, sap com funcionava esta gent?
Hui publica diario.
es que el senyor Zaplana se comprà un pis en Madrid per 1,6 milions d'euros, amb un préstec en CAM amb una carència de sis anys.
Â«Vosté estarà ací sis anys sense pagar.
Â» El vengué per 2,8 milions d'euros, se'n comprà un altre per 1,8, limpio de polvo y paja i s'embutxacà encara 1,2 milions.

Aixina és com funciona esta gent, aixina és com funciona eixa gent.
(Aplaudiments) I a eixos.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives:

.
.
.
són als que hem de desallotjar del Govern d'Espanya.

El senyor president:

Senyor Montiel.

Escoltarem amb silenci la pregunta del senyor Montiel.
(Algú diu: Â«Xxt.
Â») Escoltarem la pregunta del senyor Montiel, que té ja l'ús de la paraula.
Senyories, podem escoltar la pregunta del senyor Montiel?
(Remors) Senyories, anem a escoltar la pregunta del senyor Montiel.
(Remors)

Senyories, té l'ús de la paraula el senyor Montiel.
Té l'ús de la paraula el senyor Montiel.
Senyories.
.
.
Senyor Montiel, un segon per favor, disculpe.
Té vosté l'ús de la paraula, senyoria.

El senyor Montiel Márquez:

Señor presidente, nosotros hemos planteado iniciativas y acciones precisamente no solo para luchar contra los desahucios y el problema estructural de la falta de parque público de vivienda en condiciones de alquiler accesible, sino también para luchar contra otras de las situaciones que estamos padeciendo.

En concreto, mire, hemos presentado una proposición de ley el 9 de marzo para mejorar los derechos de los consumidores en relación con la cesión de crédito, con las titulizaciones.
Esa ley se parece mucho a la que se aprobó en Extremadura con el voto favorable del Partido Socialista en febrero del 2018, y también mucho a la que rechazó el Partido Socialista en Andalucía en mayo del 2017.

Nos gustaría que el presidente Puig estuviera del lado de ese Partido Socialista que entiende los problemas y apuesta por las soluciones.

Pero también (aplaudiments) nos gustaría decirle que solo en Valencia, según el estudio estratégico realizado por el Ayuntamiento de Valencia, el estudio estratégico para el plan 2017-2021 de vivienda, se detectan 82.
000 familias necesitadas de vivienda, unas por ausencia total y otras porque residen todavía en viviendas que no tienen condiciones de habitabilidad.

Por tanto, el parque público, la construcción de un parque público es fundamental.
He tomado nota de que usted ha hablado de 6.
000 viviendas en el mercado en alquiler asequible.
Bueno, me gustaría.
.
.

El senyor president:

Senyoria, passe vosté a la pregunta.

El senyor Montiel Márquez:

Me gustaría saber cómo lo va a hacer.
Pero sobre todo, me gustaría saber si está usted dispuesto.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

.
.
.
a tomar la iniciativa e impulsar una acción política decidida (remors) en materia de vivienda y de alquiler público, que deje de privilegiar a los bancos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories.
Li contestarà el senyor president del Consell, que té les competències de la consellera de vivenda, ordenació del territori.
President.
Podem escoltar la resposta?

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Sent sincerament que no he escoltat la pregunta finalment, perquè òbviament ja se sap el que passa en este hemicicle.
I per tant, de vegades no s'escolten les coses, perquè hi ha gent que no està interessada que s'escolten les paraules.

A part d'això, li vull dir que evidentment les 6.
000 vivendes que nosaltres volem posar en el mercat en lloguer assequible es vol fer bàsicament intentant usar tots els mecanismes possibles, entre altres la negociació també que hi ha en estos moments en la Sareb o en els bancs.

Perquè evidentment el que no volem és que a més se torne a especular per una segona vegada.
Si ja s'ha especulat en el passat i que se torne a especular ara.
I estem per tant, fent-ho des de l'acord, perquè entre altres coses els mecanismes que podríem tindre a través de la llei de la funció social de la vivenda, els ens han deixat limitats.

Per una altra banda, certament la llei valenciana de la inclusió va a ajudar que almenys totes les famílies tinguen l'oportunitat de tindre també més recursos.
És evident que estem parlant d'un procés de convergència de rendes, que és un procés que ha d'anar al ritme que siga possible.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Continuarem amb la sessió de control, ara amb la pregunta que formula la síndica del Grup Parlamentari Ciudadanos al president del Consell.
Sí, té vosté la paraula, senyora Sánchez.

La senyora Sánchez Zamora:

Muchas gracias, president.

Doy por formulada la pregunta.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

La pregunta ha estat publicada.
Li contestarà el president del Consell.
Té vosté la paraula, president.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, senyor president.

Muchas gracias, señora Sánchez.

Para el Consell de La Generalitat, el sector agroalimentario es un sector fundamental, porque lo es para la Comunidad Valenciana.
No solo lo ha sido históricamente, que lo ha sido, fundamental.
Saben ustedes que el 25% de todas las exportaciones de España hasta mitad de los años sesenta provenían las divisas de la naranja y de los productos valencianos.

Es evidente que a mí me gustaría que ahora muchas veces el Gobierno de España y las mayorías parlamentarias en España tuvieran en cuenta esto, la solidaridad importante que tuvo el pueblo valenciano en aquel momento.
Pero evidentemente no es así.

En cualquier caso, es evidente que nosotros asumimos nuestra responsabilidad en ayudar, en colaborar, en cogestionar con el mundo agrario.
Porque evidentemente tanto en este sector de la economía como en otros sectores lo que queremos es trabajar de la mano de los sectores productivos, porque es la manera de avanzar.

Y hemos hecho una ley que está muy bien valorada por el sector, que es la ley de estructuras agrarias, que va a colaborar en lo que es la modernización del sector, en lo que es la nueva dimensión también de las actuaciones, y todo desde el propio acuerdo entre los agricultores.

Porque es evidente que si no tenemos un sector agrario con rentabilidad, es evidente que no va a tener futuro.
Pero es verdad que ahora la rentabilidad es muy diversa, y estamos viendo cómo por ejemplo está subiendo la agricultura ecológica de una manera muy importante, cómo hay nuevos mercados, cómo este año, cuando estuvimos…

Por eso, entre otras cosas, estuvimos en China.
Ha subido el 34% de las exportaciones a China.
Y ese es un camino importante.
La Generalitat ha aportado 24 millones para apoyar los suelos agrarios, estamos trabajando por intentar que las plagas, las enfermedades no lleven a la ruina a los agricultores.

Y desde luego estamos en una cuestión que para nosotros es fundamental, para la sociedad valenciana y para el conjunto de fuerzas sociales y políticas, que es el agua.
Agua para siempre, no agua para la confrontación, sino agua para siempre.

Para que todos los agricultores tengan las posibilidades de llevar a cabo todos sus proyectos empresariales, o cooperativos, de la manera que lo consideren oportuno.
Por tanto, el debate no se trata sobre las fuentes de esa agua, de dónde viene, sino sobre todo intentar sumar todas las sinergias.

Y la política de la consellera, en este caso, ha sido siempre muy clara, ha sido buscar acuerdos para conseguir el mejor resultado posible.
Otros vivían de la confrontación, que es magnífico, porque da resultados, incluso da votos.
Pero no les soluciona la vida a los agricultores.

Por eso, nosotros decimos que evidentemente hay trasvases que hay que mantener, como el Tajo-Segura, pero también decimos que evidentemente no se puede tener desaladoras como la de Torrevieja al 25% de la explotación.

Y por eso, evidentemente queremos que finalmente los agricultores tengan confianza de poder desarrollar todos sus proyectos económicos.
Y ahí, vamos, espero que podamos coincidir, porque el sector agroalimentario es fundamental para la Comunitat Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Síndica del Grup Parlamentari Ciudadanos, per a desenvolupar la pregunta, té la paraula.
Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Sánchez Zamora:

Muchas gracias, señor president.

La semana pasada hablábamos, entre otras cosas, de aprendizaje, y hoy le vengo a hablar de una de las materias más bonitas que he aprendido en estos tres años, que es la agricultura, uno de nuestros sectores más importantes y en el que nuestro país es líder en Europa.
Nuestra cultura y nuestra economía están totalmente unidas a la agricultura.

Y pese a esa unión, se han olvidado de cuidar un sector fundamental.
Está muy bien eso de visitar China y Japón, pero ¿cuántas veces han visitado a los agricultores?
¿Saben cuáles son sus problemas?
¿Saben sus necesidades?
Se lo digo yo: menos visitas de las que deberían.
O no saben o no quieren saber.

Miren, desde que llegaron al gobierno, la tensión entre el sector y la conselleria ha ido en aumento.
Denuncian la falta de comunicación y cambio de rumbo.
¿Sabe usted que los agricultores llevan meses reclamando medidas urgentes contra la fauna salvaje?

Hace unos meses se aprobó en estas Corts una PNL de mi grupo parlamentario para la adopción de medidas de control cinegético.
¿Y saben en qué ha quedado?
En nada.

Nos encontramos nuevamente con las denuncias de los agricultores que le están exigiendo unas respuestas rápidas ante situaciones que les suponen quebranto económico, porque los animales destrozan sus cosechas y sus herramientas.
Y en este caso no es que no existan respuestas rápidas, es que no hay respuestas.

¿Y qué me dice de las actuaciones ante plagas tan salvajes como la Xylella fastidiosa?
Mire, mi tierra, Alicante, se ha visto azotada por esta plaga, y hace años que los agricultores, incluso nosotros, veníamos avisando del peligro…

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Sánchez Zamora:

Gracias, president.

Hace años que los agricultores y nosotros mismos venimos avisando del peligro de la Xylella, y nada se hizo para evitar su entrada en la región.
Pero, ¿sabe qué?
Que para luchar contra estas enfermedades es fundamental la investigación, y nuestra comunidad tenía el instituto de referencia mundial, el IVIA.

Tanto el gobierno del Partido Popular como el del botánico no han creído necesario dotar de medios suficientes a este referente de investigación mundial.
Y mire, señor Puig, el IVIA, que en las últimas dos décadas no ha reemplazado unas cuarenta plazas de investigadores, tras su jubilación, está realizando contratación temporal recurrente para los proyectos de investigación.

Y ojo, según intervención, el IVIA está utilizando indebidamente la figura del contrato menor para satisfacer sus necesidades de manera reiterada, eludiendo los preceptos legales correspondientes sobre publicidad y procedimiento de adjudicación.
¿Cree, señor Puig, que la investigación en materia agraria debe ser temporal?

¿Qué me dice de la huerta valenciana?
Porque históricamente la huerta valenciana era conocida como la huerta de España, y desde hace algunos años ha cambiado a favor de otras regiones, como Murcia o como Andalucía.

La Comunidad Valenciana es la comunidad donde más tierras de cultivo se han abandonado, más de 160.
000 hectáreas, y el motivo principal es la falta de rentabilidad de los campos.
Y parece que les ha pasado desapercibido, porque no han implementado ninguna medida para que esos campos sean rentables.

Porque ustedes, aplicando el rodillo ese al que tanto nos tienen acostumbrados, aprobaron una ley que, no se equivoque, ya nacía con la oposición de gran parte del sector, y sin consenso parlamentario, porque supone cargas burocráticas y obligaciones a los agricultores, y lo que es peor, no tiene previsión de continuidad en el tiempo.
(Remors)

Bueno, cuando tengan a bien…

El senyor president:

Sí, disculpe vosté.
Disculpe vosté.
Podem escoltar amb silenci la intervenció de la síndica del Grup Ciudadanos?

La senyora Sánchez Zamora:

Solamente pedimos el mismo respeto y la misma seriedad que se ha dado al resto de preguntas.
La misma.

El senyor president:

Disculpe, té vosté.
.
.
Demane silenci i respecte.
Un segon.
Podem continuar la.
.
.
?
Senyories, podem continuar la sessió de control?
Disculpe vosté.
.
.

La senyora Sánchez Zamora:

Gracias, señor president.

Bueno, la ley de la huerta estábamos hablando.
¿Cuánto dinero se va a destinar a poner en marcha esta ley?
Pues ya se lo digo yo, cero euros.
Porque tienen la esperanza de que se financie con ayudas europeas, pero debería saber que esa esperanza es remotísima, ya que la Unión Europea prepara fuertes recortes a la PAC.

Y si a esto unimos que en más de una ocasión publican las ayudas fuera de plazo, como sucedió con las ayudas a la agricultura ecológica, pues vemos bastante improbable que se destine un solo euro a la huerta valenciana y seguro que no les oiremos entonces entonar el mea culpa.

Otro tema que le pongo sobre la mesa, el relevo generacional.
El dato es preocupante, sólo el 6% de los titulares agrarios tienen menos de treinta y cinco años.
¿Tiene algún plan para el relevo generacional en el campo?
Y no me diga que las medidas previstas en la ley de la huerta.
Porque los que saben, los que entienden, los que han vivida la agricultura de toda la vida ya le están diciendo que no, que esta ley no garantiza nada.
(Remors)

El senyor president:

Un segon, senyoria.

Senyories, si alguna de les seues senyories té necessitat de parlar, que abandone l'hemicicle.
Però mentre estem en la sessió de control, demane estricte silenci per a escoltar l'oradora que està en l'ús de la paraula.

Disculpe vosté, senyora.

La senyora Sánchez Zamora:

Gracias, señor presidente.

Le decía que no me diga que las medidas previstas en la ley para garantizar ese relevo generacional en el campo, porque los que saben, los que entienden, los que han vivido toda la vida de la agricultura están diciendo que no es así, que la ley no garantiza nada, ni la revitalización de la huerta ni mucho menos el relevo generacional.

Así que, señor Puig, díganos, ¿cuál es su hoja de ruta?
Porque a nosotros no nos queda clara y, lo que es peor, a los agricultores tampoco.
Y le recomiendo que ponga interés en el tema porque el sábado tiene a los agricultores manifestándose en la calle para explicarle de manera muy sensata, ya que ustedes no se toman interés, cuáles son sus reivindicaciones.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Li contestarà el president del Consell.

El senyor president del Consell:

Moltes gràcies, president.

Muchas gracias, señora Sánchez.

Este sábado se manifiestan los agricultores también contra el Gobierno de España.
Lo digo… No, no… Porque ustedes también apoyan ese presupuesto.
(Aplaudiments) Por tanto, aquí hay para todos.

Dicen por ahí que no, que contra mí.
¿Cómo contra mí, si también se manifiestan en Madrid, en Andalucía?
Se manifiestan en todos los sitios.
¿Cómo que contra mí?
Por favor.
(Remors) Bueno.
(Remors)

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor president del Consell:

Mire, señora Sánchez, ¿cómo que no se ha hecho nada en el IVIA?
En el IVIA sí que se ha hecho, porque el IVIA estaba hecho un absoluto desastre y ahora se están contratando diecinueve nuevos investigadores.

Respecto a la Xylella, ¿sabe lo que hemos hecho?
Hacerles caso a la Comisión Europea y al Gobierno de España que nos ha felicitado reiteradamente, porque estamos haciendo lo que se puede hacer.
Porque, efectivamente, evidentemente las plagas no saben de fronteras y los virus tampoco.
No hay virus nacionalistas.
(Rialles i aplaudiments) Los virus y las plagas no se administran con banderas.
Eso es así, por más grandes que sean.
No hay manera.

Mire, respecto al tema de los cazadores y de los daños, se están haciendo actuaciones, de hecho, desde el primer momento.
Y yo le digo que, mire, yo de esto algo sé.
Porque yo vengo de ahí, vengo del mundo rural.
Lo entiendo.
Y no es de ahora, es de hace mucho tiempo que, evidentemente, se están tomando decisiones.

Lo que pasa es que es verdad que es complicado.
Es complicado el control de todo lo que son los animales salvajes, en este caso, los jabalís muy fundamentalmente.
Sí, es complicado.
Antes habían accidentes, cuando estaba gobernando el Partido Popular y ahora.
Pues sí.
Es verdad.
Y lo que se está intentando es hacer, desde luego, una política…

¿Cuál es la hoja de ruta, me pregunta?
Se está haciendo una política de cooperación y cogestión.
La ley fue participada por los sectores agrarios, la presenté con la consellera y estaban todos los sectores agrarios y están de acuerdo.
Ahora bien, puede haber alguno que no.
Pues bien.
Es que a todos nunca se les puede -digamos- complacer.
Pero nuestra voluntad es una voluntad de que haya, por una vez en la historia, un proyecto de modernización de la agricultura.

Y le tengo que decir, los resultados no son tan malos.
¿Sabe por qué?
Porque el número de afiliados a la seguridad social en el sector agrario se ha incrementado durante este gobierno el 14%.
Es decir, llegando a 78.
000 trabajadores.
Mientras que en España, ¿sabe cuánto ha aumentado?
El 2%.
Por lo tanto, tan mal, de verdad, no lo estamos haciendo.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, president.

Senyoria, té vosté la paraula.
Senyora García.

La senyora García Jiménez:

Gràcies, senyor president.

Senyor president, després de l'escassa acceptació que ha tingut la llei de l'horta entre els autèntics protagonistes que són els agricultors, i vosté ho sap, què ha fet el Consell?
Doncs, ha hagut de buscar gent afí a la seua ideologia política, per a què?
Per a vendre les bondats d'una llei que vostés mateixa ni s'ho creuen.

Una llei d'obligacions, de restriccions, de limitacions i amb zero euros en incentius.
Aixina tenen al sector.
Els tenen a tots en peu de guerra.
I què és el que volen els agricultors?
Que els escolten.
Ja n'hi ha prou de lleis i plans que suposen un brindis al sol.

Però, la pregunta és, i li la faig jo perquè me la pregunten els agricultors, d'on van a traure entre el 36 i 59 milions que es necessiten per a posar en marxa el Pla de desenvolupament agrari?
I no ens diguen de la Unió Europea, que vostés saben que no és de veritat.

El senyor president:

Moltes gràcies.

La senyora García Jiménez:

I per suposat, com van a gestionar el Pla d'acció territorial de l'horta, amb ells o sense ells?

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Li contestarà la consellera d'agricultura i medi ambient.

Senyora Cebrián, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Sí, muchas gracias, señoría.

Primero, un gran respeto a lo que es la llei de l'horta y a todas las personas que han estado durante muchos años luchando y reclamando una protección a l'horta.
Un respeto, por favor.
(Aplaudiments)

Que ya era hora, después de tantos años, que ha habido gente discriminada, amenazada, que se les comían literalmente sus campos de cultivo.
Hemos conseguido este govern, este Consell del botànic, estas Corts, aprobar una llei de l'horta digna.
Y ahora estamos trabajando uno de los instrumentos principales que es el Plan de desarrollo agrario de l'horta.

