Agricultura%679852.12.16%20macro.html





Comissió d’Agricultura, Ramaderia i Pesca realitzada el dia 16 de desembre de 2011.
Comença la reunió a les 10 hores i 38 minuts.
Presideix la diputada senyora Esther López Barceló.
Reunió número 4.

La senyora presidenta:

(Inoïble) â¦ de Agricultura, Ganadería y Pesca.

Primeramente lo que vamos a hacer es pasar lista para comprobar que hay quórum y después pasaremos a explicar el cambio del orden del día.
Gracias.

Le paso la palabra a la secretaria en funciones, la señora Bonet.

(La secretària en funcions passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Elecció del secretari o de la secretària de la comissió

La senyora presidenta:

Paso a leer el cambio del orden del día, y dice así, presentado a la mesa, por parte del Grupo Popular, que «habiendo cesado como diputada la hasta entonces secretaria de la comisión doña Eva Ortiz Vilella y produciéndose vacante en dicho cargo, solicitamos formalmente proponga a la comisión, en su sesión del día 16, la alteración del orden del día, de acuerdo con lo que establece el artículo 66 del Reglamento de Les Corts para poder incluir el siguiente punto: “Elección de secretario o secretaria de la comisión en la forma que establece el artículo 41.
3 del Reglamento de Les Corts.
”»

Así pues, vamos a proceder a dicha elección.
Supongo que el Grupo Popular deberá de dar un nombre, ¿no?
(Remors) Perdonad, pues directamente se pasa a la votación.
Y la señora Bonet dirá los nombres otra vez para que pasen a meter la papeleta en la urna.

(La secretària en funcions crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l’urna)

La senyora presidenta:

Pasamos, pues, al recuento de votos.

(La presidenta fa l’escrutini)

Finalizado el recuento.
Pues, una vez finalizado el recuento, se contabilizan 8 votos para el señor Antonio Ángel Hurtado y 6 votos en blanco.
Con lo cual, le pedimos al señor diputado que suba para ocupar el puesto de la secretaría de la mesa.
(Aplaudiments)

Despedimos a la señora Bonet.

(El diputat que ha sigut elegit ocupa el seu lloc)

Bien, y ya pasamos al orden del día anteriormente establecido.

La senyora presidenta:

El primer punto: lectura y aprobación del acta de la reunión anterior.
¿Alguna de sus señorías tiene algo que decir?
Entonces, por unanimidad queda aprobada.

Proposició no de llei sobre la decisió de la conselleria d’agricultura de no repartir càrregues gratuïtes per al trampeig massiu en la lluita contra la mosca de la Mediterrània, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 4.
396, BOC número 19)

La senyora presidenta:

Segundo punto, la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la decisión de la conselleria de agricultura de no repartir cargas gratuitas para el trampeo masivo en la lucha contra la mosca del mediterráneo, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís, número 4.
396 del registro, BOCV número 19.

Tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

La nova situació que s’ha creat este any a partir del canvi de postura de la mateixa conselleria respecte al que ha sigut el tractament sobre la mosca de la fruita, la coneguda com Ceratitis capitata, en no repartir de manera gratuïta com fa més de vint anys que se feia, el que són els esquers i l’insecticida per a les càrregues gratuïtes, com dia, per al que és el tractament de tots els fruiters contra la mosca, ha portat uns problemes no previstos, perquè ha sigut una sorpresa esta última temporada.

He de recordar a les senyories que hi havia presentada una esmena ja en l’anterior comissió en la qual s’afegia que esta situació era per a la propera temporada lògicament.
Per què?
Doncs perquè està clar que la temporada en la qual se fa el tractament ha passat ja.
Per tant, crec que el tema seguix tenint vigència, però, lògicament, tal como estava redactat, tal com estava redactat doncs no es pot fer marxa enrere.
Ja la temporada ha acabat.
Per tant, per això es va presentar l’esmena en la qual dia que era per a la propera temporada els plantejaments que se feien en esta proposició no de llei.

Com dia, el canvi de postura de la conselleria ha portat, per exemple, un excés de cost per als agricultors en un tractament que estava assumit des de, com dia abans, des de fa més de vint anys per la mateixa conselleria.

En este moment això ha tingut altres conseqüències, no només les conseqüències econòmiques.
Ja la Unió de Llauradors va denunciar al mes d’agost que s’havia observat un augment de la mosca del 30% sobre l’any anterior, amb la qual cosa sabem que participen en este fet, en esta situació, les situacions climatològiques, però també, lògicament, la falta de tractament de molts arbres fruiters.

En este moment és especialment contradictori que es faça una reculada en el que era l’oferta de la conselleria en el tractament contra la mosca de la fruita, perquè se donen dues circumstàncies: una, que ja estava i, una altra, de nova.
La circumstància, a part del tractament global que representa el tractament d’arbres fruiters aïllats, molt freqüents en el nostre país, i que normalment no es fa el tractament, a no ser en estes circumstàncies.

I l’altra de nova és l’abandonament de camps fruiters també que comporta un major risc en el que és l’evolució del número de mosques de la fruita que existix en este moment.
Això, combinat amb l’anul·lació del tractament gratuït que feia la conselleria, ha portat, com dia, efectes d’augmentar–se, com s’ha vist i això se sap a través del que són les captures que s’han fet per altres sistemes del que és la quantitat de mosca de la fruita que hi ha hagut este any, i un problema per al futur.

No crec que este tractament siga inassumible per part de la conselleria.
Ho ha fet molts anys i podia seguir–se fent.
Indubtablement veiem que la política de restricció del que és la restricció pressupostària, que no de despesa, sinó la restricció pressupostària de la Conselleria d’Agricultura, que és permanent des que governa el Partit Popular, lògicament ens porta a abandonar programes que portaven molt de temps fent–se.

Mire, estos programes, este repartiment gratuït de l’estat de les càrregues de l’insecticida facilitava que en llocs on els propietaris no estaven fent el tractament algunes vegades els ajuntaments demanaven l’autorització als propietaris per a fer ells mateixos els tractaments i impedir que hi haguera una propagació major de la mosca de la fruita, sobretot atenent estos dos aspectes que s’estan produint cada vegada més: l’abandonament de terres i sobretot el que és l’abandonament, l’existència d’arbres fruiters que no constituïxen una unitat de plantació, sinó són aïllats i, per tant, en estos el tractament específic els propietaris habitualment tampoc els fan.

En estes circumstàncies és pel que creiem que la despesa era assumible, perfectament assumible, simplement marcant les prioritats de la mateixa conselleria, marcant este fet com una de les prioritats, i que a més se correspon en allò que la consellera va dir en les seues manifestacions del seu programa el dia que el va exposar davant el plenari, parlant, precisament, en estos termes, de millora, el que és buscar la millora de la rendibilitat del camp atenent a totes i cadascuna de les problemàtiques, i específicament al que són els tractaments, les millores, les ajudes per als tractament i per a la lluita contra les plagues.

És abandonar una part de les seues competències, és deixar d’actuar en un fet que ja tenien assumit com a inamovible, i ha sigut una sorpresa per a tots els llauradors del camp valencià.
I, per tant, sol·licitem que per a la temporada que ve se reinstaure el sistema que havíem tingut durant molt de temps.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Pañella.

(Ocupa la presidència el vicepresident, senyor Eduardo Ovejero Adelantado)

El senyor Giner Giner:

Sí, senyor president, per a una qüestió d’ordre.

Per a manifestar que, si no ho he entés mal, el senyor diputat en la seua intervenció ha fet referència que per part del seu grup s’ha presentat una esmena a la iniciativa que estem debatent, però este diputat no té constància de tal esmena.
I, per tant, no sé.
.
.
, no consta tampoc tal esmena en l’expedient.

El senyor Pañella Alcàcer:

Efectivament.

El senyor Giner Giner:

Perquè ho clarifiquen, perquè ho clarifiquen.

El senyor Pañella Alcàcer:

Sí, sí, efectivament.
.
.

El senyor vicepresident:

(Inoïble) .
.
.
señor Pañella, para clarificar si.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

Sí, sí, m’avançava que me donara la paraula, disculpe.

Efectivament, en la d’avui no està, però este punt estava en la comissió que se va celebrar el dia 16 –crec que era també– del mes passat, i allí estava ja –no ho recorde (veus), el 29–, estava presentada una esmena precisament i esta se va quedar pendent, però hi havia presentada una esmena en aquell moment ja en relacióâ¦, la podem demanar al grup que la baixe immediatament perquè en l’esmena, atenent a esta circumstància, dia que per a la propera temporada, eh?

Este punt ja estava en l’anterior comissió que (inoïble) .
.
.
i l’esmena estava presentada en aquell moment.

El senyor vicepresident:

Sí, señorías, si les parece, hacemos un receso y nos reunimos los portavoces y entonces lo decidimos con el letrado y con la mesa.

Si tienen a bien, hacemos un pequeño receso,.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

Si és significatiu.
.
.

El senyor vicepresident:

.
.
.
acudan los portavoces, y si usted aceptaba que no se.
.
.

El senyor Pañella Alcàcer:

Simplement la pregunta és si és significatiu a l’hora del posicionament del Partit Popular, lògicament sí; si no és significatiu, doncs tampoc és.
.
.
(Veus)

S’aporta perquè conste en l’expedient.
(Remors)

El senyor vicepresident:

Me comenta el letrado que sí que está registrada.
Por lo tanto, figura en el punto y tenemos el debate como estaba previsto.
(Remors)

Sí, señorías, entonces, vamos a ver.
La señora López, por parte de Izquierda Unida, tiene la palabra para fijar su posición.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Bien, no voy a redundar en todo lo que ha comentado el señor Pañella, que ya es por todos conocido después de su somera información para explicar la proposición no de ley que presenta su grupo parlamentario.
Nosotros, evidentemente, la vamos a apoyar.
Y simplemente vamos a dejar clara y fijar.
.
.
(S’interromp la gravació)

El senyor vicepresident:

Por favor, señorías, ¿pueden pulsar a ver si se desconectan?
(Veus i remors)

Señorías, hacemos un pequeño receso, paralizamos la comisión, porque el sonido técnico está incorporándose ahora.
(Veus) Señorías, recuerdo que está grabándose todo.
Si luego lo quiere transcribir, pero, bueno.
.
.
(Veus) No consta en acta, no consta en acta.
(Veus)

(S’interromp la gravació durant uns minuts)

Señorías, si desconectan todos los micrófonos.
.
.
, apáguenlos todos, por favor.
Señor Ballester, por favor, que lo desconecte.

