Rendiment%20Escolar%537348.06.09%20macro.html





Comissió no permanent especial d'estudi de les tècniques i de les actuacions per a millorar el rendiment escolar i les possibilitats d'ocupació dels joves realitzada el dia 9 de juny de 2014.
Comença la reunió a les 10 hores i 6 minuts.
Presideix la diputada senyora Carmen Ninet Peña.
Reunió número 15/I.

La senyora presidenta:

Bon dia.

Donem per iniciada la comissió.
I passem a la comprovació de la presència dels diputats per vore si n'hi ha quòrum.

Quan vullgues, Maite.

(La secretària passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Con el segundo punto…, bueno, lectura y aprobación…, si escau, de l'acta de la reunió anterior.
¿Alguna anotació o alguna cosa?
N'hi ha conformitat, ¿no?

Elecció del vicepresident o de la vicepresidenta de la comissió

La senyora presidenta:

I el següent punt és l'elecció de vicepresident o vicepresidenta de la comissió.
Aixina que donem pas a la votació.
Si vols.
.
.

(La secretària crida per ordre alfabètic les diputades i els diputats perquè depositen la papereta en l'urna)

Vamos a proceder al escrutinio.

(La presidenta fa l'escrutini)

Por 8 votos a Marcos Zaragoza y 5 en blanco, queda proclamado vicepresidente de la comisión Marcos Zaragoza.
(Aplaudiments)

Hay una alteración del orden del día, que ya ha sido comunicada a los portavoces, por incomparecencia del señor Guillermo Martí Peris, por una convocatoria de la conselleria para una mesa de negociación, y que, por acuerdo, quedará prevista esta comparecencia para el día 17 de junio.

Compareixença del responsable d'Acció Sindical de l'STEPV, senyor Marc Candela Peris

La senyora presidenta:

Y damos paso al cuarto punto del orden del día, que es: «Compareixença del senyor Marc Candela Peris, responsable d'Acció Sindical de l'STEPV», al qual donem.
.
.

Bé, al senyor Marc Candela li donem la benvinguda a esta comissió i, a més, la paraula per a la seua intervenció.
Quan vullga.

El senyor Candela Peris:

Abans de res, moltes gràcies per la invitació al meu sindicat a comparéixer en aquesta comissió i esperem que els treballs siguen fructífers en pro d'avançar en la millora del rendiment escolar.

El rendiment escolar es mesura amb proves estàndard d'àmbit internacional, l'informe PISA bàsicament, o amb proves de diagnòstic, també estàndard, que els governs i els mitjans de comunicació, i per tant l'opinió pública, dóna com a vàlides.

Tanmateix, cada vegada hi ha més veus que qüestionen aquests models perquè, a l'hora d'analitzar-los, es posa l'èmfasi en els resultats i els menystenen els processos d'ensenyament-aprenentatge i les condicions socioeconòmiques i socioculturals de l'alumnat.

Aquests són, per al sindicat que represente, els ítems que caldria tindre en compte a l'hora de parlar de rendiment escolar, és a dir, tindre en compte els coneixements previs de l'alumnat i l'evolució d'aquest, la igualtat d'oportunitats del sistema, l'equitat, la capacitat del sistema educatiu de reduir les diferències socials en l'àmbit escolar, l'accés a la cultura, etcètera.

De fet, se'n parla poc de l'increment de l'escletxa social entre l'alumnat en el sistema educatiu espanyol, al qual també fa referència l'informe PISA, mentres carreguen les tintes sobre el rànquing que ocupa l'estat espanyol d'acord amb els resultats de les proves.

El mateix informe PISA de l'any 2012 de l'Institut Nacional d'Avaluació Educativa reconeix que els resultats de l'estat espanyol no han variat significativament des de l'any 2000, mentre que -i òbric cometes- «en cuanto a los indicadores de equidad, crece la diferencia de rendimiento entre los alumnos más favorecidos y los más desfavorecidos de un mismo centro educativo entre 2003 y 2012, de 18 a 27 puntos».

Els governs espanyol i valencià paren més atenció als resultats a l'hora d'aplicar les seues polítiques educatives, que no a combatre l'augment de l'escletxa social en els centres, que s'ha agreujat molt en aquests anys de crisi.

Per això, la LOMQE, entre altres coses, introduïx noves proves finals, conegudes col·loquialment com a revàlides, en totes les etapes, i el currículum valencià de primària -que negociarem aquesta mateixa setmana- carrega d'hores les matèries instrumentals que són avaluades en les proves PISA, i aquests només són alguns dels exemples.

D'aquesta manera, els resultats d'informes com PISA són aprofitats pel govern espanyol i sectors neoliberals per justificar una sèrie de reformes, com la LOMQE a l'estat espanyol, que lluny de potenciar la igualtat d'oportunitats del nostre alumnat, en fomenten les desigualtats.
S'obvia l'alt percentatge d'èxit i s'apliquen polítiques educatives i pressupostàries que castiguen el professorat i l'alumnat més feble, com si en tingueren la culpa, amb fortes retallades que afecten greument la qualitat de l'educació.

Les propostes d'STEPV van en la línia contrària: en la cooperació, la col·laboració, la coeducació entre totes les parts implicades de la societat, però, també, entre la comunitat educativa i entre aquesta i les administracions.

Per començar, les institucions educatives són les que fixen els objectius de cada cicle en el sistema d'ensenyament, (tus) -perdó- pel que es fa necessària una adequació real d'aquests propòsits a cada etapa educativa.

Quan els resultats obtinguts són negatius, l'administració ha d'analitzar les causes que els produïxen i corregir les possibles disfuncions estructurals i de continguts.

La limitació del professorat, programes i serveis de suport en els centres, l'elevat nombre d'alumnes per aula o la falta de formació dels mestres per a atendre a la diversitat d'alumnat són factors que dificulten enormement el fet d'enfrontar-se amb garanties d'èxit al fracàs.

En aquesta direcció ha de realitzar-se una coordinació d'esforços entre el ministeri d'educació, les comunitats autònomes i els ajuntaments per a estudiar quines accions de prevenció del fracàs escolar són més eficaces i pal·liar els casos existents.

La distribució d'alumnes en centres públics i privats també és una qüestió que pertoca a les administracions.
Aquesta ha de ser equilibrada i proporcional, evitant que els estudiants amb més dificultats no siguen exclusivament de col·leges de titularitat pública.

Els poders públics han de fer una avaluació contínua i seriosa del sistema per a detectar així els problemes més apressants i intentar pal·liar-los.

S'hauria de planificar una estratègia global d'intervenció a curt, mitjà i llarg termini on es combine l'acció preventiva a la intervenció immediata.

La intervenció sincera i decidida contra el fracàs escolar necessita, d'entrada, un major pressupost per a l'educació per part de l'administració, de manera que els centres disposen de suficients mitjans econòmics, dotacions de personal i recursos materials per a assolir els nivells de qualitat desitjats, tenint en compte especialment el col·lectiu d'alumnes i alumnes més desfavorits i amb més risc d'abandó.

El col·legi és el context més idoni per a observar les necessitats dels xiquets i les xiquetes, ja que és l'àmbit on es realitza cada dia l'acció educativa.
És, per tant, des d'on cal abordar el rendiment dels estudiants atenent a la seua diversitat.

L'atenció personalitzada és la premissa fonamental per al bon funcionament de l'ensenyament.
És, també, en els propis col·legis des d'on es pot millorar la qualitat del sistema educatiu.
L'escola i el professorat poden contribuir a reduir l'abandó escolar.

Els projectes globals, les expectatives positives cap a tot l'alumnat, la presentació dels continguts d'ensenyament de forma atractiva i motivadora, sempre que puguen comptar amb els recursos i materials necessaris, a més de l'atenció deguda als estudiants afectats per dificultats d'aprenentatge, també als que es troben socialment desintegrats, desmotivats són algunes de les característiques dels centres amb major capacitat de reduir el fracàs.

Així i tot, la conselleria d'educació hauria de fer una avaluació del sistema educatiu valencià per sectors, etapes educatives i segons la ubicació i situació socioeconòmica del context dels diferents centres educatius.

Les propostes i mesures tenen sentit partint d'una base diagnòstica, amb unes directrius i una intencionalitat concreta i s'han d'aplicar a la realitat de cada context educatiu.

Amb tot, també sabem que la millora del rendiment escolar no sols té a veure amb la política educativa, també intervenen factors socials, culturals i econòmics, així com la influència dels mitjans de comunicació en el model de societat que presenten als ulls dels infants i adolescents.

En eixe sentit, caldria prendre determinades mesures en aquests àmbits i tindre molt present la relació entre el sistema educatiu i el teixit econòmic i productiu i la qualificació necessària per a ocupar llocs de treball de qualitat.

