Medi%20Ambient%796434.02.24%20macro.html





Comissió de Medi Ambient, Aigua i Ordenació del Territori realitzada el dia 24 de febrer de 2015.
Comença la reunió a les 16 hores i 35 minuts.
Presideix el diputat senyor Andrés Antonio Ballester Costa.
Reunió número 20.

El senyor president:

(Inoïble) … y ordenación del territorio.
Y para ello, solicitamos que pase lista el señor secretario.
Por favor, señor Martínez.

El senyor secretari:

Bona vesprada.

Passem llista.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

El senyor president:

¿Están todos, no, señor secretario?

El senyor secretari:

Sí.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Martínez.

Con lo cual, vamos al primer punto del orden del día, que es la lectura y aprobación del acta de la reunión anterior.
Si hay alguna cuestión referida al acta.
.
.
No hay ninguna cuestión.
Entiendo que se aprueba por unanimidad.

Proposició no de llei sobre la posada en marxa d'una sèrie de mesures contra incendis al Parc Natural del Montgó, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 94.
142, BOC número 285)

El senyor president:

El punto número 2 es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la puesta en marcha de una serie de medidas contra incendios en los parques naturales del Montgó, y está presentada por el Partido Socialista.
Para ello, tiene la palabra Jordi Serra.

Señor Serra, cuando quiera, es su turno.

Les advierto a los señores diputados que hemos tomado un acuerdo entre la mesa y la Junta de Portavoces, o los portavoces, mejor dicho, no la junta, de que los tiempos se van a reducir a cinco minutos por intervención.
Muchas gracias.

El senyor Serra Ferrer:

Molt bé.
Moltes gràcies, senyor president.

Duem a aquesta comissió.
.
.
No és la primera vegada que alguns dels punts de què consta aquesta proposició no de llei es debaten, i a més en aquesta comissió informativa.
Ja vam fer en l'any 2012, a proposta també del Grup Parlamentari Socialista, una sèrie d'actuacions destinades al Parc Natural del Montgó en aquelles situacions que millorarien qüestions vinculades amb la prevenció i amb el soterrament de línies elèctriques o altres qüestions.

Malauradament en aquella ocasió, en l'any 2012, aquesta proposició no de llei no va ser duta endavant, però després de tots els fets ocorreguts en el Parc Natural del Montgó, en els distints incendis, tant en el que va cremar 90 hectàrees de l'entitat local menor de Jesús Pobre en el mes de maig de 2014, així com el de setembre que per desgràcia va cremar 440 hectàrees, veiem que seria necessari aquesta proposició no de llei en la qual, com ja els deia, s'inclou no únicament i exclusiva aquelles qüestions que ja venien dutes en aquella proposició no de llei no aprovada en l'any 2012, sinó altres qüestions de coordinació, com bé portem denunciant els socialistes, eixa falta de coordinació en distints aspectes del passat incendi del mes de setembre.

Per això considerem necessari que les actuacions que contemplem en aquesta proposició no de llei siguen dutes endavant per tal que un òrgan que existix, com és la junta rectora del Parc Natural del Montgó agafe el paper principal, el paper canalitzador d'arreplegar informació, d'arreplegar les distintes opinions dels agents, no únicament i exclusiva dels agents polítics, sinó dels agents tècnics mediambientals, del voluntariat.
Volem que aquesta junta rectora del Parc Natural del Montgó tinga eixa tasca real de coordinació, com ha demostrat no tindre en les actuacions posteriors a l'incendi del passat mes de setembre.
Així mateix, en aquesta proposició no de llei sí que tornem a incloure una situació que considerem necessària, com és destinar de manera immediata tres autobombes dins del Parc Natural del Montgó per a una actuació ràpida en cas d'incendi i en aquelles èpoques d'alt risc d'incendi, i que a més es dote d'una brigada permanent contra incendis que vetle per la seguretat, pels béns públics i privats dins del sòl urbà, tant com en la zona forestal.

A pesar que amb posterioritat a l'incendi del passat mes de setembre els responsables autonòmics van garantir que aquesta brigada aniria a actuar, la ficada en marxa d'eixa brigada permanent, anunciada a principi de desembre, considerem que hauria de mantindre's i a més en aquella situació el rastreig de la zona i les tasques de prevenció que aquesta brigada podria realitzar serien necessàries, amb la qual cosa no únicament i exclusiva demanem que aquesta brigada, que quan registràrem el Grup Parlamentari Socialista esta proposició no de llei no existia, sinó que es mantinga i que a més esta dotació, la dotació que demanem de les autobombes siga necessària per a eixes tasques de control.
Jo crec que en aquesta cambra hem debatut ja en distintes ocasions, en distints aspectes, les qüestions vinculades a eixe lamentable incendi que els veïns i veïnes de la Marina Alta patírem el passat mes de setembre.
Però jo crec que, una vegada fetes totes les anàlisis, tots els reprotxes, totes les qüestions que, segons la visió de cada implicat en aquella catàstrofe visquérem en primera persona, és moment de ficar en marxa actuacions concretes, és moment de deixar-se de reprotxes, com els deia, i és moment de seure's, d'analitzar amb una visió ja més allunyada què és el que es pot fer.

Però sobretot que després d'una legislatura marcada per les distintes retallades, no únicament i exclusiva en les àrees i en les conselleries, sinó en totes les empreses públiques, a més vinculades a aquesta matèria de prevenció, és moment de dotar realment aquest paratge com és el Parc Natural del Montgó de totes aquelles reivindicacions que realitzem des del Grup Parlamentari Socialista en aquesta proposició no de llei.
Per això, els demane a tota la resta de grups parlamentaris el vot positiu.

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Serra.

Su tiempo, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé, moltes gràcies, senyor president.

Per segona vegada parlem de la qüestió.
Perquè este matí també teníem una proposició no de llei que en aquest cas havíem presentat nosaltres arran de l'incendi del Montgó, però amb una perspectiva més ampla per a plantejar qüestions o línies d'actuació en general al voltant del conjunt dels espais naturals protegits valencians.
I anuncie d'entrada que estem completament d'acord amb el que està plantejant-se en la proposició no de llei.

Per tant, anem a votar favorablement la proposició no de llei.
Com dia aquest matí, l'incendi de setembre, encara que ací es fa referència també a l'incendi anterior, l'incendi de setembre ha provocat que es perga pel foc un 20% de la superfície d'un parc natural emblemàtic i amb un valor paisatgístic i sobretot ecològic de grans dimensions, amb endemismes múltiples, sobretot en la zona que és precisament la zona que es va cremar, que va ser la zona dels penya-segats, i que requerix una sèrie de mesures de protecció, algunes d'elles molt específiques respecte al mateix parc natural.
Este parc, com molts altres que estan sotmesos a pressions antròpiques molt fortes, particularment de caràcter urbanístic, requerixen intervencions específiques.

Nosaltres, per tant, estem molt d'acord amb el tema de la dotació de mitjans per a poder intervindre de forma ràpida en cas d'incendi.
De fet, en eixa proposta nosaltres la féiem este matí extensiva a la resta de parcs naturals, i entenem que és molt important.
I a diferència del que s'ha dit este matí, tindre una brigada en un parc natural no implica que només estiga per al servei del parc natural, sinó que de fet se tractaria d'eixamplar la quantitat de mitjans disponibles i, per tant, tindre més capacitat de reacció, no només als possibles problemes que es presenten en els parcs naturals, sinó també a la resta del territori.
I, per tant, em sembla molt important, com també em sembla molt important tot el que té a vore amb les actuacions de soterrament de línies elèctriques, perquè sense dubte les línies elèctriques són un dels principals riscos que existixen d'incendi en àrees forestals.

De la mateixa manera que és molt important el punt tercer, la inscripció en el registre de la propietat de tot el sòl de muntanya pública, perquè d'aquesta manera es clarificaria moltíssim quins són els àmbits d'actuació on La Generalitat no requerix ningun consens previ amb cap propietari i que a més clarificaria moltíssim la propietat inclús.

Lògicament seria una via per la qual a més es podrien recuperar terrenys que, com passa moltes vegades en els terrenys forestals que en algun moment han segut llaurats, al final acaba per véncer la propietat i ningú sap exactament de qui és i són, per tant, uns sòls que haurien de tornar a la propietat pública.
I per tant, també estem absolutament d'acord amb això, igual que la coordinació de les actuacions de prevenció i reforestació, que estiguen coordinades.
Encara que el tema de la reforestació ahí sí que d'alguna manera caldria anar molt amb compte, perquè entenem que no cal precipitar-se en les actuacions que es produïxen postincendi, i encara que pel que hem vist fins ara i sobretot el que s'ha fet a partir de la iniciativa que va tindre sobretot l'Ajuntament de Xàbia s'ha tingut prou cura en les actuacions, hi ha una tendència massa gran per part de les administracions a tractar de cobrir en el moment que hi ha immediatament d'un incendi -diguérem- les coses que no s'han fet abans de l'incendi en matèria de prevenció, i per tant donar mostra d'intervenció, i de vegades eixa intervenció acaba fent més mal que bé.

Insistim que en este cas sembla que les intervencions estan fent-se amb criteris raonables, però que aixina i tot probablement hagen segut un poquet massa precipitades.
I finalment, evidentment, la convocatòria urgent de la junta rectora que jo no sé si a hores d'ara ja s'haurà produït perquè des de setembre fins ací ha plogut.
.
.
No ha plogut molt, però un poc ha plogut, i per tant a la millor és l'única qüestió que no tindria massa virtut, però que en definitiva no molesta en la proposició no de llei.
Espere que el Partit Popular no s'agafe a aquesta qüestió per a votar contrari a la proposició no de llei.

Gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Señor Ponce, su tiempo.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, vaya por delante el apoyo de Compromís a la propuesta del PSPV, aunque va a quedar esto en un intento fallido una vez más, visto lo que ha pasado esta mañana en otra propuesta similar para tomar medidas necesarias, urgentes, que hace muchos años.
.
.
¿No?
Pues algo parecido a lo que va a pasar ahora, que pese a la gran cantidad de argumentos dados, la necesidad de actuaciones urgentes, la necesidad de corregir errores del pasado, la necesidad de cumplir promesas incumplidas y tantas y tantas necesidades de nuestros espacios naturales y nuestros espacios forestales, el Partido Popular ha dicho que no, intentando justificar cada uno de sus noes, lo cual es absolutamente injustificable.

Ahora veremos de qué forma se justifica el incumplimiento de un artículo del plan de ordenación de recursos naturales referido al enterramiento de líneas eléctricas, algo que es fundamental en zonas donde hay especies protegidas o donde hay paso migratorio, como es el caso.
Hay que recordar que de las grandes rapaces la más amenazada es el águila perdicera, y esta tiene su principal causa de muerte, sobre todo en juveniles, por electrocución y sobre todo por choque con líneas eléctricas.
Pero son muchas otras especies que se ven afectadas por estas líneas que en ningún caso es adecuado que estén atravesando un parque natural.
De todas formas, nunca ha habido cuidado a ese respecto en nuestro territorio y todos nuestros espacios naturales están atravesados por líneas eléctricas.

Bien, si esta mañana se ha dicho que no a una autobomba y a una brigada permanente, pues esta tarde se volverá a decir lo mismo a las tres autobombas que se solicitan y a la brigada permanente en épocas de alto riesgo, siendo que -hay que recordar- en 2010 se produjo una reducción del 80% de las brigadas de refuerzo y que este año se ha ampliado una cuarta parte de aquellas que se redujeron en su momento.
O sea, durante tres, cuatro años hemos estado con el 20% de las que había antes de 2010 y este año pasado tuvimos durante tres meses solo el 40% de las que había antes de 2010.
Y que precisamente cuando llegó el incendio este, como ya había pasado el mes de agosto, ya no estaban esas brigadas de refuerzo en activo.
Hay que recordarlo también.

Respecto a la inscripción en el registro de la propiedad de todo el suelo de montaña de utilidad pública, resulta una obviedad y resulta sorprendente que en uno de los espacios más valiosos de nuestro territorio y hablando de monte de utilidad pública pues que todavía esté pendiente de registrar parte de ese parque.

Por lo tanto, yo creo que el Partido Popular si no está de acuerdo con otras medidas y tal, al menos en ésta debería de hacer una enmienda e intentar aceptarla, si no, pues no entendemos cuál es la postura y deberían de justificar el porqué no a ese punto.

Que las actuaciones de prevención y reforestación estén coordinadas con los ayuntamientos es también algo de cajón, deberían de estar, obviamente, consensuadas en la junta rectora, creo que algo de esto hay, en cualquier caso es algo que debería hacerse siempre sistemáticamente pero la administración forestal en muchos casos actúa al margen de ayuntamientos y otras entidades menores implicadas, como es el caso y, bueno, pues no sé si en este caso se va a producir o no.

Interesante la prevención que ha hecho el señor Torró respecto a la reforestación puesto que habrá que esperar -como recomiendan los expertos y como nunca cumple la administración- a dos años antes de hacer ningún tipo de actuación dura sobre la montaña.
Y al mismo tiempo que critico las actuaciones criticables, aplaudir que en este caso no se haya hecho extracción de madera, que los árboles que tenían riesgo de caída en caminos y causar daños hayan sido cortados y triturados y extendidos in situ, ese triturado, es la medida más correcta, pero respecto a reforestaciones habrá que esperar a dos años, al menos, a ver la regeneración natural cómo se da y, en todo caso, hacer una repoblación muy, muy estudiada puesto que es un ecosistema muy singular, muy cercano a la costa, de montaña, y ahí las especies son muy distintas a las que hay en prácticamente cualquier otro ámbito del territorio teniendo en cuenta, además, todos los endemismos que hay también en esta sierra.

Y, bien, respecto a la convocatoria urgente, no está demás porque esto, bueno, pues seguramente no sé si se habrá producido de forma natural o, sencillamente, como estaba la propuesta hecha pues se haya convocado la junta rectora.
Hay que recordar que todos los parques naturales deberían reunirse, como mínimo, dos veces al año las juntas rectoras, ¿eh?
, y se están reuniendo, como máximo, una, y, si no, haga un sondeo y pregunte a ver en los parques naturales cuántas veces se están reuniendo al año las juntas rectoras (veus), no, de promedio una, ¿eh?
, no, no, yo conozco varios y en todos ha sido una.
Entonces, dígame usted con datos si se han reunido, o sea, dos veces o más durante los últimos dos o tres años, cosa que, por ejemplo, en el parque del Turia, la Calderona y otros no se ha producido.

Y nada más.
Gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señora Díaz, que seguro que nos va a sacar de dudas en alguna cuestión del señor Ponce.

Su turno.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidente.

Bueno, una cosa es lo que yo vaya a decir que puede sacar de dudas a quien quiera escuchar, y otra es que no diga lo que otros quieren escuchar.

Pero, bueno, en cualquier caso, sí me voy a centrar en la proposición no de ley presentada que, al fin y al cabo, es similar a una presentada esta mañana en la comisión de gobernación y, bueno, aquí dicen que se ha justificado injustificadamente, bueno, se ha justificado más que sobradamente, otra cosa es que no les contente.

Vamos a rechazar la proposición no de ley presentada por el Grupo Parlamentario Socialista y le voy a explicar por qué.

Cuando hablan del artículo 31.
5 del Plan de ordenación de recursos naturales del Montgó, del PORN, sí es verdad que habla que Â«se promoverá el soterramiento progresivo de las líneas eléctricas existentes en el parqueÂ», pero también habla de otras medidas como Â«la señalización preventiva de aquellas líneas que puedan provocar un incremento de la mortalidad en las poblaciones de avifaunaÂ».
Bien, aquí se trata de, al fin y al cabo, de proteger esas cepas, de proteger esas aves y, bueno, también tenemos el Real decreto 1.
432/2008, que también establece medidas para esa protección.

Y le diré que, bueno, ya que estamos hablando del Montgó, de la provincia de Alicante, le puedo asegurar, porque además lo he vivido, que desde la territorial, desde el Servicio Territorial de Medio Ambiente tienen una relación casi continua, de diario, con Iberdrola para llevar actuaciones en coordinación, también, con la conselleria de gobernación, llevar a cabo actuaciones que van en esta línea.

Y, bueno, en aplicación de todo lo anterior, el pasado verano, y con ocasión de la realización de unas obras de mejora de una línea eléctrica que atraviesa el campo de tiro de Denia hasta Les Rotes, se conminó a Iberdrola señalizar los tendidos con dispositivos salvapájaros, así como la instalación de alargaderas, forrado de conexiones por debajo de la cruz de las torres eléctricas para evitar, así, electrocuciones.

Respecto al segundo punto, bueno, también se ha explicado esta mañana -si bien el señor Serra no estaba-, pero le diré -como se ha explicado esta mañana- (veus) que los medios… ¿cómo?
, ¡ah!
, bien, estupendo, entonces, en cualquier caso, para que quede constancia -como ya he explicado esta mañana- los medios se organizan por todo el territorio, no específicamente municipios o parques naturales concretos o ámbitos concretos, y de esta manera lo que se busca y lo que se consigue es garantizar que los recursos de extinción sean lo más polivalentes posibles.
Se ha explicado así y así es como se organiza la conselleria a la hora de poder llegar lo antes posible a cualquier punto de la Comunidad Valenciana que pueda ser afectado por un incendio.

Respecto al suelo de montaña pública en el Parque Natural del Montgó perteneciente a La Generalitat, señorías, está inscrito en el registro de la propiedad.
Así que sobre este punto no hay nada más que decir, si ustedes saben de algunos metros cuadrados en concreto que no estén inscritos pues ¡díganlo!
porque de verdad les digo que está todo inscrito.