Lo estamos haciendo participadamente.
Hemos hecho cinco reuniones en los municipios de l'horta, escuchando a la gente, anotando sus aportaciones, que nos están ayudando a priorizar las actuaciones.
Hemos tenido reuniones con todo el sector que está de acuerdo con lo que estamos haciendo.

Estamos teniendo reuniones bilaterales con ellos, reuniones con la sociedad civil que ha estado todo ese tiempo para proteger uno de los paisajes únicos en el mundo y una de las formas de vivir únicas en el mundo, que produce productos de gran calidad, de proximidad y que hacen a Valencia conocida.
Porque esto sí que es poner a Valencia en el mapa, señorías.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, escoltarem ara el senyor Emigdio Tormo que té l'ús de la paraula.
L'únic que té l'ús de la paraula.

Senyor Tormo.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señor presidente.

Molt honorable president de La Generalitat, los que hemos militado en otras formaciones políticas con dignidad y honradez y ahora militamos en otras con la misma dignidad y honradez, fruto de la (inintel·ligible) … y la coherencia, lejos de los sectarismos de los comunistas que, como usted sabe, ni se crean ni se destruyen, solo se transforman, aunque se compren casoplones de 600.
000 euros… (Rialles y aplaudiments)

Lejos de los nacionalistas que sí que es un virus, lejos de los nacionalistas que son sectarios y obtusos y que han arruinado Europa en el pasado, que están arruinando Cataluña en el presente y están y arruinarán la comunidad en el futuro si no lo impedimos, le pregunto, Â«ahorrar, reutilizar, depurar y si es necesario transferir aguaÂ» son palabras de su secretario autonómico en el reciente congreso de regantes de Torrevieja la semana pasada.

¿Está usted de acuerdo siempre y en todo momento con esta aclaración, incluso para regar naranjas, calabacines y melones que hay y muchos?

Gracias, señor presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Tormo.

Li contestarà la consellera de medi ambient i agricultura.
Escoltarem la senyora Cebrián.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Tengo que decir que la pregunta es un poco difícil de contestar porque, evidentemente, los cultivos se riegan.
Tenemos una gran agricultura de regadío y estamos haciendo, desde el Consell, por fin, después de muchos años, una política seria del agua con base técnica, una política desde la lealtad institucional, con buena colaboración técnica con el ministerio.

Pero, eso sí, exigiendo.
Exigiendo que cada uno cumpla con su papel.
Porque aquí sí, señorías, aquí se puede decir que el agua es española, es española porque es de todos.
El agua es de todos y la tenemos que gestionar adecuadamente.
Y le estamos exigiendo al ministerio que cumpla con sus actuaciones, con sus responsabilidades, que ponga en marcha las desalinizadoras, que cumpla las inversiones en seguridad de cauces, que estamos hablando de la seguridad de las personas en protección e inundaciones.

Que haga todas las inversiones pendientes que están planificadas pero no ejecutadas en el País Valenciano sobre modernización en alta, que haga todas esas inversiones que faltan para hacer un uso eficaz, eficiente, con ahorros en el regadío y que, de una vez por todas, aclare en la planificación hídrica cómo vamos a enfrentarnos al cambio climático.

Muchísimas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Designació de vacants, titular i suplent, del Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament

El senyor president:

Senyories, doncs, amb esta última intervenció hem finalitzat la sessió de control, el punt 9.
I, per tant, passarem al punt 10 de l'ordre del dia que és una votació, que és la designació de vacants, titular i suplent, del Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament.
Tenen vostés les paperetes i anem a procedir a la votació.

Com saben vostés, el procediment es basa en l'acord de la Mesa de Les Corts i l'article 138 del Reglament i 17.
2 de la Llei 6/2007, de 9 de febrer, de cooperació al desenvolupament de La Generalitat.

Anem a donar lectura, pel secretari primer.
.
.
(Veus) La secretària segona, Irene Gómez?
(Veus) Anem a donar lectura, per part de la secretària segona de la mesa a l'acord de la mesa de proclamació dels candidats i les candidates presentats a vocals pels grups parlamentaris al Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament.
Sí?

Secretària segona, senyora Irene, pot llegir l'acord.

La senyora secretària segona:

Â«Mesa de Les Corts.
La Mesa de Les Corts, en la reunió del dia 22 de maig de 2018, ha tingut coneixement de l'escrit presentat pel Grup Parlamentari Podemos-Podem, registre número 74.
406, en el qual proposa el candidat titular i el candidat suplent a vocal del Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament.
I ha acordat proclamar candidats a dit consell els diputats següents: titular, David Torres García; suplent, César Jiménez Doménech.

Â»Mesa de Les Corts.
La Mesa de Les Corts, en la reunió del dia 15 de maig de 2018, ha tingut coneixement de l'escrit presentat pel Grup Parlamentari Popular, registre 103.
598, en el qual proposa la candidata titular i la candidata suplent a vocal del Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament.
I ha acordat proclamar candidates a dit consell les diputades següents: titular, Sagrario Sánchez Cortés; suplent, Blanca Garrigues Francés.
Â»

El senyor president:

Moltes gràcies, secretària segona.

Anem a donar lectura.
Anem a cridar-los a votació per ordre alfabètic.
Té la paraula el secretari primer de la Mesa.
.
.
(Veus) Ah!
Segona.
(Veus) Els cridaran a votar per part de la secretària segona, Irene Gómez.
Ja pot cridar-los a votar.

(La secretària segona crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l'urna)

El senyor president:

Anem a realitzar l'escrutini.

(El president fa l'escrutini)

Senyories, realitzat l'escrutini, el resultat de la votació és el següent: la candidatura titular de David Torres i, de suplent, César Jiménez, ha obtingut 59 vots; i la candidatura de titular, Sagrario Sánchez i, suplent, Blanca Garrigues, 34 vots i 27 vots en blanc.

Per tant, queden proclamats membres del Consell Valencià de Cooperació al Desenvolupament l'il·lustre diputat, David Torres, i la il·lustre diputada, Sagrario Sánchez.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

Projecte de llei, de La Generalitat, del mecenatge cultural, científic i esportiu no professional a la Comunitat Valenciana (RE número 93.
364, BOC número 254).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 102.
601, BOC número 274)

La senyora vicepresidenta primera:

Anem a continuar amb el punt 11 de l'ordre del dia, que és el debat (veus) de totalitat del projecte de llei de La Generalitat del mecenatge cultural.
.
.
Per favor, anem a intentar continuar amb el major silenci possible.
Com deia, anem a vore la llei de La Generalitat del mecenatge cultural, científic i esportiu no professional a la Comunitat Valenciana.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la presentació del projecte de llei del Consell, té la paraula el conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport durant quinze minuts màxim.

Quan vullga, conseller.

El senyor conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyora presidenta.

Gràcies, diputades i diputats.

Estic ací i estem ací per presentar el Projecte de llei de mecenatge cultural, científic i esportiu no professional, amb l'objectiu precisament que aquesta norma incentive una inversió social i, a la vegada, ajude a promoure i difondre la cultura del mecenatge entre la societat valenciana.

Amb aquesta proposta, el nostre territori situarà al capdavant de la resta de territoris que afavorixen el mecenatge amb unes desgravacions de fins al 25%.

És un projecte de llei que també pretén donar un impuls al mecenatge científic i esportiu no professional, que ha de meréixer també una atenció especial que la llei anterior no tenia en compte.

Crec que és evident que és necessari que puguem incentivar les ajudes, els fons per a la investigació i per a l'esport base, com és evident, el gran treball, la gran tasca que fa de cohesió social, tant la investigació com l'esport base.

La cultura, la ciència i l'esport són parcel·les evidentment essencials en el desenvolupament de les societats i del conjunt de la ciutadania i són l'expressió de la sensibilitat, la creativitat, la innovació, el (inintel·ligible) .
.
.
esforç col·lectiu.
Per això deuen ser promogudes i per això deuen ser potenciades.

Miren, l'administració pública, a partir de l'esforç econòmic que realitzem tots els ciutadans i ciutadanes a través dels impostos, tenim el deure ineludible de regular, promoure i gestionar l'activitat científica i esportiva.
I és mitjançant els impostos evidentment que la ciutadania paga, perquè puguem desenvolupar.
.
.
, des dels poders públics puguem planificar, puguem decidir de forma democràtica quines són les seues prioritats.

Però, a més a més, aquest projecte de llei el que pretén és precisament no substituir la inversió pública, sinó acompanyar-la; ajudar perquè se sume més inversió a la que ja es fa des de l'administració pública i que també es sumen altres tipus de projectes.

La societat pensem que pot anar més enllà en les seues obligacions tributàries, complint evidentment amb les seues obligacions tributàries i, a més a més, coresponsabilitzar-se directament en la promoció i cura d'altres parcel·les com són les que portem en aquesta llei.

Per tant, es tracta que persones i entitats que tenen la voluntat de contribuir a millorar des de la seua societat, la del seu entorn, la del seu barri, bé siga participant en projectes més grans, projectes més menuts, col·laborant amb iniciatives locals i properes, ho puguen fer.

I, en este sentit, aquest projecte de llei oferix un marc d'actuació per al seu desenvolupament, definint un entorn de seguretat jurídica i reconeixent les donacions que s'aporten des d'un punt de vista no només monetari, sinó també des d'un punt de vista de l'ús del servei i, per tant, per això hem fet altres figures que no existien tampoc amb anterioritat i que després els descriuré.

Per tant, tot això, evidentment, sense deixar de realitzar la supervisió que ha de fer els poders públics.
És a dir, no estem davant d'un paradigma com podria ser altres paradigmes de mecenatge que el que fan és més bé promoure el mecenatge evitant els impostos.
No estem ahí.
El que estem és.
.
.
, continuar evidentment planificant des d'allò públic, continuar apostant perquè els impostos vagen a allò que democràticament decidixen les diferents.
.
.
, la ciutadania dins de la sobirania popular en estes Corts, sinó que, a més a més, sumem més gent al projecte i els projectes que tenim.

¿Per què una nova llei?
Primer que res, primera qüestió, per l'escàs impacte de l'anterior.
Una llei que en el seu articulat no regulava aspectes, per exemple, de definir concretament els beneficiaris, tampoc les diferents modalitats del mecenatge, ni els instruments i procediments que garantien que es poguera realitzar i que es poguera donar un impuls social i la viabilitat als diferents projectes.

De fet, si anem a les xifres, i ho fan de forma comparada, per exemple, en altres territoris, com puga ser Navarra, que tenen una altra normativa, la realitat és que hi ha hagut poc ús, hi ha hagut 6.
324 declarants i fins a 191.
000 euros.
Per tant, un fracàs que, en comparativa a altres territoris, necessita i necessitava d'un canvi en la legislació.

De fet, en l'anterior legislació només es feia referència al mecenatge cultural, i a aquest afegim també el científic -evidentment essencial- i, també, l'esportiu no professional.

Alguns títols de l'antiga llei, el mateix Consell Jurídic Consultiu va dir que tenien simplement un caràcter programàtic i que no eren d'aplicació.
Simplement eren declaracions d'intencions i, evidentment, això s'ha de corregir si el que volem és que realment siga d'aplicació i tinga impacte.

A més a més, augmentem, com deia, determinades desgravacions que se puguen aplicar -ara explicarem com-, fins arribar al 25%, arribant al màxim.
.
.
, en el tram autonòmic evidentment, que és el que està en les nostres mans, fins arribar al màxim que està en altres territoris.

I a més a més, introduïm aquesta nova modalitat de mecenatge de la qual els parlava, que són els préstecs d'ús o comodats, és a dir, que no són només monetaris, sinó també són aportacions d'altres tipus de béns d'interés cultural, béns inventariats i no declarats també d'interés cultural, de rellevància local, obres d'art i que, a més a més, tindran un segell de qualitat garantida.

I, finalment, i no menys important, perquè ens ho han demanat el sector que està implicat en el mecenatge.
De fet, del total de participants que van.
.
.
, els que han participat del procés d'elaboració d'aquesta llei, absolutament tots ens van demanar que calia una nova llei.
No una modificació, sinó una nova llei.
I precisament per això estem ací presentant-los una proposta, que esperem que continue el seu tràmit parlamentari i que es puga enriquir evidentment en el debat que avui començarem.

Per tant, les modificacions en el text vigent eren tan importants que s'havia de fer una nova llei.
Precisament eixe procés participatiu s'ha realitzat en els diferents sectors: cultural, científic, investigador i esportiu.
De fet, s'han realitzat diferents meses de treball en tot el territori valencià.
Una participació de més d'un centenar d'entitats i personalitats dels sectors implicats.

Hem realitzat reunions a Castelló, a València i Alacant, però també, una de forma especifica, per exemple, organitzada per la Direcció General d'Esport, al voltant del mecenatge esportiu, i el consens era evidentment que l'actual llei era insuficient, que no tenia els mecanismes suficients i que no era pràctica, i que no s'havia arribat a desenvolupar.

¿Quina és l'estructura de la llei que presentem avui?
Doncs bé, evidentment té quatre títols, una disposició transitòria.
.
.
Si s'ho han llegit per a poder fer les seues aportacions, ja sabran tècnicament com està, i l'objecte es definix molt clarament.

¿Quin és l'objecte?
Es diu clarament que és el de definir.
.
.
, primer, definix el mecenatge de la següent manera, i diu: Â«Tota contribució privada aportada de forma altruista per a la realització de projectes o activitats culturals, científiques o esportives no professionals que hagen sigut declarats o que tinguen la consideració d'interés social.
Â» No és per a qualsevol cosa.
No és perquè algú s'invente qualsevol història per a intentar eludir el pagament d'impostos.
No, no és això.
És per a aquells que estiguen declarats d'interés social i aquells que desenvolupen les administracions públiques.
Per tant, aquells que ja ha decidit la sobirania popular que tenen interés i que són necessaris per a millorar i prioritzar i per a mantenir i fomentar la cohesió social.

Per tant, es consideren persones i entitats beneficiades de les entitats sense ànim de lucre les domiciliades fiscalment al territori valencià i l'objecte social de les quals siga de caràcter cultural, científic i esportiu no professional.
Per tant, podrà realitzar-se donacions, com deia, de diners, però no només, també de béns i drets, i préstecs d'ús i comodat.

Per tant, facilitem un mecenatge que va més enllà, que va més enllà d'allò monetari, que també, i que va més enllà d'allò que és el que en alguns moments s'ha intentat fer en altres governs d'altres visions en què simplement es facilitava que algú poguera eludir impostos.
Tot el contrari, el que volem és que es complisca amb els impostos i que s'ajude a millorar la inversió social en cultura, en investigació i en esport no professional.

En el títol II es diu que s'ha de crear el consell assessor del mecenatge i té tot el sentit del món, en tant que serà l'òrgan assessor de La Generalitat en matèria de mecenatge, que tindrà una composició paritària, com no podia ser d'una altra manera; que tindrà un caràcter eminentment tècnic i estarà integrat, entre d'altres, a més dels departaments del consell implicats, els membres del Consell Valencià de Cultura, de les universitats públiques valencianes, dels instituts i centres d'investigació i dels centres superiors també artístics.

¿Per què necessitem eixe consell del mecenatge?
Perquè s'han de valorar els projectes, com déiem abans, d'acord amb els criteris assenyalats en la pròpia llei, i per a proposar aquells que tindran eixe segell de qualitat, que és l'interés social.
I, per tant, hauran d'analitzar la qualitat, la viabilitat dels projectes que van a ser beneficiaris d'eixe mecenatge i garantir així.
.
.
, per un doble sentit: per un costat, als possibles mecenes, a les possibles persones interessades en ajudar, que mitjançant les seues contribucions ajudaran a projectes que tenen sentit, que generen impacte, que ajuden a la consecució de finalitats, que evidentment tenen tot el sentit del món.
I la repercussió i l'interés social i, per tant, eixe segell de qualitat que garantirà un bon ús i que garantirà que els diners públics i els seus impostos van allà on determina també el conjunt de la ciutadania.

Per tant, eixe consell del mecenatge estarà acompanyat tècnicament.
Agraïsc també la presència de les tècniques de la conselleria que desenvoluparan l'oficina del mecenatge, una oficina que ja està en funcionament i que ha estat desenvolupant evidentment aquesta tasca, i que servirà per a fer l'acompanyament tècnic, perquè sí que siga possible i, per tant, que no es queden en declaracions d'intencions, sinó que realment tinga un impacte.

Una unitat administrativa que està adscrita a la nostra conselleria -a la conselleria en matèria de cultura- i que es descriu en el títol III de la llei.
Es manté eixa figura, que ja existia, però que mai va arribar a posar-se en funcionament pels governs anteriors i, per tant, no es va arribar a desenvolupar.

Les seues funcions són el suport tècnic -com he comentat- i administratiu al consell del mecenatge, realitzar activitats de difusió i promoció del mecenatge i, evidentment, donar publicitat i, també, acompanyar als propis projectes perquè es tinguen en consideració, perquè siguen coneguts i puguen arribar, i aquells que tenen la distinció d'interés social.

Declaració d'interés social.
El que explicava abans: es necessita eixe segell de qualitat.
Pensem que ha de ser així i que ha de ser amb uns criteris ben clars.
Diu, així mateix, que correspon al consell assessor del mecenatge que, una vegada comprovat que el beneficiari complix les obligacions establides en la llei, s'efectua la proposta de declaració d'interés social i s'eleva a la direcció general perquè emeta la resolució competent.

Els projectes o activitats susceptibles de mecenatge, ¿quines són?
Dos que ja estaven en l'anterior llei, que són les declaracions relatives al patrimoni cultural valencià i al foment i ús del valencià, i una tercera, que és la que també s'afig, que són les donacions i les cessions d'ús, comodat, com diem abans, a finalitats culturals, científiques de recerca o esportives no professionals.

Per tant, en este tipus de donacions, el requisit és que els projectes han d'obtindre eixe certificat d'interés social i els mecenes puguen beneficiar-se d'eixes desgravacions.

Per tant, com dia abans, davant d'eixos dos models.
.
.
, més anglosaxó, un model més europeu, francés, doncs evidentment nosaltres apostem per un model en el qual els impostos tenen molt a dir i, evidentment, també, un model en el qual incentivem, acompanyem, i el que fem és facilitar que això puga ser possible.

I en les mesures fiscals, precisament de les quals he parlat, s'establixen tres grans àrees de deduccions.
En tots els casos suposa un augment del 15% fins al 25%.
Abans el màxim era el 15%; ara serà fins al 25% en aquesta proposta de llei.
I les accions són, com déiem, per a la recuperació del patrimoni cultural, per al foment de la llengua o per a altres finalitats culturals, científiques i esportives no professionals.