Pues nada, señora López, tiene usted la palabra.
Le he recuperado el tiempo que habíamos perdido, eh?

La senyora López Barceló:

Comienzo, por si no se ha podido transcribir.
¿De acuerdo?

El senyor vicepresident:

Estupendo.
Muchas gracias.

La senyora López Barceló:

No voy a redundar, como decía anteriormente, en lo expuesto por el compañero del Grupo Parlamentario Compromís, sino que simplemente voy a fijar nuestra posición, que va a ser favorable por parte de Esquerra Unida a la aprobación de esta PNL.

En los últimos años, las diversas acciones ejecutadas desde La Generalitat –el trampeo masivo, suelta de machos estériles, tratamientos con quads.
.
.
–, junto a la sensibilización y esfuerzo de los agricultores, habían logrado que la amenaza de la mosca quedara controlada.
Y ahora es el agricultor, a título individual, el que tiene que adquirir el producto, con lo que aumentan por ello los costes para el profesional y resulta ser un nuevo contratiempo para el agricultor en su lucha por mantener en pie su explotación.

Nos encontramos, pues, ante una situación muy peligrosa para los cítricos valencianos, porque con las medidas adecuadas se podría evitar que la mosca del mediterráneo cause más estragos en los cultivos.
Y para ello, la conselleria debería dar marcha atrás a su decisión de no repartir cargas gratuitas aludiendo a la conveniencia de recortar el presupuesto y para la próxima temporada volver a incluir su gratuidad.

Esta decisión, de nuevo pone en una situación de indefensión al agricultor profesional, que no solo tiene que enfrentarse ante el injusto y miserable precio del producto de su tierra, sino también a la asunción de unos gastos nuevos que en estos momentos de crisis, que se agudizan tanto en el campo valenciano, no se pueden asumir ni permitir.

El señor secretario autonómico respondió ante esta comisión hace unos meses acerca de este tema, concretamente el 29 de septiembre.
Y si ustedes revisan el Diario de Sesiones, observarán, ante la pregunta realizada por el Grupo parlamentario Socialista, que no se responde de forma precisa a la pregunta de por qué ya no se subvenciona el trampeo de esta plaga para los trabajadores del campo.

Sin embargo, de entre todas las frases ambiguas y cargadas de eufemismos, lo único que hemos podido constatar de esa intervención es que esta nueva iniciativa de no costear esta necesidad básica es que se complementaba con la innovación tecnológica en la búsqueda de otros mecanismos.

Pues bien, esto a Esquerra Unida le preocupa, porque de toda esta comisión es conocida la reducción presupuestaria del IVIA, del Instituto Valenciano de Investigación Agraria, así como el cierre de oficinas de esta entidad, los puestos de trabajo en peligro y la no amortización de vacantes que están sufriendo los investigadores del sector agrario.

Por ello, es necesaria una solución concreta y sin ambages a esta proposición no de ley, para que nadie se pueda llevar a equívocos y pensar que el Consell está dejando abandonado a su suerte al agricultor profesional, que ya les aclaro es el que vive como mínimo de un 50% de la renta que le proporciona el trabajo de la tierra.

Porque no me referiré, porque a ellos no les afecta, a otros agricultores que en su mayor parte son los que reciben las ayudas, por ejemplo, de la PAC y que a pesar de recibir la denominación de agricultor, realmente son especuladores del campo, adaptaciones modernas de aquellos señoritos a los que aludía Miguel Delibes y que aún podemos reconocer en ciertos personajes públicos a los que les gustaría poder vivir en el medievo.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señora López.

Por parte del Grupo Socialista.
.
.

El senyor Giner Giner:

Senyor president, una qüestió d’ordre.

El senyor vicepresident:

Usted dirá.

El senyor Giner Giner:

Anem a vore.
Invoque l’article 75 del reglament.
Sé que en este moment hem arribat tard, però perquè quede constància i en evitació de futures situacions com la que s’ha provocat este matí ací en esta comissió.
L’article 75 diu que «quan la presidència, els vicepresidents o els secretaris de la cambra o d’alguna comissió vullguen prendre part en el debat, deixaran el seu lloc en la mesa ans del començament del punt de l’ordre del dia corresponent i no tornaran a ocupar–lo fins que haurà conclòs la discussió del tema que es tracte.
» (Veus) No és el que s’ha fet.
.
.

El senyor vicepresident:

Figura en acta y tomamos nota, señor portavoz.

El senyor Giner Giner:

.
.
.
però que quede constància.
Simplement invoque eixe article perquè estiga.
.
.

El senyor vicepresident:

Como usted invoca, aquí no vamos a frustrarle sus derechos.
Por lo tanto, figura en acta.

El senyor Giner Giner:

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Señora Crespo, por parte del Grupo Socialista, para su fijación de posición.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Mire, senyor Pañella, el Grupo Socialista va a donar suport a la seua proposició votant a favor.
I ho fem per la senzilla raó que la diputada que hui parla ja va mostrar la seua preocupació fent una pregunta sobre el mateix el 29 de setembre.

Li he de dir que va ser un diàleg de sords entre el senyor secretari, el senyor Monzonís, i servidora, perquè no va voler entendre o no va voler contestar el que li preguntava, que era el perquè enguany la conselleria no ha repartit càrregues de trampeig massiu en la lluita contra la mosca de la mediterrània o Ceratitis capitata.
I això que em digué que la pregunta li va paréixer convenient i interessant, i li desitge una resposta més aclaridora de la que jo vaig rebre.

Dit açò, hui tornaré a insistir en la necessitat del repartiment gratuït, com no pot ser d’una altra manera, de càrregues de trampeig, mètode molt eficaç en el control de la mosca, com vosté ha dit, perquè 85.
000 trampes són insuficients per a les 150.
000 hectàrees que s’han de tractar.

La conselleria en estos moments centra tots els seus recursos, invertix tots els esforços econòmics en el control de la plaga en la solta de mascles estèrils, destinat una partida considerable a tal efecte, 6 milions d’euros, en mascles estèrils repartits en 150 hectàrees, efectivament, que vénen a ser uns 400 milions d’insectes, al·legant que és molt més respectuós per al medi ambient este tractament, i no seré jo la que diga el contrari, però sí que insistisc que les càrregues també tenen nivell zero de contaminació.
Per tant, crec que són igual de respectuoses i eficients.

I la conselleria centra, com he dit, els seus esforços en la fàbrica de Caudete i allí és on invertix moltíssims diners.
I per què –em vaig fer la pregunta?
Perquè també subministra mascles estèrils a Catalunya i a Múrcia, i vol dir que s’ha convertit en un negoci per a la conselleria.
Per això mostra tant d’interés en la producció de mascles estèrils, abandonant un sistema poc rendible.
Perquè damunt, senyor Pañella –vosté també ho ha dit–, estem insistint perquè el repartiment de càrregues de trampeig siga gratuït, cost zero per als agricultors, que difícilment poden assumir un cost afegit si fan el tractament en la producció de fruita, perquè els preus estan tirats.
I ací tots som sabedors de les dificultats que està passant el sector agrari valencià.

Però, en fi, centrem–nos en la mosca.
És una plaga que enguany, precisament per raons climatològiques, ha tingut pics molts alts, quan la taronja començava a girar de color.
Jo no voldria que la falta de control de la plaga per part de La Generalitat tinguera alguna cosa a veure amb els possibles problemes de comercialització de les nostres taronges valencianes.
Seria no sols un contratemps per al sector, però també quasi segur la ruïna de la campanya, que ja s’anunciava en setembre amb molts problemes i que a data de hui es confirmen.

Per tant, apliquem–nos la dita que diu «més val prevenir que curar», perquè, senyories, com es tracta d’una plaga, si tots els llauradors no es posen a combatre–la, és a dir, que fan un tractament global, insistisc, tots apliquen el tractament, el resultat en el control i eradicació de la plaga de la Ceratitis capitata serà zero.

Vosté, senyor Pañella, anomena.
.
.
, crec que són 30 euros el cost del tractament, però el problema crec que no són els 30 euros.
Perquè si un camp fa el tractament i el seu veí no, eixos diners estem tirant–los.
El sector –jo crec, i tots estem d’acord ací– no està per a tirar res.
Així que és una pena que la conselleria enguany haja actuat així, perquè la veritat és que hi havia conscienciació a l’hora de posar les trampes per part dels llauradors, i durant estos últims deu anys –vosté ha dit vint.

Els estudis de control de plagues avalen l’efectivitat del mètode, perquè una vegada es trenca eixa sensibilitat que havia adquirit el llaurador a l’hora d’aplicar el tractament amb trampes, que, per suposat, ha de ser un tractament complementari al de la solta de mascles estèrils i fumigacions, passen anys per a tornar a tindre eixe èxit.

Així que espere que el Partit Popular li faça cas, recapacite, consigne els diners necessaris per a tornar a posar en marxa un programa molt eficaç en el tractament de la plaga de la Ceratitis capitata, perquè crec que els llauradors es mereixen un milió d’euros, que és el cost d’este tractament.

Res més i moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señora Crespo.

Por parte del Grupo Popular, tiene la palabra, para fijar posición, el señor Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Respecte a la proposta que fa el Grup Compromís, i al voltant de les distintes afirmacions que s’han fet en les intervencions dels representants dels grups parlamentaris, home!
, el primer, que es parle ací que des del Partit Popular fem cas a la proposta que fa Compromís i que això es faça des d’un determinat grup, que té una clara responsabilitat en el que es pretén denunciar en esta proposta, ja és de nota.

Perquè, senyories, si no hi ha hagut major inversió en l’adquisició de trampes i en el repartiment de trampes és perquè ses senyories deuen saber que eixe programa s’abastix.
.
.
, se subvenciona al 50% del Marm, i a estes altures el Marm no ha aportat ni un cèntim de la seua aportació.