És evident que cal partir d'algunes premisses perquè les propostes que presentem i qualsevol altres mesures per a lluitar contra fracàs escolar prosperen i es puguen aplicar.

En primer lloc, l'administració s'ha de comprometre a posar els mitjans econòmics, materials, de professorat, d'organització, etcètera per possibilitar que tot l'alumnat desenvolupe totes les seues possibilitats.
No parlem sols de millorar el rendiment acadèmic; també, de desenvolupar amb èxit les possibilitats del nostre alumnat al llarg de la seua vida, al món del treball, al món afectiu, a les seues relacions socials, etcètera.

Una altra premissa ha de ser la voluntat explícita de l'administració de consensuar aquestes mesures amb la comunitat educativa, per tal d'incorporar les propostes dels sindicats, organitzacions d'estudiants i associacions de pares i mares, i fer un front comú per reduir les taxes de fracàs i abandonament escolar que patix el País Valencià.
Si tots ens impliquem en aquest objectiu, les possibilitats d'èxit es veuran incrementades.

Una tercera premissa ha de ser la consideració de l'educació com a pilar bàsic de la societat del benestar i, per tant, com a element a invertir i potenciar, i no a sotmetre'l a una política de retallades pressupostàries que afecten programes d'atenció a la diversitat, unitats i professorat, i que empitjoren les condicions en què es desenvolupa la tasca docent i el procés d'aprenentatge.

En eixe sentit, la inversió en educació ha de veure's incrementada, almenys fins assolir la mitjana europea, en un 7% del PIB.

I, ara, vaig a fer una sèrie de propostes ja concretes que he organitzat en quatre.
.
.
, en cinc àmbits, millor dit: en l'àmbit dels centres educatius, en l'àmbit de l'alumnat, en l'àmbit del professorat, en l'àmbit dels pares i mares i en l'àmbit de les administracions.

Quant als centres educatius, una xarxa de centres públics que atenga les necessitats de tota la població en edat escolar és fonamental per a la compensació de desigualtats i per a garantir la igualtat d'oportunitats de tot l'alumnat, siga quina siga la seua condició socioeconòmica i cultural.

Les instal·lacions i els recursos materials del centre on l'alumnat cursa els estudis són importants a l'hora de motivar-lo, integrar-lo en el sistema educatiu i fomentar el seu interés.

L'organització dels centres ha de ser el més democràtica possible, cal fomentar al màxim la coordinació i la participació de la comunitat educativa en el projecte escolar.
Una organització i un funcionament efectiu faciliten un ambient de treball favorable a la millora de l'atenció educativa.

La possibilitat de flexibilitzar la jornada escolar també hauria de ser un dels eixos de treball a incorporar, perquè racionalitza els horaris lectius i d'activitats extraescolars i facilitaria la conciliació de la vida laboral i familiar.

La convivència en els centres escolars és un altre eix fonamental que s'ha de tindre molt en compte a l'hora d'establir mesures per a potenciar l'èxit escolar.
Igualment, els departaments d'orientació i la tutoria han de tindre un paper central en aquest objectiu.

Per tot això proposem:

Quant al mapa escolar, negociació d'un nou mapa escolar que done resposta a les noves necessitats educatives.
El mapa escolar ha de recollir una xarxa pública de centres d'infantil, primària, secundària, ensenyaments especialitzats i de tots els serveis educatius complementaris: centres específics d'educació especial, formació de persones adultes, serveis psicopedagògics escolars, Cefire, que satisfaga la demanda en totes les etapes i tipus d'ensenyament.
En concret, cal garantir un lloc escolar públic al llarg de tots els trams educatius per a tot l'alumnat en el seu districte o localitat.

Cal modificar la planificació educativa i les taxes d'escolarització actuals en totes les etapes educatives, especialment aquelles que afecten els ensenyaments postobligatoris, per a evitar llistes d'espera.

S'ha d'incloure un pla de centres i equipaments escolars, amb l'objectiu d'establir uns requisits mínims per a tots els centres escolars pel que fa, entre altres aspectes, arquitectura, infraestructures, mobiliari, materials pedagògics, dotacions materials i pressupostàries per al seu sosteniment ordinari.

La conselleria d'educació s'ha de comprometre a eliminar les aules prefabricades en un termini de dos anys, però no tancant escoles i reubicant l'alumnat, sinó construint-les.

Negociació d'una xarxa pública d'escoles infantils de titularitat pública que atenga a tots els xiquets i xiquetes de zero a tres anys.
S'ha de dotar aquestes escoles del suficient personal especialitzat.
És un dels factors clau per a compensar les desigualtats socioculturals de partida.

Quant a l'organització de centres, cal recuperar la plena gestió democràtica dels centres educatius dotant de competències reals els claustres i els consells escolars com a òrgans col·legiats de decisió.
En l'elecció i renovació de les direccions dels centres docents és imprescindible la participació directa de tots els sectors educatius, pares i mares, alumnat, professorat i personal d'administració i serveis.

La normativa de procediments que regulen l'organització i el funcionament dels centres docents no es pot reduir a un simple tràmit, ja que afecten de manera decisiva el funcionament i el treball dels equips directius i el conjunt del professorat.
Han de servir per a fomentar i dinamitzar el treball en equip i la participació de la comunitat educativa.

Els equips directius necessiten de més hores per a desenvolupar la seua tasca directiva i pedagògica.
La recent reducció d'aquestes hores és un error per part de la conselleria d'educació.
No només van sobrecarregats sinó que en molts casos realitzen tasques administratives que no els correspon, especialment en centres d'infantil i primària i d'adults, perquè no disposen de personal d'administració i serveis.

Quant a la jornada escolar, implantació d'altres models de jornada, fer-los extensibles a tots els centres, com ara la jornada contínua, sempre que la comunitat educativa de cada centre, en funció de la seua autonomia, així ho determine.

Quant a la convivència, el sistema educatiu ha d'estar interessat perquè els problemes socials dels estudiants se resolguen com a mesura preventiva de futurs mals majors.
Els centres escolars necessiten un recurs social pròxim a qui plantejar les dificultats socials dels alumnes.

L'anomenat pla Previ, adreçat al tractament adequat de la convivència als centres educatius, ha d'arreplegar totes les mesures i espais d'intervenció ara inconnexos per a incrementar la seua eficàcia.

Cal obrir l'observatori de la convivència a la participació de tots els sectors de la comunitat educativa.

A més de les accions previstes als plans de convivència de cada centre educatiu, cal que La Generalitat promoga un pla integral de convivència en el qual participen les conselleries d'educació, justícia, sanitat i benestar social, amb mitjans i recursos de suport i de formació de tots els sectors de la comunitat educativa en els assumptes de convivència escolar, perquè la millor política en aquest camp és la que se sustenta sobre la prevenció i la formació.

Potenciar la convivència mitjançant plans integrals de formació i el foment de la competència social, impulsar l'educació de valors i el continguts de la convivència en positiu, l'ajuda a la col·laboració i la comprensió, la cooperació, l'afecte, la solidaritat, el treball de l'empatia, l'escolta activa, les habilitats socials, el diàleg i la resolució col·laborativa dels conflictes en els contextos escolars.

Quant a l'orientació i tutoria, és necessari reforçar l'acció tutorial concebuda com a una responsabilitat de tot el claustre del professorat.
Caldria impulsar les experiències de tutoria compartida en què a més d'un tutor o tutora del grup, un professor o professora fa el seguiment d'un alumne o alumna en situació de rics, amb un estret contacte amb les seus famílies i la resta de l'equip docent.

En l'actual situació educativa, on s'han de donar respostes a les necessitats dels alumnes, tant des de la perspectiva dels contingut d'ensenyament com des de la tasca d'integració de nens i joves en l'escola i en la pròpia societat, es cada vegada més important el paper dels departaments d'orientació, que han de crear-se també en tots els centres d'infantil i primària.

Cal potenciar els departaments d'orientació dels centres, així com els actuals serveis d'orientació educativa i psicopedagògica de zona, en els quals la figura del psicòleg o pedagog ha d'acompanyar-se per un equip de professionals qualificats: educadors, personal mèdic, assistents socials i mediadors culturals.

Aquests especialistes compleixen una funció primordial.
El paper del mestre o professor ja no és suficient a causa de la cada vegada major proliferació d'alumnes amb necessitats educatives específiques i també en les situacions d'absentisme, fracàs escolar i problemes de convivència.

Tot això quant a…, mesures per a aplicar quant als centres educatius.

En quant a l'alumnat, cal dir que totes aquestes propostes que fem van adreçades a l'alumnat, a millorar la seua educació i a garantir l'èxit escolar, però també social, afectiu, etcètera.