En els dos primers casos, els projectes de mecenatge tindran una desgravació directa del 25% i en la resta, hauran de tindre eixa declaració d'interés social atorgada pel consell del mecenatge.

De fet, en aquest cas, La Generalitat, és a dir, tots aquests projectes que faja La Generalitat -les entitats locals, les universitats públiques, els instituts i organismes públics d'investigació, és a dir, tot l'entramat públic- tindran directament ja la consideració d'interés social, perquè són decidides per la sobirania popular i, per tant, ja estan marcades que sí que són d'interés general, que sí que són en eixe segell que és necessari per a poder fer eixa declaració de desgravació.

Per tant, el sector públic, directament; el sector privat, amb el segell de qualitat -eixe segell de qualitat que serà determinat pel consell.

Per tant.
.
.
, al mateix temps, una llei que el que fa és suprimir una part de la llei que hi havia abans, que era excessivament dirigista i que el que feia, entre altres qüestions, era que només estava dirigida a complementar les retallades que hi havien hagut en la inversió precisament en cultura.
I, per tant, només es podia invertir i es podia desgravar en allò que feia el mateix govern.
Doncs no, no és necessari que siga estrictament i únicament, sinó que, a més a més, hem d'anar més enllà.

Per tant, ¿quina és l'aposta d'este govern?
Finançar més directament pel mateix govern per les inversions públiques i fomentar la cooperació i la facilitació per part de les empreses privades, les donacions privades i, per tant, sumar molt més des d'allò que ja estem sumant nosaltres i que puguem sumar encara més gent.

¿Per què ho volem fer així?
Perquè pensem que està desaprofitada bona part de la societat valenciana amb ganes de cooperar, amb ganes de compartir, amb ganes de treballar, que no ha tingut la seguretat jurídica per poder-ho fer.
Bona mostra d'això és que recentment, per exemple, presentàvem un nou patronat de les arts en el qual hem aconseguit que entre bona part de la societat valenciana, perquè hi ha compromís, perquè hi ha ganes que la gent es vullga implicar també en desenvolupar culturalment, científicament i esportivament el territori valencià per a cohesionar la societat valenciana, i els ho hem de facilitar, seguint evidentment aplicant mesures des d'allò que ha de fer el govern públic, les administracions públiques, que és la planificació, la gestió estratègica i l'establiment de les prioritats, però evidentment sumant a tots aquells que tenen ganes de col·laborar i fer que eixe teixit empresarial puga ser més aprofitat també en una vessant més social, més investigadora, més cultural.
Això és el que també es demanava des del mateix sentit empresarial des de les entitats dels sectors culturals, esportius i investigadors, i és el que precisament els plantegem avui.

Per això jo els demane, en estos vint segons que queden escassament, que evidentment faciliten la tramitació parlamentària, que voten en contra d'eixa proposta que hi ha d'esmena a la totalitat, que puguem seguir enriquint el projecte de llei perquè entre totes i tots fem del territori valencià un espai en què la investigació, la cultura, l'esport base no professional realment ens cohesione encara més i puga arribar a tots els valencians i valencianes.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Marzà.

Per a defensar l'esmena a la totalitat, presentada pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula el seu diputat, il·lustre senyor Miguel Ángel Mulet.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies, presidenta.

Conseller.

Senyors, senyores.

Ara que, ara que tenim el ple, ple, anem a parlar amb rigor i tranquil·litat.

Em preguntava un bon amic, políticament què era irresponsabilitat, sectarisme, incapacitat o frustració ideològica.
Jo li contestava, irresponsabilitat, quan se tracta del govern, és no portar endavant l'adequació de les normatives adients i aplicar eixes lleis.
Se parla de fracàs quan el fracàs és no haver desenvolupat la normativa exigida perquè eixa llei no fóra un fracàs.

Aquesta era la seua obligació, la seua responsabilitat com a govern.
Eixe era el respecte a la cultura i a tot eixe entramat de col·lectius, persones, empresaris, associacions que mos dia fa un moment el senyor conseller.

Sectarisme, fastuós i injustificat.
Elevat cost per duplicar el treball.
Se porta una llei que té algunes variacions de l'anterior, però no, no és una gran aportació, ni una gran novetat, ni una gran diferència.
S'ha duplicat el treball, elevat cost d'eixa duplicitat, elevat cost social pel seu retard en l'aplicació, del qual hauran de donar compte.

Era una llei pionera i completa.
Que podia haver estat millorada?
Òbviament, podia haver estat millorada, modificada amb modificacions puntuals, els percentatges econòmics podien haver estat revisats.
I tant que sí, clar que sí, però no feia falta fer una altra llei.
El que feia falta era portar endavant la llei que se tenia.
I tot això perquè aquesta llei la va fer el Partit Popular?
No senyor, aquesta llei la va aprovar, la van aprovar les Corts Valencianes, i obligava al govern del tipus que fóra i el color que fóra a portar-la endavant, i això no es va fer, i això és sectarisme del pitjor estil.

Incapacitat.
Incapacitat quan porten ací una llei que arreplega l'anterior llei, que no ha sigut capaç de desenvolupar-la i que tenim pendents lleis tan importants com la de patrimoni, la música o les biblioteques, en què estem tots d'acord que sí que s'havien de fer.
Eixes no s'han fet, eixes no s'han fet.
Això és incapacitat.

Però és que no acaba ahí.
Els ficaré un exemple.
Què és incapacitat?
Declaració BIC, contractació, catàleg, pedra en sec i línies d'ajuda per a recuperació.
Data d'aprovació de la PNL, octubre de 2015.

La setmana passada -per això he ficat este exemple, perquè és de la setmana passada- es publicava al DOGV l'ordre en què se regulava la concessió de subvencions per a la catalogació de béns immobles de pedra seca, així com per a promoure la recuperació i manteniment, la conservació i la protecció de l'arquitectura.
L'ordre de concessió de subvencions!
La setmana passada era: que ho facen altres, que ho facen altres, que presenten el projecte, que tal.
Això és incapacitat de gestió, això és incapacitat de govern.
Senyors, tard i malament.
No fan res.

Però és que a més, en el cas de la seua proposta de projecte de llei no s'ha tingut en compte gran quantitat d'observacions dels diferents informes i, per no aclaparar, els posaré un exemple.
El Comité Econòmic i Social en el seu dictamen recomanava la inclusió en aquesta llei del mecenatge social i del medi ambient.
I en el projecte de llei ho justifiquen per problemes legals.
De veritat pensen que el CES no s'ha dignat a analitzar les qüestions des del punt de vista legal a l'hora de fer un informe?

La inclusió de convenis de col·laboració empresarial, quin tipus volen oferir si descarten la iniciativa privada?
El mateix Consell Valencià de Cultura, al seu informe, en desembre de 2017, ens indicava la necessitat de considerar la col·laboració publicoprivada.
És més, en les seues conclusions ens recordava que l'actual projecte no compleix amb el màxim de requisit que recull en els seus informe.
Això el Consell Valencià de Cultura.

I no m'insisteixen que l'anterior llei tenia aquestes o altres mancances.
Ja els anticipàvem que en el desenvolupament normatiu de l'anterior llei o en xicotetes, petites modificacions, sí que es podien haver resolt aquestos problemes.
Però és que tampoc s'ha considerat alguna de les observacions de la mateixa Conselleria d'Hisenda i Model Econòmic, de les seues, dels seus companys, no de les anteriors.
Això sí que hagués suposat un canvi de fons i no de forma.
Això és la frustració ideològica, senyories.

Portar ací una llei amb un canvi de fons i forma hagués sigut comprensiu, mos haguera agradat més o menys, no ho sé, però això haguera tingut raó de ser.
No portar una adequació de l'anterior.

Presentem una esmena a la totalitat en què sol·licitem la devolució del referit projecte.
Jo no m'allargaré més perquè de veritat que crec que tampoc val més la pena.
Ho he dit clar i concís.
No han desenvolupat l'anterior llei perquè no han volgut, o perquè no han pogut o perquè no han sabut.
Eixe és el gran mal i eixe és el fracàs de la llei de mecenatge.
Vostés han portat ací una altra llei molt semblant, que simplement varien qüestions formals i que se podia haver millorat sense cap inconvenient.

No cauré en altra dinàmica.
Simplement els demanaré a vostés que no caiguen en la rutina del consens pactat a cegues i que no entren en el lloc de la irresponsabilitat, el sectarisme, la incapacitat o la frustració ideològica.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mulet.

Per a exercir el torn en contra a esta esmena a la totalitat, té la paraula l'il·lustre diputat Josep Nadal.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Nadal Sendra:

Gràcies, senyor president.

Estem ací per a parlar de l'expansió i la revitalització de la cultura.
Primer volia fer un crit de suport per la llibertat d'expressió i contra la censura a Valtonyc, Herba Negra i Ebri Knight.
(Aplaudiments)

La llei de mecenatge cultural, científic, esportiu no professional que presenta el govern del botànic és una llei demanada per tot el sector; una llei que posa damunt de la taula la necessitat de, com ha dit el senyor conseller, de les institucions públiques, en este cas de la Generalitat valenciana, d'acompanyar a aquells sectors de la societat que vullguen realment posar els seus diners a funcionar i que tinguen un benefici social, un benefici en (inintel·ligible) .
.
.
, un retorn social, que els seus diners tinguen un retorn cap a tot, cap a tota la societat.
I també és una manera de posar en valor la figura del mecenes, que és molt important i que molta gent quan es parla de mecenatge no se sap del que s'està parlant, i que és important que la gent veja que gastar-se els diners en cultura, col·laborar en la ciència, en el camp esportiu no professional és una inversió de futur per a tota la societat i que és molt important que comencem a donar-los valor a estes coses.

Estem ací davant.
.
.
, em toca intervindre a mi per a fer front a una esmena a la totalitat que presenta el Partit Popular i que la veritat és que no ho acabe d'entendre, senyor Mulet, que la presente vosté l'esmena a la totalitat, en el sentit que esta esmena a la totalitat és com intentar no deixar passar i no deixar que es debata amb els cinc grups parlamentaris que hi ha en estes Corts que debatem i que puguem també arribar a acords sobre esta llei de mecenatge, que pense que seria molt interessant, i que estic segur que vosté també té moltes coses interessants a dir, i que si esta esmena a la totalitat eixira avant no podríem debatre totes eixes coses que vosté fins i tot reconeix, vosté fins i tot reconeix en l'escrit de l'anterior llei que no estaven bé.
Per tant, crec que és interessant que es guarden una miqueta l'orgull.

Jo entenc allò que cadascú ha de defensar el seu passat, el seu llegat i tal.
Però jo crec que el llegat del seu partit, jo crec que farien vostés millor de mirar cap al futur i no perdre el temps ací defensant un llegat que, d'altra banda, senyories del Partit Popular, és que és molt complicat.
I a més, vosté mateix ho va comprovar en la fase de participació ciutadana, vam estar tot el dia escoltant, parlant a gent de diferents sectors de la cultura del sector científic, del sector esportiu no professional, dels museus, de l'administració, del Consell Valencià de Cultura, de les empreses, gent de les empreses, i a tots vosté els va preguntar si trobaven que s'haguera de fer una altra llei o que si la llei anterior feia falta, i tots, sense excepció, de les deu del matí a les huit de la vesprada que vam estar allí, tots van dir que s'havia de fer una altra llei perquè la llei del Partit Popular no aprofitava per a res.
(Aplaudiments)

Ara, vosté ve ací a dir-mos que és que nosaltres som sectaris, que no volem al PP.
No, no, però és que allí eixa gent que va parlar hi havia gent molt pròxima a vostés, gent molt pròxima a vostés i que van confiar, en eixe moment que vostés van fer la llei de mecenatge, van confiar en la llei de mecenatge cultural que van fer vostés simplement pel títol.
Però després han tingut clar que allò era un brindis al sol, que era una llei dirigista, que era una llei que no arribava a cap lloc i que no ha tingut, quatre anys després, dien que no ha tingut cap resultat positiu per als sectors.

Per tant, el que estem fent ací no és tan descabellat, senyor Mulet, és donar-li una altra oportunitat al mecenatge, vore-ho d'una manera més moderna, d'una manera més efectiva i que participe més el sector.
Que a la millor d'ací a quatre o cinc anys resulta que això que hem fet no aprofita per a res i mos hem enganyat.
Però vosté creu que el balanç que va fer de la llei de 2014 és positiu?
És que m'estranyaria molt que ho creguera.
A mi em dóna la sensació que vostés són una espècie de frontó que no deixen mai passar la pilota i que està de moda que tot és una esmena a la totalitat.
Qualsevol iniciativa que tinga el govern del botànic és una esmena a la totalitat.

Pensem que esta és una llei interessat.
A nosaltres, des de Compromís, mos haguera agradat arribar més enllà, en el sentit de tindre la possibilitat de fer més polítiques fiscals.
Vull dir que, a banda de fer deduccions en l'IRPF, d'haver fet deduccions pel que fa a l'impost de societats.
.
.
Però, clar, l'impost de societats és un tema estatal, que no podem entrar ahí, no podem entrar directament en les empreses, i ja estaria bé que vostés des de l'estat, des de Madrid, des del govern del senyor Mariano Rajoy tiraren endavant un mecenatge que fóra responsable i que les empreses realment, en compte de fer amnisties fiscals que fan vostés, realment tiraren endavant una llei de mecenatge estatal que comptara amb les empreses, que és el que està dient vosté.
Però és que no podem fer convenis ni podem fer col·laboració publicoprivada, tal com ho entén vosté, perquè no tenim el tram de l'impost de societats.
I ja mos agradaria, des de Compromís ja mos agradaria tindre'l.

Per últim, dir-li que vosté diu que deixa fora allò del mecenatge social i mediambiental.
Ahí hi hauria moltes coses a parlar i han vingut alguns experts, que és evident, mos han dit que deixa fora, i hi ha unes raons tècniques per deixar-ho fora.

Però, anem a vore, vostés van parlar només de mecenatge cultural, eh?
, que vostés en la seua llei no parlaven ni de mecenatge científic ni de mecenatge esportiu no professional.
I la gent que va vindre allí a parlar-mos de la importància que tenia en estos moments el mecenatge per a la ciència i la importància que tenia el mecenatge per al sector esportiu no professional, sobretot per a eixos sectors de dones, de joves, d'esports minoritaris que encara no poden optar a patrocinis, però que necessiten ajudes d'alguns sectors.
.
.

Per això fem esta llei i pensem que seria important.
I si vosté té alguna cosa a dir, ara tenim una fase per a debatre en comissió, per a parlar d'estes coses i estaríem molt agraïts de les seues aportacions.
I a més, estem segurs, senyor Mulet, que té moltes coses a dir.

Però no entenem la moda del seu grup parlamentari.
.
.
, em dóna la sensació que es veuen vostés un poc acorralats per l'actualitat política i perquè el passat està tornant…, la seua ombra està tornant i està acorralant-los cada volta més.
I l'únic que saben és sempre anar a la contra, i anant a la contra, senyories del PP, l'únic que estan donant és una imatge de debilitat i que estan en les últimes hores.

I jo estic segur que a nivell personal, molts de vostés, senyors diputats, valen molt més que tot això de l'esmena a la totalitat, valen molt més.
I estem esperant-los al debat per a fer una bona llei.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

¿El senyor Mulet demana rèplica per a la intervenció del senyor Nadal?
Senyories, anem a escoltar la rèplica que farà el senyor Mulet a la intervenció del senyor Nadal, que s'ha oposat a esta esmena a la totalitat.

Senyor Mulet, té vosté la paraula.

El senyor Mulet Taló:

Moltes gràcies.

(Veus) Sí, perquè açò no té desperdici.

Anem a vore.
L'únic orgull, l'únic orgull que tinc jo personalment i el meu grup és el de la defensa de la cultura i del poble valencià, senyor Nadal.
(Aplaudiments) Eixe és el meu orgull.

M'està parlant, m'està parlant de modes, modes que ja van ficar de moda uns altres.
¿Vosté sap quantes lleis no van portar esmena a la totalitat per part del seu grup en l'anterior legislatura?
(Veus) Zero, ni una.
(Veus i aplaudiments) Totes, totes.
En una voluntat…, en una voluntat constructiva, en una voluntat de diàleg, etcètera, etcètera.
Eixa és la realitat.

Jo li he ficat el cas, jo li he fet el cas del mecenatge social, però no perquè fóra la meua aportació, sinó pel cas que han fet vostés del Comité Econòmic i Social, de les recomanacions.
Vosté mos estava fent ací un vademècum complet del que vam dir en la participació…, en la comissió.
Però no mos estava dient el que criticaven tots els informes que comporta i aporta la llei.

I el que li estava dient al senyor conseller, o a vostés o a qui mos vullga escoltar és que n'hi havia recomanacions que no s'han tingut en compte, i que això sí que suposava un canvi de forma i de fons d'una llei i que això sí que justificava el canviar la llei que ja existia.
Podrà cridar molt, podrà dir-mos molt del fracàs de l'anterior llei, podrà dir-mos inclús amics o enemics o el que siga, empresaris li han dit que aquella llei no va funcionar.

La llei no va funcionar perquè el govern, en tres anys de responsabilitat de govern, no va voler que funcionara, perquè la seua obligació era el desenvolupament normatiu de la llei i l'adequació.
I si n'hi havia algun dubte o volien plantejar les qüestions d'una altra manera, se podrien haver fet xicotetes modificacions.
Eixe és el fracàs de la llei, el fracàs d'una mala gestió i d'un mal govern durant tres anys, que no han aplicat les mesures que tenien d'aplicar, causant un greu perjuí social i econòmic en espais culturals, però també en altres espais, sobretot de credibilitat d'un govern que seguix sense fer res.

Segur, segur que podrem treballar sobre aquesta llei, perquè segur que la meua esmena a la totalitat no serà considerada per vostés, segur que no.
Però sí que tindrà de ser considerada, i almenys en el seu íntim paréixer ho hauran de tindre en compte, que si l'anterior llei ha fracassat ha segut perquè l'actual govern l'ha feta fracassar.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mulet.

Senyor Nadal, per a rèplica al senyor Mulet, té vosté la paraula.

El senyor Nadal Sendra:

Senyor Mulet, efectivament, la seua esmena a la totalitat no va a eixir avant i, bé, i tindrà una oportunitat de parlar d'esta llei.

Nosaltres pensem que és una llei, a més, molt pràctica, que ha estat feta mirant el mecenatge, les millors lleis de mecenatge, les millors legislacions de mecenatge que n'hi ha arreu de l'estat i de tota Europa i que amb tècniques que estan ací -i la veritat és que hem fet una faena immensa- i que han arreplegat diferents aportacions… I tindrem temps també de parlar els dubtes que n'hi hagen i de reformar.