Bueno, la conselleria, deberían de saber que viene trabajando habitualmente en colaboración con los ayuntamientos; de hecho, las actuaciones posteriores al incendio de la zona de Les Planes se ha trabajado junto con el Ayuntamiento de Xàbia, que pueden preguntarlo también.

Bueno, pues, desde ese primer momento, en la semana del 9 al 13 de febrero se programó una reunión con la EATIM de Jesús Pobre, en aras a la coordinación y la difusión y, bueno, decirles que, además, la herramienta básica para garantizar la coordinación de los trabajos de prevención de incendios que puede abordar cualquiera de las administraciones públicas con capacidad para ejecutar el ámbito del parque es el Plan de prevención de incendios forestales del parque natural, y ahí cada administración actúa conforme a sus competencias y en coordinación con el resto.

Decirles que las propuestas que aquí se recogen, en el plan, no van destinadas a un único agente, oficina o administración, se plantea un escenario global.
Como ya les he dicho, se mira eso, en global, y luego que cada uno desde su responsabilidad con su participación actúe en colaboración con el resto.

Respecto al quinto punto, el 2 de diciembre de 2014 ya se reunió por convocatoria extraordinaria la junta rectora del Parque Natural del Montgó, asistieron la directora territorial de Medio Natural, también la directora general, perdón, la directora general de Medio Natural es Salomé, y la directora general de Prevención, Extinción de Incendios y Emergencias, algo que es habitual, que no es algo extraordinario.

Y, bueno, también apuntarles, por lo menos hablarles de la provincia de Alicante, del servicio territorial; desde ahí sí que les puedo decir que durante mi cargo como directora territorial si no fueron tres juntas de cada parque al año no fueron ninguna.

Así que, por favor, dejen de mentir.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Díaz.
(Remors)

Señor Ponce, señora Díaz, como habrán actas de eso, yo les conmino a cualquiera de los dos a aportar las actas de esas reuniones el día menos esperado.
(Veus)

Señora Díaz y señor Ponce, tiene ahora la palabra el señor Serra que está ahí que, bueno, vamos a ver si se la ponemos botando aunque sea.

Señor Serra, su turno de réplica.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyor president.

No és d'estranyar que el Partit Popular -com bé ha fet aquest matí-, que a pesar de no estar present existixen altres fórmules per a poder seguir les sessions, ja que obrim Les Corts a la ciutadania doncs a través del Canal GVA he estat seguint aquest matí la sessió, i no és que (inintel·ligible) .
.
.
podria qualificar de peregrines o altres adjectius però, bé, sembla que una vegada més l'única cosa que fa el Partit Popular és buscar justificacions.
I si vol, si em permet, la senyora Díaz, començaré per l'última justificació que ha fet sobre la reunió de la junta rectora.

Quan el 17 de setembre redactem aquesta proposició no de llei i demanem eixa convocatòria de la junta rectora és perquè dins d'eixa junta rectora existixen molts organismes -tal i com he dit-, o siga, molts agents implicats -tal i com he dit en la meua primera exposició.

Jo considere, considerem que aquest és el mitjà necessari on debatre, on proposar i que la reunió de la junta rectora es realitzara el 3 de desembre, dos mesos i mig a posteriori, a pesar que els diferents responsables de conselleria tingueren de manera individualitzada, o reunions de dos a dos amb alcaldes, voluntaris, mitjans de prevenció, altres actuacions, bombers i tal, ¡quin millor lloc que la junta rectora on estan tots i cadascun dels agents implicats per tal de poder!
.
.
.
, i això no va succeir pràcticament fins a dos mesos i mig després.
Jo també constate que, almenys, en la junta rectora del parc natural costa, costa, i costa molt de convocar, costa i costa molt que allí es debaten algunes de les qüestions.

I per això, realment, el que demanaríem, a banda de potenciar el treball de la junta rectora del parc natural, com estàvem demanat no única i exclusivament els responsables socialistes dels municipis de la Marina sinó, inclús, algunes de les mateixes institucions, però el que sí que demanem, i és el que està en la base d'aquesta proposició no de llei, és millorar els protocols de coordinació antiincendis no única i exclusivament de les conselleries sinó de totes les administracions implicades.

I jo, mire, ja que vosté en la seua intervenció també parlava quant al tercer punt de la proposició no de llei, respecte d'inscriure en el registre de la propietat, doncs açò vosté diu que li consta i, almenys, totes aquelles informacions que hem tingut és que existixen encara alguns terrenys que no es troben inscrits i que formen part d'aquest Parc Natural del Montgó.
Així que, si tenen a bé vostés també, açò, si vol, ho parlarem, ho mirarem, i si és necessari instarem totes i cadascuna de les administracions que realment ho facen.

Si vostés tendeixen la mà, nosaltres també la tendirem però, almenys, voldríem que hui tendiren la mà no única i exclusivament a una qüestió puntual sinó a la qüestió global que hui plantejàvem perquè hui no parlem d'una qüestió de caràcter polític; hui el que demanàvem era una protecció integral; hui volíem una coordinació integral, i açò ha sigut el que ho hem tingut i, sabent que no ha sigut així, vostés continuen amb la seua postura senzillament perquè no saben fer una altra cosa.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Serra.

Turno de réplica, señora Díaz.

La senyora Díaz González:

Gracias, presidente.

Vamos a ver, nos preocupan todos los parques naturales, nos preocupa todo el suelo forestal de la Comunidad Valenciana, nos preocupa que haya incendios y, por supuesto, por eso impulsamos cursos de formación y actuaciones de formación y divulgación para prevenir incendios.
Esta mañana, incluso, le indicaban que se ha reducido a la mitad la negligencia.

También podemos decir cuáles son las causas de más del 90% de los incendios que se producen, muchos de ellos de manera intencionada -como parece ser que ha sido éste-, y todo eso conforme a las actuaciones y al trabajo que se está llevando a cabo por parte de las consellerias de medio ambiente y de gobernación.

Es que aquí hablan ustedes como si no nos importara o nos importaran bastante poco nuestros parques naturales y nuestro territorio, y todo lo contrario; también -como he dicho esta mañana e insisto-, somos la comunidad autónoma de España que más invierte por hectárea forestal en prevención y extinción de incendios.

Es que ustedes aquí hablan mucho y dicen demasiado pero, luego, a la hora de la verdad cuando ustedes gobiernan, ¿qué pasa con esas comunidades autónomas en las que ustedes gobiernan que no invierten nada de lo que aquí dicen que invertirían?
Es que están mintiendo, es que todo lo que utilizan es demagogia.

Luego, también, en cuanto a la reforestación, aquí hablan de que los medios adecuados serían unos y no son otros pero que, bueno, en este caso lo hemos hecho bien.
Bueno, pues en este caso y en otros casos, al final, los políticos no son los que deciden, son los técnicos que dirán cuáles son los medios adecuados para llevar a cabo la reforestación en un determinado territorio, son los técnicos que son los expertos los que dicen cómo se tiene que hacer, no los políticos; los políticos ahí lo que hacen es acatar lo que dicen los técnicos, ¡ni más ni menos!
, y a ustedes les puede parecer mejor o peor pero resulta que es así, y así protegemos nuestro territorio.

Y, luego, aquí, también, que dicen que no estarán de acuerdo en muchos medios de reforestación pero, luego, cuando vamos a hablar con los pequeños municipios gobernados por ustedes resulta que sí que firman convenios con la conselleria estando de acuerdo con esas medidas que los técnicos ponen encima de la mesa, que son las que deben de llevarse a cabo y que la conselleria aprueba, y ustedes firman esos convenios con la conselleria para llevar a cabo esa reforestación!
Entonces, no vengan ya con más mentiras, ni más demagogia.
La realidad es esa.
A las consellerias les importa muchísimo este tema y les importa muchísimo proteger nuestro patrimonio forestal, claro que sí, y nuestros parques naturales, claro que sí.

¿Qué se cree?
¿Que a nosotros no nos importa que cuando oímos que ha habido un incendio, pues bueno, ahí se quemen las hectáreas?
Pero bueno, ¿esto qué es?
Nos duele igual que a cualquiera de ustedes.
Es que ustedes no tienen la bandera de Los Verdes, ni mucho menos.

¡Ya está bien!
¡Es que ya está bien!
Es que aquí, ya le vuelvo a repetir, la Comunidad Valenciana es la comunidad autónoma de toda España que más invierte en prevención y extinción de incendios por hectárea forestal, la que más, y es gobernada por un partido popular.

Nada más.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Díaz.

Pasamos, a continuación, a la votación.
¿Votos a favor de este punto número 2?
7.
¿Votos en contra?
8.
Con lo cual no se aprueba.

Proposició no de llei sobre el manteniment de tota la serra d'Espadà en les seues dimensions i el seu grau de protecció, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 89.
679, BOC número 277)

El senyor president:

Pasamos ahora, a solicitud del Grupo Parlamentario Socialista, a tratar el punto número 7.
(Veus) Sí, anticipándolo.
El señor Guillén tiene alguna…, (Veus) ¿Da igual?
(Veus) Es así, ¿no?
Que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre el mantenimiento de toda la sierra del Espadán en sus dimensiones y grado de protección, presentada por el Grupo Parlamentario Izquierda Unida.

Para lo cual tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Esta proposició no de llei està pensada fonamentalment pel tema de la serra d'Espadà, però s'emmarca en un context més ample, que és el context de la modificació que es va produir en la llei d'acompanyament dels pressupostos del 2014, per tant, la llei d'acompanyament aprovada en 2013, per la qual, com sempre es fa en este tipus de lleis, en el paquet en el qual es claven totes les modificacions de les mil lleis que es claven allí, estava la llei de paratges protegits que regulava la figura.
.
.
de les zones anomenades PORN o zones d'esmortiment d'impactes dels plans d'ordenació dels recursos naturals dels diferents parcs naturals.

Eixa modificació el que feia pràcticament era, en la pràctica, desvirtuar la figura d'àrea d'esmortiment d'impactes i deixar-la sense efecte pràctic i, per tant, d'alguna manera el que plantejava era retornar a, diguérem, l'ordenació del sòl que hauria existit abans de la introducció d'eixos respectius plans d'ordenació dels recursos naturals.

No tots els parcs naturals es van vore afectats per esta qüestió, perquè alguns d'ells, lamentablement, encara no tenen aprovats els seus respectius plans d'ordenació de recursos naturals i, per tant, no tenen delimitada una zona d'esmortiment d'impactes, però tota una sèrie de parcs sí que estaven, diguérem, afectats per esta autèntica desprotecció, que és el que significava l'anul·lació d'eixa figura legal.

Per tant, eixa qüestió, a més, es veu, diguérem, reforçada en el cas de la serra d'Espadà, que és un dels parcs naturals més gran, si no el més gran de tot el País Valencià, de traure de la.
.
.
, o de, diguérem, desprotegir, per tant, pràcticament el 70% de la superfície que regulava el pla d'ordenació dels recursos naturals d'eixe parc natural: de 102.
000 hectàrees protegides, el parc natural només són 30.
000 hectàrees i la resta són d'esmortiment d'impactes, ¿val?

La figura de l'esmortiment d'impactes el que fa és establir tota una sèrie de límits a determinats usos, particularment aquells que tenen a vore amb usos de caràcter industrial i determinats usos de caràcter terciari, quasi no sol afectar, o molt poquet, als usos de caràcter agrícola i, per tant, la desprotecció que significava eixa pèrdua de la figura suposava el que a partir d'ahí es pogueren entrar tota una sèrie de qüestions en la qual, en notícies a la premsa, es parlava d'actuacions de caràcter.
.
.
o instal·lacions hoteleres, d'oci i, fins i tot, activitats de caràcter extractiu, que són extremadament nocives per a la protecció dels espais naturals.

La proposta de la conselleria no sembla estar.
.
.
, almenys pel que es diu, encara que en la premsa es va plantejar d'aquesta manera, o es va fonamentar o es va tractar d'explicar en el sentit que alguns ajuntaments havien sol·licitat eixa desprotecció.
Després, en la pràctica, la consellera va admetre, en respostes a preguntes que es van fer per part dels diferents grups parlamentaris, que no hi havia cap petició formal de cap ajuntament i, per tant, que senzillament era un.
.
.
un desideràtum que no es basava en res.

Recentment, esta situació -perquè esta proposició no de llei es presenta en juliol de 2014- ha canviat d'alguna forma amb.
.
.
, de nou, amb les modificacions introduïdes en la llei d'acompanyament d'enguany, en la qual d'alguna forma es torna a donar una certa virtualitat legal a les zones d'esmortiment d'impactes mitjançant la recuperació de la figura del pla d'ordenació dels recursos naturals.

El que nosaltres entenem és que el que no es pot estar és jugant permanentment a aquest joc d'ara protegisc i ara no protegisc; ara lleve, ara pose.
Vull dir, les zones d'esmortiment d'impactes tenen unes funcions molt específiques de protecció de les àrees o dels parcs naturals perquè si no, no existirien.
Han estat funcionant durant molt de temps i, bé, com sempre, perquè totes les gestions dels espais naturals solen ser gestions de caràcter.
.
.
, que tenen un cert grau problemàtic, perquè lògicament hi han molts conflictes d'interessos en l'ús del sòl, però tenen una funció molt important a l'hora de graduar els impactes que de forma indirecta poden afectar a un parc natural, és a dir, no.
.
.
les agressions a un parc natural no es fan només, diguérem, intervenint o fent coses dins del propi espai protegit, sinó en els voltants d'eixe espai es poden fer molts tipus d'activitat, per exemple, instal·lació d'indústries o activitats extractives que van a tindre un impacte molt gran sobre el parc natural.
Un dels més clars és l'eliminació.
.
.
l'eliminació d'àrees de conreu, d'àrees agrícoles, que no soles tenen un valor econòmic i paisatgístic, sinó que també tenen un valor natural importantíssim, perquè són àrees que el que fan és proveir de.
.
.
, inclús de recursos de menjar per a moltes espècies que viuen al parc, sobretot espècies de caràcter.
.
.
d'aus.

I a més d'això, l'altre element important és que les zones d'esmortiment d'impactes també juguen un paper molt important en preservar i garantir els corredors biològics, que són fonamentals per a la conservació d'una gran quantitat d'espècies.
Tot això, per no parlar de la protecció sobre aspectes com la contaminació lumínica i moltíssimes altres qüestions que són molt importants.

Per tant, el que demanem en el cas concret de la serra d'Espadà és que no es prenguen mesures de desprotecció, és a dir, que es mantinga tota la serra d'Espadà en les seues dimensions i amb el grau de protecció que tenia en el moment en què el PORN estava plenament vigent.

Es que me ha puesto solo cinco minutos, ¿eh?

El senyor president:

Es que hemos acordado al principio que eran cinco minutos.

El senyor Torró Gil:

Ah, val, val.
No ho sabia.
Per això estava.
.
.

El senyor president:

Le he visto a usted, señor diputado, relajado.
.
.

El senyor Torró Gil:

Ja, ja.
Jo pensava que.
.
.
Val, val, acabe, acabe.

El senyor president:

El señor presidente está tranquilo.

El senyor Torró Gil:

Fonamentalment és eixa la qüestió, vull dir, mantindre el grau de protecció que existia en el moment en què el PORN estava plenament vigent abans de la modificació de 2013 i, per tant, impedir que eixes activitats que poden ser molt nocives -insistisc, hoteleres, industrials, extractives i d'altres tipus- s'implanten en la zona d'esmortiment d'impactes.

I gràcies, senyor president.
I a la pròxima que em toque procuraré no.
.
.

El senyor president:

(Inoïble) .
.
.
está usted en ese tono, lo dejo hablar toda la tarde.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Su turno, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

La propuesta de Esquerra Unida es lógica.
Es una señal de que había un cierto intento de desvirtuar aún más… de desvirtuar aún más lo que es un espacio natural protegido, lo que es su área de amortiguación de impactos, lo que es el plan de ordenación de recursos naturales y los documentos que tendrían que venir después y que normalmente no llegan.

Yo he de recordar que un parque natural, según la ley de espacios naturales, aparte de un espacio natural más o menos bien conservado, es un espacio natural en el que han coexistido actividades humanas en el pasado.
Por tanto, esas actividades humanas han tenido su influencia en la conservación y en el estado actual de ese espacio natural.

Por tanto, no tiene sentido considerar los espacios naturales como islas.
Es fundamental que en todo su entorno exista un área de amortiguación de impactos, que el plan de ordenación de recursos naturales ordene precisamente todos aquellos espacios que tienen interés para la conservación, y no son únicamente los espacios naturales propiamente dichos, sino todas las áreas periféricas con las que están interrelacionados los seres vivos de ese parque natural y, a ese nivel, tanto flora como fauna.

Y lo que tendría que hacer la administración, y no ha hecho adecuadamente, es elaborar y poner en marcha los planes rectores de uso y gestión y tenerlos actualizados, porque esos son lo que definen en cada momento qué es lo que se puede hacer en cada sitio y qué es lo que no se puede hacer.
Lo mismo que tampoco ponen en marcha planes de uso público, que lo que hacen es estudiar la capacidad de carga del ecosistema para distintas actividades, para distintas…, sí, actividades educativas, turísticas, etcétera dentro del espacio protegido y regulan qué es lo que llega a ser aceptable o no dentro de dichos espacios.

