DS-116%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 5 de març de 2014.
Comença la sessió a les 10 hores i 35 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 67.
Primera reunió.

El senyor president:

Senyores i senyors diputats, s'obri la sessió.
(El senyor president colpeja amb la maceta)

D'acord amb l'article 66 del Reglament de Les Corts, es proposa l'alteració de l'ordre del dia, amb la inclusió d'un nou punt referent al jurament o promesa de nous diputats i diputades de Les Corts.

Després d'haver-se aprovat per la Mesa i la Junta de Síndics, ¿s'aprova per assentiment incloure un nou punt de l'ordre del dia?
Doncs, aixina anem a passar seguidament a prendre jurament o promesa d'il·lustre diputat.

Jurament o promesa d'un nou diputat de Les Corts

El senyor president:

Il·lustre senyor diputat senyor Marcos Enrique Zaragoza Mayor, ¿jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec de diputat acatareu la Constitució espanyola i l'Estatut d'autonomia de la Comunitat Valenciana sense engany i guardareu fidelitat a La Generalitat?

El senyor Zaragoza Mayor:

Sí, jure.
(Aplaudiments)

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre el reconeixement del caràcter de tribunal consuetudinari al Jutjat Privatiu d'Aigües d'Oriola i pobles del seu marc, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 75.
788, BOC número 221)

El senyor president:

Segon punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència, presentada pel Grup Parlamentari Popular, amb el registre d'entrada número 75.
788, sobre el reconeixement de caràcter de tribunal consuetudinari del Jutjat Privatiu d'Aigües d'Oriola i pobles del seu marc.

Per a la presentació i defensa de la proposició no de llei té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Andrés Ballester.

El senyor Ballester Costa:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Antes de nada, permítanme saludar y presentar mis respetos al señor juez del Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela y pueblos de su marco, así como son los ayuntamientos de Orihuela, Redován, Bigastro, Jacarilla, Almoradí, Benijófar, Benejúzar, Algorfa, Callosa de Segura y Rafal.
(Aplaudiments) Saludar también… saludar también a los síndicos de las acequias mayores y a los alcaldes y regantes que nos acompañan.

Hoy es de esos días en los que cuando este diputado se mete en su coche, allí en la Vega Baja, y viene hacia Valencia al pleno de esta cámara, está deseando que llegue el momento de intervenir para ser la voz, por un día, de la institución ejemplo de sacrificio y esfuerzo, para ser la voz, por un día, de los regantes y huertanos que han llegado a confundir su propio sudor con los aportes del agua de sus tierras.

Esfuerzo, trabajo, valor, honor, respeto, nobleza podrían ser palabras que definieran a estos señores.

Respeto, sí, poniéndose de acuerdo, con ley o sin ella, en repartir desde la racionalidad un bien escaso, insustituible e imprescindible como es el agua.

Hoy traemos a esta cámara una proposición no de ley que espero cuente con el apoyo de todos ustedes, por ser de merecida justicia el reconocerla como una institución que ha venido aplicando el derecho no escrito y solventando los conflictos entre los más de 15.
000 regantes que representa.

El Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela y pueblos de su marco territorial es una institución que imparte justicia y administra los riegos desde hace más de mil años.

El regadío en la Vega Baja del Segura se inició aisladamente en tiempos de los romanos, pero es durante la dominación árabe en el siglo X, con Abderramán II y su hijo Muhammad I de Córdoba, cuando se crean las acequias y azarbes que hoy conocemos.

Se creó la infraestructura, gran parte de la cual todavía conserva los nombres de aquella época, y la administración del regadío e impartición de justicia, que era realizada por un moro principal denominado acequiero.

En aquella época, el doctor en jurisprudencia Jalil establecía que las aguas del Segura fueran divididas por tiempos, estableciéndose las divisiones y su administración.

El Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela es una institución administradora de agua y de sus infraestructuras que data de dicha época.

Las primeras noticias sobre estos riegos que se conservan se remontan a los tiempos de la conquista de Orihuela, en el que Alfonso X el Sabio nominó a varios miembros de su corte dándoles el siguiente mandato: «Que hagan limpiar y adobar las azarbes y todas las acequias mayores y menores del término de Orihuela, de modo que vengan las tierras como venían de tiempo de moros.
Y si alguno forzaren las aguas a los acequieros, que les recaben los cuerpos y todo cuanto hubiere.
»

Años antes, en 1239, nuestro rey Jaime I, en su fuero 35, Servituds, incluye la donación que hizo de las acequias a los habitantes de Orihuela y de la vega, con facultad de usar libre y continuadamente sus aguas, según fue establecido y acostumbrado en tiempo de los sarracenos.

El juzgado, heredero de la figura de aquel acequiero encargado de repartir y ordenar los riegos y las tandas, es también quien interviene en la actualidad en los conflictos entre regantes y vecinos, así como la defensa de las infraestructuras pertenecientes a su marco frente a particulares y administraciones.

Entre sus labores, está mejorar continua y continuadamente las referidas infraestructuras de riego, así como velar por la calidad y la cantidad de las aguas que le llegan de la Vega Alta y de la Vega Media del Segura.

El derecho consuetudinario es aquel que es impartido con arreglo a la costumbre; siendo esta una de las fuentes del derecho, es lo que viene a reclamar esta institución milenaria para poder pasar a reconocida por todos como tribunal de derecho consuetudinario.

Hemos de reseñar que esa administración de justicia, que no proviene de ninguna ley escrita, se viene produciendo por parte de este llamado juzgado privativo de Orihuela y pueblos de su marco desde tiempos inmemoriales.

Pero a diferencia del Tribunal de Aguas de la Vega de Valencia o del Consejo de Hombres Buenos de Murcia, que tienen reconocido el carácter de tribunal consuetudinario, el juzgado privativo de Orihuela no posee en la actualidad dicho reconocimiento.

Señoras y señores diputados, yo les solicito desde esta tribuna de todos los valencianos que una institución milenaria de reconocido prestigio, la cual viene realizando las labores descritas anteriormente y compuesta de más de quince mil regantes de mi querida tierra del sur de esta comunidad vea colmatada por el respaldo de estas Cortes su noble petición de ser y tener su sitio entre los tribunales consuetudinarios de España.
(Aplaudiments)

Y les diré más, señoras y señores diputados, entre las características que visten y arropan a los huertanos, y por ello regantes, de mi tierra…, es la de ser agradecidos con quien se lo merece.

Y esta es mi gente, mis vecinos que forman parte inequívoca de las raíces de esta comunidad, la valenciana, y estén seguros de que sabrán recompensarles a todos ustedes si así deciden apoyar esta iniciativa parlamentaria.

Termino, señor presidente.
En la señera de mi ciudad, Orihuela, rezan los títulos de muy noble, muy leal y siempre fiel.
Así es ella, mi ciudad, y también sus hijos, la mayoría de ellos empapados de la cultura de la huerta y del campo.

Hoy quiero mostrar, desde esta tribuna, mi agradecimiento en mi nombre y en el del Grupo Popular de estas Cortes, no solo a los regantes y huertanos de mi tierra, sino a los de toda la comunidad, porque la mezcla del esfuerzo y del trabajo y, por qué no decirlo, del agua mezclada con su propio sudor, han generado y generan riqueza para tantos y tantos valencianos y tantos y tantos españoles.

Son ellos los auténticos ecologistas de nuestra sociedad y nos demuestran, día a día, que son ejemplo de solidaridad hacia todos.

Por ello, permítame, señor presidente, el que me revista hoy en estas Cortes de un símbolo de identidad de esta tierra y sus habitantes como es este blusón huertano.
(Aplaudiments)

Blusón huertano, señor presidente y señores y señoras diputados, que representa fielmente la honradez, la justicia, la solidaridad, el trabajo y el esfuerzo, y eso es justamente lo que representa el Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela y su marco.
(Aplaudiments)

Y les pido, desde esta tribuna, señorías, que se revistan, junto conmigo…, este blusón y lo que el mismo significa: tierra, autonomía e identidad propia.
Y voten esta proposición no de ley para mayor gloria y reconocimiento de los huertanos del sur, como los huertanos del Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Per a la defensa de l'esmena presentada pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Francesc Signes.

El senyor Signes Núñez:

Bon dia.

En primer lugar, también, dar la bienvenida a todos los alcaldes que están aquí presentes, al juez privativo de aguas de Orihuela y a parte de su junta.
Bienvenidos a las Cortes Valencianas.
(Aplaudiments)

Senyories, tal com s'ha dit, el Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela és una institució que impartix justícia i administra els regs des de fa més de mil anys.

Vull dir que el reconeixement que avui demanem del Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela com a tribunal tradicional i consuetudinari ha de ser motiu d'orgull per a tots els valencians.

Estos tribunals, el de les aigües de València, el Consejo de Hombres Buenos de Murcia i el Privativo de Aguas de Orihuela, afavorixen la participació ciutadana i constituïxen verdaders tresors replets de patrimoni històric com a dipositaris ancestrals d'una identitat local i regional rellevants per a la cultura, els costums i la cohesió social d'aquella zona i de tota la Comunitat Valenciana.

Senyories, la Junta General de Síndicos y Electos del Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela y pueblos de su marco, amb l'assistència de la totalitat dels seus membres, el passat 19 de febrer de 2013 va instar al senyor Jesús Abadía Mira, ací present, jutge del Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela y pueblos de su marco, a iniciar els tràmits necessaris per al reconeixement que hui estes Corts, màxim òrgan de La Generalitat, i d'acord amb l'article 36 del nostre Estatut d'autonomia, recolzem i anem a recolzar.
El seu reconeixement de caràcter de tribunal consuetudinari i tradicional, anem a recolzar-lo el Grup Socialista.

També, senyories, la Diputació d'Alacant i el mateix Ajuntament d'Orihuela, amb acords de 7 de gener i 27 de febrer de 2013, varen recolzar esta mateixa iniciativa.

A més, senyories, multitud de jurats de reg creats després de la primera Ley de aguas de 1866 s'han constituït com òrgans administratius, no obstant imitar en la seua regulació l'exitós model del Tribunal de les Aigües de la Vega de València.

Este distint reconeixement no impedix que tots realitzen idèntica funció: aplicar les ordenances per solucionar conflictes entre els regants, vetlar pel respecte del repartiment equitatiu de l'aigua i del sistema hidràulic, enfront de fets que puguen ser danyosos.

Jutgen resolent interessos que no són aliens des de la seua perspectiva o des de la perspectiva dels regants d'una comunitat, però amb interés propi.
.
.
quan coneixen els integrants de la comunitat de regants corporació de dret públic i sobre els conflictes entre usuaris d'un bé públic com l'aigua y el Juzgado de Aguas de Orihuela compta amb 1.
500 regants, que al llarg de les seues 7.
000 hectàrees i centenars de quilòmetres de canals han vingut, heu vingut tradicionalment marcant el desenrotllament territorial d'Orihuela i les seues pedanies.
Al temps que és, sou base també de l'economia agrària i pilar fonamental de l'activitat del vostre territori.

Senyories, estem d'acord, estem d'acord.
Un tan singular patrimoni històric i cultural no pot posar-se en risc, per la qual cosa és necessari que estes Corts manifesten de forma explícita el seu recolzament a una institució tan secular, base de la nostra cultura i emblema de les nostres arrels.
I, per tant, creguem necessari instar el Consell de La Generalitat perquè es dirigisca al Govern d'Espanya i recapte la presentació d'un projecte de llei de modificació de l'article 19 de la Llei orgànica del poder judicial perquè en el seu text es reconega el caràcter de tribunal consuetudinari i tradicional al Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela y pueblos de su marco.

Però, senyories, l'esmena que el Partit Socialista del País Valencià hem presentat va molt més enllà.
Demanem que, al temps que Les Corts es dirigisquen al Consell de La Generalitat perquè este es dirigisca al Govern d'Espanya perquè inicie el tràmits davant la Unesco perquè el Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela y pueblos de su marco siga declarat patrimoni cultural immaterial de la humanitat.

El Tribunal de les Aigües de València i el Consejo de Hombres Buenos de Murcia ja ho són, patrimoni cultural immaterial de la humanitat des de l'any 2009.
Els dos tribunals van ser proposats per les respectives comunitats autònomes, la valenciana i la murciana, en el Consejo de Patrimonio Histórico, que es un òrgan de coordinació entre l'estat i les comunitats autònomes en la seua reunió mantinguda en 2007.

Però La Generalitat els va deixar fora el Juzgado Privativo de Orihuela, i només proposà la candidatura del Tribunal de les Aigües de València.

Miren, al nostre entendre, este juzgado privativo compartix amb el Tribunal de les Aigües de València estar assentat en una zona, la Vega Baja del Segura, mereixedora, juntament a la de València, en ser declarada patrimoni cultural immaterial de la humanitat.
Ho mereix exactament igual.

Resulta inqüestionable que la huerta de la Vega Baja del Segura constituïx un agrosistema i paisatge cultural socioeconòmic i mediambiental producte de l'esforç de segles i la relació històrica, de moltes, de moltíssimes generacions que integra a més un conjunt harmoniós de valors i elements econòmics, ambientals i culturals, de vital, de fonamental importància per a la comarca i el territori valencià en el seu conjunt.
I a més també d'un enorme valor per a la nostra identitat com a poble.

Així ho recullen i ho han ratificat la totalitat dels documents, estudis i consideracions que sobre la huerta del Segura s'han vingut realitzant des de diferents contextos d'àmbit autonòmic, nacional i europeu.

Esta interpretació és compartida per l'informe Dobris de l'Agència Europea de Medi Ambient, segons el qual tan sols existixen cinc espais similars en tota Europa, a més del juzgado privativo, i tot el seu entramat de sèquies i azarbes, cinc, l'horta de València i quatre més en la resta d'Europa, cinc.

Senyories, és evident que el juzgado de aguas de Orihuela, amb una antiguitat igual, sinó superior als ja declarats patrimonis de la humanitat, que realitza les mateixes funcions i amb similars procediments, és totalment mereixedor de la declaració de patrimoni cultural immaterial de la humanitat, totalment mereixedor.

La inclusió de este juzgado suposaria un reconeixement internacional de la singularitat i de la importància del seu treball, dels que estan ahí dalt; del valor patrimonial de l'horta d'Orihuela i per extensió de l'horta del Bajo Segura.

Senyories del Partit Popular, tenim hui una gran oportunitat de fer pinya, d'estar units i eixir d'ací amb la unanimitat que esperen de nosaltres en la Vega Baja del Segura, sense partidismes, sense partidismes, i mirant només pels interessos de la comarca més meridional de la nostra comunitat i de tota la Comunitat Valenciana.

Senyories, no defraudem tota esta gent i tots els regants que porten darrere.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies.

Para la aceptación o no de las enmiendas, tiene la palabra el ilustre diputado don Andrés Ballester.

El senyor Ballester Costa:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

No es mal año por mucha agua, señor Signes.
Gracias por haber tenido, haber levantado, como diría cualquiera de esas personas de ahí arriba, el portillo y el tablacho de una situación como la que hemos presentado hoy el Grupo del Partido Popular.
Solamente un pequeño detalle, señor Signes, que yo le pido que sea una corrección técnica de la enmienda, donde la palabra es patrimonio cultural «material», según su enmienda, y tiene que ser «inmaterial», pero creo que es simplemente una cuestión que está…, bueno, es lo que ha transcrito la cámara.

Miren, me alegro muchísimo de esta situación, me alegro muchísimo de que hayamos dado un ejemplo, me alegro muchísimo de que esta gente, que ha hecho casi 500 kilómetros, que están allí arriba, puedan volver a las tierras del sur a decir que los políticos al final conseguimos entendernos en temas importantes.
Y para mí es un tema muy importante el que se conozca y se sepa que en Orihuela hay un tribunal, como usted bien ha dicho y nosotros hemos redactado, y creo también, un tribunal que reparto derecho sin tener leyes escritas, un tribunal que reparte agua sacándolas a veces de sitios casi insospechados, y un tribunal que pone cordura, solidaridad, esfuerzo, trabajo, unión en pos de generar riqueza, como decía en mi primera intervención, para valencianos y españoles.

Le agradezco al Partido Socialista, de verdad, el que en esta ocasión haya tenido a bien el sumarse.
Y también nosotros nos sumamos, porque, como he empezado con un refrán, seguiré con otro: para la casa, aunque sea una piedra.
En este caso la piedra no es ser declarado patrimonio cultural inmaterial de la humanidad, con lo cual, lo que es bueno para mi pueblo, lo que es bueno para mi gente, también es bueno para mí y es bueno para el Partido Popular.

Con lo cual, señor Signes, muchas gracias.
Me gustaría que tuviéramos este tipo de debates muchas veces y muy repetidos en esta cámara porque lo que trasladaríamos desde estas Cortes hacia fuera es posible que sea lo contrario de lo que a veces hemos hecho.

Y me da mucha alegría, señor Signes, y le voy a regalar este blusón cuando termine esto, para que usted revestido igualmente, su grupo y el nuestro, hagamos esta comunidad, a esta Comunidad Valenciana que tiene una historia milenaria, grande y potente.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Signes.

El senyor Signes Núñez:

Gràcies, president.

Bé, jo pense que hui.
.
.
hoy es una día muy importante para esta cámara y hoy es un día muy importante para el Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela y pueblos de su marco, importantísimo para la Vega Baja del Segura.
Lo que se ha visto hoy en esta cámara raras veces lo podemos ver.

Efectivamente, es importantísimo el patrimonio cultural inmaterial de la humanidad, como lo es la petición que el Partido Popular ha hecho en su proposición no de ley.
Dos peticiones que juntos, y yo supongo que por unanimidad de toda la cámara, sabremos hacer llegar a La Generalitat, a España y cuando, no sé si habrá tiempo, pero cuando el comité intergubernamental de salvaguarda del patrimonio inmaterial que se reunirá en su sede, la Unesco, en Francia del 24 al 28 de noviembre de este año, esperemos que esté todavía a tiempo de poder en esas fechas de noviembre declarar este patrimonio cultural y material de la humanidad.
Si no lo es, no importa.

A partir de hoy empezarán todos los trámites para que en la sesión de 2015 por fin se haga justicia, la que ustedes piden en su proposición no de ley y la que nosotros pedimos en nuestra enmienda a esta gran gente que hay aquí, en estos momentos, representando a una magnífica comarca que ha sabido, como otras comarcas de la Comunidad Valenciana, hacer el trabajo importante, importantísimo, de repartir un bien escaso, como es el agua, y que yo también lo vivo, también lo vivo, (aplaudiments) también lo vivo en mi comarca, porque ha habido una estructura agraria árabe y también sé lo complicado que es para este tipo de juzgados repartir una agua escasa.
Por lo menos que se lleven el reconocimiento de toda la Comunidad Valenciana.

También agradecer y dar la enhorabuena aparte del alcalde de Orihuela, que está aquí presente, a los de Redován, Bigastro, Jacarilla, Almoradí, Benijófar, Benejúzar, Algorfa, Callosa de Segura y Rafal, que son los que forman parte de los pueblos del marco del Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela.

Señorías, muchísimas gracias, y ojalá, ojalá esto que hoy se ha producido en esta cámara pueda producirse muchas veces más en otros muchos temas de los que aquí debatimos.

Y ahora, señor Andrés Ballester, bajaré a su escaño para que me haga entrega, y la recibiré con mucho, con mucho honor, de la blusa, el blusón del Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.
(Pausa) (Veus i aplaudiments)

Muchas gracias.

En representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, il·lustre diputat senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, donar la benvinguda a tota la gent de la Vega Baja que ha vingut ací per a obtindre el reconeixement a una institució de l'horta d'aquella comarca valenciana.
I anunciar el nostre vot afirmatiu.

Van a permetre'm que faça una intervenció crítica.
Una intervenció crítica perquè em sembla que este tipus de reconeixements, que estan molt bé, són insuficients per a allò que és necessari.
Per dos raons.

La primera d'elles és perquè em sembla que quan es parla de qüestions d'història, cal ser suficientment rigorós i no s'ha de confondre qüestions que no tenen a vore massa unes coses amb altres.
Estem parlant d'una horta mil·lenària, però no estem parlant d'una institució mil·lenària.
Retrotraure la institució a més de mils anys enrere no ajuda per a res al reconeixement d'esta institució, perquè és una institució que es crea com a tal en el segle XIX i que el que hi havia abans era una altra cosa diferent.
Jo crec que reconéixer això no és ningun demèrit, sinó simplement és situar les coses on estan.

I nosaltres votem a favor perquè volem que amb aquest vot a favor es reconega el valor de l'horta, perquè estem davant d'un patrimoni que està en perill d'extinció.
Estan en perill d'extinció les hortes valencianes, la primera la de la Vega Baja del Segura.
Està en perill d'extinció per una triple amenaça que és gravíssima.

En primer lloc, per una agricultura que està morint-se, i que no a soles està morint-se sinó que a més estan matant-la i que les institucions valencianes no defensen com caldria i no fan res per a mantindre un sector importantíssim des del punt de vista econòmic, i sobretot un sector que té un doble valor grandíssim quant a la preservació del territori, l'equilibri territorial i el fet de mantindre una quantitat molt important de població que viu en les zones rurals.

I està amenaçada també -estan amenaçades les hortes valencianes, i en primer lloc, la de la Vega Baja del Segura- per l'urbanisme descontrolat que ha asfaltitzat enormes zones de terreny i que a més està privant-nos d'una terra d'un valor incalculable.
Seria molt més útil per a l'horta valenciana vindre ací i aprovar lleis que permeten…, o que impedisquen, millor dit, que impedisquen la urbanització del sòl i la pèrdua d'un sòl fèrtil de valora incalculable, que no vindre ací només a fer reconeixements honorífics a determinades institucions.

I un tercer element, i és la política de l'aigua.
El riu Segura és un riu amb uns gravíssims problemes per culpa d'una política hidràulica errada.
Una política hidràulica que ara està repetint-se amb el Xúquer i que anirà repetint-se repetidament, valga la redundància, i acabant amb un dels valors més importants que hem tingut en el nostre país, que és precisament l'aigua.