Jo voldria que entenguera que nosaltres, des del govern del botànic i des de Compromís, des del Partit Socialista i també amb el suport de Podem, no estem tirant endavant esta llei de mecenatge per un caprici, no estem tirant endavant esta llei de mecenatge perquè creem que ho hem de fer tot en contra del que diga el Partit Popular.

Si no és això.
Si és que se li va preguntar a principi de legislatura al sector si volien…, de quina manera volien que desenvoluparen la llei de mecenatge del Partit Popular de l'any 2014.
I el sector, per unanimitat, mos ha dit que no volien que desenvolupàrem ninguna llei, eixa llei, perquè esta llei era…, no es podia desenvolupar, que el que volien era una llei nova.
I per això estem ací portant una llei nova de mecenatge perquè mos ho ha demanat el sector.

Jo entenc que vostés això del mecenatge a la millor no ho acaben d'entendre.
Ho van proposar al 2014 perquè…, com una taula de salvació davant de les enormes retallades que estava havent-hi en cultura per a dir-li alguna cosa al sector que estaven fent alguna cosa.

Però ja veem eixes iniciatives del Partir Popular de què anaven, i eixes iniciatives del Partit Popular, a partir d'un determinat moment….
, que ja ho sabem que allò de governar per a vostés era fer-se la foto i au.
Era fer-se la foto.
Es van fer la foto dient que teníem una llei de mecenatge al costat d'alguna gent del sector, i a partir d'ahí, ja no s'ha fet res més.
I això és el que diu el sector, que no es va fer res més.
A banda que la llei no era…, no estava ben estructurada, és que no es va tirar endavant res més.

I, clar, al final podríem fer la broma que ho entenem, que vostés no entenguen el que és una llei de mecenatge perquè vostés el seu mecenatge el tenien clar.
I llavors, han estat condemnats com a partit (inintel·ligible) … de Bárcenas i de les caixes B.
Eixe era el seu mecenatge, el mecenatge del Partit Popular, que eixe xorro de diners no els fallava mai.
I per això la gent de la cultural igual no els interessa tant.

A mi m'agradaria que rectificaren, que deixaren de presentar esmenes a la totalitat i que intentaren tindre una miqueta de consideració per la gent de la cultura.
Els anys de retallades i els anys de mirar per damunt el muscle a la gent de la cultura i a la gent que intentava fer creació, els anys de la censura i els anys de tancar espais espere que hagen passat a millor vida.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Nadal.

Fixaran posició ara la resta de grups parlamentaris que no han participat en el debat.
En primer lloc, en nom del Grup Ciudadanos, la il·lustre diputada Mercedes Ventura, per a fixar posició en nom del seu grup.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Ventura Campos:

Gràcies, president.

En la Comunidad Valenciana, a pesar de los intentos del Partido Popular, ha resultado complicado crear un instrumento eficaz que permitiera poner en valor nuestra cultura, ciencia, deporte, a partir de la inversión privada.
Aunque, como bien he dicho, el Partido Popular hizo el intento de regular el mecenazgo en el año 2014, creando, y hay que nombrarlo, la segunda norma autonómica del estado español de mecenazgo, y esto fue un avance, pues, lamentablemente, esta ley ha caído en saco roto al no aplicarse y tampoco al no desarrollarse reglamentariamente.

Esta nula aplicabilidad de la ley ha llevado a este fracaso, a pesar de que hoy el Partido Popular venga a rescatarla y presente esta enmienda a la totalidad.
Este fracaso tal vez fue por sacarla a la luz en un momento que no era apropiado, era un momento complicado para la cultural valenciana por los diferentes escándalos que ustedes tenían.

Y también buscaban invertir allí donde no llegaba el gobierno, por la crisis o por otros factores u otros intereses.
O tal vez por no escuchar a los expertos del Consell Valencià de Cultura y no desear incluir sus recomendaciones en esta ley.
Digo los expertos del Consell Valencià de Cultura, entre otros expertos.

Sea cual sea el motivo de este fracaso, la ley de mecenazgo del 2014 necesita profundas modificaciones, tanto de estructura como de contenido, para adaptarse a los nuevos escenarios y realidades del año 2018, así como un desarrollo reglamentario acorde a las necesidades del mecenazgo actual.

Por este motivo, Ciudadanos va a votar en contra, va a votar en contra a su enmienda a la totalidad, porque queremos una ley acorde con los nuevos tiempos que vivimos y que esté más cercana a los valencianos y a las valencianas.
Queremos alejarnos de la ideología del Â«y tú másÂ», porque creemos que en cultura esto no debería servir, para acercarnos a todos los artistas, científicos y deportistas que necesitan a la sociedad para crecer en su profesionalidad.

Y creo que en la cultura sí que puede existir un espacio de consenso, porque se trata de crear una ley que impulse colaboración público y privada para sostener la arquitectura cultural, científica y deportiva en nuestra comunidad y que estos tres ámbitos tengan el mismo peso en esta ley, cosa que la ley del 2014 no recoge.

Crear también una ley donde se recoja con claridad cuáles son sus objetivos, los beneficiarios y la estructura de composición de los organismos destinados a promocionar y difundir el mecenazgo.
Y crear una ley también que potencie el micromecenazgo para que cualquier persona pueda ser mecenas.

Porque nos encontramos que hoy en España no es un país de mecenas, no, ya que la implicación en lo cultural se centra en la mayoría de casos en las grandes corporaciones bancarias, telecomunicaciones o en las importantes fortunas de nuestro país, obviando la participación más directa de los ciudadanos de a pie a través del micromecenazgo.
Y no se puede invertir desde un mínimo euro.
Pediría un poco de silencio porque no puedo concentrar.

El senyor president:

Senyories, demane un poco de silenci perquè l'oradora puga…

La senyora Ventura Campos:

Gracias.

Como bien indicaba, esta ley está más orientada a…, la ley del Partido Popular, más orientada al ámbito fiscal que a la promoción y la difusión de mecenazgo en el ámbito cultural, deportivo y científico.

Además, dentro de los tres ámbitos de actuación, la ciencia no es trata de la misma importancia que sí que lo es la cultura, y el deporte tampoco está bien desarrollado.
En ese caso, también indicar que se olvida de las nuevas tecnologías, de las tecnologías de la información y de la comunicación en los tres ámbitos.

También se olvida de una parte muy importante, que es la perspectiva de género.
Y esta es vital para garantizar la igualdad de oportunidades en el mecenazgo deportivo, sobre todo en aquellos deportes donde hay una mayor presencia masculina, y también la promoción de igualdad en las mujeres científicas y en el mundo cultural.

Finalmente, indicar que voy a votar en contra de esta enmienda a la totalidad.
Y votar en contra no quiere decir que sea sinónimo de compartir la ley de mecenazgo que ha desarrollado el botànic, a la cual tengo que adelantar que hemos presentado diferentes enmiendas para que sea de utilidad y que no quede en un cajón como se quedó la ley del Partido Popular.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Continuarem escoltant la posició dels grups parlamentaris.
Ara, en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podemos, per a fixar posició, té la paraula la il·lustre diputada Llum Quiñonero.

Ara sí que n'hi ha un silenci molt agradable.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Quiñonero Hernández:

Bon dia.

Senyories.

La cultura en España, la España de los españoles, pesa en los presupuestos del estado de 2018 un 0,2%.
El presupuesto cayó en picado durante la crisis y en tiempos de recuperación -se supone que en estos momentos- sigue pidiendo en la puerta de las iglesias, pobres de solemnidad, de esos que retrataba don Benito Pérez Galdós en su magnífica Misericordia.
Aquella magnífica Misericordia, la mendiga sirvienta del siglo XIX que mantenía su señora.
Una metáfora de la realidad, una metáfora del presente.

Las artes apenas reciben el 0,2%, a pesar de representar el 2,5% del PIB, según cifras oficiales.
Dice Cristóbal Montoro, en su libro amarillo, que la política cultural es un elemento vertebrador de la identidad cívica.
Será por su falta de civismo, de respeto a los derechos de las mayorías que la cultura sigue paupérrima.

El freno total de inversiones llega también al cine, al teatro, a la música, allí donde los artistas, creadores españoles, valencianos, vascos, catalanes, cántabras, gallegas, españolas, españolas todas, siguen viviendo en la precariedad.
Esa es la respuesta del gobierno que dice que va todo viento en popa.

Venimos a hablar aquí de un proyecto de ley de mecenazgo para la Comunidad Valenciana y partimos, con ello, de un contexto de recuperación económica, del que habla el ministro Montoro, que apenas nos alcanza y nada alcanza en el terreno de la cultura.

Se trata de afrontar un proyecto de refundación, una ley de apoyo económico de las iniciativas culturales desde la sociedad civil, una herramienta, el mecenazgo, que debe completar las políticas en un debate abierto frente al del liberalismo, que apuesta por el adelgazamiento del estado.
Y en eso anda el Partido Popular, que por incompetencia, por estrategia y por corrupción, todo mezclado, ha abandonado a la cultura y su conversión en puro márquetin, lo que llaman la marca España, la marca del pelotazo, la marca del abandono, la marca de la corrupción.
Gracias, conseller, por esta ley.

Los años de gobierno del Partido Popular hundieron las instituciones mecenas de la cultura en nuestra tierra.

Además, su Ley -la ley valenciana de mecenazgo- 9/2014 jamás la desarrollaron, de manera que ni mecenazgo ni subvenciones.
Hablo de la CAM y otras instituciones financieras valencianas.
Cientos de proyectos, de infraestructuras, de iniciativas, de bibliotecas, de museos, de exposiciones arruinadas, de artistas sin apoyo económico para desarrollar sus iniciativas.
Ahí siguen sus dirigentes en los banquillos, gastando ahora un presupuesto en justicia sin devolver lo que han convertido en una ruina.
Aún no conocemos el fin de esta película de miedo.

El proyecto de ley de mecenazgo entra de lleno en un debate crucial para la supervivencia de la cultura, de nuestra cultura, como parte medular de las políticas públicas que deben convivir con una puerta abierta a la participación privada, incluidas las pequeñas colectas a través del crowdfunding, a través de las redes.

La ley de mecenazgo abre paso a una vía intermedia en la que conviva la política pública con la participación de personas mecenas, empresas y corporaciones.
Pero lo que está aquí en juego es el sentido de las políticas culturales, la supervivencia de los artistas emergentes, la vanguardia, la iniciativa minoritaria, las más innovadoras; también la ciencia; también el deporte, el deporte de base.

Abramos esa puerta.
Entremos de lleno al debate.
Alineemos las políticas públicas desarrolladas con las empresas, con los mecenas, y aseguremos que los proyectos que se primen primen la diversidad, primen la vanguardia.

Sea bienvenido ese proyecto de ley.
Entraremos a debate y la mejoraremos, en la medida de lo posible, en comisión.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, ara fixarà posició, en nom del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada Ana Besalduch i, si no n'hi ha rèpliques, passaríem a votació.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies, president.

Bon dia.

Senyor Mulet, vosté presenta una esmena a la totalitat a la llei del mecenatge que, de veritat, després de repassar tota la documentació de tot el procés d'esta llei -els informes, la participació pública i la participació en comissió, la participació ciutadana-, documentació que crec que vosté s'ha llegit, estic segura que vosté s'ha llegit, la veritat és que no entenc la seua esmena a la totalitat, senyor Mulet.

És veritat que esta llei, la llei que presenta el govern del botànic, és una esmena a la totalitat a la llei del mecenatge que van aprovar vostés, és veritat, és una esmena a la totalitat d'aquella llei.
Però, per què?
Perquè la seua llei, senyor Mulet, la van aprovar i no ha servit ni per a fomentar ni per a promocionar el mecenatge.
Molts dels participants en el procés previ al projecte de llei ni tan sols sabien que existia la llei.
Per què?
Perquè la seua llei no ha servit perquè la societat entenga el mecenatge com una fórmula de responsabilitat social en la cultura o la investigació o en l'esport no professional.

Mire, senyor Mulet, de 2.
200.
000 contribuents, només 4.
000 van fer aportacions al mecenatge; el 0,18%.
Per tant, senyor Mulet, calia fer una esmena a la totalitat.

Però també perquè la seua llei pretenia carregar, ja ho hem dit abans.
.
.
, pretenia carregar a la iniciativa privada el finançament de les polítiques culturals i d'investigació de la Generalitat valenciana i no entenem el mecenatge com una fórmula per a suplir la inversió pública en cultura o en investigació o en esport no professional.

Però, fonamentalment, senyor Mulet, s'ha presentat un nou text i no s'ha modificat el que ja existia perquè tant l'advocacia de La Generalitat com el Consell Jurídic Consultiu com el Consell Valencià de Cultura i el 99% de les persones que han participat en eixe procés previ aixina ho demanaven.

Mire, senyor Mulet, la seua llei tenia 31 articles.
Dels 31, havien d'eliminar-se'n més de la mitat, com, per exemple, al títol II, 13 articles, del 6 al 19, que, segons l'informe de l'advocacia i del Consell Jurídic Consultiu, tenien només un caràcter programàtic i que eren més propis d'un pla que d'una llei.
La resta d'articles, senyor Mulet, havien de sofrir modificacions molt importants, de calat, modificacions com, per exemple, que no se definien els beneficiaris de la llei i s'havien de definir; o no se definien els models de mecenatge i s'havien de definir; s'havien de modificar els articles corresponents als beneficis fiscals, perquè augmentem, en este projecte de llei, els beneficis fiscals, les bonificacions fiscals al mecenatge; o se creava l'oficina del mecenatge sense especificar quines eren les seues funcions; o perquè no regulava la declaració d'interés social, senyor Mulet.

És a dir, resumint, més de la mitat dels articles s'havien d'eliminar i la resta s'havien de modificar.
I és per això, senyor Mulet, que els òrgans consultius recomanaven d'una forma expressa en els seus informes -que jo sé que vosté s'ha llegit- que férem una nova llei i que no modificàrem la que vostés havien fet.

Mire, senyor Mulet, l'advocacia de La Generalitat, el Consell Jurídic Consultiu, el Consell Valencià de Cultura i tota la resta de grups parlamentaris d'esta cambra estem d'acord que s'ha de fer un nou text legal.
Això de la irresponsabilitat i sectarisme, que vosté deia en la seua primera intervenció, doncs, senyor Mulet, s'ho hauria de fer mirar.

I només li diré una cosa i acabaré en una frase que és molt de les comarques de Castelló.
Havíem de fer una nova llei, senyor Mulet, perquè l'esgarró no tenia arreglo.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyor Mulet, per a rèplica a la senyora Besalduch.

Té vosté la paraula, senyoria.

El senyor Mulet Taló:

Gràcies, senyor president.

Senyora Besalduch, jo sí que m'ho he llegit.
Vosté no m'ha escoltat, i això que no he gastat ni els huit minuts, n'han sigut menys; no m'ha escoltat.

Jo sí que li he parlat de la necessària modificació del percentatge de bonificació; jo li ho he dit des d'ahí.
I jo li he parlat també del desenvolupament reglamentari de la llei; i això vosté se veu que no ho ha escoltat.
Les variacions que vosté mos ha dictaminat, (se sent una veu que diu: Â«Si no estaba.
.
.
Â») com si fóra ja llei pròpia, que s'hauran de fer i s'hauran de desenvolupar també, i mos ha fet el llistat complet ací, és el que jo estava demanant, és el que havia d'haver fet el govern, és el que exigia la llei, és el que exigia el compliment de la responsabilitat de govern, és el que no ha fet el govern i és el que ha fet fracassar eixa llei.

Esgarro.
.
.
, no sé si serà esgarro o què serà; el que sí que és és una total incompetència i irresponsabilitat del govern, avalada per tots vostés com a diputats, avalada per tots vostés com a diputats.
Això és el que està ocorrent i això és el que mosatros mos hem de tragar ací.

Â«No se va fer, no s'ha portat.
Ha fet un esgarro social.
Les empreses diuen que no han tingut ninguna repercussió.
.
.
Â» ¿Quina repercussió havien de tindre, si l'estaven frenant, si no la portaven endavant des del govern, que són els que l'havien d'haver portat endavant?
A partir d'ahí, sí que podíem haver fet modificacions, clar que sí, perquè segur que una llei, quan se va endavant i, sobretot, quan, com esta, era de les primeres lleis que s'estava implantant a l'estat, s'haurien d'haver fet modificacions, segur que sí, la primera la bonificació econòmica, ja li ho avançava jo, ja li ho avançava el nostre grup.

No mos pengen el que no mos correspon.
Senyora Besalduch, no mos penge esgarros a mosatros quan vostés són els que estan esgarrant la nostra comunitat.
(Aplaudiments i se senten veus que diuen: Â«Molt bé.
Â»)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Mulet.

Senyora Besalduch, té vosté rèplica per al senyor Mulet.

La senyora Besalduch Besalduch:

Sí.
Gràcies, senyor president.

Mire, el full número 10 de l'informe de l'advocacia de La Generalitat: Â«En resum, la sensació de conjunt, a menys que s'especifique altra cosa pel proponent de la norma, és que tots els articles de la Llei 9/2014 -de la seua llei- es veuen suprimits o modificats, sense que tinga sentit, per tal motiu, l'aprovació d'una norma modificada i més si tenim en compte l'article 3.
4, del Decret 24/2009, que diu que les disposicions modificatives hauran d'utilitzar-se amb caràcter restrictiu, havent de primar l'aprovació d'una nova disposició sobre el manteniment de la norma originària i les seues posteriors modificacions.
Â» S'ha llegit la pàgina 10 de l'informe de l'advocacia, senyor Mulet?

Però, mire, vosté diu que açò és un fracàs per culpa del nou govern.
Però si ha sigut el govern del botànic el que ha ficat en marxa l'oficina del mecenatge, senyor Mulet; ha sigut el govern del botànic, no van ser vostés!
El que passa és que la llei seua era un esgarró tan gran que ni les monges agostines del meu poble podrien fer un solsidet i arreglar-ho, (rialles) eixe és el problema.

Però és que li vaig a dir més coses, (veus) li vaig a dir més coses, senyor Mulet -i estic en l'ús de la paraula, que jo li he estat calladeta-.
Vosté ha parlat en la seua intervenció de respecte a la cultura.
Respecte a la cultura?
A qui li demana vosté respecte a la cultura?
(Veus) A la resta de partits de l'hemicicle?