Per tant, crec que és, com a mínim, qualificable d’un atreviment utilitzar com a argument el que s’acaba d’utilitzar ací, posar damunt la taula una cosa que és imputable únicament i exclusivament precisament al grup parlamentari que planteja esta qüestió.
Eixa és la primera qüestió.

Que al fil de la mosca, que al fil de la Ceratitis capitata, ací s’aprofite per a fer el missatge de sempre, el discurs de sempre, dels agoreros de sempre, qualificar una campanya.
.
.
, que de cap manera compartisc que siga una campanya negativa, jo crec que això, a més que quan s’afirma que n’hi han problemes, possibles problemes en la producció, problemes que a pesar de la seua falsedat en eixa expressió el fet que es diguen estes coses inclús pot arribar a perjudicar el mateix sector, i el que evidencia és una falta de responsabilitat, una clara irresponsabilitat al parlar d’això.

Però centrem–mos en la qüestió.
Si estem parlant del combat d’una plaga, una plaga que per a combatre–la és necessari no repartir sols trampes, que està molt bé, és una cosa que es complementa amb distintes accions, però és un conjunt de tractaments els que es porten a cap, un conjunt de tractaments sistèmics, complementaris amb tota la superfície citrícola.
I per eixe motiu la conselleria d’agricultura participa d’una forma activa en tots eixos tractament, perquè al final el que interessa és combatir la Ceratitis capitata i fer–ho de manera eficient.

I, en eixe sentit, dir–los, per a la seua tranquil·litat, que pareix que els preocupa moltíssim, dir–los que en estos moments la incidència del que ha sigut la mosca del Mediterrani en la present campanya és molt similar a la de 2009 i 2010.
I no és una apreciació personal sinó que és la constatació empírica dels resultats que es mesuren de manera continuada com saben vostés en els observatoris pertinents.

Però dit això, vindre ací a plantejar una qüestió d’unes trampes que damunt no és responsabilitat exclusiva, per la falta del finançament del Marm, de la conselleria, quan la conselleria ha fet un esforç en tirar avant una vegada més, un esforç que està tenint uns resultats inequívocs i que van a continuar fent–se en els pròxims exercicis.
Per això el meu grup parlamentari considera que la seua proposició, la seua PNL amb l’esmena inclosa no necessita el ser recolzada, perquè és una cosa que ja té assumida la pròpia conselleria en este exercici i en exercicis futurs.

En conseqüència, la conselleria, igual que ha fet este exercici, és que aprofitant que la mosca.
.
.
qüestione tota una bateria d’accions en contra d’eixa plaga, tractaments aeris amb productes químics, tractaments terrestres.
.
.
Per cert, productes químics permesos per la conselleria perquè, com molt bé saben vostés, permesos per Europa, perquè com molt bé saben vostés n’hi han molts dels que s’utilitzaven anteriorment que ara ja no es poden utilitzar i no tan clarament, perquè ací a mosatros mos prohibixen però a tercers països, per culpa del govern de l’estat, els permeten i damunt mos fan una competència deslleial després en els mercats a mosatros.
Això, per evident, no vaig a insistir.

Però eixos tractaments aeris, n’hi han tractament terrestres com l’aplicació de productes com l’Spintor, (inintel·ligible) .
.
.
o altres, tractament biològics.
I en eixos tractament biològics, com és l’atracció i captura d’exemplars, està un que sí que volia mencionar, donat que vostés l’han ficat damunt de la taula, que és el de mascles estèrils.
Escolte, si és que ara també hem de demanar disculpes perquè d’una manera exemplar s’actue en un combat biològic contra la plaga de la Ceratitis capitata, es faça bé, damunt es produïsca, gràcies a la tecnologia i a la investigació valenciana, es produïsca mascles estèrils, ¿ara que també haguem de demanar perdó per fer això i fer–ho bé?
Tan bé ho fem que ho hem d’exportar a una comunitat tan admirada per alguns situada al nord de la nostra?
Tan bé ara perquè els exportem això també?
Si fóra al revés vostés ho valorarien d’una manera excepcional.
Però com que no, ara resulta que volem fer negoci.
Estem ajudant a combatre, perquè algú ha utilitzat un argument que és cert.
Si jo faig el tractament en el meu camp i el del costat no el fa, escolte, ací no n’hi han barreres que separen en Vinaròs, no n’hi ha ninguna barrera que li diu a la mosca «d’ací cap allà no passes que açò és el Regne de València, tu amolla cap a d’alt».
A la mosca açò no li ho diuen.
Per tant, el problema és exactament el mateix.

I no li ho anem a votar per una raó molt senzilla, perquè s’està aplicant l’estratègia que es porta en els últims anys, és la mateixa estratègia que va a aplicar–se a l’any que ve i eixe és el compromís i eixa és la realitat quotidiana.
I va a aplicar–se un programa general que estarà basat, com sempre ha estat, en el seguiment de les poblacions de mosca, en el territori citrícola valencià i en l’aplicació de tècniques de control de grans àrees, entre elles la motorització de la plaga o l’alliberament de mascles estèrils, que és una forma ben vàlida de lluitar contra esta plaga, o l’aplicació de tractaments dirigits mitjançant la utilització de quads o productes químics, l’aplicació dels tractaments aeris que s’estan fent fins a ben recentment.

Però, miren, el que diguen vostés o el que diga qui vullga, els resultats són els que diuen, els que marquen com ha funcionat la campanya.
I els resultats quant a la població de mosca del Mediterrani en este present exercici han sigut similars als, com es deia anteriorment, 2009 o 2010.
O siga, que s’ha fet exactament igual de bé que en els últims anys.
I a tot això estan posteriorment a altres sistemes, com els de trampeig massiu que d’alguna manera s’entregaven, que no vol dir que no se n’ha entregat cap sinó que s’ha disminuït la quantitat d’entrega per la reducció pressupostària a la qual la conselleria no ha vist més que plegar–se per falta de l’aportació del 50% del ministeri.
Eixa és la realitat!
Però vénen vostés ací i munten una pel·lícula com si ací, anem, no és que no lluitàrem contra la mosca, és que l’alimentaren.

La realitat és la que li he explicat.
I, per això, i per això el meu grup votarà en contra.
I no vull entrar, perquè (inintel·ligible) .
.
.
tindrà algun altre company, perquè és que ací al final haurem de demanar perdó a alguns per tindre camps o algun dia ens trobarem amb alguna proposta en contra del model agrícola valencià que necessàriament haurà de passar a la millor per la.
.
.
–com deien en temps revolucionaris?
, no era l’expropiació, no– confiscació.
A la millor alguns pensen això.
I ho dic al fil que hi han hagut comentaris al respecte i no podia deixar de fer eixa referència.
Estem en el segle XXI i en unes altres circumstàncies.

Senyor president, anuncie que el vot del meu grup serà contrari a la PNL.

El senyor vicepresident:

Muy bien, señor Giner.

Sí.
Señorías.
.
.

La senyora López Barceló:

Por cuestión.
.
.

El senyor vicepresident:

El señor Giner no ha dicho en ningún momento, ni ha anunciado el apellido de ustedes, los que han intervenido, ni tan siquiera de sus grupos.
Ha hablado de grupos en general.
Por lo tanto, yo creo que no deben de darse por aludidos.
Seguramente la petición de ustedes será por ello.
En ningún momento, y se puede ver en la transcripción, jamás el señor Giner ha hablado ni de personas ni de grupos en concreto.

Por lo tanto, tiene por cinco minutos para réplica el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, vull agrair tant al Grup Socialista com al Grup d’Esquerra Unida, lògicament el recolzament que fa a la nostra moció, a la nostra proposició no de llei.

I he de dir–li al senyor Giner, perquè s’ha referit en general, algunes coses li contestaré.
En principi, jo sóc un admirador del que és l’estructura de la propietat valenciana.
(Remors) Sí, sí.
Una cosa és l’estructura productiva i l’altra la de la propietat, que a vegades van lligades.
Jo crec que nosaltres ací, al nostre país, hem de modificar l’estructura de la producció agrícola, però no la de la propietat perquè afortunadament la major part dels valencians som propietaris d’un terreny i això és positiu, que ho siguen, és positiu.
L’altra cosa és que també hem d’aprendre a com saltar–mos els problemes que suposa a l’estructura de producció, que és una altra cosa.

Per tant, dit això, li dic, mire, primer argument, el 50%.
Vosté sap i crec que considera que sóc sincer quan li dic que estic d’acord amb els problemes de finançament del País Valencià, indubtablement, vosté els dirà d’un altre nom, però estem d’acord en el fons de la qüestió totalment, totalment, estem d’acord totalment.
Però no estem d’acord en què això ho utilitzem en cada un dels discursos de cada un dels temes que estem fent.
Això és un problema general i que haurem d’afrontar.
I espere que, ara que governaran vostés també en l’estat, tinguem una solució el més ràpida possible al problema del finançament del País Valencià.
Espere que ho tinguem.

Una altra qüestió.
Sí que me preocupa la situació dels tractaments.
Me preocupa perquè, ja ho he dit i a més jo crec que en l’exposició meua no podia sentir–se ningú atacat, perquè he intentat basar–me en coses que conec, evidentment, i en qüestions que possiblement siguen comprovables.
No he parlat dels efectes, efectivament, no he parlat dels efectes.
He dit que en un moment puntual sí que es va notar un augment d’un 30% molt considerable, i això tinc les dades, del que és la població de la mosca.
I també dir que la població de la mosca no depén únicament del tractament sinó depén també sobretot de les condicions climatològiques, ho he dit.
I no vaig a parlar ara.
.
.
intentar ser catastrofista, però sí previsor.

Vosté diu una cosa que a mi m’ha agradat, ha dit que l’any que ve –he entés– que es tornarà a fer com es feia habitualment.
Bé, eixa és la voluntat de la meua proposició no de llei.
El que no entenc és que si l’any que ve s’han adonat que s’ha de seguir fent que se diga que no a la proposició, això és el que no quadra, entre altres coses perquè vosté m’ho diu i jo m’ho crec.
Però és que no conec cap, cap pla que estiga fet i si el té, lògicament, m’informa.
No conec cap pla, ni cap propòsit, no el conec.
La primera paraula és la que vosté em dóna i de vosté me la crec, però l’altra cosa és que després això tinga la base darrere que faça falta.