No som un país pobre en aigua.
Al revés, som un país ric en aigua, que una política d'aigua errada, una política d'aigua que ha privatitzat l'ús de l'aigua, una política d'aigua que no ha privat l'ús racional sostenible de l'aigua, que no ha defensat els drets històrics tradicionals dels usuaris de l'aigua i que s'ha dedicat a usar l'aigua, primer, com a element per a afavorir l'especulació i els interessos privats; i en segon lloc, per enfrontar territoris, i no sols els valencians amb altres, sinó dins dels propis valencians.
Eixa política d'aigües ens portarà a la ruïna.

Per tant, el nostre vot afirmatiu al reconeixement que es fa hui en dia al juzgado privativo de aguas és un reconeixement als valors de l'horta, als valors de l'agricultura i als valors dels usos tradicionals, racionals i sostenibles de l'aigua.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada senyora Mireia Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Señorías, en primer lugar, querría dar la bienvenida a Les Corts a los representantes del juzgado privativo de Orihuela, a los representantes de las poblaciones de la Vega Baja que hoy nos acompañan y a sus alcaldes, algunos incluso muy a pesar del Partido Popular.

Pero al margen de esta apreciación, nos gustaría señalar que para nosotros, efectivamente, igual que para ustedes, el Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela es una entidad creada a mediados del siglo XIII por Alfonso X el Sabio, y con competencias sobre el agua de la Vega Baja proveniente del Segura.

Como otros juzgados de riego, se encarga de aplicar las ordenanzas para solucionar conflictos entre regantes, velar por el respeto del reparto equitativo del agua y del sistema hidráulico frente a hechos dañosos.
Su valor histórico-patrimonial hoy está más que acreditado.

Y ¿qué es lo que solicitamos?
Pues que sea reconocido el Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela como tribunal consuetudinario y tradicional y, por tanto, como órgano jurisdiccional.
Solamente, solamente cuando se le reconozca como tradicional y consuetudinario podrá transitar a órgano jurisdiccional y resolver de modo irrevocable.

Efectivamente, hasta ahora son tribunales consuetudinarios en España el Tribunal de Aguas de Valencia y el Consejo de Hombres Buenos de Murcia.

De hecho, esto se encaja perfectamente en el ordenamiento jurídico.
Los tribunales consuetudinarios y tradicionales están reconocidos en la Constitución española de 1978, que en su artículo 125 introduce la posibilidad de que los ciudadanos puedan ejercer la acción popular y participar en la administración de justicia ante dichos tribunales.

En igual sentido se pronuncia, de hecho, la Ley orgánica 6/1985, de 1 de julio, del poder judicial, y en ella se reconoce el carácter del tribunal consuetudinario y tradicional del Tribunal de Aguas de Valencia.

¿Por qué tendría que ser entonces reconocido este tribunal de aguas de Orihuela?
Pues porque, efectivamente, constituye un verdadero patrimonio histórico -ya lo han dicho las personas que me han precedido en el uso de la palabra.
Y además porque da la oportunidad a los ciudadanos de participar en la administración de justicia, como ya hemos dicho, en este artículo 125 de la Constitución.

Hoy, efectivamente, tenemos ante nosotros una propuesta del Partido Popular, que a pesar de intentar apropiársela, viene de la mano de una moción conjunta aprobada de forma unánime en el Ayuntamiento de Orihuela, que efectivamente introducía también el que fuera declarado este Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela como patrimonio de la humanidad de la Unesco.
Y nos alegramos de que se haya aceptado la enmienda que ha propuesto el Grupo Parlamentario Socialista para mejorar el texto.

De hecho, la Unesco ya reconoció el valor del Tribunal de Aguas de Valencia en 2009 por ser testimonio de una tradición cultural viva, la de la justicia y el gobierno democrático y autogestionario de las aguas.
Y no entenderíamos por qué no va a ser reconocido como tal por la Unesco el Juzgado Privativo de Aguas de Orihuela.

Además, el reconocimiento por la Unesco como patrimonio cultural inmaterial de la humanidad, bajo la denominación común de tribunales de regantes del mediterráneo español, acredita de un lado que representan valores como sinergia de una serie de oficios y transmisión oral de conocimientos, con un vocabulario especializado propio, salpicado de palabras de origen árabe; y de otros, que son depositarios ancestrales de una identidad local y regional relevantes para la cultura, las costumbres y la cohesión social de las poblaciones en las que existen.

Además, también supone el compromiso del mantenimiento del regadío tradicional como expresión económica y cultural.

Por estas cuestiones que hemos mencionado, ya digo, las personas que me han precedido en el uso de la palabra, como desde Compromís, efectivamente, hoy nos satisfacemos de que vaya a salir esta propuesta de forma unánime en las Cortes Valencianas, como así fue, ya digo, en el Ayuntamiento de Orihuela.

Muchísimas gracias por acompañarnos hoy.
Hoy puede ser uno de los pocos días históricos en el que salgan propuestas de forma unánime, pero, sin lugar a dudas, esta se lo merecía.
Y, por tanto, bienvenidos a Les Corts, esta es su casa.
Y felicidades por el trabajo que ustedes hacen.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Terminado el debate, vamos a pasar a la votación de la proposición no de ley presentada por el Grupo Parlamentario Popular, con la enmienda incorporada del Grupo Socialista.
Comienza la votación.
Por 87 votos es aprobada.
(Aplaudiments)

Muchas gracias, señores.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la garantia dels drets fonamentals de les dones en l'àmbit de la salut sexual i reproductiva, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 74.
339, BOC número 221)

El senyor president:

Tercer punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la garantia dels drets fonamentals de les dones en l'àmbit de la salut sexual i reproductiva, presentada pel Grup Parlamentari Socialista, amb el registre d'entrada número 74.
339.

Per a la presentació i defensa de la proposició no de llei, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Modesta Salazar.

La senyora Salazar Agulló:

Buenos días.

Señoras y señores, mucha gracias a todas las personas que nos acompañan hoy en este pleno de las Corts, porque su esfuerzo es importante y representan el apoyo de todos los colectivos feministas convencidos de que si la mujer retrocede un paso, la sociedad retrocede dos.
(Aplaudiments)

La propuesta de resolución que presenta el Grupo Parlamentario Socialista para su votación desea mantener la actual ley orgánica de salud sexual y reproductiva y de interrupción voluntaria del embarazo, a la que solo el Partido Popular votó en contra y recurrió al Tribunal Constitucional -fue una ley de máximo consenso.

Pedimos a sus señorías que se sumen a esta iniciativa, e igual que ha habido ahora un consenso de toda la cámara, podamos mostrar el rechazo al anteproyecto de ley orgánica para la protección de la vida del concebido y pedir al Gobierno de España que no continúe con la tramitación.

Señorías, estamos ante un anteproyecto de ley que no ha pedido nadie, salvo los minoritarios sectores ultraconservadores.
Llevamos mucho tiempo escuchando el ruido de sotanas.
No es una cuestión intrascendente que sea un ministro de justicia quien proponga una ley para volver a penalizar el aborto, porque ello supone el poder de controlar el cuerpo de las mujeres y su capacidad de reproducción.

Asistimos a un cambio de modelo social que utiliza la crisis como excusa, y especialmente las más perjudicadas son las mujeres; mujeres cuidadoras que se han quedado sin futuro por el recorte de la ley de dependencia.
El número de mujeres valencianas desempleadas se ha multiplicado por cinco desde 2008.
Actualmente, 50.
000 mujeres que nunca habían trabajado en la Comunidad Valenciana buscan desesperadamente entrar dinero en casa, porque 180.
000 hogares siguen con todos sus miembros en paro.

La reforma laboral es especialmente dañina para las mujeres, que pueden ser despedidas fácilmente por quedar embarazadas y, sin embargo, tienen peores tasas de desempleo que los hombres, mayor precariedad laboral, pensiones más bajas y están abocadas a la economía sumergida.

Ante este panorama, la ilusión por la maternidad de quienes todavía la tienen ha sido arruinada o está aplazada.
Y para que no exista total desprotección, tendrá que haber una mujer en cada casa para volver al rol tradicional del cuidado.
Este es su modelo, eliminar el estado de bienestar y volver a la beneficencia, mientras se incrementan las tasas de pobreza.
Y a ustedes solo se les ocurre plantear una ley como esta para eliminar libertades y recortar los derechos de las mujeres.

Miren, todas las personas queremos que disminuyan los abortos, pero prohibirlo no es la solución.
(Aplaudiments) Nos llevan a una ley restringida y devaluada de supuestos, y esto supone retroceder tres décadas.
Es aberrante, es un despropósito volver al Código penal.
Es una ley regresiva, represiva, cargada de ideología, que pretende cambiar el modelo y decir a las mujeres que se acabó la emancipación.

Nos preguntamos, ¿saldrá antes un violador de la cárcel que un médico que ayude a una mujer a interrumpir la gestación?
(Aplaudiments)

El Partido Popular ha generado una alarma social con esta propuesta, y la calle ha reaccionado con un clamoroso rechazo.
Han creado un problema que no existía, a menos que su objetivo sea evitar hablar de la financiación irregular del Partido Popular, de los sobres de Bárcenas o de la incapacidad manifiesta que tienen para sacarnos de la crisis.
Esta ley la rechazan 7 de cada 10 votantes del Partido Popular.
La mayoría prefieren una ley de plazos.
El Partido Popular muestra su debilidad y nos utiliza a las mujeres como moneda de cambio.
Europa vuelve a comenzar dolorosamente en los Pirineos.
España va a dejar de estar en el grupo de los 22 países de leyes de plazos del aborto para pasar al grupo de los que lo prohíben, cuestión que ha rechazado el Parlamento Europeo.
La prensa ha ventilado por todo el mundo el tufo a naftalina de la marca España.
Ni siquiera Marine Le Pen la apoya, pero la diferencia es la laicidad de la derecha francesa, mientras aquí hay una sumisión católica que quieren imponer a toda la sociedad.

El Partido Popular está solo.
El interés de los miembros del gobierno valenciano (aplaudiments) está a la vista.
Ni el presidente ni el vicepresidente ni la consellera se dignan a aparecer -y obvio excusar, por supuesto, al presidente de esta cámara-, obvian estar en un debate tan importante que afecta a 50% de la sociedad.

Miren, los colectivos sociales han apoyado esta reforma, y prueba de ello ha sido el éxito de El Tren de la Libertad, que llevó al Congreso de los Diputados la protesta colectiva de la marea violeta y de la plataforma «Decidir nos hace libres», entre otras.
Las organizaciones sindicales, los partidos políticos, asociaciones que defienden los derechos humanos, como Amnistía Internacional o Católicas por el Derecho a Decidir apoyan que se retire la ley del Partido Popular.
Las organizaciones profesionales también lo piden, como es la Organización Médica Colegial, los colegios de médicos, psicólogos, genetistas, psiquiatras, expertos en ginecología, salud pública.
.
.
El Consejo General del Poder Judicial lo resume en dos palabras: anacronismo y criminalización.
Pero cada vez son más los miembros del Partido Popular que rechazan el proyecto.
Por eso les pedimos a ustedes que también sean valientes y voten a través del voto secreto que se retire este proyecto.

A la petición de Monago y de Núñez Feijóo se han unido también en la Comunidad Valenciana gran número de concejales del Partido Popular.
Los ayuntamientos que ya lo han pedido o se han abstenido en las votaciones celebradas, han sido en La Vila, en Paterna, Denia, Cullera, Faura, L'Eliana, Oliva, Jávea, Xeraco, Quart de Poblet, Alacuás, Xirivella o Teulada.
En todas las diputaciones también se han manifestado en esta línea, e incluso la de Castellón ha dicho que no van a firmar la declaración institucional del 8 de marzo si no se rechaza esta ley.

Pero los miembros del gobierno del Partido Popular que tienen la responsabilidad de estar hoy aquí, no están, y tendría gracia que fuera el único punto del programa político que el Partido Popular esté dispuesto a cumplir.
(Aplaudiments)

Miren, la ley actual funciona, vamos, en la buena dirección.
Sí, señores, pero no como ustedes dicen en la macroeconomía y en los indicadores del paro, sino que vamos en la buena dirección, porque con esta ley han disminuido los abortos un 5%, casi seis mil menos en toda España y mil de ellos en la Comunidad Valenciana.
Es decir, esta ley tiene garantía sanitaria, garantía jurídica.
Por tanto, les pedimos que apoyen que se retire la que ha realizado el Partido Popular.
Porque, miren, las consecuencias son terribles, denigran a la mujer como ser humano, porque le quitan el derecho a decidir sobre su cuerpo, las vuelven a la tutela del cura, del juez, del médico, del psiquiatra.
¿Qué quieren?
, ¿que tengamos que volver a pasar por enfermas mentales o por locas?

Y, además, va a aumentar el número de abortos, la pena de cárcel para los médicos, con la hipocresía de que quienes tengan recursos podrán practicar la movilidad exterior, el éxodo o el turismo abortivo y, las que no, tendrán que volver a la ruda y al perejil, es decir, a las condiciones clandestinas, donde aumentará la mortalidad.

Es decir, están obligando a más sufrimiento, nos imponen un dolor excesivo, obligan a las mujeres de cualquier religión a que sean madres, incluso en embarazos no deseados o con malformaciones fetales, a las cuales van a someter a un laberinto burocrático para que, finalmente, se excedan los tiempos y no se pueda interrumpir la gestación.
Pero, eso sí, una vez que haya nacido el bebé, recaerá sobre las espaldas de estas mujeres su mantenimiento, porque ya se han dedicado ustedes a recortar las ayudas a la dependencia (aplaudiments) y a la discapacidad.

Tenemos alternativas.
El Grupo Socialista quiere que se mantenga esta ley, quiere que trabajen por la plena igualdad, que se dote con recursos suficientes las ayudas a la maternidad, para que las que lo desean no se vean obligadas a retrasar la maternidad por no tener un adecuado puesto de trabajo.
Potencien la creación del empleo femenino, hagan y retrocedan en la reforma laboral que permite despedir con facilidad a la mujer embarazada, retiren la LOMCE y pongan de nuevo Educación para la Ciudadanía, potencien la ley de dependencia, quiten la discriminación de las mujeres solteras.

Mire, no han escuchado a las mujeres.
Las mujeres no queremos que nadie decida por nosotros, queremos pedirles.
.
.
, les damos la oportunidad con el voto secreto de que se retire esta ley, que sean ustedes quienes decidan y no sea su partido el que decida por ustedes.
¿No querían consenso?
Aquí tienen una buenísima oportunidad.

Miren, es un gravísimo ataque esta ley a los derechos de todas las mujeres.
No lo olviden, si las mujeres retroceden un punto, la sociedad en su conjunto retrocede dos.
El embarazo, señorías, es lo más hermoso y maravilloso del mundo, siempre que sea deseado.
Pero se convierte en un auténtico infierno si no lo es.

Muchas gracias, señorías.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.
.
.
, gràcies, senyora Salazar.

A esta proposició no de llei hi ha una esmena presentada pel grup parlamentari d'Esquerra Unida.
Per a la seua defensa, té la paraula la diputada Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Algunos son muy valientes para insultarnos y llamarnos Herodes a todas, pero muy cobardes como para quedarse a escuchar este debate parlamentario.
(Aplaudiments)

Comenzaré.
«La finalitat primordial és la de facilitar al poble treballador una manera segura i exempta de perill de regular la natalitat quan existeixen causes poderoses, sentimentals, eugèniques o terapèutiques que exigeixen la interrupció artificial de l'embaràs.
Durant molt de temps, l'avortament ha estat practicat per elements desaprensius que han especulat amb les necessitats proletàries de limitar la profilitat en determinats casos.
Cal acabar amb l'oprobi dels avortaments clandestins, font de mortalitat maternal.
Article primer: Queda autoritzada la interrupció artificial de l'embaràs.
Article tercer: Els casos de sol·licitud d'avortament no terapèutic s'efectuaran exclusivament a petició de la interessada, sense que ningú dels seus familiars o propers puguen presentar després reclamació respecte al resultat de la intervenció.
Article sext: Es crearan organismes que seran els únics autoritzats oficialment per a efectuar la interrupció de l'embaràs artificialment.
Article dotze: Tots el dispensaris clíniques i sales destinades a la interrupció artificial de l'embaràs hauran de trametre a la Conselleria de Sanitat cada mes una relació detallada dels casos, per a portar un servei d'estadística.
» Firmado por el conseller primer, Josep Tarradellas.
Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya, 9 de enero de 1937.
Decreto de Presidencia.

Este era el texto que se aprobaba en plena guerra civil, gracias al empeño de la ministra anarquista Federica Montseny, que pretendía que se implantara en todo el territorio que permanecía aún bajo la legalidad de la democracia de la segunda república una regulación del aborto, debido a la altísima mortalidad, a la hecatombe, decía Federica Montseny, que provocaba su penalización.

El diario ABC, en el 1936, publicaba lo que los sublevados pensaban de esta medida, que calificaban de «ansia devoradora del comunismo judío para exterminar España.
Ya no se satisface con la muerte y la matanza de los que han nacido, sino que quieren exterminarlos antes de nacer».

Pero la realidad fue que el franquismo sí que aniquiló la posibilidad de que las mujeres decidieran por sí mismas en todos los ámbitos de la vida, y las sometieron inmediatamente y por la fuerza al dedo inquisidor del nacionalcatolicismo.
Tuvo que morir el dictador en la cama y llegar hasta bien entrados los años ochenta para que pudiéramos volver a hablar de regular esta situación.
Tuvo que pasar medio siglo para que volviéramos a 1937.
Porque el franquismo desarrolló una legislación que excluía a las mujeres de vivir según sus deseos e intereses, atadas al yugo y las flechas, que les abocaban a asumir los roles que el régimen misógino quería para ellas.
Si el conjunto de la población carecía de derechos individuales y políticos, las mujeres se encontraban en el subsuelo, en un infierno vital y social.

El artículo 57 del Código civil lo dejaba bien claro: «El marido ha de proteger a la mujer y esta obedecerle.
» Su único papel era el de la sumisión al hombre y los valores que definían a la mujer eran el de la decencia, el matrimonio y la procreación.
El Código penal castigaba duramente a la mujer que cometía adulterio, y el artículo 416 castigaba con prisión o multa a todos aquellos que facilitaran por medios propios producir el aborto.
Aunque existía un atenuante que podía reducir la pena, y consistía en alegar la deshonra que suponía para una familia contar con una madre soltera.

Tras el fin de la dictadura aún quedaba, y por lo visto aún nos queda, una dura lucha encabezada por el movimiento feminista.
En el 1976 exigieron una amnistía para todas aquellas mujeres condenadas por los llamados «delitos específicos», porque se encontraban en la cárcel mujeres por haberse provocado un aborto, por haber decidido sobre su propio cuerpo.
A partir de esa fecha comenzaron el resto de campañas y movilizaciones por la legalización de los anticonceptivos, enmarcados en la defensa del derecho a una sexualidad libre y responsable.
Fue en el 1976, el 3 de octubre, el primer reportaje de El País Semanal, y se llamaba «Aborto en Londres».
Comenzaba así ese reportaje: «La chica nunca ha estado en el extranjero, no tiene ni siquiera pasaporte.
Está tan angustiada que, si no la ayudase su amiga, que sabe todo, porque también ha estado en Londres, no lo hubiese conseguido.
El dinero es un gran problema.
El viaje aéreo en chárter, ida y vuelta, cuesta 7.
000 pesetas.
La operación y el periodo de cama de una enferma, 6.
500.
Después hay que añadir el hotel y la comida de tres días.
En total, 20.
000 pesetas, el sueldo de un mes que Mari Carmen ha pedido a su hermana con un pretexto cualquiera.
Los demás creen que va a pasar cuatro días en la sierra.
»

Así comenzaba ese primer reportaje de El País Semanal.
 Aquel año se realizaron en España 300.
000 abortos clandestinos, en los que murieron 3.
000 mujeres, según datos del Tribunal Supremo.
En el 1979 se dio el proceso judicial, el famoso, por aborto conocido como «Las 11 de Bilbao», en el que estaban inculpadas 10 mujeres y 1 hombre, que se enfrentaban a la posibilidad de doce años de cárcel por haber decidido no tener más hijos, debido a que se encontraban en una desesperada situación económica.

Tras multitudinarias manifestaciones y acciones de autoinculpación, en 1983 la audiencia provincial emitió su veredicto.
La sentencia valoraba que la situación económica de estas mujeres era un atenuante, ya que se había recurrido a la práctica del aborto ante situaciones de extrema necesidad.
Se sentaba con ello un precedente legal para la defensa de los derechos de la mujer.

Aquellas movilizaciones y aquella consecuente victoria, aquel «sí se puede» de la época, obligó en parte al gobierno de Felipe González a elaborar la ley de supuestos de 1985, una despenalización parcial del aborto que fue presentada en el 1983, pero recurrida por el padre de Gallardón, y por eso se aprobó en el 1985.
En ese debate parlamentario, el defensor de la enmienda a la totalidad del Grupo Parlamentario Popular era el señor Manuel Fraga, ex ministro franquista que definió el aborto como «esa tolerada matanza de inocentes, tan grave como las pirámides de cabezas cortadas por los mongoles o como el holocausto nuclear de Hiroshima».

Afirmaba que el aborto, en caso de violación, era intentar reparar un mal causando otro mayor, algo así como quemar el traje para limpiar la mancha, ya que, según él, «las gestaciones subsiguientes a la violación son rarísimas, ya que no hubo ningún caso de embarazo por violación a lo largo de treinta años en la ciudad de Búfalo; de nueve años en Minesota; y en Washington se ha hallado un caso de cada trescientas violaciones».
Estas eran las estadísticas del señor Manuel Fraga Iribarne en aquel debate.