Per això és important un atenció el més individualitzada possible, amb ràtios raonables, amb els programes d'atenció a la diversitat necessaris i sense cap cost per a les famílies com a garantia d'un accés universal a l'educació.

Per això proposem, quant a ràtios, reducció de les ràtios d'alumnat per aula a totes les etapes del sistema educatiu.
No és possible una bona educació amb ràtios de més de vint-i-cinc alumnes per aula en l'educació infantil i primària i més de trenta en secundària.
Màxim de dos alumnes per aula amb necessitats educatives especials i/o compensatòria, amb la corresponent reducció de la ràtio màxima per a poder atendre a l'alumnat correctament i que siga efectiva.

Repetició de curs.
Repetir curs perpetua el fracàs escolar.
Els països membres de l'organització per a la cooperació del desenvolupament econòmic obtén per abolir aquesta mesura o limitar-la, com és el cas de l'estat espanyol.

El fracàs escolar no és un problema unidimensional, sinó que està condicionat per múltiples factors, entre ells, el context social de l'alumne i el propi sistema educatiu.

Distribució de l'alumnat.
La conselleria s'ha de comprometre a negociar un nou decret d'admissió de l'alumnat.
Cal garantir la matriculació equilibrada entre tots els centres públics i privats concertats d'una mateixa localitat o districte educatiu, de l'alumnat nouvingut, de compensació educativa i amb necessitats educatives especials.
El districte únic s'ha demostrat nefast per a garantir aquest equilibri.

L'administració s'ha de comprometre a constituir les corresponents comissions d'escolarització de districte o localitat encarregades de gestionar tot el procés de matriculació en els períodes ordinari i extraordinari.

Quant a la gratuïtat dels ensenyaments, l'administració s'ha de comprometre a implantar mesures que avancen en la gratuïtat de l'ensenyament en totes les etapes educatives, tant les obligatòries com les no obligatòries.

S'han d'establir beques de transport i menjador escolar per a l'alumnat d'educació infantil, Batxillerat i Formació Professional i assegurar-ne la gratuïtat de tot el procés escolar.

És necessari avançar en la gratuïtat de tots els serveis complementaris i les activitats extraescolars.

El servei de menjador s'ha d'implantar en tots els centres docents i per a tot l'alumnat que ho necessite, també fora del calendari lectiu per a qui ho necessite.

Totes aquestes activitats i serveis han de comptar amb personal a càrrec de l'administració.

La conselleria s'ha de comprometre a garantir la gratuïtat de totes les despeses corresponents als materials escolars i els textos curriculars.

Quant als programes d'atenció a la diversitat, aquests programes s'han de mantindre i ser incrementats a la totalitat dels centres que així ho necessiten.
Els contractes programa amb una plantilla provisional i depenent de les comissions de serveis, no és la millor manera d'oferir aquesta atenció a l'alumnat que ho necessita.

L'administració ha de garantir el disseny, execució i avaluació de l'eficàcia dels programes necessaris per a compensar les deficiències de l'alumnat, amb la finalitat que no abandonen el sistema educatiu durant les etapes obligatòries i li permeta obtindre el títol de graduat en educació secundària.

Els programes que millor funcionen han de generalitzar-se, el PDC, el PQPI, etcètera.
Per tant, cal mantenir els PQPI i no substituir-los per l'FP bàsica, que no permet l'obtenció del graduat d'ESO, sinó només una titulació mínima i insuficient.

Cal elaborar un pla interdepartamental de les diferents institucions públiques adreçat a la compensació de les desigualtats i la prevenció del desarrelament i la marginació social.

Els programes d'atenció a la diversitat s'han d'aplicar des del moment en què detecten les necessitats de l'alumnat.
En ESO hi ha multitud de programes, però no passa el mateix en infantil i primària.
Quan més prematurament s'intervinga, més garanties d'èxit hi haurà i menys necessitats d'aplicar programes en l'etapa secundària.

Quant als plans d'innovació i programes contra el fracàs escolar, el sistema de premis no és el que ens sembla més adequat per a incentivar la innovació i renovació pedagògica.
Està més en la línia d'una classificació de centres d'una concepció elitista dels ensenyaments i del foment d'una competitivitat que no beneficia el sistema educatiu.

Cal potenciar aquells programes que s'han demostrat efectius contra el fracàs escolar, com el pla Integra, i generalitzar-los.

Cal convocar projectes d'innovació educativa per a la flexibilització organitzativa de temps i espais amb l'objectiu d'experimentar noves formes de distribució del temps escolar i nous plantejaments de l'organització dels estudiants.

Cal convocar projectes d'investigació del currículum i projectes de renovació pedagògica, amb l'objectiu d'adequar-lo a la realitat sociocultural i econòmica de l'alumnat i afavorir un desenvolupament curricular flexible i adaptat a les seues necessitats.

Cal convocar projectes de desenvolupament de materials i recursos per al suport a la introducció de les tecnologies de la comunicació i la informació al currículum per a disposar d'un repertori de recursos per al professorat i els estudiants en totes les àrees curriculars per poder fer us de les TIC.

Cal convocar projectes d'investigació i innovació per al treball col·laboratiu dels docents per a investigar formes alternatives d'organització del treball docent.

Cal convocar projectes per a la investigació i innovació en la gestió democràtica dels centres per avançar en l'autonomia organitzativa dels centres i dotar d'eines i recursos als equips directius.

Ara les mesures quant al professorat.

El professorat és peça clau en la consecució de l'èxit escolar de l'alumnat.
Per això ha de tindre la consideració social que es mereix, començant per unes condicions laborals i retributives motivadores per a desenvolupar la seua tasca docent.
Un docent motivat i valorat és una condició necessària per a una atenció educativa compromesa i eficient.

El professorat sobrecarregat de tasques, moltes vegades burocràtiques, amb un gran nombre d'alumnat al seu càrrec, amb les seus condicions laborals i retributives empitjorades i mal valorat socialment, comporta desmotivació i desil·lusió per a la seua tasca.
La pitjor medicina en la lluita contra el fracàs escolar.

També és molt important l'estabilitat de les plantilles per a assegurar una atenció continuada de l'alumnat.
La formació del professorat ha de ser contínua i lligada al centre de treball i a la realitat a l'aula i al context.
D'igual manera, la prevenció de riscos laborals i la salut del docent han de ser primordials per a l'administració.

Per tot això proposem:

Quant a la consideració social del professorat, cal que l'administració potencie la dignificació del professorat i de la tasca docent davant la societat amb campanyes publicitàries i mesures que milloren la seua imatge social.

Quant a les plantilles i condicions laborals, les plantilles dels centres s'han d'adequar a les necessitats educatives actuals, als nous programes educatius -compensació, integració, plurilingüisme-, l'organització i la coordinació dels equips pedagògics i la reducció de la jornada lectiva.

En aquest sentit, cal assegurar els corresponents augments de plantilla per dur endavant els programes educatius; les diferents tasques que suposen una millorar en la qualitat de l'ensenyament; desdoblament, suport a àrees instrumentals i llengua estrangera, optatives, etcètera.
S'han de negociar uns nous acords de plantilles en totes les etapes educatives en aquest sentit.

L'organització pedagògica i organitzativa dels centres ha de permetre al professorat acomplir totes les seues tasques: equips directius, coordinació de cicles, departaments, tutories, formació, etcètera.

Les places habilitades i les corresponents als diferents programes educatius han de figurar en el catàleg del centre i ser incorporades al concurs de trasllats per a garantir l'estabilitat de les plantilles.

El personal educatiu dels centres -educadors, fisioterapeutes, etcètera- ha de ser transferit a la conselleria d'educació.
A més, s'ha de reconéixer la seua especificitat com a personal educatiu.

Les plantilles de la totalitat dels centres docents han de disposar de prou personal d'administració i serveis per a descarregar els equips directius i al professorat d'aquestes tasques que no els correspon.

Cal mantindre el desdoblaments en secundària i Formació Professional.

Cal millorar les condicions laborals del professional interí que garantisca també la seua estabilitat laboral.
En eixe sentit, cal retornar a l'acord de 2010 que mantenia aquesta estabilitat.

Cal més agilitat en la provisió de les vacants i les substitucions, sense perdre cap dels drets adquirits.

Cal un nou acord de retribucions que homologue el professorat valencià amb la resta de docents de l'estat.

Cal més dotació habilitada de pedagogia terapèutica si es presenta una necessitat i cal més dotació d'audició i llenguatge en els SPE de zona.

Potenciació dels SPE com a equips multiprofessionals d'orientació i intervenció psicopedagògica i logopèdica.
Necessiten una millor plantilla, més nombrosa i més diversificada i acabar amb la situació de paràlisi que pateixen en aquests moments.
A més de psicòleg, PT i AL, també cal que hi haja altres professionals.