Esto es algo que se ha obviado en la mayor parte de los espacios naturales y por eso están en este proceso de desprotección progresiva, fruto de una, cada vez mayor, afluencia de visitantes, que no está controlada, que no está regulada y que en muchos casos, por desconocimiento de los propios visitantes y, sobre todo, por inacción de la administración, están generando impactos que hace un tiempo no se producían.

Existe el error de decir: ya que es un espacio protegido, hay que activar económicamente la zona y hay que permitir que venga el turismo.
Bueno, a lo mejor no es lo más adecuado, ni lo más rentable económicamente.

Quizás si se impulsaran esas actividades tradicionales que han mantenido el espacio natural durante siglos, si se impulsaran y se protegieran y se reforzaran, quizás tendríamos muchos más aspectos positivos económicamente y no económicamente que mejorarían la economía y la socioeconomía de las comarcas afectadas.

Pero existe un proceso de abandono sistemático de toda la agricultura colindante a los espacios naturales protegidos, sobre todo de montaña; existe un proceso también de abandono de la ganadería tradicional, tanto la extensiva como la apícola, y no existe ningún tipo de apoyo a todas actividades ni a otras que podrían dar un futuro a los cultivos, por ejemplo, como las plantas aromáticas o las plantas medicinales, e insisto en que también se generan multitud de impactos fruto de esa no adecuada regulación de usos y fruto de esa inexistencia de planes de uso público.

Por tanto, si lo que se pretende es sacar cierta rentabilidad a los espacios naturales, lo que hay que hacer es potenciarlos como tales.
Lo que hay que hacer es recuperar todas actividades económicas del pasado que nos ayudaron a mantener el espacio durante siglos y vincular las poblaciones locales a esas actividades, que tienen interés de por sí como actividad económica, pero además mejoran ostensiblemente el paisaje e incluso son atractivo turístico en muchos casos, puesto que cada vez es más difícil poder contemplar desde un apicultor hasta un pastor realizando sus funciones de siempre, no digamos un agricultor reconstruyendo su bancal de piedra seca o cultivando la variedad de cereal que cultivaba su bisabuelo o que se cultivaba quinientos o mil años atrás.

Eso sería lo ideal, lo deseable y el espíritu de la creación de un parque natural, por eso he soltado todo este rollo, porque creo que es fundamental recordar que un parque natural se debe a esa coexistencia durante siglos del hombre allí viviendo y explotándolo, normalmente sosteniblemente, que ese ha sido el origen de tener esos parques, que en muchos se están degradando porque todas estas actividades tradicionales se han abandonado, no se han potenciado y eso ha sido fruto del interés de los veinte años últimos del gobierno del Partido Popular.

Nada más.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Su turno, señor Guillén.

El senyor Guillén Galindo:

Muchas gracias, señor presidente.

Y muchas gracias por haber tenido a bien alterar el orden del orden del día.

Señor Torró, ya le anuncio que vamos a apoyar su propuesta.
También matizo que este apoyo no quiere decir que es que nos opongamos radicalmente, digamos, a determinadas adaptaciones que consideramos que en su caso pues posiblemente habría que hacer.
Pero siempre, y en todo caso, tenían que ser, siempre digo, con debate previo, con participación de todos los interesados y sobre todo con muchísima, con muchísima transparencia, que me van a permitir que les diga que es algo que es todo lo contrario de lo que ha sucedido en este caso que nos ocupa.

Como saben, mi procedencia es de la comarca del Alto Palancia, en la cual estamos situados entre dos parques naturales, la sierra Calderona y la sierra Espadà, de la que ahora estamos hablando.
Por tanto, me permitirán que les diga que puedo conocer algo la realidad de estas sierras, y soy plenamente consciente de la importancia que tienen, de su mantenimiento y también de la necesidad de que nos esforcemos todos para lograr o intentar que no sean el impedimento para que los habitantes de estas zonas también puedan tener ese derecho a ese desarrollo económico que les corresponde.

Pero lo cierto, y dicho esto, es que me van a permitir también que les diga que todo lo que tiene, toda la acción del Partido Popular, toda la acción de gobierno que tiene que ver con estas sierras, la verdad es que me genera bastante desconfianza.
Le voy a poner un solo ejemplo, genérico, luego haré uno concreto.
Usted mismo, el Partido Popular, es el que ha elaborado la estrategia territorial de la Comunidad Valenciana.
Si se han leído, yo he leído lo que tiene que ver con estas sierras, y luego la verdad es que luego toda coincidencia con la realidad que se lleva a efecto es eso, pues pura coincidencia, es decir, no existe.
Una cosa es lo que se plasma en la estrategia territorial, y otra cosa es lo que se está haciendo desde la acción de gobierno.

Luego podrían decir que la normativa…, el Partido Popular podría decir que la normativa vigente en estos aspectos de protección es restrictiva.
Pues si es que les da igual, porque luego en la práctica en numerosas ocasiones no la cumplen.
Les voy a poner un caso muy concreto, y es el campo de tiro que se está haciendo en Higueras, en la sierra de Espadán.
Es una comparecencia que tengo pendiente, pedida desde hace año y medio, que le rogaría al presidente que no acabara este período legislativo y me fuese con esa frustración legislativa a casa.

Y dicho esto también, por ejemplo en otro caso, en el tema de la sierra de Espadán, permítame que le diga también que en cierto modo hecha la ley, hecha la trampa.
Perdón, la sierra Calderona quería decirles.
En la sierra Calderona, el presidente de la sierra es además el alcalde de Segorbe, y que en vez, digamos, de velar por la protección de la sierra no se le ocurrió otra cosa, y aquí lo estuvimos viendo ese tema, de proponer a la conselleria la desprotección de 1.
700 hectáreas, o 1.
400, no recuerdo exactamente.
Lo hacía el propio presidente de la sierra Calderona ¿por qué?
Porque era incompatible con un proyecto de polígono industrial que quería llevar a efecto, y ese era el impedimento que tenía.
En vez de primar la protección de la sierra Calderona, primó, digamos, la creación de un polígono industrial que es innecesario.
Y esa es la realidad del Partido Popular en la gestión de esta sierra.

En este caso que nos ocupa, y algo se ha dicho, además el sistema utilizado para la modificación normativa o legislativa, permítame que les diga que además constituye, por eso se sustrae del debate parlamentario y de la transparencia necesaria, constituye un fraude legislativo, porque se hace mediante leyes de acompañamiento, que lo que hacen es que se pase de tapadillo un tema que requeriría debate, transparencia y consenso.
Por tanto, constituye, insisto, un cierto fraude legislativo.

Y luego, a raíz de los anuncios que salieron en la prensa, de los planes de la conselleria de que se iba a desproteger estos territorios o este terreno, y que había sido, se decía en aquel momento en la prensa, se quería justificar a petición de los alcaldes de la zona, y recuerdo perfectamente, y están ahí las notas de prensa, en la hemeroteca, a petición de alcaldes de distinto signo político, como si eso diera, digamos, mayor legitimidad al tema, pues yo pedí a la conselleria que me pasara los documentos escritos, las peticiones que habían hecho los alcaldes para hacer este tipo de solicitud, y además que nos dijeran en qué razones se fundamentaban.
La respuesta, y la tengo aquí, dada por la consellera, es que esos escritos no existían, esas condiciones fundamentadas no existían.
Había sido una cierta, digamos, posiblemente inspiración.
Pero es que además decía que no se desprotegía la zona, sino que constituía -y cito textualmente- una regulación homogénea.
Yo creo que eso es un eufemismo incomprensible e insostenible.
Es decir, qué significa una regulación homogénea sin entrar en mayor detalle ni en mayor explicación.

Yo creo que se salieron, por decirlo de alguna manera, por peteneras, porque no tenía ni justificación ni la fundamentación necesaria.

Señorías, ya, para acabar mi intervención, creemos que es necesaria la adaptación de la normativa si ello condujera al bienestar de los habitantes de la zona, pero también manteniendo y conservando esa riqueza natural que tenemos evidentemente para las generaciones que tienen que venir.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Guillén.

Señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Gràcies, senyor president.

Bé, jo crec que el senyor Torró ja mos ha explicat quin és el fonament, el fonament de la seua proposta.
En tot el que és el seu procés, diguem, de justificació respecte al moment que estem ara, el moment d'un parc natural, la serra d'Espadà, que contempla un espai que en cap moment s'ha disminuït -jo vull deixar-ho ben clar-, que era un espai de 102.
000 hectàrees i continua sent de 102.
000 hectàrees, el que passa és que de les 102.
000 hectàrees hi ha 30.
000 declarades com a parc natural quan està en vigor el PORN tal qual se va crear.
Li recorde ara, se va fer en l'any 1998.
El Consell va fer un decret en el qual va declarar les 30.
000 hectàrees.
I després tenim una zona de protecció, d'esmortiment, de 70.
000 hectàrees, que és el que vosté centra una mica el que és l'explicació de la seua proposta de raonament.

Esta qüestió i la seua proposta el primer que demana és Â«no avançar en les mesures de desprotecció de les 70.
000 hectàrees de la serra d'Espadà i d'ampliació d'activitats més enllà dels tradicionals usos compatibles amb els seus valors naturalsÂ».

Â«No avançar en les seues mesures de desprotecció.
Â» He de dir que esta primera qüestió, esta qüestió de no avançar de desprotecció, d'alguna forma ha sigut contestada en diverses ocasions ja durant l'any 2014, tant per la compareixença del secretari autonòmic de la conselleria, com per les diferents preguntes que es van fer als responsables dels grups; el senyor Guillén en va fer, en va fer el senyor de Compromís, Juan Ponce, el senyor Pañella, el senyor Torró no en tenia cap.
Esta és la primera proposta que mos entra per part del senyor Torró respecte a este parc natural.
Però, d'alguna forma, vosté l'ha centrat en tots els parcs naturals.
Per què no ho ha centrat en zona d'esmortiment d'este parc natural?
Ho ha centrat en una modificació de la llei que es va fer en llei d'acompanyament l'any 2013, que entra en vigor l'1 de gener de 2014, i amb la qual cosa marca unes normes que modifiquen les normes d'actuació dins de les zones d'esmortiment de tots els parcs naturals de la Comunitat Valenciana, no d'este, sinó de tots els parcs naturals.

Li he de dir que, per tant, tal com va dir el secretari autonòmic i com és la conselleria, no té, no té ningun pla en este moment per a modificar o disminuir les dimensions d'esta zona d'esmortiment de la serra d'Espadà.
Per tant, el parc natural continua en les 30.
000 hectàrees i en les 70.
000 hectàrees i en la delimitació que està marcada en la seua aprovació, continua en la mateixa demarcació.

Per tant, el que estem parlant aquí és les modificacions que d'alguna forma són d'aplicació a esta a través de la norma que està en vigor en este moment.
La norma que està en vigor és la que, a través de la llei d'acompanyament, vam aprovar en estes Corts, amb els vots del Partit Popular, no li dic el contrari, perquè és qui va aprovar la llei d'acompanyament.
I, per tant, és una proposta que en este moment està en vigor.
És la proposta que mos marca quines són les actuacions en tots els parcs.
I eixa norma és d'obligat compliment per a tots, en un article, el 33.
3, que establix quins són tots els processos, quines són les coses que s'han de fer per a poder tindre aprofitament d'algun tipus i limitacions d'algun tipus dins de totes estes zones.

Per tant, tenim una normativa.
I, en este sentit, en este sentit, jo crec que les seues propostes anaven, haurien d'anar més encaminades a demanar modificacions de legislació, que no de tractar de dir que no se desprotegisca la serra d'Espadà.
Perquè la serra d'Espadà no se desprotegix.

En este moment tenim una normativa que fa que eixa serra d'Espadà en la seua zona d'esmortiment de 70.
000 hectàrees, té una protecció igual que la que tenia l'1 de gener de 2014.
No parle de l'anterior, perquè l'anterior tenia una protecció d'acord amb el PORN que es va aprovar en el seu temps i en qual marcava el pla d'ordenació, marcava la protecció que poguera tindre.

En esta modificació que es va fer en la llei d'acompanyament marca que hi ha altres activitats que es poden implantar en aquella zona, d'acord.
Però vosté també ha parlat d'activitats extractives, Â«los montes de utilidad pública no serán susceptibles de albergar nuevas explotaciones minerasÂ».
Això deixa ben clara la normativa al respecte del que es va aprovar dins de l'article 33.
3.

Com sí que marca també com serà si hi ha alguna edificació que se demane ubicar en el terme, com les condicions que han de tindre totes les especificacions al respecte.

Per tant, tenim una normativa vigent.
Tenim unes normes de protecció d'eixe entorn.
I d'acord amb esta nosaltres, com vosté comprendrà, no podem donar suport a esta proposta que vosté mos demana de no avançar les mesures de protecció, les quals estan en este moment protegides i regulades a través d'una normativa específica en la Llei d'espais naturals protegits de la Comunitat Valenciana.

Res més.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Mundo.

Su tiempo para réplica, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Bé.
Moltes gràcies.

Efectivament, jo ho he dit des de primera hora.
Estem parlant d'una normativa de caràcter global.
Dins d'eixa normativa de caràcter global ja hi ha dos disposicions legals que fan referència concretament a estos espais, val, la de la llei d'acompanyament de 2013, pel qual, diguérem, els PORN deixaven de tindre vigència, en allò que afecta les zones d'esmorteïment d'impactes, i una altra aprovada en la llei d'acompanyament d'enguany, en la de 2014, en la qual es recupera la figura dels PORN per als determinats espais naturals, aquells que tenen, estan compresos en les zones de la xarxa Natura 2000.

Per tant, en eixe sentit tenen, en estos moments hi ha dos legislacions aplicables i la interpretació d'eixes legislacions és en el que vostés poden fer o no fer.
Per tant, jo entenc que la primera mesura que plantegem és perfectament compatible amb la legislació perquè poden aplicar una cosa que vostés mateixa han aprovat, nosaltres no, eh?
, és el que s'ha aprovat en la llei d'acompanyament d'enguany.

I ací, en definitiva, es tracta de jerarquitzar i veure què és el que realment hem de preservar i què és el que s'ha de posar en valor.

Les figures regulatòries, que es regulaven a través dels plans d'ordenació dels recursos naturals per a les zones d'esmorteïment d'impactes, no són prohibicionistes, simplement són conservacionistes, val?
És a dir, moltes de les activitats, és a dir, totes aquelles activitats que de fet poden ser considerades com a compatibles, es poden donar en les zones d'esmorteïment d'impactes.
El problema és que amb la desprotecció de 2013 s'obri la porta a moltes altres activitats que no tenen eixe caràcter compatible.
I eixe és el greu problema.
I al final, darrere de tot eixe procediment, no hi haurà només estudis tècnics, sinó també hi hauran decisions polítiques.
I darrere d'eixes decisions polítiques és on estan vostés.
I han de triar entre què és el que s'ha de prioritzar.
Si hem de prioritzar l'activitat econòmica o hem de prioritzar la protecció del medi ambient.
El que no té sentit és voler prioritzar l'activitat econòmica, diguérem, posant en valor el medi ambient, perquè si al final l'activitat econòmica el que fa és carregar-se l'espai que un vol protegir, en definitiva no té ningun sentit, perquè això en el millor dels casos és pa per avui i fam per a demà.

El que s'ha de fer és posar en valor, primer, aquelles figures de protecció ambiental i després veure què és, en funció d'eixa protecció, el que podem fer o no podem fer per a, diguérem, posar en valor eixos espais.

No hi ha més que això.
I, per tant, tota la resta de consideracions no tenen més sentit que el tractar de promoure activitats que tenen moltes vegades un caràcter merament especulatiu.
I m'agafe a una cosa que ha plantejat el senyor Guillén, només veient la foto -crec que la tinc per ací- de les obres del camp de tir enmig, no de la zona d'esmorteïment d'impactes, enmig del mateix parc natural.
.
.
-punts suspensius, eh?

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Su tiempo de réplica, señor Mundo.

El senyor Mundo Alberto:

Bé.
Vaig a ser molt breu, perquè crec que està tot dit sobre això.

Realment, realment quan se tramita esta modificació de la llei, a través de la llei d'acompanyament de l'any 2013, que és el que li he dit al final, es realitzen una sèrie de condicionants a tota tramitació, tant administrativa com de sol·licitud de llicències que es puguen donar dins d'eixos entorns.
Parlem sempre de la zona d'esmortiment, no parlo d'espais naturals, perquè la llei esta no modifica res del que és la zona de parc natural.

Per tant, quan…, vosté parlava d'actuacions d'índole política.
Jo dic que tota persona que anirà a tramitar qualsevol actuació, tindrà d'observar molt bé quins són els condicionants que els marca la llei per a poder-ho fer.
No podrà anar a fer una persona una actuació que, indubtablement, vaja en contra de la llei, perquè automàticament pot ser recorreguda per qui li puga interessar la seua tramitació i pot ser anul·lada legalment perquè una reglamentació aixina ho marque.

Per tant, eixa normativa sí que mos marca quines activitats d'explotacions ramaderes, socioculturals, equipaments agrícoles es poden construir dins d'ell.
I totes han de ser tramitades a través d'una normativa que mos marque perfectament quines són els condicions en les quals es podran donar les autoritzacions, l'aprofitament d'eixos recursos.
Haurà de tindre una avaluació ambiental de la actuació que se requerix en la zona.