Â«Imputada Consuelo Ciscar por su gestión al frente del IVAM.
La directora del museo hasta 2014 y cinco colaboradores son acusados de malversación, prevaricación y falsedad por sobrecostes y contrataciones.
Hasta un 1.
500% de más llegó a pagar el Instituto Valenciano de Arte Moderno por un cuadro.
Â» Això és respecte a la cultura, senyor Mulet?
Això és el respecte que els càrrecs del Partit Popular li tenien a la cultura, senyor Mulet?
(Aplaudiments)

Mire, mire, este matí ho ha dit el president de La Generalitat en eixa trona.
308 milions d'euros que mos ha costat la fórmula 1, mentres vostés, mentres el govern del Partit Popular retallava 6 milions d'euros a l'institut príncep Felip per a investigació.
Això és el que passava: 308 milions d'euros per a la fórmula 1, mentres retallaven vostés en investigació.
Això és el respecte al sector de la investigació dels dirigents del Partit Popular, senyor Mulet?
Quines lliçons mos volen donar?
De veritat, de veritat mos volen donar lliçons, senyor Mulet?

¿Vosté sap que, mentres passaven tots estos desficacis, del príncep Felip se despedia més de cent treballadors, més de cent investigadors, perquè les retallades anaven directament a la cultura i a la investigació?

D'esport no professional no dic res, perquè és que tampoc van fer res, ni abans ni en la llei del mecenatge.

Per tant, senyor Mulet, conforme li deia, respecte a la cultura i a la investigació, de lliçons poquetes a la resta de grups d'este hemicicle perquè l'historial que tenen darrere és tremend.

I li diré més, senyor Mulet, li diré més.
Només li llegiré un titular de fa mitja hora, de fa mitja hora.
Quantes coses hagueren pogut fer en la cultura, en la investigació i en l'esport no professional!
Jo li diré què diu el titular d'El País: Â«Bárcenas, Correa y el PP condenados en el juicio central del caso Gürtel.
La Audiencia Nacional certifica que el Partido Popular se financió con una caja B en una sede de Madrid.
Â» Quants diners haguessen pogut fer per a la cultura, per a la investigació i per a l'esport no professional, senyor Mulet?
(Remors)

Pense-s'ho bé i retire l'esmena a la totalitat i anem a parlar, realment, de què anem a fer en la cultura.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, finalitzat el debat, anem a passar a votació.

Anem a votar l'esmena a la totalitat que, en nom del Grup Parlamentari Popular, s'ha presentat i ha defensat el senyor Mulet, registre d'entrada número 102.
601.
Votem a favor o en contra de l'esmena, (veus) cadascú que vote el que vullga: favor, en contra o abstenció.
(Rialles i veus)

Senyories, comença la votació.
Senyories, la votació ha estat que s'ha rebutjat l'esmena a la totalitat per 60 vots en contra, 24 a favor, 0 abstencions.
Per tant, queda rebutjada l'esmena a la totalitat i es tramita el projecte de llei.
(Aplaudiments)

Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, senyor Vicent Marzà Ibáñez, sobre la política de la conselleria per garantir una formació de persones adultes pública i de qualitat, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 101.
128, BOC número 274)

El senyor president:

Passem, senyories, als següents punts de l'ordre del dia.
Ens en queden dos, dos mocions subsegüents.
La primera, punt número 12, que presenta, en nom del Grup Parlamentari Podemos-Podem, l'il·lustre diputat Antonio Montiel.
A esta moció subsegüent, a esta resolució, s'ha presentat una esmena conjunta.
(Veus)

(Inoïble) .
.
.
al senyor Montiel per a defensar la seua iniciativa parlamentària en nom del seu grup.

Senyor Montiel, té vosté la paraula.

El senyor Montiel Márquez:

Ayer se hacía público el informe semestral de la situación de las cuentas públicas en España por parte de la Comisión Europea.
La Comisión Europea abroncaba al gobierno de España y se señalaba que está haciendo poco para reducir las cifras del paro y la precariedad.
Y la cara más terrible de la precariedad es la pobreza.

La proporción de empleos temporales es de las más altas de Europa y afecta directamente a jóvenes con baja cualificación.
Dice Bruselas que hacen falta medidas adicionales para incentivar la transición del empleo temporal al fijo.

En 2015, Naciones Unidas, la cumbre de Naciones Unidas para el desarrollo sostenible, al fijar los objetivos para el período 2020-2030, hablaba de garantizar una educación inclusiva, equitativa y de calidad, y promover oportunidades de aprendizaje a lo largo de la vida para todos.

Dicen los objetivos de desarrollo sostenible que se trata de aplicar enfoques intersectoriales que abarquen políticas sobre educación, ciencias y tecnología, familia, empleo, desarrollo industrial y económico, migración, ciudadanía.
Bien.

¿El problema cuál es con la formación de personas adultas?
El problema con la formación de personas adultas es que estamos gestionando la educación de personas adultas como si fuera simplemente una parte del sistema educativo convencional.

Estamos gestionando la educación de personas adultas desde la conselleria de educación, cuyo titular acaba de abandonar el hemiciclo, porque parece que la formación de personas adultas no está entre las prioridades de este gobierno.

48.
000 personas son beneficiarias del sistema de formación de personas adultas en esta comunidad.
Otros cuantos miles más de jóvenes y personas adultas pasan por el Servef.
Otros cuantos miles de personas más, jóvenes y adultos, pasan por cursos de integración que se hacen desde la conselleria de igualdad.

¿Cuál es el problema?
El problema es que se sigue pensando con una lógica sectorial, se sigue pensando con una lógica incluso departamental dentro de cada conselleria.
Eso aparta la gestión que se está haciendo de la formación de personas adultas, de esa lógica de la formación a lo largo de la vida, de esa lógica de inclusión y recuperación de la ciudadanía para salir de la pobreza.

No se trata de que la gente quiera adquirir más conocimientos, no se trata de que la gente quiera pura y simplemente disfrutar de un título.
Se trata de facilitar la inclusión social, la salida de la pobreza y la transición, como decía la Comisión Europea, del trabajo precario, del empleo temporal, al trabajo fijo.

Hace falta políticas complementarias para acabar con la desigualdad, para generar empleo estable, para acabar, en definitiva, con la precariedad y la pobreza.

Según datos oficiales, en la actualidad, un 63% de la población activa en esta comunidad autónoma no tiene la titulación mínima requerida, y además tampoco tiene ninguna formación profesional y ocupacional.
Estamos construyendo un país de personas con baja cualificación, y por tanto con escasa capacidad para acceder a empleo cualificado bien retribuido.

No es todo culpa de la crisis económica.
Es culpa de que no se ha hecho la política de gestión integral que era necesaria, la política que marcaba la ley del año 1995.
Que es cierto que durante veinte años ha habido una pasividad calculada por parte del Partido Popular.

Es cierto.
Pero, como le dijimos al conseller en su comparecencia, en la interpelación llevamos tres años de retraso para actuar en la formación de personas adultas.

La comisión interdepartamental necesaria para poder integrar esa visión holística, esa visión intersectorial, se constituyó finalmente el 2 de mayo de este año, después precisamente de nuestra interpelación al conseller.

Hay un problema estructural, y el problema estructural es que seguimos pensando la educación de personas adultas desde una lógica simplemente educativa, cuando la herramienta para el trabajo en materia de personas adultas es una herramienta en la que se trata de la promoción e inserción social.

Se trata de la inclusión de personas.
No se trata de seguir manteniendo en barrios pobres escuelas pobres.
No se trata de seguir manteniendo una lógica de trabajo en la que a ver quién se apunta el tanto, si economía, si educación, si igualdad, de cuánta gente ha pasado por sus cursos.

El problema es, como digo, que además no hay una acción integral y tampoco hay evaluación de las políticas.
Uno de los problemas estructurales que hemos denunciado en muchas intervenciones es la falta de intervención, la falta de evaluación de las acciones.

Y el problema, como titulaba el otro día un diario económico, también en base a informes de la Unión Europea, en este país la desigualdad se cronifica, la desigualdad se enquista.

Y no podemos estar haciendo que las personas vayan de un curso del Servef a la escuela nocturna de formación de adultos o a un curso que ahora con unos fondos europeos que pasaban por allí tiene la posibilidad de ingresar una pequeña cantidad.
La idea es cambiar el paradigma.

Y para cambiar el paradigma en la línea de los objetivos de desarrollo sostenible para el 2030 hay que establecer protocolos que generen una lógica en la que la colaboración no solo se produzca entre consellerias, sino también entre lo que es la red del sector público de las escuelas públicas dependientes de La Generalitat, y la de los municipios.

No podemos seguir funcionando con ausencia de un catálogo de centros, con tres tipos de plantillas distintas, plantillas de maestros municipales, plantillas de maestros dependientes de la diputación provincial, plantillas de maestros dependientes de la Generalitat valenciana.

No podemos usar a los maestros de la diputación provincial como comodín para tapar huecos en municipios donde el alcalde o la alcaldesa necesita un favor.
No podemos seguir gestionando la educación de adultos como el pariente pobre.

Porque la idea es que hace falta, y lo dijimos al Consell, una diagnosis, y tiene que ser una diagnosis participativa.
Y hace falta un plan de actuación.
Pero ese plan de actuación resulta que es cierto, ha sido la primera decisión que ha tomado la comisión interdepartamental el 2 de mayo.

Pero se han dado asimismo seis meses, lo cual quiere decir que no tendremos plan ni tendremos previsión presupuestaria para el 2020.
Hay que acortar los plazos de trabajo de esa comisión interdepartamental, y tiene que ser una comisión interdepartamental en la que además se puedan afrontar con toda claridad, con toda seriedad, las limitaciones que se han venido produciendo.

Se están dictando órdenes, resoluciones sobre matrícula, sobre exámenes, pero estamos haciendo simplemente una gestión puramente rutinaria, una gestión puramente administrativa.
El único mapa existente todavía pertenece a la época de aquel señor, amigo de Rafael Blasco, Antonio Lis, otro personaje también de los años de plomo del Partido Popular.

Señorías, vamos a aceptar la enmienda conjunta que plantea el Partido Socialista y Compromís, porque nos hubiera gustado más aceptar una transacción, en la que habíamos venido trabajando, pero nos hemos encontrado con el problema de que el Partido Popular no ha querido firmarla a efectos de tramitación.

Lo lamentamos.
Yo creo que la transacción mejoraba para todos la redacción incluso de la propia moción, y no me duelen prendas el reconocerlo.
Por tanto, aceptaremos, como no estamos dispuestos a soportar este tipo de chantajes, aceptaremos la enmienda conjunta del Partido Socialista y de Compromís.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Montiel.

Per a defensar l'esmena presentada conjunta, com s'ha dit, té la paraula el diputat del Grup Parlamentari Compromís, il·lustre senyor Josep Nadal, durant sis minuts.
Quan vullga, senyor Nadal.

El senyor Nadal Sendra:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor Montiel, bé, agraïts perquè mos haja acceptat l'esmena.
Perquè el Partit Popular mos ha clavat en un atzucac parlamentari, d'estos dels quals és difícil d'eixir, sobretot perquè la cortesia parlamentària no recomana este tipus de situacions.

Jo també reconec que l'acord i la transacció a què havíem arribat era millor també que la nostra esmena, i era millor que la seua moció, era millor que la nostra esmena.
I al final, hem hagut de triar, i li agraïm que haja acceptat l'esmena.

Nosaltres estem totalment d'acord en l'esperit de la seua iniciativa.
Pensem que estem totalment a favor, i per això anem a favor, sobretot perquè estem d'acord amb l'essència del que ha de ser la formació de persones adultes, amb el que vosté posa en el primer punt de la moció, una FPA pública, gratuïta, laica i de qualitat.
Que estiga arrelada al territori i que garantixca.
.
.
I sobretot perquè pensem que pot ser un garant de cohesió i de justícia social.
Per a parlar d'allò que sempre s'ha dit d'igualtat d'oportunitats.

N'hi ha molta gent que al llarg de la seua vida, les primeres etapes de la seua vida no ha tingut accés a una educació per les circumstàncies que siguen, moltes voltes per circumstàncies de classe social, no ha tingut accés a una educació com tocava, i que mai és tard per poder accedir-hi.

Entenem que per esta situació nosaltres estem totalment d'acord.
És evident que els nostres canvis en les esmenes anaven en la línia.
.
.
Eren línies molt tècniques, molt xicotetes.
Però sobretot perquè reconeguera la creació de la comissió interdepartamental i perquè se li donara ja rang d'oficialitat al pla general d'actuació 2018-2022.

Entenem la seua pressa perquè es faça.
Entenem també alguna de les crítiques que s'han fet.
Quan nosaltres arribem ací a governar, mos agradaria que tot anara més ràpid, mos agradaria que aquells plans que n'hi ha ahí, per exemple, per a la formació de persones adultes, que tot haguera anat d'una altra manera.

Però sí que volíem que quedara reflectit en esta moció que sí que s'estan fent coses.
I la comissió interdepartamental que preveia aquella llei de l'any 1995, que després el Partit Popular no va fer absolutament res per desenvolupar-la, ni per a desenvolupar-la legalment ni a nivell pressupostari, per a donar-li suport, entenem que sí que des d'este govern s'han fet coses.

I també li agraïm la iniciativa del seu grup, la iniciativa de vosté a nivell particular, d'haver-se interessat per estos temes, perquè evidentment el botànic som tots i totes.
I de les iniciatives de tots i totes és com s'avança.

És important, com vosté ha dit molt bé en la seua explicació, la formació de persones adultes no és una qüestió fàcil, i evidentment cal un canvi de paradigma.
Perquè ací estem parlant, en este cas, de tres àrees diferents de tres conselleries diferents: educació, igualtat.
.
.
(Veus) I economia, sí.
I també estem parlant que la majoria de centres de FPA estan en municipis, no són part de La Generalitat.

Per tant, s'ha de coordinar els municipis, s'ha de coordinar també aquelles accions de diputació de la formació de persones adultes, i evidentment el que cal és un canvi de paradigma.
Per això, s'ha creat la comissió departamental.
I per això creguem que este govern sí que està fent coses per a l'FPA, encara que també a nosaltres mos agradaria que tot anara més de pressa.

Li agraïm, senyor Montiel, la iniciativa, i des d'estes Corts i sobretot des de la comissió d'educació, i també de les altres comissions que tinguen a vore estarem treballant per a tirar endavant el sector.

Moltes gràcies.

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyor Nadal.
(Aplaudiments)

Serà ara la senyora Besalduch, del Grup Parlamentari Socialista, la que tindrà la paraula.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies, presidenta.

Bon dia, senyories.

Primer que res, gràcies, senyor Montiel, per la voluntat.
Per la voluntat d'arribar a un consens final que teníem en esta esmena transaccional, i que no ha segut possible per eixe sectarisme del Grup Popular en esta cambra, que últimament se veu que no signa les esmenes a efectes de tramitació.
És una estratègia política i de partit.

I reiterar-li les gràcies, i eixa plantada davant del xantatge.
Senyor Montiel, mil gràcies.

Mire, tots som conscients que la formació de persones adultes és un element indispensable, vosté ho ha dit també en la seus intervenció, per afavorir eixa integració social i per a superar sobretot les desigualtats.
A més que fa una tasca de formació contínua per al creixement personal, no?
, de les persones.
Sobretot, sobretot, tenen una tasca fonamental en aquells pobles del món rural on estan implantades.
Com, per exemple, en el meu, en Sant Mateu.

Ja li va dir el conseller, senyor Montiel, en la resposta a la interpel·lació que compartíem els objectius, fins i tot, els instruments per a aconseguir millorar tot el que envolta la formació de persones adultes, que cal avançar i cal avançar més ràpid, a més velocitat.
Té vosté tota la raó en esta part de la seua moció.
Però també és veritat que convindrà amb mi -perquè a més també ho ha dit- que s'ha produït una letargia durant vint anys en l'impuls de la formació o en la millora de la formació de persones adultes.

També li va dir el conseller en la resposta a la seua interpel·lació que s'anava a constituir la comissió interdepartamental.
I aixina va ser el dia 2 de maig.
De fet, és un pas important i que és una cosa més que avui, ni vosté ha hagut de ficar en la seua moció per a demanar-li al Consell o a la conselleria, i que nosaltres tampoc hem hagut d'esmenar per a demanar-li.

Per tant, és veritat que n'hi ha una voluntat de millorar en el tema de la formació de persones adultes, però també és veritat que hem de fer-ho una mica més ràpid, senyor Montiel.
Però un altre pas que ha pegat el govern del botànic, fonamental, -ja s'ha dit ací avui- la coordinació de totes les conselleries implicades.
És fonamental.
Sobretot també per a l'objectiu de maximitzar la utilització dels recursos públics, no?
Per a no tindre duplicitats i perquè, al final, la formació d'adults doncs ha de ser o esta interrelació entre les conselleries ha de ser fonamental.

I no només entre les conselleries, no?
, sinó en tots els agents implicats, com en este cas els ajuntaments que també s'ha de millorar eixa coordinació perquè també n'hi ha escoles d'adults o formació de persones adultes que depenen dels ajuntaments.

I també jo, com a alcaldessa d'un poble menut, doncs, la veritat és que m'agrada molt allò que es millore a més la col·laboració en els ajuntaments també a través de l'augment de les partides pressupostàries per a estes subvencions.
Encara que, jo li he de dir, senyor Montiel, que alguna cosa hem avançat, perquè jo he tret les dades de l'EPA del meu poble i l'any 2013 vam rebre 5.
000 euros de subvenció i en l'any 2016, 14.
000.
Per tant, ja han millorat també una miqueta esta ajuda per part del govern valencià als ajuntaments que tenim escoles d'adults.

Una diferència important de 5.
000 euros a 14.
000, però que estic segura que hem de millorar encara una miqueta més i que.
.
.
Res, agraeixo la disponibilitat i l'acord, que al final és el que hem de fer en este parlament, no?
, dialogar i intentar arribar a acord per a fer millor la vida de les persones i no obstaculitzar per simple, no sé, trilerisme polític.

Gràcies.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Gràcies, senyora Besalduch.

Entenc, senyor Montiel, que vosté ja acceptava l'esmena i no cal que intervinga en este punt?
Molt bé.
Doncs, aleshores, anem a passar a la intervenció dels grups parlamentaris que no ho han fet fins ara.
I serà la diputada senyora Mercedes Ventura, del Grup Parlamentari Ciudadanos, la que farà la seua intervenció.

I en tot cas, senyor Montiel, li ho advertisc per si de cas, si el contradiuen haurà de fer rèplica.
Si no, no podrà intervindre.
Eixa és la dinàmica de sempre, com sempre.

Senyora Ventura, quan vullga.

La senyora Ventura Campos:

Gracias, presidenta.

Pues decir que en Ciudadanos la formación de personas adultas es de gran interés, cosa que parece que no haya sido para el conseller de educación que se ha ido y para parte de muchos parlamentarios.

