Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes celebrat el dia 19 de setembre de 2002.
Comença la reunió a les 10 hores i 10 minuts.
Presideix la Molt Excel·lent Senyora Marcela Miró Pérez.
Sessió plenària número 80.
Segona i darrera reunió.**

 

 

***Projecte de llei d'ordenació sanitària de la Comunitat Valenciana (RE número 40.
019, BOCV número 162).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià (RE número 40.
513, BOCV número 170)***

**La senyora presidenta:**

 

El punt cinc és el debat de totalitat del Projecte de llei d'ordenació sanitària.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.

Per a la presentació del projecte de llei, té la paraula l'honorable conseller de Sanitat.

 

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Acaban de cumplirse 15 años desde que se produjeron las transferencias del Insalud a nuestra comunidad en materia sanitaria.
Y en estos tres lustros, el esfuerzo de todos ha contribuido a que el nivel de cumplimiento de los postulados derivados de la Ley general de sanidad haya alcanzado un grado de operatividad del que todos los valencianos debemos sentirnos orgullosos.

Un nivel destacado, además, por la Organización Mundial de la Salud, que en su último informe anual, en el que evaluaba los sistemas sanitarios de 191 países del mundo, situaba a nuestro país en los primeros lugares entre los servicios de salud más avanzados.

En este sentido, entiendo que estamos en un momento inmejorable para dar un nuevo impulso a la calidad de la prestación sanitaria, estableciendo nuevos sistemas de organización y nuevos modelos que nos permitan avanzar con garantía de cara al futuro.
Entiendo que hay que apartarse de modelos antiguos y rígidos y flexibilizar el sistema para ganar en eficiencia y garantizar la pervivencia del mismo.

El concepto de atención a la salud que tenemos en la Conselleria de Sanidad convierte a la sanidad en el instrumento perfecto con el que se dotan las sociedades avanzadas para ejercer la solidaridad y facilitar el acceso a los beneficios del sistema y a los avances de la salud.

De ahí que este Gobierno esté llevando a cabo un paquete de medidas, tanto legislativas como de planificación, que establezcan un marco jurídico y unos instrumentos de gestión acordes con la demanda de la sociedad y que sean capaces de instaurar en nuestro sistema la cultura de la calidad total.

Así, hemos desarrollado tres textos legislativos que marcan un modelo y unas directrices de futuro.
El primero con el que hoy iniciamos el debate en esta Cámara, la Ley de ordenación sanitaria, va a ser fundamental para marcar la estructura, la organización, el funcionamiento, los principios y modelos de gestión del sistema que queremos.

El segundo, que es la Ley de derechos e información al paciente, que también está en debate ya en esta Cámara, contempla aspectos de tanta actualidad como la garantía del acceso a la información clínica relativa al paciente, el consentimiento informado, el derecho a la segunda opinión y el derecho de los pacientes a emitir voluntades anticipadas, entre otras muchas cuestiones.

Y el tercero, la Ley de salud pública, que presentaremos en breve ante estas Cortes y que regulará la prevención, promoción y educación en la salud.
En ella se regulará la cartera de servicios en salud pública, con lo que garantizaremos a la población un nivel básico de prestaciones en esta materia y arbitraremos mecanismos de coordinación competencial entre administraciones públicas.

Y por otro lado, como decía, potentes instrumentos de planificación, como el Plan de salud 2001-2004, el Plan de humanización, el Plan de calidad total, el Plan de salud mental, el Plan de seguridad alimentaria, el Plan director de infraestructuras sanitarias, por poner algunos ejemplos.

Por ello, la ley que hoy presentamos nos va a permitir avanzar en un modelo sanitario moderno, de calidad y de futuro al servicio de los ciudadanos de nuestra comunidad.
Esta ley no solo es oportuna en tiempo y forma, sino que además es ambiciosa en la mejora de la prestación asistencial.

Esta ley es un compromiso de la Generalitat Valenciana con la sociedad, un compromiso por mejorar nuestro sistema, una apuesta por la calidad, por reducir las demoras y un compromiso por fortalecer la posición de nuestros profesionales.

La Ley de ordenación sanitaria consolida los principios de universalidad, equidad, gratuidad o calidad del sistema, pero a su vez avanza responsablemente en potenciar dichos principios a través de nuevas fórmulas de gestión, de políticas y sistemas de organización novedosos y estableciendo a la persona, estableciendo al paciente como eje de toda actuación política.

Desde el convencimiento de que el futuro de la sanidad pública pasa por asumir un concepto de atención más eficiente y cercano a la gente, creo que debemos desplazar definitivamente el debate, desde las polémicas de tipo ideológico que se han demostrado a lo largo del tiempo absolutamente inútiles, hacia facetas más constructivas y beneficiosas para la ciudadanía, como son las estrategias para disminuir las demoras asistenciales, la mayor humanización del sistema y de la asistencia, la libre elección de médico y de centro que consagra también este texto ley, la financiación equitativa y equilibrada de la sanidad o la integración de los distintos niveles asistenciales para aumentar la eficiencia en la prestación, entre otras cuestiones.

Queremos un sistema que esté basado en la relación profesional-paciente, en la relación médico-paciente, una relación cuyo núcleo central será el cuidado del enfermo y la búsqueda de una solución a su problema de salud, pero que al mismo tiempo se extiende a conceptos como tiempo, confort, seguridad y coste.

El ciudadano exige cada día con mayor fuerza y convicción respuestas nuevas e imaginativas a problemas cotidianos y reales.
Además, reclama de los poderes públicos el mantenimiento de los estándares de calidad alcanzados y nuevos horizontes de mejora.
En sanidad, a mayor calidad, mayor exigencia.
Y este es el reto que tenemos que responderle a la sociedad.

Estamos inmersos en un proceso de mejora sobre el modelo sanitario, un modelo con niveles de actividad notables, aunque mejorables; un modelo en el que debemos introducir la racionalidad en su uso y desarrollo si queremos lograr su pervivencia, su aplicación solidaria y su perfeccionamiento.

No podemos obviar que el paciente valora al máximo el tiempo que tardamos en prestarle atención, valora también al máximo el confort del que le rodeamos durante el proceso asistencial, y valora, aún más si cabe, su seguridad personal.
A su vez, no debemos olvidar tampoco la influencia del coste sobre su labor asistencial o planificadora, desde el punto de vista del profesional o del gestor.

Este es el reto de esta ley y del paquete de medidas anteriormente expuestas.
Por tanto, nuestro compromiso es mantener y mejorar la calidad alcanzada en la red asistencial, una red con alrededor de 1.
500 servicios y unidades, y desarrollada gracias a la labor seria y abnegada de más de 45.
000 profesionales.

Consolidar un sistema sanitario tan complejo como el nuestro pasa por establecer un marco de desarrollo adaptado a la nueva realidad que vivimos, un marco que aglutine aquellos aspectos instrumentales y financieros que van a contribuir a armonizar funcional y territorialmente nuestros recursos sanitarios hasta adaptarlos al modelo que defendemos.

La sociedad nos reclama para el nuevo siglo un servicio de salud de mayor calidad y humanidad, y nuestra obligación como políticos es responder a esa demanda.
Estamos obligados a escuchar sus peticiones y a simultanear la planificación y la aplicación de nuestras políticas sanitarias con su voluntad de cambio.
Y esto es precisamente lo que hace tan importante esta Ley de ordenación sanitaria que hoy presentamos.

Porque hablar de ordenación sanitaria supone hablar de regular una nueva organización, con nuevas estructuras, con nuevos modelos y con nuevos retos.
Hablar de ordenación sanitaria supone hablar de universalización, de equidad, de gratuidad, de concepción integral de la salud, de promoción de una atención preventiva, curativa y rehabilitadora.

Hablar de ordenación sanitaria supone hablar también de eficacia y de eficiencia en la asignación, uso y gestión de los recursos, de favorecer las peculiaridades organizativas, de promover la descentralización territorial y la integración funcional de los recursos.
Supone hablar de promover autonomía y la mayor responsabilidad de sus gestores.

También supone aludir a la mejora continua de la calidad, a la promoción de la participación del ciudadano en el sistema, a la eliminación de las desigualdades socioeconómicas y territoriales en la prestación de los servicios.

Una ley de ordenación sanitaria que acota el ámbito de actuación de los poderes públicos responsables de la prestación de los servicios y permite establecer los límites a la hora de tutelar la salud pública y de garantizar la protección de la salud.

En definitiva, vamos a establecer un modelo de sanidad adaptado a los tiempos y a las peculiaridades culturales, sociales, económicas y territoriales de la sociedad actual; a diseñar un modelo de organización y de gestión capaz de responder a los nuevos compromisos asumidos con ella.

Desde el respeto a la legalidad establecida, la nueva ley va a incidir sobre aspectos como el derecho a la protección, las competencias de los órganos de la administración, la nueva ordenación del territorio autonómico, la relación del ciudadano con el sistema, la creación de un organismo que acredite la calidad de los servicios sanitarios o el aumento de autonomía en la toma de decisiones de los centros.

Pero sobre todo va a suponer también un hito en tres aspectos claves para cualquier sistema sanitario de provisión pública: el plan de salud, la financiación de la cobertura y el modelo de gestión.

Esta nueva ley que presentamos se estructura en 6 títulos y 61 artículos, e incide de manera clara, como he dicho anteriormente, en la universalización y equidad de la atención sanitaria.
Universalidad de la asistencia sanitaria que viene recogida en la Ley general de sanidad y que tiene como finalidad garantizar la igualdad de acceso a los servicios y actuaciones sanitarias; igualdad de acceso que se deja patente en diversos artículos de esta ley.

Pero además, señorías, esta ley engloba y persigue entre otros objetivos, los siguientes: primero, el desarrollo del plan de salud de la Comunidad Valenciana, que se configura como un instrumento estratégico de planificación y programación del sistema sanitario valenciano.
Plan que analiza y diagnostica de forma global y exhaustiva el estado de salud de la población, determinando sus necesidades en términos de salud, así como los servicios y recursos necesarios que se necesitan para poder dar respuestas medibles en forma de calidad en la atención sanitaria.

Otro de los objetivos es el desarrollo del Plan de humanización de la asistencia sanitaria que presentó este Gobierno en noviembre del año 2000, que es un verdadero plan de calidad cuyo objetivo es conseguir una atención de excelencia orientada al paciente y una apuesta por el confort y la comodidad.
El plan garantiza el ejercicio y el desarrollo de los derechos y deberes que se derivan del derecho básico a la protección de la salud, implicando de forma activa a todos los actores del proceso asistencial sanitario y sociosanitario.

Otro objetivo que tiene ley es el crear la Agencia Valenciana de Salud, cuya finalidad más importante va a ser la de coordinar todas entidades administrativas en el campo de la salud.
Se configura como un organismo autónomo, de carácter administrativo, adscrito a la Conselleria de Sanidad.

La implantación también de un novedoso y pionero plan en nuestro país, como es el Plan de garantía de no demora en la asistencia, con la firme voluntad manifestada por este Gobierno de erradicar las listas de espera quirúrgicas y diagnósticas en nuestra comunidad.
Con este plan se quiere, por un lado, dar una especial relevancia a la participación de los profesionales sanitarios, a través de las sociedades científicas, a la hora de fijar el tiempo para la realización de las pruebas diagnósticas y terapéuticas.
Y, por otro lado, mantener el compromiso del Gobierno de financiar, transcurrido dicho tiempo, las pruebas o el tratamiento quirúrgico en el centro sanitario de la comunidad que libremente elija el paciente.

Otro de los objetivos y de las novedades de la ley es la modificación del actual mapa sanitario, con el fin de racionalizar la estructura, integrar los recursos y ganar de esta forma en eficiencia.
El objetivo es prestar una asistencia sanitaria y sociosanitaria ágil, dinámica, eficaz y sin barreras.
Se trata de conseguir una sanidad sin escalones, y para ello se crean los nuevos departamentos de salud como unidad de acción territorial sanitaria.

También, esta ley persigue el profundizar en las nuevas fórmulas de gestión, apostando por la complementariedad entre las fórmulas de gestión privada con aquella basada en la tradicional gestión directa.
La nueva ley menciona de forma expresa a las fórmulas de gestión introducidas por la Ley 15/1997, y que en los últimos años se han ido extendiendo en todo el sector sanitario con la finalidad de mejorar la eficacia de nuestro sistema.
Ello ha supuesto un cambio de filosofía, pues ha permitido adaptar fórmulas organizativas más eficientes y fomentar la autonomía como vía para asumir la responsabilidad respecto a los resultados de la gestión.

Estas llamadas "nuevas fórmulas de gestión" están previstas, por tanto, en esta ley de ordenación sanitaria que, como digo, mantiene la apuesta por la complementariedad entre las fórmulas de gestión privada y las basadas en la tradicional gestión directa, que ya en su momento pusimos en práctica con el denominado "modelo Alcira" y con, también, otros ejemplos, por citar alguno, el nuevo concierto de resonancia magnética suscrito en el año 2000.
Ambos fueron una apuesta valiente y el tiempo no ha hecho sino demostrar el acierto de su elección, como también lo ha hecho en la decisión de crear, a través de otras fórmulas, como el consorcio, como el Hospital General de Valencia, nuevas fórmulas para implantar y mejorar nuestro sistema.

En el caso del Hospital de la Ribera, hemos mantenido, como prometimos, la financiación, la titularidad pública, y solo hemos cedido la provisión al sector privado.
Esta fórmula de gestión novedosa, unida al hecho de favorecer las alternativas a la hospitalización tradicional y el impulso que estamos dando a las nuevas tecnologías a través de la implantación, por ejemplo, de la historia clínica electrónica, nos ha permitido abanderar un proyecto que se ha convertido en referencia obligada dentro del ámbito sanitario no solamente estatal sino también internacional.

Estas apreciaciones, que pueden parecer triunfalistas, vienen avaladas.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor conseller, vaja finalitzant.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

.
.
.
sin embargo, de manera elocuente, por los altos índices de satisfacción alcanzados entre la población atendida en el área de salud número 10 y por las cifras anuales de actividad del centro.

Pero quiero dejar una idea absolutamente muy clara, señorías, y es que hay que distinguir entre lo que es la provisión y financiación de los servicios sanitarios.
La provisión de salud, como derecho, puede ser prestada por un organismo público o privado, sin que ello cambie en absoluto la naturaleza de los principios rectores del sistema nacional de salud de universalidad, equidad o gratuidad, y eso es lo que los ciudadanos y eso es lo que la sociedad actualmente tienen.

Con el permiso de la presidencia, muy brevemente, destacar que esta ley avanza en un sistema de organización como las áreas clínicas y unidades de gestión concebidas como nuevas fórmulas de organización intrahospitalarias acordes con la nueva gestión asistencial, para reducir los tiempos muertos, para mejorar la estancia media, controlar las estancias inadecuadas y evitar también las pruebas innecesarias.

Habla también la ley de crear, por último, un instituto de acreditación y evaluación de prácticas sanitarias.
Esta también es la primera experiencia en nuestro país de un organismo independiente que con un impulso público va a asumir el papel de acreditar los centros y servicios sanitarios, además de evaluar las tecnologías y técnicas aplicadas en el mundo de la salud.

Hace un especial hincapié, también, la ley, en la investigación y la docencia como pilares básicos para el desarrollo del futuro del sistema, que, además, se va a ver mejorado y se va a ver impulsado por los tres institutos superiores de investigación que actualmente estamos construyendo, por valor de más de trece mil millones de pesetas.

También, destacar la integración de las instituciones sanitarias.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor conseller, acabe.

 

**El senyor conseller de Sanitat:**

 

­Acabo en seguida, con el permiso de la presidencia.
Por la importancia de la ley, si me permite dos minutos, se lo agradecería­ .
.
.
la integración de las instituciones sanitarias en la red de la Generalitat, en cumplimiento de la Ley general de sanidad, además, estableciéndose plazos concretos.

Por tanto, y haciéndole caso a la presidencia, como no puede ser de otra manera, señorías, entiendo que sería un gran error que una ley moderna y de futuro como esta no profundizara en las nuevas fórmulas de gestión, que tienen, además, un alto grado de satisfacción entre los pacientes.
El no querer flexibilizar en los sistemas organizativos, dando más autonomía y descentralizando las tomas de decisión, con mayor protagonismo de los profesionales, es un gran error en el que no debe caer tampoco esta ley.

Creo que en el debate de esta ley, señorías, ha de prevalecer, no la demagogia, sino la responsabilidad política y la altura de miras.
El involucionismo que algunos preconizan es un peligro para el sistema.
Por tanto, no debemos anquilosarnos en el pasado, sino trabajar desde el inconformismo, para superarnos en el día a día.

Así, señorías, termino diciendo que este Gobierno y este conseller tienen la mejor de las disposiciones para que en el debate en comisión y, posteriormente, la remisión al Pleno de la ley, se pueda mejorar el texto de la misma a través de la negociación y del diálogo.
Por ello, solicito de los grupos parlamentarios esa misma y buena disposición de acercar posturas.
Creo que no solo con esta ley debemos consolidar las conquistas sociales, sanitarias conseguidas, sino avanzar en nuevas fórmulas de gestión y hacer una apuesta por esta nueva política social, en mayúsculas, donde la salud juega un papel preponderante y potencia las políticas de mejora de la calidad, de humanización y solidaridad con los más desfavorecidos.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller.

Defensa de l'esmena a la totalitat d'Esquerra Unida.
Té la paraula la senyora Llinares.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Bon dia.

Amb el permís de la senyora presidenta, vullc dir que vinc de commemorar el vinté aniversari de la matança de Sabra i Xatila i m'he compromés a sensibilitzar els meus conciutadans respecte al problema que tenen els refugiats palestins en el Líban i en altres llocs, i eixe és el motiu que duga astò.
*(La senyora diputada porta al coll un mocador amb els colors de la bandera palestina)*

Moltes gràcies, moltes gràcies, senyora presidenta.

Ara anem a l'esmena a la totalitat, senyora presidenta.

Es comença fent, senyor conseller, que a l'Hospital de la Vila l'hemodiàlisi funcione a ritme inferior a l'òptim, i simultàniament se li proporcionen pacients i un consorci de 21 milions de pessetes a la clínica de Benidorm; es continua negant-se a instal·lar serveis d'hemodiàlisi a l'Hospital de Sant Vicent del Raspeig i simultàniament traent a concurs els serveis d'hemodiàlisi d'eixa mateixa comarca a clíniques privades, i s'acaba presentant i aprovant, perquè trobe que vostés l'aprovaran, una llei d'ordenació sanitària que desmantella la sanitat pública.

"*Tacita a tacita*", com dia aquell anunci, s'implanta el mal anomenat neoliberalisme, i dic "mal anomenat", perquè realment es tracta de "capitalisme salvatge".
I com en aplicació d'aquesta ideologia, tots els serveis han de ser privats, cal que quede sols un romanent públic, com subsidiari, per als casos no rendibles crematísticament.

Lentament van disminuint-se les prestacions socials a què cada treballador té dret, perquè ell mateixa se les paga, i un mal dia apareix el *decretazo* que acaba amb les prestacions romanents.
S'acaba amb la filosofia de "l'Estat del benestar" i comença la realitat de "l'Estat del malestar".

Esquerra Unida rebutja aquesta llei, perquè s'inscriu dins de l'organització de "l'Estat del malestar", que està duent a terme el govern del Partit Popular i que, com un element més, però molt important, està aquesta llei.
Una llei tan poc clara, tan ambigua, que, com diu un metge amic meu, que se l'ha llegit, no se sap si es tracta de privatitzar la sanitat pública o de socialitzar la sanitat privada.
Una llei que tracta, en tot moment, de desregularitzar el sistema sanitari vigent, com ja a tots els nivells s'ha desregularitzat el mercat del treball, i, per tant, és una llei que vulnera els principis de la Llei general de sanitat.
L'organització sanitària, en concordança amb el model de societat que pretenen aconseguir, diuen vostés textualment, que vostés volen aconseguir, i això ho diuen en l'exposició de motius.

En eixa exposició de motius, està ben clar que es tracta d'una llei de sanitat que és simplement mercantilista, o siga, que el model de societat del PP comporta una organització purament mercantilista, recolzant-se en l'organització sanitària.
Està tot basat sempre en criteris econòmics.
Així, segons l'exposició de motius, els seus motius són, paraules textuals: "La inversió en sanitat ­tot paraules textuals, eh, senyor conseller­ constituïx una important partida pressupostària, i, a més a més, va creixent percentualment, i per a continuar amb més creixement, cal reconduir-la".
.
.
, terrible paraula que ja anúncia alguna cosa, "reconduir-la"; com les paraules que textualment vénen a continuació: "comporta la sanitat un cost elevat que cal racionalitzar".

Dues paraules molt significatives i definidores del pensament del govern del Partit Popular.
Perquè, pel que es llig en la resta de la llei, el Partit Popular no entén per racionalitzar traure de les direccions i les gerències tota la caterva d'*enxufats* incompetents que tenen; no entén per racionalitzar la professionalització per damunt del clientelisme, no, ho agreuja.
Ara acaben de traure un concurs, unes oposicions, per a consolidar tots els càrrecs, entre ells el segon càrrec de la Conselleria de Sanitat en un lloc dins de la sanitat pública, en detriment de tots el metges que van traure les oposicions en el 1985 i que no poden traslladar-se a València.

No entenen vostés per "reconduir" acabar amb el malbaratament farmacèutic, o aconseguir l'òptima utilització de serveis públics, com eixos aparells d'hemodiàlisi que funcionen a mig ritme, a fi de poder proporcionar pacients a la clínica privada que hi ha prop de l'hospital.
No, la "racionalització", per al govern del Partit Popular és simplement "privatització".