El professorat de suport és imprescindible per a realitzar a cada moment les adaptacions curriculars que precisa la diversitat de l'alumnat.
En aquests moments no hi ha raons demogràfiques ni educatives per a reduir les plantilles d'educadors, sinó per a augmentar el suport de les escoles i instituts.

Cal descarregar progressivament d'hores lectives el professorat a partir dels cinquanta-cinc anys.
Cal prorrogar la jubilació LOE.

Quant a la formació del professorat, cal lligar l'activitat de formació permanent del professorat als centres de treball, una formació coordinada democràticament amb altres centres, grups i seminaris.

Cal un pla de formació contínua que pose a l'abast del professorat actual l'adequat tractament de la diversitat com un dels principis de l'escola inclusiva, així com els canvis metodològics i organitzatius per a incorporar les nostres aules al segle XXI.

La planificació de la formació que han d'oferir les administracions educatives es realitzarà amb la participació dels representants del professorat, les universitats públiques i els moviments de renovació pedagògica.

La formació es desenvoluparà preferentment en els centres de treball, en les modalitats centrades, en la potenciació d'equips de treball, amb incidència directa en l'aula, cicles, departaments i claustres.

Impuls i suport a la innovació, experimentació i investigació educativa del professorat.

Reconeixement i suports institucional als grups de docents que planifiquen la seua autoformació i la reflexió conjunta sobre problemes pedagògics.
Suport institucional als moviments de renovació pedagògica.

Manteniment dels Cefire i autonomia de gestió i concreció dels seus plans territorials amb organismes similars als consells escolars i amb la participació de les entitats educatives territorials.

Quant a la prevenció de riscos i salut laboral, és necessari que l'administració educativa valenciana aplique les mesures previstes en la llei de prevenció de riscos laborals.

Publicació i aplicació immediata del decret d'adaptació de llocs de treball aprovat en març de 2008.

Publicació i aplicació immediata de l'ordre que estableix la constitució i les competències del coordinador en seguretat i salut laboral en tots els centres educatius valencians.

Negociació de la normativa que regule els plans d'emergència dels centres escolars.
Aquesta normativa ha de recollir la temporització corresponent.

Negociació immediata de la normativa que regule la vigilància de la salut dels treballadors i les treballadores de l'ensenyament.

Integrar la gestió preventiva en tots els nivells i estructures de l'administració, incloent el centre docent.
Potenciar la figura del coordinador o coordinadora de prevenció del centre.

Quant als pares i mares, la funció dels pares i mares és un altre dels pilars bàsics del sistema educatiu.
La seua implicació en l'educació dels seus fills i filles és fonamental per a garantir l'èxit escolar.
Per a molts experts, cap factor és tan significatiu per al rendiment escolar individual com el clima escolar familiar.
L'actitud cap a l'educació, la cultura i l'escola que els pares i mares siguen capaços de transmetre als seus fills i filles exerceix una gran influència en el procés d'ensenyament.

Per això, cal fer els esforços necessaris per a implicar el màxim nombre de pares i mares en la vida dels centres educatius, de manera que siguen una peça més en el procés d'ensenyament-aprenentatge.

Per això, proposem la promoció de l'associacionisme propi dels pares i mares i dels consells escolars, tan del centre com dels municipals, amb competències rellevants i capacitat de decisió, que donen sentit a la participació.

I, per acabar, l'última proposta, quant a les administracions.
El procés educatiu ha d'organitzar-se de tal manera que l'alumne ho perceba com un procés que té una continuïtat en els tres àmbits on es desenvolupen les seues vivències: la família, l'escola i l'entorn ciutadà, per la qual cosa cal una intervenció coordinada mitjançant programes integrals de l'administració autonòmica i l'administració local al costat dels centres educatius.

I aquestes serien les propostes que els vos volíem fer arribar.
En tot cas, si voleu, vos deixe el document perquè tingau còpia tots.
I reste a la vostra disposició.

Moltes gràcies per l'atenció.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

I, ara, donem part a la intervenció dels grups parlamentaris.

Pel Grup de Compromís, té la paraula el senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, presidenta.

Senyor Candela, primer que res agrair-li la seua presència en nom del seu sindicat, del Sindicat de Treballadors de l'Ensenyament del País Valencià-Intersindical.

I expressar-li la total coincidència en els plantejaments que ha fet en este moment.
Per tant, allò que puguem comentar no serà en cap cas una crítica, perquè coincidim al cent per cent.
En tot cas, el que demanem, a la millor, és extensió en alguns dels aspectes.
Perquè coincidim, efectivament, en la gran anàlisi que ha fet, sobretot en el que és la divisió en els apartats que ha fet perquè són aquells que mos marquen, precisament, quins són els factor que van a intervindre.

Personalment he defés, he defés ací ja, tant el que és l'avaluació del sistema com les mesures a prendre, doncs, precisament, mesures que estan realment coincidents en l'esquema que vosté ha presentat ací.

Per tant, dit això, doncs, jo el que voldria dir: això està clar, està clar el que vosté ha presentat, però el debat en este moment -i vaig a situar-lo fora del que és purament educatiu- estarà en els recursos, no?
Sabem que s'està aplicant ací una ideologia purament neoliberal, en la qual, en este moment, els recursos han d'anar a altres parts i no és l'educació aquella que s'ha d'endur més recursos perquè hem d'estalviar, hem d'estalviar perquè la banca puga fer el seu paper i, per tant, ahí (inintel·ligible) .
.
.

¿Quines són les conseqüències que se veuen des del seu sindicat a este retall de recursos continu?
Perquè és en una oposició total a allò que vosté ha plantejat, en principi.

Hem defés sempre, des de Compromís, que una part important està en la configuració del mateix centre, en la configuració del mateix centre que el dèficit de construccions està molt gran.
¿Quina importància té això, eixa imatge d'un centre en barracons o eixa imatge pública d'un centre del qual s'ha de fer eixir els alumnes perquè amenaça ruïna -i parle de fets concrets que s'han produït, no?
Eixa imatge que tenim de la falta de.
.
.
Vull dir, la gent no vol viure en una casa en eixes condicions.
Aleshores, ¿què està passant?
Ja sabem que no són el centre, per això estic parlant d'una imatge que s'està projectant social.
¿Això beneficia o perjudica l'educació, per exemple, els conceptes educatius que tenim ahí?

El tema dels retalls pressupostaris, que se neguen, però que són evidents en la disminució de les plantilles de professorat.

I, després, en este moment, una qüestió que vosté no ha plantejat.
¿Quina és la importància que pot tindre per al futur el retall de les línies en valencià, d'ensenyament en valencià, que estan fent-se amb l'excusa del que és la reordenació de les places educatives i de les unitats educatives que tenim en el nou.
.
.
?
Aleshores, ¿quina importància té l'ensenyament en valencià, estos retalls, i l'ensenyament en valencià en particular?

Des de la conselleria s'estan promovent moltes vegades programes que són coincidents en el nom amb allò que supose que els mateixos sindicats dirien o que des de Compromís opinem.
Parlem com el plurilingüisme, dit així, nosaltres n'estem totalment d'acord.
¿La forma d'aplicar-se els projectes plurilingües, d'ensenyament plurilingüe en els centres és la idònia; té suficient professorat; per tant, els resultats van a ser els que tanta publicitat s'ha fet de millora de coneixement d'idiomes quan hi ha -entenem nosaltres- un alt dèficit de formació del professorat en este cas?

Segon, un aspecte molt important -i vosté també l'ha citat- per a nosaltres és el clima educatiu, tant intern -del centre- com extern -social-.
Per tant, ahí, ¿quina és la situació actual?

Ha parlat vosté de la dignificació del paper del professorat.
Les mesures que s'estan prenent en este moment, tant a nivell, podíem dir, coercitiu, perquè hem tingut diverses de.
.
.
, quan un centre o un director fa propostes que no són assumides per la conselleria hi ha un procés en contra d'ell.
S'han fet expedients inclús en els últims anys; recordem aquell de la fotografia posada cap per avall d'un conseller, no?
, una cosa aixina, i que això comporta un expedient.
¿És això la forma de dignificar el professorat?

¿Quin impacte estan tenint les noves distribucions horàries en este moment, també sobre l'acció del mateix professorat -l'acció educativa, eh?
, no parle encara del benestar personal, sinó parle de la possibilitat.
.
.
?
Vull dir, les propostes que s'estan presentant, per exemple, d'ordenar la reducció del temps de les classes, de l'horari de classes, per exemple, ¿quina influència pot tindre això?
Anar a jornades.
.
.
, propostes de jornades continues, però sense tindre previst què passa en la resta d'horari en els alumnes, ¿quines postures tenim com a sindicat també?
Una qüestió és la qüestió purament laboral o de condicions del professorat i l'altra és l'accepció social.
¿De què haurien d'anar les jornades continues.
.
.
?
¿Què hauria de portar al seu costat per a, precisament, que no creara un problema de falta de confluència entre el que és l'horari escolar i l'horari familiar.
¿Se pot aprofitar això també per a dignificar la tasca de la mateixa institució escolar dins (intel·ligible) .
.
.
?