M’ha parlat que son diversos els tipus.
.
.
el conjunt de tractaments.
Estic d’acord.
M’ha parlat dels tractaments aeris.
Però, clar el tractament aeri és bàsic, bàsic per a poder fer que siga efectiu, que se complemente precisament amb el trampeig, que és el que es feia perquè el tractament aeri no es pot fer indiscriminadament.
Hi han zones d’exclusió total, tant per qüestió d’infraestructures com per qüestió de protecció del sòl en eixos moments.
I, per tant, perquè el tractament aeri siga efectiu s’ha de complementar amb altres tractaments fets in situ en les zones aquelles en què no es pot fer; si no, eixe no servix per a res.
Perquè, com vosté molt bé ha dit, la mosca no entén de fronteres, no només de fronteres del que són les comunitats autònomes, de fronteres del camp.
No, és que este és un camp que està cultivat i aquell no, no ho entén.
Se produïx i s’escampa per tot.
I, per tant, és bàsic per al control de la població de la mosca que eixos tractaments massius, que diguem.
.
.
, estiguen a més complementats per tractaments més particulars, més, diem, un a un, perquè si no estem tirant els diners.
I accepte eixa frase en el sentit que té, no tirar els diners, sempre té efecte, però lògicament l’efecte que s’aconseguix no és el que se voldria o el que se podria aconseguir.

Per tant, el que sí que tinc clar és que eixa minva de diners, els que hagen sigut, la quantitat que siga, en el tractament particular d’estos fets ha incidit en què el tractament no siga l’efectiu que podria ser, inclús els altres sistemes de tractament.
Per tant, si vostés accepten que se va a fer posteriorment.
.
.
, bé, jo si se fa jo em donaré per satisfet.
Però en este moment no tinc altra garantia que la seua paraula, que no és poc, però que lògicament vosté no serà el que va decidir els diners que se posen en eixes partides pressupostàries i, de fet, nosaltres sí que hem inclòs una esmena puntual en pressupostos que de moment no ha sigut recolzada tampoc pel Partit Popular.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Pañella.

Sí, señor Giner, tiene usted la palabra para la réplica.
Sí que le rogaría que se ciñera a responder.
.
.
(El senyor Giner diu: «Máxima brevedad.
») No, no, no, que se refiriera al proponente y al grupo proponente también y no dejemos algo en el ambiente que luego puede crear problemas.

El senyor Giner Giner:

Muchas gracias, señor presidente.

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Pañella, mire, en primer lloc, no és la meua paraula.
Jo, ací, la meua paraula.
.
.
Jo sóc un membre d’un grup i en este moment sóc portaveu d’un grup i, per tant, el que estic expressant i transmetent és la posició i la paraula del meu grup considerat en el seu conjunt.
Jo li agraïxc la valoració que vosté li dóna a la meua paraula, sap que vosté la té exactament la mateixa valoració per la meua part com a persona.
El que no entenc és que vosté faça una argumentació en el sentit de dir «home, si això, el que jo estic demanant, és el que va a fer l’any que ve, que la voten».
Vosté s’imagina quina dinàmica podíem entrar si ací es plantejaren PNL de qüestions que es donen per assentades que van a ficar–se en marxa l’any que ve?
Home, això seria.
.
.
Jo crec que precisament eixe argument que vosté ha vullgut utilitzar en contra de la posició del meu grup és l’argument que fonamenta substancialment la posició del Grup Parlamentari Popular i en la qual es basa el vot en contra a la seua posició.

Però, mire, jo tan sols vull fer–li una reflexió per acabar.
Vosté ha incidit, i em pareix molt legítim i em pareix molt normal i em pareix molt respectable, ha incidit en una qüestió que és el tema del trampeig, de la trampa per a la mosca.
Però jo li he parlat abans, i ho he vullgut fer succintament d’una manera genèrica, de molts distints tipus de tractament.
Però sols m’agradaria que reflexionara en un –que ací s’ha criticat–, el de la creació i l’alliberament de mascles estèrils.
Miren, reflexionen, per cada mascle salvatge s’assolten cinc mascles esterilitzats.
Això sí que és una forma de lluitar, d’una manera clara, contra la proliferació de la plaga de la Ceratitis capitata.
Això sí que és una forma d’actuar.

Que deu complementar–se amb tota la resta?
Val.
Però si en tot un plantejament de lluita contra la mosca, al final vostés vénen i agarren.
.
.
, s’obliden de les grans accions combatudes contra la plaga, i se’n van a l’anècdota d’un.
.
.
no repartiment, que repartiment se n’ha fet i trampes se n’han posat, no en la quantitat, certament, d’altres anys.
Ja li he explicat jo per quina motivació; la motivació vosté la deu tindre ben clara, l’aportació compromesa del Marm del 50% d’eixa partida, ni un cèntim; i això ha impossibilitat anar més enllà.

Per tant, jo lamente que la posició del meu grup siga haver de votar en contra.
Perquè sé que, en el fons –a vosté almenys jo li reconec la millor de les voluntats–, i en la lluita contra esta plaga o contra qualsevol altre problema que afecta el camp sé que estem units i no n’hi haurà major problema.

Gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident:

Gracias a usted, señor Giner.

Bueno, señorías, vamos a pasar a la votación de esta proposición.
¿Votos a favor?
6.
¿Votos en contra?
8.
¿Abstenciones?
Ninguna.
Por lo tanto, queda desestimada esta proposición no de ley.

Proposició no de llei sobre l’adopció de mesures per a millorar les polítiques agràries amb la realització d’eleccions entre els agricultors i ramaders, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 5.
183, BOC número 20)

El senyor vicepresident:

Pasamos al punto número 3 que es: toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la adopción de medidas para mejorar las políticas agrarias con la celebración de elecciones entre los agricultores y ganaderos, presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida.

Tiene la palabra la señora López.
Cuando usted desee.

Señorías, en la votación –perdonen– se consideraba incluida, como es natural, la enmienda, como ya se ha sobreentendido.

Muchas gracias.

La senyora López Barceló:

Muchas gracias, señor presidente.

Bien, desde Esquerra Unida hemos presentado una proposición no de ley en la que instamos a este Consell a tomar una serie de medidas con la intención de mejorar la situación de dura crisis por la que atraviesa el sector agrario.

Creemos que el promover y garantizar, por fin, la celebración de elecciones entre los agricultores y ganaderos que fijen la base de representatividad de cada una de las organizaciones agrarias de profesionales del campo ayudaría mucho a que la crisis que padece este sector se viera minorada, debido a que ellos serían los que, representativamente, darían las pautas a seguir a este Consell.

En esta PNL también pedimos al Consell que se establezca y reglamente una mesa de concertación permanente, con La Generalitat y las organizaciones agrarias, que canalice las propuestas, produzca resoluciones y haga su seguimiento.

Entendemos que es necesario un marco estable para la propuesta, el desarrollo y el seguimiento de políticas y normativas, acordada entre las organizaciones y la administración valenciana.
Lo que pasa es que, evidentemente, hace falta voluntad política y una celebración de elecciones democráticas en el sector que establezcan esa representatividad antes citada.

Los problemas del mundo rural valenciano se agravan progresivamente.
Los productores son muy débiles ante los mercados; necesitan la intervención de las administraciones para mantener marcos suficientes estables para defender la viabilidad de sus producciones.
Y los problemas a contemplar son muchos y variados, desde las intervenciones para la defensa de precios justos –como he dicho– hasta el abandono de tierras cultivables o la caída libre del número de agricultores.

Es por eso que –reiteramos– es necesario un trabajo conjunto con los sindicatos agrarios, de forma permanente y estable, en la propuesta y elaboración de políticas agrarias eficientes, que vaya más allá de la consulta informal y no reglada que se produce en la elaboración de la normativa del sector.

Porque las elecciones servirían para muchas cosas; porque, además de ser un derecho constitucional, es lógico que las entidades representativas tengan un respaldo legítimo y proporcional al resultado de las votaciones de los representados, es lo que hacen todos los colegios profesionales y en otras comunidades autónomas –como Cataluña, Castilla y León o Madrid– llevan haciéndose muchísimos años para medir la representatividad de las organizaciones agrarias y no pasa absolutamente nada.

Es más, sirve para muchísimo; sirve para establecer criterios objetivos del número de representantes ante la administración de cada organización.
Ahora, por ejemplo, a las reuniones se convoca a todas; aparece uno –por ejemplo– por la Unió de Llauradors y tres por Asaja.
No entendemos si esto, a lo mejor, es realmente representativo, porque no se ha realizado –como decíamos– una estructura que permita determinar esa representación a partir del voto y la participación.

Y, además, serviría para legitimizar más las propuestas del sector ante las administraciones.
Y, en definitiva –como decíamos–, para medir esa representatividad de cada organización y la participación proporcional de cada organización profesional agraria en los diferentes foros de interlocución –interprofesionales, consejo asesor, participación de medio ambiente, negociación de convenios colectivos, mesa de concertación, consejo económico social, juntas de seguridad, etcétera.

Mientras esto no se lleve a cabo, solicitar lo mismo que tienen las cooperativas –un consejo asesor, una mesa de concertación– porque la experiencia adquirida y el análisis de la problemática profesional agraria aconsejan potenciar la participación directa de las organizaciones profesionales agrarias en las tareas a realizar por la conselleria competente en materia de agricultura.

Así pues, la mesa de concertación agraria tendría como función propia la discusión y el análisis en el marco de la concertación de la política agraria, de las cuestiones que le sean remitidas por la conselleria de agricultura y la de realizar propuestas para colaborar en la política agraria de la Generalitat valenciana.

Concretamente, las funciones que aconsejaríamos que se realizaran –y podrían ser–: las de informar, con carácter preceptivo, de los anteproyectos de leyes, en materia agrícola y ganadera; el informar sobre la normativa, reglamentos, planos y programas que desarrollen la política agrícola y ganadera, cuando así lo establece una disposición legal o reglamentaria o cuando le sean consultados por la conselleria de agricultura; también, elaborar estudios, informes, dictámenes en relación con los asuntos que le sean encomendados por la conselleria de agricultura en la preparación y ejecución de la política agraria; o formular iniciativas, sugerencias y propuestas encaminadas al fomento y mejora del sector y al desarrollo integral del colectivo de agricultores y ganaderos.