A l'apartat segon ja s'apunta la solució a tots els mals de la sanitat, cosa que vosté ha dit també.
La gran solució per al govern del Partit Popular és l'habilitació de noves formes de gestió.
Paraules textuals del Partit Popular que li permeten "conformar el model sanitari", paraules textuals, "propi en concordança amb les seues peculiaritats i aspiracions".
Noves formes de gestió per a les quals dóna igual per a l'administració del Partit Popular dirigir o gestionar un bingo que un hospital.
Bingo o hospital, té igual, tot és gestionar.

Model sanitari per a aplegar al qual està copiant-se el procés pel qual la senyora Thatcher va *desbarafustar* la sanitat al seu país, i que hui els costa molts diners i molts esforços als anglesos invertir el procés i intentar tornar a tindre una organització sanitària decent.

A l'apartat segon de l'exposició de motius, continuem llegint, referint-se a la sanitat, que "requerix la consignació d'un elevat pressupost", doncs, clar!
, i "la ponderació actualitzada", i açò és el que és greu, "la ponderació actualitzada dels mitjans tècnics assistencials".
Ací, en estes frases, a banda del fons economicista crematístic que presidix tota la llei, ens fa por la paraula *ponderació* referida als mitjans tècnics.
Quina cosa vol dir la paraula *ponderació* referida als mitjans tècnics?
Que tots els mitjans tècnics assistencials que produïx l'avanç de la ciència no estaran a l'abast dels valencians?
Vol dir que algun valencià no tindrà unes condicions de salut bé, perquè no s'han comprat els mitjans tècnics?
De qui dependrà eixa "ponderació"?
Quins criteris presidiran la "ponderació"?
Només els econòmics i els crematístics.

Si continuem llegint, a l'apartat tres ens parla que es crea l'Agència Valenciana de Salut, per, paraules textuals, "una major eficiència, ­eficiència­, en la gestió dels recursos".
Sempre motius economicistes, l'eficiència, que amaguen els motius crematístics.

Per una altra banda, la mateixa paraula *agència* ­agència de publicitat, agència de viatges, agència de salut.
.
.
­ mos situa en un context d'afers econòmics, en un context purament mercantilista, i es confirma l'orientació purament mercantilista quan afegix que els serveis assistencials es podran dotar d'un nou model organitzatiu.

La realitat està ensenyant-mos que ací, al País Valencià, i parlant per part de la Conselleria de Sanitat de nous models organitzatius, el que estan dient és gestió privada.
Estan dient l'Hospital d'Alzira ­que vosté bé que l'ha anomenat abans­, estan dient les autopistes, estan dient els aparcaments públics.
Amb una diferència molt important: que tant les autopistes com els aparcaments públics per a donar-los la concessió cal que l'empresa privada primer haja construït l'autopista o l'aparcament o que es comprometa a pagar la seua construcció.
Però en la sanitat és tot més fàcil i rendible per a l'empresa concessionària.
Se'ls construïx l'hospital, el centre de salut, se'ls condiciona i se'ls entrega per al negoci, sense cap despesa prèvia.
Un *xotxaret* gran el que se'ls dóna a aquestes persones i que segons aquesta llei, senyor conseller, augmentarà.

A l'apartat 4 tornem altra vegada al creixement de la despesa sanitària ­l'obsessió­, que supera, segons continuem llegint a l'exposició de motius, els índexs de creixement del pressupost general, i clar, cal fer uns pressupostos realistes en què la base de càlcul la constituïx la població que s'ha d'atendre ­llegit textualment.

Una concepció molt pobra, senyor conseller, molt pobra i molt antiga, la que concep l'organització sanitària sols basant-se en la població.
Però a més a més, quina població?
, la de dret o la de fet?
Perquè ací, que vostés ho tenen tot organitzat, en la població de dret resulta que tenim unes mancances de personal sanitari, d'instal·lacions, sobretot en els pobles turístics, una cosa *loca,* la de falta de metges i de tot que tenim.
Però és que en aquesta organització de la sanitat mai acabarem amb la legionel·la i, per descomptat que continuarem tenint *ardystils* i tot tipus de malalties laborals o no laborals que vulguen visitar-nos.

Aquesta nova base pressupostària ­paraules textuals­ "que vendrá acompañada de la flexibilización.
.
.
" ­també fa fredat la paraula *flexibilización*­, del sistema sanitari valencià constituiran la panacea per a resoldre tots els problemes que tenim i que tindrem.
El partit conservador anglés, amb aquests mateixos criteris va passar de la millor sanitat europea a la pitjor.
El senyor conseller ha dit en la seua intervenció que estem en un alt nivell de sanitat.
Bé, doncs, pareix ser que el que s'ha de fer és empitjorar-ho.

A més a més, amb la paraula *flexibilització* passa igual que amb les noves formes de gestió.
No es dóna la seua definició.
Esta llei és una cosa tan *vaga*.
.
.
, ni es diu en què pot consistir.
L'experiència mos indica que *nova gestió*, que *flexibilitzar* en les accions del govern del Partit Popular sols volen dir posar els serveis sanitaris a mans privades, donant-los a les empreses privades fins els locals i els materials, com les ressonàncies magnètiques, i augmentant de bon tros el pressupost inicial que hi havia per a ressonàncies magnètiques.

Fins i tot els hospitals, els centres de salut, els ambulatoris passen en aquesta llei a anomenar-se *establiments*, senyor conseller, establiments, com les drogueries, les merceries, els supermercats.
No sé si és el subconscient el que els ha traït o que la prepotència els du a mostrar ben a les clares la finalitat de la llei: el negoci amb els problemes de salut.

I perquè tot quede ben clar, a l'apartat cinqué ­sempre de l'exposició de motius­, parla de potenciar i estimular la competència i que definix com l'autèntica motivació en la millora de la qualitat, com si fórem els carburants o l'energia elèctrica o els telèfons, amb l'agreujant que els fets han estat que les companyies petroleres o elèctriques s'han posat d'acord per a, a més de no millorar res, més bé empitjorar ­les apagades que sofrim són una mostra­, encarir els productes.

Als serveis sanitaris cal estimular-los i fomentar-los la competència, com si foren les grans superfícies.
A l'empresa que li han concedit en exclusiva la línia d'autobusos Alacant-Benidorm-València, de punta a punta i entre pobles, no dóna ningun servei als usuaris.
Cada u va a peu, es lloga un taxi entre diversos, o no es menegen de sa casa, però una línia de servei d'autobusos no hi ha, i malgrat tot no cal posar-li competència.
Un servei on l'empresa no complix no cal posar-li competència, i en la sanitat sí.
No s'entén massa de què va aquesta història.
Vosté ha dit que és per a millorar la qualitat ­es veu que en el servei aquell d'autobusos no s'ha de millorar, res­.

I parla ja en *el colmo del descaro* ­la llei, em referisc­ en el mateix apartat 5 de les lleis del mercat, del proveïdor de serveis sanitaris, com si un centre de salut fóra una gasolinera i una operació de cataractes 50 litres de gasolina.
Igual, gasolina, cataractes, tot és igual, o almenys cal que tinga el mateix tractament d'acord amb el Partit Popular que ens governa.

I acaba l'exposició de motius fent una crida als ciutadans per a comunicar-nos alguna cosa tan important com que ­paraules textuals­, "els recursos sanitaris no són il·limitats".
¿Vostés han provat de fer aquesta mateixa crida al seu president del Govern de la Generalitat, a l'actual, i sobretot a l'anterior, respecte per exemple a protocols, assessorament, viatges, terres mítiques i terres sense mitificar?
Perquè sols Presidència deu ser un pou sense fons, gastant-se els diners directament pressupostats i els indirectes i els plusquamperfets.
El *boato* i la parafernàlia que acompanya la Presidència li fan la competència als dels *jeques* del golf Pèrsic.

Tota l'exposició de motius, tota la filosofia de la llei és d'índole crematística i economicista.
Una vergonya de llei, senyor conseller.
Una vergonya de llei.

L'exposició de motius explica amb total claredat que aquella llei es redacta perquè la sanitat és cara, i pel que es llig en aquest projecte de llei cal encarir-la més, i per això cal privatitzar-la, cal que hi hagen intermediaris que duguen avant el negoci d'enriquir-se a costa de la salut del ciutadà i a costa de la butxaca del ciutadà mateix.
No se'ls ha ocorregut en cap moment desfer-se de tant enxufat incompetent, ni se'ls ha ocorregut garantir una màxima professionalització ni fer funcionar els consells de salut perquè controlen i obliguen a una màxima transparència en tots els aspectes relacionats amb la gestió de la sanitat, tant de personal com de compres com de funcionament.
No se'ls ha ocorregut res de tot això.
Sols se'ls ha ocorregut fer una llei que, basant-se en el gran principi filosòfic que cal abaratir els costos sanitaris, obri les portes de bat a bat a la privatització, que és per al Partit Popular l'únic camí que abaratix, com ha demostrat la pujada continuada de carburant i energia elèctrica, aquests moments de les més cares d'Europa, o com s'ha disparat l'apartat del pressupost per a ressonàncies magnètiques.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Llinares, vaja finalitzant.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Vaig acabant ja.

No han fet una llei que tinga com a motiu fonamental la millora de la salut en el seu concepte més ample, la millora de la qualitat de vida dels ciutadans, d'això no tracta aquesta llei.
Per això mosatros no podem, de ninguna manera, donar-li el sí a aquesta llei.
Però després continuaré explicant-li per quines qüestions més mosatros no podem aprovar esta llei i l'hem de rebutjar.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Torn en contra?
Té la paraula el senyor Concepción, en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Concepción Moscardó:**

Señora presidenta.

Señorías.

Señora Llinares, tengo la sensación de que usted se encuentra nostálgica de los modelos sanitarios cuando usted visitó Moscú el año pasado y realizó la visita a los hospitales, y se encuentra nostálgica de estos modelos.

Mire, señoría, nosotros no compartimos ese modelo en absoluto, porque usted si fue a un hospital de esos vio problemas tecnológicos, problemas humanitarios, problemas de movilidad no solo para discapacitados sino para las personas normales, problemas de tipo económico.
.
.
Si ese modelo es el que usted quiere, aplíquelo.
Nosotros no lo vamos a aplicar.

Pero no solamente eso es lo que usted siente, porque a mí lo que me llena de contradicción es que frente a la crítica que usted realiza hoy, ustedes, Esquerra Unida, apoyan en comunidades esta misma Ley de ordenación sanitaria y un modelo privado de servicios sanitarios en varias comunidades.
¿Quiere que se lo diga?
Recientemente y últimamente en el País Vasco, en el que han cambiado el modelo por un modelo de entidad privada, Servicio Vasco.
Ustedes lo han apoyado.

Luego seguiremos diciéndole más modelos.
Mientras, me gustaría que usted se leyera toda la ordenación que tiene comparativa y usted misma nos lo diga, si no, se lo recordaré.
Hay más comunidades apoyadas por ustedes.

Mire, señoría, usted ha salido aquí a decirnos una cantidad de contrasentidos.
Usted no ha hecho una enmienda a la ley.
Usted ha venido a decir que somos muy malos, que tenemos muchos pecados, que todo lo privatizamos.
Este no es el debate.
El debate es la ley.
¿Usted quiere la ley o quiere reformarla?
Usted dice que esta ley hay que tirarla para atrás.
Bueno, mire usted, nosotros pensamos otra cosa.
Y pensamos otra cosa porque la Ley 8 de 1987, del 4 de diciembre, del Servicio Valenciano de Salud, se aprobó únicamente para implantar las transferencias.
Y en el año 1998, el Servicio Valenciano de Salud que se había creado se derogó después de su funcionamiento ­me he equivocado de fechas, en el 1993­, se derogó pero por razones políticas, no por razones de funcionamiento.

Usted, si conoce a los médicos que le han hablado, le habrán hablado de cuáles fueron las razones que hicieron derogar este Servicio Valenciano de Salud.
Sabe que había un problema de competencias dentro de las consellerias, que eso lo agravó y que acabó rompiendo las relaciones entre ambas instituciones.
Eso, digo yo, que a usted se lo habrán contado, porque conoce la historia, conoce médicos y ha tenido relación con la sanidad, por lo menos sus asesores.
Y eso lo conocen perfectamente porque lo han vivido.

La aspiración de los valencianos es tener una ordenación sanitaria.
Y para eso trae mi grupo, mi gobierno y mi grupo traen esta ley y una ley que nosotros vamos a apoyar.

En la sanidad este gobierno ha apostado firmemente por tener la mejor sanidad del país.
Prueba de ello, usted la tiene, se la ha dicho el conseller y yo se la reitero.
Usted podía haber asistido a la presentación de La Fe.
Podía tener una imagen ya objetiva de lo que va a ser La Fe, de que no se va a destruir ese hospital sino que se va a potenciar, que se le va a humanizar, se le va a dotar de calidad y se le va a dar un confort para esta comunidad que en estos momentos usted sabe que La Fe no tenía.
No tenía porque ha quedado vieja, porque ha quedado obsoleta y porque hay que reformarla completamente.
Este gobierno ha apostado por hacer La Fe y por reformar La Fe actual, y ambas ponerlas en funcionamiento.

Usted sabe que la crítica que está haciendo no es justa, pero usted la hace.
La hace porque esa es la misión de Esquerra Unida en esta comunidad, que ya le digo que no es la misma que en otras comunidades.
En otras comunidades ustedes aprueban esta ley y aprueban el derecho privado en la función y en el desarrollo y en la organización de las propias consellerias y de los propios servicios de salud.
Eso lo hacen ustedes, luego ustedes tendrán que analizar esos contrasentidos.

El proyecto de ley pone, como les decía, de manifiesto, la prioridad del poder público valenciano por la sanidad, por la salud.
No voy a reiterar lo que ha dicho el conseller, que ha hecho una exposición muy clara y muy motivada de cuáles eran los objetivos por los que se movía la ley.
No voy a reiterarlos porque creo que han quedado suficientemente claros.

Usted sabe que hay un modelo económico en todo el mundo en el que hay una cosa que es que los recursos son limitados.
No ilimitados, limitados.
Y en esa limitación de recursos hay que sacar el máximo provecho de los mismos.
Este, que es un concepto que empezó con el gobierno socialista a desarrollarse, empezó con el gobierno socialista, y se lo reconozco, a desarrollarse; es un criterio que hoy ha entrado en todas las universidades españolas, en todas las facultades de medicina.
Y hoy en día se está desarrollando, potenciando, y hablando de estos modelos de gestión que el conseller ha traído aquí.

Eso yo no sé si su médico se los dice, pero eso sabe usted que hay escuelas de salud dedicadas precisamente a formar a la gente en la gestión.
El Gobierno Valenciano contrató a una escuela catalana para traer aquí y formar a todos sus directores y gerentes; sí, trajo una escuela catalana aquí para formar.
Le puedo decir hasta cuál es, porque sus propios directores carecían de formación.
Y entonces les dio unos cursos abreviados para que empezaran a utilizar estos criterios, criterios que en estos momentos este gobierno ha puesto en práctica y en funcionamiento en todos sus hospitales, en todos sus centros de salud.
Y ha desarrollado una tecnología de la información que va a permitir precisamente que esos modelos se implanten, que era por donde le fallaba al gobierno socialista el poder desarrollar esos modelos.
Porque su tecnología de información fue un fracaso total y absoluto.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyor Camarasa.
.
.

 

**El senyor Concepción Moscardó:**

 

Pues haberlo tenido.
Perdón.
Haberlo tenido.

Porque usted sabe que todo lo que se desarrolló en aquella época ya que usted ha preguntado, tuvo que destruirse con la eliminación de un costo elevado, tirado, eliminado totalmente.
Eso es historia en esta comunidad, cuando ahora sabe usted que hay unas tarjetas sanitarias, sabe usted que hay un modelo informático que está funcionando en muchos centros ya de salud, que se irá ampliando a todos los centros de salud y poniéndole en relación con su hospital para comunicar y mantener una fluidez de la comunicación que hasta ahora no se disponía.

Estos son logros objetivos que se han tenido por este gobierno, que se han traído en este gobierno, y que este gobierno lo que quiere hacer es unas bases objetivas, unas bases en su ley, que permitan en todo momento jugar limpio con la Comunidad Valenciana, jugar limpio con los ciudadanos.
Y esto se lo permite a este gobierno el Estatuto de Autonomía, se lo permite la Constitución.
Y el Gobierno Valenciano, con ese compromiso, lo va a cumplir, lo va a realizar, y nosotros vamos a poder ser testigos y vamos a poder ser usuarios y beneficiarios de los beneficios que nos va a aportar esta ley.

Muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Concepción.

Per a rèplica, demana la paraula la senyora Llinares.
Per cinc minuts.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Senyora presidenta.

Senyories.

Senyor diputat.

La veritat és que desqualificar no és argumentar.
I contar batalletes tampoc.
Jo també reconec que esta llei la veritat és que no és defensable.
No, no hi ha arguments ahí.
No, no n'ha donat el senyor conseller i vosté doncs tampoc, perquè no.
Jo m'he limitat a fer-li una lectura crítica de l'exposició de motius, sense afegir més, llegint paraules textuals i frases textuals del que vostés diuen en l'exposició de motius i traent les conseqüències d'això.

Ara, en esta segona intervenció, vaig a enumerar-los algunes de les coses que no es diuen en esta llei i que són un dels motius pels que mosatros de ninguna manera podem aprovar aquesta llei.
Basant-se sols en principis economicistes i mercantilistes, lògicament els ha eixit una llei assistencial, sols assistencial.
Per al partit en el govern la salut sols té la vessant assistencial, la de curar, que és on les empreses privades poden fer un gran negoci.
No es desenvolupa la promoció, prevenció, educació i rehabilitació.
És de veres que l'exposició de motius i l'article set sí que parla de promoció, prevenció i rehabilitació a més de l'assistència.

Però sols fa això, anomenar-los.
En cap punt de la llei, en cap article, es tracta el desenvolupament sistemàtic de les mateixes.
I no perquè no es concreten coses en aquesta llei.
Sí que es concreten.
Es concreta, per exemple, el compromís de finançar les proves diagnòstiques, terapèutiques o el tractament quirúrgic en els centres sanitaris de la comunitat que lliurement elegirà el pacient.
Compromís molt important per a poder enviar després amb tota tranquil·litat, sols cal esperar un poquet a la llista d'espera pública, enviar als pacients a les clíniques, els hospitals, els centres de salut privats que apareixeran com els esclatasangs.

I ací cal dir que no han dissimulat massa les seues senyories, l'ànsia que tenen de depositar l'assistència sanitària en mans privades, de donar a guanyar diners als empresaris sanitaris, dóna la sensació que és l'únic motiu d'aquesta llei.
Ara bé, de dedicar-li un article a establir com i qui han de desenvolupar les mesures de promoció de la salut, les mesures de prevenció, d'educació i les rehabilitadores, res de res de res.
I per descomptat que tampoc s'establixen les responsabilitats per a quan no es desenvolupen; si no les duen a terme no passa res, perquè la llei no ho contempla.

No hi ha salut pública, laboral, sanitat ambiental, seguretat i higiene alimentària, vigilància epidemiològica.
Com és sols una llei assistencial han deixat de banda totes les actuacions en salut pública.
Diu que van a fer una altra llei sobre la salut pública, doncs ja vorem, ja vorem, si la fan no la fan, i quan la fan i com.
En aquesta llei no es parla de salut laboral.
No és una cosa a considerar en una comunitat on molts dels llocs de treball s'han desenvolupat, i continuen desenvolupant-se, en unes condicions que han creat conseqüències greus per a la salut dels treballadors, en alguna conseqüència de mort, i sobretot per a la salut de les treballadores.

Una comunitat on els llocs de treball freqüentment manipulen dissolvents, pintures, coles, pesticides, etcètera, substàncies a les que les treballadores estan exposades gràcies a la inoperància i manca dels serveis d'inspecció laboral.
Així tenim *ardystils*; l'amiantosi; l'anomenada paràlisi del calçat; la brucel·losi, declarada pel Tribunal Superior de Justícia com a malaltia professional a petició d'un treballador d'aquesta comunitat; afeccions pulmonars, que encara que no tinguem mines tenim empreses de ceràmica amb les mateixes conseqüències per al treballador.
Per no parlar de les depressions en els ensenyants o de les conseqüències d'un ús continuat de l'ordinador.
Malalties que després de ser contretes per les treballadores o pels treballadors no mereixen un tractament especial, no mereixen una investigació ni un seguiment seriós per part de la Conselleria de Sanitat.

El Partit Popular, a través d'aquesta llei, no té res a dir de la vigilància epidemiològica.
¿No pensen les seues senyories que cal vigilar els brots epidemiològics i així poder-los tallar d'arrel en el moment que sorgisquen?
A mosatros, els valencians i les valencianes, que si no mos ataca la legionel·la mos ataca la salmonel·la, o l'hepatitis en qualsevol de les seues variants alfabètics, o simplement la meningitis.

Totes aquestes malalties i d'altres que salten cada dia.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Llinares, vaja finalitzant.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

­Acabe de seguida­ .
.
.
afectant a un hospital, a un restaurant, a un col·legi, a persones grans o menudes d'aquesta comunitat, no es mereixen un lloc en una llei sanitària.

Tampoc la seguretat i higiene alimentària que contínuament tenim intoxicacions, tampoc es mereixen un lloc.
I la sanitat ambiental.
¿Vostés no han sentit, els qui han redactat la llei, que estem quedant-mos sords per culpa del soroll, que allò dels cotxes, calefacció, refrigeracions tenim una contaminació tremenda?
Vostés no saben que és precís.
.
.
No, no, no faça aixina que jo m'he llegit la de Madrid i ho contempla totes estes coses, la de Madrid de vostés.
I vostés tot això s'ho salten.
Vostés se salten totes aquestes coses de la sanitat ambiental.
Totes estes.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Llinares, acabe.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Ja calle.
I com a final, però de totes maneres això tindrem molta ocasió de vore quan discutim les esmenes, això de la desaparició del control.
Perquè tot el control que es podia fer sobre la sanitat, tots els mecanismes de control ara estan totalment copats, d'acord en esta llei, per la Conselleria de Sanitat i pels empresaris.
Els sindicats no tenen res a vore.
És una sanitat rebutjable.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Llinares, s'ha acabat el temps.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

.
.
.
Acabe.
Que no sols empitjora.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

S'ha acabat, senyora Llinares.