Per a mi, un dels factors importants és que l'escola pública torne a ocupar, com en algun moment ho ha sigut o ha intentat ser, el centre d'impacte social, per dir-ho d'alguna manera.
És una institució que tota persona ha passat per ella.
Per tant, són poques les institucions que poden dir això.

¿Quina ha de ser.
.
.
?
Si l'escola és capaç d'obrir-se a la societat en general -quan dic a la societat, en una població, al seu poble; si és una capital gran, al que és el barri-, implicar-se socialment i obrir-se i, per tant, això implica un moviment democràtic d'entrada i de sortida, de dins a fora i de fora a dins, de participació total, ¿podria tindre un major impacte social, per exemple, en.
.
.
?
I, lògicament, això, si per a efectuar-se no és una tasca únicament de l'escola, és una tasca social en la qual l'escola ha d'ocupar un lloc central per a irradiar tot el seu benestar, la seua capacitat de creació de benestar social a tota la resta, però que, lògicament, això és necessari amb la implicació de la resta d'institucions -parle d'ajuntament, parle de conselleria, parle inclús d'agrupacions, associacions culturals i socials de l'àmbit on estiga-.
¿És possible fer un projecte global que això.
.
.
, i quin efectes tindria sobre el que estàvem parlant, el rendiment escolar -que quan parlem de rendiment escolar no és merament l'acadèmic, sinó també el d'integració, el de millora de les situacions de diferència social, la millora d'igualtat, per exemple, que és un dels punts en el qual l'educació no pot estar al marge?

¿Se pot avaluar el sistema actual de formació de professorat, el funcionament actual de la formació permanent de professorat?
¿Fins on queda la voluntarietat?
¿Fins on tot el professorat se sent lligat i està lligat per a fer una formació contínua, per a donar cada dia uns ensenyaments?

El sistema d'estímuls, tipus sexennis, ¿això ha sigut rendible, per una part; ha motiva.
.
.
o ha motivat simplement cobrir l'expedient amb paper i poca cosa més?

Les accions de retirada, per exemple, durant un temps d'estos sexennis, ¿té influència també que el professorat es senta més maltractat i, per tant, en una menor motivació per a poder estar fent una tasca com -lligant en l'altre apartat que vosté deia- d'innovació, d'investigació, que és necessària en les escoles, en l'aplicació?

Per exemple, un apartat en què no ha entrat, però jo voldria que s'entrara més en profunditat en la valoració de la LOMQE, que va a ser la que va a marcar en este moment totes les novetats en el sistema educatiu o l'evolució del sistema educatiu.
Per exemple, els sistemes d'avaluacions externes no per a avaluar el funcionament del sistema educatiu, que seria una cosa, sinó per a avaluar l'alumnat, ¿això li lleva autoritat al professorat?
¿Serà també eixe sistema d'avaluació millor que un sistema d'avaluació global, com el que se porta avui en les escoles, on no només s'avaluen els coneixements, sinó també, doncs, podríem parlar de tot el que són els procediments, la capacitat de treball, la capacitat d'utilitzar tècniques de treball distintes?
Ha parlat de les noves tecnologies, de les TIC.
Lògicament, pense que és un dels apartats importants, no?
, que avui a l'alumnat l'hem d'introduir en la utilització de les noves tecnologies no només com a jocs, no només com a pura comunicació, sinó també com a instrument de treball, instrument d'informació, d'utilització en la.
.
.

Per tant, tots estos aspectes que va a comportar la LOMQE, com el que és la classificació d'assignatures en diverses divisions.
.
.
-acabe de seguida, presidenta, talle de seguida, però deixe'm fer l'última apreciació i, com la LOMQE és molt global ja farà.
.
.
-.
Però, per exemple, sí que voldria una apreciació d'eixa classificació d'assignatures, si considera que això realment és un atemptat en contra de les teories, per exemple, de Gardner, en les quals les intel·ligències múltiples haurien.
.
.
, la delimitació del que són les intel·ligències múltiples i, per tant, el treball en totes i cada una d'aquelles intel·ligències que són necessàries per a diversos camps.
.
.

I, bé, en la LOMQE pot estendre's també en tot el que puga, no cal que jo entre en detall.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Pel Grup Parlamentari Socialista, senyora Pilar Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, presidenta.

En primer lugar, pues, agradecer la presencia del señor Candela hoy en esta comisión para darnos la visión de lo que es para STEPV, para la Intersindical, el tema del fracaso escolar.
Y qué medidas ellos consideran que podrían ser aplicables para esta mejora del fracaso escolar y del rendimiento escolar.

Yo, igual que el señor Pañella, que me ha precedido, pues, de alguna forma, decirle que estamos casi al cien por cien con lo que usted ha dicho.
Sí que me gustaría profundizar en algunos pequeños puntos de lo que usted nos ha explicado aquí, porque considero que pueden ser fundamentales para entender por qué se están tomando estos datos, y me refiero a cuando se habla de las pruebas.
Usted ha hablado de pruebas estándar, que podían ser el PISA, pruebas diagnósticas… La conselleria de educación siempre está dando datos de que estamos mejorando, de que… ¿Cómo consideran, desde su sindicato, que podemos hacer estas comparaciones, cuando la Comunidad Valenciana en PISA no está de siempre, está solo de este curso, que es cuando se han empezado a tomar muestras para poder entrar en la valoración de las pruebas a través de los informes PISA?

Nosotros es que, desde el Partido Socialista, consideramos que no existe una base para poder realizar este estudio comparativo.
Si ustedes esto nos lo pudiesen ampliar, pues, mejor.
Porque consideramos -como usted también ha dicho- que esto lo que hace es, pues, de alguna forma, ir puntuando en rankings, en rankings nacionales o internacionales, según como les vaya gustando, para generar más desigualdades en el tema de que la LOMCE no va a solucionar este problema.
La LOMCE lo que va a hacer, tal cual se está planteando, es expulsar a alumnos del sistema, a aquellos alumnos que no cumplen con los requisitos de aprendizaje durante los cursos en los que se van a plantear esas reválidas.
Una expulsión del sistema de estos alumnos que, a su vez, antes, de alguna forma, se podían amparar en los PQPI para poder titular, y ahora esos PQPI desaparecen con la Formación Profesional básica -que no tendría que ser así, lo que pasa es que aquí, para poder adaptarnos a la LOMCE con toda la premura que desde la conselleria se está imponiendo, lo sustituyen.

Porque sí que también me gustaría que explicase un poco las diferencias que hay entre los PQPI, las ratios de alumnos por aula en un PQPI y cómo finaliza el aprendizaje en este PQPI, con lo que es una Formación Profesional básica o cómo se va a orientar la Formación Profesional básica, donde van a haber más alumnos por aula y donde no van a titular.
Y el problema que va a existir en muchos centros donde el PQPI pasa a ser…, el mismo módulo, le cambian…, en vez de PQPI se llamará Formación Profesional básica, va a ser la misma docencia, lo mismo, con más alumnos por aula, pero, luego, ¿qué va a pasar si en ese centro no existe una continuidad en esa rama de enseñanza dentro de lo que es la Formación Profesional, pudiendo luego pasar a la Formación Profesional de grado medio o incluso a la superior?
¿Qué vamos a adelantar con este cambio?

También usted ha hablado de la cooperación o colaboración de la comunidad educativa con la conselleria de educación.
Yo entiendo que es a través de acuerdos o de consensos o de, de alguna forma, lo que ha sido el plurilingüismo, las plantillas docentes o incluso el arreglo escolar poder debatirlo en mesas sectoriales o en mesas sindicales, también abrirlo a la comunidad educativa, a las mesas de padres para llegar a acuerdos.
Eso suponemos que beneficiaría lo que va a ser también el fracaso escolar, el fracaso escolar visto desde lo que es el distrito único que nosotros hemos criticado mucho, ¿por qué?
Pues, porque lo que están haciendo es separar a los alumnos de su entorno social, de donde residen, para que puedan elegir centro.
De ahí el tema de las comisiones de matriculación o comisiones de escolarización, que consideramos que tampoco funcionan y que los centros, sobre todo los centros privado-concertados, son los que pueden elegir qué alumnos van o no van.

¿Usted considera que con esto también se va a generalizar lo que pueden ser en los centros públicos la concentración de alumnos, primero con algún tipo de necesidad educativa especial, alumnos cuyas familias tienen recursos económicos bajos y, sobre todo, alumnos que necesitan una educación pública gratuita?