Per tant, no és una tramitació normal i corrent la que allí representa.
Caldrà que hi haja un expedient administratiu que, indubtablement, tindrà de tindre el seu condicionant.
En eixa mesura, nosaltres vam donar recolzament a una normativa que està en vigor en este moment, que no desprotegix els parcs naturals.
La prova està que fa més d'un any que està en vigor la normativa.

I quant al que és esta normativa, no hem tingut ni cap iniciativa ni cap recurs i està en vigor i pot continuar.
I dóna opcions perquè se puguen fer una sèrie d'activitats que anteriorment no es podien fer i estaven demandades per alguns ajuntaments de forma verbal o de forma d'algun tipus, que en este moment no s'han realitzat.

I, per tant, nosaltres mantenim la proposta que legalment en este moment procedix.
I, per tant, anem a rebutjar la seua proposta.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Mundo.

Pasamos entonces a la votación de este punto séptimo, que era la proposición no de ley sobre el mantenimiento de la sierra de Espadán.
¿Votos a favor?
7.
¿Votos en contra?
8.
Con lo cual, queda rechazada.

Proposició no de llei sobre la inclusió en els pròxims pressuposts de partides destinades a la posada en marxa del Pla global contra les inundacions de la Ribera del Xúquer, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 90.
066, BOC número 280)

El senyor president:

Pasamos a continuación al punto número 3, ahora sí, del orden del día, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la inclusión de los próximos presupuestos de partidas destinadas a la puesta en marcha del plan global frente a inundaciones de la Ribera del Júcar, que la ha presentado el Grupo Parlamentario Compromís.

Tiene una enmienda del Partido Popular.
Creo que pasamos entonces al debate, a la exposición, en este caso, del componente de Compromís; turno para la señora Iranzo, que lleva la enmienda del grupo, aunque parece que la veo algo constipada.
¿Puede ser, señora Iranzo?
(Veus) Constipada, no.
Está feliz y alegre.

Con lo cual, pasamos entonces…, el debate se desarrolla así.
¿De acuerdo?

Su turno, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien.
Han pasado treinta y un años y cuatro meses de la gran avenida que, agravada por la rotura del embalse de Tous, creó una gran inundación en la comarca de la Ribera, causando diez muertos y daños materiales por valor de 300 millones de euros.

La confederación hidrográfica, recientemente -bueno, hace ya un año y medio-, publicó los mapas de peligrosidad por inundaciones y los mapas de riesgo de inundación de las áreas de riesgo potencial de inundación significativo, donde la comarca de la Ribera figura como una de las zonas con más daños que una inundación podría causar.
En concreto, es la que más.

En un período de retorno de quinientos años, se superarían los 5.
000 millones de euros de daños, y la siguiente zona, que con muchos daños, con ese mismo período de retorno, estaríamos hablando de 4.
000 millones de euros de daños.

Pero no hace falta ir a períodos de retornos tan largos para ver el efecto catastrófico de una avenida, por ejemplo, de un período de retorno de diez años, que es muy probable…, tan probable como que puede producirse cualquier año de los próximos, en el que los daños ya superaría los 335 millones de euros.
La inundación supondría 17.
700 hectáreas y afectaría a 17.
000 personas.

Pero en una inundación con un período de retorno de unos cien años, ya estaríamos hablando de 3.
400 millones de euros, de 82.
000 personas afectadas, 45 carreteras cortadas, 15 estaciones depuradoras de aguas residuales, otras tantas estaciones de suministro eléctrico y, bueno, y multitud de pozos de abastecimiento, patrimonio cultural, industrias peligrosas, parques de bomberos, etcétera, etcétera, etcétera.

Bien.
Frente a todo esto, a finales de los años noventa principios del año 2000, se empezó a elaborar el plan de avenidas, que era, bueno, una cuestión de suma importancia para la comarca de la Ribera, pero que no ha tenido dotación presupuestaria durante los últimos años.

De hecho, el proyecto mota de defensa contra las inundaciones de Albalat de la Ribera, que fue licitado en el año 2011, en agosto de 2012 fue, digamos…, se renunció por parte de la confederación a su ejecución, pese a que había dinero de la Unión Europea para realizarlo, por causas de interés público.

Bien.
Este proyecto era muy significativo, aparte de por la propia actuación en sí, que defendía una población del riesgo de inundación, porque además materializaba el nuevo enfoque de prevención frente a avenidas que combina tanto la protección frente a inundaciones con la recuperación de los espacios fluviales, de acuerdo con la filosofía de la directiva europea sobre inundaciones y los recientes desarrollos técnicos de infraestructura verde.

En 2008 se había elaborado y había iniciado un proceso de participación, denominado plan de recuperación del Júcar, en el que se ponía de manifiesto esto que acabo de comentar, que la normativa y las directivas europeas aprobadas en los últimos años ofrecían la oportunidad de que además de recuperar el espacio fluvial, poner en valor los valores naturales, sociales, paisajísticos y, además, resolver los problemas de inundabilidad de las comarcas, aplicando los criterios de la Directiva 2007/60, relacionada con la evaluación y la gestión de riesgos de inundación.

Dicho plan de recuperación quedó frenado, no se ha hecho nada de nada durante los últimos años.
Incluía también la mesa de participación, aspecto que me dejo para contestar a la propuesta del…, a la enmienda del Partido Popular.

Y voy a la primera propuesta de resolución, que, puesto que estaba fechada el 7 de julio de 2014, era exigir al gobierno del estado que incluyera en los próximos presupuestos partidas significativas destinadas a las actuaciones del plan global frente a inundaciones de la Ribera y que permitieran la puesta en marcha efectiva de dicho plan global.

Bien.
Me permito empezar a comentar la enmienda del Partido Popular, puesto que hace referencia a una actualización de esta misma propuesta, que sería incluir este aspecto como algo urgente, digamos, en el borrador del nuevo plan hidrológico del Júcar, con lo cual, a priori, estaríamos de acuerdo.

Y lo que le propongo directamente es que justifique la posibilidad o no de incluir el segundo punto de nuestra propuesta de resolución, puesto que para nosotros es fundamental mantenerlo.

El senyor president:

Muy bien, señor Ponce, concluyó.

Pasamos… (Veus) Perdón.
Muy bien.
Así habíamos quedado señora Iranzo.
Tiene su turno para presentación de la enmienda.

La senyora Iranzo Martín:

Muchísimas gracias, señor presidente.

Señores diputados.

Señor Ponce, usted ya bien lo sabe que compartimos con el grupo Compromís la transcendencia que tiene el desarrollo de este plan para reducir los riesgos de inundación en la Ribera.
Y le digo que usted ya bien lo sabe, porque el pasado 14 de enero así se lo transmitió el vicepresidente del Consell ante una pregunta oral que usted mismo le hizo sobre este tema.

Por eso, desde la Generalitat valenciana, desde el gobierno del Partido Popular, gobierno que sustenta este grupo parlamentario, se reclama al estado que dé toda la prioridad posibles a las inversiones del plan, especialmente a las actuaciones que permitan obtener una mejor relación coste-beneficio en la mejora de las seguridad para los más de trescientos mil valencianos que viven en estas comarcas, puesto que las actuaciones del plan global de inundaciones del Júcar son de competencia estatal y han sido legalmente declaradas de interés general del estado.

Solo -muy brevemente, y a título de anécdota- le digo aquí que es verdad…, usted hablaba de la inversión que se hizo de la mota de defensa en Albalat de la Ribera.
Pues bien, durante los ochos años de gobierno del Partido Socialista no se hizo ni una sola inversión.
Y a última hora se pretendió sacar esta inversión con 8 millones de euros, que solo beneficiaba a nivel local a Albalat de la Ribera y no a todos los habitantes de la comarca de la Ribera.
Por eso, posteriormente, la propia confederación dio prioridad a otras obras.

Pues bien, dicho esto, le tengo que decir, y usted bien lo sabe, que la planificación hidrológica recoge las inversiones de este plan global.
El plan hidrológico de la demarcación del Júcar, aprobado por el gobierno mediante el Real decreto 595/2014, de 11 de julio, prevé una inversión total de 319 millones de euros para reducir este riesgo de inundaciones en la Ribera del Júcar.

Y, bueno, le comento actuaciones.
Está el acondicionamiento y las mejoras de las red de drenaje, fase I, la fase II también, la presa de Montesa, la presa de Seient, el acondicionamiento y restauración de cauces en el término municipal de Alginet y en última fase del calendario, aquella obra que el Partido Socialista adjudicó cuando estaba ya en fase de elecciones, en campaña electoral.

Pues bien, este plan supone…, los 319 millones de euros suponen un 29% del total previsto en el plan hidrológico del Júcar para inundaciones en todas las demarcaciones del Júcar, que son 1.
098 millones de euros.
Y aunque este plan prevé poner en marcha las primeras inversiones destinadas a la Ribera, 60 millones de euros en los primeros períodos de programación, 2015-2022 y 2017-2023, el 81% de la inversión queda aplazada hasta 2022-2027.

Todos sabemos que la programación de inversiones se hizo teniendo en cuenta la situación económica actual, pero a pesar de todo, tanto el gobierno del Consell del presidente Fabra como el Grupo Parlamentario Popular que sustenta a este gobierno, creemos que es un período muy dilatado y que por eso sería muy positivo que todos juntos tomáramos un acuerdo unánime en estas Cortes, en este caso, en esta comisión de medio ambiente, para reclamar el máximo avance posible de los plazos previstos para estas actuaciones.

Por otra parte, le quiero indicar muy brevemente que justo en este año 2015 se van a aprobar dos nuevos documentos de planificación realmente muy importantes para este tema: la revisión del Plan hidrológico de la demarcación del Júcar para el período 2015-2021 y el Plan de gestión del riesgo de inundación del Júcar.
Los dos documentos están ya en estos momentos en fase de consulta pública.

Por tanto, es en este marco del proceso de definición y aprobación de estos instrumentos donde creemos que resulta especialmente adecuado que presentemos una propuesta conjunta.

Y por eso, como ya le hemos indicado, y porque además creemos que su PNL está algo desfasada, les proponemos que tomemos un acuerdo unánime de esta comisión, que lo que haría sería reforzar a los vecinos de la Ribera y, desde luego, reforzar a este plan global tan importante para la Comunidad Valenciana.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora Iranzo Martín:

Le pido un pequeño receso.

El senyor president:

Interrumpimos la comisión durante tres minutos o cinco minutos, los que haga falta.

(Se suspén la comissió durant uns minuts)

El senyor president:

Tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Lo que pretende el Partido Popular es obviar la necesidad de este proceso de participación que se había iniciado, que se paralizó con la llegada del gobierno del señor Rajoy y que de alguna forma obvia la necesidad de escuchar y consensuar las actuaciones previstas y a desarrollar.

Según los compañeros del Partido Popular hay una serie de actuaciones que ya están casi aprobadas y en marcha, que hay un dinero ahí previsto dedicar.
La realidad es que en los presupuestos de 2015 no hay un euro para estas actuaciones, por tanto durante este año no se va a hacer nada de nada.
Y se podía aprovechar este año para recuperar el espíritu que desapareció con la llegada de Rajoy al gobierno central de consensuar las actuaciones y, al mismo tiempo, de hacer obra dura.
Porque ahora mismo lo que está previsto es hacer presas y acondicionamiento de cauces, al final obra dura y tal, no teniendo en cuenta todos los otros aspectos de recuperación de valores ambientales, paisajísticos y de los ambientes fluviales.

Por tanto, si el señor Rajoy ya tomó su camino en su momento, ya decidió obviar el proyecto de la presa de la Mota de Albalat, porque favorecía a poca gente cuando ya había dinero europeo dedicado a esta actuación, pues, que sigan haciendo su camino y actuando unilateralmente.

Pero insisto en que ahora habría oportunidad durante todo este año, que no hay presupuesto para hacer ninguna de las actuaciones, el acabar de consensuar y de priorizar todas estas obras que están proyectadas hasta el 22 y hasta el 27.
Y no hay por qué ahora mismo desvirtuar nuestra proposición no de ley que iba en el sentido concreto de recuperar ese espíritu de consenso y de coordinar y de incluir todos los aspectos de la directiva de prevención de riesgos de inundación, de la directiva marco agua, que en muchos casos las obras duras no la contemplan y solamente van a intentar solucionar, bueno, con viejos criterios, problemas que vamos a seguir teniendo en un futuro.

Yo creo que no hubiera costado nada incluir este puesto y que hubiera salido esa propuesta unánime que proponían desde el Partido Popular.
Pero desde Compromís no podemos aceptar desvirtuar de esta manera nuestra propuesta.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Su turno, señora Iranzo.

La senyora Iranzo Martín:

Lamentar muchísimo la posición de Compromís, porque el criterio es un tema absolutamente técnico.
Lo que nos está proponiendo en este momento no tiene sentido, no tiene ningún sentido; es reanudar una mesa del año 2010 cuando, en este momento, estamos en 2015 y los dos planes de que estamos hablando están ya en fase de publicación pública, exposición pública.

Hay unas obras planteadas, clarísimas, de beneficio para la Ribera, que se han priorizado con criterios absolutamente técnicos, porque es que una lleva a la otra.
Y estamos perdiendo una oportunidad única -una verdadera pena- de demostrar en esta comisión nuestro apoyo a este plan, algo por lo que hemos siempre luchado, que ya está en marcha, que no podemos, en ningún momento, poner alguna piedra en el camino que lo paralice, que sería lo que está proponiendo en este momento el señor Ponce, de Compromís, y que…

Evidentemente, sí, o sea, le estoy hablando del plan general de inundaciones del Júcar: acondicionamientos y mejoras, red de drenaje fase I; para el año 2015-2022, veinte millones de euros.
Plan general de inundaciones del Júcar: la presa de Montesa -que es la continuación-; cuarenta millones de euros, 2017-2023.
Hasta ahí estamos bien en plazos.

Pero, luego, viene ya: acondicionamientos y mejoras, red de drenaje, fase II; doscientos millones de euros -que es la continuación, claramente-, que están previstos para 2022-2027.
Y eso es lo que estamos intentando, desde esta comisión, desde el Grupo Parlamentario Popular y unánimemente, pues, tomar la decisión de que se adelante esta obra y que se adelanten las sucesivas, que ya están planificadas y estructuradas.
Pero, si es posible, que se adelanten las inversiones y se hagan lo antes posible.

Yo, de verdad que no puedo entender esta cerrazón para aprobar algo que ya está en marcha, algo por lo que se dice que se lucha, que no es verdad porque a la hora de votar se demuestra que no hay más que un interés político en esa participación ciudadana anunciada, participación ciudadana que nosotros, desde el Grupo Parlamentario Popular, defendemos siempre.
Pero, claro, evidentemente, nosotros fuimos los que creamos…, se creó en el año 2010 esa mesa.

Pero, evidentemente, lo que hay que hacer ahora es ser prácticos.
No se puede meter…, (veus) no se puede meter participación ciudadana… La crearon ustedes, sí, lo único que hicieron, perdone, porque no invirtieron ni un solo euro en ocho años, ni uno solo.
Y, cuando ya estaban en período electoral, sacaron esa obra de Albalat de la Ribera, que era la última en prioridad, por una razón muy simple -se lo he dicho antes-: porque beneficia al pueblo de Albalat y todas las otras benefician a los trescientos mil habitantes de la Ribera.

Me da dolor de corazón que se hable de una cosa, que se diga el interés que se tiene por esta comunidad y, en este momento en concreto, por los habitantes de la Ribera, y, luego, se haga lo que ha hecho aquí el señor Ponce, que es dar la espalda a esos trescientos mil habitantes de la Ribera.
(Veus)

Muchas gracias y lamento mucho… Si es posible, intentaremos que siga adelante esta enmienda presentada por el Grupo Popular.

Muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Iranzo.

Pasamos, entonces, a votación.
(Veus) ¡Ah!
, no.
Fijan ustedes la posición y luego votamos.
Como ustedes quieran.

Pues, tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Sí, anem per parts.

A vore, primer, el tema de l'obra de la mota d'Albalat, val?
Vull dir, se senten coses molt estranyes, però ací, de vegades, pareix que no estigam en el planeta Terra, sinó en un altre planeta diferent, on el llenguatge no significa el mateix.

Anem a vore, un podria entendre que diu: Â«Bé, jo licite l'obra d'Albalat de la Ribera, de la mota, i quan entre en el govern -la licita el govern anterior-, veig que eixa obra no és prioritària i vaig a dir, bé, retire eixos diners per a posar-los en una altra obra que sí que és prioritària.
Â» Això podria entendre's.

Però si un retira els diners per a no posar-los en ninguna, ¿quin sentit té això?
Vull dir, no és que no siga una obra prioritària, és que, senzillament, han deixat de fer una obra que ja estava licitada i que havia de produir un benefici concret, no només per als habitants d'Albalat de la Ribera, que també, sinó per a una zona molt ampla.

Segon element.
El tema de la mota és molt significatiu també per quin tipus d'obra és.
Perquè no es tracta ni de preses ni de coses d'estes, sinó d'un altre tipus d'enginyeria molt diferent d'aquella que s'empra habitualment i de què està farcida el pla nou, este que vostés diuen que van a gastar-se mil milions d'euros i més de tres-cents en la Ribera, que es basa, fonamentalment, en formigó i preses i canalitzacions.

En compte d'actuar sobre els problemes que generen les inundacions, es dediquen a tractar de resoldre els problemes que generen eixes inundacions o eixes possibles inundacions, amb la qual cosa, passen dos qüestions molt importants:

Primer, que li donen diners a guanyar, a poals, als enginyers que dissenyen les preses i a les companyies que les fan, que preferixen eixes obres grans, on els beneficis són molt més alts, que les obres d'adequació hidrològica, on els beneficis són molt més baixets.
Per un costat.