Porque, ante la situación en la que nos encontramos, nuestra pregunta es que para qué sirven las actuales cámaras agrarias provinciales; cuál es su utilidad para el sector agrario; cuánto presupuesto se les ha ido asignando, a cada una de las tres, durante los últimos quince años, si carecen de una legitimidad que le da el que, desde finales de los setenta, no se hayan renovado.
Nos parece que, después de treinta años, estos cargos deberían haber prescrito; y, por tanto, son entidades que entendemos se encuentran en una situación, como mínimo, alegal.

Por todo lo anteriormente dicho, y por lo que ya tienen ustedes en el texto de la proposición no de ley, es por lo que desde Esquerra Unida queremos, a través de esta iniciativa, reclamar una potenciación y un impulso de las elecciones representativas en el sector agrario.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señora López.

Por parte del Grupo Compromís, el señor Pañella tiene la palabra.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Anem a fer públic el nostre recolzament ja, indubtablement, a esta proposició no de llei que ha presentat Esquerra Unida.

I vaig a dir–los que, a l’hora d’argumentar, és difícil; és difícil que se puguen argumentar aquelles coses que són evidents.
És que és molt difícil.
Les evidències es veuen o no es veuen, no?
; però argumentar que una cosa és el que és, és complicat.
És complicat perquè per a argumentar la necessitat.
.
.
; és que has de dir: «Escolte, estem en una societat democràtica; i en una societat democràtica totes les qüestions representatives se solucionen en unes eleccions, tant el que és a nivell polític com allò que és a nivell social, laboral.
.
.
, a tots els nivells.
»

Aleshores, esta situació en la qual el camp valencià no té uns representants legals –és que no els tenen els representants legals–, elegits pel mateix camp valencià, que siguen aquells que siguen interlocutors davant de l’administració, en funció de la proporcionalitat que li donen els vots que ha aconseguit, doncs, és difícil de dir–ho.
Perquè –dic– una vegada has dit el que acabe de dir, que és una obvietat –és una obvietat en una societat democràtica–, és molt difícil donar–li més arguments.

Els argument els hem d’aconseguir basant–nos en la denúncia de per què no se fan, basant–nos en la denúncia de per què no se fan; de quins interessos tenen perquè no es facen unes eleccions que denoten i deixen ben clar quins són els representants legals de cada una de les centrals sindicals o d’aquelles persones que es vullguen presentar a estes eleccions sindicals.

Per tant, com dic, en pla positiu és molt difícil.
És obvi, és obvi; no podem donar més raonaments.
Ja està.
És.
.
.
El problema és que de vegades som una societat democràtica de fet –o millor dit, de dret–, però hi han actuacions de fet que no ho són, que no s’ajusten, precisament, al que són els principis bàsics de la democràcia.
I, en este moment, impedir.
.
.
; que impedir és també, simplement, posar els problemes que no són de vegades un obstacle físic, sinó simplement el no donar els passos que s’han de donar per a poder arribar, precisament, a que se realitzen les eleccions que estan demanades per les grans centrals sindicals, per les organitzacions professionals agràries des de fa anys i anys; estan demanant–les.
Perquè si digueren: «És que ells no volen».
.
.
; no, no, és que estan demanant–les de manera contínua i no se’ls fa cas des del Consell valencià, és per a preguntar–li al Consell: «De què tenen por?
Què estan fent vostés?
».

Perquè –dic– això, l’obvietat és tan gran que és molt difícil d’argumentar a favor.
Ens ho creguem o no ens ho creguem, senyories; ens ho creguem o no ens ho creguem.
Si ens creguem, de veritat, que una institució democràtica, un país democràtic, ho ha de ser en tots –en tots– els seus esglaons és una cosa; i si ens creguem que la representació democràtica és sempre un obstacle –un obstacle– contra el qual hem de lluitar i, per tant, hem d’anar permetent perquè és un mal que hem d’aguantar, és que no creguem aleshores en la democràcia.

Jo, poca cosa més vaig a dir –com he dit–, perquè no voldria basar el meu argument en la denúncia de per què no es fan.
Vull basar l’argument de per què anem a recolzar, precisament, en la necessitat.

I, per tant, primera, un país democràtic ha de tindre eleccions democràtiques en tots els seus sectors, per a establir –com he dit– la representació.
Eixa és la primera.

Segona, perquè els protagonistes d’eixa el demanen, i no tenim cap raó per a impedir–ho.

I, tercera, senyories –i eixa ens toca un a un a tots nosaltres–, no és prou viure en un país democràtic; u ha de tindre també interioritzats els sentiments democràtics per a actuar en funció d’eixos principis que, externament, tots accepten.

Per tant, basant–nos en eixos tres arguments en positiu –en positiu, i m’oblide dels que podríem dir de per què no se fan–, demane també a tots els grups el seu vot favorable per a esta proposició no de llei.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Pañella.

Por parte del Grupo Socialista, la señora Crespo tiene la palabra.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories, intentaré ser breu.

Vaja per davant l’anunci del Grup Socialista per dir–li que donarem suport a la seua proposició no de llei.

Hui he de recordar el company Toni Lozano.
Un home que, durant tota la seua estada en estes Corts Valencianes, sempre va reivindicar eleccions al camp valencià, perquè considerava que eren la solució per a poder fer polítiques agràries eficients i que també era la forma democràtica que tenien –els hòmens i dones del camp– de mostrar quina representativitat volien en les diferents organitzacions agràries.
En resum, democratitzar el camp.

I, com no pot ser d’una altra manera, el Grup Socialista compartim eixa filosofia.

Es tracta de saber quina importància té en el món agrari cada organització agrària.
Però, sobretot, poder començar a treballar –de forma conjunta– administració, organitzacions i sector amb una sola voluntat clara que siga la de mantindre i potenciar el món rural com a finalitat conjunta de tots.

Senyora López, m’alegre –en nom del meu company– que porte esta proposta a Les Corts per a ser debatuda, i desitge que obtinga el consens de tots els grups.
Nosaltres, els socialistes, la donem per bona.

Vosté ha fet, senyora López, una fotografia molt real del que és el món rural valencià: gent major al front de les explotacions i poca incorporació dels joves.
Amb eixe esquema, difícilment quedarà cobert el relleu generacional.
Però, sobretot, veig més difícil encara la supervivència del sector.

En estos moments la migració es produïx del sector primari cap al sector secundari i terciari.
I, a penes, la població activa al camp arriba al 2,5% de la població, perquè les polítiques que vénen aplicant–se doncs no tenen res de productives ni competitives per al sector agrari valencià.
No existixen polítiques d’intervenció per a la defensa de preus justos perquè els productes valencians puguen competir amb igualtat de condicions en el mercat, ja siga ací en la Comunitat Valenciana, o a nivell nacional o internacional, perquè s’ha estat donant l’esquena al sector agrari valencià.
Per això, valore molt positivament el punt dos de la seua proposició no de llei, on demana establir i reglamentar una taula de concertació permanent amb La Generalitat i les organitzacions agràries, que canalitze les propostes, produïxca resolucions i faja el seguiment de les mesures adoptades per a potenciar el sector agrari valencià.

Ara bé, de produir–se l’acord per unanimitat, també li dic, senyora López, que estiga vigilant, no siga que passe amb eixa taula el que va passar amb les 53 taules sectorials i subsectorials del senyor Cotino, que l’única cosa que aconseguiren fou tindre la gent entretinguda i no serviren per a res.
Perquè vosté anomena en la seua introducció «els mals del camp valencià» i malauradament –m’he de ratificar en eixa anàlisi– d’un món rural, que a data de hui cada moment que passa s’enfonsa més, pels grans desequilibris que pateix entre les seues parts, i no entreveu la forma d’alçar el cap.
Part de culpa d’eixe mal?
Doncs, no ens enganyem, són els setze anys de polítiques del Partit Popular, que ni ha volgut mai celebrar eleccions al camp, ni ha posat els mecanismes en marxa perquè els llauradors tinguen una renda digna, amb preus justos, que puguen competir en un mercat on la llei de la lliure competència fa molt de mal al sector.
Si des de l’administració no són capaços de corregir els preus perquè el preu de producció no supere mai el de la comercialització dels productes que cultivem, doncs malament anem.

Acabe reiterant–li el nostre suport a les dues propostes que hui presenta.

Res més i moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señora Crespo.

Por parte del Grupo Popular, tiene la palabra el señor Hernández Mateo.

El senyor Hernández Mateo:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, me van a permitir que mis primeras palabras sean para felicitar a un gran compañero, Antonio Hurtado, como secretario de esta comisión, hombre, persona, muy vinculada al mundo agrario, y de alguna forma espero que su aportación en esta comisión sea muy positiva.
Enhorabuena.

Centrándonos en el punto que toca hoy, realmente cuando se habla de elecciones a campo se trata –como ya se ha dicho– de elecciones a las cámaras agrarias.
Las últimas elecciones con carácter general fueron celebradas –como reconocía la señora López– hace más de treinta años, justamente en el año 1978, constituyéndose los plenos de las cámaras provinciales y de las cámaras agrarias locales.
En estas elecciones votaron todos los titulares de explotación físicos y jurídicos.
Desde entonces para acá, todos los gobiernos que han habido en la Generalitat valenciana, todos, no han convocado nunca elecciones al campo, elecciones agrarias.

En la Comunidad Valenciana no se han vuelto, evidentemente, a realizar otras elecciones, que ahora, tras las transferencias en materia de cámaras agrarias, corresponden realizarlas a las comunidades autónomas.
En eso estamos de acuerdo.
Lo que ocurre es que el escollo fundamental para poder realizarlas, la razón de no haberse realizado, ha sido la particular composición social de la agricultura de la Comunidad Valenciana, con una extensión de la agricultura a tiempo parcial superior al 80%, algo que no se da en el resto de España, por lo que se deja fuera como elector o elegible a un porcentaje demasiado grande de titulares de explotación, dado que la normativa limita la posibilidad de ser elector o elegible a los afiliados al régimen especial agrario.