Ante esta ley de supuestos, el Partido Comunista de España, integrado en el Grupo Mixto, con Gregorio López Raimundo como portavoz, defendía ya una ley de plazos.
Y dijo: «La penalización no ha logrado evitar el aborto ni tampoco reducir su práctica, únicamente impuso la clandestinidad.
Y el dinero permite a una minoría privilegiada recurrir al aborto en condiciones higiénico sanitarias aceptables, mientras que a la mayoría en España ni la legislación, ni la práctica, consideran la maternidad como una función social.
Cargan sobre la madre los costes económicos de la atención del hijo en condiciones insoportables para la mujer.
Los horarios de trabajo son incompatibles con los de los centros educativos.
No existen guarderías subvencionadas.
Son frecuentes los despidos.
Estas condiciones convierten a nuestro país en un estado objetivamente abortista.
»

Esta intervención la podríamos reproducir íntegramente hoy, porque habla de una realidad tremendamente similar a la actual.
Finalmente se aprobó esa ley totalmente insuficiente, pero necesaria.
Una ley que todavía tardó quince años en convertirse en una ley de plazos.
Y ahora ustedes quieren imponer el crucifijo en todas las esferas de la vida para someter a la gran mayoría social a sus dictados.

Pretenden violar los derechos de las mujeres basados en acuerdos realizados en la Conferencia Internacional del Cairo, en la IV Conferencia Mundial sobre Mujeres en Beijing y la Declaración de los Derechos Humanos de las Naciones Unidas.
Pretenden que más de un especialista acredite que tenemos una enfermedad mental para poder ejercer nuestra voluntad.
Introducen la posibilidad de la pena de prisión para los especialistas que se declaren insumisos.
Hacen cosas, estas cosas, para ejercer el control sobre los profesionales sanitarios, a través del miedo y motivando las delaciones entre ellos.
Convierten así los pecados en delito.

Quieren imponer su control sobre nuestras vidas a costa de lo que sea necesario.
Aumentan el tiempo de reflexión, que más bien es un tiempo de coacción de las mujeres, poniéndolas al borde de los plazos que permiten sus supuestos.
Y todo en la máxima oscuridad.
No nos han querido a la izquierda plural dar los datos acerca del comité de expertos.

Y, miren, señorías, en esta intervención he querido relatar el camino cruel y duro que ha supuesto para las feministas llegar hasta aquí.
Porque es necesario tener memoria y conocer la historia.
Porque cuando ha causado tanto dolor, incluso muertes, no debemos repetirla.

Por ello, no abran la puerta a que miles de mujeres tengan que volver a recurrir a una percha en un lugar insalubre, al miedo, a un viaje a Londres, a un informe que nos declare incapaces.
No abran la puerta a que las mujeres volvamos a ser consideradas propiedad de nadie, ni criminales, ni sumisas, ni incapaces.
Un aborto libre, gratuito, público y fuera del Código penal, porque nuestro cuerpo es mío; nosotras parimos, nosotras decidimos.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora López.

En torn d'acceptació o no d'esmenes, la senyora Salazar.

La senyora Salazar Agulló:

El Grupo Parlamentario Socialista va a aceptar la enmienda de adición que ha propuesto Esquerra Unida.
Y le agradecemos todo el recorrido histórico sobre la historia del aborto y la clandestinidad en nuestro país.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Salazar.

En representació del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada Mònica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Bon dia, senyories.

Gràcies, senyor president.

La història de la humanitat és una història d'opressió i dolor cap a les dones, com se relatava adés, però també és la història de la lluita de milers de dones i hòmens per la igualtat, per la igualtat política, per la igualtat legal, per la igualtat d'oportunitats.
I saben què, senyories?
El Partit Popular és enemic de la llibertat de les dones.
Això és propi de governs d'hòmens dèbils, perquè els hòmens dèbils sempre han tingut por a la llibertat de les dones; són enemics de la llibertat de les dones, en realitat són enemics de la llibertat.

Però les dones no estem disposades a deixar que ni vostés, ni ningú decidisca sobre el nostre cos i sobre la nostra vida, sobre la nostra llibertat, en definitiva.
Legislar en contra de la gran majoria de la societat és el que vostés aconseguixen legislant contra la llibertat.

Perquè esta decisió que afecta la vida més íntima i important que pot prendre una dona, una llei que aspira a conduir a la il·legalitat penal a metges, metgesses, dones, a posar en risc la vida de les dones novament, a obligar a tenir fills amb malformacions, a gent que ni econòmica, ni emocionalment pot sustentar-lo, quan en l'altra mà vostés anul·len les ajudes a la dependència, les possibilitats d'igualtat de les persones amb discapacitat, és senzillament immoral, senyories.
És governar contra la gent, és governar contra les dones, és governar contra els hòmens que tampoc estan d'acord amb aquesta llei.
I és un despropòsit jurídic i social, un endarreriment històric, una llei que ja no té cabuda en el segle XXI.

I ho fan en nom de protegir la maternitat, senyories, quin contrasentit.
Vostés, a les dones que volen ser mares no parlen amb elles, es veu.
Saben vostés quantes dones en este país volen ser mares i no ho són per motius econòmics i no ho són per motius de conciliació i no ho són perquè el seu mercat laboral els imposa uns horaris incompatibles amb la vida familiar?
Han parlat amb les dones que volen ser mares?

Han parlat amb les dones que volen ser mares i vostés han retallat les possibilitats de tècniques de fertilitat, perquè han retallat en sanitat?
I perquè a més apliquen un dogma i és que totes les tècniques que hagen de vore amb embrions van en contra del seu dogma religiós.
Han parlat amb les dones que volen ser mares?
Vostés no deixen a les dones que volen ser mares ser mares.
I a les que no volen tindre el fill, l'obliguen a tindre'l.
Són enemics de la llibertat.

I ho fan en nom del consens, senyories.
Quin consens?
Els anys huitanta no és el consens.
El consens és un ordenament jurídic que permet a qualsevol persona viure conforme a les seus idees.
Eixe consens està en la llei actual.
És una llei que permet decidir sense paternalismes, sense tutors.
La llei que permet decidir a una dona que viu la seua ortodòxia religiosa, conforme a la jerarquia catòlica i que entén que ha de tindre els fills que Déu li done, ahí està el consens amb la llei esta que tenim.
Ningú l'obliga, pot viure conforme a la seua cosmovisió.
Però les dones que volen planificar la seua família tenen el mateix dret a viure conforme a les seues idees.
I la llei que vostés proposen només deixa viure a una d'eixes dones.
No deixa viure amb pau i amb llibertat a l'altra.

Senyories, el consens està allà on cadascú pot desenvolupar amb llibertat la seua personalitat, conforme a la seua cosmovisió; on ningú l'imposa la seua manera de vore el món als altres.
Eixe és el consens.
Vostés juguen a ser Déu.
Vostés decidixen qui pot ser mare i qui no.
Vostés estan usurpant al seu Déu les decisions que no haurien d'usurpar-li.

I, miren, les dones els ho van a pagar, els hòmens també, perquè ací estem parlant, senyories, de llibertat, de progrés, d'igualtat.
I per això, senyora Salazar, vosté té el nostre recolzament.
Si volen protegir la maternitat facen polítiques d'igualtat, facen una xarxa pública d'escoles de zero a tres anys, facen que siga possible treballar i tindre salaris dignes, facen que siga possible tindre uns horaris compatibles amb la vida humana, que també inclou, òbviament, el ser mares.

Tenen, senyora Salazar, el nostre sí, el sí a la llibertat, el sí a la convivència, el sí al consens, que és el no a la seua llei.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Rosa Roca.

La senyora Roca Castelló:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señora diputada.

Presentan hoy aquí una proposición no de ley en la que solicitan que las Cortes Valencianas, a través del Consell de La Generalitat, se dirija al Gobierno de España instándole a la retirada inmediata y a no continuar con la tramitación parlamentaria del anteproyecto de la ley orgánica sobre salud sexual y reproductiva e interrupción voluntaria del embarazo.

Dicen ustedes, y repito, retirada inmediata, no continuar.
Solicitan la retirada de un anteproyecto que acaba de ser presentado, que inicia un proceso consultivo en diversos organismos que deberán emitir dictámenes y valoraciones plurales y conformarán un texto de mayor consenso.
Pero no, señorías, ustedes con esta iniciativa cercenan esa posibilidad.

Ustedes con esta iniciativa de retirar este anteproyecto de ley tratan de impedir que vea la luz, que nazca.
Este gobierno y cualquier otro, dentro de una sociedad democrática, tiene todo el derecho del mundo a presentar una iniciativa legislativa que ustedes tratan de impedir desde el inicio.

El gobierno del Partido Popular opta por esta modalidad de anteproyecto de ley como mecanismo que permita escuchar, presentar enmiendas, consensuar, participar y aunar diferentes sensibilidades.
El PP, por tanto, ofrece diálogo y consenso.
Y ustedes exigen la retirada de la reforma por innecesaria.

La reforma de esta ley, señorías, figura, les recuerdo, en el programa electoral del Partido Popular.
¿No lo recuerdan?
Y ese proyecto electoral fue votado y respaldado por la mayoría de este país, por eso lo llevamos a cabo.

Y les he de recordar también, y les he de recordar también, que a pesar de que ustedes se pasaron toda la campaña electoral anunciando «cuidado, que viene la ley del aborto del Partido Popular», pues, a pesar de eso, mayoría absoluta.
Por eso presentamos ese anteproyecto de ley.
(Aplaudiments) Y este gobierno lo que hace presentándolo es dar cumplimiento a una parte de ese programa, insisto, insisto, que obtuvo la mayoría absoluta.

Pero en su forma de hacer, una vez más, piden la retirada de todas las iniciativas que propone el gobierno por el método que ustedes utilizan continuamente, método de oposición por derogación.
Y esta actitud la utilizan ustedes para todo: para una reforma laboral, para una reforma educativa, como bien decía una diputada hace unos pocos días, una diputada del Partido Popular en el Congreso.

¿Por qué niegan el diálogo?
¿Por qué se niegan a escuchar?
¿Por qué no han de considerarse otras sensibilidades no coincidentes con ustedes?
Este tema, señorías, se merece algo más.
Este tema es de mayor calado.

Dicen hablar en nombre de todas las mujeres.
Pero eso no es cierto, señorías.
Con esta ley la mujer, repasando el texto de ese anteproyecto, en ninguno de los casos irá a la cárcel.
Esta ley acompaña a la mujer en ese trance tan duro… (Remors) La risa y la chanza que les produce un tema de este calado es vergonzoso para los diputados y las diputadas de la oposición.
(Remors)

Esta ley acompaña a la mujer, como les digo, en este trance tan duro, como debe ser el poner fin a un embarazo asesorada, ayudada y ofreciendo alternativas.
Una ley que no permitirá que una niña de dieciséis años tome una decisión en soledad sin contar también con los suyos.

Señorías, guarden su intolerancia en este tema más que en ningún otro.
Dejen de insultar y de tratar de vejar por pensar diferente.

Un anteproyecto de ley permite el diálogo, la escucha, un trabajo en común que beneficia a una gran mayoría.

Es un tema tan sensible y complejo…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora Roca.

La senyora Roca Castelló:

…que no es fácil -voy rápidamente- aunar los derechos de la mujer con los derechos del no nacido.

Por todo ello, señoría, no apoyaremos su propuesta.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Salazar.

La senyora Salazar Agulló:

Gracias.

Señora Roca, hace muy poco, en una comisión, en la comisión de sanidad de junio, la señora Masip, que se sentaba con ustedes allí, dijo: «Quan vinga Gallardón, parlarem.
» Pues, Gallardón ha venido.
Gallardón ha hablado.
Y me cuesta creer que usted haya leído -y no haya sentido el vello de punta- el anteproyecto de la ley orgánica para la protección de la vida del concebido que ha presentado el señor Gallardón.

Mire, con esta ley los sanitarios tendrán que colocar en la mesa de su consulta el Código penal y quitar el Vademecum y quitar los protocolos.
Están judicializando y criminalizando un procedimiento, como es la interrupción voluntaria del embarazo, plenamente legal.

Tienen ustedes mucha prisa, mucha prisa para poner en marcha esta ley.
Ya hemos detectado muchas, muchas personas, incluso menores, a las cuales les están poniendo problemas.

Miren, la Ley 2/2010 no ha sido evaluada.
Gallardón ha sido incapaz de mostrar cuál ha sido el informe de evaluación, qué resultados tiene.
¿Quiénes les han asesorado en esa ley?
No han escuchado ni a las mujeres ni a los profesionales.

¿Saben ustedes, de 116.
000 interrupciones, cuántas han sido de menores?
El 3,2%.
Y, de ellas, el 87% de las interrupciones de jóvenes de dieciséis y diecisiete años, el 87%, han informado a sus padres.
Es decir, que el 0,41% de las IVE que no informan porque sus padres están en el otro lado, están…, son inmigrantes y viven en otro sitio y no…, o porque tengan fuertes convicciones religiosas no se lo permitan, por eso no se justifica movilizar o retirar una ley que da garantía jurídica y garantía sanitaria.

Miren, esto de que las mujeres van a ser informadas…, querrá decir disuadidas.
Porque ustedes lo primero que hacen, en un apartado de esa ley, es prohibir la publicidad de las clínicas acreditadas durante estos años para la interrupción voluntaria del embarazo.
Y, en su lugar, están repartiendo ya pingües beneficios para la Red Madre, que será la encargada de decirle: «Hija, aguanta.
Hija, tienes que esperar un poco más.
» (Aplaudiments) Y, si no, habrán muy buenas familias que se harán cargo de la adopción -y ésta es una historia reciente de la España que queremos ya dejar olvidada y ustedes no hacen nada por olvidarla.

Miren, a nosotros nos asquea que no estén los miembros del gobierno valenciano presentes en esta ley, porque creemos que no tienen el mínimo respeto por las mujeres.
Pero todavía nos asquea más la corrupción y que el presidente de las Cortes salga continuamente enredado en el tema del Gürtel o que el presidente de Les Corts no tenga la autoridad para que la señora Milagrosa abandone ya el escaño en estas Cortes.
(Remors) ¿Eso también venía en su programa?

Ustedes saben que en el programa político del Partido Popular, que hablaba de modificar la ley del aborto, había una ambigüedad muy bien calculada, porque podía ser o niño o niña, o carne o pescado.

Miren, hay muchas medidas para ayudar a la maternidad, sin tener que tocar esta ley.

Aceptamos la enmienda de Esquerra Unida para que se dote de recursos y se haga información y educación, desde los centros educativos y en todos los niveles del sistema educativo, para que las jóvenes y los jóvenes puedan tener una sexualidad y no tengan que sufrir un embarazo no deseado.

También les pedimos que ayuden en la creación de centros escolares y a compatibilizar los horarios.
Y, sobre todo, que se impliquen.

Tenemos un plan de igualdad.
Tenemos leyes de igualdad valenciana que son papel mojado.
¿Dónde está la corresponsabilidad para que la crianza de esos hijos sea compartida entre hombres y mujeres?

Mientras tanto, ustedes siguen sin condenar el acoso sexual en los centros públicos y de toda la que hay en los centros privados.
Las violaciones, señorías, se han incrementado en la Comunidad Valenciana un 21%, y parece que miramos hacia otro lado.

Señora Roca, usted no ha entrado en el fondo de la cuestión.
Usted no ha dicho si usted está a favor de esta ley.
Posiblemente lo esté.
Y le vamos a dar la oportunidad, con este voto secreto, de que sean ustedes los que decidan y piensen en las mujeres que les han votado, que son muchas, como usted dice; pues, no las defrauden.
Tienen ahí la oportunidad de votar a favor para que se retire, porque esta ley es un sinsentido que crea mucho sufrimiento y, sobre todo, denigra a las mujeres porque nos quita la capacidad de decidir sobre nuestro cuerpo, sobre nuestro útero y sobre la reproducción.

Muchas gracias, señores.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora Roca.

La senyora Roca Castelló:

Gracias, señor presidente.

Señoría, hay otras sensibilidades.
Ustedes no me representan a mí ni como mujer ni como madre ni como diputada.
(Aplaudiments) Y no me representan y, igual que yo, otras diputadas se han manifestado.

Mi posicionamiento está claro, como lo está el de ustedes, como lo está el de ustedes, que a veces parece que es inútil el debate.

Pero la diferencia entre ustedes y yo es que estoy ofreciendo, desde el partido, desde el grupo del Partido Popular, la posibilidad de debatir un anteproyecto, que es lo que hoy se viene a discutir aquí.
(Veus) No estamos debatiendo una ley que no existe todavía.
No existe una ley del Partido Popular.
Hay un anteproyecto que ustedes están negando que siga todo su trámite.

¿Dicen que tenemos prisa?
¿Nosotros tenemos prisa?
Nosotros estamos siguiendo los pasos que se supone que debe de seguir una ley, con todos los órganos consultivos, para que ésta pueda ser más plural, para que pueda dar lugar a más iniciativas, para que podamos oír y escuchar más y mejor.
Ustedes no quieren eso.

Han comentado la posibilidad de indefensión de los profesionales.
Los profesionales sanitarios están amparados por la Constitución cuando ejerzan dicho cometido.
Y están amparados también desde todos los ámbitos.

Permítanme leer única y exclusivamente el encabezado de la exposición de motivos de esta ley orgánica, que ustedes parece ser que ni se la han leído:

«La Constitución española, en su artículo 15, establece que todos tienen derecho a la vida.
Dicho derecho, en el mismo sentido que lo recoge la Declaración universal de derechos humanos y los tratados y acuerdos internacionales ratificados por España, es la proyección de un valor superior del ordenamiento jurídico constitucional, la vida humana, y constituye el derecho fundamental, esencial y troncal, sin el que los restantes derechos no tendrían existencia posible.
Indisolublemente relacionado con el derecho a la vida, se encuentra el valor jurídico fundamental de la dignidad de la persona, reconocido en el artículo 10 de la Constitución, como núcleo de otra serie de derechos inviolables que le son inherentes.

»Tomando como fundamento estas disposiciones, el Tribunal Constitucional ha afirmado con rotundidad que la vida del concebido y no nacido, el nasciturus, en cuanto que encarna un valor fundamental garantizado en el artículo 15 de la Constitución española, la vida humana, constituye un bien jurídico protegido por la Constitución que conlleva para el estado dos obligaciones: la de abstenerse de interrumpir u obstaculizar el proceso natural de gestación y la de establecer un sistema legal para la defensa de la vida que suponga una protección efectiva de la misma y que, dado su carácter de valor fundamental, incluya también, como última garantía, normas penales.

»Sin embargo, sigue diciendo la doctrina constitucional, la protección de la vida del nasciturus no tiene un carácter absoluto y debe ser dispensada dentro de los límites impuestos por la existencia de otros derechos y bienes asimismo reconocidos por la Constitución, que deben de ser cuidadosamente ponderados en situaciones excepcionales de conflicto.
Tal es el caso de los supuestos en los cuales la vida del nasciturus, como bien constitucionalmente protegido, entra en colisión con derechos relativos a valores constitucionales de muy relevante significación, como la vida y la dignidad de la mujer, en una situación que no tiene parangón en alguna otra, dada la especial relación del feto respecto de la madre, así como la confluencia de bienes y derechos constitucionales en juego.
Se trata de graves conflictos de características singulares, que no pueden contemplarse tan solo desde la perspectiva de los derechos de la mujer o desde la protección de la vida del nasciturus.
Ni ésta puede prevalecer incondicionalmente frente a aquéllos ni los derechos de la mujer pueden tener primacía absoluta sobre la vida del nasciturus, dado que dicha prevalencia supone la desaparición, en todo caso, de un bien no sólo constitucional protegido, sino que encarna un valor…

El senyor president:

Vaya concluyendo.

La senyora Roca Castelló:

…central del ordenamiento constitucional.
»

Nada más.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Terminado el debate del tercer punto del orden del día, vamos a pasar a la votación de la proposición no de ley presentada por el Grupo Parlamentario Socialista, incorporando la enmienda de Izquierda Unida.

A continuación, la votación, por petición del Grupo Parlamentario Socialista, será secreta, con papeleta.

El secretario primero procederá a la lectura nominal de cada uno de los diputados.

(El secretari primer crida per ordre alfabètic els diputats i les diputades perquè depositen la papereta en l'urna)

(El president fa l'escrutini)

Fet l'escrutini, per 46 vots a favor, 42 en contra.
.
.
(Remors) 46 vots, tenen vostés raó.
46 vots, no.
42 vots, sí.
Per tant, queda rebutjada la presa en consideració de la proposició de llei, tramitada en el punt tercer de l'ordre del dia.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la derogació immediata del Decret 113/2013, de 2 d'agost, i de l'Ordre 21/2012, de 25 d'octubre, de la Conselleria de Justícia i Benestar Social, per la qual es regulen els requisits i condicions d'accés al programa d'atenció a les persones i a les seues famílies en el marc del sistema per a l'autonomia i atenció a la dependència en la Comunitat Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 77.
794, BOC número 223)

El senyor president:

Quart punt de l'ordre del dia, per favor.
Presa en consideració de la proposició no de llei de tramitació especial d'urgència, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, amb el registre d'entrada número 77.
794.
Per a la presentació i defensa de la proposició no de llei, té la paraula la representant del Grup Parlamentari compromís, la il·lustre diputada Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyories, la veritat és que si algú pensa que ha guanyat, qui ha perdut és la convivència i la democràcia.
Són d'estos moments que costa estar en Les Corts.
Que lamentable!
En fi.

Vinc ací a defensar una proposició no de llei que té molt a vore amb com és de lamentable.

I, miren, els vaig a dir, a vostés, senyors del Partit Popular, perquè al govern no li ho puc dir perquè no n'hi ha ningú del govern ací, perquè com ja han votat ja se'n poden anar, el que els ha dit el Cermi, i és que la mesura del repagament, anomenat «copagament», arriba en el pitjor moment per al sector de les persones amb discapacitat.
N'hi havia moltes opcions, el govern tenia moltes opcions, el Partit Popular tenia moltes opcions, però sempre han optat per la pitjor: ofegar els més febles per a no tocar els seus interessos i els seus interessats.