 

*(La senyora presidenta desconnecta el micròfon de la trona.
La senyora Llinares i Llorca continua parlant sense micròfon)*

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Té la paraula el senyor Concepción per a rèplica, per cinc minuts.

 

**El senyor Concepción Moscardó:**

 

Señora presidenta.

Señorías.

Señora Llinares, ¿se ha leído usted la ley?
Lo digo porque el título V especifica muy claro en la ley, le leo, "docencia e investigación en ciencia de la salud en la Comunidad Valenciana", "docencia e investigación sanitaria, artículo 48, docencia e investigación".
Sigo, artículo 49, por no leer toda la esa.
.
.
"funciones de la Conselleria de Sanidad en materia de docencia e investigación".
Sigo leyendo, "Escuela Valenciana de Estudios de la Salud, capítulo II, funciones".
.
.

Quiero decir, usted dice que no se preocupa lo más mínimo ni de la docencia ni de la investigación, y los tiene que contemplar.
¿Pero yo qué le voy a decir más?
Usted no ha oído al conseller en la exposición que ha hecho.
No sé si llevará tapones o llevará algo, porque le ha especificado que se iban a presentar tres leyes.
Y le ha dicho: una esta; otra, la del paciente, que está ya en discusión; y una tercera que se va a traer de salud pública.
¿Ustedes saben lo que es de salud pública?
Si es una ley de salud pública no va a hablar esta ley de salud pública.
No coja usted el rábano por las hojas, cójalo como es.
Y el rábano es en estos momentos la Ley de ordenación sanitaria.
*(Remors)*

Más allá, mire, yo creo que mi grupo y mi gobierno tiene muy claro por qué usted en estos momentos ha presentado esta enmienda a la totalidad.
Usted ha presentado esta enmienda a la totalidad porque usted quiere votar en contra.
Y usted quiere votar en contra porque no quiere admitir y no quiere adquirir con los valencianos el compromiso de que tengan asegurado su tiempo de espera, tanto diagnóstico como terapéutico.
Mire usted, aquí, en esta ley, se adquieren unos compromisos muy claros.
Los valencianos a nosotros nos dicen que lo quieren, y usted quiere votar en contra.

Yo, para terminar, le diría, mire usted, creo que Esquerra Unida, si quiere ir por buen camino, tenía que preocuparse de que en el País Vasco.
.
.
ya que usted no me ha querido decir otras comunidades no se las voy a decir yo, pero hay otras comunidades en las que ustedes han votado a favor de la Ley de ordenación sanitaria, a la Ley de creación del servicio correspondiente de salud.
Pero en el País Vasco ustedes deberían preocuparse un poco de cumplir lo que los demócratas de todo el país estamos reclamando.
Y es que se cumpla.
.
.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.
*(Remors)*

 

**El senyor Concepción Moscardó:**

 

.
.
.
el mandato del juez Garzón.
Cosa a la que ustedes se han opuesto.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories.

Moltes gràcies, senyor Concepción.

Fixació de posició.
Té la paraula el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Senyora presidenta.

Em cenyiré al tema de la sanitat per respecte a aquesta Cambra, i perquè aixina és la qüestió reglamentària.
Nosaltres anem a votar a favor la proposició d'esmena a la totalitat d'Esquerra Unida del País Valencià.
Coincidim en aquest cas d'una manera important amb les seues propostes, amb les seues declaracions, amb les seues línies estratègiques contràries a aquesta llei i, per tant, també tindrem temps després en la nostra esmena d'exposar els motius.

Per tant, això era el que volia dir.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula per a fixació de posició la senyora Mendoza en representació del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Jo també m'atindré estrictament al tema per respecte a esta Cambra i anuncie el nostre vot a favor de l'esmena a la totalitat presentada i defensada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià, i l'argumentació tindrem ocasió de manifestar-la durant la defensa de la nostra pròpia esmena a la totalitat.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

Correspon, per tant, la votació ordinària del Debat de totalitat del projecte de llei d'ordenació sanitària, l'esmena a la totalitat, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Senyories, comença la votació.
(*Pausa)* Se suspén la votació.
*(Pausa)* Comença la votació ara, senyories.
El resultat de la votació és de 33 vots a favor, 46 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena a la totalitat del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Senyories, se suspén la sessió per deu minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 11 hores i 14 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 43 minuts)*

***Projecte de llei d'ordenació sanitària de la Comunitat Valenciana (RE número 40.
019, BOCV número 162).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Mixt (RE número 41.
048, BOCV número 170).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyories, per favor, ocupen els seus escons.
*(Pausa)* Senyories, per favor, pregue que ocupen els seus escons.

Punt sis: Debat de totalitat del Projecte de llei d'ordenació sanitària.
L'esmena a la totalitat del Grup Mixt.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat té la paraula el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Senyores diputades i senyors diputats.

El Reglament quan parla de les esmenes a la totalitat justament es referix a què les esmenes tractaran sobre els principis o l'esperit dels projectes de llei.
Justament, i contràriament com ha dit el senyor conseller de Sanitat, justament l'esmena a la totalitat parla d'ideologia, parla de concepte, parla dels principis que estan darrere de les lleis i ahí és quan es poden plantejar les diferències que es tenen i que informen la gestió del Govern en matèries tan importants, de tanta sensibilitat i tan necessàries per a la població com puga ser la política sanitària o podria ser en un altre debat la política educativa.

Per tant, estem parlant d'ideologia.
Sí, estem parlant de ideologia, no de gestió, estem parlant d'ideologia i depén de quins principis ideològics hi hagen darrere d'eixes polítiques es formulen diferents fórmules de gestió, es formulen diferents models d'ordenació sanitària.

I la contradicció és clara i evident.
El conseller s'ha vist necessitat, per pura lògica electoral d'ací molt poc de temps, a dir que no, que no, que diu l'OMS que tenim grans nivells de qualitat, que diu l'OMS que la sanitat valenciana, i permeta'm l'expressió, mai millor dit, té molt bona salut.
I, clar, sorgix la pregunta.
Si tan bé estem valorats per l'OMS, com després es pot dir que cal trencar fórmules antigues i rígides que ens prohibixen, no ens permeten ser eficaços i eficients, si l'OMS diu que sí que som eficaços i eficients.
Eixa és clara i rotunda la contracció.
I és clar, no es pretén millorar l'eficàcia i l'eficiència.
No és el que es pretén.
És pretén, i no compartim en absolut eixe principi, generalitzar el negoci particular en la gestió dels serveis públics de salut valencians.

Estem davant d'una autèntica contrareforma de la sanitat valenciana, que passarà, quan estiga aprovada aquesta llei, a estar regulada per les lleis del mercat, de la competència entre les empreses del sector i entre eixes empreses i la xarxa pública per a aconseguir la gestió d'una part de la demanda de serveis de salut.
Així, l'atenció d'una persona malalta, els serveis i actes metges que necessiten serien productes amb un valor de mercat concret a adjudicar al millor postor.

L'exposició de motius del projecte de llei no pot ser més clara.
En aquest sentit, encara que des d'una posició antagònica, li reconeguem al redactor la seua claredat.
Aquesta vegada vostés no han anat amb subterfugis ni eufemismes.
És evident allò que diuen: "controlar i retallar els pressupostos destinats als serveis de salut amb l'oferta i la demanda de les empreses privades del sector sanitari en competència mercantil amb l'actual xarxa pública".
Però, la premissa de què partixen, l'elevat cost de la sanitat, amb un criteri relatiu, no és certa, perquè estem encara lluny de les mitjanes europees i també per sota de les de l'Estat espanyol en prestacions sanitàries.
L'Estat espanyol, en conjunt, gasta un 7,1% del PIB en sanitat, mentre la mitjana de la Unió Europea és un percentatge del 8%.
La nostra comunitat és l'autonomia que menys llits té per cada mil habitants, segons dades del Ministeri de Sanitat mateix, amb una ratio de 2,54 llits per habitat, mentre la mitjana estatal està en 3,31.
Tampoc són gent satisfactòries les dades de l'atenció primària, amb encara una important massificació en algunes zones dels centres de salut i, sobretot, del nombre de persones adscrites a cada metge que, en alguns casos, passen de dos mil, quan l'OMS establix un màxim de 1.
500.
Per això, contràriament a allò que es pretén amb aquest projecte, per al nostre grup polític el que caldria és un major esforç pressupostari en matèria sanitària, perquè la nostra comunitat està encara endarrerida d'alguna manera en la inversió del sector.

D'aquesta manera, compartim el vot particular al dictamen de la llei que fa el Comité Econòmic i Social i que presentaren els representants de les centrals sindicals, quan plantegen que el problema de la sanitat valenciana no és el seu elevat cost sinó al contrari.
Resulta urgentment necessari continuar invertint més i millor per a mantenir i elevar la qualitat del nostre sistema públic de salut.
Però, malgrat les intencions manifestades en el projecte de llei de frenar el cost sanitari, no ho podran aconseguir per la pressió de la demanda de serveis per part de la població, i el que passarà, com ja ha passat en els plans de xoc que han vingut aplicant per a atendre les llistes d'espera, el que faran és augmentar els guanys de les empreses privades de la sanitat, o el que ha passat amb les factures pagades a les empreses privades que tenen les concessions de les noves tecnologies aplicades en medicina.

Passarà amb aquesta llei, com ja està passant, que desviaran cada vegada més pressupostos a les empreses sanitàries privades i dedicaran menys diners a la xarxa pública.
Passarà que aquelles persones i famílies que tinguen més recursos econòmics rebran en un centre de salut privat i prestigiat uns serveis sanitàries estàndard pagats a preu del nou mercat de la salut amb fons públics, i ells podran completar amb noves prestacions que es puguen pagar a través d'una asseguradora, d'una empresa privada.
Clar, les classes socials treballadores, populars, els grups més desfavorits, rebran, bé en un centre públic o privat, segons estiguen les llistes d'espera o l'ocupació de llits, i també segon el municipi on visquen, solament els serveis que entren en la cobertura estàndard pagada pels fons públics.

Però aquest nou sistema de competència sanitària s'enceta en un moment quan la xarxa pública ha estat desprestigiada, lenta però sostingudament, per acció i omissió del Consell, que no executa ni la totalitat de les inversions reals previstes en els pressupostos cada any per als hospitals públics, mentre fenòmens com l'epidèmia de la grip del passat hivern demostren clarament les mancances de les urgències de personal, del nombre de llits, acabant desviant persones malaltes i despeses als centres hospitalaris privats.

Perquè això de la competència, el joc de la llei de l'oferta i la demanda no és possible en el sistema sanitari valencià, no és possible perquè hi ha un impediment seriós.
Vostés fan trampa.
No estan proposant que la persona malalta, que és la que adquirix el producte oferta o prestació sanitària, seria lliure d'elegir buscant la millor relació qualitat/preu del mercat que pagaria l'Administració valenciana, sinó que és l'Administració valenciana la que pagarà la prestació sanitària al preu que considere millor relació qualitat/preu partint d'uns pressupostos limitats, finits.
L'abaratiment dels costos materials i laborals en el sector sanitari, tant privat com públic, està servit.
Un altre problema és que les empreses privades sempre intenten obtenir la màxima rendibilitat a les seues inversions.
I no té res a veure moltes vegades, sinó que de vegades es contrària, la professionalitat dels treballadors de la salut dels centres privats, que en absolut posem en dubte, amb els objectius dels gerents econòmics i dels consells d'administració de les empreses.

Per això, estimem que aquesta llei ens allunyarà realment d'aconseguir un dels primers principis de l'estat social i democràtic com és la igualtat de totes les persones davant del dret a la protecció de la salut i ens allunyarà dels nivells de qualitat que mereixen les persones malaltes valencianes.
No podem estar d'acord amb eixe model de gestió que el PP ens presenta basat en els principis més radicals d'una filosofia econòmica neoliberal seguidora de Milton Friedman i la seua escola de Xicago, que té com a lema la llibertat d'escollir.
Perquè, encara que vostés no vulguen acceptar-ho, quan s'insistix permanentment en el discurs neoliberal que propugna les polítiques de reducció dels impostos directes, la disminució del paper de l'Estat i la funció pública i l'objectiu de dèficit zero, una de les derives lògica és haver de justificar d'alguna manera la reducció de la despesa pública en polítiques de salut, de qualitat i per a totes les persones, i qui vulga millor sanitat que se la pague.

La llibertat d'escollir metge, hospital, fora de la xarxa pública, acabarà augmentant les desigualtats en la protecció de la salut d'uns sectors socials respecte a altres ­ja ho hem dit­, però també entre les zones rurals i interior respecte a les urbanes.
Perquè, ¿fins on arriba la llibertat d'escollir especialistes o diferents hospitals les persones malaltes o usuàries de la sanitat de la Vall d'Albaida, l'Alt Millars, els Ports, la Canal de Navarrés, la Costera, la Foia de Castalla, el Comtat, els Serrans o la Plana de Requena-Utiel?
No estan allí els hospitals i els especialistes esperant a poder escollir.
En tot l'interior d'un país cada vegada més litoral per la manca de vertebració i polítiques de reequilibri territorial, com establim el mecanisme de la competència mercantil o quins són els mecanismes correctors previstos?

Volem remarcar de nou que tampoc podem acceptar que la competència que es vol introduir en la gestió de la sanitat entre les empreses i la xarxa pública acabe menyscabant les condicions professionals i laborals del sector.
Perquè, senyores i senyors del PP, ho tornem a dir, la competència empresarial en el sector de la sanitat no solament s'establirà amb la millora tecnològica i els sistemes de treball; també en l'estalvi dels metges, de materials, de jornades de treball, en salaris.

Tal vegada per això, perquè el redactor del projecte sap la problemàtica social i les desigualtats que apareixeran amb aquesta aplicació de les lleis de mercat i de la competència als serveis valencians de salut, també han volgut retallar la participació cívica i social en el sistema.
Es vol reduir, quasi a la insignificància, el control democràtic del sistema sanitari que permetien molt més àmpliament les àrees de salut de zona que ara es deroguen.
És una altra raó fonamental per la qual demanem la devolució del projecte.

Una futura llei que retalla capacitats i funcions als consells de salut, augmenta la representació de l'Administració autonòmica, mentre redueix la dels ajuntaments, sindicats, consumidors, veïns, persones malaltes.
I no solament un canvi formal, és passar a denominar *departaments* les actuals àrees.
Quan el projecte diu que hi haurà, com a mínim, un departament per província ens temem que acabarem en això, en el marc d'eixa reprovincialització que el PP s'ha obstinat en fer sota l'eufemisme de la segona descentralització.
Acabarem, dic, amb un departament provincial i un consell de salut provincial per província, un per a Alacant, un per a València i un per a Castelló, com si el mapa sanitari real valencià tinguera cosa a veure amb les ratlles que els isabelins pintaren al segle XIX.

No podem compartir un projecte de llei d'ordenació sanitària que introduïx realment el desordre social injust que genera la lluita del mercat per a aconseguir els majors beneficis empresarials en una matèria com és el dret a la protecció de la salut, que tenen totes les persones que viuen al nostre país.
No estem parlant de taulells ni de sabates.

Per això, perquè creguem i ens ratifiquem en els principis polítics que consideren que la protecció de la salut és un dret humà universal que una societat avançada i europea com la nostra està en condicions de garantir amb qualitat i eficàcia per a totes les persones des del moment del seu naixement, des de la xarxa pública i de manera gratuïta, ha de ser una prioritat permanent de la Generalitat, des de la convicció que existixen moltíssimes fórmules innovadores per a augmentar l'eficiència i qualitat d'una prestació sanitària, i que si no la degraden i desprestigien més les actuals polítiques conservadores, és encara molt digna.

Demanem el vot a aquesta esmena a la totalitat i la devolució al Consell del Projecte de llei d'ordenació sanitària de la Comunitat Valenciana.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a torn en contra té la paraula l'il·lustre diputat senyor Botella, del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Botella Crespo:**

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Señor Peris, no salgo sin papeles por casualidad, sino porque me había estado preparando un debate de una ley para decirle por qué la apoyábamos.
Pero usted ha preferido entrar en un debate lógicamente ideológico, porque es imposible oponerse a lo que presentamos.
Y es imposible por muchas razones.
Porque usted, que es una persona inteligente, se ha dado cuenta de que estamos hablando hoy de un sistema sanitario, no de la sanidad; no de la asistencia sanitaria, sino de un sistema sanitario global que, además, como decía el conseller, va acompañado de otras dos leyes.
O sea, vamos a ordenar lo que hay, vamos a ver qué hacemos con el paciente, y cuando lo tengamos, vamos a ver cómo prevenimos y cómo mejoramos todo el entorno, tanto social como sanitario.

Y como usted se da cuenta dice: "no me interesa", porque argumentos para negarse a una ordenación, que es lo que se pretende, del sector a la totalidad.
.
.
Estará usted en desacuerdo en algo, pero no en su totalidad.
Es imposible.
Porque no hablamos ahora mismo de qué asistencia tienen que recibir los enfermos, estamos hablando de otro tema de mucha más profundidad; estamos hablando de que después de muchos años los trabajadores de este país, los trabajadores, han conseguido un sistema universal de sanidad y de asistencia sanitaria y protección de su salud, es de lo que estamos hablando.
Y que para eso existe un sistema sanitario universal para los españoles que trabajan y también para los que no, incluidos los inmigrantes, porque estamos haciendo una acción social desde este gobierno.

Entonces decimos ¿qué problemas tenemos?
Vamos a ver.
Vamos a empezar por el primero.
Queramos o no, dice: "que se suba la inversión en sanidad", pero siempre limitado, siempre limitado, si es que da igual décimas más décimas menos, si me da igual, pero el dinero es limitado.
Las prestaciones, con las nuevas tecnologías y los nuevos avances, están aumentando y son más costosas día a día.
La población en nuestra comunidad cada día va aumentando.
Lo que antes era tolerable socialmente hoy no lo es y va encareciendo el producto final.

¿Dónde podemos llegar con estas conclusiones que yo le digo?
A que el sistema pueda quebrar, y algo que a los trabajadores les ha costado tanto trabajo, que pueda verse quebrado este sistema.
¿Y por qué le digo esto?
Porque estructuralmente nosotros heredamos un sistema al que no renunciamos, hecho por otro gobierno, e intentamos corregir la deficiencia mayor que vimos.
¿Cuál era?
Las listas interminables de espera.
Se planteó un plan de choque y se invirtió en una cosa que demandaban todos los ciudadanos: "Todo lo disponible sanitariamente, póngase al servicio de los ciudadanos.
No me hable usted de si es público o privado, no me hable usted de quién es el dueño o quién es el gestor; póngamelo a mi disposición, que yo no puedo estar en listas de espera".
Y eso es lo que demandaba el ciudadano, y por eso estamos sentados en el Gobierno, porque otros no lo supieron hacer.

Quitamos esas listas de espera, y ahora decimos: ya tenemos más o menos equilibrado el sistema, vamos a quitar el plan de choque, pongamos un plan de comodidad o de.
.
.
Comprométase el Gobierno a cuántos días puede esperar una persona.
¿Cuál es la espera que se llamaba espera técnica y cuál no es aceptable?
Y además, que no lo diga el Gobierno, que lo diga precisamente los profesionales del sector a través de sus academias, que son los que sacan luego y dicen que hacen falta más profesionales o menos de acuerdo a los MIR, esos, que son los que luego lo fijan.
Y entonces ¿qué es lo que se pretende?
Pues, mire usted, a través ni más ni menos que de seis títulos, 61 artículos, decir: vamos a ver ¿qué es lo que vamos a ordenar?
Pues, mire usted, al emplear todos los recursos existentes en nuestra comunidad, todos, al servicio del ciudadano, que es a lo que nosotros, estas Cortes, tenemos obligación de servir, nos hemos dado cuenta de que nos hace falta regular o cambiar el sector encorsetado que producía unas diferencias.
Y entonces decimos: vamos a ordenar el sector.
Y a eso ustedes se oponen, a todo.
¿Cómo se están oponiendo a eso?

Entonces, claro, usted muy inteligentemente dice: "vamos a ver, es que esto es el fallo del sistema, del liberalismo.
.
.
".
El liberalismo, aparte de en la economía, también dice otra cosa: que hay que pensar en la persona, no en la masa, porque es la persona la que enferma.
Y también le digo: es cierto lo de la OMS y es cierto lo que decimos.
Nuestros profesionales son los mejores que hay ahora mismo en España, por lo menos para los ciudadanos de esta comunidad, que son los que a ellos les curan, y a los que nosotros vamos a defender y vamos a dar protagonismo en la gestión.
Y hay que dárselo, y tienen que ser cómplices en esta revolución nueva sanitaria que hay que hacer para poner todo el dispositivo asistencial a favor del ciudadano único como persona, como enfermo.

Y también le digo: fíjese hasta donde llega que no sabiendo ya qué enmiendas hacer cuando ya se quita la totalidad, dice: "bueno, que se quite la palabra *paciente* por *persona enferma*".
No.
No se equivoquen en los conceptos, porque es lo que yo antes le decía: no es sistema, no es asistencia, no es lo mismo.
.
.
No es lo mismo *enfermo* que *paciente*.
El paciente está enfermo o puede estar en un tratamiento.
Es más amplio.
No es lo mismo, no hay que cambiar la cosa por semántica, porque tienen su valor, después de muchos años de estar luchando todos los trabajadores y ciudadanos de este país por este sistema.
Prueba de ello es que no somos muy originales, porque todas las ideologías, todas, quieren la supervivencia de un sistema público, universal, gratuito para el ciudadano.
Y el ciudadano quiere sentirse tratado.
Y aquí lo que estamos haciendo es ordenar todo esto y buscar las bases legales suficientes como para poder seguir progresando.
Y si el sistema, por una de aquellas, quebrase por esa falta de financiación o quebrase por ese encorsetamiento o rigidez que pudiéramos tener, esa flexibilidad de permanencia del sistema por un lado y, por otro lado, de asegurar a la persona enferma de nuestra comunidad que va a recibir la asistencia donde esté.
.
.