La ley 23 de 1986, de régimen jurídico de las cámaras agrarias ya estableció como electores y elegibles a los afiliados a la Seguridad Social agraria, a cualquiera de sus regímenes.
Actualmente, la ley 10 de 2009, de 20 de octubre, de creación de órganos consultivos del estado en el ámbito agroalimentario y de determinación de las bases de representación de las organizaciones profesionales agrarias vuelve a recoger esta limitación, y establece como elector a las personas físicas que están afiliadas a la Seguridad Social por cuenta propia, como consecuencia de sus actividades agrarias, así como las físicas con fines agrarios.

Se ha venido considerando en esta comunidad autónoma que, si un titular de explotación sin estar afiliado al régimen especial agrario puede ser miembro de una cooperativa, de una organización de productores y consumidores, de una comunidad de regantes, de una organización profesional agraria, etcétera, debería tener también opción evidentemente a votar en unas elecciones al campo.

Concluyendo, por las recomendaciones que nos ha hecho el señor presidente, consideramos desde el Grupo Popular que no es aceptable la proposición no de ley atendiendo por lo menos a un par de razonamientos.
Primero: la celebración de elecciones entre los agricultores y ganaderos no contribuye de manera eficaz a fijar la base de representatividad de las organizaciones agrarias valencianas.
Además, en nuestra opinión y después de comprobar lo ocurrido en elecciones de esta índole en otras comunidades autónomas, ello engendraría sin lugar a dudas confrontación y desconfianza entre el propio sector agrario.

Por otra parte, la gran mayoría de titulares de explotaciones agrarias valencianas son agricultores a tiempo parcial, que no cumplen los requisitos de la ley para poder ser electores en esas hipotéticas elecciones.
El 80%, como estamos diciendo, quedaría fuera.

En consecuencia, la legislación que ampara la representatividad de los agricultores y ganaderos dentro de las cámaras agrarias provinciales resulta un absurdo, porque excluiría de las elecciones –como he dicho antes– a más del 80% de los actuales titulares de explotaciones agrarias.
Es, en definitiva, una legislación absolutamente antidemocrática, que no logra una representatividad justa y fiel a la realidad del sector agropecuario.

Considero que con este razonamiento doy por terminada mi intervención y esperaré una réplica cuando (inintel·ligible) .
.
.

Gracias, señor presidente.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor (inoïble) .
.
.

Señora López, tiene usted la palabra.

La senyora López Barceló:

Muchas gracias, señor presidente.

Bien, en relación a lo que me contesta el señor portavoz del Partido Popular, en este caso el señor Hernández Mateo, me reconoce que las últimas elecciones a las cámaras agrarias fue en 1978, me reconoce que no se han hecho elecciones por parte de ningún gobierno autonómico, con lo cual me reconoce la parte de responsabilidad que el gobierno autonómico del Partido Popular tiene en ello.
Además, me dice que la justificación para no realizar elecciones es que no va a contribuir a fijar la representatividad, que ello engendraría desconfianza, y que la mayoría son trabajadores a tiempo parcial.
Además, usted me está hablando de que la legislación sobre la que supuestamente se regularían esas elecciones debería ser la de las cámaras agrarias, y yo le digo que lo que estamos exigiendo desde aquí es que se reconfigure toda esa estructura que ya –como usted ha confirmado– no puede ser representativa, porque no lo es, porque no ha sido sometida a una renovación desde hace más de treinta años.

Con lo cual, no entiendo que, estando de acuerdo en ello, no estemos de acuerdo en que hace falta modificar esas estructuras para que haya una verdadera representatividad de los trabajadores del campo, ya sean ganaderos o sean agricultores, y que participen de las organizaciones de productores agrícolas y, en otros casos, ganaderos.
Lo que hay que cambiar evidentemente es la legislación, pero creo que esta proposición no de ley lo que establece es un primer paso para poder avanzar hacia ese objetivo que, al parecer, por las justificaciones que usted me ha dado, no es un objetivo que usted vea tan insalvable, vea por lo menos el acuerdo insalvable, como lo veo yo, porque creo que por las justificaciones que me ha dado, me da usted la razón en muchas de las cuestiones.

Por otra parte, si estamos reconociendo que algo no es representativo, que no se está rigiendo por –digamos– lo que serían las normas democráticas, lo que hay que hacer es cambiarlo y no dejarlo tal y como está.
Esa es la justificación que yo no entiendo para votar en contra de la PNL y, sin embargo, no dar ninguna propuesta que vaya encaminada a solucionar el problema, sino que usted me dice que se va a enquistar y que se tiene que quedar así.
Evidentemente, si la mayoría son trabajadores a tiempo parcial, lo que hay que hacer es modificar también esa legislación, pero yo no hablo, como le decía, de hacerlo a través de la legislación de las cámaras agrarias, porque, como ya le he dicho, me parece que se encuentran en un estado ahora mismo incluso de alegalidad, porque no se han realizado y no se han convocado elecciones democráticas.

Por tanto, usted no me responde negativamente.
Usted responde negativamente al voto, pero realmente no me responde negativamente a las dos propuestas que le hago yo, que son la de promover y garantizar celebración entre agricultores y ganaderos, y establecer y reglamentar una mesa de concertación permanente con La Generalitat y las organizaciones agrarias, que canalice propuestas, produzca resoluciones y haga su seguimiento.
Por lo que usted me acaba de decir, prefiere quedarse con esas cámaras obsoletas y no buscar otras soluciones que vayan hacia democratizar el campo, como se hace con el resto de sectores productivos, de sectores profesionales del resto tanto del País Valencià como del estado español.

Incluso, ya le digo, esto sucede en otras comunidades autónomas y se puede –si se tiene voluntad política– coger otros modelos para empezar a establecer –digamos– una comisión en la que se pueda empezar a hablar de una proposición de ley que cambie esta realidad que usted me ha reconocido obsoleta e incluso, desde mi punto de vista, desde el punto de vista de Esquerra Unida, de alguna forma alegal, al no haberse realizado ningún tipo de renovación y al no haberse convocado ningún tipo de elecciones democráticas a esas cámaras agrarias, que sin embargo, a pesar de que se reconoce su obsolescencia y su ineficacia, se le sigue dotando también de partida presupuestaria, y además con ello convenimos en que ademásâ¦

Otra cuestión que quería poner de manifiesto es que una justificación para no realizar o para no fomentar las elecciones democráticas no puede decir que eso generaría desconfianza o conflictividad, porque eso también entonces lo podríamos atribuir al resto de elecciones participativas y democráticas en el resto de los ámbitos sociales de nuestra democracia, de nuestro estado de derecho.
Y no creo que eso es lo que usted quería decir con ello, espero que no sea lo que quería decir con ello.

Como decía anteriormente el portavoz de Compromís, no hay que temer a la democracia, y es más, es un derecho el que en todos los sectores productivos pueda haber una representatividad justa y equitativa, y si eso no lo resuelve, lo único que existe ahora mismo que son las cámaras agrarias, por favor no entiendo entonces por qué esta posibilidad de propuesta positiva para acabar con esa realidad no es aprobada por el Partido Popular.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora López.

Como réplica y último debate de este punto, tiene la palabra el señor Hernández Mateo.

El senyor Hernández Mateo:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora diputada.
He procurado explicar el motivo fundamental de por qué no aprobamos esta PNL.
Y no es ni más ni menos que porque el 80% de los agricultores de esta comunidad no podrían votar.
Las leyes están para cumplirse, tanto la ley 23 de 1986, como la 10 del 2009.
Y la ley dice que no pueden votar esta serie de personas.
Yo le invito a usted, como lo ha hecho, a modificar esa ley, si es que así lo considera.
A modificar, a plantear alternativas legales aquí.
Que la hagan cuando se quiera.
En el parlamento nacional, que se haga también, para que todo el mundo lo podamos tener.
Tiene usted grupo parlamentario también en el Congreso de los Diputados.
Tomen ustedes iniciativas en ese trámite.
No me pida, al Grupo Popular o a estas Cortes el que hagamos unas elecciones que no sirven para nada.
Y usted lo acaba de decir, porque no sirven para nada.
Ni es una demanda siquiera de los propios agricultores.
A mí no me ha llegado ninguno, y he hecho consultas también.
Ni es una demanda de los agricultores, porque dejaríamos al 80% fuera de las mismas.

¿Usted cree que es democrático convocar ahora mismo unas elecciones, sabiendo a conciencia que el 80% no pueden votar?
Creo que sería una aberración que convocáramos.
Y lo he dicho antes: ni los gobiernos socialistas que han habido en el Consell ni el gobierno popular han convocado elecciones nunca durante treinta y tres años, porque han visto gran problemática y conflictividad en estas elecciones.
No porque se le tenga miedo a la democracia.
Lo que serían es antidemocráticas totalmente, como le he explicado anteriormente.
¿Y sabe usted lo que le preocupa a los agricultores en este momento, totalmente?
Pues la eliminación del Ministerio de Agricultura, por ejemplo.
El trabajo que se ha hecho, nuestra voz en Europa ha sido nula, muda.
Y el gobierno ha trabajado para otros, no ha trabajado para los agricultores durante estos últimos ocho años.
Y precisamente lo que más les preocupa a los agricultores –lo digo porque cuando hable usted con ellos verá lo que le dicen–, les preocupa el agua, les preocupan las tuberías, les preocupan las canalizaciones, el goteo, las plagas, el precio del gasóleo, la electricidad, y por supuesto el precio final del producto.
Eso es lo que les preocupa.

Lo de las elecciones, vamos a cambiar la legislación quien tenga que cambiarla.
Y lógicamente nuestro voto es «no», precisamente porque no queremos dejar al 80% de los agricultores fuera de participar democráticamente en unas elecciones que deberían ser para todos, no para un 20% solamente.

Muchas gracias, señor presidente.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted.

Señorías, vamos a pasar a votación.
¿Votos a favor?
6.
¿Votos en contra?
8.
¿Abstenciones?
Ninguna.
Por lo tanto queda desestimada esta proposición no de ley.