Després de diversos anys d'impagaments, de retards, de desmantellar la llei de la dependència, de retallar serveis, només se'ls ha ocorregut a este govern incrementar les quanties de copagament -mal anomenat «copagament», millor anomenat «repagament»-, dividir-ho en catorze pagues, se m'acudix una idea metafísica: ¿van a garantir-los també que van a viure dos mesos més per any?
, ¿com ho van a fer?
, ¿ho faran amb intercessió de l'Altísimo?
, perquè -que jo sàpiga- seran dotzes mesos els que pagaran, els que gaudiran, però catorze els que pagaran, ¿els garantiran dos mesos més per any de vida?
En fi, açò seu ratlla el ridícul si no fóra per la crueltat que n'hi ha darrere, el que suposa descarregar, a més, la responsabilitat del cobrament a les persones usuàries en els centres.

La pregunta és: ¿per a què governen vostés?
, en fi, açò és una bonica metàfora; l'absència, la impotència, el no-res, però vostés governen -és cert- per a fer-li la vida més difícil a la gent, justet el contrari que hauria de fer.
Per a les persones amb diversitat funcional allò millor que els pot passar és que aquest govern derogue el decret i, després, deixe de prendre decisions perquè totes les decisions que ha pres este govern han perjudicat objectivament les persones amb dependència, les persones amb discapacitat.
Aquí, a la ment lúcida d'aquest govern roín se li va ocórrer que podia ofegar encara més les persones dependents.
És tal el despropòsit que el mateix president, el senyor Fabra, ha instat la consellera a suavitzar el copagament -açò segons la premsa-, ¿i la consellera no pensa dimitir?
, ¿el senyor Fabra no la pensa cessar?

El seu govern manté les subvencions congelades des de l'any 2008, els retards en 2012 i 2013 han posat a les entitats, la majoria sense ànim de lucre, en una situació tremendament difícil, amb treballadors i treballadores que han estat fins a set mesos sense cobrar.
Senyories, ¿s'imaginen vostés set mesos sense cobrar?

En 2013 s'ha retallat als centres un 10%, han apostat pel sistema de les subvencions que genera incertesa any rere any, a més d'aquestes retalladades pressupostàries enfront del sistema de concerts però, clar, els concerts els deixen vostés a les empreses que volen fer negoci amb la nostra salut, a les empreses de l'àmbit de la sanitat privada, i, a més, tenen milers de persones majors d'edat avançada esperant el PIA.
Són vostés com voltors esperant la mort per a no haver de pagar.

Vostés es van comprometre… bufen, bufen.
.
.
, bufen, bufen, això ho fan els voltors; els voltors esperen la mort, esperen la mort… Jo estic ací de voltor esperant que se muiguen vostés?
Vostés ja se maten, vostés a soletes.
¡Tranquil!
, senyor Ovejero, ¡tranquil!
¡Relaxe's!
, ¡relaxe's!

Vostés es van comprometre amb les entitats a un model de finançament, i en lloc d'açò el que han fet és deixar de finançar, no és un nou model de finançament, és deixar de finançar, perquè pagar només el 10% és quasi el mateix que no finançar.
Catorze dies després de reunir-se amb el Cermi, el president de La Generalitat i quatre consellers van publicar el Decret 113/2013.
El Cermi ho va anomenar «deslleialtat institucional», i ¿com ho anomenarien vostés?
El govern es va comprometre amb el Cermi a respectar la figura del tutor, i no ho han complit.
De fet, ja n'hi han persones que exercixen la tutoria que estan renunciat a ella i demanen oficialment deixar de ser tutors perquè no poden assumir-ho.

¿Se senten orgullosos vostés d'això?
¿Se senten orgullosos d'estes mesures?
No permeten ni tan sols la solidaritat entre les persones.
¿És o no és roín això?

El repagament no és una cosa nova, existix des dels anys noranta com aportacions familiars obligatòries al costat del pagament dels transports als centres.
No han inventat vostés la Coca-Cola, senyories.
El que sí és nou és que eixe repagament tinga l'abast del 90% del cost i l'haja de pagar l'usuari en catorze pagues.
A açò no se li pot anomenar copagament, és un altre nivell, és pagament per l'usuari de la pràctica totalitat del preu amb una mínima aportació dels diners públics que -recordem- també han estat aportats pels usuaris.

Ara, les persones amb discapacitat paguen molt més d'allò subvencionat per l'administració, per la seua plaça, en el recurs assignat en el PIA.
¿És este el seu model d'atenció, deixar d'atendre?
¡Açò és un model de desatenció!
, senyories.
Amb aquest mecanisme estan tirant el sistema d'atenció a centenars de famílies.
Vostés no tiren només la història cap enrere amb la llibertat de les dones a decidir sobre la seua maternitat; vostés estan tirant la història cap enrere tornant a les persones amb discapacitat al ¡cuarto oscuro!
¡Vostés volen tindre les persones amagades, fora del sistema!
Vostés són els antisistema, vostés sí que són antisistema.

Miren, aquí estan conduint moltes famílies a eixes decisions perquè no poden pagar, i, damunt, vostés que són els responsables d'açò -jo diria els culpables d'açò- posen en mans dels centres l'obligació de cobrar.
Això ¿què és?
¡Pura covardia!
No són ni tan sols capaços d'executar les seues normes, i els diuen als treballadors dels centres, alguns d'ells que no estan ni cobrant, que han de cobrar a molta gent que no pot pagar-ho.
¡Hala!
, una més.
¿Han valorat en quines condiciones se'ls deixa als orfes?
La majoria acabaran en exclusió social com a conseqüència de les resolucions que el seu govern està aplicant.

Una de les diputades va dir ací, en seu parlamentària, que no estava orgullosa de les xifres oficials sobre la gestió dels serveis de la llei de dependència.
I, ¿per què fan aleshores això?
Si no estan orgullosos, ¿per què ho fan?
Encara estaran menys orgullosos ara -supose-.
Tant és així que, ara, han proposat donar-los cent euros, una taula rasa absurda quan el que urgix és tenir en compte les circumstàncies de cada persona, les circumstàncies de la seua situació familiar, econòmica i les seues necessitats.

Això és el que estan reclamant els usuaris i usuàries del Cermi, a més de reclamar que els càlculs es facen amb transparència; n'hi ha usuaris i usuàries que se'ls està dient el que han de pagar i no s'entén com s'han fet els càlculs perquè es fa amb total opacitat.
Açò sí, el resultat és encandalós especialment per als orfes absoluts i per a les vídues, als quals se'ls deixa sense diners directament per a poder viure, per a despeses personals, per a medicines, per a logopèdia, per a transport, per a protèsica, serveis que ja tenen, a més, el seu mateix copagament gràcies a les seues mesures i aquelles del senyor Rajoy.
Han imposat repagaments en quantitats superiors al cost del servei, això també ha passat, han fet pagar ¡més!
del que val el servei.
Això ja no és un copagament, això ja és una vergonya.

Estem davant del desmantellament de l'estat de benestar, començant pels més febles, els més vulnerables, la gent que més protecció necessita.
Les seus decisions són tan vergonyoses que ni tan sols els seus moltes voltes les han recolzat; Paterna, Sagunt, Xirivella ha anunciat que no va a cobrar als usuaris l'increment al fet que obliga el Decret 113/2013, tots ells, ajuntaments on la majoria l'ostenten vostés.
Fins i tot, a l'Ajuntament de València s'ha aprovat una moció demanant la revisió d'este decret.
Ja no em pregunte què votarà la senyora alcaldessa perquè se n'ha anat, ja es veu que ha complit per hui la seua jornada, però m'haguera agradat vore si és coherent amb el seu vot a l'ajuntament.

Des de Compromís hem arreplegat en aquesta proposta les reivindicacions d'un sector castigat per les múltiples mesures antisocials d'un govern insolidari, i venim ací a ser la veu dels més vulnerables i a traslladar-los a vostés que ja no poden més, que el repagament del 90% fa inviable l'accés als serveis, que els retards i els impagaments ofeguen la gent, que està cobrint obligacions públiques, que necessiten un model de finançament estable, que estan farts de no ser escoltats ni ser enganyats.

Senyories, ¿van a promoure vostés una política que escolte, que mire,…

El senyor president:

Vaja concloent, senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

…-acabe, senyor president-, que no mentisca, que no siga covard, o van a seguir maltractant els més dèbils?

Eixa és la pregunta que se dirimix hui ací amb el seu vot.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per a la defensa de l'esmena presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida té la paraula la il·lustre diputada senyora Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Evidentemente, nuestra enmienda lo que intenta de alguna forma es mejorar algo la redacción del texto pero estando absolutamente de acuerdo con la propuesta de resolución.

Y entrando también a matizar que lo que se necesita, sobre todo, es una mesa de negociación del sector de la discapacidad en la que se encuentren absolutamente representados todos los agentes sociales que conforman este sector para que podamos hablar de un nuevo modelo de atención de calidad para los usuarios y, después, consecuentemente con él, un nuevo modelo de financiación estable y, por supuesto, que garantice la aplicación de los derechos en el País Valenciano, algo que ahora mismo, evidentemente, y a tenor de los hechos, está claramente muy distante de la realidad en la que se vulneran constantemente los derechos fundamentales, los derechos subjetivos y los derechos sociales.

Quería poner de manifiesto -antes de comenzar mi intervención- que hoy ha vuelto la dignidad a entrar a las Cortes Valencianas porque por fin se les ha levantado el castigo a todas esas personas que han venido muchas veces aquí, a las Cortes Valencianas, a decir las verdades delante del gobierno valenciano; entre ellas, Elvira Murcia (aplaudiments), Elvira, que no se creía que le hubiera levantado el castigo el señor presidente y, evidentemente, así ha sido.
Esperemos que no tenga que haber más castigos pero porque la libertad de expresión se garantice en nuestra democracia.

Bien, desde Esquerra Unida estamos en contra del repago pero no estamos en contra de este decreto, en concreto, solamente, ni de la orden que aplicó el copago en dependencia hace un año y medio.
Estamos en contra del mismo concepto, el concepto de copago; el concepto de copago es un concepto absolutamente perverso.
Habla eufemísticamente el gobierno de que estamos ante un mecanismo de participación del usuario en el coste del servicio, hablan de eso como si los usuarios, como si la ciudadanía no participáramos del coste de los servicios públicos constantemente a través de nuestros impuestos, hablan como si la redistribución de la riqueza, entonces, de ella, de esa mala redistribución de la riqueza, tuviéramos la culpa quienes tenemos que disfrutar de los servicios, garantizarnos la administración los servicios sociales y públicos que como ciudadanía necesitamos que se nos aplique en una democracia.

Es absolutamente mentira, estamos hablando, por tanto, de repago, estamos hablando de volver a pagar, y estamos hablando de un castigo a uno de los sectores que más necesita de la garantía de los derechos sociales: el sector de la diversidad funcional, el sector de la discapacidad, el sector de la dependencia, porque no olviden sus señorías que todas y todos somos dependientes en mayor o en menor medida.

Lo que ha hecho este gobierno y lo que hizo con agosticidad y alevosía fue publicar un decreto en el que se hablaba del repago a las personas con discapacidad sin que ni siquiera se hubiera publicado el coste público de los servicios.
¿Qué quiere decir eso?
Pues que con una formulita, que encima se ha estado aplicando mal -y lo ha reconocido la conselleria- le llegó a la gente en diciembre, después de que por fin pagaran parte de lo que debía la conselleria a los sectores, a todas las entidades y a las asociaciones, después de muchísimas movilizaciones, después de tres marchas por el País Valencià por parte de «Discapacidad en marcha» para ir por los centros informando de los derechos que tienen los usuarios, después de toda esa lucha organizada por fin consiguen que se le pague por parte de la conselleria lo que se compromete a pagar en la orden de subvenciones, y resulta que cuando consiguen eso les llega prácticamente en Navidades una carta a cada usuario en la cual les dicen cuánto van a tener que empezar a pagar para recibir un servicio que le debería ser dado de forma gratuita, universal y garantizada por parte de la administración, un servicio que, por cierto, en la gran mayoría de los casos está delegada la responsabilidad, es decir, en una dejación de responsabilidades de la administración hacia las entidades y las asociaciones sin ánimo de lucro que son las que verdaderamente garantizan al final la aplicación de los derechos.

Estamos hablando de que a través de una carta, por ejemplo, se le dice a una familia que tiene que empezar a pagar el usuario mil euros porque hay que castigarlo -al parecer- por tener que necesitar una residencia, o una vivienda tutelada.
Y eso lo hacen aplicando una fórmula en la cual hasta hace solamente un mes no sabíamos cuál era el coste público de los servicios, es decir, no sabíamos ni siquiera en qué se basaban para decir que una persona tenía que pagar 1.
000 euros para recibir un servicio en concreto.
La oscuridad y la opacidad en todo este proceso es manifiesta y vergonzosa.

Además de eso, es que la fórmula, cuando habla de la renta o patrimonio a través del cual en la conselleria dice cuánto tienes que pagar, es que está absolutamente mal formulada, tan mal formulada que, por supuesto, se castiga a las personas huérfanas.
Digo «por supuesto» en este pensamiento absolutamente perverso de la conselleria.
Como reciben una pensión, resulta que se la tiene que quedar en esa recaudación absolutamente miserable que espera recoger la conselleria a través del castigo a los dependientes y personas con diversidad funcional.
No sabíamos cómo se estaba calculando.

Pero es que no voy a entrar en la también perversidad de hablar de la fórmula, de la fórmula del copago.
No, porque, de facto, vamos a decir «no» a cualquier fórmula que establezca un repago a las personas que, por la garantía de los derechos sociales recogidos en la convención nacional de la discapacidad de la ONU, recogido en la carta de derechos fundamentales, recogido en la ley de servicios sociales, recogido en la ley de dependencia, ya se les debería de garantizar como cualquier pilar fundamental de un estado de derecho, como la educación o la sanidad.
Así tendría que ser también en los servicios sociales y en la atención a la discapacidad y la dependencia.

La situación es absolutamente miserable.
Resulta que también hace un año y medio tuvimos que denunciar aquí la orden a través de la cual se establecía el repago a las personas dependientes.

Carmen, por ejemplo, era una de estas mujeres que nos hablaban de su situación.
Se tuvo que quedar en casa para cuidar de sus hijos dependientes, ambos.
La ley de dependencia le otorgaba unos 800 euros al mes.
Una mujer que tuvo que dejar de trabajar, que renunció a tener una vida laboral y un desarrollo personal autónomo, se quedó en casa para cuidar de sus hijos y al menos disponía de 800 euros para poder llevar a cabo su vida diaria.
Hace un año y medio, a través de la orden del copago, eso se bajó a 40 euros, 20 euros por hijo.
Eso es limosna.

Hemos vuelto a una política de caridad.
Una política de caridad que, además, la conselleria incluso justifica el repago en discapacidad, atendiendo a que ya había aplicado el repago en dependencia.
Y que por un principio de equidad, tenían que estar igual de mal las personas con discapacidad de lo que ya lo estaban las personas dependientes.

Estamos hablando de que aquí la equidad se mide por debajo, por niveles de miserabilidad.
No por niveles de garantía de calidad en un estado de derecho democrático.
Eso se llama vulnerar derechos fundamentales.

Y, ¿saben las consecuencias del repago en discapacidad?
Todas las personas que se están dando de baja de los centros, porque están teniendo que elegir entre comer, entre llegar a fin de mes o recibir los servicios que les prestaban los centros ocupacionales, los centros de día, las residencias, las viviendas tuteladas, etcétera.

Estamos hablando de una situación que puede llevar a la exclusión social a cientos de personas.

Estamos hablando de que incluso ustedes, en muchísimos ayuntamientos, han votado en contra de la aplicación de este decreto, porque sus alcaldes también lo saben.
Sus alcaldes y alcaldesas saben que directamente se van a tener que enfrentar a un problema en sus municipios que directamente les va a afectar, sobre todo en las urnas, y por eso lo hacen, pero también, evidentemente, por una situación de desprotección de la que no quieren formar parte, porque son los que están directamente y cercanamente relacionados con sus vecinos.

Desde Esquerra Unida, como decía, estamos en contra absolutamente de un concepto que lo que hace es imponer un castigo a las personas que más necesitan de la garantía de sus derechos.

Los impuestos, los impuestos y, sobre todo, las rentas del trabajo son las que están sosteniendo en parte al erario público.

Y lo que no puede ser es que porque ustedes sean absolutamente incapaces de realizar una redistribución de nuestra riqueza, con unas prioridades claras, que dejen claro que los servicios públicos son lo más importante, no tienen por qué pagar las personas que no han contribuido a la quiebra de esta comunidad, a la quiebra del País Valenciano.

Y cuando piden ustedes un sobreesfuerzo, ese sobreesfuerzo y la financiación de los centros no es por parte del Consell.
El Consell está dejando de pagar constantemente lo que acuerda con las entidades.
Se han tenido que cambiar de un modelo de financiación de concierto, que garantizaba algo de estabilidad, a una orden de subvenciones absolutamente graciable, que deja a los trabajadores, como norma, que no cobren durante meses y meses.

Y son los trabajadores, con su sobreesfuerzo, los que están financiando realmente a las entidades y a las asociaciones sin ánimo de lucro y a los centros públicos.
Por tanto, dejen de castigar a la ciudadanía.
No castiguen por su irresponsabilidad y su incompetencia a quien más lo necesita.

Esta es una de esas políticas absolutamente criminales que pueden llevar a la exclusión social, y lo saben.
Tanto lo saben, que el señor Fabra y la señora consellera tuvieron que reunir a los concejales y a los alcaldes del Partido Popular para que no hubiera una rebelión en este sentido.

La única rectificación que cabe, señorías, no es que mejoren el decreto.
No tiene mejora posible, porque es perverso absolutamente.
Y, además, obligan a que cobren esa recaudación a quienes trabajan todos los días con ellos, que son los trabajadores y las entidades, porque ustedes no tienen ni la vergüenza de cobrarlo directamente.

No al copago, por justicia social y dignidad.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Per a acceptació o no de les esmenes, la il·lustre diputada Mónica Oltra té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

No, no.
.
.
, se m'ha escapat i he estat atenta, però se m'ha escapat el perquè el text que vostés volen incloure és millor que el que plantejava la proposta.
En qualsevol cas, en la defensa de l'esmena, almenys, no.
.
.
no m'he apercebut jo d'això.

En qualsevol cas, senyora López, nosaltres anem a acceptar l'esmena, perquè som gent de consens i no volem posar en risc el seu suport -del seu grup- a aquesta proposta.

No obstant, jo li demanaria que per a properes ocasions ho facen com un afegit pel següent.
El fet que vosté elimine del text original allò del sistema de finançament més just, que a més vosté ha fet al·lusió en la seua intervenció, precisament ha acabat parlant de justícia i de dignitat.
A mi em sembla que la paraula que fa referència a la justícia, eliminar-la no és el millor, però, en qualsevol cas, com tampoc sé la seua posició respecte del text si no acceptem l'esmena, jo m'estime més el suport del seu grup que no.
.
.
, bé, el mantindre la nostra redacció original, perquè entenc que en el fons estem parlant del mateix, i és que se negocie amb el sector i se consensue un nou sistema, que siga un sistema òbviament de qualitat i un sistema just.

Per tant, anem a acceptar la seua esmena, amb el prec este, si vol, de futur, més que en este moment.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

Señora López, como quiera que ha habido una petición de aclaraciones y tiene usted un posible turno, lo puede ejercer.

La senyora López Barceló:

Señora Oltra, yo le agradezco que acepte la enmienda y le voy a hacer la aclaración.

Cuando ustedes hablan de la negociación con el sector de un nuevo modelo de atención y de un sistema de financiación más justo…, antes estaba usted hablando de las personas dependientes en el punto número 2.

De hecho, su propuesta de resolución es diferente de la propuesta de resolución que teníamos nosotros, que nos constaba, en la que no estaban los puntos marcados, ni el 1, ni el 2, ni el 3, ni el 4.
Era todo un texto en conjunto.
Entonces, nosotros queríamos…, nosotras, desde Esquerra Unida, lo que queríamos era separar de alguna forma y acotar de qué estábamos hablando.

Si en un momento dado hablamos de evidentemente agilizar y garantizar la financiación de las prestaciones a las personas dependientes, eso es una cosa.
Pero hablar de un nuevo modelo de atención y de financiación al sector de la discapacidad, esa es otra.

Y en esa justa petición, siempre…, normalmente, desde las exigencias del sector, se ha hablado de que es muy importante hablar de que esa negociación para un mejor modelo de financiación se haga a través de una mesa de la discapacidad en la que estuvieran todos los agentes sociales representados.
Y por eso es nuestra enmienda, que dice: «Crear una mesa negociadora con el sector de la discapacidad que tuviera representadas todas las partes, entidades, trabajadores, usuarios, agentes sociales, familiares y administraciones implicadas para resolver el futuro del sector anteponiendo la creación de un modelo de atención de calidad.
»

Creíamos que eso aclaraba mucho más que el decir: «La negociación con el sector de un nuevo modelo de atención y un sistema de financiación más justo.
» ¿Por qué?
Porque la realidad luego es que ese nuevo modelo de atención se puede negociar, pero no sabemos con quién.
Se puede hacer unilateralmente desde la administración o se puede hacer con una o dos entidades o patronales, sin que tengan participación dentro de ese debate y de esa negociación el resto de agentes sociales, que son fundamentales dentro del sector.

Y, luego, cuando usted hablaba de la derogación inmediata del decreto de precios públicos y de la orden de dependencia, son dos cosas evidentemente diferentes.