Y usted también ha hablado de la gratuidad en tema del transporte escolar, del comedor escolar, de los materiales educativos.
Yo ahí le pregunto, en la época de crisis actual que estamos ya varios años en ella, donde este curso se ha acentuado, donde hay alumnos que no pueden ir a clases -y estamos terminando el curso- con materiales educativos, es decir, con los libros y materiales complementarios, ¿usted cree que el tema de que esto fuese gratuito favorecería que estos alumnos su aprendizaje fuese mejor?

Y ahí también entro en el tema de los programas.
Usted también ha hablado de los programas, del contrato programa, al que yo añado que todavía se debe a algunos centros, que algunos centros lo utilizan para poder complementar plantillas más que para poder ofrecer programas.
Y le pregunto por el plan Èxit, por las clases de repaso que tanto se han anunciado y por los programas de atención a la diversidad a través del Integra.
¿Existe alguna comparativa en el plan Èxit con los resultados o los alumnos que van a esas clases de repaso con los resultados académicos posteriores?

También consideramos, y ya paso al tema de lo que puede ser el tema de los docentes, del profesorado, de las plantillas, que, aparte de que las plantillas en los centros están incompletas, e incompletas me refiero a que hemos podido ver cómo año tras año, a través del arreglo escolar, se eliminan profesores de los centros, docentes de los centros, y sobre todo en educación infantil, por la referencia que usted ha hecho al cero-tres y a la etapa de infantil como una de las principales etapas para empezar a fijar el aprendizaje.
Ahí el tema que nosotros vemos complicado es: si en el arreglo escolar al suprimir una unidad en algunos casos suprimen dos docentes -el tutor más el de refuerzo, porque al suprimir esa unidad el de refuerzo ya no es necesario-, luego vuelven a habilitar la misma unidad en el centro, pero no habilitan los dos docentes, sólo habilitan uno que sería el tutor; por lo tanto, el centro ha perdido un docente.

Y también, en referencia a lo de los equipos directivos de los centros, pasa parecido.
Si quitan profesores de refuerzo en los centros, los equipos directivos tienen las mismas horas de docencia y de gestión del centro, pero tienen que cubrir esa parte del refuerzo que no existe en el centro.
Por lo tanto, eso perjudica doblemente: a la gestión del centro, por un lado, y a la docencia que tienen atribuida esos docentes directivos, por otro lado.
Entonces, usted sí que ha hablado ahí un poco de la función en la gestión del centro, porque eso sí que consideramos que es importante a la hora de formación del profesorado, de función o funcionamiento del centro y a la hora de la participación de ese centro en determinados programas.

Sí que sabemos que el dinero es el que hay, que las transferencias llegan a los centros cuando llegan.
Pero ahora se está hablando mucho de las nuevas tecnologías.
Hay centros que sí que tienen las pizarras digitales, que sí que tienen bastante conexión de banda de internet para poder dar clase, pero hay otros que no.
También yo considero que es una carencia el tema de las conexiones a internet que tienen los centros, una para gestión de centros y la otra para todo el alumnado.
¿Usted considera que esto se está beneficiando con las tablets, que este curso han empezado con mil alumnos y el año que viene no sabemos -la conselleria ha dicho que se van a ampliar- cuántas va a haber?
¿Existe formación del profesorado en TIC para poder implantar programas o currículums informatizados?

Y ahí ya entra el tema de los Cefire, y con eso ya creo que tendré que finalizar.
Los Cefire se han ido reduciendo en los últimos cursos, de forma bastante notable, desde que a los profesores o a los docentes se les ha ido recortando en derechos, en salario y aumentando en horas.
Y los cursos de formación del profesorado usted ha dicho que se deberían de dar en el centro, pero con una revisión o una organización o programación desde los Cefire.
Yo considero que tanto los Cefire -aunque no tenga nada que ver- como los SPE sí que deberían de ser dos instrumentos importantes para que en el centro la calidad educativa fuese creciendo, pero, además, los alumnos y los docentes tuviesen ese respaldo y esa coordinación: la primera, en que los profesores estuviesen más formados en muchos temas, y en muchos también es en el tema de los conflictos en el centro, etcétera, pero a través de los SPE esa ayuda que no llega muchas veces y que tienen que suplir los ayuntamientos a través de los gabinetes psicopedagógicos municipales que complementan, de alguna manera, esas deficiencias o carencias de los SPE.

Yo creo que ya se me ha agotado el tiempo.
Pero, bueno, con eso ya…

Gracias.

La senyora presidenta:

Muchas gracias, señora Sarrión.

Y por el Grupo Parlamentario Popular, la señora Sánchez.

La senyora Sánchez Cortés:

Gracias, señora presidenta.

Bienvenido.
Gracias por su participación y por darnos su opinión en esta comisión en la que lo que nos preocupa es que el rendimiento de todos los jóvenes y los niños valencianos sea mejor y, por lo tanto, podamos aportar algo en su integración en la sociedad que les espera, en su integración personal y en su integración profesional, que es lo importante.

Y dicho esto, y dado que para comenzar parte de las intervenciones que aquí se han hecho -y, fundamentalmente, la suya- el criterio económico, el tema de los euros está siempre presente, yo creo que como en todos los ámbitos de la vida, decir que la conselleria y especialmente a través de la Generalitat valenciana, lo sabemos todos, ha hecho un esfuerzo increíble en este ejercicio en mantener el presupuesto para educación, como también para sanidad y servicios sociales, porque este es el gran handicap del presidente de La Generalitat.

Pues, dicho esto, me llamaba a mí la atención, especialmente relacionado con el tema del rendimiento -y aquí se ha nombrado el informe PISA-, unas palabras del director de PISA relacionado, precisamente, con esta cuestión: la relación directa entre el presupuesto económico y el rendimiento escolar.
Y el señor Andreas Schleicher, que es el director de PISA, preguntado precisamente por la importancia del gasto público en la educación, pues, evidentemente y razonablemente, dice: «El dinero siempre importa, en eso estamos todos de acuerdo.
Pero el gasto por estudiante explica menos del 20% de las diferencias de rendimiento en los países de la OCDE.
» En fin, yo creo que esto es importante y hay que tenerlo en cuenta.

De la misma manera que algún compareciente, más de uno -porque son muchas las personas y profesionales del sector que han comparecido en esta comisión-, en alguna ocasión nos ha dicho que en todos los centros no sucede lo mismo, aunque se apliquen las mismas políticas educativas.

Estas frases las dejo ahí, porque yo creo que es importante para valorar el contexto, que no es todo económico ni todo solo profesional, sino también componentes sociales y componentes de muy diversa índole, como en otras ocasiones hemos nombrado aquí.

Y dicho esto, yo creo que hay que reconocer el esfuerzo que en la conselleria de educación se está haciendo, consciente del problema del fracaso escolar, el esfuerzo que ha hecho que en el último año hayamos bajado 4,6 puntos la tasa de abandono escolar; todavía es alta, el 22,3%.
Pero, bueno, lo que se está haciendo, el plan de choque que ya puso el año pasado la conselleria de educación en marcha, demuestra que algo se está aportando, algo importante.
Y hay comunidades…, bueno, bastantes comunidades que tenemos por delante de nosotros, el índice escolar es bastante más alto, llámese Baleares, Extremadura, Andalucía, Canarias, Murcia… Yo creo que esto no nos debe…, es un dato importante, no para que bajemos la guardia en este aspecto, ni muchísimo menos, aquí estamos todos trabajando por esta cuestión y también, por supuesto, la conselleria.
Pero, bueno, algo se está haciendo y por los datos nos dicen -que no los digo yo ni los dice el Partido Popular ni la consellera, sino…- que se está haciendo en la buena dirección.

Y, en este sentido, he mencionado el plan de choque contra el fracaso escolar que se puso en marcha el curso pasado.
Y algunas de las cuestiones que en el mismo cabe destacar, usted las ha mencionado a lo largo de su intervención, como el tema del diagnóstico precoz y las nuevas metodologías, como se puso en marcha también el refuerzo a la autonomía del centro.
Aquí se ha hablado del contrato programa; en este momento hay 1.
060 centros en este curso que tienen ya el contrato programa.
El cambio en el sistema de los exámenes y en la diagnóstica, que es otro de los temas en la evaluación importantes, que se valoran siempre.
Y en un ámbito que todos hemos mencionado, yo he creído entender que usted también, en el sentido de que el profesor es la pieza clave, la pieza fundamental.
Y en este sentido, también se ha nombrado aquí el tema de los ajustes o las reducciones de plantilla -que yo tengo aquí muchos datos, no sé si a alguno le interesa-, no tengo tiempo para explicar que no ha sido tal, sino lo que se han hecho son unas recolocaciones de 1.
200 profesores.