Pero tengo que decir que comparto lo que dice el señor Montiel, que para la formación de personas adultas, parece que no es interesante dentro del sistema educativo.
Es algo de la educación…, ¿no?
, pues su formación está ahí en un rinconcito.
Pues creo que no, que es una parte y un núcleo vital dentro del sistema educativo al cual hay que darle mayor cancha.

Porque los centros de Educación Permanente de Adultos favorecen el reciclaje y el aprendizaje continuo, una exigencia que demanda la sociedad actual para afrontar los desafíos tanto personales en su presente y en tu futuro.

En este caso, para muchos los centros de formación suponen un reencuentro con el tren de la segunda oportunidad.
Un vehículo para obtener un título académico y poder reincorporarse de esta manera al sistema laboral.
Pero para otros constituye un enriquecimiento personal y una transformación positiva en el aprendizaje.

Pero en todo caso, como bien dice la UNESCO en su reunión del 2015, la educación de adultos es un componente básico de aprendizaje a lo largo de toda la vida, cuya finalidad es lograr que todos los adultos participen en su sociedad y en el mundo del trabajo.
En definitiva, lo que busca es una participación plena en la comunidad.

Se trata de una formación -como usted bien ha explicado- flexible y que se ha ido adaptando a las necesidades y a las demandas de la sociedad, dando acogida a personas que, de otra manera…, pues que no han podido aprender por sus circunstancias o por lo que les haya sucedido a lo largo de su vida.

Por lo tanto, esa educación tiene un gran valor social ya que acude al rescate de colectivos que desean avanzar en su aprendizaje en la vida y mejorar así profesionalmente.
Y se ha convertido en una de las revoluciones más importantes del mundo pedagógico.
¿Por qué?
Por su integración social y por su integración laboral.

Pero, a pesar de este gran valor que le hemos puesto, un valor añadido, no tiene los recursos necesarios para garantizar esta calidad.
Ya bien lo ha dicho usted en su moción y también lo manifestó Ciudadanos en los presupuestos del 2018, donde solicitamos más recursos económicos y que se contribuyera al fomento de una asociación dotándole… Únicamente solicitamos una línea presupuestaria de 45.
000 euros.

Y, ¿usted sabe qué nos dijeron?
Nos dijeron que no.
Que no les interesa la formación de personas adultas.
A los hechos me remito que ustedes no nos aprobaron esta enmienda.
Es más, compartimos con usted que debe existir una coordinación y colaboración de estos centros de personas adultas con el resto de centros públicos, para nutrirse de las actividades que realizan.
Esas actividades formativas y también de ocio y poder hacer acciones conjuntas.

Es más, apostar por una coordinación real y efectiva entre las diferentes consellerias como es la de educación, igualdad y políticas inclusivas, así como también aquella competente en economía.
¿Para qué?
Pues para favorecer y enriquecer estos programas que se ofrecen y favorecer también la salida laboral y una educación equitativa e inclusiva.

Pero no es solo una coordinación entre las consellerias, sino que se deben también implicar aquellas instituciones como son diputaciones y ayuntamientos, que son los que tienen que garantizar esta calidad educativa.

En este sentido compartimos con lo que le dijo a usted el conseller de educación en su interpelación, que queda mucho trabajo por hacer y por eso yo creo que esta moción pues va a ser positiva porque va a intentar coordinar y desarrollar una hoja de ruta y un mapa educativo para la formación de personas adultas.

En definitiva, desde Ciudadanos pues vamos a apoyar esta moción porque creemos que es positiva y, sobre todo, porque queremos luchar contra la desigualdad y acercar el derecho de aprender a todas las personas.

Muchas gracias.

La senyora vicepresidenta primera:

Gracias, señora Ventura.

Será ahora la señora Gascó, del Grupo Parlamentario Popular, la que hará la fijación de posición de su grupo.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidenta.

Nos dicen los grupos del botànic, nos hablan de lealtad institucional.
Pero nadie recuerda que llevamos dos plenos sin que nos firmen las PNL de tramitación inmediata.
Es que siempre es lo mismo, consejos vendo que para mí no tengo.
¿Y esa es la altura moral de la izquierda?
Dan lecciones pero nunca predican con el ejemplo.
(Aplaudiments) Esa es la altura moral de la izquierda.

Y vamos al turrón, señor Montiel.
Mire, yo no dudo, para nada, de la inquietud que usted tiene con la educación de personas adultas, de verdad que no.
Pero que buena parte de su diagnóstico se base en responsabilizar de buena parte de los problemas al Partido Popular, lo siento pero no se lo puedo consentir.

Yo entiendo que es muy cómodo y socorrido venir aquí, poner el ventilador e, insisto, hacer lo que hacen siempre.
En vez de criticar más a los grupos del botànic, a sus socios de gobierno, echarle la culpa al Partido Popular.
Fenomenal.

Pero, señor Montiel, yo hubiera esperado de usted que hoy hubiera sido justo.
Porque a mí me gustaría que hubiera tenido un poquito de memoria.
Porque, para criticar sí que la ha tenido y además de forma prácticamente mecánica, como hacen siempre.

Pero a mí me gustaría que usted hubiera hecho un poquito de memoria e, insisto, que hubiera sido justo recordando que fue el Partido Popular el grupo que consiguió que se incrementaran las líneas nominativas al presupuesto para la formación de personas adultas.
Y si usted no hace memoria se la voy a hacer yo.

Precisamente en el primer ejercicio presupuestario, este partido, el Grupo Popular, presentó una enmienda para las personas que estudian en centros de adultos y todos los grupos del botànic nos la votaron en contra.
Evidentemente hubo el correspondiente tirón de orejas.

Al año siguiente tuvimos una reunión en la que nos tocó bajar el dinero que nosotros habíamos puesto en esas líneas, pero conseguimos llegar a un acuerdo porque nos parecía que más valía un poco menos que se quedaran sin absolutamente nada.

Y el tercer año consiguieron enmendarlo después de que el sector, evidentemente, el tirón de orejas ya había sido tremendo.
Pero es de justicia recordar que ese incremento en el presupuesto fue gracias a las gestiones y a la preocupación que manifestó el Partido Popular.

Y otra cosa que le quiero plantear, hablábamos de justicia.
Yo, señor Montiel, ¿de verdad cree que con esta propuesta que trae, con esta moción subsiguiente, se acaban los problemas de la educación de las personas adultas?
Yo me planteo, ¿esta moción subsiguiente representa el plan estratégico que tiene Podemos para acabar o para solucionar todos los problemas que tiene la educación de personas adultas?

Porque yo entiendo que para eso se hace una interpelación y para eso se presenta una moción subsiguiente, para tratar los problemas que tiene el sector y plantear una radiografía o una hoja de ruta de qué soluciones, desde su punto de vista, se tienen que aplicar.
Yo creo que precisamente de eso carece su iniciativa, de soluciones, de propuestas.

Porque usted, el día de la interpelación, no paraba de decirle al señor Marzà lo buena que era la ley de 1995.
Y yo no se lo voy a discutir, que fue una buena ley, pero espero que convendrá conmigo que ahora mismo es una ley que está totalmente desfasada y que urge su modificación.
Porque no representa las necesidades de esas personas en la actualidad.
Por lo tanto, hace falta un cambio legislativo.

Le voy a intentar demostrar todas las carencias que tiene la ley y que me sorprende que usted no haya comentado absolutamente ninguna.
Por ejemplo, si hablamos de los objetivos de la ley del 1995, oiga, es que no recoge -y se lo decía hace un momento- los que actualmente son más demandados por parte, sobre todo, del alumnado.

Como, por ejemplo, las nuevas tecnologías, las lenguas extranjeras o el reconocimiento de la acreditación de la experiencia, que me parece algo fundamental para estas personas, señor Montiel.
O podemos hablar de las modalidades de las diferentes modalidades de la enseñanza.
Es que no ha hecho usted mención ninguna.

¿Usted sabe lo importante que, por ejemplo, sería que hubiera un carácter flexible para pasar de la formación formal a la educación no formal?
Es que no le he escuchado palabra de este tema.
¿O lo importante que sería formar al profesorado para que tuvieran metodologías para poder impartir enseñanza a distancia o, por ejemplo, con regímenes semipresencial?
¿O cambiar el perfil del alumnado para que deportistas de alto rendimiento puedan tener este tipo de formación?
Es que no ha hecho caso absolutamente a nada.

Y tengo que ir terminando, pero, de verdad, señor Montiel, creo que su moción subsiguiente no va en la dirección adecuada.
Porque con su propuesta, las escuelas de adultos seguirán exactamente igual cuando los objetivos del siglo XXI son otros.

Y termino.
Mire, si todo el tiempo que dedicó, sobre todo en su interpelación y hoy otra vez a criticar al Partido Popular, se hubiera dedicado a analizar seriamente la ley de 1995, hoy traería un proyecto sólido y no el chocolate del loro.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyor Montiel, vol replicar la intervenció de la diputada Beatriz Gascó?

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor Montiel Márquez:

Sí.
Señora Gascó, la ley de 1995 puede que urja una modificación.
Pero durante veinte años lo que urgía era aplicarla, que es que ustedes no la aplicaban.
(Aplaudiments)

Y en segundo lugar, yo… Me sorprende que diga usted que no ha escuchado en mi intervención algunas palabras sobre temas, pero yo no se las oí a usted cuando era directora general y yo era secretario de ayuntamiento y me tenía que preocupar de la FPA de mi pueblo.
(Aplaudiments)

Entonces, me resulta curioso que salga usted aquí ahora a decirnos, a descubrir la formación de personas adultas.
Que parece que cuando gobernaban no la descubrieron nunca.

Yo le quiero decir que hay una… Esas enmiendas presupuestarias de las que usted habla, nosotros también trabajamos en esas enmiendas.
Quiero recordarle que nosotros también presentamos las nuestras y que al final se llegaron a acuerdos.
Y sí que es cierto que la formación de personas adultas es un instrumento de lucha contra la desigualdad y es un elemento clave, señora Ventura, también, es un elemento clave para ello.

Pero, mire, yo, aprovechando que quien tendría que estar aquí escuchando esta intervención es el señor Marzà y no está, voy a aprovechar para ponerle tres tareas para casa.

Primera, acortar los plazos para la redacción del plan de actuaciones, ese que tiene que definir los ejes y objetivos de la formación de personas adultas para que en lugar de en seis meses lo terminen antes para que puedan tener reflejo presupuestario sus medidas en el presupuesto de 2020.

Segunda, hay 12 municipios de esta Comunidad Valenciana que están esperando firmar convenios singulares para tener acceso a una línea de crédito para, precisamente, sus centros municipales.
Doce municipios de esta Comunidad Valenciana porque estaban 11 pendientes de la época del Partido Popular, 11 pendientes de la época del Partido Popular; en el año 2017 solo se incorporaron dos; en el año 2018 no se ha puesto presupuesto; y hoy tenemos a Elche, Bétera, Calp, El Campello, Moncada, Mutxamel, Pilar de la Horadada, la Pobla de Vallbona, San Joan d'Alacant, Santa Pola, Riba-roja y Almassora esperando firmar un convenio singular.

Segundo deber para casa: hay que prever presupuesto -y Podemos lo apoyará- para que esos 12 municipios puedan firmar convenios singulares para sus centros de formación permanente de adultos municipales.

Y, en tercer lugar, quiero emplazar al señor Marzà en su ausencia a que se reúna personalmente con la mesa de los agentes sociales por la formación de personas adultas porque se lo pidieron el 3 de julio del 2015 y aún no se ha podido reunir.

Me parece que estas son el tipo de cosas que permiten abordar con seriedad la reforma de la política en materia de formación de personas adultas.
Me parece que con tareas concretas y con esfuerzo por todas las partes se puede mejorar sensiblemente esa rama porque -como les digo- no es una cuestión simplemente de adquisición de conocimientos, no es una cuestión que tenga que ver exclusivamente con permanecer activos o con un aprendizaje a lo largo de la vida puramente recreativo, estamos hablando de mejorar la empleabilidad, estamos mejorando la transacción de la temporalidad al trabajo estable, estamos hablando de mejorar la cualificación de las personas, su autoestima, y estamos hablando también de mejorar la productividad, y por tanto estamos hablando de sacar a las personas de la exclusión y del riesgo de pobreza.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Replicarà la diputada Beatriz Gascó.

Quan vosté vullga, senyoria.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias, presidente.

Señor Montiel, me acusa de no haberme escuchado cuando era directora general; pues ya lo siento porque durante mi etapa se hizo todo un anteproyecto de ley, no es que se intentó modificar un decreto, unas instrucciones -como el conseller le dijo en la interpelación-, no, no, se hizo todo un anteproyecto de ley que no nos dio tiempo a aplicar y presentamos en una (veus), ¡calma!
, que ahora se lo explico.
¡Calma!
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyories, per favor.

La senyora Gascó Enríquez:

Gracias.

Como le decía, nada más estuvimos en la oposición, como considerábamos que era una proyecto muy importante, esa ley de forma conjunta con otras muchas cuestiones, la presentamos en la ley para el pacto educativo valenciano que se fumaron en pipa con medio folio y que, por lo visto, usted no se ha leído.
Pero se podía haber enterado de cuáles eran las inquietudes del Partido Popular si le hubiera puesto un poquito de interés, señor Montiel, igual que si le hubiera puesto un poquito de interés en redactar la moción subsiguiente hubiera quedado algo un poco ambicioso y no el chocolate del loro, como le decía en mi primera intervención.

Porque es que, ¡oiga!
, usted al final pide tener diálogo, hacer efectivos los mecanismos de colaboración, fortalecer la implicación de La Generalitat, y dinerito… ¿eh?
¿Una línea presupuestaria para poder ayudar a hacer efectivas todas estas cuestiones, señor Montiel?
¿Algo que realmente comprometa al Consell del botànic, señor Montiel?
Es que todo esto brilla por su ausencia, es que diciéndole que su moción subsiguiente es el chocolate del loro estoy siendo generosa porque ni una sola de sus propuestas va a mejorar la formación de las personas adultas.

Y luego me dice que desde el Partido Popular no se ha desarrollado la ley, señor Montiel.
Le tenía a usted por una persona de rigor, de verdad, por una persona que venía a estos debates documentado y hoy me está decepcionando, déjeme que se lo diga.

No voy a tener tiempo, sí, no voy a tener tiempo en decirle todo el desarrollo reglamentario que hizo el Partido Popular en veinte años, evidentemente.
Es que -insisto- el otro día el señor Marzà, ausente, sacaba pecho de unas instrucciones.
Voy a intentar resumírselo por temas y muy rápidamente porque, si no, voy a perder muchísimo tiempo.

Pero, por ejemplo, respecto a la comisión interdepartamental, un decreto; respecto al consejo de formación de personas adultas -iba a leerlo todo pero no me va a dar tiempo-, dos decretos y una orden; respecto al currículum y ordenación académica y organizativa de la formación de personas adultas, una disposición adicional, un decreto, una orden, una resolución, otra resolución, una circular y una disposición adicional; respecto a centros, un decreto, dos, tres, cuatro decretos, una orden, cinco decretos, una resolución, otra resolución, otra resolución, otra resolución y otra resolución.

¿Esto no es nada para usted?
Lo que pasa es que no se han dignado a mirar ¡la documentación!
O sea, no se puede venir a hablar aquí desde la ignorancia, y perdóneme que se lo diga así, señor Montiel, más absoluta.
Insisto, lo de poner el ventilador para acusar de lo humano y lo divino al Partido Popular no siempre funciona.

Pero, sigo con todo el desarrollo reglamentario que se hizo de esa ley, que hoy por hoy está obsoleta: las pruebas libres, disposición adicional tercera, un decreto, una orden y otra orden; respecto a ayudas económicas, una orden, otra orden, otra orden y seis convenios; respecto a personal de formación de personas adultas, un real decreto, una resolución, otra resolución…

Solamente, no ponga caras, es el desarrollo normativo del cual me acaba de acusar que el Partido Popular no hacía absolutamente nada, señor Montiel.
Si usted ha metido la pata, ¡reconózcalo!
Pero, desde luego, yo no voy a admitir lecciones cuando el trabajo se hizo y se hizo bien, cuando hicimos una ley para mejorar el sector y ustedes nos la han tumbado sin ni siquiera leérsela, y lo acaba de reconocer aquí usted cuando subió a esta tribuna.
Y voy terminando.

Y, además, nos proponen un modelo único, un modelo que una vez más deja fuera al sector privado, que deja fuera a las personas que no piensan como usted, y lo dicen abiertamente, y una vez más lo van a hacer con el apoyo de Ciudadanos que les va a apoyar en esta iniciativa.

No se hicieron la cosas tan mal, señor Montiel, cuando la Comunidad Valenciana se convirtió en la segunda comunidad con más centros de formación de personas adultas, la tercera comunidad autónoma con más alumnado presencial, y la segunda comunidad autónoma que más alumnado preparaba para la obtención de pruebas libres.

Lecciones, señor Montiel, ¡no!
, y preocupación por la formación de personas adultas, ¡mucha!
Y termino.

Vamos a votar que no, señor Montiel, porque su propuesta -y se lo he dicho antes- solamente representa una parte del sector porque impone un modelo de formación de personas adultas único, porque su propuesta está anticuada, lo siento pero es antigua y no resuelve ni actualiza ninguno de los problemas de las personas que están estudiando formación de adultos, y vamos a votar que no porque este sector se merece una propuesta seria y no las migajas que les están ofreciendo los grupos del botànic.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Senyories, culminat el debat…, vosté ha replicat la intervenció i finalitza el debat la diputada.
Culminat el debat, anem a passar a votació.
(Soroll de papers)

Anem a votar, senyories, la moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'Educació, Investigació, Cultura i Esport, la moció juntament amb l'esmena, és a dir, la moció 101.
128 més l'esmena que s'ha presentat pel Grup Compromís i Socialista conjuntament, registre d'entrada 104.
856.
Senyories, comença la votació.
Senyories, la moció subsegüent amb l'esmena incorporada ha estat aprovada (aplaudiments) per 59 vots favorables, 26 en contra, 0 abstencions.

Moció subsegüent a la interpel·lació a la consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques, senyora Gabriela Bravo Sanestanislao, sobre la política general del Consell quant al control de les contractacions de personal i la provisió de llocs al sector públic valencià, presentada pel Grup Parlamentari Podemos-Podem (RE número 104.
204, BOC número 274)

El senyor president:

Senyories, passarem al següent punt de l'ordre del dia, que és la moció subsegüent que presenta el Grup Parlamentari Podemos-Podem la consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertat sobre la política general del Consell quan al control de les contractacions de personal i provisió de llocs del sector públic valencià.