Y nosotros, simplemente, lo que queríamos era dejar claro que no solamente estábamos en contra de la orden de dependencia en la que se establecía el copago, sino que en esa orden, además, viene mencionada que las directrices se marcaron en el Real decreto 20/2012, del 13 de julio.
Y nosotros lo que queremos, además, es que se derogue eso.
Instar al Gobierno de España a que derogue esas medidas que se hicieron para justificar los recortes en dependencia.
Hablaba de una mejor eficacia, y por tanto recorte en el sector, se establecían ahí las incompatibilidades dentro de las prestaciones del sector de la dependencia, es un real decreto absolutamente perverso, y creíamos que complementaba un poco el hablar de derogar la orden y el decreto, también hablar de que una de las órdenes venía dada por un real decreto a nivel del estado.
Y, por lo tanto, todo ese paquete es lo que denunciábamos.

Así que, simplemente, a modo de aclaración para que usted lo entienda y, por supuesto, agradeciéndole que la haya asumido de todas formas.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Senyora López, mire, nosaltres hem acceptat l'esmena.
En principi, de la d'addicció, jo no li havia fet menció, encara que lligar els decrets estatals al Decret 113/2013 a mi em sembla.
.
.
, no, no, a mi em sembla políticament desencertat.
¿Per què?
Perquè el govern de Fabra està escudant-se en els decrets estatals, quan eixe decret no té res a vore amb els decrets estatals, encara que amb el contingut de la seua esmena jo estic d'acord i per això l'hem acceptada, senyora López.

Sí, efectivament tots eixos decrets han fet molt de mal i deuen ser derogats.
En això estem completament d'acord, per això li acceptem l'esmena, encara que podria alimentar la idea, que el govern de Fabra no para de repetir, que prenen estes mesures precisament perquè vénen obligats.
No, els decrets estatals no obliguen al decret 113, que quede molt clar i això la gent del sector de la discapacitat òbviament ho sap.

No se poden escudar en Rajoy, encara que, com li dic, nosaltres hem acceptat l'esmena i només li he fet una xicoteta reflexió en l'esmena de substitució, perquè òbviament nosaltres entenem que la negociació del sector queda millor si s'especifica, perquè efectivament no se pot confiar que després no vagen a fer una negociació esbiaixada cap a una part del sector que a ells els interesse.
Però que l'eliminar el tema del finançament més just sí que me pareix una pèrdua, però que en qualsevol cas nosaltres anteposem el consens i el tindre més gent que recolzara la nostra proposició no de llei a la nostra redacció original, entre altres coses, perquè jo crec, senyora López, que vosté i jo estem dient el mateix, estem defensant el mateix i tenim en el cap un model similar d'atenció al sector de la discapacitat i com s'ha de tractar estos temes des d'allò públic.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Per a fixar la posició del Grup Parlamentari Socialista, il·lustre diputat José María Sánchez, té la paraula.
(Veus) José Manuel García, perdó, que conste.
(Algú diu: «Sánchez») Sánchez.
Moltes gràcies.

Perdone, senyor diputat.

El senyor Sánchez Asencio:

No passa res.

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, me gustaría, en nombre de mi grupo, del Grupo Socialista, dar la bienvenida y saludar a los representantes de los colectivos aquí hoy presentes.

Señorías, jamás unos pocos habrán hecho tanto daño a los más necesitados y a los más débiles.
(Aplaudiments) Desde el Grupo Socialista daremos nuestro respaldo y, por lo tanto, señora Oltra, vamos a votar a favor de la proposición no de ley presentada por su grupo, porque estamos hartos de un gobierno cínico, mentiroso e insolidario con los más desfavorecidos.

Les recuerdo que con toda la desfachatez del mundo, por parte del president, en esta cámara no hace mucho se nos dijo si ningún rubor que liquidaba la televisión de los valencianos, porque antes esto que tener que cerrar colegios, que tener que cerrar hospitales o no pagar a los dependientes.

Señorías del Partido Popular, mentira.
A fecha de hoy, y a pesar del compromiso alcanzado por ustedes con las asociaciones de pagar mes a mes, todavía adeudan las mensualidades de enero y febrero, y tan solo hace unos días han abonado las de noviembre y diciembre de 2013.
Es decir, hasta hace nada, hasta hace escasos días han estado debiendo hasta cuatro meses a los dependientes de esta comunidad.

Pero es que además, a fecha de hoy, todavía adeudan los pagos correspondientes a la retroactividad de 2013, unas cantidades que tendrían que haber abonado en marzo del año pasado, es decir, un año de retraso, que se une a la retroactividad de este año y que nadie sabe cuándo van a pagar.

Señorías, desde hace tiempo los ciudadanos y ciudadanas más desfavorecidos de la Comunidad Valenciana miran con temor el calendario.
Cada reunión del Consell se ha convertido para los discapacitados y para los dependientes en sinónimo de desasosiego y de desesperanza.
Y es que desde hace tiempo en esta comunidad los viernes son viernes negros constantes.
Pero si ha habido un viernes especialmente negro, este ha sido, sin lugar a dudas, el del 2 de agosto de 2013.
El pasado 2 de agosto, como vulgares cuatreros, ustedes, sin contar absolutamente con nadie y al amparo de las vacaciones estivales, decidieron hurtar derechos a quien menos tienen y a quienes más lo necesitan.

Señorías, vamos a votar a favor porque ustedes, por medio de una gran chapuza, han impuesto una medida política injusta e insolidaria, bien marcada y dirigida a acabar con los discapacitados.
Una medida que, saltándose la ley estatal, pretende hacer pagar a las personas con discapacidad por beneficiarse de los distintos servicios que les ofertan.

Lo que ustedes han hecho con este decreto es el mayor de los despropósitos posibles, y por ello les pedimos su inmediata paralización y derogación.

Se trata de una medida que, unida al repago farmacéutico y a la pérdida de la gratuidad de los productos ortoprotésicos, condena a la miseria a las personas dependientes o con discapacidad, y que generará unas consecuencias gravísimas e irreversibles.
Consecuencias para las entidades, a las que les obligan a ser recaudadores, lo que además de ilegal, conllevará a que numerosas familias dejen de llevar a sus familiares a los centros, lo que a su vez repercutirá empobreciendo la financiación de estas entidades y en la calidad de los servicios, al disponer las entidades de menos recursos para financiarlos.

Traerá graves consecuencias para los trabajadores.
Unos trabajadores que, como consecuencia de los continuos y reiterados incumplimientos por parte de la conselleria, han venido sufriendo constantes retrasos en el cobro de sus nóminas; pero que ahora además, si un número de usuarios se ve en la obligación de abandonar estos centros, disminuirá automáticamente la ratio número de trabajadores-número de usuarios y, por lo tanto, sobrarán trabajadores.

Y por último, y no menos importante, consecuencias gravísimas para las familias.
Con este decreto habrá familias que se verán en la obligación de abandonar los servicios ante la imposibilidad de afrontar su pago.
Pero es que además este decreto dará lugar a nuevas situaciones, que además serán origen de conflictos, ya que en un mismo centro tendremos familias que por un mismo servicio pagarán mucho y otras nada o prácticamente nada.

Señorías, señorías del Partido Popular, son ustedes ruines y miserables.
Ustedes obligan a pagar a los dependientes y a los discapacitados para, en el mejor de los casos, recaudar 15 millones de euros, según palabras de la consellera.
Pero ustedes no tienen ningún reparo y ningún empacho en condonar 40 millones de euros a Valmor.
Ustedes han asumido una deuda de 40 millones de sus amigos y, por lo tanto, no tienen ningún empacho y no se les cae la cara de vergüenza de hacer pagar a los más vulnerables de esta sociedad.
(Aplaudiments) Y por eso votaremos a favor.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Sánchez.
No he querido interrumpir su intervención, pero le recuerdo la obligación de cumplir con el artículo 19, que es la cortesía debida entre los diputados de la cámara.
Muchas gracias.

Intervención del Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra la representante del grupo, ilustre diputada María José García.

La senyora García Herrero:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señora Oltra, mire, los consellers con su propia labor tienen que gestionar, pero su síndic, que no la ha escuchado para nada en toda su intervención, y no tiene ninguna otra obligación, ¿dónde está, señora Oltra?
(Aplaudiments)

Mire, el Grupo Compromís nos sorprende presentando por procedimiento de urgencia una proposición no de ley que solicita, a 5 de febrero, la derogación de una orden de octubre de 2012 y de un decreto, señorías, de agosto de 2013.
La verdad que no entendemos muy bien, señorías, sino por utilizar en estos momentos otras cosas para su propio uso político, digámoslo así.

El Grupo Parlamentario Popular se va a oponer a esta proposición no de ley.
En primer lugar, señorías, porque no ha sido un capricho de la Conselleria de Bienestar Social ni la orden de octubre de 2012 ni el decreto de agosto de 2013.
Y lo hemos explicado en más de una ocasión, pero a ustedes no les interesa absolutamente nada más que hacer demagogia y una total y absoluta hipocresía.

Una vez más, señorías, hay que recordar que es la propia Ley de dependencia de un gobierno socialista la que establece la participación de los beneficiarios en el coste de las prestaciones y servicios, con independencia de la causa que origine la dependencia.

La ley, como sus señorías saben, reconocen y exigen, es de cumplimiento obligatorio, tanto para La Generalitat, como para las entidades como para los que prestan los servicios y las personas destinatarias de los mismos.

Esta participación, señorías, se recoge también en la Ley de servicios sociales y en el Estatuto de las personas con discapacidad.
Pero es que se estableció en el año 1993, el Consell de esta comunidad en 1993, sacó los precios públicos para todos los servicios sociales especializados, entre ellos mayores y discapacitados, y desde entonces, señorías, los mayores de esta comunidad copagan.
Y no haré ninguna alusión ni haré ningún tipo de descalificativo.

Lo que ocurrió en esta comunidad es que desde 1995 las personas con discapacidad tenían suspendida la aplicación del régimen de copago.
Sin embargo, y en cuanto a personas dependientes, no estaban excluidas de esta participación al coste del servicio por la propia ley de dependencia.
A pesar de esta obligación, en la Comunidad Valenciana se ha mantenido la gratuidad hasta los acuerdos del consejo territorial del SAAD, que establece criterios comunes a todas las comunidades autónomas en la regulación de la aportación de los usuarios y su necesaria transportación a la normativa autonómica que se realiza mediante esa orden 2012 y el decreto de agosto de 2013.

El Decreto 113/2013 equipara las cuantías de esta aportación para los servicios sociales especializados, para las personas mayores y personas con discapacidad a los importes contemplados de atención a la dependencia, dándonos tanto un tratamiento específico a las personas con discapacidad al incrementar la cantidad mínima para gastos personales en atención de sus particulares necesidades.

Y miren, señorías, es verdad que tengo muy poco tiempo para entrar en cada uno de estos cuatro puntos de esa proposición no de ley.
Sí decir, señorías, que se están haciendo esfuerzos muy importantes para que no se produzcan demoras en los pagos mensuales de las prestaciones económicas en materia de dependencia; que han sido más de 152 millones los que se han pagado desde enero de 2013, que estamos abonando la retroactividad en diciembre, que estamos ahora mismo en febrero y se ha pagado la mensualidad de diciembre, que este mes de marzo se va a pagar la de enero.

Señorías, el Consell está, como siempre, dialogando y llegando a acuerdos con el sector asociativo de la dependencia en esta comunidad.
Se ha reunido ya llegando a acuerdos con el Cermi, con Copava, con Feap, como siempre lo hemos hecho, para conseguir un sistema y un modelo justo y equitativo.

Señorías, no existe tal repago que decían ustedes.
Lo que pasa, señorías, es que las aportaciones que han podido realizar las personas con discapacidad a los centros lo han sido por criterios establecidos por ellos mismos, de manera heterogénea, no regulada, sin tener en cuenta la renta individual de cada usuario.
Con este nuevo sistema la aportación es única y en ningún caso se trata de un repago.

Señorías, no tengo mucho más tiempo.
Lo que estamos haciendo es garantizar un sistema estable.
Y entre todos, con diálogo y consenso con el sector, y al que invitamos a sus señorías para que con propuestas constructivas consigamos entre todos, como les decía, un modelo uniforme, justo y equitativo.

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora García.

Per a rèplica, senyora Oltra, té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyor president.

Què aplaudixen vostés?
Què aplaudixen?
Vostés no saben que cada aplaudiment seu és una punyalada al sector?
Què aplaudixen?
És que a vegades me pregunte, passen este tràngol, pugen ací i diguen que no tenen diners, però que vostés tenen molt bona voluntat, i ja està!

 

Però és que no ha contat, senyora García, vosté ni una veritat ací, ni una!
Que ja és difícil en cinc minuts, eh!
Però no n'ha contat ni una!

Que estan fent vostés esforços?
Que estan dialogant permanentment amb el sector?
Que estan en perfecta comunió i harmonia amb el Cermi?
Però vosté ha llegit el que el Cermi ha dit de vostés?
Els ha dit deslleials!

Vostés es reuniren en el Cermi i els pegaren la punyalada als pocs dies.
Ha parlat vosté amb la plataforma de dependència que esta ahí?
Vosté ha parlat amb els seus presentats?
Si vostés han vetat fins l'entrada a Les Corts, com molt bé se dia abans.

Vostés pot ser que no tinguen diners, però per què no dialoguen?
Dialogar és gratis.
Els va a vosté en el salari.
I per què ho hem de debatre hui, senyora García?
Perquè vostés han imposat ací unilateralment dos mesos de vacances!

Senyoria, si ací tot el que se debat ho decidixen vostés que tenen la majoria i entren en la majoria d'una manera moltes voltes espúria.

Què m'està vosté contant de diàleg?
Si tenen a tot el sector en contra!
Si el divendres n'hi ha una altra muntada de tots els sectors que tenen vostés en contra.
I aplaudixen?
Què estan aplaudint?
Estan aplaudint el maltractament al sector de la discapacitat?
Estan aplaudint el maltractament constant a les persones que no poden pagar el servei?

I després se tiren les puces de damunt i diuen que la culpa és dels centres.
Però s'ha de tindre vergonya per a culpabilitzar els centres quan vostés han obligat els centres a cobrar el repagament, que és repagament, «requetepagament».

Vostés als treballadors que La Generalitat no els paga estan obligant-los a cobrar-los als usuaris i a les usuàries este repagament vergonyós.
I sí, senyora García, és repagament!
És repagament!
Qui paga els impostos?
O és que Fabra posa els diners de la seua butxaca?
Qui paga els impostos?
Doncs els usuaris també!
I després han de repagar la seua plaça, quan açò hauria de ser un model d'atenció amb caràcter universal.
I no hauria d'haver repagament.
Cobren-los vostés més impostos als qui més tenen.
Que això és el que vostés no volen tocar!
Vostés no volen tocar la butxaca dels qui més tenen i fan pagar als que menys tenen.

I vostés estan anant a un model de l'època més obscura de la nostra història.
Vostés estan anant al model de tancar les persones amb discapacitat en cuartos oscuros.
Vostés estan expulsant del sistema les persones que no poden pagar.

I això és la realitat, senyora García.
Vosté pot vindre ací i contar tota la realitat fantasiosa esta que vosté ha contat, però no per això serà realitat, serà la seua fantasia.
I una mentida, per més que vostés la repetisquen, no se convertix en veritat, per molt que vostés tinguen altaveus per a amagar la realitat.

La gent que viu esta problemàtica tots els dies sap el que passa.
I quan vosté ve ací a dir les seues coses, tralarà; i que estan dialogant, tralarà, i que no n'hi ha copagament, tralarà.
La gent sap que és una cançó infantil, tralarà.

Vostés conten unes coses a la gent que està vivint les situacions.
¿Com vol vosté que s'ho creguen?
I diu damunt que els criteris de retall són dels centres.
Ja és el súmmum del cinisme.
Vosté el que vol ara és passar-los la culpa damunt als treballadors dels centres que tenen vostés ja prou maltractats.

Senyora García, atenga vosté el sector… Sí, envie'm vosté on vullga, jo me n'aniré, que han posat columpios.
(Veus) No passa res.
Faça vosté tots els gestos despectius que vullga.
A mi me pot dir el que vullga, a mi me va amb el càrrec.
Però ¿què li diu a la gent del sector?
¿És vosté capaç de mirar a la cara a la gent del sector?
¿Són vostés capaços d'assentar-se amb la gent del sector de la discapacitat i mirar-los a la cara i mentir-los igual que estan fent ací?

Perquè com ací a vostés contar les mentides, tralarà, els ix gratis… Conten a la gent a la qual vostés estan fent difícil la seua vida, a la qual vostés estan expulsant del sistema, les seus mentides, tralarà, i voran el que els diuen i on els envien a vostés.
Però, en fi, no patisquen, que ja els van a enviar a vostés.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Senyora García.
Senyora García.

La senyora García Herrero:

Gracias, señor presidente.

Mire, señora Oltra, soy bastante más educada que sus señorías y jamás se me ocurriría hacer lo que su señoría desde esta tribuna me ha acusado a mí de hacer desde mi escaño.
Jamás se me ocurriría porque soy bastante más educada que todos ustedes.
(Veus i protestes)

Mire, aquí… Sí, sí.
Sí, sí, sí.
(Aplaudiments i veus) Aquí los que viven en un mundo imaginario, desde unos planteamientos falsos, mentirosos, son ustedes, señoría.
Porque yo no miento, yo miro, miro a los colectivos a la cara, porque llevo muchos años trabajando con ellos.
Y trabajo muchos años con ellos y explico muchas cosas y llego a acuerdos con ellos.
Mire, señoría, pero no solamente esta diputada que les habla, sino este Consell y todos estos diputados que se sientan en esta zona de la cámara.

Mire, lo que usted dice, el repago, se lo he explicado, es tal cual.
No existe ningún repago.
Hay un copago que viene por la ley de dependencia de un gobierno de izquierdas, progresista y socialista.
Sí, señorías, ese el problema.

Mire, y yo le digo una cosa, usted se esfuerza muchísimo por seguir a su mentor televisivo y aquí crear una alarma social hasta unos límites inimaginables.
Pero mire, señoría, ni esto es Operación Palace de Jordi Évole, ni usted es Orson Welles.
(Veus)

Mire, aquí usted habla mucho…, aquí ha hablado usted mucho de que esto es una norma que empobrece a la gente y que gestionamos…

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor, guarden silencio.

La senyora García Herrero:

…y gobernamos contra la gente.
Mire, señoría, ni aquí estamos vulnerando ningún derecho humano, ni aquí estamos gobernando contra la gente.
En esta comunidad, junto con Madrid, eran las únicas, desde 1995, que no existía el pago con la discapacidad.
Y sí que estaba desde 1993 por un decreto del Consell socialista, pero desde 1995 aquí no se aplica ningún copago a la discapacidad.

Y ¿me quiere usted decir, señora Oltra, me quiera usted decir que en Andalucía, en Cantabria, en Cataluña, en Asturias, en Extremadura, en Canarias, se han estado vulnerando los derechos humanos y empobreciendo a la gente todos estos años?
Lo digo por sus gobiernos de izquierdas.
Porque incluso aquí, como le decía antes, en la Comunidad Valenciana desde 1993 y hasta 1995.

Mire, señoría, gobernar contra la gente, yo lo entiendo de otra forma, porque gobernar contra la gente, señorías, yo entiendo que fue negar la evidencia de la peor de las crisis porque venían las elecciones, aumentar grave e irresponsablemente el déficit hasta más de cien mil millones de euros, aumentar la deuda sanitaria más de dieciséis mil millones de euros, dejar de financiar la ley de dependencia en lo que correspondía al estado, que era el 50%.

Que gobernar contra la gente fue crear falsas expectativas a los dependientes, a los trabajadores, sí, señoría, porque prometió una serie de trabajos y, como financiaban de otra forma, el trabajo profesionalizado se fue al garete.
(Veus) Sí, señoría, el gobernar contra la gente, efectivamente, que lo está pasando muy mal, es ver brotes verdes y puestos de champions cuando estabas en mitad de esa crisis.

Y gobernar contra la gente fue no tomar medidas oportunas para garantizar la sostenibilidad del sistema, esas medidas que ustedes ahora dicen que hay que derogar.
Son medidas que están haciendo sostenible el sistema, porque pegaba un crack.
Sería mejor dejar a todos los discapacitados y a todos los dependientes en sus casas, señoría, por no adoptar medidas que tuvieron que adoptarse en años anteriores.
Y las que se tomaron fueron una huida hacia adelante, una huida hacia adelante y después más gasto, menos pago, y el que venga detrás, como dicen en mi pueblo, que arree.

Miren, señorías, y ante todo eso, ¿qué hacían ustedes?
Ustedes aplaudiendo.
En todos esos años, cuando desde esta bancada protestábamos y reclamábamos lo que era justo para nuestros dependientes y nuestros discapacitados, ustedes hicieron oídos sordos, aplaudiendo lo que había en aquellos momentos, que era una negación de la financiación justa y equitativa para los dependientes de esta comunidad.
Sí, señorías, y lo han demostrado donde han gobernado y donde gobiernan todos los días.

Aquí hemos hecho mucho y bien por las personas con discapacidad, por los mayores, por los dependientes, por los enfermos mentales y no nos hizo falta ninguna ley para eso.
Y eso no lo puede negar ni usted ni nadie.
Y lo hemos hecho consensuando, dialogando con el sector, como hacemos siempre.
Y no miento.
Y ahí están las reuniones con el Cermi cada quince días, y ahí están los acuerdos con el Cermi, con Copava, con la Feap.
No miento, señoría.
La imaginaria es usted, la que inventa es usted y la que miente es usted.
Usted mucha tele, muchos medios y de planteamientos serios y constructivos, ni uno.
Usted solamente atacar al Partido Popular como norte y guía de toda su política a ver qué pueden rascar.
Y ya le digo, yo, señoría…

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaya concluyendo.

La senyora García Herrero:

…que poco van a rascar.

Porque, señorías, la esperanza no se construye con titulares, la esperanza se construye con las reformas…

El senyor president:

Muchas gracias, señora García.

La senyora García Herrero:

…la determinación, el trabajo, el esfuerzo y la ilusión del Partido Popular.

El senyor president:

Muchas gracias, señora García.