Y yo tengo aquí un desglose como, por ejemplo, el maestro de apoyo infantil, que es un recurso que tienen muy pocas comunidades autónomas, y que tenemos, se ha instaurado aquí en la nuestra.

El tema de los centros de educación especial que pasan a tener especialistas de música y educación física.
Y esto es una medida pionera en España.
A cada centro rural agrupado, a los CRA, se les concede una sobredotación de plantilla para atender a las peculiaridades de las zonas rurales, consciente la conselleria de las dificultades y los tiempos en los desplazamientos.
Muchos puestos itinerantes de especialista pasarán a ser completos, y por tanto se mejorará las condiciones laborales de sus titulares.

El tema del plurilingüismo, yo creo que aquí estamos todos de acuerdo, y especialmente los padres, en todos los foros en que intervienen, el tema del plurilingüismo es fundamental.
Y con ello se incrementa el 60% de los puestos de maestros en inglés.
Se pasa de 1.
000 a 1.
600.
También - como he dicho antes- en el tema de educación física, que se incrementa un 5,5%, y los de música un 5,1%.

Luego, existen también programas dirigidos a la educación compensatoria, a la atención de necesidades educativas especiales, los apoyos y los refuerzos que existen en los centros, la atención a las altas capacidades, el acompañamiento escolar, la acogida al sistema educativo, programas de innovación y experimentación, la prevención del abandono escolar, el programa Èxit II.
Todo esto son datos que apoyan la labor que se está realizando por parte de la conselleria en apuntalar y rebajar el fracaso escolar.

Y un dato que me parece esclarecedor, así como nota, en el tema del número de docentes.
Por ejemplo, en el curso 2002-2003 teníamos 205 docentes en estos programas, 157 de primaria y 48 de secundaria.
En este curso 2013-2014 son 1.
895 docentes, 1.
291 de primaria y 604 de secundaria, y por lo tanto esto yo creo que es un dato considerable a tener en cuenta, independientemente de que pudieran ser más, pues mejor.
Pero el trabajo está ahí y el dinero y el presupuesto dedicado también.

Y una cuestión importante que creo que hay que comentar y que yo le quería preguntar, porque he deducido de su intervención que les parecía favorable el tema de la FP dual, el tema de compatibilizar, que se ha incorporado aquí en la Comunidad Valenciana, también pioneros en esta comunidad respecto a otras comunidades autónomas, en este momento en 273 centros, y por lo tanto, creo que es importante el saber su opinión respecto a este esfuerzo y esta novedad que ha implantado la Comunidad Valenciana y que por cierto en otras comunidades no están copiando, valga la expresión.

También aquí se ha criticado especialmente el tema del distrito único, y los datos nos dicen que la acogida ha sido importante, ha sido positiva por parte de las familias de la Comunidad Valenciana, y que la oferta es un 21% superior a la demanda.
Es decir, han quedado plazas vacantes, más en los centros concertados que en los privados, porque la ciudadanía valenciana sigue optando mayoritariamente por los centros públicos, y han tenido plaza en estos centros escolares.

Respecto de las aulas prefabricadas, pues bien, yo creo que todos hemos oído a la consellera mostrar su preocupación, y se han eliminado en los últimos años 187 aulas prefabricadas.
Más de tres mil alumnos a lo largo del año pasado abandonaron las aulas prefabricadas, y decir que todos sabemos, porque la consellera lo ha dicho en infinidad de ocasiones en este hemiciclo, que su intención es reducirlas a cero.
Y en cuanto a la ratio, decir que aquí, en la comunidad, la ratio en los centros públicos está por debajo en estos momentos del máximo legal, que es 30.
Y nosotros tenemos, por ejemplo, en el segundo ciclo de educación infantil una media de 21 alumnos por aula, en primaria 20 a 21, y en secundaria, ESO, FP y bachillerato, un 26,6.
Con lo cual, y para concluir la intervención, se va a seguir trabajando en reducir la tasa de rendimiento escolar, pero de momento todo lo que se está aplicando, en principio, es positivo.

La senyora presidenta:

Gracias, señora Sánchez.

Y ahora, para respuesta conjunta, tiene la palabra el señor Marc Candela.

El senyor Candela Peris:

Val, moltes gràcies a tots els grups per l'interés mostrat en el tema.
Jo aniré responent, intentaré donar una resposta global, perquè com en moltes intervencions se repetixen temes, intentaré agrupar-los en la mesura de les meues possibilitats, perquè n'hi han moltes coses.

Bé, es preguntava per part de Compromís el tema de la conseqüència en la retallada de recursos que estem patint.
La foto ara mateixa en un centre educatiu i per la banda del professorat que és el que represente -però bé, també extensible als altres sectors-, la foto ara mateixa és que hem passat de tindre més professorat en els centres atenent menys alumnat en les aules, i millor pagat.
I ara passem a la situació contrària.
Tenim més alumnat en els centres, menys professorat per a atendre eixe alumnat, i a més a més, més mal pagat.
Per tant, entenem que això baixa la qualitat del servei.

En les plantilles, i ara enllace amb l'última intervenció, el que hi ha havut és una retallada, sí que hi ha havut una retallada, vull dir, les dades que tenim del ministeri d'educació -perquè a vegades n'hi ha confusió o n'hi han diferències entre les dades que dóna la conselleria i les dades que finalment publica el ministeri, però sembla que les del ministeri són les definitives- doncs indiquen -si no recorde malament- que des del curs 2009-2010 a ara hi ha una reducció d'entre quatre mil i cinc mil docents.
La conselleria que ha estat fent estos quatre anys?
Doncs, ha modificat els acords de plantilles, que eren magnífics gràcies a la negociació en mesa sectorial de final dels anys 1990 i principi del 2000.
Les plantilles de secundària i batxillerat les va reduir en el 2010, i en les de primària, a què feia referència la intervenció del Grup Popular el que ha fet ha segut -digam- un canvi de cromos.
És a dir, ha reduït especialitats i les ha augmentat en altres especialitats.
Ha eliminat, per exemple, l'especialitat de francés i ha augmentat l'educació física, anglés i audició i llenguatge, si no recorde malament.
Per tant, és un canvi de cromos, que al final el resultat és el mateix, quant a nombre de professorat, però modificat.

Després, el que certifica que hi ha menys professors en el sistema és la quantitat de docents interins que estos quatre últims anys en comparatives que fem anualment respecte a les adjudicacions anem veient que anem perdent professorat.

Quant al tema de les construccions o dels barracons, bé, aules prefabricades, etcètera, ahí reconeixem que s'ha fet un esforç, evidentment.
S'han construït més centres.
El problema és que ara s'ha aturat pràcticament la construcció de nous centres educatius, i el que s'està fent per eliminar els barracons o aules prefabricades és desviar l'alumnat a centres que sí que estan construint-se amb rajoles, que és el que està passant ara en el Cremona, per exemple, d'Alaquàs, que ja sabeu la lluita que té.
S'ha retallat l'única unitat que quedava de tres anys.
Per tant, el centre deixa de tindre accés, i s'està repartint l'alumnat en la resta de centres educatius.
Això a la llarga evidentment significarà la desaparició d'eixe centre i del projecte educatiu, quan n'hi ha demanda i tot el tema.
Ha passat també en el Ciutat d'Oviedo de Torrevella, i ha passat també en Gandia, en el Josep Camarena.
Vull dir, que desapareix el centre i se reubica en altres centres de la localitat, quan entenem que n'hi ha demanda i que en algun cas no dic que no puga estar justificat, però n'hi han altres casos en què el que s'està fent és tancar centres educatius.

El tema del plurilingüisme.
És evident que nosaltres som un sindicat, encara que no haja anomenat en l'informe, que defensa les línies en valencià, defensem el valencià també com a element de qualitat en el nostre sistema.
De fet, els estudis que la conselleria no publica des de l'any 2001, crec que és, diuen que els programes lingüístics òptims per a aconseguir el que diu la llei, que és el coneiximent igual o les mateixes competències en valencià i en castellà, eixos programes òptims són els programes d'ensenyament en valencià, i el que està fent la conselleria actualment és, per este joc de retallada d'unitats en infantil gràcies a l'arranjament escolar, gràcies a l'augment de ràtios, gràcies al districte únic, el que fa és que en centres on abans tenien dos línies, quan se n'elimina una, només està deixant que la que quede siga en castellà, encara que la comunitat educativa la vullga en valencià, al·legant que ho diu la LOMQE, cosa que no és certa.
Com s'està aplicant el plurilingüisme?
Doncs, nosaltres pensem que primera, el model plurilingüe caldria dir-li més bé trilingüe, perquè no és un sistema integrat de llengües, no és un tractament integrat plurilingüe, sinó que és un repartiment d'assignatures per llengua.
No és el nostre model de plurilingüisme.
Nosaltres entenem que cal un sistema més integrat de llengües, en què el valencià, la llengua minoritzada, siga la llengua central d'eixe sistema.
I no és el model que n'hi ha ara aplicant-se.