Mire, no podemos caer en el encorsetamiento actual y hay que modificar todo.
No caigamos en lo mismo de qué pasa cuando en un quirófano se cae un paño en el suelo quién lo tiene que recoger.
¡Ah!
, no está en el estatuto.
Hay que liberalizar de algún tipo de manera, hay que incentivar, y sobre todo, hay que ordenar.
Porque lo que es cierto es que ahora mismo el ciudadano de nuestra comunidad se siente mejor tratado sanitariamente, tiene más opciones sanitarias.

Y también le voy a decir una cosa, porque además la siento.
Antes estábamos creando una sanidad para ricos y para pobres.
Y se lo voy a explicar y además usted lo sabe.
Antes no había más que una posibilidad y no hubo en España más recursos, y de repente lo universalizamos con los recursos que eran para unos pocos, que eran los trabajadores que habían pagado la asistencia sanitaria de la Seguridad Social.
Y en ese momento era insuficiente.
Y en ese momento, en ese, es cuando el que tenía dinero huía del sistema.
Ahora, cuando dicen: "es que emplea usted mucho dinero en mandar a la gente al 9 de Octubre".
¿Sabe usted quién iba antes?
Quien podía.
¿Sabe usted quién va ahora?
Quien está en las listas de espera.
"Es que ustedes pagan yendo al Consuelo".
¿Sabe quién iba antes?
Quien tenía.
¿Sabe quién va ahora?
Quien lo necesita.

Y esto que nosotros decimos de ordenar para que el que tenga necesidad vaya donde esté el servicio ¿es a lo que ustedes renuncian?
¿A eso renuncian?
¿Quieren seguir con la diferencia de que el que tenga dinero pueda ir a esos hospitales y el que no no, aunque esté en la lista de espera?
No creo que sea ese su interés.
Por eso entiendo que se haya ido por el debate político.
Perdóneme que todo el esfuerzo que he hecho durante todos estos días mirando su enmienda a la totalidad y su futuro no lo haya sacado, porque creo que no hace falta.
Pero de todo corazón le digo: es necesario en esta comunidad la ordenación del sistema sanitario con un debate, como ha ofrecido el conseller, amplio, donde se pueda llegar a acuerdos puntuales y donde digan, de verdad, en qué cambiarían.
Pero no quiten al ciudadano ni un recurso que pueda serle beneficioso, porque volveríamos otra vez para atrás.

Muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor José Cholbi Diego)*

 

**El senyor vicepresident primer:**

Gràcies, senyor Botella.

Per a rèplica, el senyor Peris té la paraula.

 

**El senyor Peris i García:**

Senyor president.

Senyores i senyors diputats i diputades.

Senyor Botella, el problema no és que cal una ordenació, el problema és quin principi fa l'ordenació, quin és el principi rector de l'ordenació.
Evidentment, el sistema ha de tindre una ordenació, però a més, el principi rector de l'ordenació.
I el principi rector de l'ordenació queda claríssim en el preàmbul de la llei: el mercat i la competència.
Eixe és el principi ordenador, i a més ho he dit en la meua primera intervenció.
Agraïsc la claredat, no hi ha eufemisme, és palmari, és claríssim.

Perquè, clar, vosté planteja la fallida del sistema.
És que allò que s'invertisca en les empreses privades no va a pagar-se dels diners públics?
És que les prestacions de les clíniques privades no es paguen dels diners públics?
Que la tecnologia no estiga introduint-se en el sistema públic no ens obliga a pagar el servei i l'amortització del capital de les empreses privades?
O elles mos van a regalar la maquinària?
Si és que anem a pagar-ho i el problema és que no va a ser propietat pública!
És que no s'abarata el sistema.
És que es distribueixen els diners del sistema entre tindre una xarxa pública de qualitat per a tots i totes i finançar el negoci privat de la sanitat.
I possiblement, les lleis de competències, regulades i controlades, puguen anar bé ­torne a dir­ al taulell i a la sabata.
Estem parlant de la salut de les persones.
Eixe és el problema.
I no és el mateix el 7,4% del PIB d'un país que el 8%.
Són molts diners de diferència.
És a dir, passar del 7,4 al 8 ens donaria moltíssimes més garanties de qualitat.

I nosaltres no estem en contra de noves fórmules de gestió, d'inversió en tecnologia en la xarxa pública, de marcar objectius als hospitals públics, efectivament, de reformar la funció pública.
No estem parlant d'això.
Estem parlant que vostés, totes eixes, no se les plantegen.
Vostés no plantegen en la xarxa pública fer totes eixes reformes.
No.
Vostés diuen: "La xarxa pública funcionarà millor si l'establim la competència de la privada".
Eixe és el problema.
No estem en contra de l'ordenació.
Clar que no estem en contra de l'ordenació!
I no estem en contra que vinga ací una llei de salut pública.
Però esperem que no passe com la Lrau, que s'aprova en 1994 i encara no ve la llei de disciplina urbanística.
Que vinga ja també la llei de salut pública, efectivament.
Nosaltres no estem en contra.
Estem en contra, i per això fem l'esmena a la totalitat, del principi rector que fa eixa ordenació.

Vosté ha dit una cosa que és veritat: "No hi ha malalties, hi ha persones malaltes".
És cert.
Però les persones malaltes tenen unes condicions de vida.
Perquè també vosté haurà de saber que no hi ha les mateixes malalties infeccioses en el primer món que en els països d'Àfrica.
I, per tant, no tenen les mateixes malalties, segons el benestar social que es té.
O siga, que, efectivament, es fiquen malaltes les persones, però més les més desfavorides.
Per això cal fer un sistema públic de qualitat universal, *de alto estándard*, *de alto estándard*.

I, clar, a més.
.
.
Clar que és un debat ideològic.
No es pot parlar solament de la sanitat i dels diners que gastem en la sanitat, sense parlar de la fiscalitat.
Ja ho hem dit també en la primera intervenció.
Quan es comencen polítiques en què cal rebaixar els impostos, cal rebaixar els impostos perquè aixina es puga invertir.
.
.
Clar, cal rebaixar els impostos i l'Estat té menys diners per a mantindre els pilars de l'estat del benestar, com és la sanitat.
No, no és *baladí.* Ai d'aquells que entraren en eixa dinàmica!
La fiscalitat ha de ser progressiva justament perquè puga mantindre's eixa sanitat de qualitat i la resta, efectivament, les diferències, puguen pagar-se-la.
El problema és que ací anem a controlar la despesa pública, tindrem una sanitat estàndard i en els mateixos hospitals privats hi haurà gent que no tindrà els mateixos actes sanitaris, perquè en els mateixos hospitals privats hi haurà un que tindrà la cartilla de la Seguretat Social, els treballadors i les treballadores, efectivament, i hi haurà gent que a més de la mútua de l'hospital, tindrà dret en el mateix hospital a diferents actes sanitaris.
Això és el que van a fer vostés, això és el que van a fer vostés.
I nosaltres estem en contra d'eixe principi ordenador del sistema, estem en contra del principi ordenador del sistema.

I torne a dir: no estem en contra d'introduir fórmules de millora, d'eficàcia, d'objectius, de reforma de la funció pública, que els metges de la funció pública treballen en la funció pública.
Si nosaltres no estem en contra d'això!
I que guanyen més diners, i que guanyen més diners, i que guanyen més diners.
El problema és que vostés no han optat per això i han dit: "Entre la competència, entre el preu del mercat, mantenim preu estàndard".
I, efectivament, llibertat de metge.
Però el metge a eixe senyor o eixa senyora li farà l'acte estàndard.
L'altre, l'altre li'l farà la mútua.

Gràcies.

 

**El senyor vicepresident primer:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor Botella.

 

**El senyor Botella Crespo:**

 

Gracias, señor presidente.

Vamos a ver.
Entiendo, por las dos intervenciones anteriores, que están ustedes muy preocupados, o no les ha dado tiempo más que a leer la exposición de motivos y el articulado no se lo han leído.
Bien.
Pero hablemos de la exposición de motivos.
Porque yo no encuentro lo que usted dice.
Lo digo porque hay gente siguiéndolo.
Yo lo que encuentro en la exposición motivos es ­voy a leer­: "Las reformas que pretende impulsar esta ley están encaminadas al bienestar del ciudadano, buscando una sanidad pública eficaz, eficiente, gratuita, solidaria y de gran calidad".
Esto es lo que leo.

Si sigo leyendo, dice: "En este sentido, la ley establece el reconocimiento de la gratuidad y universalidad, el derecho a la protección de la salud en el ámbito de la comunidad, el derecho individual a las prestaciones en.
.
.
" Si sigo leyendo ­¿esto es a lo que ustedes se oponen?
­: "Flexibili-zar el sistema valenciano, recabando todos los medios al alcance ­al alcance­, tanto públicos como privados, para ponerlos al servicio de los ciudadanos".
Eso lo pone en la exposición de motivos, que es lo que yo estoy diciendo, que es a lo que ustedes se niegan.
Niegan a los ciudadanos que todos los recursos estén a su disposición.
Solamente quieren unos cuantos.
¿Para qué?
¿Para que el que no tenga dinero no pueda coger otros?
Ustedes están haciendo un flaco servicio.
Ustedes no están de acuerdo con su ideología, o a ustedes les ha engañado alguien, porque eso es lo que aquí pone y es a lo que ustedes están negándose.

"La provisión de asistencia sanitaria y sociosanitaria debe tener la potenciación de la libre elección de médico y centro".
¿Por qué ahora dicen que no, si es lo que nosotros proponemos?
¿Qué quieren?
¿El médico asignado, les guste o no les guste, se pelee con él o no?
¿No le dejan libertad al individuo?
¿Tienen miedo, en definitiva, a la libertad?
Díganlo claramente que lo que tienen, en definitiva, en el fondo, es miedo a la libertad.
Díganlo.
Porque si tienen miedo a la libertad, hay un grupo político que no lo tiene y que cree en la persona, y que cree que hay que darle todo el sistema sanitario para ella, público, privado, concertado, como sea.

Pero no puede haber una persona mala que carezca de asistencia sanitaria porque tenga tal o cual titularidad, que eso ustedes lo están negando.
No puede haber una persona que teniendo dinero pueda asistir a eso.
Y mucho menos si se mete en el tema de la fiscalidad.
¿Qué pasa entonces?
¿Cómo combina usted la fiscalidad sin equidad?
¿Cómo la combina?
Cuéntemelo.
Porque es muy difícil.
Entonces, ¿qué quiere?
¿Introducimos aquí el tema de la fiscalidad como algo.
.
.
?
Y luego, ¿qué pasa?
¿Que el que más paga tiene más derechos?
¿O ya no es equitativo el sistema?
Porque una de dos: o quiere usted que vayamos ya a fiscalidad, y entonces vamos ahí.
.
.
Entonces, ¿qué está usted diciendo?

O sea, de verdad, estamos hablando de un sistema sanitario que hay que ordenar, no de la asistencia, no de la enfermedad, no de los médicos, no de la salud.
De un sistema que hay que ordenar, que sienta unas premisas claras.
Y esas premisas claras son que al enfermo, al ciudadano de nuestra comunidad, el Partido Popular quiere darle todo el dispositivo asistencial existente, desde los hospitales clínicos, los de las diputaciones ya absorbidos, los privados, a todos los que tenían derecho antes solamente unas cuentas personas.
Ahora, el Partido Popular, en su tema social, quiere dárselo a todos los ciudadanos.
Y porque se lo ha estado dando, ahora quiere ordenarlo para que nadie, nadie en el futuro, pueda privarles a esos ciudadanos de haber podido tener lo que antes solamente tenían unos cuantos.

Muchas gracias.

 

*(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Marcela Miró Pérez)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Botella.

Fixació de posició dels grups parlamentaris.
Per Esquerra Unida, té la paraula la senyora Llinares.

 

**La senyor Llinares i Llorca:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Mosatros anem a votar afirmativament esta esmena a la totalitat, la recolzem.
I, bé, crec que en la meua intervenció ja he explicat sobradament per què rebutgem la Llei d'ordenació sanitària presentada pel partit del Govern.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

La senyora Mendoza té la paraula per a fixació de posició, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Moltes gràcies.

Anem a recolzar l'esmena a la totalitat del Grup Mixt, i la nostra argumentació l'exposarem en la defensa de la nostra pròpia esmena a la totalitat.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

Senyories, votació del debat de totalitat del Projecte de llei d'ordenació sanitària, l'esmena a la totalitat del Grup Mixt.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 31 vots a favor, 43 en contra, cap abstenció.
Queda rebutjada l'esmena a a la totalitat presentada pel Grup Mixt.

 

 

 

 

 

 

***Projecte de llei d'ordenació sanitària de la Comunitat Valenciana (RE número 40.
019, BOCV número 162).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes (RE número 42.
212, BOCV número 170).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

El punt set de l'ordre del dia és el debat de totalitat del Projecte de llei d'ordenació sanitària, l'esmena a la totalitat presenta pel Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

Per a la defensa de l'esmena a la totalitat, té la paraula la senyora Mendoza.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

El proyecto de ley que hoy nos ha presentado el Gobierno del Partido Popular en realidad lo que hace es cerrar el círculo de una política sanitaria que ha desarrollado a lo largo de estos siete años un gobierno de derechas.
Y es, por así decirlo, la culminación de una política cuya filosofía de fondo es radicalmente privatizadora, y que a nuestro modo de ver ha representado, y representa, un riesgo real para la coherencia y la solidez del sistema público de salud, que, como bien saben todos ustedes, es uno de los activos más apreciados por los ciudadanos.

En este caso, como en otros, una gestión nefasta y una política peligrosa ha venido siendo arropada, sin embargo, de cara a la galería con un discurso falaz de adhesión y defensa del sistema público de salud, de mejora de su gestión.

Pero a pesar de los esfuerzos propagandísticos desplegados continuamente, y muy recientemente, para persuadir a la opinión pública de las bondades de su gestión, una gestión nefasta que ahora pretenden consagrar con este proyecto de ley, la percepción de los ciudadanos ha sido sensible a los aspectos negativos de una política incompetente.
Que además ­insisto­ ha introducido serios factores de riesgo en la coherencia del conjunto del sistema, y lo ha hecho a través de la introducción de la iniciativa privada como alternativa y no como complemento a la pública.
La ha integrado de forma regular en el sistema y ha desregulado el sistema.
Son propuestas efectistas, pero poco comprometidas y arriesgadas para la mejora de la gestión del sistema público de salud, en el cual no han puesto absolutamente ningún esfuerzo.

Porque le demos las vueltas que le demos, la única lógica de todos los artículos referidos a la gestión, la única lógica es la del beneficio económico.
La única, absolutamente la única.
A pesar de que intenten vender como último objetivo la mejora de la eficiencia del sistema, que intenten vender que hace más accesibles los servicios a los ciudadanos.
La verdad es que con un coste creciente, porque ha estado en malas manos la financiación de los servicios sanitarios públicos, no ha habido un incremento importante de las prestaciones, no han comprometido nuevas prestaciones para los valencianos y las valencianas.
Y además, no han mejorado la accesibilidad al sistema.

Recientemente sabíamos que sólo en los tres últimos años las listas de espera quirúrgicas se habían incrementado en más de un 30% en la provincia de Alicante.
Y esos son datos objetivos.
Han privado de la titularidad de la tecnología más avanzada al sistema público.
Lo han empobrecido, lo han empobrecido de manera clarísima.
Los médicos radiólogos ya han denunciado el sobrecoste de ese concierto, sólo en el primer año más de 1.
100 millones de pesetas.
Y además, ha empeorado la formación de los MIR, y han marginado y han impedido el desarrollo profesional de los radiólogos públicos.

Efectivamente, una política incompetente y una mala gestión que, hasta la fecha, no ha conseguido solucionar los problemas de los ciudadanos.
No hay hospital en Torrevieja, no hay segundo hospital en Elche, el nuevo Hospital La Fe es una quimera, no deja de ser un proyecto.
¡En ocho años de gobierno, dos hospitales públicos, solo dos hospitales públicos!
, y esa es la realidad.
Lo otro son solo proyectos, proyectos que se acumulan de manera inaceptable, porque se han gastado el dinero en otras cosas.
Y no se lo han gastado en aquello que los valencianos y las valencianas necesitaban de manera prioritaria.
Y posponen una mejora del Hospital La Fe a siete años vista.
Siete años vista, que va a suponer que ustedes no ejecuten esa obra, que no la paguen y que sea otro gobierno, progresista, realmente progresista, y no de derechas, el que gobierne en esta comunidad y sea capaz de llevar adelante esas mejoras.
*(Alguns aplaudiments)*

Las dificultades de accesibilidad, las listas de espera, efectivamente, se han acumulado, y se han acumulado precisamente para los ciudadanos de la comarca de la Ribera, porque con los criterios de gestión de ese hospital, que necesita captar clientes de otras comarcas, precisamente, los ciudadanos de la Ribera sufren mayores listas de espera, no son clientes preferentes para su hospital, el hospital está hoy masificado, y ustedes lo saben, y tampoco han sido capaces de cumplir con el compromiso de asistencia en habitaciones individuales.
Y, además, no sabemos el coste económico del hospital, porque si la mejora de la calidad es dudosa y el coste económico es un secreto de Alto Estado, porque desconocemos lo que ha costado en el 2000 y en el 2001, pero sabemos que en su primer año de funcionamiento, al menos ha costado 2.
500 millones de pesetas más que cualquier hospital comarcal de sus características.

Rechazamos esta ley, porque, en primer lugar, no ha habido ningún esfuerzo de diálogo ni de consenso.
No solo con la oposición, que en absoluto ha buscado ni el Grupo Parlamentario Popular ni el Gobierno Valenciano un diálogo y un consenso previo para la elaboración de esta ley, que es una ley básica, que es una herramienta fundamental para defender los intereses de los valencianos y de las valencianas en un tema tan delicado como es la salud.

Su trascendencia y su impacto social hubieran precisado realmente la búsqueda de consenso que garantizara la viabilidad de la ley a largo plazo.
Sin embargo, eso no se ha producido, hay un rechazo inicial por parte de los grupos de la oposición, de los sindicatos, de las asociaciones de vecinos, de los consumidores, de las asociaciones de enfermos, y ahí están unas y otras de las declaraciones de todos los colectivos sociales.

Y, además, han tardado, han tardado tanto que la ministra ya anuncia una ley de coordinación del sistema nacional de salud, que va a poner en cuestión sus competencias.
Y ustedes han sido timoratos, porque todas las comunidades autónomas con sanidad transferida y las comunidades autónomas que han recibido en el último año las transferencias de sanidad ya tenían una ley de ordenación sanitaria, donde esas novedades que ustedes anuncian de la libertad de elección de médico y centro, ya garantizada en la Ley general de sanidad, en el artículo 10.
2, y en todas y cada una de las leyes de ordenación sanitaria de las comunidades autónomas desde Extremadura hasta Cataluña, pasando por el País Vasco y llegando a Andalucía, y que, además, han desarrollado decretos efectivos para hacerlas realidad.
Excepto en la Comunidad Valenciana.

O sea, que la libertad de elección de centro y de médico no ha tenido un desarrollo durante sus siete años de gobierno y están funcionando con una circular de la época de gobierno socialista, a la que, además, en su aplicación práctica no hacen más que ponerle obstáculos.

Y la segunda opinión ya está en todas las leyes de ordenación sanitaria.
Y las garantías de tiempo máximo de demora está en todas las leyes de ordenación sanitaria de todas las comunidades autónomas.
Y en Andalucía hay un decreto que ya ha puesto plazos, patología y compromisos explícitos, y es un decreto del año 2001, con la demora máxima en cirugía.
Y eso, ustedes deberían saberlo.

Porque nosotros no estamos en contra de la iniciativa privada.
El problema es que el mercado sirve para lo que sirve.
Los que están en contra de lo público son ustedes, que lo han sometido a deterioro y lo han vendido, encima, al peor postor, lo han vendido al peor postor.
Porque no hay competencia real, porque han sustituido el monopolio público por monopolios privados ¡que no compiten con nadie!
Porque, a ver, ¿con quién compite el Hospital de la Ribera en la comarca de la Ribera?
A ver, ¿con quién compite la adjudicación a escáner en la provincia de Alicante para la resonancia magnética?
Ese es un monopolio, en este caso, localizado, que, además, no responde, en absoluto, a las reglas del mercado que ustedes tanto defienden.

Y, además, la verdad es que cuando insisten en hablar del excesivo coste de la sanidad los datos tampoco les pueden dar la razón.
Ya se ha comentado aquí, estamos gastando el 7,4% del producto interior bruto en sanidad.
El resto de países europeos, la media, el 8%.
Si ese gasto puede considerarse excesivo, cuando sabemos la relación con los países de nuestro entorno, de nuestro referente inmediato, bueno, pues que venga Dios y lo vea.
.
.

Podemos afirmar, por lo menos hasta la fecha y en la medida en que no lo han deteriorado, que nuestro sistema es claramente eficiente en términos macroeconómicos.
Y, además, no lo puede discutir nadie.
Aquí hay una frase de un ilustre economista, del año 1997, de un artículo de la *Revista de Administración Sanitaria*, que dice: "La superioridad de la sanidad pública sobre la privada es evidente, si se deja de hablar ideológicamente y se pasa a concentrarse a contrastar la ideología con los hechos".
Es un artículo del economista Ernest Lluch, que en su momento fue ministro de Sanidad y desgraciadamente hoy no puede estar con nosotros.