Té la paraula l'il·lustre diputat, Antonio Montiel, que està molt prolífic en la seua actuació i treball al si del plenari.
(Soroll de papers)

Coneixen vostés que és una moció subsegüent amb una esmena transaccional amb text alternatiu que ara presentarà el senyor Montiel i, després, articularem el debat en quatre minuts per cadascun dels representants dels grups parlamentaris.

Té vosté la paraula, senyor Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Gràcies.

Buenas tardes, de nuevo.

Hace escasamente unas semanas nos dirigíamos al señor Soler para hablarle de la situación de contratación y provisión en el sector público instrumental, a raíz de un informe de la inspección de servicios en la que vertían algunas acusaciones realmente duras, ¿no?
, decía que seguía sin existir un sistema de control, que no se podía garantizar que no se incurriera en determinadas responsabilidades, disfunciones, etcétera, etcétera.

Nosotros le insistíamos con un ánimo constructivo al señor Soler en la necesidad de que se desarrollara algunos de los acuerdos que se habían suscrito, en diciembre del 2017, en la mesa de diálogo del sector público y, posteriormente, el 22 de marzo también en un nuevo acuerdo que se suscribió para -digamos- fijar criterios generales de aplicación a la contratación al sector público.
El problema es que nos sigue preocupando ese sector público.

Decía el otro día un exconseller de hacienda de la época del Partido Popular, de los dos tercios que aún no están imputados, que ellos habían suprimido 64 organismos -que, claro, previamente habían creado Zaplana y Camps- y que habían ahorrado 3.
500 millones, pero, ¡claro!
, yo le decía: ¡hombre!
, podía haber sido peor, a los 42.
000 millones de millones de euros podíamos sumar esos 3.
500.
Pero yo lo que creo es que el problema subsiste en las empresas, subsiste en el sector público.

Afortunadamente, gracias a la ampliación del acuerdo del botánico que suscribimos en enero del 2017 se hizo un diagnóstico y se hizo un plan de recursos humanos, las líneas estratégicas de actuación, pero el desarrollo, es decir, la publicación de las relaciones de puesto de trabajo, la oferta de empleo público y otros mecanismos no se han activado con la celeridad suficiente.

Y ese descontrol en la política de contratación de personal y de provisión de puestos nos preocupa, y nos preocupa cuando por ejemplo le preguntamos en esta misma sede a la consellera Cebrián acerca de la situación de la EPSAR.
Yo ya sé que la EPSAR fue un chiringuito del Partido Popular, lo dice la prensa, lo dicen informes de intervención, lo que no puedo entender es que el gerente de la EPSAR explique, explique que dé razones o explicaciones acerca de aquel descontrol y encima lo oculte, encima lo oculte.

No puedo entender que la señora consellera nos diga que hay situaciones laborales de personas que están ejerciendo cargos de responsabilidad nombrados a dedo en su momento, con sentencias que han declarado esos nombramientos nulos de pleno de derecho y que la señora consellera nos diga que es que los temas de personal son muy delicados.

No puedo entender, por tanto, que se estén amparando situaciones en las empresas públicas que han sido declaradas ilegalmente, o sea, manifiestamente ilegales, porque nosotros defenderemos, desde Podemos defenderemos siempre los derechos de los trabajadores pero no ampararemos la pasividad o la permisividad en el sector público.
Y eso quiere decir, también, que en aquellas empresas públicas que se gestionan como FGV, por ejemplo, o como otras empresas públicas, tenemos que ser especialmente escrupulosos.

Nos preocupan las relaciones de puestos de trabajo -como le dijimos al señor Soler-.
Las relaciones de puestos de trabajo les recuerdo que son los instrumentos que organizan, racionalizan y ordenan el personal de cada administración; les recuerdo que tuvo que haber una sentencia del Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Valenciana, de noviembre del 2016, en la que condenó a la administración a publicar con carácter urgente las relaciones de puestos de trabajo de Culturarts, Eige, Ivace, IVAM y VAERSA; les recuerdo que, a pesar de eso, hay relaciones de puestos de trabajo de algunas empresas del sector público que aún no han publicado su relación de puestos de trabajo y que la propia sentencia dice que es un acto debido, o sea, no es un acto del que se pueda disponer, no es un tema que además requiera de la negociación previa, no es un acto en el que se pueda justificar que la carencia de medios impide llevar a cabo la publicación de la RPT, porque la publicación de la RPT es una foto fija relativamente sencilla de hacer.

Nos preocupa que no se estén publicando las ofertas públicas de empleo que en diciembre del 2017, la entonces responsable del sector público dijo que se iban a publicar de manera inmediata y que por fin se acababa con la temporalidad y la ilegalidad en la contratación en el sector público, y que el 22 de marzo se tuvo que firmar una nueva ampliación de plazos.

Y nos preocupa que no se establezcan criterios objetivos para esas elecciones.
Nos preocupa mucho que en algunas empresas del sector público valenciano se estén produciendo situaciones de promoción interna, cuanto menos extrañas.
Titula esta hoja volante: Â«¿Cómo ascender en FGV?
El dedazoÂ».
La hoja es del 15 de mayo de este año.

Nos preocupa, por tanto, que no haya claridad, objetividad y transparencia en los mecanismos para la provisión de puestos y para la promoción interna.
Nos preocupa porque las empresas del sector público instrumental de la Comunidad Valenciana es un elemento fundamental para desarrollar la políticas públicas de La Generalitat, y más, por ejemplo, en un caso, como les decía, el de FGV, que es la primera empresa de la Comunidad Valenciana en número de trabajadores.
.
.
-primera empresa pública, por supuesto- de número de trabajadores y en presupuesto.

Por tanto, señorías, presentamos una moción subsiguiente con el ánimo de impulsar el calendario, de impulsar esos avances y de llamar la atención a los partidos que integran el Consell de la necesidad de actuar.

Una vez más, una vez más coincidimos en los acuerdos del botánico, coincidimos en los objetivos, coincidimos en la filosofía, coincidimos en los criterios.
.
.
Pero hay algo que nos diferencia, y es que nosotros tenemos la obligación desde el parlamento valenciano de exigir que, además de coincidir, se actúe.
Y el problema de nuevo es una falta de actuación que atienda a la situación.

Dijo el conseller Soler, y me preocupó mucho.
.
.
, habló de que el sector público había sido una cueva de ladrones.
Dijo el señor Soler, en su intervención, en la contestación, que era un sector opaco.
Dijo el señor Soler que.
.
.
, había una situación absolutamente irregular.

Pero yo vuelvo a decir, nuestro grupo vuelve a reclamar aquí que además de decir todo eso, además se actúe y que además se negocie con las organizaciones sindicales y definitivamente salgan las ofertas de empleo público, se hagan las convocatorias y se celebren las pruebas objetivas, transparentes, con publicidad, y que solo funcionen los criterios de mérito y capacidad tanto para el ingreso en las empresas del sector público como para el ascenso, y acabemos con el dedazo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Saben vostés que han signat una esmena transaccional.
Per tant, ara els grups fixaran la seua posició sobre esta esmena transaccional que ha presentat el senyor Montiel.

Seguidament, en nom del Grup Parlamentari Ciudadanos, l'il·lustre Emigdio Tormo fixarà la posició del grup en quatre minuts.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señor presidente.

Señor Montiel, ¿sabe lo primero que me preocupa?
Que hacen ustedes una moción subsiguiente -para nosotros de capital importancia- instando al Consell.
Yo miro la primera fila y no hay nadie del Consell, absolutamente nadie (aplaudiments) que pueda dar respuesta a algo tan importante como es limpiar.
.
.
-limpiar de una forma normal y democrática y con los instrumentos que nos proporciona la ley- unas conductas, a mi juicio, espurias también a la hora de la contratación pública.

Yo le rogaría que utilizase más su influencia a la hora de solucionar estos temas, porque es mucho lo que nos jugamos.
Nosotros no tenemos ninguna influencia.
Usted sí la tiene.
Por lo tanto, yo le rogaría que la utilizara.

Y, claro, habla usted de aquella comisión donde pedimos explicaciones, también al gobierno de La Generalitat, sobre la Sepsa.
¿Se acuerda usted?
Que nos quedamos absolutamente estupefactos cómo cargos públicos que habían sido nombrados.
.
.
-o empleados públicos- en los anteriores gobiernos del PP, algunos de ellos seguían en el ejercicio de sus funciones y otros eran.
.
.
, bueno, de alguna forma, ocultada su trayectoria en algún caso.
.
.
, irregular.

Pero bien, vamos al fondo de la cuestión.
19 de mayo de este año se produce un varapalo importante en la conselleria de cultura -cuyo titular no está- por parte del juzgado de lo contencioso-administrativo, que da la razón a la Federación de Servicios Públicos de UGT al estimar un recurso sobre la contratación de trabajadores laborales temporales por no estar ajustado a derecho.
Para nosotros eso genera inseguridad jurídica, no solo a los propios trabajadores, sino también a los ciudadanos, que son los destinatarios últimos de la prestación del servicio.

Esto todavía es más grave.
El 27 de abril del 2018 -un poquito antes-.
La prensa, los medios de comunicación denuncian que más de un tercio del personal sanitario está contratado de manera opaca -usted también lo han nombrado aquí- y al margen de criterios objetivos.

Y eso no es responsabilidad de estos señores.
Estos señores ya pasan su particular calvario.
Eso ya es motivo y razón de crítica de estos señores que gobiernan y de ustedes que lo apoyan y que lo permiten.
Ya está bien también de siempre derivar las responsabilidades a Ciudadanos porque la política nacional va por unos derroteros o por otros.
Ustedes también tienen su responsabilidad y, además, tienen que hacerse responsables de ellas.

¿Lo que le digo de esa política opaca sobre el personal sanitario y su contratación puede dar como resultado que algunos pacientes sean atendidos por profesionales menos cualificados que otros?
Eso sería gravísimo a nuestro juicio.
¿Puede esto dar como resultado que existan pacientes de primera y pacientes de segunda?
Para nosotros eso sería todavía más grave.
¿Y es posible que algunos trabajadores públicos de carácter temporal puedan ser contratados por su sumisión a determinados criterios políticos?
A nuestro juicio eso sería todavía más grave o, al menos, tan grave como lo anterior.

Señorías, la contratación del amiguetes.
com en la administración pública española es un pecado secular.
Si uno recurre a la historia de España, a la literatura, al siglo de oro, etcétera, siempre se han vendido y comprado cargos públicos.
A nuestro juicio, creemos que bien entrado el siglo XXI eso tenía que acabarse ya.

Es decir, que haya criterio de selección de funcionarios y trabajadores públicos -como los hay, y muchos, y la inmensa mayoría lo son- con criterios de preparación, mérito y capacidad.
Y los que no lo han sido, o han sido de una forma irregular o vagamente irregular, tendrán que someterse a los mismos criterios de preparación, mérito y capacidad para poder seguir ejerciendo esas funciones dentro de la administración pública en cualquiera de sus ámbitos: fundaciones, consellerias, empresas públicas, etcétera, etcétera, etcétera.

Por lo tanto, y para terminar, señor Montiel, nos parece que su iniciativa es no solo aceptable, sino recomendable.
Y como ustedes podrán comprobar, cuando ustedes presentan iniciativas de estas categorías tienen a Ciudadanos siempre de cara.
Por lo tanto, votaremos sí.

Gracias, señoría.

Gracias, señor presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Tormo.

Fixarà posició ara en nom del Grup Parlamentari Compromís l'il·lustre diputat Francisco García.

Quan vosté vullga, senyoria.

El senyor García Latorre:

Gràcies, senyor president.

Senyor Montiel, la veritat és que vostés i nosaltres -el Grup Compromís- som uns ferms defensors d'allò públic i, per tant, la funció pública és garant d'un servei públic en condicions.

Per part del govern del botànic també sap, i això sí que se li ha fet constar, que està treballant en millorar el que és les condicions del sector públic instrumental de La Generalitat.
Està clar que, com dia el conseller l'altre dia, veníem de la cova d'Alí Babá, d'eixos lladres que estaven allí i que s'havia col·locat a gent -cuñados, amigos, sobrinos i, vaja, tota la família si tocava- en eixes empreses.
(Veus)

Està clar.
.
.
, està clar que la diferència entre uns i altres és que uns ho han perpetuat en el temps i nosaltres anem a intentar, com a mínim, canviar-ho i adequar-ho a la legislació, que és el que volem.

D'ahí que en els darrers quasi tres anteriors s'inicia tota una sèrie de regulacions, avaluacions i auditories que, juntament amb els agents socials, que són els que estan també reivindicant eixos temes, han anat millorant, planificant i adequant, en este cas, les plantilles, no sols en la definició de l'objecte de cada un dels ens, sinó una relació de llocs de treball, ofertes d'ocupació i processos selectius que han de precedir-los, perquè han de ser clars, nets, transparents, perquè la ciutadania tinga eixe respecte a l'administració pública.

Per això l'informe de la inspecció de serveis ve a corroborar la desnaturalització que hem patit durant els últims trenta anys -perquè açò cal dir que no és d'ahir ni de despús-ahir, duguem trenta anys-, en els quals han hagut diverses lleis, tant a nivell de funció pública com a nivell valencià, la 30/1984, la 10/1985 de la funció pública valenciana, en què haguérem pogut començar a treballar-se coses i fer-se, però no se féu res.

Després, en el 2007, vingué el nou estatut bàsic de la funció pública.
Tampoc se féu res.
Després, la nova llei de funció pública valenciana.
Tampoc se féu res.

Aleshores, sí que és de veres que igualment des del Grup Compromís compartim que encara no s'ha pogut concloure el que són els treballs de la relació de llocs de treball.
Però això no vol dir que no se n'hasquen fet i no se n'hasquen publicat.
De fet, al final de l'any passat hi hagueren una sèrie de relacions de llocs de treball que s'han anat publicant, han anat adaptant-se i donant compliment a això que vosté dia abans.

Sabem que és una situació complicada, però no per ser complicada no hem de fer front a la mateixa.
I sabem que no ha sigut en este cas per voluntat ni del govern del botànic, ni dels que gestionen els ens instrumentals, sinó que també estan patint una asfixia, en este cas, de la legislació estatal a nivell de limitacions de les ofertes d'ocupació, de taxes de reposició, de límits en la contractació, i un tema molt important, perquè no sols és fer les relacions de llocs de treball.
.
.
Perquè les relacions a la millor se fan i després du un tema de massa salarial.
Però és que la massa salarial també la tenim, en este cas, bloquejada i coartada per la legislació estatal, la qual cosa també impedix un poc que eixe treball puga fer-se en condicions.

Com li he dit abans, s'han publicat moltes RPT ja, com puga ser la de l'Institut Valencià de Finances, l'Agència Valenciana de la Innovació, l'Ivace, CACSA, Aerocas, la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació, entre moltes altres que s'han anat publicant.

Compartim, en este cas, que el tema de la selecció deu ser.
.
.
transparent no, transparentíssim, i deuen seguir-se els mateixos principis que qualsevol treballador que entre en qualsevol conselleria de La Generalitat.
Eixos són els principis que han de regir, en este cas, el sector productiu dels ens instrumentals.
¿Per què?
Perquè al final són treballadors que van a treballar al servei públic i han de tindre les mateixes condicions.
Perquè si no, s'ha creat -el que ha passat els últims anys- un caldo de cultiu per a males praxis i aprofitament per a consolidar situacions irregulars.
I per ahí, eixes sentències que han convertit en laborals fixos indefinits a gent que segurament no deuria passar.
.
.
, o no ha passat els processos que tocava en la funció pública.

I, ¿què ha fet el govern del botànic?
Doncs primer que tot, recompondre el diàleg social, que fea molta falta, i ha creat eixa comissió de diàleg social on tots estos temes estan tractant-se: la relació de lloc de treball, que és un tema que ens hem fixat com a prioritat per a poder elaborar-les totes i cada una en cada un dels ens; el tema del calendari de les ofertes d'ocupació pública, i la regulació i renovació de totes les borses de treball, amb criteris objectius, sempre objectius.

Per tant, creiem que esta moció subsegüent va en la línia d'eixe treball que ha encetat el botànic de neteja, sanejament, transparència i millora d'este sector.

Per tant, el nostre vot va a ser favorable i, com hem fet en la moció.
.
.
, transaccional, creem que és la millor manera de tirar endavant esta situació.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor García.

Fixarà posició en nom del Grup Parlamentari Socialista la il·lustre diputada Rosa Peris.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Montiel.

Hui fa tres anys que vàrem.
.
.
, tres anys del canvi.
Un canvi que també era necessari que aplegara al sector públic instrumental, perquè deixara el clientelisme i l'arbitrarietat ser la seua senya d'identitat i, sobretot, un sector públic que deixara d'estar al servei del Partit Popular.

Per tant, estem d'acord que hem d'apostar per la transparència i pel control públic front a l'opacitat i el descontrol.
Estem d'acord que té una funció pública important que desenvolupar a través dels serveis especialitzats i deixar d'estar al serveis i als interessos del govern o del partit.
.
.
, del Partit Popular.

Però este canvi, senyor Montiel, requerix desembolicar el complex entramat de societats públiques, teixit i enredat durant tres governs del Partit Popular.

Per tant, senyories, no cal oblidar que carreguem amb una motxilla pesada de prop.
.
.
o al voltant de 6.
000 milions de deute: l'IVF, 897 milions; EPSAR, 710; CACSA, 644; entitats d'infraestructures, 474; la societat de projectes temàtics, 333 milions, o Valmor, com ha dit hui el president, 308, sense parlar de Radiotelevisió Valenciana, de Ciutat de la Llum, de CIEGSA, de l'IVAM.
.
.
En fi, no quedaria empresa del sector públic que no vérem tacada per la corrupció.

Però a esta motxilla, senyor Montiel, cal unir que quan el Partit Popular va decidir fer una reconversió, sense dubte va complicar moltíssim més la pròpia situació que tenia.
Una reconversió que bàsicament consistia en tirar a 3.
600 empleats al carrer i seguir incrementant el cost de tot el sector públic en un 37%.

¿Sap per què?
Perquè el problema que tenien se dia gestió, perquè el problema que hi havia en el sector públic se dia corrupció i, sobretot, se dia que estes empreses havien sigut utilitzades pel Partit Popular per a centrifugar deute del qual no eren capaços de poder ser absorbides.

Per tant, senyoria, estem d'acord.
Estem d'acord en un sector públic instrument fort, coherent i transparent.
Estem d'acord que deixe de ser una cova de lladres, com dia el conseller.
Estem d'acord que no servisca a les ànsies de grandesa, ni als capritxos, ni als megalòmans que mos han precedit en els governs de La Generalitat.
I estem d'acord que el més important que tenen són els recursos humans; aconseguir un sector públic instrumental que complisca la seua funció.