La senyora García Herrero:

Nada más y muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

A continuació, passem a la votació del quart punt de l'ordre del dia, incorporant l'esmena d'Esquerra Unida.
Comença la votació.
39 vots a favor, 45 vots en contra.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre el lliurament de tota la documentació relativa als estudis trimestrals d'opinió pública en l'àmbit de la Comunitat Valenciana als diputats i les diputades de Les Corts, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 73.
449, BOC número 220)

El senyor president:

Quin punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, amb el registre d'entrada número 73.
449.

Per a la presentació i defensa, té la paraula el representant del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, il·lustre diputat senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Castellano, abans d'anar-se'n, senyor Castellano, ¿podria dir-me vosté a quin partit va votar en les últimes eleccions?
(Remors)

Senyora Catalá, sent l'extrema dreta l'1, l'extrema esquerra el 10 i el centre el 5, ¿on s'ubica vosté?
(Pausa)

Senyora Catalá…

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Senyor Blanco, continue amb la seua intervenció.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Bellver, ¿com qualificaria vosté la tasca del president Fabra durant el temps que porta al front del Consell?
(Pausa)

Senyor Maluenda, ¿amb quines idees associa vosté un govern tripartit (veus) del PSPV, de Compromís i d'Esquerra Unida?
(Pausa)

¿No els ho han preguntat abans?
És que eixes son les preguntes d'un qüestionari que l'empresa GFK-Emer està passant a 2.
000 valencians i valencianes en entrevistes domiciliàries cada trimestre.
Uns estudis pagats pel Consell, és a dir, pels valencians i les valencianes, amb diners públics.

Concretament, 240.
000 euros va a gastar-se el Consell des de març de 2013 fins a març de 2015, març de 2015, precampanya electoral.
240.
000 euros per a saber l'opinió dels valencians i les valencianes sobre preguntes tan innocents com si un govern tripartit serà independentista, radical o catalanista.

Són 240.
000 euros en dos anys, però si tirem la vista enrere i anem al diari oficial, ens trobem que hi han contractacions amb empreses demoscòpiques per a fer estos estudis trimestrals d'opinió que sumen 1 milió i mig d'euros des de l'any 2004.
1 milió i mig d'euros.
¿No és poca cosa, veritat, en estos temps de retallades?
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señor Maluenda, por favor.

El senyor Blanco Giner:

Són enquestes encomanades per Presidència de La Generalitat.
De fet, la Direcció General d'Anàlisi i Polítiques Públiques planteja, segons el plec de condicions tècniques -està ací-, quins temes han d'abordar en els estudis, supervisar el disseny definitiu, la maquetació i la impressió dels qüestionaris, verifica la correcta execució del treball i fa un seguiment de tot l'estudi.

Per tant, és eixa Direcció General d'Anàlisi i Polítiques Públiques, és Presidència de La Generalitat qui està controlant absolutament tot el procés per a obtindre la informació que li interessa.

Concretament, els productes a entregar, segons consta en aquest plec, són: «1.
Disseny mostral que incloga les seccions censals seleccionades, el nombre d'entrevistes per estrat i les quotes utilitzades per a cada estrat.
2.
Un qüestionari definitiu utilitzat en el treball de camp, especificant la numeració i els codis exactes empleats en cada pregunta i categoria.
3.
La matriu de dades validada dels qüestionaris arreplegats amb el format SPSS.
4.
El fitxer en SPSS amb les incidències en el treball de camp, la data i l'hora de cadascuna de les entrevistes realitzades.
5.
La explotació estadística de les dades, distribucions marginals i taules creuades.
6.
Informe de resultats.
» Tot això a disposició de Presidència de La Generalitat, a disposició, amb profit, per a l'ús del Partit Popular.

Perquè així com en altres comunitats autònomes, així com en el nostre estat, hi han instituts públics que fan este tipus d'enquestes sociològiques, els governs encomanen enquestes per a conéixer l'opinió de la ciutadania, fins i tot també per a conéixer les perspectives electorals, però després es fan públiques perquè les conega tothom, tots els ciutadans i les ciutadanes, tots els grups parlamentaris, també els de l'oposició, els acadèmics, els estudiosos, totes les persones que tinguen interés en eixos resultats.

Per exemple, passa amb el CEO de Catalunya, amb CADPEA, que és l'institut corresponent d'Andalusia, es publica també l'Euskobarómetro, i tots i totes coneguem el CIS, el baròmetres electorals del CIS.
Ací no.
Ací només el Consell, ací només el Partit Popular pot disposar d'eixa informació que hem pagat tots i totes els valencians i valencianes.

Concretament, jo vaig sol·licitar com a diputat, al que empara la legislació vigent, l'article 12 del Reglament de Les Corts, una còpia íntegra i literal dels qüestionaris, creuament de dades, informe de resultats i fitxes tècniques dels estudis d'opinió pública referits a l'acció quotidiana del Consell i realitzats per la Generalitat valenciana al llarg de l'any 2012.

Això va ser el 18 d'octubre.
Doncs bé, el 21 de novembre vaig rebre resposta.
El senyor Ciscar -que no ens acompanya hui- ens va dir: «En relació amb l'activitat per la qual s'interessa sa senyoria, informar-li que es tracta d'instruments de caràcter auxiliar per a l'elaboració d'informes interns de l'administració i que en cap cas aborden qüestions relacionades amb la intenció de vot ni amb valoracions personals de líders polítics.
» Però, els estudis, les fitxes tècniques, el creuament de les dades, ¡nanai!

Com que no me donaven la documentació que sol·licitava, vaig utilitzar el reglament de Les Corts (veus) i vaig presentar una pregunta oral, pregunta oral que, finalment, va ser resposta per escrit, en acabar el període de sessions, per saber per què no es posaven a disposició d'aquest diputat eixe tipus de dades i per quin motiu no es fan públics aquest tipus d'estudis.
La resposta: «Com ja es va contestar, es tracta d'instruments de caràcter auxiliar per a l'elaboració d'informes interns de l'administració que en cap cas aborden qüestions relacionades amb la intenció de vot ni amb valoracions personals de líders polítics.
»

És curiós, una i altra vegada, les mateixes excuses, que són instruments de caràcter auxiliar per a l'elaboració d'informes.
.
.
Anem a demanar els informes que s'hagen elaborat amb eixes enquestes.
En alguna ocasió, el senyor Ciscar ha respost que és per ajudar a la presa de decisions.
.
.
Voldríem saber quines decisions s'han pres en funció de la resposta de la ciutadania a si són més radicals, més catalanistes o més independentistes.
¿Tal vegada la impugnació del diccionari de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua?
¿Cadascuna de les ocurrències que el Consell del Partit Popular té i llança i fa el ridícul i finalment se li tornen en contra, amb efecte bumerang, vénen d'eixes enquestes?

Per altra banda, quan diuen que en cap cas aborden qüestions relacionades amb la intenció de vot ni amb valoracions de líders polítics, ¿què volen dir?
¿Que preguntar per la gestió del president Fabra no és valorar un líder polític?
¿Que preguntar pel discurs que el senyor Fabra, el senyor Torres, el senyor Morera i la senyora Sanz van fer en l'últim debat de política general, no és preguntar per líders polítics?
¿Que preguntar-li a la gent quin partit té millors líders polítics no és preguntar per líders polítics?
¿I per intenció de vot?

Concretament, la pregunta de «si només haguera de triar un partit, ¿en quin partit confiaria vosté?
», ¿això què és?
¿Quan els ciutadans i les ciutadanes en una societat democràtica han de prendre la decisió de triar un partit i només un partit?
El dia que van a votar, a depositar una papereta en l'urna.
Vostés estan preguntant per la intenció de vot, a banda de la ubicació ideològica, la simpatia, etcètera, etcètera.
Vostés estan fent enquestes electorals amb diners de tots i de totes que tenen amagades i només de tant en tant es filtren.
Hui mateixa coneguem una enquesta segons la qual vostés traurien entre 30 i 32 diputats.
.
.
Ne són 55, comptant el senyor Blasco, que continua votant amb vostés i protegit per vostés, i de 55 passarien a 30 o 32, podrien perdre 25 diputats i, sobretot, la majoria absoluta, i especialment important és que perdrien el govern i podríem començar a respirar els ciutadans i les ciutadanes.

Eixa enquesta, ¿l'hem pagat tots i totes?
¿Eixa enquesta és nostra i vostés la tenen segrestada?
Segurament, perquè sembla que vostés no estan acostumats a pagar-se res, ni campanyes electorals ni enquestes d'opinió.
Davant esta situació, que ens sembla de profunda indecència democràtica, d'opacitat, d'ús i abús de diners públics en benefici partidista i, a més a més, d'il·legalitat, perquè ja hi ha una sentència del Tribunal Superior de Justícia i set recursos més d'Esquerra Unida que estan a punt de ser sentenciats, nosaltres plantegem una proposició que és absolutament pròpia d'un país democràtic normal i no d'una república bananera, com vostés estan gestionant el País Valencià.

Diguem, en primer lloc, que es lliure tota la documentació als diputats i diputades que la sol·liciten,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Vaja finalitzant, senyor (inintel·ligible) .
.
.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
perquè ens empara la llei.
I, en segon lloc i més important, que es publiquen en la web de la Generalitat valenciana els qüestionaris, els creuaments de dades, els informes de resultats i les fitxes tècniques,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
per a que tots i totes pugam conéixer una informació que hem pagat tots i totes i que vostés tenen segrestada.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Sí, senyories, per favor.

Hi ha una esmena presentada a esta iniciativa pel Grup Parlamentari Compromís.
Per a la seua defensa, l'il·lustre diputat Fran Ferri té la paraula.

El senyor Ferri Fayos:

«No se ha dado razón alguna que justifique la negativa a facilitar dicha información.
No queda tampoco al criterio de la Generalitat valenciana establecer mediante la definición de sus límites dicho derecho o, lo que es lo mismo, la existencia de impedimentos jurídicos que hacen improcedente atender la solicitud de información.
En consecuencia de todo ello, debemos declarar la existencia de vulneración constitucional en la negativa a facilitar los datos solicitados por los demandantes.
Se declara vulnerado el derecho fundamental invocado amparado por el artículo 23 de la Constitución española, viniendo obligada la administración demandada a facilitar la información en los términos solicitados.
»

Això que els acabe de llegir, senyories, es la sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana respecte a una demanda que vàrem presentar des de Compromís emparant-nos en els drets fonamentals, en negar-nos vostés l'accés als estudis d'opinió finançats amb diners públics.
Una sentència que, en lloc de ser executada de forma immediata pel Consell, ha segut recorreguda davant del Tribunal Suprem, destinant recursos, mitjans humans i econòmics que paguem tots i totes per a allargar un procés que deuria haver segut immediat.
Es busca, per tant, allargar la tramitació judicial d'un assumpte que està ben clar: tenim dret a consultar els resultats detallats de les enquestes encarregades amb diners públics i pagades amb diners públics.

En qualsevol país avançat del món, davant d'esta sentència de vulneració dels drets fonamentals dels diputats i diputades, hauria sigut complida immediatament.
El PP is different, ací el PP fa el que li rota.
Entre el Consell i Les Corts ja acumulen huit sentències i més de trenta recursos interposats per denegar informació, compareixences, i així un llarg etcètera.
En definitiva, per fer de l'opacitat el modus operandi d'un govern que sembla que té molt a amagar.

Senyories, del Partit Popular, ¿què fan amb les sentències que una vegada rere altra els condemnen per vulnerar els drets fonamentals?
¿Les usen vostés de paper higiènic?
Jo els recomanaré un altre ús alternatiu: despengen totes les fotos que tenen vostés en la seu de Camps, del senyor Blasco, del senyor Ecclestone, amb el circuit de la fórmula 1, i pengen en la seua seu totes les sentències que els acabe de nomenar, per a recordar-los que vostés són un partit a on regna l'opacitat i a on, segons les últimes dades que tenim, també regna la corrupció.

Vostés són un partit que ha imposat l'opacitat com a norma i que vulnera els drets fonamentals recollits en la Constitució que tant defensen i que tant els ompli la boca.
Per tot açò, hem presentat una esmena a la proposició no de llei presentada pel grup parlamentari d'Esquerra Unida, amb la qual estem plenament d'acord, i proposem la reprovació també del conseller de Presidència i vicepresident del Consell, José Ciscar, per no lliurar la documentació sol·licitada pels diputats, vulnerant el dret fonamental en els assumptes públics recollits en l'article 23 de la Constitució.
També instem el Consell a retirar el seu recurs interposat davant del Tribunal Suprem a la sentència del Tribunal Superior de Justícia que obliga La Generalitat a fer públiques les enquestes sol·licitades.

¡Ja està bé de gastar-se els diners de tots i de totes en intentar perpetuar la seua opacitat!
¿Vostés què s'han pensat?
Necessiten uns estudis i ja no poden usar el Gürtel?
Tranquils, ho paga el poble.
¿Sentència en contra?
Tranquils, els advocats de La Generalitat els paguem entre tots i totes.

S'estan gastant els diners de valencians i valencianes en enquestes secretes que usen per a major glòria del Partit Popular.
Des de 2010 el Partit Popular s'ha gastat 630.
000 euros dels valencians per a pagar-se el seu gabinet demoscòpic privat.
En 2010, realització d'enquestes telefòniques d'opinió pública en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, 57.
000 euros; en 2011, servei de realització d'estudis sociològics específics en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, 109.
000 euros; en 2012, servei de realització d'estudis trimestrals d'opinió pública en l'àmbit de la Comunitat Valenciana, 159.
000 euros; i de 2013 fins a les eleccions que se celebraran, suposadament, en maig de 2015, vostés han compromés ja 338.
000 euros.

I és que estes enquestes són unes enquestes de gamma alta.
Com paga el poble, no han escatimat en gastos.
Segons el plec de condicions de l'última contractació trobem que es faran 2.
000 enquestes a ciutadans majors de 18 anys, és a dir, el cens electoral; amb un mostreig estratificat per seccions censals, és a dir, les taules electorals; la distribució de la mostra es realitza per províncies, amb un mínim de 400 entrevistes per província, i així tenen una mostra per cadascuna d'elles, així també inclouen Castelló; i, finalment, es tracta d'entrevistes personals.
Són enquestes de luxe que paguem tots i totes a preu d'or per a que només puguen aprofitar-se'n vostés, el Partit Popular.

Però és que a més de l'opacitat trobem la mala fe d'usar aquestes enquestes per a fer campanya en contra dels adversaris polítics.
Les enquestes contenen preguntes que no són neutres, són preguntes partidistes que, per exemple, quan fan referència a l'oposició parlen de catalanisme, parlen d'independentisme o parlen de «radicalización de izquierdas».

La setmana passada li vaig explicar al senyor Ciscar que són.
.
.
, això, això són enquestes que es diuen push poll.
Una push poll és una mala pràctica en la comunicació i en el camp professional de la política que fa referència a les enquestes fetes que amaguen.
.
.
, falses que amaguen darrere una campanya de desprestigi o de manipulació.
És a dir, utilitzar enquestes per a manipular l'elector i atacar l'adversari, una mala pràctica que ha segut rebutjada per associacions professionals i comités d'ètica arreu del món.
I això és precisament el que està fent el Partit Popular amb els diners de tots i totes.

Des de Compromís creiem que hem de canviar, hem de canviar l'opacitat per la transparència, hem de canviar el malbaratament per la planificació i el sectarisme per la planificació.
Per això, en el segon punt de la nostra esmena, proposem incorporar a la proposició d'Esquerra Unida «instar el Consell a regular la realització d'estudis finançats amb diners públics, establint la participació de les universitats públiques en l'elaboració d'eixe pla anual d'aquestes enquestes, així com el lliure accés als resultats i tota la informació continguda en els estudis per part de qualsevol persona que ho desitge».

Aquesta proposta en la línia de la proposició de llei que hem presentat a Les Corts es basa en tres principis que ja hem esmentat i dels quals ja vaig parlar en la comissió durant la compareixença del senyor Ciscar.
El primer d'ells és la transparència, és a dir, que els estudis sencers siguen públics i de lliure accés per part de qui ho desitge, i no de forma parcial.
I haurien d'incorporar la fitxa tècnica completa, el resum dels resultats per distribució de freqüències, encreuament de dades per variables, microfitxers de dades, garantint així sempre l'anonimat dels entrevistats.

El Consell vol dissimular i penjar unes conclusions manipulades en el seu portal de l'opacitat, que sembla que estan preparant.
No, els valencians i valencianes vullguem l'estudi complet i tenen dret a l'estudi complet, perquè el paguen completament.

El segon principi que cal seguir és el de la planificació.
Actualment els estudis s'encarreguen de forma anàrquica i sense objectius clars, i això ha de canviar.
És necessari un pla anual que determine la periodicitat, el contingut, el procediment d'adjudicació i els criteris de previsió, els criteris de difusió dels estudis previstos.
A més, cal que incloga la previsió d'estudis de caràcter electoral que pregunten sobre la intenció de vot, estudis postelectorals, l'anàlisi de les actituds i opinions de la societat valenciana i l'avaluació i seguiment de les polítiques o dels serveis.
Així, un llarg etcètera.

El tercer principi que creiem que hauria de tindre o guiar la regulació dels estudis, és la participació.
Per això, l'elaboració del pla anual ha de comptar amb la participació de les universitats públiques, adaptant-se els estudis d'opinió a les necessitats d'investigació dels seus departaments, instituts i organismes.
En definitiva, el que pretenem amb les nostres esmenes és enriquir el text que ha presentat Esquerra Unida, un text que ja compta, com ja he dit, amb el nostre vot favorable.

Exigim amb les nostres esmenes que el Consell deixe de posar pals a les rodes, i assenyalem des d'estes Corts, democràticament, qui vulnera els drets fonamentals per amagar uns estudis que paguem entre tots i totes.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Per a acceptar o no l'esmena.
.
.
Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Sí, gràcies.

Dir-li al representant del Grup Compromís que acceptem la seua esmena, perquè entenem que completa la proposició no de llei que nosaltres presentàvem, que és absolutament concordant en l'esperit.

Sap que tant vostés com nosaltres hem recorregut al Tribunal Superior de Justícia per a exigir que es complixca la llei, que se'ns done accés a eixa informació, però, efectivament, que tenim interés en que no sols els diputats i les diputades la puguen conéixer sinó tota la ciutadania.

Per altra banda, dir-li que la primera part de la seua esmena, el primer punt, vosté ha fet el que no m'han deixat fer a mi en estes Corts per imposició de la majoria del Partit Popular en la mesa.
Perquè jo vaig presentar el passat dia 23 d'octubre una proposició, no, el 17 d'octubre, una proposició per a reprovar el conseller de Presidència, Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua i vicepresident del Consell, José Ciscar, per mentir en seu parlamentària, precisament, per haver dit que les enquestes no tractaven d'intenció de vot, ni de valoracions personals de líders polítics.

Això no va ser tramitat perquè la mesa em va comunicar que estava fent unes afirmacions ofensives.
Jo vaig presentar després un recurs on explicava què significa el terme mentida i el terme mentir i com està perfectament ajustat al que havia succeït amb la compareixença del senyor Ciscar.
A mi no m'han deixat reprovar-lo, quan jo crec que hi ha motius més que sobrats per a fer-ho.
Vosté ha pogut fer-ho a través d'una esmena.

I, per tant, jo no sols li dic que l'accepte sinó que m'alegre que per fi puguem votar una reprovació al conseller que més habituat està a faltar a la veritat.
Ve poc, però quan ve no en diu ni una.
Esperem que esta vesprada que ens va a visitar en diga alguna, però no és molt sovint quan es respon a les preguntes, ni quan es diu la veritat.

Així que un motiu més per a votar aquesta proposició, la reprovació del senyor Ciscar.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, il·lustre diputat José Benlloch té la paraula.

El senyor Benlloch Fernández:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, el Grup Socialista va a votar favorablement a la proposició no de llei d'Esquerra Unida, perquè estem absolutament d'acord amb els seus arguments.
I he de dir també que he volgut explicar jo la postura del nostre grup, donat que en les últimes setmanes ha sigut notícia un intent del Partit Popular, com és habitual, d'intentar utilitzar o jugar al «i tu més» i intentar demostrar que allà on els grups que en este cas, en este plenari, aprovàrem la proposició no de llei d'Esquerra Unida, on governem conjuntament actuem d'una manera distinta al que exigim en este parlament.

Nosaltres, m'agradaria explicar breument, el mateix que fa el Partit Popular en este plenari, el mateix que ha fet Ignacio Blanco en representació d'Esquerra Unida en estes Corts, va fer el Partit Popular el 15 de gener de 2014, davant l'Ajuntament de Vila-real, a un estudi sociològic que havia demanat l'equip de govern.

Als cinc dies següents se li va contestar, dins del termini que diu la llei.
I concretament se'ls va dir que «s'hi inclouen estudis d'opinió pública referits a l'acció quotidiana del govern.
Igualment els informe que en l'esmentat estudi i informe que encara es troba en curs d'anàlisi i avaluació, no es tracten qüestions relacionades amb la intenció de vot.
Així mateix els emplacem a una reunió de treball a la qual els convocarem en temps i forma i que mantindrem amb tota la societat civil».

Eixa és la contestació que va rebre el Partit Popular en la ciutat de Vila-real, una contestació que evidentment dista molt del que feia el senyor Ciscar quan els grups de l'oposició li plantejaven preguntes al respecte.
Per tant, el primer, evidentment, que no tots som iguals a pesar de tot l'esforç del Partit Popular d'intentar confondre la ciutadania i de ficar en la mateixa taula rasa tots els grups.

No tots som iguals, Per tant, quan es pregunta es contesta.
Que allò públic, senyor Maluenda és de tots, que és inadmissible que un govern que no paga les farmàcies, les escoles, un govern que fa pagar als dependents es gaste 119.
000 euros a l'any en estudis que fa secrets i que no dóna als grups de l'oposició.
Un govern, com el valencià, que no contesta a qüestions relacionades amb el Valencia Sumit, amb Gürtel, amb Radiotelevisió Valenciana, en la fórmula 1, en els jocs europeus.