I, per un altre, a més d'això, el que aconseguixen és no entrar en qüestions que tenen a vore amb la restauració hidrològica ecològica del riu.
Una restauració que seria difícil.
Seria difícil no perquè siga difícil tècnicament, sinó perquè en el mateix pla hidrològic, en les assignacions de cabals que hi ha per a tots els usos que té el riu, considerant els cabals ecològics, és impossible que el Xúquer puga mantindre's amb eixes assignacions d'aigua.
I, per tant, quasi té igual que es faça que no es faça perquè, total, al final, va a quedar-se de la mateixa manera, mentres vostés tinguen eixos criteris amb els quals actuen.

I clar que no els interessa la participació pública, perquè si els interessara la participació pública l'haveren continuat, l'haveren continuat.
Però, com no els interessa, no la continuen.
No els interessa que la gent parle del riu, que la gent parle dels problemes que hi ha, que la gent influïsca, d'alguna manera, sobre les obres que s'han de fer en eixe riu.
Perquè, a la millor, si a la gent se li expliquen diverses alternatives tècniques.
.
.
Perquè vostés parlen de la tècnica, senzillament, com si els tècnics foren una espècie de demiürgs que, a més, tots pensen de la mateixa manera i proposen les mateixes solucions per a tot, val?
Si això fóra cert, si els tècnics tingueren la sapiència infinita en el seu cap i, a més, foren tots iguals, no faríem falta els polítics.
¿Per a què estem ací?
, que manen els tècnics.
Ells ja saben què han de fer.
Nosaltres l'únic que fem és destorbar.

Però és que no és així, senyora Iranzo.
No és així.
Les solucions tècniques, hi han moltíssimes solucions per a resoldre els mateixos problemes.
I el que cal fer és posar eixes diferents alternatives damunt de la taula i tractar que el poble, la gent, directament o a través dels seus representants, trie entre les diferents alternatives que se li poden posar.
I, a la millor, si a la gent se li explica que fent motes i construint altres tipus d'infraestructures, repoblant forestalment i gastant-se molts menys diners, molts menys diners, podem obtindre efectes semblants a què fan falta gastant-se tres-cents milions d'euros fent no sé quantes preses, doncs, a la millor, la gent diu: Â«Ai!
, per a què hem de fer les preses?
Anem a fer este altre tipus d'obra que és més raonable.
Â»

Si a la gent se li explica que, inclús.
.
.
, que, a la millor, caldria començar a desobrar, és a dir, a carregar-se construccions que ja hi ha fetes, que el que estan fent és impedir que l'aigua circule naturalment i, per tant, que s'eliminen o es minimitzen els problemes provocats per inundacions, a la millor la gent pensa que això és més raonable que construir noves infraestructures que, a la millor, el que fan és resoldre un problema hui per a generar-ne un altre despús-demà.

Si a la gent se li explica que una adequada planificació urbanística pot resoldre molts dels problemes que hi han, sobretot sobre la base de no artificialitzar sòls, que l'únic que fan és augmentar l'escorrentia i augmentar l'escorrentia en els períodes en què cauen pluges torrencials, particularment, probablement no acceptaria cap d'estes obres monumentals que vostés diuen.

Vostés, amb el seu plantejament, no hi haurà mai prou diners per a resoldre els problemes que tenim.
I, al revés, de cada duro que ens gastem, mos sorgiran tres problemes més.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Señor Signes, su turno.

El senyor Signes Núñez:

Sí.
Gràcies, senyor president.

Els habitants de la Ribera voldríem saber el perquè de la mania i de la discriminació del senyors Fabra i Rajoy a la nostra comarca.

El senyor Fabra, en el tema de l'aigua, és a dir, en el tema de l'aigua per a beure -és a dir, no tenim aigua per a beure-, ha donat una solució de mescla d'aigua bona amb aigua amb nitrats, que els lactants no poden fer ús d'ella.
I és una solució a termini infinit.

I el senyor Rajoy, en un pla global contra inundacions del Xúquer, que es presentà l'any 2000, que el paralitza absolutament quan aplega al govern en 2011.

Ací, l'únic que s'ha fet en este pla ha sigut pel govern socialista en el període de 2004-2011, l'únic.
Les actuacions estructurals que s'han fet les ha fetes el govern socialista: com el condicionament del Xúquer en els termes municipals d'Alzira i Carcaixent; com la posada en marxa dels estudis de viabilitat, a través del Cedex, de totes les obres estructurals que este pla global contra vingudes del Xúquer, des de l'any 2000 en què es va presentar pel president Zaplana i pel ministre Jaume Matas, doncs, ha estat parat en els períodes de Govern d'Espanya del Partit Popular i ha estat únicament en marxa en els períodes del Partit Socialista, com dic.

Però no és que ha estat parat en els períodes del Partit Popular i ha funcionat en períodes del Partit Socialista, és que, a més, durant el període del Partit Socialista, es va fer el procés de participació pública del pla contra vingudes, que és este, senyora Iranzo, és este, és este.

I el pla contra vingudes són 2.
480 milions per l'alternativa -que, al final, hi havien quatre alternatives a elegir-, per l'alternativa que el ministeri va optar.
2.
480 milions.

Vostés no estan pressupostant res en els pressupostos generals de l'estat.

I ara vosté me diu: Â«Fins a 2027.
Â» No, fins a 2027 no.
És a dir, fins a 2050.
És a dir, si és que els habitants de la Ribera estem acostumats a eixa discriminació, hi estem acostumats.
Estem acostumats a no tindre aigua per a beure i estem acostumats que qualsevol dia qualsevol riuada se mos enduga a tots per davant.
Hi estem acostumats.
El que no arribem a comprendre és per què eixa discriminació i eixa fixació que se té, des de La Generalitat i des del Govern d'Espanya, en els habitants de la Ribera.

No és just, no és just, en absolut.
Els habitants de la Ribera som igual que la resta d'habitants de les altres comarques del País Valencià, exactament igual.
Som tres-cents mil habitants, tres-cents mil habitants.

El tema de la mota.
Una obra licitada pel govern socialista en novembre -és a dir, a punt d'acabar el seu mandat- i que entra el senyor Rajoy i anul·la la licitació, pel que vosté acaba de dir, per a destinar-se a altres fins, a altres fins fora de la Ribera.

Però, ¿fins a eixe punt arriba la mania que vostés tenen a la comarca de la Ribera?
Doncs, mire, això hauran de pagar-ho en vots en les pròximes eleccions del 24 de maig.
Ho pagaran en vots en la Ribera, un tema i l'altre, el tema de l'aigua per a beure, per a consum humà, i el tema de la protecció dels veïns i veïnes de la Ribera davant de qualsevol inundació.
Tenim l'antecedent de 1982.
En este moment.
.
.
, esta és una altra qüestió.
Però 2.
480 milions que vostés, en este moment, encara no han pressupostat res, i ho allarguen a 2027.
.
.
Sap que no és no en 2027.
Sap que en 2050.
.
.
, afortunadament vostés no estaran ja en novembre, però, si estigueren en 2050, açò encara estaria en mantilles, açò encara estaria en rams de beneir, senyora Iranzo.

És a dir, que, afortunadament, a partir de novembre n'hi haurà un altre govern d'esquerres, d'esquerres, en el Govern d'Espanya, que enllestirà este tema, que enllestirà este tema i que farà justícia amb els veïns i veïnes de la Ribera.
I, afortunadament, a partir del 24 de maig, hi haurà un altre govern d'esquerres en La Generalitat que farà justícia i que solucionarà el problema dels nitrats dels veïns i veïnes de la Ribera, que vostés no han solucionat ni des de Madrid ni des d'ací, La Generalitat, ni una qüestió ni l'altra i que eixe govern d'esquerres, en Madrid i en la Comunitat Valenciana, sí que va a solucionar-ho, sí que va a solucionar-ho.

I, per tant, eixa és un poc la qüestió.
I a mi, doncs, com és una explicació de vot i no n'hi ha objecte de contestació, doncs, bé, no espere que me contesten res.
Però constate eixa discriminació i eixa mania i eixa presa d'ull que el Partit Popular en Madrid i ací tenen de cara als veïns de la Ribera i que no mos mereixem en absolut.

El senyor president:

Un segundo, un segundo, un segundo.
Un segundo, señora Iranzo.

Muchas gracias, señor Signes.
¿Me decía usted, señora Iranzo?

La senyora Iranzo Martín:

Bueno, yo simplemente decir que creo que la verdad, cuando el señor Signes se pone aquí a hablar, pierde yo no sé si la cabeza o la memoria.
Pero vamos, en cuanto al agua de beber, señor Signes, mire, ya se lo he explicado varias veces en esta comisión.
La señora Hernández también se lo ha explicado, todas las obras que ha hecho el Partido Popular de la Comunidad Valenciana para que la Ribera pueda tener agua para beber.
(Remors) Estoy en mi turno de palabra.
Y lo sabe usted perfectamente.

Pero también le voy a decir otra cosa.
No sé cómo puede hablar usted de discriminación cuando durante la última década de gobierno del Partido Popular, del Partido Popular de la Comunidad Valenciana, se han invertido 25 millones de euros en colaboración con municipios para defensa de inundaciones.
Y le estoy hablando de obras concretas, o sea, no me lo invento.
A mí no se me va la cabeza ni la memoria, por eso se lo recuerdo aquí.

Encauzamiento del tramo urbano de barranco del Tramusser en Benifaió i Almussafes.
Encauzamiento del barranco de la Falsia en Barraca de Aguas Vivas, del barranco de Gaianes en Carcaixent, de la margen derecha del río Júcar en el casco urbano de Sumacárcel, de la margen izquierda del río Sellent en Cotes, del encauzamiento urbano en Montserrat, del cubrimiento del barranco de la Montaña en Beneixida.
Y obras de colectores y captación de aguas pluviales en municipios, muchos.
Entre ellos, Almusafes, Alginet, Tous.
¿Lo ve cómo a mí no se me va la memoria?
¿Cómo a mí no se me va la cabeza?
Lo peor es que a usted tampoco, pero llega aquí, hace demagogia y solamente piensa con planteamiento político.
Y además, le voy a decir una cosa: se equivoca tremendamente porque ustedes no van a ganar las próximas elecciones.
Eso está muy claro.

Muchas gracias.

El senyor president:

Gracias, señora Iranzo.

Pasamos a continuación a votar este punto número 4 del orden del día.
Perdón.
Efectivamente, que es el cuarto de la comisión, pero el número tres del orden del día.
¿Votos a favor?
5.
¿Votos en contra?
8.
¿Abstenciones?
Muy bien, pues queda rechazado entonces.

Proposició no de llei sobre l'adopció de les mesures necessàries perquè l'execució del projecte de construcció de la nova EDAR d'Oliva es duga a terme en el període de 2016 a 2020, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 89.
792, BOC número 280)

El senyor president:

Pasamos entonces al punto número 4 del orden del día, que también tiene una enmienda del Grupo Parlamentario Popular, y es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la adopción de las medidas necesarias para que la ejecución de un proyecto de construcción de la nueva EDAR de Oliva se lleve a cabo en el período de 2016 a 2020.
La presenta el Grupo Parlamentario Izquierda Unida, con lo cual tiene la palabra don Luis Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, Oliva compta amb dues EDAR, dues estacions depuradores d'aigua, que s'han quedat velles, obsoletes i són insuficients.
És una situació molt coneguda, no sols per la gent del poble i de la zona, sinó inclús la mateixa conselleria ha reconegut eixa precarietat.
L'actual està obsoleta i la de la zona sud, a més de la seua obsolescència, té problemes que afecten habitatges que són contigus a la zona.
Estan molt a prop d'un càmping i una zona d'habitatges de caràcter de zona de residència turístics que patixen molts perjudicis per la proximitat de la mateixa depuradora, en termes tant de contaminació acústica com d'olor, i fins i tot d'insectes.

És evident que la conselleria ha anat disminuint, i La Generalitat ha anat disminuint les inversions en estacions depuradores de forma gradual.
En el mateix text de la moció s'expliquen les diferents xifres des del 2008, però la caiguda és una caiguda que és superior al 80% en la caiguda de les inversions.
Eixa reducció no sols afecta les obres que no s'han fet, sinó també inclús obres en execució que estan contractades, però que s'ha suspés la seua execució precisament perquè La Generalitat no està complint amb els terminis de pagament.

Per tant, és evident que cal incrementar l'esforç inversor i revertir la situació de caiguda de les inversions, sobretot perquè es puga complir amb les directives europees, i seguir augmentant i estenent tant la quantitat d'aigua depurada, com la seua reutilització i el seu aprofitament d'eixos cabals depurats, com a mínim per a usos no consumptius, fonamentalment per a reg i altres usos semblants.
Estem que la reutilització ha segut molt escassa, a penes d'un 60% del volum depurat, segons les dades oficials de l'ens públic de sanejament d'aigües residuals.

En el cas de l'EDAR d'Oliva, la proposta que presentem ací està basada en una petició de l'Ajuntament d'Oliva, en un acord de l'Ajuntament d'Oliva que es va produir fa un poc més d'un any, pel qual el consistori presentava al·legacions a la proposició pública del projecte del pla hidrològic, perquè eixe pla hidrològic contemplava que la construcció de l'EDAR, que té un pressupost de 18,43 milions d'euros, contemplava l'execució d'esta estació depuradora per al període 2022-2027, i no per al període immediatament que s'encetaria amb el nou pla hidrològic que s'haurà d'aprovar al llarg d'enguany.

Per això, presentem eixa proposta de resolució perquè les Corts Valencianes insten al Consell que faça les gestions i es prenga les mesures necessàries perquè l'execució del projecte de la construcció d'esta nova estació depuradora d'Oliva es duga a terme en el període 2016 a 2021.
Entenem, i per això la proposta de resolució no parla del pla hidrològic, que l'organisme que impulsa la construcció de les depuradores i que les finança a través del cànon de sanejament no és la confederació hidrogràfica, sinó que és l'Entitat Pública de Sanejament d'Aigües Residuals, que dit siga de pas, no té massa excusa d'haver retallat les inversions quan, que nosaltres sapigam, la reducció del consum d'aigua, i per tant la reducció del cànon de sanejament pagat durant l'època de la crisi, no ha segut proporcional a la reducció de les inversions de l'Entitat Pública de Sanejament d'Aigües Residuals.
La qual cosa indica, de forma clara, que eixe cànon de sanejament, o la part d'eixe cànon de sanejament destinada a fer noves inversions, no ha estat destinada a això, sinó a un ús que ningú sap exactament quin és.

Per tant, no es confonguen, una cosa és el que diga la planificació hidrològica de quan seria convenient construir la depuradora, que ja de per sí és una cosa que nosaltres no veiem correcta, i una altra ben diferent és qui ha de pagar i quan ha de licitar eixes obres.
I per tant, això depén de l'entitat pública de sanejament i es pot fer perfectament ja.
No cal demanar-li res a la Confederació Hidrogràfica del Xúquer ni demanar res al pla hidrològic.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Señor Castejón, su turno.

El senyor Castejón Chaler:

Gràcies, senyor president.

Bé, aquesta actuació de l'EDAR d'Oliva va ser declarada -que el senyor Torró no ho ha dit- d'interés general per l'estat en l'any 2005, en la llei concretament 11/2005, de 22 de juny, per la qual es modificava una llei anterior del pla hidrològic nacional, i per tant, hem assumit des de fa ja uns quants anys que l'execució correspon no a la Generalitat valenciana, sinó a l'administració de l'estat.
I entre l'any 2005 i 2011, doncs, bé, el govern, en este cas el govern d'Espanya, no va fer absolutament res per aquesta obra.
I en els últims anys tots sabem que la situació econòmica ha impedit portar a terme una sèrie d'obres ficades en marxa.
Diu: Â«No farem referència al pla hidrològic de demarcació hidroelèctrica del Xúquer.
Â» Jo penso que sí que cal fer referència, perquè, mire, està previst ahí, en esta demarcació, quina és l'obra portada a terme, està valorada, 18,43 milions d'euros.
I com ha dit més d'una vegada, estava prevista portar-la a terme des de l'any 2022 a l'any 2027.

Evidentment des de La Generalitat, des de la conselleria en este cas de presidència i aigua, ja en el mes de febrer de l'any 2014 es van presentar una sèrie d'al·legacions en este projecte del pla hidrològic de demarcació del Xúquer precisament perquè es fes constar, no només va ser l'Ajuntament d'Oliva sinó la mateixa Generalitat que aquestes obres se poguéssen avançar al període 2016-2021, obres que per part en este cas de l'entitat de sanejament d'aigües residuals se van portar tota una sèrie de gestions, conjuntament amb l'Ajuntament d'Oliva, però que al final la Confederació Hidrogràfica del Xúquer no va tindre en compte aquestes al·legacions.

No obstant això, avui per avui encara consta que la depuradora -insistixo- a construir pel govern central, estava previst portar-la a terme des de l'any 2022 a l'any 2027, cosa que des del Partit Popular o des del govern del Partit Popular sabem que recolzem plenament la seua proposta, perquè mosatros estem en la mateixa línia d'avançar-lo a l'any 2016.
I mos trobem que en estos moments, en els moments que estem parlant, mos trobem en la fase de consulta pública de la proposta del projecte de previsió del pla hidrològic, de la demarcació del Xúquer, que correspon precisament al període 2015 a 2021, i això també conjuntament amb el que és l'estudi ambiental estratègic, que està publicat al Butlletí Oficial de l'Estat del passat mes de desembre.
I en el programa de mesures es torna a incloure aquesta proposta de l'EDAR, i insistixo, a càrrec de l'estat i a executar des del 2022 al 2027.