Proposició no de llei sobre la desestimació del projecte de constitució d’una planta de fertilitzants per part de l’empresa Agriberia al sud del Grau de Castelló, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 5.
904, BOC número 23)

El senyor vicepresident:

Y, señorías, pasamos al punto de orden del día número 4, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la desestimación del proyecto de construcción de una planta de fertilizantes por parte de la empresa Agriberia, al sur del Grao de Castellón, presentada por el Grupo Parlamentario de Esquerra Unida.

Tiene la palabra la señora López.

La senyora López Barceló:

Muchas gracias, señor presidente.

Bien, la empresa Agriberia tiene la intención de comenzar las obras de construcción de la planta de fertilizantes del polígono del Serrallo en enero de 2012 y se prevé que estarán terminadas en 2013.
Esta instalación será la más grande de su tipología en el estado español y ocupará una superficie de 30.
000 metros en la dársena sur del puerto de Castellón.

La planta de fertilizantes emitirá grandes cantidades de contaminantes a la atmósfera, aire que respirarán los vecinos de Almassora y del Grao de Castelló; se estima que más de cinco millones de metros cúbicos de emisiones contaminantes –dióxido de carbono, dióxido de azufre, partículas en suspensión, amoniaco, cloruro de hidrógeno y fluoruro de hidrógeno– se respirarán a través de las grandes chimeneas de la instalación, según la memoria del proyecto.
Un serio peligro teniendo en cuenta que las poblaciones del Grao de Castellón y Almassora se encuentran a escasos dos kilómetros de distancia de la zona escogida para su edificación.

Además, esta nueva infraestructura se suma a las ya existentes en funcionamiento que hacen del polígono del Serrallo una de las zonas con mayor concentración de empresas peligrosas para la salud.
Asimismo, Almassora, el Grao de Castellón y el resto de la comarca sufren las emanaciones nocivas para la salud de ya diversas cementeras, una planta de biodiesel, una central térmica y una central logística de hidrocarburos, lo cual se añadirá a la planta de fertilizantes de Agriberia.

Así pues, Esquerra Unida del País Valencià, desde mi formación consideramos inviable un proyecto que atenta directamente contra la salud de las poblaciones vecinas, y por eso presentamos.
.
.

El senyor vicepresident:

Señoría, por favor.

La senyora López Barceló:

.
.
.
y por eso presentamos la siguiente proposición no de ley –que ya la conocen– y que cito: «Las Cortes Valencianas instan al Consell a desestimar el proyecto de construcción de una planta de fertilizantes por parte de la empresa Agriberia en el sur del Grao de Castelló.
»

Dejaré, para atenerme al tiempo que hemos estipulado todos los portavoces anteriormente, pasaré el resto de argumentaciones para mi derecho a contrarréplica.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora López.

Por parte del Grupo Socialista, tiene la palabra la señora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Mire, en estos moments, on la crisi ateny un grau tan elevant amb la pèrdua a diari de llocs de treball, especialment en Castelló –i crec que no m’enganye si dic que ha passat de ser la locomotora de destrucció de llocs de treball en la Comunitat Valenciana–, al Grup Socialista, doncs, clar, ens resulta difícil donar suport a esta proposició no de llei.
Per tant, els anuncie que ens abstindrem.

Esta proposició no de llei obliga a parlar, naturalment, dels nombrosos problemes mediambientals que patix el Grau de Castelló des de fa molts anys, i amb quina permissivitat l’ajuntament regula les mesures correctores per a controlar la contaminació que patix.
Una cosa tan senzilla com és la instal·lació de mesuradors de contaminació no està fent–se correctament, i eixa falta de rigor té efectes secundaris en la població veïna, tant de Castelló com del Grau i que, de construir–se la fàbrica, la planta de fertilitzants en la zona escollida per la empresa Agriberia, doncs, també amplia la zona contaminada a Almassora que fita.

Per tant, davant esta situació, des del Grup Socialista demanem una revisió molt rigorosa del projecte de construcció de la planta de fertilitzants i que no s’atorgue el permís de construcció, la llicència, fins que els tècnics pertinents hagen revisat amb lupa el projecte comprovant que complix amb tots els requisits mediambientals en vigor actualment, però també que s’establisca una vigilància periòdica perquè no fallen les mesures correctores de possibles contaminants.

L’extensió que hui expressem, el Grup Socialista, és fruit únicament de la desesperació de molts castellonencs que veuen una possibilitat de treball en la construcció de la planta de fertilitzants perquè, la veritat –i ahí vosté té molta raó, senyora López–, el polígon del Serrallo, per l’alta concentració d’empreses que agrupa, no necessita una altra empresa que per la seua peculiaritat és contaminant.
Les característiques de producció de fertilitzants són altament contaminants, i, de no fer–se bé les coses, resultaria nociva per a la salut dels habitants de la zona.

Desitgem, per tant, des del Grup Socialista, que per part de la Conselleria de Medi Ambient, siguen molts escrupolosos i exigisquen el compliment de la normativa mediambiental a l’hora de donar els pertinents permisos perquè, de fer–se bé les coses, el benefici per a Castelló, però també per a esta comunitat, pot ser rendible, creant llocs de treball que tanta falta fan en estos moments.
I anem a confiar que la conselleria farà bé les coses, s’esmerarà a l’hora de controlar el compliment de la normativa mediambiental, però també a l’hora de portar un seguiment de la possible contaminació pel bé de tots els castellonencs, per la salut de moltes persones que en cap moment s’ha de posar en perill.

Des del Grup Socialista anem a estar vigilants perquè els paràmetres de contaminació es controlen per part de l’administració corresponent, perquè –ja ho he dit–en estos moments la futura planta de fertilitzants i compostos, amb una producció estimada de 300.
000 tones anuals, podria beneficiar cent mil agricultors que ara estan pagant un preu molt més elevat al no hi haure prou de producció de fertilitzants en la Comunitat Valenciana i haver–ne d’importar des d’Aragó, entre altres llocs.

En resum, vegem més coses positives que negatives de fer–se bé les coses: creació de llocs de treball, abaratiment dels costos de fertilitzants, en un panorama gens alentidor per als valencians, en general, i també per als professionals del camp.
Així que, anem a confiar que la futura planta serà totalment respectuosa amb el medi ambient, que estarà sotmesa a exhaustius i rigorosos controls, tant de les emissions a l’atmosfera com de la reutilització de les aigües en el procés d’elaboració amb abocament zero a la xarxa, i, sobretot, amb un ús controlat de nitrogen que es puga gastar, com pot ser l’amoniacal o l’amídic.

Res més i moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Crespo.

Por parte del Grupo Popular, tiene la palabra el señor Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Començaré la meua intervenció amenaçant–los que vaig a ser breu.

En primer lloc, recordar–los que el 14 de novembre de l’any 2008, l’empresa Agriberia va sol·licitar l’autorització ambiental integrada per a una indústria de fabricació d’adobs i de fertilitzants, de compostos nitrogenats.
Es va tramitar eixa sol·licitud d’acord amb el procediment que establix la Llei 2/2006, de 5 de maig, Llei de prevenció de la contaminació i qualitat ambiental, que posteriorment va ser desenrotllada pel Decret 127/2006, de 15 de setembre, del Consell.
Bé.

Feta eixa petició, eixa sol·licitud d’autorització el 14 de novembre de 2008, en virtut de tot el procediment que comporta la sol·licitud, es van produir informes de les distintes administracions intervinents en el procediment: l’Ajuntament de Castelló, l’autoritat portuària de Castelló, la Confederació Hidrogràfica del Xúquer.
.
.
En el tràmit d’informació pública es presentaren 1.
148 al·legacions, que foren contestades per la conselleria en el seu moment.
El procediment, tot eixe procediment legal va concloure amb una resolució favorable a la concessió de l’autorització ambiental integrada, del director general per al Canvi Climàtic, de 13 de setembre de 2010.
Per tant, resolució que ha adquirit fermesa en no haver–se presentat recurs contra ella.

Per una altra banda, l’empresa sol·licita l’autorització a l’Autoritat Portuària de Castelló per a l’ocupació d’una parcel·la en règim de concessió administrativa per a la construcció i explotació d’una planta per a la fabricació de nutrients i fertilitzants, i el consell d’administració del port de Castelló acorda, va acordar per majoria absoluta aprovar eixa concessió.
Eixa autorització es va comunicar a la Conselleria de Medi Ambient, Aigua i Urbanisme.
Així mateix, vull recordar, vull destacar que el projecte bàsic de planta per a la fabricació de nutrients vegetals i fertilitzants, presentat per Agriberia, en este procediment –que no ha volgut relatar perquè és substancial el coneixement del procés per a adonar–se de quina és la situació actual– va ser exposat en eixe moment –com els dia– a informació pública en el BOP de Castelló, sense que es registrara en ningun moment ninguna al·legació, cap al·legació, ninguna.

Per tant, la concessió de l’autorització ambiental integrada és un procediment reglat, el que vol dir que no pot resoldre’s de manera arbitrària atenent a opinions o a criteris subjectius, sinó que deu atendre’s a criteris estrictament legals, objectius i respectar els drets de tots els ciutadans; de manera que es concedirà quan l’avaluació ambiental i la resta d’informes elaborats per les distintes administracions que intervenen en el procés siguen favorables.
D’esta manera, l’autorització ambiental integrada és una garantia que l’activitat que es desenrotlle serà respectuosa i protegirà el medi ambient i la salut de les persones.
Primera qüestió a tindre en compte.

En segon lloc, com el resultat del procediment establit –que els he relatat–, Agriberia, Nutrició Vegetal, SL, va obtindre l’autorització ambiental integrada.
A més, cal destacar que dita autorització establix uns valors límits d’emissions de contaminants de l’atmosfera basats en l’adopció de millores tècniques disponibles i que són molt més restrictives que les especificades en la legislació vigent.

Aixina, doncs, tenint en compte les condicions de funcionament de l’activitat que poden tindre les conseqüències en el medi ambient, les mesures correctores indicades en el projecte i les condicions de control que s’han fixat en l’autorització ambiental integrada, es garantix una correcta protecció de l’ambient i de la salut de les persones.