Els últims estudis de transparència internacional es fan de nou avergonyir-nos als valencians, perquè estem 16 punts per baix de la mitjana de les comunitats autònomes d'Espanya.
Però també 20 punts per baix de la mitjana en els contractes d'obres, servicis, subministraments quant a la transparència, i 35 punt per baix de la mitjana en la transparència financera i econòmica.

On estan les promeses del senyor president de La Generalitat que en el debat de l'estat de la comunitat l'any passat es va comprometre a portar o a crear un portal ciutadà sobre la transparència o les promeses del vicepresident de La Generalitat, el senyor Ciscar, de publicar estes dades?

En els últims temps, i gràcies als jutges, als fiscal, a la policia i als mitjans de comunicació, hem pogut conéixer que el Partit Popular és un partit especialista en fer trampes.
Trampes en el finançament de la campanya electoral, trampes en el finançament del propi partit i ara ja també hem de conéixer que fan trampes utilitzant de forma electoralista i esbiaixada dades sociològiques i electorals que fan en estos estudis.

Senyories del Partit Popular, ja és suficient.
Ja és suficient de paraules i allò important és que arriben els fets.
Els anime, per acabar, a que facen o a que, conforme vostés segurament diran, es predique amb l'exemple.
Deixen de gastar temps i diners dels valencians en judicis que no ens donen res i retiren el recurs a la sentència del Tribunal Superior de Justícia, de 14 de gener de 2013, que els obliga a donar estes dades.

Donen les dades i si els pareix bé facen com ha fet l'Ajuntament de Vila-real, que abans de conéixer la sentència ja va contestar, com els he informat, al Partit Popular que se'ls donaria les dades en un acte públic, que se li donaria al poble en general.
I convoquen, com hem convocat nosaltres des de fa ja uns dies, un consell de participació ciutadana, convocat per al dia 6 de març de 2004, a las set i mitja, que és demà, on els punts de l'ordre del dia són: trasllat dels resultats de l'informe sociològic sobre Vila-real i trasllats dels resultats de l'informe sobre transparència en la gestió municipal.

Ens juguem molt, senyories, no tots som iguals, necessitem la responsabilitat de regenerar la vida pública i en això tots som responsables.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Benlloch.

Per part del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat Eduardo Ovejero té la paraula.

El senyor Ovejero Adelantado:

Gracias, señor presidente.

En primer lugar, señor Blanco, sé que le desmarcó seguro que el señor Ciscar en la comisión del pasado jueves anunciara, con la puesta en marcha del portal de transparencia de La Generalitat, que se harán públicos en formato reutilizable los datos de trabajo de campos de los estudios de opinión pública.

Por lo tanto, el objetivo que ha sustentado a esta proposición no de ley ha quedado cumplido.
Lo lógico hubiera sido retirar esta proposición, pero, claro, no iba a utilizar los minutos que le otorga el reglamento para, aprovechando que el Pisuerga pasa por Valladolid, intentar seguir lanzando sus mantras autorizados.

Es conveniente resaltar, para que al menos quede reflejado en el Diario de Sesiones, que estos estudios de opinión se realizan regularmente desde el año 1984.
Por lo tanto, diecinueve años se ha realizado por este gobierno popular y once por el anterior ejecutivo.
Y explicito que desde que gobierna el Partido Popular nunca se ha pretendido ocultar estos trabajos de campo.
Todo lo contrario.
Incluso al año siguiente del acceso al gobierno desde 1996, la contratación de ello se ha efectuado mediante procedimiento abierto y la licitación correspondiente se ha publicado en el diario oficial.
Y cuando alguien ha solicitado acceder a dicho expediente administrativo de contratación, así lo ha hecho.

No obstante han intentado durante estos últimos tiempos liar a la opinión pública, exigiéndonos que hiciéramos como el CIS, exponiendo los resultados.
Y usted sabe o debería saber que el CIS es un organismo dotado de autonomía administrativa para el estudio científico y sociológico de la sociedad española, con una normativa reguladora que contempla el acceso a su banco de datos.

En cambio aquí, en nuestra comunitat, lo que se realizan son estudios de opinión muy específicos y limitados para facilitar el diseño y evaluación de las políticas públicas.
Nosotros no tenemos un organismo de investigación sociológica, como existe en Cataluña y en el País Vasco.

Y le recuerdo que ni los ejecutivos autonómicos socialistas o populares consideraron y consideran hasta la fecha la creación de un CIS valenciano, pues supondría un coste económico que no compensaría la información adicional que se podría obtener.
Por lo cual desde los inicios se decidió por la fórmula para conocer mejor algunos aspectos que la ya ofrecida por el CIS nacional en temas ad hoc de nuestra comunitat.

Esto sus señorías lo conocen, pero algunos en su intento de seguir sembrando la duda sobre nuestra fuerza política han querido judicializar también este asunto.
Y saltándose el reglamento de estas Corts, que dispone de procedimiento específico para hacer valer nuestros derechos como diputados, denunciaron una situación que ahora se está a la espera de que se resuelva definitivamente dicha discrepancia por la vía jurisdiccional.

No obstante, me queda la duda de que si no adelantaron la denuncia es porque conocían que se estaba a la espera de la promulgación de la ley estatal de transparencia, ley marco donde se redefinen claramente los objetivos y los parámetros de lo que ha de ser una administración y un gobierno transparente y abierto.

En definitiva, como debía ser un portal de transparencia autonómica, el que ya había anunciado en septiembre el presidente Fabra, y desde el que se dará cuenta, no tenga duda, a la ciudadanía de los resultados de la gestión pública, pues los ciudadanos tienen derecho a conocer cómo se administra y se gasta el dinero público y compartir con el sector privado para su aprovechamiento social o económico el conocimiento que genera la administración.
Y ahí en breve plazo, con su puesta en marcha, se publicarán todos los datos de los estudios trimestrales de opinión, no lo dude, que hoy solicitan a través de esta proposición no de ley ya sin sentido.

Por cierto, señor Blanco, en referencia a la ley de transparencia estatal, les recuerdo que todavía no han explicado el porqué, su grupo político, bueno la izquierda en general, votó en contra de dicha ley.
Era una ley necesaria que podría y podrá ir mejorando con modificaciones posteriores, si fuera convenientes.
Pero era necesario que los ciudadanos vean que estamos luchando por intentar transmitir que todos, y digo todos, queremos hacer lo mejor.
Pero parece que algunos prefieren sigan las dudas sobre la gestión pública y así la duda sobre el virus de posibles corrupciones se mantenga vivo y logre matar al contrario, a nosotros.
¿Votaron en contra por ello?

No deseo acabar mi intervención sin aludir a sus alegaciones reiteradas estos últimos meses de que los estudios de opinión abordan cuestiones relacionadas con la intención de voto y con valoraciones del interés político.
Y de nuevo, desde el Grupo Popular, le reitero que no, las valoraciones particulares son subjetivas.

Estos estudios no contienen preguntas que planteen dichas cuestiones.
Sería conveniente, eso sí, que indagaran previamente en los lugares donde, afines a su ideología, cogobiernan y verían reflejadas realmente estas cuestiones en sus encuestas.
Pero, claro, allí no se muestran tan beligerantes.
¿Por qué será lo del doble rasero siempre va adherido a sus planteamientos?

Con la comparecencia del señor Ciscar, hace tan solo siete días, quedaba ya fijada la posición de mi grupo.
No obstante, era de obligado cumplimiento reiterar hoy ante esta proposición sus argumentos y es lo que he intentado hacer, aunque estoy seguro que no habré complacido a sus señorías.

Es experto en tergiversar nuestras apreciaciones, las de los populares, y difundir sus mantras.
A veces, incluso, los no autorizados, señal que también desea conseguir su espacio propio en su bancada, lo cual es costumbre a lo largo de los años entre los componentes de su grupo, saltando de el si no consiguen sus objetivos personales.
Algo, no obstante, me dice que ese no va a ser su caso o sí, el tiempo lo dirá.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaya concluyendo.

El senyor Ovejero Adelantado:

Señor Blanco, por lo expuesto, no corresponde que apoyemos su PNL, pues parte de lo que solicita ya está en vías de resolverse y sobre el resto ya le he argumentado nuestra posición.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president.

Muchas gracias.

Señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ovejero, diu vosté que el nostre objectiu és continuar sembrant el dubte sobre el Partit Popular.
Mire, no cal que ho fem nosaltres, ja se n'encarreguen vostés.
Crec que porten un bon grapat de dies mirant a vore si expulsen o no expulsen una diputada que va a ser jutjada per corrupció.
Estan sembrant el dubte vostés.

¿Els informes de la policia estan sembrant el dubte quan afirmen que hi ha una relació simbiòtica entre el Partit Popular i Gürtel, que el 80% de les campanyes del Partit Popular eren pagades en negre?
¿Els jutges estan sembrant el dubte, quan els han donat a vostés el rècord mundial d'imputats per corrupció?
Nosaltres, simplement, veiem el que passa i oferim una proposta de regeneració democràtica a la ciutadania, que vostés no van a poder representar mai.

Després, entrant ja en qüestió, primer me ve a dir que a mi me va respondre Ciscar i me va deixar descol·locat.
Però vosté sap el que va dir Ciscar?
Ciscar va dir que en un curt termini de temps, no sabem quan, donarà les conclusions, no sabem quines, per aplicació d'un article de la llei de transparència que es referix a la informació sobre el funcionament dels serveis públics.
I jo em pregunte: un curt termini de temps, quant de curt?
Demà?
Demà en Vila-real han convocat el consell de participació per a donar a conéixer un estudi que no conté cap pregunta sobre intenció de vot, ni valoració de líders, i serà demà.
És un curt termini de temps, veritat alcalde?
És demà.
Quin és el curt termini de temps del que parla el senyor Ciscar?
Juny de 2015, quan vostés estiguen en funcions, després d'haver perdut les eleccions?
Potser.

Després diu que va a donar-nos les conclusions, no diu l'informe de resultats, ni molt menys la fitxa tècnica, la matriu de dades.
.
.
, no, no, no, les conclusions.
Les seues conclusions?
Quines conclusions?

I, per últim, quan parla d'un article de la llei de transparència, oblida que hi ha un altre article d'una altra llei, que és el Reglament de Les Corts, que està incomplint sistemàticament, i ho ha dit el Tribunal Superior de Justícia.
¿Què passa, que una llei és més llei que l'altra?

I, a més, eixe article de la llei de transparència parla de la informació sobre el funcionament dels serveis públics.
Clar, posats a ser malpensats, no ens va a donar, per tant, les conclusions sobre les respostes de la ciutadania a la valoració del treball del senyor Fabra o sobre en quin partit van a confiar per eixir de la situació o sobre com valoren la gestió del govern o el tripartit.
.
.
Totes eixes preguntes que jo li he llegit abans no són sobre el funcionament dels serveis públics.
Per tant, ¿quina garantia hi ha que el Consell complisca la seua paraula i que prompte publique la llei de transparència els resultats d'eixes enquestes?
Cap ni una.

De fet, vosté ha dit: «En un primer plazo, todos los datos de los estudios de opinión que ahora solicitan serán publicados.
» I li agafe la paraula.
I guardaré este Diari de Sessions perquè quan passen uns mesos vosté haja de retractar-se de les seues paraules, perquè no serà de veres.
Perquè, si no, seria tan fàcil com donar-li'l al grup parlamentari que guanya una sentència judicial, com donar-li'l al diputat que sol·licita per huit vegades eixes dades.
És que seria tan fàcil!

Per tant, vostés el que estan intentant és confondre'ns i, a més, utilitzant arguments ridículs.

Diu vosté que es fan des de 1984.
I?
I?
Per una banda, a nosaltres què ens conta?
; i, per altra, l'exigència de transparència ha de ser ferma sempre.
I ara, ¿què me conta a mi què passava en l'any 1984?
Jo he demanat els estudis de 2012.

I, per altra banda, em diu que hi ha transparència perquè el PP, el Consell -del Partit Popular-, publica la licitació d'eixos contractes.
Faltaria més!
És que ho diu la llei, eh!
És que ho diu la llei.
I, per altra banda, publica la licitació del contracte, però no el resultat del treball.

I vosté, ¿què passa, que pensa que va a enganyar algú?
¿És el mateix publicar la licitació d'un contracte de 120.
000 euros, prorrogable un altre any, i que pugam saber quina empresa fa els estudis i, després, amagar els qüestionaris, amagar els resultats, fins i tot intentar perseguir el talp de l'empresa -que van vostés estar buscant-lo, a vore qui havia filtrat eixes preguntes?

Que diu vosté, per últim, que no pregunten per líders polítics.
I jo li vaig a dir, mire vosté, si ho diu pel senyor Fabra, és de veres; pregunta pel senyor Fabra, però el senyor Fabra no és un líder polític.
Però és que resulta que també pregunta per altres que sí que són líders en les seues formacions.

I que no pregunta per la intenció de vot?
Vaig a tornar a fer-li la pregunta.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
Senyor Ovejero, si vosté haguera d'elegir un únic partit, en quin confiaria?
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Ovejero.

El senyor Ovejero Adelantado:

Sí, gracias, señor presidente.

Señor Blanco, ya preveía que no iba a estar conforme con mi intervención, y se lo digo de verdad.
Incluso estaba en mi ánimo no ejercitar esta réplica, ya sabe que por aquello del ánimo procesal.

No obstante, tras lo oído y escuchado en su segunda alocución -que no me ha engañado-, y como la había pergeñado, voy a dar lectura a ella.
Le reitero, voy a dar lectura a ella.
Sí, señor Blanco, la llevo escrita.
Y le vuelvo a reiterar, como en comisión muchas veces y hoy con más efusividad si cabe, desde esta tribuna, que el papel de un diputado que apoya al gobierno debe ser medido y, sobre todo, coherente.
No podemos ni debemos, llevados por el fragor de un debate áspero que ustedes siempre propician, comprometer con alguna salida de tono ninguna de las decisiones que responsablemente se toman por el ejecutivo.

Señoría, no puedo expresarle, por coherencia, que me gustaría ejercer desde la oposición para exponer de forma vehemente, como usted, algunas veces mi posición.
No por mí, se lo digo; seguro que disfrutaría.
Pero ello sería señal de que los ciudadanos valencianos estarían sufriendo un gobierno de izquierdas, por lo que sigo prefiriendo ceñirme a la lectura de un guion sereno, pensado en rebatir sus argumentos y no en crear titulares, como usted.

Sobre la incorporación de dos propuestas a su PNL original, demuestran una vez más su hoja de ruta…, bueno, la suya y la de sus previsibles o hipotéticos socios algún día.

Señorías, saben que la actuación del conseller ha sido correcta, no es en absoluto censurable.
El señor Ciscar ha motivado el criterio del Consell en todas las respuestas a preguntas y solicitudes de documentación sobre estas cuestiones y ha comparecido en la comisión de coordinación para explicar y justificar este criterio delante de todos los grupos, como le corresponde.

Deseo resaltar, señorías que la oposición debe ejercer su papel de vigilante del gobierno y que critique cuando su gestión sea equivocada.
Es su deber.
Pero, ¡atención!
, cuando esa vigilancia se convierte en buscar cualquier medio para derribarlo, rebasa su papel en la democracia para convertirse en saboteadora.
Y el motivo principal, la causa de su deriva es que ustedes, reconózcanlo, todos los de la izquierda, hace tiempo que se han quedado sin discurso y tienen que ceñirse a otros argumentos.

Señoría, sabía que usted, una vez más, evidenciaría que los representantes de esta izquierda son una pura contradicción.
Solicitan, exigen al Consell que realice lo que ustedes se niegan…, bueno, se negaban a hacer allí en los pocos lugares donde gobiernan.
Lo que reiteradamente han solicitado con preguntas y proposiciones no de ley, como la de hoy, de entregar por vía de urgencia la documentación de unos estudios de opinión pública, resulta que, por ejemplo, en Villarreal, cogobernada por ustedes, han negado hasta ahora, sistemáticamente, hasta hoy -mañana ja vorem, mañana ja vorem-, (protestes) los resultados…, los resultados de un estudio…, por favor, señorías, los resultados de un estudio sociológico.
(Protestes) Repito, señores, repito, estudio sociológico, que no de opinión como los del Consell, de entrega obligada, al ser sociológico, a todos los grupos.
Hay una gran diferencia entre los estudios de opinión o los estudios sociológicos.
Y son estudios sociológicos, aquí está la factura.
Por lo tanto, lo tenían que haber hecho por cumplimiento de la ley, cosa que no hicieron.
(Protestes)

Una vez más, demuestran que, con su actitud, existe un abismo entre lo que dicen y lo que hacen.

Nosotros, los populares, cumpliremos con nuestra devoción de convertir el actual sistema democrático cada día más transparente, poniendo en el portal de transparencia -se lo reitero- los estudios de opinión.

Parece que mañana cumplirán ustedes con la obligación de hacer públicos esos estudios sociológicos, que no de opinión.
(Veus)

Con sus actitudes ratifican que una cosa es predicar y otra dar trigo.

Muchas gracias, señor presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ovejero.

Terminado el debate del quinto punto del orden del día, vamos a pasar a su votación.
Comienza la votación.
38 votos a favor; 43 votos en contra.

Se suspende la sesión hasta las cuatro y media de la tarde.
(El president colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 13 hores i 58 minuts)

(Es reprén la sessió a les 16 hores i 32 minuts)

El senyor president:

Es reprén la sessió.

Preguntes

El senyor president:

Pregunta número 1.
781, formulada por la diputada doña Maite Parra, del Grupo Parlamentario Popular, previo conocimiento de su grupo parlamentario y de acuerdo con el artículo, al conseller de Gobernación y Justicia sobre la promoción de la pilota valenciana.

Señora Parra.

La senyora Parra Almiñana:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor conseller de Governació i Justícia, per al Grup Parlamentari Popular, com a vosté, la defensa i la promoció de les nostres senyes d'identitat és una qüestió de màxima prioritat, com és per a tots els valencians.
Per a nosaltres, i sabem que també per a vosté i la seua conselleria que representa, la pilota valenciana és molt més que un exemple i una mostra de les nostres arrels, de les nostres tradicions.
És un esport autòcton, i des del mes d'agost del 2010, que està adscrita a la seua conselleria, la competència de revaloritzar i de difondre i promoure la presència del patrimoni històric, cultural i de consolidar les tradicions del poble valencià.
El Grup Popular, tots els companys, i jo mateixa, aplaudim l'aposta permanent, el recolzament del seu Consell a este esport autòcton tan valencià, valencians, com som mosatros.
I per això, sabem que des d'esta data la seua conselleria està portant a terme polítiques per a impulsar, promoure i consolidar la pràctica de la pilota valenciana.

Per tot això, li pregunte: volem saber quines són les actuacions que ha realitzat el Consell per a impulsar i promoure este esport tan valencià, com és la pilota.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Parra.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gràcies, senyor president.

Gràcies, senyoria.

Dir-li que efectivament -com vosté dia- la pilota valenciana, en totes les seues modalitats que se juguen en tot el nostre territori, és l'esport per excel·lència dels valencians, i per tant La Generalitat el que vol és promocionar-lo, potenciar-lo i garantir-li el millor dels futurs possibles.

L'última actuació que el Consell està duent a terme per a impulsar i promoure la pilota valenciana, com ja s'anuncià, fon declarar la pilota valenciana com bé d'interés cultural.
El passat 28 de juny de l'any 2013, el Consell adoptà l'acord pel qual s'autoritzava l'inici d'eixa tramitació que ha comptat a més, per altra banda, amb l'acord i el suport unànime de tot el sector del món de la pilota, perquè se li done este recolzament important com a bé d'interés cultural a un esport que mos acompanya al llarg de tota la història i mos acompanya també d'una manera molt vertebrada en tot el territori de la Comunitat Valenciana.

El procediment per al BIC de la pilota valenciana ja està en una fase molt avançada i esperem que, si pot ser, després de l'estiu poguérem tindre-la ja aprovada esta declaració de bé d'interés cultural per a la pilota valenciana.

També dir-li que evidentment un dels acords més importants que hem pres en el sector també fon l'aprovació del Pla director de la pilota valenciana 2012-20228, tant en el que respecta a la pràctica professional, com també sobretot a nivell d'aficionat i d'esport base, que és una qüestió que estem cuidant d'una manera molt accentuada.
Cal tindre en compte que el pla director té mesures de suport a les més de cent escoles de pilota que n'hi ha repartides en la nostra comunitat, els set centres de tecnificació i sobretot també a la consolidació del centre d'especialització de la pilota valenciana, el que és el Cespiva, que ja porta tres edicions, i que realment n'hi han un resultats dels quals estem tremendament satisfets, dels resultats que estan eixint de les distintes beques i alumnes que estan en el Cespiva.

També vullc destacar-li que una de les qüestions en què més èmfasi estem fent és en el programa de pilota a l'escola.
Pilota a l'escola perquè mos pareix fonamental que no a soles se conega, mos pareix fonamental que no a soles se sàpia quines són les seues modalitats, com se practiquen i quin és el seu reglament, sinó que realment se conega el que és -com dia abans- l'esport per excel·lència de tots els valencians.

Cal tindre en compte que en este curs 2013-2014 van a participar, de fet estan ja participant, prop de 14.
000 alumnes pertanyents a 285 centres escolars al llarg i ample de la Comunitat Valenciana.
Dir-li també que, a part del que és la pilota en l'escola, a part del que és l'esport base i el que és el pla director i l'adaptació de bé d'interés cultural que en este pressupost per a l'any 2014 s'ha augmentat quasi un 6% també el pressupost per a la pilota, respecte a l'anterior any 2013.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Pregunta número 1.
782, formulada per la il·lustre diputada Verónica Marcos sobre els plans de prevenció d'incendis forestals.

Senyora diputada.