I mosatros anem a recolzar la seua proposta.
De fet, hem presentat una esmena que el que fem és concretar més la seua proposta de resolució, perquè des del Consell, igual abans com ara, estem insistint davant de la confederació del Xúquer en la conveniència precisament d'avançar aquesta obra.
No vaig a discutir-li res del que vosté ha dit de la conveniència i de l'estat en què es troba de depuració aquella comarca.
Evidentment estem totalment d'acord.
I per això, com li dic, compartim totalment l'objectiu d'aquesta PNL, el compartim totalment.
Tant és aixina que en la proposta que presentem nosaltres el que penso jo és que el que fem d'alguna manera és que no quede en un text ambigu sinó concretem molt exactament i, en definitiva, recolzem la seua proposta.

El que no puc estar d'acord és en algunes valoracions que vosté ha fet en el moment d'exposar la seua PNL.
Perquè, diu, bé, en estos moments el que està fent La Generalitat o l'entitat de sanejament és tindre paralitzades una sèrie d'obres.
Doncs, no, perdone.
Això va ser en un moment donat, era veritat, es van paralitzar perquè no es podia fer front.
Però avui per avui sap perfectament que totes, totes, les construccions que es fan de sanejament, totes estan en marxa.
I s'han pagat tots els deutes que hi havia i estan al corrent de pagament a mesura que apareixen les diverses certificacions.

Per tant, això no ho fique en dubte.
Les condicions han millorat i afortunadament -com insistixo- les valoracions que s'han fet en estos últims anys han segut importants.
En l'any 2015 estan previstes que es preveu una inversió de 37 milions, i els 40 milions que hi havia en el 2014 s'han pagat tots.
I això ho estem veient en la meua comarca.
La de Benicarló, la d'Alcalà, la de Penyíscola, que en el seu moment va tindre problemes, actualment van com un raig.
Algunes ja estan en marxa i algunes estan a punt de començar.
Per tant, el que vosté em diga que estem vivint un moment en què no s'estan portant a terme aquelles infraestructures, doncs no és cert, perquè precisament es va apostar obertament per a portar-les a terme i s'estan portant a terme.

Com també vosté deixava una mica entendre que no s'està fent l'important en la depuració, la reutilització de l'aigua.
És que li hauríem de dir que la nostra comunitat és la pionera no només en inversions, sinó en reutilització de l'aigua.
Podíem fer ara un estudi valoratiu dels últims anys.
Però el que està clar és que en estes dos últimes legislatures s'han posat en servici al voltant de 154 instal·lacions de sanejament.
I en la nostra comunitat avui per avui s'estan reutilitzant al voltant de 270 hectòmetres cúbics, el que significa que és el 61% de tota l'aigua depurada, que és la mitat del que es depura a nivell de tota Espanya.
Per tant, no qüestione la forma de treballar que té la Generalitat valenciana perquè, mire, comptem amb els millors serveis de depuració, arribem al 99% i complim íntegrament els requisits de la normativa europea.

Per tant, ahí s'ha fet un esforç, es continua treballant i nosaltres el que ara pensem és que estem en el bon moment; en el bon moment perquè aquelles obres que se van pressupostar en els darrers anys s'estan duent a terme i culminaran en els terminis més o menys prefixats.

Jo penso que la PNL que li presento que és intentar coordinar-la i concretar-la doncs pogués ser assumida perfectament pel grup que vosté representa i poder-la aprovar per unanimitat.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Castejón.

Tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Sí, els anuncie que sí que accepte la redacció que vostés plantegen perquè, en definitiva, diu exactament el mateix, no sé eixe costum de posar la poteta damunt, ¿no?
, que diuen en el meu poble per a fer-se un poc de notar i que em sembla un poc infantil però no passa res -vullc dir-, completa i afegix alguna cosa que la proposta no diu exactament, no havera passat res si haveren votat a favor de la proposició no de llei i sanseacabó però no passa res, ¿val?
, si d'aquesta manera tot el món se sent més còmode i es pot aprovar doncs que no siga per això, ¿val?

Després, sobre el tema de les valoracions, a vore, el tema de l'interés general -vullc dir-, doncs ¡sort que era interés general!
, ¿no?
, perquè si havera sigut d'interés particular no sé, en estos moments no n'hi hauria probablement ni valoració dels diners que costaria això, ¿no?
, perquè, ¡clar!
, vosté ha parlat que del 2005 al 2011 no es va fer res; del 2011 al 2015 tampoc no s'ha fet res, ¿val?
, per tant no és un problema de quina administració està al front sinó que és un problema de, senzillament, no afrontar els problemes que n'hi ha per raons que estan moltes vegades lluny, fins i tot, de qüestions de caràcter pressupostari.

Vosté diu Â«no qüestione la forma de treballar de La GeneralitatÂ», perdone, doncs primer és la nostra obligació qüestionar la forma de treballar de La Generalitat que per això som oposició, ¿val?
, i encara que ho feren molt millor del que ho fan hauríem de qüestionar-la perquè, precisament, el nostre treball és qüestionar perquè ho facen millor.

Però és que, a més d'això, a més del nostre treball com a oposició, és que damunt no podem fardar molt de com treballen de bé, ¿val?
, perquè si per a vosté treballar bé és tindre les obres de les depuradores paralitzades durant (veus), ara ¡no!
, paralitzades durant alguns anys, mentrestant estan cobrant un cànon de sanejament a tots els usuaris de l'aigua que, precisament, es fa per a mantindre les depuradores en servei i per a invertir creant noves depuradores doncs, jo, de deveres, ¿eh?
, facen-s'ho mirar perquè jo això no ho entenc; el cànon de depuració es pagava igual en 2007 que es paga ara, ¿val?
, i si es paga igual i en eixe cànon de depuració una part és per a mantindre les depuradores en funcionament i una altra part és per a fer noves inversions i amortitzar-les doncs és evident que durant els anys en què s'han paralitzat les obres i no s'han fet més adjudicacions o les adjudicacions s'han reduït a la mínima expressió -que encara estem en eixa situació-, eixos diners han anat a alguna altra destinació que no era la que tocava, ¿val?

I, clar, quan u veu el que ha passat amb l'Emshi i tot l'embolic este, que estava l'EPSAR clavada per ahí, de desviació de desenes de milions d'euros, doncs la veritat és que si això no és per a qüestionar la política de La Generalitat, la forma de treballar de La Generalitat, doncs ja m'explicarà vosté què és el que hem de qüestionar.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

El senyor Castejón Chaler:

Senzillament, és d'agrair-li que aprove la nostra proposta però simplement puntualitzar-li que diu que no s'ha fet res doncs, aleshores, si des de l'any 1995 La Generalitat ha invertit més de 1.
100 milions en instal·lacions de depuració, si s'ha passat de les 206 depuradores que n'hi havia a la Comunitat Valenciana en aquell moment a les 463, doncs jo trobo que s'ha fet una gran faena, que vosté la qüestione, ¡allà vosté!
, però les obres estan ahí i afortunadament funcionen.

I m'agrada molt que haja reconegut que han passat una sèrie d'anys en què ha sigut molt problemàtic el poder fer front als pagaments, però avui La Generalitat està complint i està complint perquè teníem uns projecte molt clars i era afavorir aquells llocs on no arribava la depuració, que estem arribant ja al 99% i ho estem aconseguint en depuradores terciàries i que estan arribant als últims termes dels pobles més xicotets i també, ¿com no?
, a les grans capitals com puga ser a la comarca del Baix Maestrat on m'honro en viure.

Res més i moltes gràcies.

El senyor president:

Gracias, señor Castejón.

Turno de fijación de voto, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Bueno, pues, gracias, presidente.

Nada, mostrar la satisfacción por el acuerdo que se ha alcanzado.
A fin de cuentas de lo que se trata es de que, lo más brevemente posible, que sea posible, pues se ponga en marcha algo que tenía que estar en marcha ya hace varios años.

Y, bueno, en este sentido instar a que esta línea sea la que se siga a todos los niveles y que esas depuradoras que están construidas y todavía están por poner en marcha pues que se encuentre rápidamente la solución para ellas como, por ejemplo, es el caso de Marines Viejo que es una infraestructura que lleva construida más de un año y que todavía no se ha puesto en marcha por un problema de conexión eléctrica, bueno (tussen), pues por mala gestión, una infraestructura que ha costado más de un millón de euros y que tenía que prestar un servicio que no está prestando y, al mismo tiempo, se están contaminando las aguas del barranc del Carraixet.

Pero, bueno, lo que respecta a Oliva pues mostrar satisfacción y, obviamente, decir que votaremos a favor.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Nosaltres també votarem a favor i, no obstant això, fer una consideració, és a dir, que ¡no!
, és a dir, que el segon Pla de sanejament d'aigües residuals de la Comunitat Valenciana no està acabat i fa molts anys que hauria d'haver d'estar acabat, ¡no!

És a dir, per molt que vostés hagen en estos anys volgut encunyar el terme que som pioners en depuració i en reutilització d'aigües a nivell d'Espanya, ¡és fals!
, ¡és fals!
, això són com les moltes qüestions que vostés encunyen i a força de dir-les volen que mos les cregam.
¡No!
, el meu grup no se les creu, vostés no han acabat el segon pla de sanejament d'aigües residuals i, en este moment, vostés, La Generalitat, l'EPSAR, continua vessant, continua vessant a la mar més hectòmetres cúbics d'aigua anuals que aquells que vostés reclamaven per al o del transvasament de l'Ebre.

I això és greu, això és greu perquè, primer, cal fer els deures a casa, fer una bona gestió de l'aigua a casa en depuració, reutilització, modernització dels regadius, i després la resta.

Res més.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Pasamos, entonces, a la votación del cuarto punto del orden del día en el orden del día -valga la redundancia-, que es esta proposición no de ley sobre la adopción de medidas necesarias para la ejecución del proyecto de construcción de la EDAR de Oliva.
¿Votos a favor?
Por unanimidad.
Muy bien.

Proposició no de llei sobre l'eradicació de la plaga del Tomicus destruens que afecta els pinars de les comarques del Baix Segura i el Baix Vinalopó, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 96.
838, BOC número 285)

El senyor president:

Pasamos, a continuación, al siguiente punto del orden del día que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la erradicación de la plaga del Tomicus destruens que afecta a los pinares de las comarcas del Bajo Segura y del Vega Baja -¡y de qué forma!
, señores, es impresionante verlo-, presentada por el Grupo Parlamentario Socialista.

La señora Vicenta Crespo tiene la palabra.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Hui defense, en nom del Grup Socialista, esta PNL presentada a l'octubre passat perquè, malgrat totes les mesures que s'han dut a terme per a combatre la plaga del Tomicus destruens doncs està afectant, en estos moments encara, milers de pinars valencians, de nord a sud, doncs vol dir que estes mesures no estan donant el resultat esperat i, a hores d'ara, la situació continua sent molt greu.

A més, jo crec que tocaria ampliar l'Ordre 25/2014, del 29 d'octubre, publicada el 3 de novembre, per a crear una línia de subvenció per a aquells municipis que s'han vist afectats a posteriori o els municipis que es pogueren veure afectats en un futur per esta malaltia en eixos parcs, jardins o boscos.

La PNL quan la presentàrem se centrava en els pinars de la Vega Baixa i el Baix Vinalopó, però seria un error per la nostra part no fer-la extensiva a tota la Comunitat Valenciana perquè la mateixa Generalitat ha reconegut oficialment que 119 municipis pateixen la plaga dels pinars.

Senyories, jo hui m'alegre d'eixe reconeixement per part de la conselleria de medi ambient i infraestructures com a plaga del Tomicus destruens perquè significa una implicació directa de la conselleria que haurà -i així crec que està fent-ho i desitge que continue fent-ho- de posar tots els mitjans materials i humans i també legislar sobre un greu problema mediambiental que està destruint els pinars valencians, ja siga a la província d'Alacant, de València o de Castelló.

M'alegra, també, que des de la conselleria estiguen determinant zones on és obligatòria una actuació de manera prioritària perquè, sens dubte, ajudarà a eradicar el mal però no ens oblidem que es tracta d'un insecte el que perfora els pins i vola molt ràpidament en busca de saba nova perquè, clar, el resultat ha estat que en molts pocs mesos milers de pins tallats doncs esperen també a ser triturats; les últimes xifres parlen de 8.
000 exemplars, un autèntic desastre, senyories.

D'ahí que el Grup Socialista demane en esta proposició no de llei -que hui estic defensant- que la conselleria no es relaxe en tot el protocol d'eradicació de la plaga del Tomicus destruens però, també, una reforestació de les zones afectades com més prompte millor

He de reconéixer que l'Ordre 25/2014, de 29 d'octubre, de la conselleria d'infraestructures i medi ambient, obliga en zones declarades de la comunitat afectades pel Tomicus destruens a fer un tractament i control de la plaga, i és important però no parla de reforestació d'unes zones que en molts termes municipals són -millor dit-, es troben en paratges que són llocs d'esbarjo per als seus veïns; veïns que per les raons, i sempre solen ser les mateixes, és a dir, una disminució pressupostària que automàticament resta recursos humans i materials, van a veure's privats d'uns espais ambientals molt importants.

Senyories, l'única opció que ens queda és parar la plaga, és actuar ràpidament perquè estem en unes dates crucials, anem cara a la primavera i l'animalet desperta i eixiran dels arbres per a parasitar en arbres sans, així que no hem d'escatimar i posar tots els diners necessaris, fer totes les accions necessàries per a aplicar totes eixes mesures tècniques però també humanes que en estos moments són tan necessàries en esta comunitat on, de nou, tenim una plaga que eradicar.

Més brigades, ¡clar que sí!
, les trenta -està demostrat en estos moments- que va posar la consellera són insuficients, malgrat que l'única funció que tenen és actuar en tractaments de prevenció, en tractaments d'eradicació però la veritat és que resulten insuficients, els diners, 1.
200.
000 euros, doncs també en estos moments estan resultant insuficients.

Per totes estes raons, jo crec que en estos moments el que seria bo és arribar a un consens i així m'agradaria que es fera perquè l'esmena -i m'avance també- que el Partit Popular ens presenta a la nostra PNL m'agradaria convertir-la en una transaccional.
Vaig a esperar-me que faja la seua exposició el senyor diputat del Partit Popular.

Però, des del Grup Socialista creguem que l'única possibilitat que tenim per a anar en contra d'este animalet destructor que està fent un mal, un greu mal perquè ja el nom de plaga per ell mateix ho diu, a esta Comunitat Valenciana, en els pinars, doncs és anar junts, anar de la mà i no posar cap entrebanc en estos moments perquè es faja eixe protocol d'actuació, eixe protocol d'eradicació de la plaga del Tomicus destruens.

Res més, senyor president.

El senyor president:

Muchas gracias, señora Crespo.

Tiene la palabra para la presentación de una enmienda que no sé si será transaccional o no pero reconozca conmigo, don Miguel, que le han puesto el balón botando delante del área, o sea que resuelva usted porque allí tiene una muy buena portera.

El senyor Zaragoza Fernández:

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, agradecer el tono de la intervención de la señora Crespo y del contenido también porque le agradezco el reconocimiento del esfuerzo que está realizando la conselleria para poder darle solución a un problema, sin duda un problema endémico, y digo Â«endémicoÂ» porque este insecto es autóctono de los pinares, de la Comunidad Valenciana y, por lo tanto, como toda enfermedad en un ser vivo, cuando es atacado por un agente patógeno y, además, esté debilitado en sus defensas, pues es necesario actuar lo antes posible.

Y esto es lo que está pasando con los pinares en esos municipios -que usted ha mencionado- y en los que se está actuando de una forma preventiva y con un tratamiento efectivo, también, para poder conseguir el objetivo, que no es otro que el Tomicus lo podamos eliminar.
No se podrá eliminar, seguramente, porque es autóctono, y las condiciones climáticas influyen muchísimo en ese desarrollo y esa proliferación que está teniendo en estos momentos.

Por lo tanto, la sequía que hemos aguantado durante estos últimos cuatro años, y especialmente intensa en este 2014, sin duda ha propiciado que la herramienta, la defensa natural del pino, que es la resina, no esté en las condiciones adecuadas para intentar evitar que penetre el Tomicus dentro de la corteza y, por lo tanto, se alimente de esa savia, produciendo esos cortes transversales y, también, circulares que impiden ese riego de la savia y, por lo tanto, podría hacer, y de hecho hace, que muchos pinos puedan morir.

Por lo tanto, es una batalla que debemos de emprender entre todos.
Yo por eso le agradecía el tono de su intervención, y sí, yo estoy dispuesto a llegar a esa aproximación; de hecho, en la enmienda ya lo que hacemos es que se puedan instaurar todas las reforestaciones que sean necesarias y convenientes, teniendo en cuenta que eso está delimitado por el Patfor.
El Patfor es la herramienta por las cuales…, es la herramienta de la Comunidad Valenciana para poder prevenir y tratar todo tipo de plagas y, también, de sequías, incendios y todo lo que pueda estar en nuestro medio natural para poderlo preservar en condiciones.