Y sigue razonando, y dice lo que cuesta la sanidad en Francia, en Alemania, en Estados Unidos, y en Estados Unidos, además, no garantiza en condiciones de equidad la atención sanitaria para la población.
Y sigue razonando y dice por qué, y dice por qué el mercado igual que no sirve en educación no sirve en sanidad.
Pero, claro, eso que ustedes plantean, sí que es antiguo, porque esas medidas flexibilizadoras, entre comillas, además, aplicadas sin ningún rigor, porque la competencia real de mercado no la están aplicando con rigor, es lo que llevó a países como Gran Bretaña a tener gran deterioro de su sistema público de salud.

La verdad es que en todo este tiempo, cuando había una Ley general de sanidad que tiene un capítulo dedicado a las relaciones o a la colaboración con la iniciativa privada, donde establece un marco de garantías para la contratación con la iniciativa privada por parte del sistema público, resulta que ustedes han sido incapaces de mantener ese marco de garantías y de transparencia.
Entonces, la única fórmula de gestión que han aplicado, es la concesión administrativa, como fórmula de gestión privada para un servicio público, en este caso de sanidad.
Cuando, históricamente, no se ha utilizado nunca para adjudicar servicios de atención personal, cuando lo que se ha utilizado es para las basuras, las autopistas, etcétera, etcétera.

Y tenemos muchos más argumentos para defender que no es la fórmula, y no es si es ilegal o no, sino si es la adecuada para aquello tan delicado que es la salud pública.

Pero han olvidado la salud pública y ahora intentan corregir y ahora se copian, porque Cataluña, que tiene una ley de ordenación sanitaria desde el año 1990, ahora va a hacer una ley de salud pública.
Y como han recibido tantas críticas por parte nuestra, de los sindicatos y de toda la sociedad, porque olvidan la salud pública precisamente en esta comunidad y no la regulan en esta ley de ordenación sanitaria, igual que han olvidado la salud laboral.
.
.
ni tan siquiera recogen aquello que ya es capaz de definir en el año 1986 la Ley general de sanidad respecto a la salud de los trabajadores; tampoco recogen la salud pública, y, además, es regresiva en ordenación territorial, porque lo que hace es volver a las provincias.

O sea, que su fiebre centralizadora, primero, la centralizadora a nivel estatal, y luego la centralizadora en el País Valenciano.
Ahora, aquello que había sido un logro, que teníamos servicios, no va a garantizar los servicios descentralizados su ley de ordenación sanitaria.
.
.
Nosotros teníamos 20 áreas de salud desde hace casi diez años, que de verdad garantizaban la cercanía de los servicios a los ciudadanos, y, además, estaban organizadas en función de las demarcaciones comarcales.

Pero aquí también van a ser regresivos, aquí también van a ser centralizadores y van a ser.
.
.
Bueno, pues, van a decir una cosa, "vamos a descentralizar los servicios", usted lo contaba como una novedad.
¡Oiga, pero si los servicios están descentralizados desde hace más de diez años!
¡Si hay 20 áreas!
¡Si empieza por Vinaroz y acaba en Orihuela!
¡Y ahora vamos a las provincias, como si esto fuera Ceuta y Melilla!
Porque esa puerta la abría la Ley general de sanidad para determinadas comunidades autónomas, ¡pero no es el caso, eh, no es el caso!
Ninguna provincia valenciana tiene entre doscientos y doscientos cincuenta mil habitantes.
.
.

Y así podríamos seguir sucesivamente.
Desde luego, no avanza, no introduce novedades, no introduce ningún derecho novedoso, no han sido capaces de tener un poco de imaginación, de aquello de decir, bueno, pues lo de las habitaciones individuales, aunque sea la ley de derechos.
.
.
¡Por economía procesal tendrían que haber sido capaces de hacer una ley de salud integral, con derechos de los ciudadanos, con ordenación sanitaria y con salud pública!
Así era la Ley general de sanidad y así son.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Mendoza, vaja finalitzant.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

­Moltes gràcies, senyora presidenta, acabe de seguida­ .
.
.
todas las leyes de ordenación sanitaria de todas las comunidades autónomas, excepto aquellas que ya las tienen tanto tiempo que han tenido que hacer ahora algo diferente.

Pero esa es la realidad, han sido inoperantes, incompetentes, y además han sido regresivos y además han herido uno de los valores más importantes para los ciudadanos, que es la sanidad pública.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

Té la paraula el senyor Clemente per al torn en contra.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.
Señoras y señores diputados.

Señorías, yo creo que en este momento nos encontramos en el debate sanitario más importante de esta legislatura.
Nos encontramos ante dos modelos enfrentados.
Un modelo defendido por el Partido Socialista, exclusivamente en esta comunidad, un modelo que mira al pasado, y un modelo que está funcionando en esta comunidad, un modelo que en este momento es presente, pero que quiere seguir mejorando, y es un modelo que mira hacia el futuro, el modelo que defiende este gobierno, el modelo que defiende el Grupo Parlamentario Popular, que es un modelo para seguir mejorando.

Señorías, en este momento, con este discurso, señora Mendoza, ustedes son el antes, y van a seguir siendo el antes.
Nosotros estamos ahora, pero con ese discurso en el que usted se encierra, vamos a ser, con toda seguridad, el después.
Porque usted, con ese discurso del no a todo, nos da alas, nos da alas electorales, como el anuncio del refresco.

Yo, desde luego, quisiera conocer cuál es su modelo sanitario.
Porque, desde luego, el modelo sanitario del Partido Popular está claro, este es el modelo sanitario que queremos que funcione.
El modelo sanitario del Partido Socialista, a nivel nacional, lo conocemos.
Pero el modelo sanitario del Partido Socialista del País Valenciano, como les gusta llamarse a ustedes, es una incógnita, es una incógnita para todos.
Porque si ustedes tuvieran un modelo sanitario alternativo, esta enmienda a la totalidad a una ley que a ustedes no les gusta nada, hubieran aprovechado para decir: "Bueno, nuestro modelo sanitario es esto.
Esto es lo que nosotros queremos para los ciudadanos de la Comunidad Valenciana.
Esta es la sanidad que queremos".
No.
Ustedes lo que hacen es decir: "Este modelo es un modelo privatizador, un modelo que marca las diferencias.
.
.
" Pero, bueno, ese es el discurso que plantean ustedes ante cualquier iniciativa del Gobierno, da lo mismo que sea de agricultura, de industria, de sanidad o lo que sea.
El discurso siempre es el mismo: "Ustedes van a desmantelar el sistema público.
Ustedes lo que quieren es favorecer a sus amigos".
Es un discurso que desgraciadamente, desgraciadamente para ustedes, no cala.

Y yo le digo que sí que conocemos el modelo sanitario del Partido Socialista.
Es el modelo que se ha presentado recientemente en el Congreso de los Diputados, en una Proposición de ley de coordinación del sistema nacional de salud.
Ese es el modelo, entiendo yo, salvo que ustedes sean un reducto absolutamente aislado que funciona totalmente autónomo, supongo que sería el modelo que ustedes defenderían o el modelo que ustedes entenderían.

En el artículo 4 de esta proposición que presenta el señor Caldera en las Cortes nacionales habla de recibir una asistencia sanitaria.
Y cuando esa asistencia sanitaria no se pueda cumplir en un tiempo máximo y en unos plazos, se podrá acudir a otro centro con cargo a la comunidad autónoma.
Y eso es lo que el Partido Socialista está defendiendo en las Cortes nacionales.
Y es lo mismo que ustedes critican aquí constantemente.

Entonces, realmente ¿de qué estamos hablando?
, ¿de dos modelos?
, ¿cuántos modelos tiene el Partido Socialista?
O ¿es que el Partido Socialista, según en qué sitio, tiene un discurso diferente?
Porque ustedes están diciendo, están hablando de otras comunidades autónomas.
Me parece perfecto.
En otras comunidades autónomas hay Ley de ordenación sanitaria.
Habría que recordarles que ustedes gobernaron muchos años en esta comunidad y no tuvieron ganas, tiempo u otra cosa para hacerla.
Por fin este gobierno la ha hecho.
Y yo le insisto: Ley de ordenación sanitaria de Castilla-La Mancha.
En la Ley de ordenación sanitaria de Castilla-La Mancha, a lo mejor a usted le suena una cierta similitud con algo que usted está criticando durante toda la mañana: "La Consejería promoverá el establecimiento de mecanismos que permitan, una vez superadas las posibilidades diagnósticas y terapéuticas, el que puedan acceder a recursos asistenciales ubicados en otras áreas y, asimismo, que existan conciertos o convenios singulares con entidades privadas".
Igualmente ocurre, señoría, en el Proyecto de ley de ordenación sanitaria de Extremadura, e igual ocurre en el Proyecto de ley de ordenación sanitaria de Andalucía.

Entonces, realmente ¿de qué estamos hablando?
Estamos hablando de que da lo mismo, desgraciadamente, básicamente da lo mismo el modelo que presentemos.
Ustedes han cogido el discurso del no, el discurso de oponerse absolutamente a todo.
Y encima, además, tiene.
.
.
­no sé cómo calificarlo­, me sorprende políticamente diciendo que fijémonos en lo que hace el gobierno inglés.
Yo le quiero recordar, señoría, que el señor Tony Blair ha adoptado ­aunque a ustedes ya sé que les molesta mucho oírlo, hay que recordarlo­, ha adoptado medidas idénticas a las que están puestas en marcha en la Comunidad Valenciana para diseñar el Plan de choque.
Y se ha comprometido delante de los ciudadanos para poder reducir las listas de espera y operarlos en su país o fuera de él, dentro del sistema público o dentro del sistema privado.

A mí lo que me llama la atención es que ustedes inciden en ese discurso, en ese discurso de un debate público-privado que realmente no existe.
Ese debate público-privado solamente existe en sus mentes.
Pero el ciudadano lo que quiere es estar bien atendido.
El ciudadano quiere una asistencia de calidad y una asistencia humanizada.
Quiere que exista una buena gestión, y ustedes insisten en que está solamente preocupado por el recurso público-privado.
No se preocupe.
Además, esta ley garantiza como ninguna otra el sistema público valenciano.

Pero un gobierno honesto y un gobierno responsable lo que no puede hacer es tener a los valencianos diciendo: "No, usted no se puede operar porque esto es un hospital privado.
A usted no le podemos hacer un TAC o no le podemos hacer un electro o una resonancia porque esto es un centro privado".
Eso es lo que no puede hacer.
Los valencianos no entenderían que nosotros pusiéramos un cartel que dijera: "No se puede pasar.
Privado".
Eso me parece que realmente sería algo que no nos podían perdonar.
Y con ese discurso continúan ustedes.
Pero no se preocupen: nosotros, que según ustedes somos los que hemos atacado ese sistema público, con una gestión calificada por usted de nefasta, solamente le recordaré dos o tres puntos importantes de esa gestión que usted califica de nefasta.

Este gobierno ha hecho, en la mitad de tiempo que el gobierno socialista, el doble de centros de salud.
Ha construido dos nuevos hospitales con todas las habitaciones con camas individuales, igual que será la nueva Fe.
Recordar, para algunos de los valencianos, que a lo mejor se piensan que ustedes hicieron la vieja Fe.
No, la vieja Fe la hizo otro régimen que no fueron ustedes.
Recordar que la inversión del gobierno del Partido Popular en alta tecnología en el mismo período ha pasado de 300 millones que gastaban ustedes a 4.
200 que gasta este Gobierno.
Y así podíamos seguir indefinidamente.

Yo, desde luego, una vez más me había planteado un debate sobre la ley, sobre modelos, sobre gestión, y ustedes plantean una serie de argumentos que realmente tampoco critican exactamente la ley porque realmente la ley no es criticable, es mejorable.
Y eso es lo que esperamos, como ha dicho el conseller, esperamos mejorar en el debate en comisión.

Pero, ¿dónde está la justificación a una enmienda a la totalidad?
Una enmienda a la totalidad ­ya lo hemos comentado otras veces, señorías­ es "no nos gusta nada el modelo que ustedes defienden".
Pero le quiero decir y le quiero recordar que el modelo que nosotros defendemos lo defienden muchas comunidades autónomas que han copiado el modelo que funciona en la Comunidad Valenciana.
Y el modelo que defiende el Partido Socialista del País Valen-ciano, solamente lo defiende el Partido Socialista en nuestra comunidad.
Están ustedes cada vez más solos.
Están ustedes, cada vez, en su discurso sanitario absolutamente más aislados y más perdidos y yo, de verdad, no me gusta darles consejos porque prefiero que sigan en la situación en la que se encuentran, pero desde luego, con ese discurso, a nosotros nos lo ponen muy fácil, porque ese discurso desgraciadamente para ustedes ya no cala.
El discurso del miedo ya no cala porque los ciudadanos de esta comunidad ya han visto cómo gobierna el Partido Popular, lo han vuelto a revalidar en la opción de gobierno y, desde luego, a la vista de las encuestas y a la vista de los resultados, va a continuar.

Yo, desde luego, pienso que por respeto a la cámara y por respeto a los ciudadanos, que son los que están representados en ella, deberíamos hablar de la ley que, al fin y al cabo es lo que yo he venido a hacer.
Y, desde luego, esta ley, que usted no le ve nada bueno, plantea importantes beneficios para los ciudadanos, que son el eje del sistema sanitario; plantea importantes beneficios para los profesionales, que son importantes y son magníficos en nuestro sistema sanitario, aunque ustedes prefieran siempre rodearlos de sombras, y son magníficos para el sistema sanitario de nuestra comunidad.
Y estos beneficios que se producen para los profesionales y para el sistema a su vez redundan en beneficios otra vez para los ciudadanos.

Y dice usted que se plantean pocas novedades.
Pues a mí me parece realmente que plantearse por ley un compromiso con los ciudadanos con un plan de garantía de no-demora, con un plan de garantía de no-demora que ­siento corregirla­ no existe en ninguna otra ley de una comunidad.
No, como ley no.
Existe como decreto, señora Men-doza, y además le digo que en cualquier caso, la comunidad que lo ha puesto en marcha después ha sido una comunidad que lo ha copiado del funcionamiento del Plan de choque en esta comunidad.

El Gobierno se compromete a realizar pruebas diagnósticas y terapéuticas en un tiempo determinado, tal como viene definido en el Plan de humanización donde, en el caso de que la sanidad pública no les pueda atender en ese tiempo determinado, podrán ser atendidos donde libremente elijan.
A ustedes les molesta mucho que digamos "donde libremente elijan", pero sin embargo para nosotros es muy importante que el ciudadano pueda elegir en libertad.
Posiblemente para vosotros, para ustedes ­perdón­, no sea excesivamente importante.
Para nosotros es fundamental, es básico en la forma de hacer política y para este gobierno es básico en la acción de gobierno el que los ciudadanos puedan elegir.
Pasó ya el tiempo de papá estado que tenía que decirle a los valencianos qué era lo que tenían que hacer, dónde se tenían que operar, dónde se tenían que hacer las pruebas, porque esa era su manera de entender la política.
A lo mejor en algún tiempo pudo funcionar, evidentemente ese tiempo deberían ustedes convencerse de que ya ha pasado.

Se da rango de ley al Plan de humanización, algo realmente importante en esta comunidad.
Nosotros, desde luego, uno de los compromisos más importantes porque pensamos que es básico para los ciudadanos, para los pacientes que están en los hospitales, es el que todos los hospitales estén dotados de habitaciones con cama individual, como son el Hospital de la Plana, como es el Hospital de la Ribera y, desde luego, como será el hospital, el nuevo Hospital de La Fe.
Ese hospital que ustedes se empeñan en decir que no va a ser.
.
.
Pero, bueno, ese es el discurso de siempre, ¿no?
, primero dicen que "no lo harán", luego dicen que "no lo harán en el plazo determinado".
Es un discurso que van ustedes empleando, yo le llamo un discurso regresivo, porque es un discurso que va perdiendo batalla tras batalla cuando van viendo que a diferencia de ustedes, las primera piedras que pone este gobierno van seguidas de segundas piedras, de terceras piedras y de realidades.
Y ustedes se quedaban, desgraciadamente, en una política de maquetas.

Esta ley, señorías, crea las áreas clínicas, donde el paciente recibirá una atención más rápida y más eficaz.
Será interesante y será muy bueno para el ciudadano, y también será muy bueno para los profesionales que de alguna manera estarán corresponsabilizados en la gestión de estas áreas, el que una persona cuando, por ejemplo, se rompa un brazo, pueda ser tratado de manera coordinada por el servicio de radiología, trauma, cirugía, rehabilitación, etcétera.
Eso pensamos nosotros que es muy importante y eso es lo que esta ley incluye como ley.
Es muy importante que el ciudadano tenga derecho a la libre elección de médico y de centro, algo que por cierto también viene recogido en la proposición que hacen sus supuestos homólogos a nivel nacional.

Los beneficios para los profesionales también existen muchos.
Esta corresponsabilización en la gestión, que pensamos que es muy importante, pero también el que ponemos a toda la sanidad, esta ley pone a toda la sanidad a disposición de la docencia y la investigación.
Y pensamos que es muy importante en esta comunidad apostar por la docencia y apostar por la investigación.
Y eso a su vez, redunda otra vez en beneficio para los ciudadanos.

Y en los beneficios para el sistema, el hecho de que se cree una Agencia Valenciana de la Salud, que existe también en otras comunidades autónomas, como organismo autónomo, es muy importante.
Y habría que recordarles, señorías, que ustedes, que están tan encerrados en ese debate, hace ya años, en la Ley 15/1997 de nuevas formas de gestión, toda la cámara votó por unanimidad en el Congreso de los Diputados la posibilidad de que existan nuevas formas de gestión.

El que se cree un centro de acreditación y de garantía, un centro externo que pueda, de alguna manera, controlar, que pueda hacer de forma externa el control de la calidad de la asistencia desde las instalaciones sanitarias, pensamos también que es muy importante.

Desde luego, este era el debate al que yo pretendía, una vez más, llegar con ustedes, el debate de hablar de la ley, de hablar de una ley que pensamos que es muy importante para seguir mejorando la sanidad en nuestra comunidad.

Señorías, ustedes representan en este momento al pueblo valenciano, y yo creo que los valencianos prefieren mirar al futuro, como hace esta ley.
Seguir mirando al pasado en este momento sería una equivocación.

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Fixació de posició.
.
.
Rèplica?
Demana rèplica la senyora Mendoza.
Té la paraula per a rèplica per cinc minuts.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

Gracias, señora presidenta.

El objeto de este primer debate es la enmienda a la totalidad, la exposición de nuestras razones para no aceptar la ley en base a sus principios.
En el debate de enmiendas parciales ya se verá en qué puntos concretos estamos de acuerdo o en desacuerdo.
En algunos puntos concretos vamos a estar de acuerdo.
Entre otras cuestiones porque esas garantías de tiempos máximos de espera y esa posibilidad de bien optimizar el sistema público recurriendo a concertar con hospitales públicos propios en la comunidad, o bien concertación con la iniciativa privada, ya es algo aceptado, presente en muchas leyes de ordenación sanitaria de otras comunidades autónomas, incluidas todas las comunidades autónomas socialistas.
Entonces no vamos a hablar de lo que estamos de acuerdo, como la libertad de elección.
Ley general de sanidad, lo he dicho, artículo 10 de la Ley general de sanidad, derecho a la libertad de elección.
Ley general de sanidad, regula la concertación, colaboración con la iniciativa privada, utilización de los recursos privados para subsanar deficiencias del sistema público.

O sea, que hay cuestiones que yo creo que a ustedes les viene muy bien decir que nosotros decimos no sé qué, cuando nosotros no decimos no sé qué.
Nosotros lo único que decimos es que precisamente la concesión administrativa y los monopolios localizados privados para una comarca no son adecuados.
Decimos eso.
Decimos eso y punto.
Y que el esfuerzo público tiene que ser en invertir en servicios esenciales como la sanidad y como la educación.
Y que ustedes en sus años de gobierno han dejado de invertir 40 de cada 100 pesetas presupuestadas.
Y que dónde se ha ido el dinero, que está claro que se ido a proyectos, que correspondía, en este caso sí, hacer a la iniciativa privada, de los que han sacado pingües beneficios algunos sectores del entorno empresarial del Partido Popular.
Y que encima, encima, son un fracaso empresarial, como es el caso de Tierra Mítica, o encima no tienen contenido cultural y científico, como es el caso de las Ciudad de las Ciencias.

Y esa es la realidad de su gestión.
Y de eso tendrán que dar cuentas a los valencianos, porque después de siete años, la cesta cómo está.
Han hundido el dinero en Terra Mítica, utilizan las cajas de ahorros como cuando hablan del Segura, que parece que sea el Amazonas, que da para todo.
Y al final, aquello que garantiza la calidad de vida y la equidad, como son las escuelas, como son los hospitales, como son los centros de salud, se han pospuesto y se han acumulado las deficiencias.
Y será de eso de lo que tendrán que dar cuentas a los valencianos.
Y no de otra cosa.

Y si encima, con esta ley lo que pretenden es consolidar esa política que ha sido arriesgada, que ha sido un fracaso, que ha encarecido.
.
.
Ha encarecido; gastan más dinero pero no han mejorado muchos servicios, no han sido capaces de poner nuevas prestaciones.
No tienen conciencia de autogobierno, tanto la comunidad arriba y abajo.
Pero no, pero la comunidad sirve para tomar decisiones de autogobierno, para poner en marcha bucodental, para mejorar el mapa sanitario, para dar nuevas prestaciones a los mayores.
Porque si esas mil camas también tienen que ser dentro de siete años, y hoy tienen esos mayores las mismas camas en hospitales de crónicos que tenían en 1995, pues de verdad que se lo podían empezar a hacer mirar.
Porque no han respondido a las necesidades, en absoluto han respondido a las necesidades.