A banda, pensem que s'ha aplicat de forma molt precipitada.
Recordem que eixe decret de plurilingüisme es va publicar en el DOCV en agost, el 6 d'agost -si no recorde malament- de 2012, per a aplicar-se en setembre d'eixe mateix curs.
Aplicar un model plurilingüe no és broma.
S'ha de fer d'una forma planificada, s'ha de fer d'una forma -digam- amb el professorat el màxim preparat possible, i evidentment eixa situació no s'ha tingut, amb la qual cosa, clar, de cara a la premsa queda molt bé dir que 70.
000 alumnes d'infantil estan en programes plurilingües, però a la pràctica és molt complicat, com certifiquen els centres, de dur a terme.
I ara s'estan fent amb presses i corrents uns programes de formació del professorat, que fa incrementar encara més la tasca, l'atenció del professorat no tant al tema educatiu, sinó a la seua pròpia formació amb presses i corrents, per por que en un moment donat el puguen desplaçar dels seus centres, perquè no té la titulació d'anglés.
Igual que se va aplicar els programes en valencià i de formació del professorat en valencià d'una manera més programada, en este cas no està passant.

Més coses, clar, n'hi ha molt de tema.
El tema dels horaris, per exemple (rient), que també s'ha comentat diverses vegades.
Estem negociant ara -el dimecres començarem a negociar- el currículum de primària i efectivament la proposta de conselleria és acurtar els temps, d'uns cinquanta-cinc minuts que se feia ara a uns quaranta-cinc minuts, i posar més assignatures.
Amb la qual cosa per una banda pensem que acurtar el temps de les matèries al professorat li costarà replantejar-se tota la seua pràctica educativa perquè passa de cinquanta-cinc minuts a quaranta-cinc minuts, i això no serà fàcil, i més tenint en compte que el curs començarà el 3 de setembre, per tant, s'avança i, per tant, el professorat tindrà un mes de juliol de molta més feina del que es habitual, ¿no?
, i, d'altra banda, es fonamenta encara més l'educació primària per la quantitat de matèries que n'hi haurà ara i tendim a secundaritzar-la -per dir-ho d'alguna manera-, ¿no?
, a fragmentar-la com en secundària quan, efectivament, és més convenient un tractament més transversal, un tractament més unificat en primària que no tan segmentat, ¿no?

El tema de la formació del professorat -que també s'ha comentat-, clar, d'alguna manera la conselleria d'educació fa dos anys que ha posat en marxa el tema de la formació en centres docents, nosaltres estem d'acord en eixe model de formació del professorat en el seu centre docent, sempre en defensa que fóra dins de l'horari lectiu i gestionat pel centre, però de alguna manera entenem que la conselleria també ha de fer un esforç més gran perquè n'hi ha centres que estan amb molts problemes ara per a buscar el professorat o els experts que han de fer els cursos, etcètera, perquè no estan rebent el finançament que els pertoca o el reben molt tard, de manera que això està complicant molt la tasca de la formació en el centre.

La reducció dels Cefire nosaltres també l'hem criticada molt, s'han suprimit la meitat dels Cefire perquè continua sent un element important de formació per al professorat, no entenem per què alguns Cefire -digam- que funcionaven molt bé, com el d'Elx, s'han pogut eliminar i instem, per tant, a l'administració a fer una bona planificació i a dotar els centres dels recursos necessaris perquè la formació en centres siga correcta i a recuperar els Cefire com a centres de formació del professorat, ¿val?

Tot el tema de la retallada salarial i.
.
.
, bé -que se preguntava també-, evidentment desmotiva -ja ho he dit abans-, ¿no?
, d'alguna manera.
El sistema dels sexennis -i lligat a la formació que comentava abans- no em sembla la millor manera d'incentivar el professorat per a formar-se perquè, al final, entrem en uns mercadets de cursos i en l'interés de formar-me només per a tindre el sexenni i no en un interés real de formar-me per a millorar la meua pràctica educativa.
Nosaltres sí que estaríem per una formació obligatòria de tot el professorat, evidentment, però no a canvi d'unes primes econòmiques que, a més a més, introduïxen una diferenciació salarial entre el professorat que està fent la mateixa tasca, ¿no?
, nosaltres no estem per eixe model, ¿val?

El tema de la llei educativa, la nova llei educativa no l'he comentada massa perquè només atenent les propostes que he fet ja es pot entendre perfectament que estem absolutament en contra d'aquesta llei perquè tant pel tema de les revàlides com per altres temes com, per exemple, la possibilitat dels centres de triar part del seu professorat o part de l'alumnat per a nosaltres el que farà és anar configurant una xarxa dins de la mateixa xarxa pública de centres elitistes i de centres -digam- de guetos -que abans també es comentava-, que lligada al districte únic afavorirà molt eixa situació.

A nosaltres ens preocupa moltíssim eixe tema, que s'estiguen configurant o que en un futur es configuren eixe tipus de centres, ¿no?
, vullc dir, ja teníem -digam- una discussió històrica entre la concertada i la pública doncs, ara, això, des del nostre punt de vista, empitjorarà i n'hi haurà uns centres on n'hi haurà un tipus d'alumnat més elitista o més qualificat i uns altres centres on anirà la resta de l'alumnat, ¿no?
I això, per exemple -com diem abans-, eixe model, per exemple, del batxillerat d'excel·lència doncs no és el nostre model -vullc dir-, segregar l'alumnat pel resultat acadèmic com introduïx la LOMQE, com s'està fent ací, al País Valencià, ara mateix, no és la millor manera de lluitar pel rendiment escolar sinó tot el contrari, ¿no?
; fragmentarà encara més el sistema educatiu.

Per comentar altres qüestions…, sí, és que m'estan diguent que acabe ja (rient) però, bé, de l'FP dual -per una pregunta directa que m'han fet- no hem dit res en l'informe, nosaltres no estem pel model que s'està aplicant ací, al País Valencià, de l'FP dual.
Entenem que això -digam- és mà d'obra barata per a les empreses, li resta molta formació -digam- teòrica a l'alumnat, que també necessita, i aniria lligat…, sempre hem proposat nosaltres que vaja lligat això a un mapa de l'FP, que no ha sigut possible negociar mai amb la conselleria, i lligar-ho al tema de la nostra situació industrial, econòmica, etcètera, ¿val?

Sobre el tema dels…, sí, un últim comentari, sobre el tema -que també feia referència el PSOE-, el tema de l'avaluació, de la situació ací de l'ensenyament, de l'alumnat, dels programes que s'estan aplicant, si funcionen, si no funcionen.
Estem cansats de demanar-li a la conselleria d'educació informes, avaluacions sobre el funcionament dels programes, siga el pla Èxit, siga el contracte programa, siga altre tipus de programes que s'estan aplicant, i la majoria de les vegades no tenim eixa informació, no podem fer una avaluació de quin resultat estan donant estos programes ara mateix, ¿no?
, ens hem de creure la paraula de l'administració que diu que estan funcionant bé però que no els coneixem.

I, per acabar, si la taxa d'abandonament ha disminuït estos últims anys, nosaltres pensem que es deu al tema de la crisi econòmica, és a dir, en els anys de bonança l'alumnat -i això ho he viscut jo com a professor- als setze anys molt de l'alumnat abandonava el sistema educatiu sense titulació perquè sabia que tenia treball i, ara, està retornant tota eixa gent, està retornant a l'FP, està retornant a les escoles d'adults, a les EOI, i el sistema no està donant una resposta satisfactòria a eixe retorn, ¿no?
, per això és obvi que està reduint-se la taxa d'abandonament perquè la gent no té on anar, o es queda en el sistema educatiu o no té on anar i, a més, està retornant eixa gent, ¿no?

I se me queden moltes coses sense contestar però -crec- ja toca.

Moltíssimes gràcies, ¿eh?
, de veritat, per la vostra atenció.

La senyora presidenta:

Doncs, agrair al senyor Candela la seua intervenció interessantíssima i que, de segur, serà presa en consideració en les conclusions d'esta comissió.

Se suspén la comissió fins al dia 17, a les deu i mitja del matí, on se substanciarà la compareixença que ha quedat pendent, i estem tramitant a veure si és possible incorporar també una compareixença de l'ANPE per a també deixar la part de sindicats completa, ¿d'acord?
, però ja s'informarà en el seu moment.

Moltíssimes gràcies.

(Se suspén la reunió a les 11 hores i 30 minuts)