El esfuerzo económico que se hizo en el 2014 fue de 508.
000 euros, teniendo en cuenta que la detección fue tardía.
¿Por qué es tardía?
Porque, indudablemente, el medio ambiente, la temperatura influye muchísimo en esa detección.
No lo llegas a detectar hasta que el ramaje superior está de un color amarillento y, como es una zona seca, tarda más en mostrarse.

Pero, indudablemente, y además lo ha reconocido y se lo agradezco, es que inmediatamente se pusieron las medidas protectoras fitosanitarias para hacer esa evaluación de hasta dónde alcanzaba el problema y, una vez que sabemos cuánto de grande es el problema, es cuando se han ido poniendo las soluciones.

En el 2014, siete brigadas -tres en Valencia, dos en Castellón, dos en Alicante- han estado haciendo tratamientos de corte, también de descortezado, de eliminación de la sierra y, también, de esa prevención con la colocación de feromonas para atraer…, y que pudiéramos de alguna forma, o por lo menos lo más rápidamente posible, poder frenar esa lacra que está ocurriendo en los pinares de la Comunidad Valenciana.

En el 2015, la inversión es de 1.
200.
000 euros y, sin duda, van a ser ocho brigadas más las que se van a poner y que serán distribuidas por la Comunidad Valenciana para que sigan realizando esas labores de tratamiento ya efectivo por esa dolencia que tienen los pinos de nuestra comunidad.

Por lo tanto, lo que tenemos que hacer todos, y yo estoy en disposición de ello, hablo en nombre de mi grupo…, de poder llegar a transaccionar para poder continuar con lo que estamos realizando, porque ya se está haciendo, y que podamos detectar en qué zonas, y siempre bajo el paraguas del Patfor que nos indica la norma en la cual debemos de realizarlo…, para hacer esa reforestación de nuestros pinares y que podamos finalmente vencer esto que en parte está destruyendo nuestros pinos y que es algo que es de muchísimo valor medioambiental, pero, sobre todo, es típico, es histórico de nuestra comunidad autónoma.
Y, por lo tanto, debemos realizar ese esfuerzo de consolidar entre todos los grupos políticos, hacer un avance con un solo proyecto, con una sola idea de avanzar para conseguir erradicar finalmente esta lacra que tenemos.

Y muchísimas gracias, señora Crespo.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Zaragoza.

Señora Crespo, lo dicho.

La senyora Crespo Domínguez:

Vaig a agrair també al Grup Parlamentari Popular que accepte este text que vaig a llegir, seria: Â«Les Corts Valencianes insten el Consell a continuar amb totes les accions necessàries per a eradicar la plaga del Tomicus destruens en tota la Comunitat Valenciana.
Â»

I en el punt 2: Â«Les Corts Valencianes insten el Consell a encetar els processos de repoblació forestal que siguen necessaris i convenients en les zones afectades per la plaga del Tomicus destruens en tota la Comunitat Valenciana, d'acord amb els criteris del Decret 58/2013, de 3 de maig, del Consell pel qual s'aprovà el Patfor.
Â»

Clar, açò, jo crec que hui ho podem celebrar tots els grups ací presents perquè l'experiència d'altres plagues que ens han afectat i que encara estan afectant-mos, per exemple, com el Rynchoforus ferrugineus, demostra que totes les mesures, tant econòmiques com humanes, són insuficients i que si volem realment acabar amb este insecte mortal, hem d'unir-mos, hem de fer força i que la conselleria continue i no es relaxe, i per això l'instem des d'ací que el protocol d'eradicació de la plaga del Tomicus destruens siga una realitat en esta comunitat.

Vosté ha dit 1.
200.
000, però jo, des d'ací, reclame per a eixos ajuntaments, que, segons l'Orde 25/2014, del 29 d'octubre, tenen obligació -i també eixos particulars que tenen obligació d'eradicar ells quan detecten en el seu jardí o en el seu hort un arbre danyat- d'assumir eixe cost, que fóra la conselleria la que ho assumira, perquè la veritat estem en temps on demanar més esforços als ajuntaments i als particulars serà un fracàs.

I jo crec que arribant a este acord no podem permetre cap fracàs en eixa lluita, en eixes accions sobre el terreny, tan necessàries per a evitar que el nostre paisatge de pins, desenes i desenes de pins malalts desaparega i tingam, de nou, en lloc d'eixa taca marró, un to verd que ompli els ulls de tots els valencians i valencianes.

Res més i agrair-li, de nou, l'acceptació d'esta transaccional.

El senyor president:

Pasamos, entonces, a la votación.
Ellos tendrá ahora un grupo…, un momento de fijación, porque la transaccional…, un segundito, la transaccional va firmada por todos, o sea que ahora fijan posición de voto.

¿Me decía, don Miguel?

El senyor Zaragoza Fernández:

Un minuto.

El senyor president:

Un minuto.
Pues un minuto tiene usted.

El senyor Zaragoza Fernández:

Sí, efectivamente, la coordinación entre todas las administraciones es básica.
Por eso, desde que se conoció el problema que estaba comenzando a aparecer, la coordinación entre distintas consellerias, también con gobernación y con la conselleria de agricultura, para poder poner medios para erradicar esta plaga; también, con las diputaciones provinciales, para que a través de sus grupos de trabajo en los propios montes pudieran actuar y, por supuesto, los ayuntamientos deben también colaborar en ello.
No puede ser de otra forma, porque solamente de esa forma, mirándolo desde todos los puntos de vista y marcando los objetivos, todos, en la misma dirección, podremos erradicarlo.

Y, por lo tanto, para mí también es un placer haber podido transaccionar con usted, señora Crespo, esta PNL a través de esta enmienda y que podamos que llegar a ese fin.

Muchísimas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Zaragoza.

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

¿Votamos antes o no?
(El senyor Torró Gil parla amb el micròfon desconnectat)

El senyor president:

¿Votamos antes?
(Veus) Votamos antes.
A votar.
¿Votos a favor?
Por unanimidad.

Muy bien.
Pues ahora, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

A vore, quan en octubre es presenta esta proposició no de llei, és quan la gent.
.
.
, quan va començar a ser conscient del problema que hi havia, perquè començaven a aparéixer zones de pins grisos, perquè estaven pràcticament cremats per dins per l'acció d'esta plaga.

La veritat és que des d'aleshores fins ara ha corregut molt, la malaltia s'ha escampat com la pólvora, però el problema és que en octubre, quan, diguérem, açò apareix o es fa evident i apareix a la llum pública, ja feia sis mesos, com a poc, que els pocs tècnics que quedaven de control de plagues en VAERSA ja havien alertat del perill.

I dic Â«dels pocs tècnics que quedavenÂ», perquè en l'expedient de regulació d'ocupació de VAERSA es van carregar tres brigades -tres brigades, una per província- de la gent que es dedicava al control de plagues, a banda de la massacre que es va fer entre els tècnics dels parcs naturals, que són elements fonamentals a l'hora de detectar amb rapidesa aquest tipus de problemes i, per tant, tractar d'atacar-los en els seus inicis, que lògicament és molt més senzill atacar una plaga quan comença que no en el seu final.

Per tant, allò de la sequera.
.
.
, vull dir, la sequera és el medi en el qual, diguérem, la plaga esta s'escampa amb major facilitat.
Però el principal problema no és la sequera -ací pareix que estigam en època de Franco, quan tots els problemes derivaven de la pertinaç sequera, ¿no?
-, no és la sequera.
El problema és la retallada en mitjans materials i mitjans humans per part de la conselleria i per part, en este cas, de VAERSA.
¿Amb quina finalitat?
Amb la finalitat que.
.
.
, aleshores no sé quants diners es van estalviar, però si es van acomiadar tres brigades i, ara, les últimes dades indiquen que hi han 14 brigades treballant per a implantar el tractament, ¿val?
, només amb que cobren el mateix, doncs ja em diran vostés la diferència que hi ha: de 3 a 14 vol dir que han multiplicat la despesa per cinc.
Tot això, sense comptar les empreses que estan talant els pins, a les quals se suposa que també caldrà retribuir, empreses que, a més, després supose que, a més, tindran algun aprofitament de la fusta que extraguen.

En definitiva, açò que ha passat amb el Tomicus destruens, sobretot de les dimensions que ha acabat adquirint, perquè una plaga és difícil de tallar per complet quan apareix, i més, si hi han circumstàncies que la fan.
.
.
, diguérem, que l'afavorixen, com és una circumstància de sequera, però les dimensions que ha pres deriven fonamentalment d'una política errònia de cap a peus per part de la conselleria: la política que sobra gent en el medi natural, que no passa res, que total són quatre pins, que què ha de passar, ¿no?

Doncs el que ha de passar és que, ara, estem quasi en una situació d'alarma.
I esperem que el que ha passat este mes de febrer, que ha començat a ploure, almenys en alguns zones, de forma un poquet.
.
.
, ja, que ha condit una miqueta, continue en el mes de març i en el mes d'abril i en el mes de maig, perquè si no, si la primavera ix seca, les conseqüències poden ser.
.
.
catastròfiques per als pinars valencians.

I un últim apunt important.
Açò també deriva -i ho hem de tindre present- que tenim un bosc degradat, que és pràcticament un monocultiu de pi.
Si el bosc fóra més madur, hi haguera un avanç més gran, que no s'haveren produït tantes barbaritats històricament i que, sobretot, en els últims anys, quan ja se sap que era una barbaritat arrancar-ho tot i plantar només pins, perquè els pins fan més fusta i això és millor, en els últims anys s'ha continuat durant molt de temps per part de La Generalitat amb una política d'afavorir la repoblació bàsicament amb pinar, que, en definitiva, l'únic que fa és afavorir de forma brutal que, quan aparega una plaga com aquesta, tinga uns efectes catastròfics.
Per tant, moltes lliçons per a aprendre, que esperem que els governs que entren les aprenguen ben apreses, perquè el mal que està fent-se és molt gran.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Yo, también mostrar mi relativa alegría por el acuerdo alcanzado y lo argumentaré al final para acabar con buen sabor de boca.

Pero lo que hay que recordar aquí es que entre 2008 y 2013, datos de la propia conselleria, se había producido un aumento de un 20% de las zonas de pinares afectados por plagas de Tomicus destruens.
Que el Tomicus es una especie, como bien se ha dicho, que forma parte del ecosistema, que normalmente no causa grandes daños y solamente elimina pies debilitados, con lo cual siempre hay un equilibrio de coexistencia con esta serie de animalitos.

Y que insisto en que entre 2008 y 2012 había un aumento asociado al descenso de las precipitaciones y de la sequía, que era incipiente.
Y fue determinante el hecho que en el inicio de 2013, pese a que hubo unas prospecciones y se viera ese aumento de la plaga, desaparecieran todas las brigadas de plagas forestales por parte de la conselleria, todas, las cuatro que había -dos en Valencia, una en Alicante y otra en Castellón-.
Eso fue una decisión unilateral de la señora Bonig y eso fue en febrero de 2013.

En 2013 no hubo brigadas de plagas en nuestro territorio y en 2014 no ha habido brigadas de plagas hasta el mes de octubre o más adelante.
Entonces, no es cierto que solamente el motivo sea la sequía.

En 2013 se podía haber actuado con esas brigadas que hemos tenido, que eran pocas, pero que hubieran estado trabajando durante 2013 afectando a los focos de plaga y que hubieran podido prevenir la tremenda expansión que se ha producido durante finales de 2013 y durante todo 2014.

En 2014, en primavera, ya había indicios de grandísimas manchas que se iban a ver afectadas, en primavera de 2014, e insisto que hasta mediados o finales del verano y principios del otoño no se empezó a actuar.
Por lo tanto, ha habido un año y medio largo de inacción, que es cuando la plaga se ha extendido, que es cuando ha coincidido que ha sido el año hidrológico más seco de la historia, el año más cálido en registros también meteorológicos y que no hemos tenido brigadas de plagas, porque la señora Bonig se las cargó todas en febrero de 2013.
Y eso hay que dejarlo bien claro, porque son datos reales y datos de la propia conselleria.

Yo escuché al responsable del plan en un programa de radio que hacía referencia a que había dos motivos que eran el avance de la plaga: por un lado, la sequía -sí, señor-; y, por otro lado, los efectos de los incendios del año 2012.
¿Y por qué?
Porque después de los incendios lo que hay que hacer es vigilar los árboles que han quedado parcialmente afectados, que son los débiles, en los que las plagas empiezan a cebarse y a partir de los cuales se extienden las plagas.

Y eso es algo que no se pudo hacer en el invierno y en la primavera de 2013, porque no había brigadas de plagas.

Y yo lo tengo comprobadísimo porque en mi término municipal, en un monte que tengo a centenares, pocos miles de metros de mi domicilio, he podido ver perfectamente como a raíz de dos incendios de menos de una hectárea, ¿eh?
, se han perdido del orden de 200-300 hectáreas de pinar.
Invito a todos los miembros de esta comisión, y está muy cerquita, está a menos de media hora, a que lo vean.
Y les llevaré a un punto donde verán perfectamente donde fue el incendio, que los pinos están grises, ¿eh?
, y en 2012 -todavía están allí hoy en día-, y como en 2013-2014 ha afectado la plaga a toda la ladera de las montañas cercanas, un paraje que es el de Les Rodanes de Vilamarxant, que está muy cerca de aquí, que cualquiera que lo haya visitado se habrá sorprendido, porque hasta que lo conoces no te puedes imaginar que tan cerca de Valencia haya unas montañas con tan buena vegetación, que lleva décadas manteniéndose y que se nos ha ido al garete más de la mitad de esa masa forestal.

E insisto que en 2012, si se hubieran tomado las medidas que se tomaron después de los incendios, por ejemplo, en 2006, en el parque del Turia o en otras zonas, ¿eh?
, habríamos acabado con la plaga allí.
Y se ve perfectamente cómo ha habido esa degradación durante un año, cómo ha avanzado la plaga del Tomicus y del Orthotomicus, que es el que se ha cebado después en árboles debilitados por el Tomicus, porque el Tomicus muchas veces no ha llegado a matar a los árboles, pero los debilita y favorece la entrada en otros árboles.

Entonces, es muy triste que por una medida, presunta medida de ahorro, que creo que supuso 350.
000 euros en el año 2013, de decidir cargarse las brigadas de plagas, ¿eh?
, hayamos tenido unas repercusiones que ahora estamos pagando de muchos millones de euros.

Yo hice una PNL desde el Grupo de Compromís pidiendo 30 millones de euros para intentar parar la plaga, y parecía desorbitado.
Pero póngase ustedes a sumar.
Y si se ponen ahora a coordinar las brigadas de Diputación, las brigadas de extinción, que se supone que van a actuar también en la próxima primavera para intentar parar la plaga, vamos a llegar a cantidades que van a estar más cerca de los 30 millones que del millón que se dedica, ¿vale?

Y sí, alegrarme porque ha habido un acuerdo en esta comisión, fantástico, porque además afecta a todo el País Valenciano, porque además se centra en erradicar la plaga y habla de restauración, repoblación, que obviamente no va a haber dinero para esto, y mejor que de momento no lo haya, y cuando se actúe que se actúe con todo conocimiento.
Y que se haya eliminado un punto que es perverso, que es perverso, que estaba en la…, yo creo que por desconocimiento, porque también es otro problema que hay en la orden de la conselleria, que es que obliga a tratar la plaga, que emana de unos informes técnicos que dicen que hay que parar la plaga de una determinada manera.

Aparte de eso, se obliga a sacar los árboles muertos, lo cual es un esfuerzo económico que no es imprescindible para parar la plaga.
Y eso puede generar tantos daños como la propia plaga está haciendo.
Porque en muchos casos se afectará a árboles vivos, se afectará al resto de la vegetación, se afectará al suelo de la extracción de esa madera, que no se necesario hacerlo.
Y, por tanto, me alegro mucho de que se haya eliminado el punto de sacar la madera muerta.

Y ya me ha pasado el tiempo.
Gracias por la benevolencia.

El senyor president:

Muy bien.
Muchas gracias.

Proposició no de llei sobre la creació del servei meteorològic valencià pel Consell, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 95.
049, BOC número 285)

El senyor president:

Pasamos entonces, a continuación, al siguiente punto del orden del día, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la creación del servicio meteorológico valenciano por el Consell, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Para ello, si ha descansado la voz y ha bebido usted agua prudentemente, una vez más, tiene la palabra el señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Muchas gracias, señor presidente.

Bien, como tienen en la proposición no de ley, se hace referencia a la creación del servicio valenciano de meteorología.
Lo digo porque es relativamente breve y justifica adecuadamente la presentación de la propuesta.

La sensibilidad hacia la meteorología en la población valenciana es el fruto de una larga tradición y se va a manifestar por primera vez en el año 1911 con la creación del Servicio Especial Meteorológico de la Federación Agraria de Levante, con la intención de hacer previsiones del tiempo dirigidas a prevenir catástrofes derivadas de la meteorología.

Además, va a permitir la elaboración y conservación de datos muy valiosos sobre los diferentes ciclos que se producían en nuestro territorio, dado que en él se producen toda una serie de caracteres singulares, consecuencia de nuestros geográficos.

En el artículo 49 del Estatuto de autonomía, en el punto 15, otorga las competencias sobre el servicio meteorológico de la Comunidad Valenciana a la Generalitat valenciana, atribución que ahora mismo todavía no se ha desarrollado y que es innegable, que es de innegable interés público, por lo que hace referencia a actividades productivas, como la ganadería, pesca, agricultura, las logísticas, como el transporte por tierra, mar o aire, o las que tienen que ver con la protección de la ciudadanía y prevención de los diferentes riesgos que una meteorología adversa puede comportar.