Per altra banda, el Consell, d’acord amb la normativa vigent sobre gestió i avaluació de la qualitat de l’aire, del medi ambient, a través de la xarxa de vigilància i control de la contaminació atmosfèrica, que he de dir, en contra del que ací s’ha afirmat, que està fent–se –i està fent–se molt bé– i, a més, quan es parlava que s’estan esmenant a diari per eixe control, en concret de totes les empreses existents en el Serrallo i en el Grau de Castelló, a causa –com és normal– de la concentració d’empreses en esta zona que compten amb un extens nombre d’estacions de xarxa de vigilància, i eixa xarxa d’estacions de vigilància està funcionant a la perfecció i està constantment donant, facilitant una informació sobre els distints paràmetres contaminants regulats en la normativa.
Per tant, això es vigila i bé.
La qualitat en el mesurament d’estos paràmetres, així com el restabliment de mesures correctores, en el cas de sobrepassar–se dels valors establits, és certament una competència de la conselleria i la conselleria l’exercix adequadament.

Per últim –i acabe, senyor president–, el Consell sols té potestat quant a la concessió de l’autorització ambiental integrada, procediment que –ja els he explicat– està resolt a través d’eixe mecanisme, de tot eixe procés establit i que, si ja està resolt i, a més –conforme els he manifestat–, ja ha adquirit fermesa per no haver–se presentat recurs contra la mateixa autorització.
A més, si es té en compte que l’autorització ambiental integrada s’atorga sense perjuí de la necessària obtenció de les llicències d’obres, que això –com tots saben– és competència municipal, mosatros entenem que s’han complit totes les garanties i s’ha sigut respectuós escrupolosament amb el procediment legal.

I, en conseqüència, entenem que la proposta que formula en la PNL Esquerra Unida no pot comptar amb el recolzament del nostre grup per raons òbvies, a les quals afegiria també –si m’ho permeten, per ser més breu– algunes de les manifestades per la portaveu del Grup Parlamentari Socialista que, en este cas, compartim.

Gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Giner.

Señora López, para réplica, tiene usted su turno.

La senyora López Barceló:

Muchas gracias, señor presidente.

Bien, toda la situación que ha comentado el señor portavoz del Partido Popular, evidentemente es así y es cierta, estábamos totalmente informados de ello.
Nosotros, lo que pasa es que tenemos un problema, y el problema es que hay dos cuestiones: la primera cuestión sería que tenemos en la memoria –como tienen en la memoria todos los barrios cercanos y colindantes a la zona en la que se va a instalar esta nueva infraestructura industrial–, es la de la planta de fertilizantes en el Grao de Castelló de Fertiberia.
Esta industria, creada en la década de los sesenta, al amparo de la dictadura y clausurada en los ochenta, pervive en la memoria colectiva del distrito marítimo por el grave impacto que generó, tanto en la salud de los vecinos como en el entorno ambiental de una zona que perdió de un plumazo toda su proyección turística.

Nosotros, evidentemente, si estuviéramos completamente seguros de que no va a haber un impacto para la salud de los vecinos y vecinas que allí viven, estaríamos de acuerdo en que eso podría generar un gran número de empleos.
Pero, lo primero es estar seguros realmente de que eso no vaya a perjudicar a la salud de los vecinos del Grao.

Se estima que más de cinco millones de metros cúbicos de emisiones contaminantes, dióxido de carbono –ya les he dicho–, de azufre, partículas en suspensión, amoníaco, cloruro de hidrógeno, fluoruro de hidrógeno, se van a trasmitir a la atmósfera y al mar.

Las plantas de fertilizantesâ¦ además ustedes saben que son extremadamente perjudiciales para el medio ambiente y para la salud de las personas.
Y que este tipo de industrias aumentan la probabilidad de sufrir enfermedades cancerígenas, enfermedades respiratorias, esterilidad, abortos y malformaciones de nacimiento.
Es decir, que no estamos hablando de una cuestión baladí.

Y, luego, hay otra cuestión muy importante, y es que no se puede tener en cuenta a la planta de fertilizantes como si de una industria aislada se tratara.
Se dan las autorizaciones ambientales integradas como si estuvieran hablando nada más de una industria.
Y el problema es que, en estos momentos, en el Grao de Castelló, como ya les he dicho, al Serrallo, ya hay una cementera, una planta de biodiésel, una central térmica con una factoría de ciclo combinado, una petroquímica y una central de hidrocarburos.

Así que el Serrallo se está convirtiendo en el polígono de industrias contaminantes más grandes de toda la historia de tota la cuenca mediterránea y, además, a eso le hemos de sumar ahora mismo esta industria de fertilizantes.

Miren, yo no sé si ustedes lo saben, pero nada más entre la BP Oil, UBE y la central térmica emiten la misma cantidad de dióxido de nitrógeno que 670.
000 vehículos, la misma flota de coches que hay en la ciudad de Barcelona.

En el País Valencià hay alrededor de 200 complejos industriales incluidos dentro del registro de empresas más contaminantes de la Unión Europea.
Y del total de estas 200, un total de 113 están situadas en la provincia de Castellón, es decir, casi el 60%, cuando, sin duda, las comarcas del norte no tienen ni mucho menos el 60% de la población del País Valencià.

Esta proliferación de industrias contaminantes en nuestras comarcas –en las comarcas en este caso de Castellón– están haciendo que sea un foco de polución que afecta al medio y que afecta al aire que respiran los ciudadanos y ciudadanas de Castellón, del Grao y de Almassora y de todas las comarcas que los envuelven, y sobre todo con la consecuencia que eso tiene para la salud de las personas.

Así que nosotros, evidentemente, no vamos a retirar esta proposición no de ley.
También le pediríamos al Grupo Socialista que si estaba de acuerdo en algunas de las cuestiones, como también de la revisión de que se realicen todos los controles pertinentes, etcétera, habríamos asumido a lo mejor en una negociación previa algún tipo de enmienda a esta proposición no de ley para no dejar esta cuestión ahora sin aprobación y dejándola de nuevo, de alguna forma, abandonada a la suerte de que los ciudadanos y ciudadanas de Castellón seguramente, ya les aviso, están bastante preocupados, se reunirán o se conformarán –no sé lo que harán– en plataformas, etcétera, pero saldrán a la calle, porque evidentemente tienen mucho miedo ante la bomba de relojería que se está convirtiendo para la salud de los castellonenses ese puerto.

Muchísimas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora López.

El señor Ginerâ¦ tiene derecho a réplica.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies.

Breument.
Mire, senyora diputada, ningú li ha demanat a vosté que retirara la PNL.
(Veus) Ho ha dit vosté.
.
.
Això, no sé si interpretar–ho com una errada freudiana o de quina manera, però s’ho ha dit vosté a soles.
Per tant, allà vosté i el seu grup.
Si la volen mantindre, mosatros li hem explicat clarament quina és la posició que té el meu grup al respecte i que en conseqüència a eixa posició, doncs, li votarem en contra.

Dia vosté en la seua intervenció: «Tenim un problema.
» Bé, si vostés tenen un problema, doncs, allà vostés.
El problema que tenen vostés és que manifesta vosté que tenien i tenen coneiximent de tot el procés.

Escolte, doncs si tenien i tenen coneiximent de tot el procés, en el seu moment podrien haver recorregut, o a títol individual, o a títol col·lectiu, o al títol que els havera donat la gana.
Però, no obstant això, vostés això no ho fan quan toca, quan està marcat legalment sinó que ara vénen i es despengen una volta més, encoratjant el tipus de moviments als quals són tan proclius.

Diu vosté: «És que si mosatros estiguérem segurs que no n’hi ha perill.
.
.
» Ho ha dit literalment: «Si estuviéramos seguros de que no hay peligro.
.
.
» Home!
Doncs, més certesa, més seguretat que el compliment estricte de tot el procediment legal, de totes les garanties legals, què més es pot demanar?
Ara, per demanar, sempre puguem demanar més coses.

Al final, vostés, després d’expressar eixos dubtes, entren en la dinàmica habitual en els seus plantejaments a l’alarmisme de sempre, ací.
.
.
adobat per una retafila de malalties amb les quals amenacen que poden agarrar la gent de Castelló i, aleshores, li fiquen la proa i li fiquen tota l’artilleria al Serrallo, un polígon que vosté diu en la seua intervenció.
.
.
, critica per la seua alta contaminació, fent l’habitual catastrofisme.

I jo, mentres l’escoltava, em preguntava: i quina alternativa té Esquerra Unida per a Castelló?
Quina és la seua alternativa?
La desindustrialització?
Eixa és l’alternativa per a Castelló?
Doncs no sé, tal volta siga la seua alternativa.

I la bomba a la qual vosté fea referència al final de la seua intervenció, jo crec que no és tal bomba; s’ha seguit un procediment escrupolosament, n’hi ha una sèrie de normativa.
Al final, pel que respecta a l’àmbit competencial de La Generalitat, el Consell ha fet el que havia de fer i, ara, si queda el procés de donar llicència o no d’obres, doncs, això ja queda en l’àmbit municipal.

Pel que respecta a la conselleria i al control, que sí que és responsabilitat de la conselleria mitjançant eixa xarxa d’estacions, que es fa escrupolosament, doncs, s’ha fet, es fa i es seguirà fent amb totes les garanties.

Per tant, el meu grup reitera el seu vot contrari a esta PNL.

Gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident:

Gracias, señor Giner.

Señorías, vamos a pasar a la votación de esta PNL, esta proposición no de ley.
¿Votos a favor?
1.
¿Votos en contra?
8.
¿Abstenciones?
4.
Por lo tanto, queda desestimada.

Señorías, se va a incorporar la presidenta porque quería dirigirles unas palabras.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora Esther López Barceló)

La senyora presidenta:

Simplemente, cerrar la sesión de hoyâ¦ y para felicitarles de alguna forma las vacaciones.
Espero que sean fructíferas y que sean enriquecedoras para todas y para todos y que sirvan de descanso para el siguiente ejercicio.
Y emplazarles a la convocatoria cuando comience el nuevo periodo de sesiones.
Y simplemente eso, de nuevo, reiterarles la felicitación procedente de fin de año y de todo lo que vayan a celebrar.

Muchas gracias.

(S’alça la reunió a les 12 hores i 14 minuts)