Y además el endeudamiento ha herido de muerte a las posibilidades de modernización y desarrollo, pero de verdad, del de fondo.
De momento las investigaciones siguen siendo proyectos, la nueva Fe sigue siendo un proyecto, acabar el mapa escolar sigue siendo un proyecto, poner en marcha nuevos servicios sociales sigue siendo un proyecto.
Y todo son proyectos y déficits acumulados.

Y esa es la realidad de su gestión.
Y eso es lo que van a tener que explicar a los valencianos el día que se den cuenta cuando necesiten un servicio que todavía no lo tienen, y que ustedes han enterrado el dinero en otras cosas.
Y que encima todos esos proyectos son virtuales, porque el AVE no asoma por ningún sitio, La Fe no se ha visto todavía la primera piedra, y un largo etcétera porque no tienen ni los terrenos, expropiados.

Y ustedes lo que han hecho es desprestigiar en otros momentos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Mendoza, vaja finalitzant.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

­Acabe de seguida.
­ Han desprestigiado la sanidad pública, cuando han gobernado la han deteriorado por mala gestión, por reducir los recursos, por llevar el dinero donde no tocaba.
Han utilizado su supuesto mal funcionamiento consustancial, y han puesto en riesgo uno de los valores y logros, logros sociales, no de un régimen, porque esto de los gobiernos socialistas eran gobiernos.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Mendoza, acabe.

 

**La senyora Mendoza García:**

 

.
.
.
socialistas ­acabo en seguida­ no eran regímenes.
Usted, como el señor Gimeno, señor Clemente, confunde lo que es un gobierno democrático con un régimen fascista.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Mendoza.

Té la paraula el senyor Clemente per a rèplica.
Per cinc minuts.

 

**El senyor Clemente Olivert:**

 

Yo, desde luego, señora Mendoza, no quisiera hacer el tipo de intervención que usted ha hecho.
Y me rehuso a acabar.
.
.
A usted a lo mejor le gusta más, pero a mí, desde luego, acabar diciendo régimen democrático y régimen fascista.
.
.
Es que realmente algunos de ustedes es que se piensan que la Guerra Civil no se ha acabado todavía, ¿eh?
O sea, tienen realmente *(remors)* un discurso absolutamente antiguo.
Se meten ustedes realmente en la boca del lobo.
Porque es que seguir ahora con ese discurso es triste.
Pero yo le insisto, yo creo que los valencianos se merecen algo mejor.

Y aquí estamos en unas Cortes.
.
.
En efecto, señora Armengol, se merecen algo mejor, y si me deja usted hablar yo se lo agradeceré mucho.
Entonces yo creo que se merecen algo mejor, y nosotros habíamos venido aquí a hablar de la Ley de ordenación sanitaria.
Desde luego esa era mi pretensión, la pretensión de mi grupo y por supuesto la pretensión del Gobierno.

Y usted, que dice que tiene una enmienda a la totalidad y que la tiene súper justificada, vuelve otra vez con Terra Mítica, la Ciudad de las Artes y las Ciencias.
.
.
¿Eso es lo que justifica la enmienda a la totalidad de la Ley de ordenación sanitaria?
¿De qué estamos hablando?
Es que al final ustedes tienen una seguidilla que da lo mismo.
Y se lo digo, o sea, da lo mismo lo que presenten, da lo mismo lo que digan: "privatizador", "desmantelamiento del sistema público".
.
.

¿Pero qué desmantelamiento del sistema público?
Si nunca ha aumentado la inversión en sanidad desde que gobierna el Partido Popular en esta comunidad; no tiene ni punto de comparación, y usted lo sabe, cuando gobernaba el Partido Socialista.
¿Pero de qué estamos hablando de desmantelamiento?
*(Remors)* ¿El poner en marcha todos los PAC en todos los pueblos pequeños?
¿Del haber conseguido, en la mitad de tiempo que ustedes, hacer el doble de centros de salud?
¿El haber construido muchos más hospitales que ustedes?
¿Que esos hospitales tengan una sola cama?
¿Cuántos Samu había cuando gobernaban ustedes?
Dos.
Ahora hay 38.

Y nosotros queremos seguir mejorando la sanidad, y ese es el debate que quisiéramos hacer en estas Cortes.
Pero ustedes prefieren volver a la cancioncita de Terra Mítica.
Pues yo estoy convencido de que los ciudadanos de esta comunidad están encantados con Terra Mítica.
Pero hoy no es el día de hablar de Terra Mítica.
Hoy era un día para hablar de la Ley de ordenación sanitaria.
Y cuando se carece absolutamente de argumentos hay que recurrir siempre a los mismos.

Le puedo aceptar todos los argumentos, desde luego el que no le acepto es el último.
O sea, el recurrir a un recurso, vamos, tan feo como hablar de regímenes y como hablar de fascismo.
.
.
No sé si lo que usted pretende con eso es, ante la falta de argumentos buscar una provocación.
Desde luego, en mí no la va a encontrar porque no voy a picar.
Nosotros afortunadamente tenemos discurso, tenemos razón.
Estamos dando una ley, estamos presentando una ley que tiene beneficios importantísimos para los ciudadanos, beneficios muy importantes para los valencianos.

Usted mismo se ha contradicho en su intervención cuando ha dicho que hay muchas cosas en las que estamos de acuerdo y cosas en las que no estamos de acuerdo, y lo veremos en el debate en comisión.
Perfectamente.
Si hay cosas en las que están de acuerdo, no entiendo por qué plantean una enmienda a la totalidad, señora Mendoza.
Y eso lo ha dicho usted y consta en el *Diario de Sesiones*.

Han planteado una enmienda a la totalidad porque pensaban ustedes que políticamente les convenía plantear una enmienda a la totalidad.
Y como para ustedes la sanidad la única finalidad que tiene es una finalidad electoral, y en el fondo desgraciadamente les importa un pepino que esto vaya a mejor.
.
.
No, no les importa un pepino, prefieren que vaya a peor para poder seguir criticando a este gobierno.
Esto realmente es una gran equivocación.
Y los valencianos y las valencianas no se van a olvidar de que ustedes están utilizando servicios básicos, servicios esenciales y servicios que funcionan bien, están intentando utilizarlos en un beneficio electoral.
Y se equivocan.
Y se equivocan porque ya hace muchísimo tiempo que se les ha visto el plumero en nuestra comunidad.

Y le insisto, mientras ustedes sigan con ese discurso, para nosotros, para el Partido Popular, para este gobierno, para el Grupo Parlamentario Popular, muchísimo mejor.
Continúen ustedes con la línea del insulto, con la línea de la descalificación, con la línea de la falta de argumentos.
Yo, desde luego, una vez más prefiero pedirle a esta Cámara, que esta ley que es una buena ley para los ciudadanos, para los valencianos y para las valencianas, cuente con el respaldo.
Me gustaría que fuera mayor, me gustaría que fuera por la unanimidad de la Cámara.
Posiblemente sus intereses políticos y sus intereses electorales no se lo permiten, a pesar de haberle demostrado en el debate que en otras comunidades autónomas donde aún gobiernan ustedes existen leyes de ordenación sanitaria que son muy semejantes a esta.
Pero a esos gobernantes, no les importa utilizar esos recursos que para ustedes están demonizados.
Y ustedes, una vez más, insisto, se vuelven a equivocar y ponen sus intereses por encima de los intereses del pueblo valenciano.
Y eso no se les va a olvidar.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Clemente.

Per a fixació de posició dels altres grups, té la paraula el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Només anunciarem el vot afirmatiu a l'esmena a la totalitat del Grup Socialista-Progressistes, per una àmplia coincidència en les posicions que ja he manifestat i també per la intervenció tan magnífica que ha fet la portaveu socialista.
*(Remors)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Peris.

Per a fixació de posició, té la paraula la senyora Llinares, en representació del Grup Esquerra Unida.

 

**La senyora Llinares i Llorca:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Mosatros anem a donar el nostre suport a esta esmena a la totalitat.
Els motius pels quals qualsevol, esta i qualsevol esmena a la totalitat de la Llei d'ordenació sanitària serà recolzada per mosatros, els he explicat jo pense que no tot el llarg i ample que haguera volgut perquè haguera necessitat més temps, però, en fi, no de sobra, però, en la meua intervenció.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Llinares.

Senyories, votació ordinària del debat de totalitat del Projecte de Llei d'ordenació sanitària.
Esmena a la totalitat del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 35 vots a favor, 44 en contra, cap abstenció, queda rebutjada l'esmena a la totalitat del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes.

 

 

 

***Projecte de llei de protecció de la colombicultura i del colom esportiu (RE número 40.
020, BOCV número 161).
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida del País Valencià (RE número 42.
047, BOCV número 170).***

 

 

**La senyora presidenta:**

 

Punt huit de l'ordre del dia: debat de totalitat del Projecte de Llei de protecció de la colombicultura i del colom esportiu.
L'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida.
Per a la presentació del projecte de llei, té la paraula l'honorable vicepresident.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

Señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

La colombicultura es un deporte autóctono valenciano que desde hace más de tres siglos miles de valencianas y valencianos vienen practicando en muchas poblaciones de esta comunidad.

Este deporte valenciano, que hoy goza de gran auge y popularidad y forma parte de nuestra idiosincrasia como pueblo, contribuye también a vertebrar la Comunidad Valenciana con su historia y sus tradiciones, debiendo formar parte de nuestro legado para futuras generaciones.
Por ello, el Gobierno Valenciano del Partido Popular, conocedor de la trascendencia que para un sector de nuestra comunidad tiene este deporte, y en el marco de las competencias en materia de deportes y ocio recogidos en nuestro Estatuto de Autonomía, aprobó este Proyecto de Ley para la protección de la colombicultura y el palomo deportivo que hoy presento ante sus señorías en esta Cámara.

Este proyecto de ley viene a llenar el vacío legal existente en nuestra comunidad en la regulación de esta práctica deportiva, pues aunque la Ley del deporte de la Comunidad Valenciana del año 1993 pretendió regular con detalle la práctica de todas las modalidades deportivas, no recoge, en el caso de la colombicultura, la del palomo deportivo.

Asimismo, tampoco el reglamento de competición de la propia Federación de Colombicultura de la Comunidad Valenciana, que desarrolla esa práctica deportiva, recoge determinados aspectos que desde nuestro punto de vista son necesarios para regular la protección del palomo deportivo.
Aspectos como la reserva de espacios deportivos dedicados a su vuelo para evitar interferencias entre estos palomos y las palomas caseras, aspectos como la regulación de los turnos de vuelos en las poblaciones donde existen palomares de palomas mensajeras y palomos deportivos, y también, lógicamente, el aspecto del régimen de sanciones por incumplimiento de estos turnos de vuelo que se puedan establecer por la administración competente.

Este proyecto de ley, que nace del consenso entre las entidades interesadas, la colombofilia y la Administración pública, tiene como objetivo fundamental, y así se recoge.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Un moment, senyor vicepresident.

Per favor, pregue silenci.
Senyor Gozalbo, per favor.
Gràcies.

Continue, senyor vicepresident.

 

**El senyor vicepresident del Consell:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Decía que este proyecto de ley, que nace del consenso entre las entidades interesadas y la Administración pública, tiene como objetivo fundamental ­y así se recoge en el artículo primero­ reconocer a la colombicultura como deporte autóctono valenciano y establecer las normas para la protección del palomo deportivo y sus palomares, regulando aquellos aspectos que requieran una especial atención teniendo en cuenta su tradicional práctica y su vasta implantación en la Comunidad Valenciana.

Decirles, en cuanto a esa práctica y a esa implantación, que son 410 clubes de colombicultura no censados en el año 2001, que agrupan a 8.
330 licencias, casi las mismas que agrupan los clubes de atletismo, y tienen casi un centenar de competiciones distribuidas entre toda la comunidad.
El censo de competiciones del año 2001 le puedo reflejar que reflejaba 30 competiciones en Alicante, 18 competiciones en la provincia de Castellón y 35 en la provincia de Valencia.

La protección de la colombicultura a través del proyecto de ley se realiza en dos vertientes: por un lado, regulando las condiciones en las que se lleva a cabo la cría y el mantenimiento de estos palomos deportivos; y, por otro, lógicamente, regulando el ejercicio de la actividad de vuelo de estos animales.

En la regulación del primer aspecto se toma como referencia la Ley de 8 de julio de 1994 sobre protección de animales de compañía, pero estableciendo determinados criterios diferenciadores.
Estos criterios se toman en base a la singularidad de los palomos deportivos y por ello se da un tratamiento especial, tanto a la suelta, tenencia, cría o reproducción de estos palomos por deportistas o por entidades deportivas como también se da un tratamiento especial a los palomares, a los centros de crías, a los centros de entrenamiento y a los depósitos de palomos deportivos.

En el segundo aspecto, en el ejercicio de la regulación de la actividad de vuelo de estos palomos deportivos, para cumplir con el objetivo de favorecer la práctica deportiva de la colombicultura, se insta a los ayuntamientos en los que se desarrolla esta práctica a que en la medida de lo posible y, especialmente, atendiendo al planeamiento urbanístico, se arbitren medidas y se delimiten zonas aptas para el vuelo de los palomos deportivos.
También se deben establecer en estas zonas donde se practique el deporte de la colombofilia unos turnos de vuelo que impidan las interferencias de vuelo entre los palomos deportivos y las palomas mensajeras.
En relación con estos turnos de vuelo quiero destacar que el proyecto de ley recupera e incorpora las comisiones mixtas municipales como lugar de encuentro y de resolución de los conflictos de vuelo entre estos deportistas, de una u otra modalidad, en las que el protagonismo en estas comisiones mixtas lo tienen los alcaldes y las federaciones de colombicultura y de colombofilia de la Comunidad Valenciana.

Asimismo, el proyecto de ley, teniendo en cuenta su trascendencia para el adecuado ejercicio de la actividad deportiva de la colombicultura, regula también las conductas ilícitas y su régimen sancionador, estableciendo en su título IV todo un catálogo de infracciones y, lógicamente, las sanciones de esas infracciones.

Por último, quiero destacar que este proyecto de ley da un protagonismo especial a la Federación de Colombicul-tura de la Comunidad Valenciana como entidad que tiene delegadas por la Generalitat Valenciana las funciones de tutela, promoción, organización y control de la práctica deportiva de la colombicultura.
Así, se le asignan funciones relevantes, como son: la gestión del registro de palomos deportivos, la autorización de instalaciones y el control de las competiciones y los concursos.

Termino diciendo, señorías, tal y como se recoge en la exposición de motivos de este proyecto de ley, y cito textualmente: "La tradición valenciana de este deporte de más de 300 años de antigüedad, el enorme prestigio conseguido dentro y fuera de la Comunidad Valenciana, el elevado número de aficionados y aficionadas que en nuestro territorio lo practican, su importante estructura territorial y el apoyo social y cultural que disfruta a todos los niveles, justifica sobradamente que se eleven a rango de ley los derechos a su práctica, las bases y normas por las que ha de regirse esta práctica deportiva y, por tanto, el reconocimiento de la misma.
"

Nada más y muchas gracias.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor vicepresident.

Defensa de l'esmena a la totalitat.
Té la paraula la il·lustre diputada senyora Pérez per Esquerra Unida.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyories.
Senyor conseller.

Esquerra Unida del País Valencià ha demanat la devolució.
.
.
*(Pausa)* Com?
Perdó.

 

**La senyora presidenta:**

 

Continue, continue, senyora Pérez.

 

**La senyor Pérez i Martí:**

 

Esquerra Unida del País Valencià ha demanat la devolució d'aquesta llei, d'aquest projecte de llei i, a més, no ha presentat cap tipus d'esmena perquè considerem que la revisió de la mateixa, amb la quantitat de defectes que nosaltres observem, ens conduiria al que en estos moments està vigent, com és el Decret 190/85 i l'Ordre 13 de juliol de 1989.

Si més no, aquesta llei, que és un poc més ampla del que és este decret i esta ordre, deixa explícitament en molts dels seus articulats la responsabilitat que directament van a tindre els ajuntaments per a poder aplicar la llei tal i conforme s'expressa.
Responsabilitat que van a tindre els ajuntaments quan les despeses humanes, econòmiques i materials encara no saben els propis ajuntaments quines van a ser.

I és normal, conforme s'exposa en l'exposició de motius, que a la Generalitat no li va costar ni una simple pesseta ficar en marxa esta llei, però sí als ajuntaments.
I recorde que ahir vam estar tractant una interpel·lació i parlàvem del procés de transferència de capitals als ajuntaments que encara no sabem per a quan va a ser.
Ens sembla que és abusiu i ens sembla que és abusiu, senyor conseller, i que ni tant sols se val poder presentar esmenes que servirien com a pegats i no es regularia correctament.

Des d'Esquerra Unida del País Valencià considerem que és important tindre-les, encara que siguen de tercera o quarta categoria, com pot ser esta, però que regulen un sector de la societat conforme és la colombicultura, però no d'aquesta manera.

Les contradiccions són bastant notables.
I mire, aquesta llei enfronta dos sectors, encara que dos articulats de la mateixa fan referència a un d'estos sectors.
I els enfronta clarament perquè si bé el sector de la colombicultura en la pràctica esportiva de pica va a basar-se sobre esta llei; l'altre sector es basa ­i parle del sector de colom missatger­ en el Reial Decret 2571/1993, depenent del Ministeri de Defensa, i en l'aplicació en la seua conducta, o el que hagen de realitzar, en l'article sisè de l'Ordre 10 de desembre de l'any 1963.

I existeixen encara més contradiccions.
I vull fer un parèntesis.
No em val el que 8.
330 associats pertanyen al colom de pica o a la pràctica esportiva del colom de pica i que entre 400 i 500 pertanyen al que és el colom missatger.
Això seria una contradicció que mitjançant esta llei no es va a salvar, va a continuar sent un problema.

Després, hem de tindre en compte, amb totes les contradiccions que en ella venen i que mitjançant les esmenes no se soluciona la situació, que en un articulat de la llei diu una cosa com: "Una vegada el territori, que a més ha d'indicar l'ajuntament, equivalent a dos quilòmetres de ratio per a la cria, ensenyament i de més del colom de pica, s'haurà de publicitar la seua reproducció.
.
.
, etcètera, etcètera".
I curiosament, si parlem del colom de pica i parlem de les lleis que recullen tot allò que significa la defensa d'animals de companyia, sembla ser que concretament este articulat seria una dependència clara de la conselleria de Medi Ambient i no d'un ajuntament.

També parlen vostés del que signifiquen els coloms casolans o *zuritas.* Estos coloms cal saber que no són aquells que servixen per a la pràctica esportiva, sinó que són animals de companyia.
Estos serien animals de companyia.
I entra en contradicció la llei amb l'articulat 92 de la Llei 4/1993 que indica que aquest control depén de la policia d'espectacles i, per tant, els ajuntaments no tenen competència directa en esta matèria.

És difícil, per tant, presentar ­conforme dic­ esmenes perquè ens conduirien, lògicament, al Decret 190/1985 i l'Ordre 13 de juliol de l'any 1984.
Fins i tot, en matèria d'infraccions existixen contradiccions.
Quan l'Estat està considerant, a través de la Llei esportiva de la columbicultura, que el colom.
.
.
amb una quantitat d'infraccions, van a considerar-se les mateixes com a infraccions greus, resulta ser que en la llei o en el projecte de llei presentat estes mateixes infraccions es van a considerar lleus.
I no és correcte.

Però, també per conforme està realitzant-se la pràctica esportiva del colom de pica.
En estos moments que al País Valencià, però també en el conjunt de l'Estat, s'està prenent bandera del que significa l'agressió a les dones, l'agressió de gènere, s'està permetent, mitjançant una llei, regular la permissibilitat que es practique amb els coloms de pica la matança, picant el cap a la coloma, quan es produïx la solta.
I quan no la matança perquè ara s'acorda ficar-los una caperutxa, com a mínim deixar-les cegues.
Perquè es busquen els coloms més agressius.
*(Remors)* No és la mateixa pràctica de fa tres segles, ni la de fa un segle ­ vostés no s'alteren, però és aixina­, sinó que ara es busquen coloms agressius que l'únic que persegueixen és, sense cobrir a la coloma, acabar matant-la.
I estem defensant per un altre costat què és el que significa buscar les bases més idònies per a eradicar la violència de gènere.
Per tant, açò s'hauran de mirar.

La Llei 4/1994, de 8 de juliol, sobre protecció d'animals de companyia, i a la que vosté, senyor conseller, ha fet esment, també entraria en contradicció perquè el que intenta és que aquesta llei no perjudique la singularitat que la pràctica esportiva del colom de pica haja de realitzar.
I la singularitat és eixa.
No és una altra.

Em reitere, senyor conseller, esta llei no era el moment més idoni per haver eixit.
Estimem que ha d'estar regulat, que el País Valencià quan més lleis tinga millor.
Però, ni ha estat el moment més idoni, ni les formes ni la sol·licitud del sector per a l'aplicació de la mateixa ha estat suficientment debatuda, ha estat ni tant sols consultat el que han estat els municipis; tanmateix, sí a la màxima representació dels mateixos com és la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, la qual al Consell Jurídic Consultiu va enviar un escrit dient que no s'estava d'acord conforme es presentava aquesta llei, per diferents singularitats, principalment per l'endeutament que la mateixa suposa per als municipis que tinguen columbicultura en la seua zona, i per les mesures econòmiques que els mateixos ajuntaments no poden contemplar.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Pérez.

Té la paraula, per al torn en contra, l'il·lustre diputat senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Molt excel·lent, senyora presidenta.

Senyories.

Hem assistit a la presentació del projecte de llei que ha fet el vicepresident del Consell de la Generalitat, en la qual exposa a la Cambra les excel·lències de la llei que aquí se presenta i la sensibilitat que el Govern Valencià ha tingut per una afició tan arrelada en esta comunitat com és la columbicultura.
I després d'eixa encertada intervenció, una volta més, del vicepresident, acudim a una intervenció de la senyora Pérez en defensa d'una esmena de totalitat que no té ni cap ni peus.
La senyora Pérez ha vingut ací a la trona a parlar d'una cosa que no sap de què està parlant, a parlar d'una cosa que algú li ha contat i li ha contat malament.