Una buena predicción meteorológica en el ámbito geográfico valenciano, coordinada con otros, constituye una herramienta muy importante y que actuaría en beneficio de la ciudadanía.

Por tanto, proponemos la creación…, bueno, que las Cortes insten al Consell, al amparo del punto 15 del artículo 49 del Estatuto de autonomía de la Comunidad Valenciana, a iniciar el proceso de la creación del servicio meteorológico valenciano dado el beneficio público que su creación supondría para los sectores productivos valencianos y para la prevención y protección de la ciudadanía.

Yo creo que queda ahí bien reflejado los motivos por los que se debería de crear este servicio valenciano de meteorología.

Curiosamente, yo creo que me permito aquí mencionar que el letrado que tenemos hoy aquí presente es un aficionado a la meteorología, que nos podría aportar también luz a este respecto.
Es uno de los muchos que tienen esa afición hacia la meteorología en nuestro territorio y que además ha ofrecido todo ese bagaje, que yo creo que es fundamental mantenerlo, recuperarlo y poner en práctica y darle un uso práctico, de todo ese bagaje de toda esta gente que de forma aficionada estudia la meteorología nuestra.

Y yo voy a hacer hincapié en un aspecto más -no me quiero extender mucho-, pero sabemos que nos encontramos en un escenario de cambio climático.
Sabemos que este escenario de cambio climático va a afectar de forma negativa a nuestro territorio.
Sabemos que nuestro clima mediterráneo ya de por sí presenta una estación seca en verano, que es prácticamente exclusiva del clima mediterráneo; en los otros climas cuanto más calor hace más llueve porque hay más evaporación y por tanto también más precipitación.
Aquí las sequías en verano son normales.
Hay unas sequías recurrentes durante varios años, acabamos de pasar la más intensa, por lo menos del año pluviométrico más seco desde que hay registros.
Y eso es algo que va a ir a más.
Eso unido a que, después de la sequía estival, vienen normalmente las lluvias torrenciales del otoño, que tanto la sequía estival como las lluvias torrenciales del otoño pueden ser cada vez más intensas y cada vez más destructivas, más negativas para nuestro territorio.

Por tanto, si esto es necesario, es conveniente en cualquier escenario, en el escenario que estamos ahora mismo, de cara a los próximos años, y ojalá me equivoque, ¿eh?
, que no siga habiendo cada vez fenómenos más adversos y más drásticos, pero los estamos viendo, pues ojalá no sea así.
Va a ser a cada momento más necesario y más conveniente.

Y hasta aquí.
Nada más.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

Señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Bé, nosaltres manifestem el nostre suport a la proposició no de llei.
Entenem que en un servei d'utilitat pública difícil d'exagerar.
Jo crec que és molt evident la necessitat que es cree un servei meteorològic que estiga centrat fonamentalment en l'estudi de la meteorologia en el nostre territori i que a més siga capaç de, no sols d'estudiar, sinó a més de (inintel·ligible) .
.
.
les ferramentes necessàries per a poder fer prediccions adequades, ajustades al que seria el propi territori valencià.

Jo crec que probablement una de les coses que més estem notant a faltar de Canal 9 precisament és la previsió de l'oratge.
I això té una explicació molt senzilla, val?
, i és perquè quan l'àmbit d'estudi s'eixampla, eh?
, quan la lent amb la qual observem la realitat es fa més gran per a mirar més territori, es perd en precisió, en l'anàlisi i per suposat també en este cas en la prognosi, que és el que seria l'element fonamental d'un servei de meteorologia, que a banda d'estudiar, diguérem, la meteorologia històricament i en prospecció a llarg termini, lògicament també ha de fer fonamentalment previsions a curt i mitjà termini per a l'ús racional de qualsevol tipus d'activitat que anem a realitzar en qualsevol pràcticament àmbit de la vida quotidiana.

I això és evident.
Només s'ha de vore.
.
.
si volen vostés poden fer la prova.
Entren la pàgina web d'Aemet, el servei meteorològic estatal, i punxen i miren les previsions del seu poble, i veuran com eixes previsions són molt inexactes, no tenen un grau de previsió molt elevat perquè, insistisc, el camp de visió no és tan precís com el que seria si, en compte de tindre un servei meteorològic estatal, que evidentment ha d'existir, hi hagueren serveis meteorològics territorialitzats.

De fet, en la pràctica, el més raonable seria que no existira el que hi ha ara, que és un servei meteorològic macrocefàlic a Madrid, o dirigit des de Madrid, perquè no està només a Madrid, val, que té pràcticament 1.
400 treballadors al seu servei.
I després petits microserveis territorials que amb moltíssima menys gent ocupada normalment fan un treball que a més sol ser de millor qualitat que el de la mateixa Agència Espanyola de Meteorologia, tenint en compte, i això també s'ha de reconéixer, que el mateix servei de l'Aemet ha millorat de forma considerable en el temps, val?
, i eixa millora cal reconèixer-la.

Però, sense anar més lluny, el que pot ser el referent més important, perquè és el primer i el que més, diguérem, més està pensat i treballat, que és el Servei Meteorològic de Catalunya, té no arriba a setanta treballadors.
I amb això fan un treball, que jo també els convide que visiten la seua pàgina web, i voran la diferència tan gran que hi ha entre un servei i l'altre, la capacitat que té el Servei Meteorològic de Catalunya per encertar les seues previsions, amb mitjans que tampoc són excessivament complexos, perquè, a banda de l'accés que tenen a les grans fonts d'observació generals, és bàsicament una xarxa d'estacions meteorològiques i després uns quants mitjans tècnics, com radars i altres, que amb eixos mitjans i amb un personal molt ben format fan un treball molt important, insistixc, d'estudi sobre la climatologia, d'estudi sobre les prospectives a mitjà i llarg termini d'eixa climatologia, de prognosi, és a dir, de previsions a curt i mitjà termini.
I, a més, fan un treball molt important d'anàlisi científica i de divulgació, que és quasi tan important com la resta d'aspectes que té el mateix servei meteorològic.

Per tant, no és un servei car per als beneficis que aporta, val?
Per tant, jo entenc que seria molt raonable que ací donàrem manament, donàrem compliment, millor dit, a un manament de l'Estatut d'autonomia, i és que es desenvolupe el que està previst en eixe propi estatut, i que no està ahí perquè sí, sinó perquè s'entén que quan els legisladors van aprovar açò van decidir que era necessari aquest servei.

Jo crec que l'Estatut d'autonomia du molts anys aprovat.
I, per tant, este servei l'estrany és que no estiga ja en marxa.
El més raonable seria que es dotara, ni tan sols que vostés per una vegada s'oblidaren de les consignes que es dicten des de dalt i feren un exercici de responsabilitat individual davant dels ciutadans que els han elegit, i pense que esta proposta, que no té, no fa ningun mal, no alça ni pols ni remolí, i que ni tan sols obliga el Consell realment a complir-la, perquè els acords que prenem ací sempre són orientatius.
No estaria mal que li digueren al Consell, Â«eh, penseu que açò està acíÂ».
No sé, inclús a la millor electoralment fins i tot els beneficiava.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Torró.

Señor Signes, su turno.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Jo, anunciar que anem evidentment a favor.
Compartir les argumentacions que s'han donat pels dos companys de Compromís i d'Esquerra Unida.
I evidentment expressar que estem a favor del compliment de l'article 49.
15 de l'Estatut d'autonomia.

Moltes vegades, quan en televisió Aemet fa algun tipus de previsió meteorològica, acaba no complint-se per al litoral mediterrani espanyol.
En situacions de temporal de llevant o el que incorrectament se diu Â«gota fredaÂ», sempre, o no estan previstes, i sempre hi ha una discrepància entre Aemet i el que el CEAM pronostica.
Solen haver-hi ahí unes discrepàncies.
I el CEAM sempre sol ser molt més encertat en les seues previsions meteorològiques extremes, d'episodis extrems, que en les previsions d'Aemet.
¿Per què?
Bé, perquè el CEAM, i sobretot gràcies al seu exdirector el científic Millán Millán, ha dut molts anys estudiant eixe règim específic de pluges que té la Comunitat Valenciana i que ell encara seguix queixant-se en este moment que no és comprés a Europa.
I ell ho ha explicat moltes voltes.
Si recorden els companys la comissió d'estudi del canvi climàtic, ell ho va explicar molt bé.
I a més, ho explica contínuament, insistix, i jubilat ja i tot, insistix en el tema.

N'hi han tres tipus de…, digam, eixa especificitat de les pluges al País Valencià són de tres classes, segons ell.
Les precipitacions frontals d'origen Atlàntic actualment contribüixen en un 20% de la precipitació mitjana de la Comunitat Valenciana i els màxims se centren en les valls muntanyoses de l'interior orientades cap a l'oest de la Comunitat Valenciana.

El que són les tronades d'estiu associades a la formació de la brisa del mar actualment contribuïxen entre el 11 i el 15% de la precipitació mitjana sobre la Comunitat Valenciana, i els màxims se centren sobre les valls muntanyoses i capçaleres de conques orientades cap al Mediterrani, és a dir, cap a l'est, el lloc contrari de l'altre.

I els front freds de retrocés sobre el Mediterrani, el que abans dia jo temporals de llevant o gotes fredes, que és com ho coneguem tots, actualment contribuïxen aproximadament en un 65% de la precipitació mitjana del País Valencià, amb màxims en algunes muntanyes costaneres orientades al Mediterrani i, en particular, sobre les conques muntanyoses orientades al Mediterrani, amb marjals costaneres en boca de conca, com puga ser la Safor, Pego, Oliva, que és on se concentra sempre, digam, la pluja al País Valencià.

Este component no mostra un canvi significatiu en les zones de l'interior, és cert, sempre solen ser entre la Marina Alta i Safor, però ha augmentat en la costa de forma substancial, estos fenòmens de gota freda o de temporals de llevant.
Això diu el doctor Millán Millán, no és que ho estiga dient jo.
I també estan contínuament augmentant la seua torrencialitat.
És a dir, que a voltes són més torrencials eixes gotes fredes o eixos temporals de llevant.

Per tant, vol dir que n'hi ha una, si puguem dir, especificitat del règim de pluges valencianes o del País Valencià.
I hi ha hagut, com repetisc, moltes discrepàncies entre les previsions d'Aemet i del CEAM.

I, per tant, jo crec que és necessària l'existència d'eixa Agència Valenciana de Meteorologia perquè, com molt bé dia el company, quan entre en Aemet, doncs, bé, no sempre s'encerta del tot, i sempre sol encertar més el CEAM, que podria ser l'embrió d'eixe agència valenciana de meteorologia, perquè al CEAM…, tots estos estudis, digam, emanen del CEAM, no són propietat de Millán Millán, emanen del CEAM i estan dipositats en el CEAM.

Per tant, el CEAM podria ser l'embrió d'este centre meteorològic valencià.
I, per tant, tindríem unes prediccions molt més encertades, molt més, digam, encertades inclús en els territoris.
I jo crec que això fa falta, això fa falta.
És a dir, que no es tracta només de reivindicar una competència de l'Estatut, sinó que es tracta de fer una cosa en un tema que, en el cas del temporal de llevant, en arribar a la falta de previsió o mala previsió, doncs dur conseqüències nefastes.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Signes.

Nosotros en el Partido popular tenemos un Roberto Brasero, que es el señor Lorenzo, tiene la palabra.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Bien.
La PNL que nos propone o que nos trae el Grupo Compromís y que propone instar al Consell a iniciar el proceso de creación de un servicio meteorológico valenciano, dado el beneficio público que su creación supondrá para los sectores productivos valencianos y para la prevención y protección de la ciudadanía…

En primer lugar, indicarle que es curioso, porque no hay antecedente alguno sobre este tema en estas Cortes.
Bueno, también es verdad que bienvenido sea, si es algo que entendemos que puede ser beneficioso.
Pero, en cualquier caso, es cierto que se está subestimando, creo, a lo que es la Agencia Estatal de Meteorología en base a algunas argumentaciones que aquí he oído.

En cualquier caso, en primer lugar, hay que indicar que la Constitución española, en su artículo 149.
1.
20, aparece como competencia exclusiva del estado el servicio meteorológico.
En virtud de esta competencia, se creó precisamente esa agencia, Aemet, que tiene por objeto el desarrollo, la implantación y la prestación de servicios meteorológicos de competencia del estado y el apoyo al ejercicio de otras políticas públicas, a entidades privadas, contribuyendo fundamentalmente a la seguridad de personas y bienes y al bienestar y desarrollo sostenible de la sociedad española.

La agencia ostenta la condición de autoridad meteorológica del estado, así como la autoridad meteorológica aeronáutica.

Y, por otro lado, y como ustedes en la exposición de motivos, señor Ponce, en nuestro Estatuto de autonomía, en el artículo 49.
1.
15, se establece la competencia exclusiva de La Generalitat sobre el servicio meteorológico de la Comunidad Valenciana, sin perjuicio de lo dispuesto, precisamente, en los números 20 y 21 del apartado primero del artículo 149 de la Constitución anteriormente citado.

Dado lo anterior, indicarle que, como usted bien sabe, en la Comunidad Valenciana, la Agencia Estatal de Meteorología dispone de una dirección territorial, que también se ha dicho aquí.

Y, por tanto, y teniendo en cuenta la política del Consell sobre el sector público empresarial, reducida de forma clara, para que tanto en los últimos como en el real decreto que así lo viene a indicar, el 19 de octubre, del Consell, de las medidas de reestructuración y racionalización del sector público empresarial y fundacional de La Generalitat, no parece conveniente crear un nuevo organismo en estos momentos, por lo menos sin estudiar previamente los costes que implicaría y los beneficios que reportaría a la ciudadanía.

Asimismo, y realizado un estudio de la situación en el resto de comunidades autónomas, también podemos comprobar -y aquí se han dicho algunas de ellas- que solamente Cataluña en este caso, Euskadi y la Agencia Vasca de Meteorología al País Vasco, mediante sus correspondientes decretos, disponen de este servicio.

Indudablemente, y en virtud de estos documentos, pues la PNL, por nuestra parte, hubiese sido rechazada, pero como creo que hay por parte de todos, y en este caso el Partido Popular no es menos, esa voluntad de consenso, a pesar de que ha habido alguna alteración, valga la redundancia, en el tema meteorológico, yo sí podría plantear para llegar a un acuerdo respecto a lo que es, en este caso, el texto alternativo que proponemos, la posibilidad de que se estudie si es viable y plantear como texto alternativo instar al Consell a que haga un estudio para valorar la necesidad y conveniencia de la creación de un servicio meteorológico valenciano.

A partir de ahí, es la cuestión que yo quiero manifestar respecto a esta voluntad de que se pueda hacer ese estudio y se pueda llegar a buen fin.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Entiendo que lo que usted está pidiendo, señor Lorenzo, es tener unos minutos para debatir con su…, con el autor de la… Pues Adelante.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

El senyor president:

Muy bien.
Como parece ser que ha habido una vez más, a lo largo de esta comisión, entendimiento entre los diferentes portavoces, en este caso el señor Brasero ha jugado…, pues pasamos entonces a la intervención de la fijación de posición y damos lectura a la enmienda y la votamos.

El senyor Ponce Guardiola:

El texto de la propuesta de resolución, a propuesta del portavoz del Partido Popular y que yo acepto, sería: Â«Instar al Consell a que haga un estudio para valorar la necesidad y conveniencia de la creación de un servicio meteorológico valenciano, teniendo en cuenta el beneficio público que su posible creación supondrá para los sectores productivos valencianos y para la prevención y protección de la ciudadanía.
Â»

He aceptado este texto, se obvia el aspecto relativo al Estatuto de Autonomía, que obviamente no va a cambiar.
Y, bueno, creo que pocas modificaciones más hay.
Y yo creo que de ese estudio saldrá la necesidad de crearlo por los argumentos que se han expuesto aquí, porque nuestras particularidades geográficas, climáticas y el escenario de cambio climático van a hacer que tengamos gente en nuestro territorio estudiando nuestras peculiaridades climáticas.

Y, bueno, de nuevo recuerdo que todos los precedentes serán interesantes, los del CEAM que se han comentado, los de todos estos aficionados a la meteorología, que llevan muchos años estudiando.
Y que espero que entre todos se pueda crear este servicio, que será de beneficio para toda la sociedad valenciana presente y futura.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muy bien señor Ponce.

¿Alguna intervención?

Pasamos a la votación.
¿Votos a favor de la proposición no de ley con la transaccional que ha leído el señor Ponce?
Por unanimidad.
(S'interromp la gravació)

Informe del compliment de la Resolució 184/VIII, aprovada per la comissió de medi ambient en la reunió del 13 de novembre de 2012 (RE número 105.
331)

La senyora vicepresidenta:

(Inoïble) … Resolució 184/VIII sobre implantació de mecanismes per la formació i nomenament de guardes jurats de caça.
El passat 7 de novembre s'aprovà el decret 188/2014, del Consell, pel qual es regula la figura de guarda jurat de caça en la Comunitat Valenciana i l'habilitació per al control de predadors, publicada en el DOCV 7.
400, d'11 de novembre.

El senyor president:

Muchas gracias.

Con esto damos por terminada la comisión y cada oveja con su pareja y calabaza, calabaza, cada uno para su casa.

(S'alça la reunió a les 19 hores i 36 minuts)