Estem d'acord en superar este model de descontrol, d'ineficàcia, d'ineficiència i de pràctiques corruptes.
Estem d'acord que el més important és recuperar les persones.
I per això, senyoria, el 21 de juliol d 2016 es va crear la Comissió de diàleg social i l'11de desembre es van acordar els criteris per a la reducció de la temporalitat i perquè l'oferta d'ocupació pública del període 2017-2019 s'ha d'efectuar per concurs-oposició, baix els criteris d'igualtat, mèrit, capacitat i publicitat.
Per tant, hem assentat les bases per acabar en el clientelisme i l'arbitrarietat que vostés denunciaven i que nosaltres compartim.

Per tant, senyories, estem d'acord i per això anem a votar a favor.

I, si em permet, senyor Montiel, quan vosté parlava de les diferències, l'única diferència que hi ha és que vosté no està governant i la resta està gestionant, i a voltes les coses no són tan fàcils; no estem menejant o canviat de direcció una barcassa, estem canviat de direcció tot un transatlàntic amb totes les dificultats que tenen.
Però fa tres anys que decidírem que canviara de direcció.

I com dia, acabe.
El canvi funciona també en el sector instrumental.
Com deia Rita Mae, Â«la moral es privada y la decencia es públicaÂ».
Hui fa tres anys que la decència pública entrà en les institucions valencianes.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

En nom del Grup Parlamentari Popular, fixarà posició sobre esta esmena transaccional l'il·lustre diputat Víctor Soler.

El senyor Soler Beneyto:

Gràcies, president.

Señorías, hoy constatamos un fracaso más del Consell del Titanic.
Hoy constatamos la incapacidad manifiesta del Consell de Ximo Puig y Mónica Oltra para cumplir con una de sus promesas electorales, como es la referida al sector público instrumental, y concretamente su política de gestión del personal.

Y este fracaso titánico es constatado además, no solamente por la oposición, sino por la tercera pata del botànic, el mando a distancia del Consell que no quiere quedarse para siempre varado entre los restos del naufragio.

Podemos les está diciendo a ustedes que no han hecho absolutamente nada por el sector público instrumental en estos años, cuestión en la que coincidimos y por eso votaremos a favor.

Y es que parece que a este gobierno le ha pasado como a Pablo Iglesias con su mansión, que venían a cambiar el mundo y al final el mundo, la moqueta y el sillón les ha cambiado por completo a ustedes.

Miren, en lo concerniente al sector público instrumental se trataba precisamente de hacer lo contrario a lo que no han hecho ustedes ahora, que es, en lugar de continuar con lo que dictaba la lógica, el sentido común y la demanda de la sociedad, han hecho lo contrario, que es engordar la administración creando nuevos chiringuitos para seguir gastando a cuenta del ciudadano.

Lo tenían muy fácil porque tenían el camino marcado por el anterior Consell del Partido Popular.
Porque el saneamiento del sector público instrumental empezó y acabó con el Partido Popular.

Y sí, señor Montiel, el anterior Consell suprimió 64 entes, 64, lo que consiguió un ahorro de 3.
500 millones de euros, que es más dinero que el resultante de la infrafinanciación por la que se pasan todo el día llorando.

Y sí, efectivamente tuvimos que llevar adelante medidas de ajuste muy dolorosas, como los 18 ERE, pero era lo que pedía la sociedad valenciana, porque actuamos con responsabilidad y no con cálculo electoral.

Y lo más sangrante de todo no es que no las estén cerrando, sino que continúan engordando el monstruo, abriendo nuevas empresas y nuevos chiringuitos inútiles que gastan más de la mitad de su presupuesto en pago de personal, en pago de personal obviamente enchufado por todos ustedes.
Esa es su auténtica prioridad, eso es lo único que les importa en materia de personal: enchufar a los suyos.

Porque si hacemos un balance del sector público en materia de personal en estos tres años, la verdad es que es sonrojante.

En primer lugar, han dejado en un cajón la reforma legal del sector público.
Ayer mismo el conseller de hacienda constató su propia ineficacia.

Siguen sin estar publicadas la totalidad de RPT que el anterior Consell en su mayoría dejó preparadas y listas para publicar.
Las ofertas de empleo público ni están ni se le esperan, y tampoco la convocatoria de los concursos de traslados.

Y en el famoso informe de la Inspección General de Servicios lo dicen negro sobre blanco, les dice que en materia de personal no hay supervisión ni efectiva ni suficiente.
Y el mismo informe da la clave cuando dice que no hay planificación integral y global del personal y que se trabaja de forma aislada, conselleria a conselleria, y que esto puede haber contribuido a la generación de muchos accesos a puestos de trabajo de forma irregular, de forma irregular durante el mandato del botànic y del Consell de Ximo Puig y de Mónica Oltra.
(Aplaudiments) Es decir, es decir, mestizaje puro y duro, auténticos reinos de taifas donde uno no se fía del otro.
Y claro, al final pasa lo que pasa, que acaba toda una vicepresidenta del Consell a grito pelado, discutiendo con el conseller de hacienda, delante de todos, sindicatos incluidos, porque son incapaces de ponerse de acuerdo para la homologación salarial del personal del Ivass, cuando ya existe un acuerdo del conseller de hacienda con los sindicatos.

Y claro, claro, si ustedes se llevan tan mal como para acabar a gritos delante de todos, ¿cómo narices van a ser capaces de solucionar los problemas del conjunto del sector público empresarial?
Así es imposible.

Por tanto, ustedes continúen a lo suyo, engordando al monstruo, enchufando sin parar y peleándose entre ustedes, que en un año, cuando volvamos, lo arreglaremos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Soler.

Demana rèplica el senyor Montiel.
Demana rèplica el senyor Montiel, ningú més?
Senyora Rosa Peris.

Senyor Montiel, des de l'escó, per a replicar al senyor Víctor Soler, quatre minuts.

El senyor Montiel Márquez:

Señor Soler, eso que ustedes dejaron marcado, ese camino que dejaron marcado nace del decreto ley que ustedes aplicaron, Decreto ley 1/2011, de 30 de septiembre, en el cual se dieron a sí mismos un plazo para aprobar el conjunto de las relaciones de puestos de trabajo de todas las empresas del sector público, cosa que ustedes no hicieron en todos esos años y acabaron por solucionarlo a través de una ley en la que se dotaban de un plazo adicional para publicar antes del 30 de junio del 2015, para ver si así había suerte y le pasaban el muerto a quien llegara al gobierno.

Por tanto, le recuerdo a usted que no cumplieron su propia norma, salvo en una cosa, tiene usted razón, en los 18 ERE que esquilmaron el sector público y que castigaron especialmente a las personas que no les eran afines.
(Aplaudiments) Porque en todas las empresas públicas que ustedes metieron la mano, quiero decir ahora por los ERE, no lo otro, por los ERE, acabaron despidiendo a trabajadores más antiguos, más cualificados y que habían entrado por un sistema selectivo más objetivo.
Y en cambio permanecieron los trabajadores como sobrinas, cuñadas, falleras, amigos, concejales y otros familiares del Partido Popular.
Y así nos va en el sector público, así nos va en el sector público.

Mire, de esos, precisamente ustedes que saquen a colocación los ERE, ustedes que el principal ERE que ejecutaron, de esos 3.
500 trabajadores, casi la mitad eran los trabajadores de Radiotelevisión Valenciana, que ustedes cerraron y que afortunadamente el 10 de junio volverá a tener este pueblo una televisión pública.
(Aplaudiments)

Pues precisamente, precisamente que ustedes saquen pecho de lo que ha pasado en el sector público me parece terrible.
No hay más que tirar mano de la hemeroteca, de lo que ha sido CIEGSA, de lo que ha sido VAERSA, de lo que ha sido CACSA, de lo que ha sido la fórmula 1 y la Sociedad de Proyectos Temáticos y de lo que ha sido el IVVSA y otras empresas públicas.

Yo creo, señoría, le agradezco que nos vayan a votar a favor, pero les recomiendo una cosa: el día que volvamos a subir a esta tribuna y les haga repaso de los asuntos judiciales, de las sentencias que aún tienen que salir por los pufos del sector público cuando ustedes gobernaban, por favor también hagan un acto de contrición y de humildad y también asuman sus responsabilidades.

Muchas gracias.
(Aplaudiments i veus)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel.

Senyor Soler, per a replicar el senyor Montiel.
(Veus)

El senyor Soler Beneyto:

Sí.
Gràcies, president.

Mira, (veus) .
.
.

El senyor president:

Senyories, escoltarem amb silenci al senyor Soler.
Escoltarem amb silenci al senyor Víctor Soler que té l'ús de la paraula.

Senyories!
Senyories!
Podem escoltar amb silenci al senyor Víctor Soler que té l'ús de la paraula?

Senyories!
Si algú ha de parlar en l'hemicicle que isca fora.
Ací, a l'hemicicle, l'únic que està en l'ús de la paraula és el senyor Soler.

Disculpe vosté.

El senyor Soler Beneyto:

Gràcies, president.

Señor Montiel, a mí me ha pasado hoy lo mismo que a mi compañera, Beatriz Gascó, y es que usted me ha decepcionado, cuando esperaba que tuviera una actitud más beligerante con el que son sus socios de gobierno.

Pero, en definitiva, usted y su grupo parlamentario viene rebajando sus expectativas desde que empezó la legislatura.
En cierta medida se han convertido en la comparsa útil de un gobierno que está siendo lesivo para los intereses de los valencianos, pero también para la cuestión que tratamos hoy, que es el sector público instrumental.

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Soler Beneyto:

Mire, usted ha hablado hoy de impulsar el calendario, que su moción hoy tenía como objeto impulsar el calendario.
¿Pero a quién pretende engañar?
¿Impulsar el calendario cuando han pasado más de tres años de legislatura?
Eso se pide el primer mes o el primer medio año, no después de tres años de legislatura.
(Aplaudiments)

Parece, parece que les molesta o les preocupa poder molestar al Partido Socialista y Compromís.
Y si me acepta el consejo, yo le diría que si no quiere quedar, digamos, defraudado ante sus círculos y ante el personal que hay ahí afuera, porque no lo va a entender, y que no le pase lo mismo que a su líder Pablo Iglesias con su mansión, de verdad empiece a ejercer como contrapeso al Partido Socialista…

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Soler Beneyto:

De verdad empiece a ejercer como contrapeso al Partido Socialista y a Compromís.
Porque en el momento que usted en su estrategia política nos echa en cara las actuaciones de un Consell que ya no está gobernando, que no hace lo mismo con Partido Socialista y Compromís, que para lo único que han utilizado las empresas públicas de La Generalitat en estos tres años es para enchufar, uno tras otro, afiliados del Partido Socialista (aplaudiments) y Compromís.
Ni usted ni su partido tienen un ápice de credibilidad.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Soler.

Finalitzat el debat.
.
.
La senyora Peris havia demanat torn de rèplica, però.
.
.
Té vosté rèplica per a la intervenció del senyor Soler.

La senyora Peris Cervera:

Gràcies, senyor president.

De veres que hauria de pujar-li el color a la cara al representant del Partit Popular de dir les coses que ha dit hui, venint d'on ve, d'un partit polític que hui, hui, ha sigut condemnat per lucrar-se de la trama corrupta Gürtel.
Eixe partit polític que fa dos dies -per cert, el dia de Santa Rita- detenien i emmanillaven el president Zaplana, el president del seu partit.

I vosté ve hui ací com si visquera en un món apart, com si els vint anys de gestió del Partit Popular no li afectaren o foren la panacea.

Mire, sap el que pense?
Que vosté i molts dels que hui estan ací representen l'equip de suplents del Partit Popular.
(Aplaudiments) Sap per què?
Perquè l'equip titular o està en la presó, o està processat o està imputat.
I són l'equip suplent del Partit Popular.
Els titulars no poden donar la cara.
(Veus)

Que és el que vostés feren, que és el que vostés feren el sector públic.

El senyor president:

Senyories, per favor!

La senyora Peris Cervera:

Que vosté hui prenga la paraula per a intentar atacar este Consell, donar exemples i consells.
.
.
(veus)

El senyor president:

Un sego, senyoria.
.
.

La senyora Peris Cervera:

.
.
.
d'un Partit Popular que deixà 1.
200 milions d'euros de deute en Radiotelevisió Valenciana o que tenia contractat un càmera, el senyor Zaplana, para que le sacara solo el lado amable.
.
.
Vosté, que ve d'eixe partit, del que l'IVF deixà 897 milions d'euros, vol que parlem de CIEGSA, de la Ciutat de la Llum, de l'IVAM?
De quina empresa pública vol que parlem?
De quina pot traure vosté pit i sentir-se orgullós?
De quina?
Si deixaren 6.
000 milions d'euros de deute!

I sap què?
Eixa operació meravellosa que vosté li col·loca a l'últim president i a l'únic que no està de moment imputat, sap el que van fer?
Un desastre!
Un desastre!
Perquè no tenien ni idea ni voluntat ni ganes de reordenar el sector públic.
L'únic que varen fer és tirar 3.
600 persones al carrer i augmentar el cost, el cost de tot el sector en un 37%.
¿Me vol explicar per què?
¿Me vol explicar com tiren 3.
600 persones al carrer i augmenten un 37% el cost de tot el sector?
(Veus) Pues, evidentemente, evidentemente.
.
.

El senyor president:

Senyories…

La senyora Peris Cervera:

…por la corrupción (veus) y la mala gestión és la seua (veus) senya d'identitat.

Miren, senyors del Partit Popular, en gestió en l'àmbit públic, vostés no poden alçar ni un mil·límetre la veu.
El millor que li ha passat a esta comunitat és que els corruptes han eixit de les institucions i també de les empreses públiques.
(Veus) Això és el millor que li ha passat a esta terra.

Però, sobretot, el millor que li ha passat és que vostés estan en l'oposició i esperem que per molts anys.
Ni són bons gestors, ni són bons polítics.
A soles han dut a esta terra el desastre i la corrupció.
I a la vista està, dels imputats, dels condemnats i dels tres presidents.
No ho oblide, l'últim Zaplana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyoria.

Escoltarem amb respecte i silenci, el senyor Víctor Soler, que finalitzarà amb la seua intervenció este debat.

El senyor Soler Beneyto:

Señora Peris, usted representa al partido político que fue condenado por corrupción por Filesa.
Así que lecciones… Ni una.
(Aplaudiments i veus) Y no solo eso, y no solo eso.
Ha desaprovechado…

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Soler Beneyto:

…ha desaprovechado una magnífica ocasión… (Veus)

El senyor president:

Senyories, per favor, demane silenci per a escoltar el senyor Víctor Soler.
Disculpe vosté.
Senyories, ¡demane silenci!
Disculpe vosté, senyor Soler.

El senyor Soler Beneyto:

Siento que les moleste, pero lo van a tener que escuchar.

Miren, señora Peris, usted como ha hablado de tantas cosas, podría habernos explicado hoy aquí en sede parlamentaria, como directora general de un gobierno de Zapatero, qué ocurría con las campañas de comunicación de un gobierno de Zapatero (protestes i aplaudiments) en materia de desaladoras y distintos ministerios.
Ya que hablamos de todo, ya que hablamos de todo.
Ya nos contará otro día si pone la mano en el fuego por alguno de los implicados.

Pero, bueno, vamos al tema, que yo creo que es lo que nos ocupa hoy: el sector público instrumental.
Miren, ustedes no han hecho absolutamente nada en estos tres años, cuando deberían haber seguido, como les he dicho anteriormente, la hoja de ruta que marcó el Consell del Partido Popular, entre otras cosas, porque es lo que toca hoy en día, no sobredimensionar la administración, reducirla y abaratar costes.
Y entre otras cosas, hacer la reforma legal del sector público a la que se comprometieron.

Miren, hay un informe de la Inspección General de Servicios, que ha salido mencionado aquí, que es muy interesante, yo le recomiendo que se lo lea, porque, entre otras cosas, habla de la escasa transparencia que están llevando ustedes en la gestión del personal del sector público.
Cuando no hay transparencia, hay opacidad, y la opacidad a ustedes les está sirviendo para muchísimas cosas, entre otras cosas, como decía antes, para enchufar a mansalva a toda su gente.

Pero es que ya ni se esconden, ya ni se esconden.
Ustedes hace nada han nombrado a un subdirector general de personal del sector público instrumental, el señor José Sanfeliu, que se va a ocupar en ese cargo que ha sido recientemente nombrado, en gestionar las plantillas de personal y el acceso a la función pública en las empresas públicas.
Y alguno recordará el nombre de José Sanfeliu por haber sido comisionado en el hospital de la Ribera y obligado a dimitir por unas desafortunadas declaraciones en una reunión privada, donde trasladó a los comparecientes cuál es la verdadera voluntad de su gobierno.
(Veus) Dijo, entre otras cosas, y quiero recordárselo para que…

El senyor president:

Senyories, per favor.

El senyor Soler Beneyto:

…quiero recordarlo para que quede constancia en sede parlamentaria que la persona que han puesto a ocupar, de las gallinas…, es decir, el zorro que a partir de ahora se va a ocupar del cuidado de las gallinas, decía, entre otras cosas, que se iba a crear una bolsa de trabajo en la Ribera y ahí se meterán todos nuestros familiares, amigos, conocidos que estén sin trabajo (veus) y deseen trabajar.
A partir de ahora, ya no va a hacer falta para el hospital de la Ribera, a partir de ahora, lo van a tener ustedes…, lo tienen ustedes como subsecretario del sector público instrumental para hacer todo este tipo de trabajos (aplaudiments) que prometió que haría a familiares, amigos, a conocidos del Partido Socialista y Compromís.

Así que, señora Peris, lecciones ni una, lecciones ni una.
Ese, desde luego, no es nuestro espíritu.
Y como le decía al principio de mi intervención, de aquí un año, cuando volvamos, lo arreglaremos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Soler.

Senyories, culminat el debat, anem a passar a votació.
Els recorde que anem a votar l'esmena transaccional, registre d'entrada 105.
201, transaccionada sobre les propostes i les esmenes preexistents.

Senyories, comença la votació.
Senyories, l'esmena transaccional ha estat aprovada per unanimitat amb 84 vots.
(Aplaudiments)

Senyories, abans de finalitzar, sempre és bonic finalitzar amb una unanimitat, amb un acord.
I tot i que no n'hi han declaracions institucional, han fet vostés un bon treball.

És closa la sessió.

(S'alça la sessió a les 13 hores i 58 minuts)