Senyor Pérez, la competència de la Generalitat en esta matèria està regulada en l'article 31.
28 de l'Estatut d'autonomia, perquè es referix a l'esport i a l'oci, esta llei es referix a l'esport i a l'oci, i això és competència de la Generali-tat, i conseqüentment amb eixa competència, el Consell va aprovar un projecte de llei que hui estem debatent aquí.
I estem debatent-lo perquè ha tingut la benevolència la majoria d'esta Cambra amb la seua senyoria i amb el seu grup d'admetre a tràmit una esmena de totalitat que no es fonamenta en el que exigix el Reglament de les Corts, però com som un grup parlamentari que tenim com a principi d'actuació el respecte a les opinions de la resta de grups parlamentaris, de la resta de senyories, hem possibilitat que hui vosté puga vindre ací a la trona a parlar d'una cosa que no sap i a ferir, d'alguna forma, amb les seues paraules, una afició que desenrotlla la seua activitat amb la màxima dignitat i el mateix orgull.
I jo crec que vosté, senyoria, deuria retirar algunes de les paraules que ha dit aquí, perquè està ofenent no solament als homes i a les dones de la Comunitat Valenciana, sinó que està ofenent també la Cambra que representem.

Mire vosté, senyoria, mire vosté: la columbicultura és una cosa que ve desenrotllant-se en la Comunitat Valenciana des de fa més de 500 anys, encara que les federacions i la pràctica competitiva està arreplegada des de fa 300 anys, conforme ha dit molt bé el senyor vicepresident.

Ja en el segle XV el rei Ferran el Catòlic va establir unes normes per a regular la cria i la protecció dels coloms esportius en el Regne d'Aragó i en el Regne de València, l'antic Regne de València.
Per tant, senyoria, crec que és una cosa que ja per això mereix el màxim respecte.
Ja que en el segle XVIII hi ha normes per a competició que va dictar el corregidor de San Felipe, hui Xàtiva, i governador de Montesa, que van venir aplicant-se durant molts anys.
I en 1908 i 1914 comencen a aparéixer ja les normes perquè se constituïxquen les juntes locals o municipals per a la pràctica d'este esport.
I va ser en 1925, concretament el 22 d'agost, quan se crea la Federació Regional de Columbicultura.

A banda de totes eixes actuacions, s'ha de reconéixer que des de molts anys, en la majoria de poblacions de la Comunitat Valenciana, moltes dones i molts homes estem practicant este deport, i estem practicant este deport i constituint-se i federant-se en eixa federació regional.
Jo aquí li podria mostrar a vosté l'acta de constitució de la Societat Colombòfila de Monòver, que està feta en 1929, que és un autèntic detall democràtic del que aquí se regula en esta norma, perquè estan parlant ja del respecte que s'han de tindre uns columbicultors amb altres, uns "colomistes", com hem dit sempre, uns colomistes amb altres per a deixar-se femelles i mascles per a fer creuaments que milloren la qualitat i les aptituds del colom, per a regular els torns de vol.
.
.

En definitiva, ja és un avançament allò que van fer en 1929 d'una cosa que hui contempla la llei.
Perquè estem parlant de dret civil, senyoria!
, estem parlant de dret civil.
Al llarg de molts segles s'ha practicat en esta comunitat una activitat esportiva que s'ha regulat per ells mateixos, des d'ells mateixos, que s'han marcat unes normes que ells han aplicat, que han respectat i que han complit.

Doncs, bé, després de tants anys d'eixe buit legal, el que pretenem és que tinguen una llei, que alhora que reconeix que este esport és un esport autòcton, perquè és un esport autòcton, hui està en 14 comunitats espanyoles, però perquè els han exportat els valencians, senyoria, els han exportat els valencians, igual com els exiliats valencians els van dur a Sud-amèrica i hui se practica la columbicultura en Sud-amèrica.

Senyoria, el mínim que deu fer vosté és informar-se, ans que vinga ací a la trona a fer un despreci tan pronunciat com ha fer d'un grup de valencians i valencianes que tenen els seus drets, que exercixen eixa activitat amb la màxima dignitat i que és una activitat molt noble perquè vosté vinga d'eixa forma tan gratuïta a dir ací el que ha dit.

A més vosté ha criticat la llei!
Mire, una llei que s'ha fet des del consens, no solament del Consell i l'Administració sinó que han participat en ella, de forma molt activa, la Federació Valenciana de Columbicultura, la Federació Espanyola, i que en estos moments tenim coneixement, perquè aixina mos ho ha comunicat la Federació Espanyola de Columbicultura, que ha segut demanada per les altres comunitats espanyoles per a fer una llei similar basant-se en el que aquí anem a tractar d'aprovar en els pròxims dies.
*(Alguns aplaudiments)*

Jo crec que això, senyoria, mereix el màxim respecte, i, sobretot, mereix el màxim respecte, perquè eixos aficionats i eixes aficionades venien demanant des de fa molts anys esta norma jurídica que ara anem a propiciar-los.

Però és que és molt fàcil parlar sense conéixer les coses.
Jo crec, senyoria, que vosté no sap què és la columbicultura.
Si vosté sabera què és la columbicultura, no s'haguera oposat d'eixa forma, perquè, a més, no ha tingut arguments per a oposar-se, perquè el que vosté ha dit ací en la trona, és motiu d'esmenes de modificació, esmenes de substitució, de supressió, com han fet els altres grups parlamentaris, però ¡demanar que se retorne el projecte al Consell, quan tants anys han estat els columbicultors valencians i les columbicultores demanant esta llei!
¡Quan és una llei que s'ha consensuat, fixe's vosté, des de 1998 estem treballant en esta llei el Govern, l'Administració, la Federació, les persones que mos menegem en l'entorn d'esta afició!
.
.
.

Senyoria, jo li demane un poc de respecte a eixes persones i al que representen, i al que han sofrit durant tants anys, senyoria.
Tinga vosté en compte que el colomista, la seua il·lusió comença des que intenta millorar el colom que té.
El colom esportiu, que es coneix per "colom esportiu valencià", és fruit d'una sèrie de creuaments de races que han vingut fent els valencians des de l'època dels àrabs!
Sí, sí!
Des del segle VIII, que van aplegar els primers coloms *butxons* o paputs que van portar els àrabs a Espanya, van començar a fer creuaments, i s'ha aconseguit un colom esportiu, que genèticament i morfològicament respon a les necessitats de la pràctica d'este deport.
I se coneix en tots els llocs pel "colom esportiu valencià".

Està demostrada la necessitat que se reconega que és un esport autòcton, per estos motius que li dic.
Però, a més, senyoria, fixe's vosté, la gran quantitat de gent que practica l'esport aquí en la comunitat, s'ha parlat de mils i mils de llicències, però és que hi ha molt més que eixes llicències darrere de l'afició!
Hi ha entre 45.
000 i 50.
000 persones que compartixen eixes inquietuds i eixes il·lusions i que tots els dies o totes les setmanes, en la periodicitat de la solta que se fa, acudixen i després acudixen també a les competicions.
I eixes persones mereixen un màxim respecte, que vosté no ha tingut en la seua intervenció i en la seua actuació.

Mire, senyoria, li dia que la il·lusió del columbicultor comença quan tracta de millorar eixa raça que té.
Ja als amics els demanes que te deixen una femella que té un pedigrí per a creuar-la amb el teu mascle, i estàs impacient i estàs il·lusionat esperant que ixquen els colomins.
I no solament això, és que te preocupes d'ajudar a eixir a eixos colomins de l'ou, perquè quan es trenca la closca des de dins, hi ha voltes que se queden agarrats a la closca i vas amb *mimo* i *carinyo* a ajudar-los a desprendre's, procurant no fer-los ningun mal.

Eixa il·lusió la tens també quan comencen a eixir-los els plomissols, que si serà magany, que si serà fumat, que si serà blau, que si serà *alicortat*, si serà roig, etcètera, etcètera.
Tot això és una il·lusió, si serà com el pare, si serà.
.
.
, perquè procures tindre un arbre genealògic dels coloms que tu cries.

Després, l'ensinistrament, senyoria.
I sap vosté en què consistix l'activitat de la columbicultura?
Doncs, fixe's, en una cosa tan bonica com és l'amor!
, i valga la semblança amb les persones, una cosa tan bonica com és l'amor!
, però lliurement decidit entre la solta.
Se practica de la següent forma ­perquè totes les senyories no ho saben­: se solta una femella, que porta una plometa en la cua, perquè puguem distingir-la des de baix, i els coloms, que van degudament pintats en les ales, perquè els identifiquem.
Ixen cada un del seu colomer, i acudixen tots a la solta, i van en la pinya de la solta, que és la femella, fins que ella se refúgia en un matoll, en un arbre, en una línia telefònica, etcètera, etcètera, etcètera.

I què és el que ocorre?
Sí, li ho explique perquè vosté ho sàpia!
És que no se pot voler una cosa si no se coneix, i vosté té un total desconeixement del que és la columbicultura, i la meua obligació, permeta'm, és explicar-ho perquè ho sàpia, i que no tinga excusa del que està fent.

Doncs, bé, consistix en trastejar la femella, enamorar-la per a endur-se-la al seu colomer i passar la nit amb ella.
Això és en el que consistix.
O siga, que la mateixa atracció que hi ha en qualsevol animal de distint sexe i en qualsevol persona humana.
Per tant, és una pràctica noble, bonica.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
i de la qual els columbicultors es senten enormement orgullosos.

Per això jo no havera consentit que vinga vosté aquí, a la trona, a dir el que ha dit.
Deu mostrar el màxim respecte, senyoria, per esta activitat.

Li dia que vostés han presentat l'esmena a la totalitat, molt mal fonamentada, perquè no s'ajusta a Reglament, sense saber de què estan parlant.
Si vosté saberen dels sofriments dels colomistes, que demanen eixa protecció.
.
.
Vosté no sap el que és, senyoria, que el seu colom se quede fora del gabiot eixa nit, que se quede en la solta en un arbre i te passes la nit pensant "retornarà demà de matí?
", "no retornarà?
", "algun *desalmat* me'l matarà o me'l robarà?
", "se me matarà en una parallamps?
", "se me cremarà en uns cables d'alta tensió?
".
.
.
 *(Remors)* Tot això és la pràctica i la inquietud.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

.
.
.
que els dóna noblesa als columbicultors i columbicultores de la Comunitat Valenciana, i que mereixen eixe reconeixement per part de la Cambra.

I jo demane als grups parlamentaris que esta llei no deu ser una llei polititzada!
, perquè és una llei.
.
.
Colomistes n'hi ha de tots els colors, com n'hi ha de tots els estrats socials, i per a mi tenen el màxim respecte tots.
Jo he parlat amb persones que voten a l'esquerra i amb persones que voten a la dreta, però m'ha aprofitat per a tindre una noció del que és astò i tindre una idea, perquè jo també l'he practicat durant molts anys, però, en tot moment, he respectat l'opinió d'eixes persones, perquè tots se menegen amb normes democràtiques.
Totes les associacions locals, tots els clubs i totes les federacions de columbicultura, tots se basen en la democràcia i funcionament democràtic.
I el mínim que podem fer és reconéixer eixa necessitat que tenen, marcar la protecció i la col·laboració dels ajuntaments perquè eixa protecció siga real i siga autèntica, i propiciar la millor llei possible, eixa llei que vosté diu que és roïna, però que, repetixc, la majoria de les comunitats autònomes espanyoles l'han demanada, perquè volen promulgar-la semblant.
Ells no podran parlar que és un esport autòcton allí, perquè ho és aquí, només aquí, allí tenen l'esport exportat per mosatros.

Però sí que volen, agarrant l'experiència dels valencians, dels columbicultors valencians, que han col·laborat en la redacció d'eixe projecte, que està enormement consensuat, que goja de l'informe jurídic favorable del Consell Jurídic, també del Comité Econòmic i Social, també de l'Administració pública i també d'ajuntaments.
.
.
Hi ha ajuntaments, com el de Torrevieja, que s'han avançat a tot astò, ja té regulat el que diuen la "zona d'aire", que és la zona de vol, a on tenen els gabiots, i estan.
.
.
Molt bé, a la millor, això de Torrevieja, després de la promulgació de la llei, servix d'exemple per a altres poblacions.

Senyoria, jo crec que vosté deuria reconéixer l'error que han comés, perquè no vull pensar que hi ha mala fe en la seua actuació, pense més bé que és ignorància, sí, ignorància del que és la columbicultura, perquè si vosté, senyoria, sabera què és la columbicultura, no haguera tingut el valor de vindre ací, a la trona, a defensar eixa esmena perquè retorne el projecte de llei al Consell.
Del contingut de la llei, de l'articulat, ja en parlarem quan pertoque, este no és el moment, este és el debat si la llei seguix endavant o si la llei se retorna al Govern.

Per tant, jo crec que vosté devia fer un acte de reflexió i retirar la seua esmena de totalitat i, això sí, comprometre's a col·laborar i a participar en el debat en comissió per a intentar millorar el contingut d'eixa llei.
Clar, malament por fer-ho, des del moment que el seu despreci arriba inclús a no haver presentat ninguna esmena parcial, com sí que ha fet el Grup Mixt i com sí que ha fet el Grup Parlamentari Socialista.
Jo entenc que estos dos grups sí que creuen en la necessitat de la llei i el que volen és millorar-la.
Se podrà discrepar, se podrà coincidir, això és democràcia.
Però el que vosté ha vingut a fer hui ací, a la trona, no.
Això és un autèntic acte de sabotatge a les inquietuds i a les il·lusions de milers de valencians i valencianes que estan demanant que esta llei es promulgue.

I mire vosté, jo la convide a vosté que reflexione i que se sume a les actuacions que en la comissió es tindran i al dictamen definitiu favorable que vindrà, sense dubte, novament al Ple.
Li convide a vosté, en reconeixement dels drets que tenen eixes valencianes i valencians, en reconeixement que astò forma part de la nostra cultura i de la nostra història, la columbicultura ­vulga vosté o no-, i en el reconeixement que no li preocupe a vosté en absolut el tema dels coloms missatgers, que estan perfectament regulats i que estan contemplats eixos drets també en la llei.
Per això es creen les comissions mixtes municipals, perquè regulen, atenent a les característiques i a les singularitats de cada poble, quines són les hores de vol i quines són les zones on s'ha de fer açò.

Per tant, senyoria, crec que està encara a temps de quedar bé amb eixos milers de valencianes i valencians que hui estan mirant a les Corts Valencianes esperant eixa llei que durant tants anys han demanat i mai aconseguien, i que ara el Partit Popular sí que els concedeix.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Té la paraula per a rèplica, per cinc minuts, la senyora Pérez en representació d'Esquerra Unida.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Maluenda, vosté no s'ha d'alterar, eh?
O siga, que jo demane que es retire la llei, perquè aixina ho considera el meu grup, no és motiu d'alteració.
Ni crec que haver explicat de forma viva quina és la pràctica esportiva que es practica, tampoc.

I me continue mantenint que tot s'ha de regular.
Me pareix bé, i ho he dit en la meua intervenció, que existisca una llei que regule la columbicultura, però que no és el moment, que no és el moment.
Que ha d'estar més profundament estudiat i que, a més a més, s'ha de fer ressó del que ha sol·licitat la Federació Valenciana de Municipis i Províncies.

I com que sembla ser que vosté no ha entrat en eixa part, que era la més important per a mi, i sí que m'ha parlat molt de l'art del colom, efectivament, jo no pertany a cap columbòfila, però sí que m'he preocupat molt en estudiar en profunditat què era esta llei, què significava, quines pràctiques són les que s'utilitzaven, etcètera, etcètera.

I és més, el senyor conseller ha parlat de singularitats en el que és la Llei de protecció als animals de companyia, perquè la singularitat que hi ha és que maten les colomes.
Jo li dic: no és correcte, però parlarem també del que significa la pràctica esportiva del colom de pica.
Efectivament, és una pràctica esportiva amorosa.
Clar que sí!
Que quan es començà esta matèria, significava que en la solta de la coloma amollaven diversos coloms i els coloms intentaven conquistar eixa coloma de forma galant, i es portaven la coloma al seu colomar, al seu hàbitat, per fer l'amor amb ella.
Eixe era l'art, eixe era l'art amorós.
*(Remors)* I, clar, van passant els anys, han passat els segles, i ara necessitem coloms que siguen més mascles?
No sé fins on es pot dir que el masclisme tinga un punt i final o un punt i principi.
Més corredors?
Més voladors?
O que tinguen més il·lusió a la propietat, o siga, a la femella?
Dic jo.

Perquè, clar, els hem fet tan bonics, els hem fet tan valents, els hem fet tan forts, els hem fet tan quasi humans, quasi humans, que ara resulta ser que, de forma amorosa, amollen la coloma, i automàticament amollen uns coloms ­que més bé pareixen buldogs, i que aquelles pel·lícules, senyories, sobretot les dones se'n recordaran, *La maté porque era mía*, o *Si no es mía no es de nadie­*, s'acosten els coloms, en matolls, en un arbre, a la llum de la lluna, quan ix el sol ­que més dóna!
­, ixen els coloms, i com que ningú es pot fer amb la coloma perquè la coloma sap que la van a agredir i està espantada ­pobreta!
­, li piquen el cervell i la maten.
Jo no dic que totes, eh?
Jo no dic que totes.
Però eixa pràctica es fa.

I últimament és fiquen unes caputxetes perquè no les maten.
Perquè, efectivament, jo estic convençuda, senyor Maluenda, que tota la gent que pertany a la columbicultura té molt d'interés en protegir eixe animalet que tant li ha costat de criar, però s'està fent mal.
I com que vosté s'ha parat sols en eixa part, parlem extensament d'eixa part en els cinc minuts.
I llavors, el que passa és que no li piquen al cap, no la poden matar, la deixen cega, la deixen cega o torta, dóna el mateix.
Dic el que vosté sap, senyor Maluenda, que està passant.

I dic que Europa regula d'una forma bastant seriosa està situació, perquè fins i tot en pel·lícules de blanc i negre americanes la columbicultura ha estat un dels factors primordials en moltes d'elles, en moltes de les pel·lícules filmades.
I, efectivament, clar que sí!
I a mi no me pot dir que per fi tenim una llei que la va a copiar la resta de comunitats autònomes de l'Estat espanyol.
Mire, escolte, molt bé, molt bé.
Tan de bo copiaren eixa i totes, i en totes fórem pioners.
El que dic, i torne a repetir, és que no és el moment més idoni.
Que vostés fan un traspàs de competències obligades als municipis que no és correcte.
Que, a més, parlen de donar-los dos quilòmetres de radi per a la cria i l'ensinistrament d'eixos coloms, i que cal pensar que en estos moments.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Pérez, acabe.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

­Acabe, senyora presidenta.
­ .
.
.
en estos moments són moltes les poblacions que al seu voltant tenen xicotetes residències i que se les voran morades.
I que no hi ha diners, no tenen dotacions clares els ajuntaments per fer-se càrrec d'una cosa que encara no sabem com ha de ser.
I després, lògicament, haurem d'aplicar ordres i decrets que van a servir de pegat i van a embrutar més la situació que en estos moments existix.
I ja no he dit res més, senyor Maluenda, ja no he dit res més.

El que a mi m'agradaria és que es fera una llei tal que fins i tot l'última pràctica amorosa que vosté ha explicat en color rosa.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Senyora Pérez, s'ha acabat el temps.

 

**La senyora Pérez i Martí:**

 

.
.
.
i jo en blanc i negre, es poguera també contemplar i es poguera també reconduir.
I a partir d'ahí, parlem, senyor Maluenda.
A mi m'agrada molt parlar i, com vosté sap, aplegar a acords que a totes les parts donen bona contestació.

Gràcies, senyora presidenta.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Pérez.

Té la paraula, per a rèplica, el senyor Maluenda en representació del Grup Parlamentari Popular.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Pérez, mire, li conteste pel respecte que me mereix la seua persona, perquè el que vosté ha dit ací en la trona és insultant, totalment insultant a eixes persones ­que en estos moments no poden defensar-se ací, però jo sí vaig a defensar-les­ que practiquen la columbicultura al llarg de la comunitat.

Vosté no sap de què està parlant.
Vosté ha confós l'esport de la columbicultura amb els pollastres de pica.
Sí, sí.
Eixes lluites de pollastres que es fan, que són il·legals, vosté ho ha confós amb astò.
Mire vosté, la pràctica de la columbicultura continua sent el mateix: enamorar, enamorar.
I coloms hi ha de moltes classes.
N'hi ha d'eixos parats que es queden al costat de la femella i aixina, amb al seua presència, tracta d'enamorar-la; n'hi ha qui és més guerrer i pica als altres mascles que són competidors perquè fugen i se'n vagen al seu colomer, i n'hi ha que té la gràcia de trastejar, eixir voletejant en curt recorregut per a llevar-se la femella al seu colomer.
Però sempre des de la lliure elecció que la femella fa d'entre tots eixos coloms mascles.
Per tant, no vinga ací a dir vosté.
.
.
La caputxa?
Vosté està confonent ací la falconeria i ho està confonent tot.
Però què és el que diu?

A més, ha parlat en la primera intervenció de la llei de l'Estat de la columbicultura.
La llei de l'Estat de la columbicultura ­envie'm, envie'm una còpia, que tindria interés en llegir-la­ no existix, senyora Pérez.
Vosté ha begut en una font que alguna cosa té contra la columbicultura o alguna cosa té contra la societat, perquè tindre alguna cosa contra la columbicultura és tindre alguna cosa contra la societat valenciana.
És tindre alguna cosa contra eixes dones i hòmens que compartixen una afició tan bonica com és la que mos ocupa

El que vosté està dient, senyora Pérez, no té ningun sentit, no té ningun sentit, i vosté faria be en retirar eixa esmena.
Vosté ha parlat aquí de la Federació Valenciana de Municipis i que el Consell Jurídic Consultiu ha dit que.
.
.
Mire, aquí tinc jo l'informe del Consell Jurídic Consultiu, que en principi feia unes suggerències per a modificar en alguns aspectes alguns dels articles i que, encara que no és d'obligat compliment, el Govern ho va assumir i ho va modificar.
Però en ningun moment apareix el que vostés deien de la Federació Valenciana de Municipis.
Pregunte-li als alcaldes de la Comunitat Valenciana on es practica la columbicultura, que és en el 85% de les poblacions de la nostra comunitat, i vorà vosté com estan recolzant, com estan col·laborant en tot moment.
I ara volem que col·laboren més.
Jo he anomenat ans un alcalde.
Podria anomenar-li l'alcalde de.
.
.
, jo no és alcalde de Benissanó, però ara és conseller de Sanitat, que també ha col·laborat enormement en la columbicultura.
Com és el senyor Joaquín Soler, també un alcalde valencià, que també ha col·laborat.
I tants i tants alcaldes, d'Esquerra Unida, del Partit Socialista, del Partit Popular, que han col·laborat.
Perquè no es pot viure d'esquenes a la realitat històrica, que això forma part de la nostra idiosincràsia.
I això és un cosa de la qual hem de sentir-mos orgullosos tots els valencians i totes les valencianes.

I aquí, senyoria, aquí no venim a defensar la postura personal de ningú, aquí no venim a portar a la Cambra el que una persona de forma interessada mos haja pogut dir a favor o en contra d'una normativa de llei.
Aquí venim a impartir justícia i a procurar fer una legislació que siga justa i objectiva per al millor funcionament de la nostra societat, perquè es puguen desenrotllar les activitats esportives, culturals o socials en tot moment.
I aquí estem parlant d'una activitat política, cultural i social, com és la columbicultura.
I vosté no pot negar-se a eixa realitat.

Senyora Pérez ­li ho dic­, vosté sap que tinc simpatia per la seua senyoria, però vosté ha vingut molt mal informada.
Però el més greu no és que haja vingut molt mal informada, és que vosté ha insultat els colombaires valencians aquí en la trona.
I això és el que jo no puc consentir, això és el que no puc consentir.
Si vosté ho fa en un altre lloc, ja es defensaran ells.
Però el meu grup que sustenta el Govern, i és el Govern qui ha portat esta llei ací perquè s'aprove, té l'obligació el grup que el sustenta de defensar a totes eixes persones que han col·laborat de forma activa, objectiva i fent ús de la seua experiència i els seus coneixements per a fer la millor llei possible, una llei que vosté detesta, una llei que vosté condemna.

I que li torne a dir: la Federació Espanyola de Colum-bicultura li ha comunitat al Grup Parlamentari Popular que ha sigut demanat el projecte de llei per altres comunitats espanyoles on està practicant-se la columbicultura per a demanar als seus parlaments autonòmics que regulen eixa matèria mitjançant una llei.
No serà tan roïna com vosté ha dit, no serà tan roïna com vosté ha dit.
Vosté sap que les coses moles voltes són segons el color del cristall.
A vore qui li ha informat a vosté, a vore qui li ha parlant tan malament de la columbicultura, senyoria.
Però hui, i en este moment, vosté, que diu que és tan valenciana, ha fet un flac servici a la Comunitat Valenciana.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments des d'un sector de la Cambra)*

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Per a fixació de posició, té la paraula el senyor Peris del Grup Mixt.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyors diputats i senyores diputades.

És cert que nosaltres no hem fet una esmena a la totalitat, i també és cert que, per coherència amb això, no votarem l'esmena a la totalitat.

Però també és cert que encara que reconeixem la importància de la columbicultura, que és un esport tradicional valencià que en molts pobles, en moltíssims pobles es té, al llarg d'aquests dies, des que s'havia tancat el període de presentar esmenes, hem pogut anar aprofundint en el tema i hem pogut comprovar com alguna de les nostres esmenes, que havíem presentat realment perquè no arribàvem a entendre com la llei, a més d'algunes mesures que per a nosaltres pensem que són positives i que efectivament cal donar suport a eixe esport, no enteníem perquè desapareixien alguns organismes que estaven en eixos decret.

Clar, perquè és certa la tradició històrica de la colombicultura valenciana, però també és cert que, molt més minoritària, hi ha una altra tradició també valenciana, com és la colombofília, que no és exactament el mateix, que també té la seua federació, també té els seus interessos, també té les seues tradicions, també és molt bonic veure com un colom es porta a 800 quilòmetres de distància i torna al seua colomer.
M'imagine que la mateixa estima, amor veurà quan eix el colomí, etcètera, etcètera, etcètera.
I resulta que aquesta llei *sesga* excessivament el tractament de la colombicultura a favor de la colombicultura, i vaig a dir-lo perquè pense que ho fa en detriment de la colombofília, en detriment dels coloms missatgers.

 

**La senyora presidenta:**

Senyories, per favor.

 

**El senyor Peris i García:**

 

Que també cal recordar, amb eixa intensitat valenciana que fa el senyor Maluenda, i que jo en això de la intensitat valenciana compartisc amb ell, que és que la colombofília justament en l'Exposició Regional de 1909, és un colombòfil valencià el que per primera vegada en el món fa vols nocturnes amb coloms missatgers.
Això també ha de formar part dels anals de l'estima dels coloms tradicionals dels valencians.
Vull dir, també, també, no dic contraposat sinó dic també, senyor Maluenda.

El problema és que els coloms missatgers tenen un vol que traspassa els termes municipals i els coloms esportius normalment no, perquè, efectivament, ixen els colomers del poble, dels municipi on es fa la solta, etcètera, etcètera.
I, per tant, no entenem o no enteníem suficientment, pensàvem que era allò d'eixa desregulació, eixe passar competències dels ajuntaments, eixe això que està passant en el PP, que la conselleria quan menys faena tinga millor.
O que, per exemple, eixos colomers barrera, que per a nosaltres és una bona mesura perquè les aus, no de rapinya sinó que són aixina, que mengen coloms, efectivament siga una manera natural d'impedir que un colom esportiu passe a formar part de l'aliment que és natural d'una àliga o d'alguna panxeta blanca, per exemple.
Volia dir, que això li ho passen als ajuntaments i que els colomers barrera els paguen els ajuntaments.
Nosaltres pensàvem que això formava part del *laissez faire, laissez passer*, transferir competències als ajuntaments.

Però, clar, hem vist que no.
Si no hi ha la comissió autonòmica on es ratifiquen, es regulen i es veja eixe conflicte de territori que hi ha entre la colombofília i els coloms esportius, se *sesga* clarament.
Va a ser difícil que la colombofília, que són molts menys, efectivament, també és cert que són molt menys, tinga alguna cosa a fer.
Si només hi han comissions municipals i no està per damunt l'Administració, que per això està.
.
.
Com estava, si vostés ara ho deroguen, però estava fins ara, és a dir, fins ara està mentre no es derogue.
La funció del director general d'Esports, efectivament, era en eixe conflicte de territoris de vol entre la colombicultura i la colombofília ho feia d'alguna manera, jo pense que amb eixa voluntat que vostés diuen, per això nosaltres hem presentat eixa esmena.

Que, torne a dir, que l'haguérem presentat amb molta més contundència, perquè va i resulta.
.
.
Per això quan deia el vicepresident que amb consens, i a més fins i tot ha dit "colombòfil"; no, en consens de la colombofília no, que no han estat informats; que el 29 de juliol demanen la llei i se'ls contesta l'11 de setembre, passats nous dies del termini de les esmenes, "que es posen vostés en contacte amb els grups parlamentaris".
Sí, s'han posat en contacte, però ja les esmenes les havíem fet pel nostre compte, les esmenes les havíem fet pel nostre compte.

Per tant, nosaltres anem a mantindre's, efectivament.
No anem a presentar una esmena a la totalitat, ens abstindrem en aquest moment.
Però sí que li volem dir que si la llei no ix del debat amb eixa capacitat de poder compaginar, de poder resoldre en una altra instància els conflictes reals que van a tindre els colombòfils i els colombicultors, a nosaltres no ens acabaria agradant la llei i, per tant, no la podríem votar a favor.

Nosaltres llancem eixa proposta, pensem que vostés haurien de fer una reflexió.
I vaig a dir-li una cosa positiva: a vore si aconseguim, gràcies a les mesures de protecció dels vols de la nostra colombicultura tradicional, que les línies d'alta tensió es soterren.
Anem a veure si la promocionem amb eixe impuls en la Valldigna i aconseguim que les línies d'alta tensió d'Iberdrola siguen soterrades en tota la Valldigna, perquè aixina els coloms valencians no entropessaran amb eixes línies d'alta tensió.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Peris.

Senyor Maluenda, per a rèplica té la paraula.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Gràcies, senyora presidenta.

Senyor Peris, què millor que agrair la seua intervenció i el seu anunci que no va a recolzar l'esmena de totalitat.
És conseqüent amb el que vosté ha fet en la llei.
Vosté ha estudiat la llei, vosté ha presentat una esmena parcial al tema de la comissió autonòmica, que ara parlarem d'ella, encara que ja parlarem al llarg del debat en comissió.

El que sí vull és deixar tranquil·la la seua senyoria, perquè està llei no va en contra de la colombofília, en absolut.
Esta és la Llei de protecció de la colombicultura, és la Llei de protecció de la colombicultura i del colom esportiu, no va en contra de la colombofília.
Prova d'això és que se deixa constància en l'articulat del respecte als torns de vol, i inclús regula la creació de les comissions mixtes, en què estaran representats en cada població, en funció de la singularitat de cada poble, els representants d'una modalitat i de l'altra, perquè entre ells i amb l'autoritat municipal apleguen a acords que se respecten entre tots.
Me mereix el màxim respecte la colombofília, però estem parlant de la Llei de protecció de la colombicultura.

Vosté dia no sé què que faltaven ­no ho he entés bé­, que faltaven nou dies per a no sé.
.
.
Jo sí que vull dir-li a la seua senyoria que quan el Govern va aprovar el projecte, l'avantprojecte el va convertir en projecte de la colombicultura, representants de la Federació de Colombicultura de la Comunitat Valenciana van vindre a les Corts a reunir-se amb els grups parlamentaris i a dir-los que subscrivien literalment tot el contingut de la llei; que era una llei molt bona, que era una llei molt consensuada i que demanaven el recolzament dels distints grups parlamentaris.

La seua senyoria presenta una esmena parcial; molt bé, està en el seu dret, però jo crec, amb el màxim respecte, que està confós, perquè el que vosté ha dit és important.
La seua pretén que es regule en la llei la comissió mixta autonòmica.
Mire, la comissió mixta autonòmica, que, com vosté molt bé ha dit, se va crear pel Decret 190/1985, de 9 de desembre, no té sentit, no ha funcionat, porta anys sense reunir-se, perquè malament se pot regular des de la distància el que és la singularitat de cada població.
Per això en la llei mosatros creem la comissió mixta municipal per a atendre les singularitats de cada poble.
No se pot des de l'àmbit de la Comunitat regular el vol de coloms en Sueca, en Gavarda, en Monòver i en Vinaròs, perquè no se pot tindre coneixement directe i exacte de quines són les singularitats i quines són les federacions i les llicències que hi ha concedides per a un i per a cada cas.
Per tant, creem que això és descentralitzar, que és el que estem demanant sempre, és descentralitzar, que no hàgem d'anar a València a fer el que puguem fer a Monòver o el que puguem fer a Xàtiva o el que puguem fer a Gandia.
Si podem fer-ho allí i podem arreglar-ho pense que això és una prova més de subsidiarietat.

I, per tant, ja ho discutirem en la comissió, però ja dic que me mereix el màxim respecte la seua intervenció i l'anunci que ha fet i el reconeixement de la importància que té la colombicultura i els colombicultors i colombicultores en la nostra comunitat i ja en tota Espanya, però a mosatros el que mos preocupa i el que mos ocupa és allò de la nostra comunitat.

Per tant, senyor Peris, al llarg del debat en comissió parlarem i canviarem impressions, independentment que apleguem o no apleguem a acords, però la seua postura és positiva en benefici de l'aprovació de d'esta llei.
I per tant, li he de donar les gràcies i fer reconeixement públic.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Peris.

 

**El senyor Peris i García:**

Senyora presidenta.

Senyores i senyores diputats.

Senyor Maluenda, jo sí que espere i li demane que reflexione un poc vosté, perquè no és un problema de descentralització, no estem parlant d'Administració; efectivament, estem parlant de natura i d'uns esports que són contradictoris amb els territoris.
I la comissió autonòmica no és contradictòria amb les comissions municipals, però sí que pot donar solució, sí que pot donar solució als conflictes que vosté, que a més, s'ha manifestat que és o ha estat colombicultor, vosté sap que apareixen.

I, per tant, també sap que l'informe del Consell Jurídic Consultiu efectivament sí que li va fer una sèrie d'esmenes essencials, essencials, que si no s'hagueren posat sí que hi havia problema en l'ordenament jurídic, i que, justament, quasi totes elles anaven en eixe conflicte.
És a dir, quan la llei ix, ix excessivament *sesgada,* fins i tot parla de protegir els coloms esportius dels missatgers.
I és normal, perquè els coloms esportius se'n van darrere del colom missatger per natura, és a dir, peguen a fugir.
Però també és normal que si eixa minoria està representada en tots els ajuntaments no podrà regular eixos vols perquè és minoria en tots els ajuntaments, i sí que fa falta eixa comissió autonòmica simplement que regule, no que els done la raó sempre, perquè al final hi han 8.
000 i 400, però sí que ha de tindre una funció que la majoria tradicional, autòctona, a protegir, etcètera, etcètera, no vulnere els drets d'eixa minoria en cada poble.
És a dir, benvingudes siguen les comissions mixtes municipals, però tornem a entrar en la llei la comissió mixta autonòmica amb una sèrie de funcions almenys de regular i de vetllar pels interessos.

Jo pense que vostés ho haurien de pensar, perquè, li ho dic, si no, no votarem a favor la llei, protegint i estant d'acord que efectivament cal prendre una sèrie de mesures de mantenir l'esport autòcton de la colombicultura, que respectem i que en el nostre poble hem vist tradicionalment sempre.

Gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

Moltes gràcies, senyor Peris.

Té la paraula, per a fixació de posició, del Grup Parlamentari Socialista-Progressistes, la il·lustre diputada senyora Mollà.

 

**La senyora Mollà Soler:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

M'agradaria, en primer lloc, que en esta Cambra el joc amorós del qual estem parlant, del colom i la coloma, i la pau que simbolitza el colom, estiguera present en moltes ocasions.

Dit això, i entrant dins de la llei, del projecte de llei que estem veient, no podem negar l'afició per la colombicultura en esta comunitat.
Aquesta tradició, aquesta manifestació cultural tan arrelada, va a rebre en aquest Projecte de llei de protecció de colombicultura i del colom esportiu rang de llei.

S'intenta fer una llei que s'intercala entre dues lleis que ja existeixen, la Llei 4/1993, de 20 de desembre, llei de l'esport, i la Llei 4/1994, de 8 de juliol, de protecció d'animals de companyia.
Ho fa usurpant un espais que competix a les lleis vigents pel que fa a la Federació de Colombicultura de la Comunitat Valenciana.

En l'aspecte esportiu proposa actuacions impossibles de portar endavant.
Un exemple és que proposa la reserva d'un espai lliure en una àrea d'influència de dos quilòmetres de radi on hi haja colomers, o restringir a nivell municipal la coordinació dels torns de vol.
Ignora les característiques de l'activitat de l'altre esport de coloms, els missatgers, les ignora o les menysprea.
Pensem que no es pot fer una llei on no estiguen contemplades les dues activitats esportives: la colombicultura i la colombofília.

Aquesta llei ha eixit *sesgada*, prepotent, menyspreada i enfrontada a l'altra activitat minoritària, els coloms missatgers, que per les distàncies que fan necessiten una coordinació dels itineraris, nacional i internacional.
Deurien haver aprofitat l'oportunitat de fer una llei que contemplara estes dos activitats esportives esmentades.
En aquest sentit proposa incomprensiblement derogar la normativa autonòmica existent sobre els torns de vol.

En relació amb la Llei 4/1994, de protecció d'animals de companyia, copia textos íntegres i crea àrees de conflicte per a la confluència de competències.
Intenta lliurar-se de moltes obligacions de caràcter sanitari i de control dels departaments que competixen a l'Administració.
L'Administració autonòmica no pot renunciar al control higienicosanitari, les condicions del transport dels animals, el control i prevenció d'epidèmies, etcètera.
A més a més, aquest projecte obliga a unes actuacions municipals com la creació de departaments municipals per al control dels colomers, dels coloms, i la seua situació higienicosanitària, personal administratiu, comité disciplinari, etcètera.

En la memòria econòmica diu que les institucions encarregades de l'aplicació de la llei són, d'una banda, la Federació de Columbicultura de la Comunitat Valenciana ­és una entitat privada­, i d'altra, els ajuntaments.
Per tant, no suposarà un cost addicional a càrrec dels pressupostos.
O siga, que la Generalitat, que elabora la llei, no té ninguna responsabilitat.
Vol lliurar-se de les obligacions que li corresponen.

S'ha parlat dels orígens d'este esport.
No estaria de més recordar en aquesta cambra que va ser introduïda pels àrabs.
És bo saber-ho, com un exemple d'intercanvi cultural.
Recordar-ho en un moment en què les cultures deuen acostar-se i no allunyar-se.

Per a finalitzar, direm que no podem oposar-mos a una regulació normativa per a afavorir la protecció del colom esportiu i facilitar el desenvolupament de la columbicultura en la comunitat, però que tinguen rang de llei ens sembla un poc excessiu.
Les peculiaritats de l'activitat estan cobertes per la normativa que existix: pel que fa a l'esport, en la llei específica al respecte i, en relació amb la protecció del colom, per la Llei de protecció d'animals de companyia.
Per tant, pensem que no n'hi ha buit legal.

No obstant això, el Grup Parlamentari Socialista ha presentat una sèrie d'esmenes pensades a millorar aquesta llei, que seran debatudes posteriorment.

Per tant, en aquesta esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida anem a abstindre-mos.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Té la paraula per a rèplica el senyor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Gràcies, senyora presidenta.

Replique pel respecte que la senyora Mollà em mereix, només per a dir-li, senyora Mollà, que les normes sanitàries estan clarament regulades en el text de llei.
Ja sabíem que els socialistes valencians no volien dotar la columbicultura d'una llei, perquè han segut molts anys que mentres era president de la Generalitat el senyor Joan Lerma i Blasco, els colombaires valencians demanaven eixa llei i mai ho aconseguien.
Ha hagut d'arribar a la responsabilitat de govern el Partit Popular perquè eixes il·lusions i eixes inquietuds de tantes i tants valencians pogueren vore's plasmades en la llei que hui mos ocupa.
Per tant, jo estic molt satisfet i molt orgullós de pertànyer al partit a què pertanc, que sí que ha tingut la suficient sensibilitat amb eixos valencians i valencianes per a portar endavant la llei.

Mire, la mateixa llei regula el que vosté diu.
A vosté li preocupa el tema dels possibles conflictes amb missatgers.
L'article 9.
3 deixa ben clar que ha d'haver un enteniment per a marcar els torns de vols en les poblacions.
I, a més, li he dit abans al senyor Peris que es crea la comissió mixta municipal.
Perquè en la comissió mixta municipal es on.
.
.

 

**La senyora presidenta:**

 

Silenci, per favor.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

.
.
.
es on se pot, des de la proximitat, regular millor eixos torns de vol, perquè les singularitat no són les mateixes en cada població.
No serien singularitats.
Cada població té una situació distinta i cada població ha de ser, des de la proximitat, qui ho regule.

Clar que es deroguen normes que hui ja no tenen sentit.
Que no tenen sentit a partir de l'aprovació de la llei, faltaria més.
De totes formes, agraïsc que no se sumen a l'esmena de totalitat, i a la volta, em compromet al debat en comissió, perquè estem oberts al consens i a l'enteniment, perquè ho he dit abans: no volem que siga una llei polititzada.
I no va a ser-ho, perquè al final va a ser una llei de la Generalitat promulgada per les Corts Valencianes.
Però seria bo que cada grup parlamentari demostrara el seu interés a millorar el text, en la mesura del possible, perquè els colombaires ni són de dreta ni són d'esquerra, ni són de vostés ni són de mosatros.
Són colombaires i, sobretot, són valencians.
I jo crec que mereixen, almenys, que intentem aplegar a acords puntuals, sempre que no desvirtuem el que és essencial en la llei que és de protecció de la columbicultura i del colom esportiu valencià.

Res més i moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Té la paraula, per a rèplica, la senyora Mollà.

 

**La senyora Mollà Soler:**

Li agraïsc, senyor Maluenda, l'oferiment que mos ha fet.
No estem molt acostumats en aquesta cambra que mos aproven alguna esmena.
Sí que és veritat que mos agradaria moltíssim, sempre que estigueren respectats els problemes que hem citat abans i, sobretot, que arribaren a les mateixes conclusions que fa temps, per exemple, amb el problema dels torns de vol es va arribar ací després de molt consens i moltes coses.
No m'agradaria tirar per la borda un treball fet amb anterioritat.

Moltes gràcies.

 

**La senyora presidenta:**

 

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Senyories, votació ordinària del debat de totalitat del Projecte de llei de protecció de la columbicultura i del colom esportiu, l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.
Senyories, comença la votació.
El resultat de la votació és de 5 vots a favor, 42 en contra, 29 abstencions.
Queda rebutjada l'esmena a la totalitat del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

Senyories, s'alça la sessió.

 

*(S'alça la sessió a les 14 hores i 17 minuts)*