La senyora Marcos Puig:

Gracias, señor presidente.

Señor conseller.

Señoras y señores diputados, la lucha contra los incendios forestales es uno de los ejes principales de actuación de la Conselleria de Gobernación y Justicia, y un objetivo prioritario en la política del Consell del president Fabra.
Desde que gobierna el Partido Popular en la Comunidad Valenciana han sido muchos los avances sustanciales conseguidos en este ámbito.
Ahí están los datos objetivos y ahí están las estadísticas.
En este sentido podíamos destacar muchísimos aspectos, como por ejemplo que la Comunitat Valenciana fue pionera en la puesta en marcha del despacho automático, o que las infraestructuras de prevención que se realizan en nuestra comunitat constituyen un ejemplo para otras comunidades autónomas que las toman como modelo, o el nivel de inversión en prevención y extinción de incendios.

Podíamos hablar también de la apuesta por la tecnología más avanzada, las comunicaciones o la formación del personal.

Como en muchas ocasiones se ha dicho en esta cámara por parte del conseller Castellano, la política en materia de incendios forestales no es una política que se improvise año tras año, sino que está basada en una serie de programas que tienen su correspondiente reflejo presupuestario, y que implican numerosas actuaciones de diversos campos.
Contamos con programas para prevenir el inicio de los incendios forestales, como son el voluntariado, la investigación de las causas y gestión de la información.
Contamos también con programas para prevenir la propagación de los incendios forestales.
Y tenemos programas, también, para el combate y la minimización de los efectos colaterales de cada uno de los incendios forestales.

Junto a todos ellos existe una herramienta fundamental para la prevención de incendios.
Y esto es la planificación.
Sé que es mucho el trabajo que se está haciendo por parte del Consell y de la Conselleria de Gobernación y Justicia en materia de planificación frente a las emergencias, y también en el ámbito concreto de la prevención de incendios.

Dentro de estos últimos planes, tienen especial importancia los planes de prevención de las diferentes demarcaciones forestales en el que se divide nuestro territorio, pues son un instrumento muy esencial para la protección de nuestra riqueza forestal.

Y, por ello, le formulo al conseller de gobernación la siguiente pregunta: ¿qué actuaciones ha realizado el Consell y va a seguir realizando en materia de planes de prevención de incendios forestales de demarcación?

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gràcies, senyor president.

Gracias, señoría.

Evidentment, els incendis forestals i la seua prevenció és una prioritat absoluta per al govern del Consell de La Generalitat del president Fabra.
Cal seguir realitzant un gran esforç en una cosa que és fonamental en les emergències, com és la planificació.
La planificació de la prevenció d'incendis forestals se realitza a través de figures diferents, que corresponen als distints àmbits territorials, concretament des dels plans locals de prevenció d'incendis forestals, que són d'àmbit local i que des del Consell intentem col·laborar i ajudar els ajuntaments perquè els tinguen aprovats i actualitzats, els plans de prevenció d'incendis forestals de demarcació, o d'àmbit supracomarcal, i passant als plans de prevenció de parcs naturals.

La seua senyoria me pregunta concretament pels plans de prevenció d'incendis forestals de demarcació.

He de dir-li que en estos últims mesos la Conselleria de Governació i Justícia ha aprovat i ha presentat els plans de prevenció d'incendis forestals de tres demarcacions, que són les demarcacions d'Altea, la demarcació de Polinyà del Xúquer, i la demarcació de Xelva.
Sap la seua senyoria, i saben les seues senyories, que la Comunitat Valenciana està dividida en onze demarcacions forestals, des del punt de vista de la prevenció.
Per això, en l'aprovació d'estos tres plans són més de 550.
000 hectàrees de 165 municipis de la comunitat, pertanyents a huit comarques, les que disposen d'eixa planificació ja totalment actualitzada.
Dir que inclouen també set parcs naturals i que tots els parcs naturals a data de hui de la Comunitat Valenciana se troben també en el seu pla de prevenció d'incendis aprovats, a excepció del pla de Penyagolosa, que es troba en resolució de les al·legacions presentades.

Els plans de demarcació són una peça clau des del punt de vista de la prevenció d'incendis, ja que contemplen plans específics de vigilància, d'infraestructures adaptades a les peculiaritats de l'entorn orogràfic, forestal i demogràfic dels municipis i comarques que estan inclosos en estes.

A més, incorporen en el mateix document les normes tècniques d'instrucció i guies i informes municipals pels quals han de regir-se els ciutadans, les administracions de les zones incloses en l'àmbit d'aplicació, i el que sense cap de dubte facilita el coneixement i la seua correcta utilització també per tots els servicis professionals.
Els aspectes fonamentals o els objectius fonamentals que perseguixen és la disminució de la probabilitat de que ocórrega un incendi, mitjançant la vigilància, la dissuasió i la conciliació d'interessos, i per altra, la disminució de la perillositat de l'incendi forestal, una vegada este s'hasca produït, mitjançant la construcció del manteniment d'infraestructures de prevenció.

Dir-los també, per donar-los una informació exhaustiva de com està la resta de plans de prevenció de demarcacions, que concretament el pla de prevenció de demarcació de Xàtiva s'ha remés ja al Diari Oficial de la Comunitat Valenciana.
Per tant, en breu també podrem presentar-lo.
La demarcació d'Alcoi i la demarcació de Sant Mateu estan en fase de contestació d'al·legacions, però tenim previst també que al llarg d'este mes de març puga també ser publicat en el diari oficial de la comunitat, amb la qual cosa este mes en tindríem tres més aprovats.
El pla de demarcació d'incendis, que és Segorbe, ja està finalitzat l'estudi d'al·legacions, també, amb la qual cosa està molt avançat i en breu també podrem donar la seua aprovació.
I respecte als plans de demarcació de Requena, Crevillent i Vall d'Alba, estan en estos moments en informació pública per un mes, des del passat dia 27 de febrer.

Dir que també està iniciat el procediment, per últim, del pla de demarcació de Llíria, per al seu anunci en el diari oficial de la comunitat per a la informació pública.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pregunta número 1.
783, formulada per la il·lustre diputada Verónica Marcos sobre el pla d'intervenció en edificis judicials.

La senyora Marcos Puig:

Desde que La Generalitat asumió las competencias en materia de justicia en el año 1995 se ha venido realizando un enorme esfuerzo inversor para construir y modernizar las sedes de los órganos judiciales en la Comunidad Valenciana.
En aquel entonces, la situación de las sedes judiciales ofrecía un programa ciertamente desolador, con unas infraestructuras anticuadas, insuficientes y necesitadas de mejoras urgentes.

Me gustaría destacar dos planes que han sido hitos fundamentales en la modernización de las infraestructuras judiciales.
El primero de ellos fue el plan director de infraestructuras judiciales, Pladij, puesto en marcha en el año 1997 y con una inversión de más de 244 millones de euros.
El segundo de los planes fue el plan de innovación de sedes judiciales del año 2008, con el que se dio continuidad a este proceso de mejora y de renovación.
Han sido dos planes ambiciosos y diseñados conforme a un nuevo concepto de arquitectura judicial, y sobre la máxima de evitar la dispersión de sedes, unificando los órganos judiciales en ciudades o palacios de justicia.

Recientemente, en octubre del año pasado, el conseller de Gobernación y Justicia presentó en Alicante el Plan de intervención de edificios judiciales, el PIEJ, un nuevo plan que viene a dar impulso y un esfuerzo de modernización de las infraestructuras judiciales de nuestra comunidad.

Es por ello que le formulo la siguiente pregunta: ¿qué actuaciones concretas se contemplan en el Plan de intervención de edificios judiciales?

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señora Marcos.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

Gràcies, senyor president.

Gràcies, senyoria.

Efectivament, des de l'any 1995 s'ha donat un canvi qualitatiu i quantitatiu a la situació de les infraestructures judicials i s'ha fet una aposta per la reforma, millora i construcció de les nous seus judicials.
Concretament, des d'eixa data La Generalitat ha construït més de 257.
000 nous metres quadrats en noves infraestructures -com vosté ha dit- en dos importants plans, que foren en Pladij i que foren el Justi-Seu.

Concretament, en el passat mes d'octubre, des de La Generalitat se presentà a la ciutat d'Alacant el Pla d'intervenció d'edificis judicials 2014-2018, conegut com «PIEJ», un pla dissenyat des d'una visió dinàmica i flexible a la realitat de les infraestructures judicials i que centra la seua actuació sobre els edificis judicials de titularitat pública ja en funcionament, el que va a permetre obtindre un major rendiment del patrimoni de La Generalitat, habilitar locals d'arxius de gestió i, sobretot, estalviar en arrendaments.
Es tracta -com dia- d'un pla d'inversions en infraestructures judicials, en un horitzó temporal de cinc anys, amb un pressupost de 44,5 milions d'euros per a aprofitar, millorar i finalitzar eixes infraestructures judicials ja existents.
Este pla va a comportar també l'estalvi de més de 200.
000 euros anuals en arrendaments que estem fent actualment.

Dins de les actuacions principals contemplades en este pla està l'Audiència Provincial d'Alacant, en la qual s'estan invertint 3,3 milions d'euros que va a suposar -quan estiguen acabades les obres, que estan en estos mateixos moments en execució- doncs ampliar el palau de l'Audiència Provincial en més de 700 metres quadrats més de superfície judicial i, pel ritme de les obres, esperem que les obres estiguen finalitzades per a l'acabament d'este estiu.

També, junt a este projecte, està previst en el PIEJ el que és la remodelació del Palau de Justícia de Benalúa, que completaria la dotació, junt a la important reforma -que he dit- també de l'Audiència Provincial de les infraestructures judicials de la ciutat d'Alacant, i que en este pla, en el PIEJ, està prevista una inversió de 20 milions d'euros per al palau de Benalúa en el qual per a este mateix any 2014 està prevista una inversió de 2,2 milions d'euros.
En estos moments, està redactat l'avantprojecte de reforma interior, que ha sigut consensuat amb els diferents òrgans afectats per les redistribucions interiors propostes, també s'ha executat ja l'alçament topogràfic del solar de la parcel·la limítrofa per al seu aprofitament òptim i s'ha redactat el projecte de reforma de la instal·lació de baixa i mitja tensió.
Per últim, estan en fase d'adjudicació les assistències tècniques per a la delineació, així com la redacció del projecte de reforma de climatització.

Un altre projecte important és la reforma del Palau de Justícia d'Alcoi per al qual n'hi ha previst, en estos mateixos pressupostos d'este any, un milió d'euros per a millorar la seua accessibilitat i diversos aspectes arquitectònics.
També s'ha parlat amb tots els professionals del partit judicial per a consensuar el que és la reforma i, actualment, ja està redactat també l'avantprojecte d'esta obra.

Altres dels grans projectes que estan previstos en el PIEJ és el Palau de Justícia del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana, que en el seu horitzó temporal també tindrà una inversió de 10 milions d'euros, previstos 1,8 milions d'euros per a este mateix any 2014.
Ja està redactat també l'avantprojecte de reforma interior, també s'ha redactat el projecte de la reforma d'instal·lació de baixa tensió i està en fase d'adjudicació la redacció del projecte de reforma de climatització també del que és el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana.

També tenia previst el PIEJ, entre altres actuacions -per citar-ne algunes-, actuar sobre la Ciutat de la Justícia de València, amb un pressupost també previst per a este any -i algunes de les qüestions ja estan també en marxa- de més de 455.
000 euros per a millorar el subministrament i instal·lació de diversos dispositius de gestió de sistema de control d'accessos; el subministrament d'instal·lació de motors i engranatges en exutoris de façanes; així també com els recanvis necessaris quant a climatització i reparació de paviment en nuclis de comunicació vertical de l'edifici.
Totes estes actuacions estan ja en fase d'adjudicació.

També està…

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies,…

El senyor conseller de Governació i Justícia:

…previst per a este any -per dir-los les obres que estan en este any-,…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

…el Palau de Justícia de Sagunt que té un pressupost de…

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

El senyor conseller de Governació i Justícia:

…400.
000 euros.

N'hi ha nou… (El vicepresident primer desconnecta el micròfon del conseller)

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Pregunta número 1.
631 que formula el diputat Rafael Rubio, del Grup Parlamentari Socialista, al conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua sobre el curs de formació i lideratge polític del president de La Generalitat.

Senyor Rubió, té vosté la paraula.

El senyor Rubio Martínez:

Gracias, señor presidente.

Señor Ciscar, ¿cuáles son las razones por las que el president de La Generalitat debe recibir un curso de formación y liderazgo político?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Rubio.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Rubio, doncs la raó radica en el fet que sempre redundarà en benefici dels ciutadans el que pugam estar millor formats.

Dit açò, vullc dir-li també que acreditat -com ha quedat- que l'assumpte pel qual vosté pregunta no s'ha pagat amb diners públics doncs no suscita ja cap interés per a la ciutadania, una cosa que vosté com a diputat bé sap.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Senyor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Sí, señor presidente.

Señor Ciscar, mire usted, usted dice que no se ha pagado con dinero público y yo me lo tengo que creer, tengo el expediente, lo he consultado, pero me gustaría saber ¿quién lo ha pagado?
Si no se ha pagado con dinero público, ¿lo ha pagado el señor Fabra de su peculio particular?
, ¿lo ha pagado el Partido Popular?
, ¿ha llegado a través de algún sobre extraño?
, ¿ha sido alguna empresa contratista de La Generalitat quien ha abonado el curso?
, ¿quién ha pagado el curso?
, señor Ciscar.

Esto es lo que tendría que saber porque el señor Fabra subió a esa tribuna y dijo en su momento que no iba a realizar el curso y que si lo realizaba lo pagaría de su bolsillo.
A fecha de hoy, ha pasado más de medio año y todavía ha sido incapaz el señor Fabra de presentar a los valencianos el justificante bancario, o cualquier otro justificante o factura por el cual se demostrase que el curso lo pagó de su bolsillo.
Mientras eso no se suceda, yo no tengo por qué creerme su palabra, y mucho menos la del señor Fabra, porque es evidente que no dice en este caso -y en muchos otros casos- la verdad.

Y, señor Ciscar, usted dice que ese curso redundaría en beneficio de todos los valencianos.
Pero, ¿usted sabe cuál era el objeto del curso?
Según el expediente que usted me entregó, el objeto del curso -según la oferta del señor Martínez de Marigorta- era: «Con respecto a la oferta solicitada por la Dirección General de Organización y Coordinación, referente a un contrato para estudiar las medidas a implementar en relación con la coordinación de la estrategia política de la presidencia de La Generalitat, así como la organización de los diferentes departamentos que deben desarrollar dicha estrategia, cabe señalar que se realizarán dos informes técnicos que recogerán los aspectos clave en materia de organización y coordinación de las propuestas de estrategia a desarrollar.
Para dichos trabajos el presupuesto es de 17.
350 euros más IVA.
»

Esto no era un curso de liderazgo político; según el objeto del contrato era realizar dos informes que les entregarían a ustedes, a la conselleria de presidencia, para implementar la coordinación de la estrategia política de la presidencia en los diferentes departamentos que tienen que realizarlo.
No era, por tanto, un curso de liderazgo.
Una de dos, quien hizo esta chapuza de expediente, la secretaria autonómica, en aquel momento directora general de coordinación, deberían ustedes ¡haberla cesado!
¡Lo mínimo!
Porque, mire, en esto estaríamos ante una situación de una posible malversación de fondos, que si no se llegó a materializar es porque, evidentemente, el contrato -como usted dice- se rompió.

No estaba el señor Marigorta presentando un curso de coach, de liderazgo político, estaba presentando, teóricamente debía presentar dos informes técnicos para la implementación de la estrategia y, luego, un par de meses de después, el señor Martínez de Marigorta presenta y dice, «mi renuncia a dicha adjudicación, rogándole que adopte las medidas oportunas para la oportuna resolución del contrato; asimismo, le ruego que no se efectúe ningún pago ya que su importe ha sido atendido por otras vías».
¿Qué vías?
Insisto, ¿alguna empresa contratista?
, ¿lo ha pagado usted de su bolsillo?
, ¿lo pagó el señor Fabra?
, ¿quién lo ha pagado?
, ¿una colecta popular?
, ¿quién ha pagado este curso si efectivamente se hizo?

Y, ¡cómo pudieron ustedes hacer esta chapuza de expediente!
Es evidente que el expediente está montado después de que los medios de comunicación sacaran en los periódicos que el señor Fabra iba a hacer un curso de liderazgo político y montaron una bazofia de expediente, una porquería de expediente, si se me permite la expresión (veus), expediente que le costó luego el puesto al subsecretario, el puesto al secretario general y el puesto a un tercer funcionario.

Señor Ciscar, esto lo hicieron bajo su responsabilidad, usted es el conseller de presidencia y, por supuesto, conocía esto.

Por tanto, ¿ha recibido el curso o no lo ha recibido?
Si lo ha recibido no le paguen porque no ha servido para nada, a quien lo haya dado.

En segundo lugar, ¿por qué rompieron el contrato?
, ¿por qué montaron un expediente cuando les pillaron con el tema que no tiene nada que ver con el curso?
Usted, ahora, me podrá contestar todo pero, aparte de todo eso, yo le pediría por favor que centrase esas tres cosas.
Luego me cuenta lo que quiera, incluso me puede hablar de la venta del Valencia, si le apetece.
Pero dígame, por favor, en este momento, el curso si lo ha recibido o no porque, claro, si lo ha recibido -insisto- no le paguen a quien se lo haya dado; y, si lo ha recibido y se lo ha pagado de su bolsillo, por favor, saquen ustedes las facturas, porque si no las sacan es evidente que esto se habrá pagado y lamentaríamos mucho tener que pensar que lo ha pagado alguna empresa proveedora, en este caso de La Generalitat.

Ustedes solamente están preocupados por encontrar al topo, al topillo, o a no sé quién, y con esas cosas a las que se dedican se olvidan -digamos- de los temas serios de política.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Rubio.

El senyor Rubio Martínez:

Por tanto, el señor Ciscar tiene una oportunidad ahora de contarnos la verdad.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Gràcies, senyor president.

Senyor Rubio, mire, sent clars -i li insistisc-, no n'hi ha ningú, cap, en este hemicicle que siga tan ingenu com per a creure's que a vosté i al seu grup la pregunta i la meua resposta van a interessar-los, vostés el que volen és traure rèdit polític d'una situació.

Però, mire - li insistisc-, este tema ja ha sigut discutit, debatut i, sobretot, aclarit, i se li ha aclarit a vosté, que ha demanat documentació i se li ha facilitat tota la documentació, i en l'expedient administratiu està molt clar, l'expedient administratiu està -diga vosté el que diga- impecable, impecable.

Li insistisc, una vegada acreditat que este curs no es paga amb diners públics, que La Generalitat no posa un sol euro, ja no suscita cap tipus d'interés per a la ciutadania; als ciutadans el que els preocupa és l'ocupació, les polítiques socials, els preocupa l'eixida de la crisi, i si vosté no és capaç d'entendre açò, igual vosté també hauria de fer algun tipus de curs de formació.

Mire, vosté té còpia de la resolució de 19 de juny de 2013 firmada per la directora general de coordinació institucional que acordava la resolució del contracte, i aquí es va acabar tot.

I pregunta vosté que d'on s'ha pagat.
Mire, jo l'única cosa que vaig a dir-li és el següent: una vegada ha quedat clar que no s'ha pagat de les arques públiques, queda en l'esfera privada, i l'esfera privada no està sotmesa al control parlamentari.
(Veus) És el que li he de dir…

El senyor vicepresident primer:

Señorías, señorías,…

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
en este cas.

Mire, i sobre el que és l'objecte, que també…

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

Señora Moreno.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

…vosté qüestiona del curs, doncs vosté ja ha llegit aquí una espècie de document o de memòria.

Però si vosté té, de veritat, interés en saber per què servixen este tipus de cursos, només ha de preguntar en la seua bancada que també n'hi ha qui contracta cursos de coaching, amb una diferència substancial, que és que en eixe cas sí que s'han pagat de l'erari públic.
I si encara vol aprofundir més, parle vosté amb el govern de la Junta d'Andalusia que contracta este tipus de cursos per a tots… (veus)

El senyor vicepresident primer:

Señorías,…

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

…per a tots els alts càrrecs (aplaudiments), i que, segons la secretaria de política institucional del PSOE d'Andalusia no són diners malgastats.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyories, passem a la pregunta número 1.
745 que formula el diputat Ignacio Subías, del Grup Parlamentari Socialista, al conseller de Sanitat sobre el pagament a l'IVO de l'atenció a pacients oncològics.

Senyor Subías té vosté la paraula.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señor president.

Señor conseller, ¿en qué cláusula del contrato suscrito entre la conselleria y las UTE que gestionan los departamentos de salud de concesión administrativa se contempla que la conselleria se haga cargo del pago al IVO de la atención a pacientes oncológicos de los departamentos gestionados mediante el citado modelo?

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Subías.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Señor presidente.

Señor Subías.

En los pliegos de cláusulas administrativas particulares de los expedientes de las concesiones sanitarias establece lo siguiente.

«Cláusula 2.
El objeto contractual de la prestación de los servicios de asistencia sanitaria integral que abarca tanto la atención primaria, la especializada, tanto hospitalaria, como ambulatoria; las urgencias, las sociosanitarias, y las prestaciones farmacéuticas dispensadas en los centros sanitarios.

»Cláusula 4.
El precio se establece sobre bases capitativas, es decir, fijando la prima por persona y año.
Dicha cantidad cubrirá los servicios delimitados dentro del objetivo del contrato.
»

Por tanto, todas aquellas prestaciones que se realizan con cargo a los programas presupuestarios definidos como asistencia sanitaria en esos documentos forman parte del objeto de dichos contratos y están retribuidas en el importe de la prima per cápita que reciben las empresas concesionarias por cada una de las personas que integran su población protegida.

El presupuesto de la asistencia sanitaria oncológica se incluye en el programa 412.
24, por lo que se tiene en cuenta para el cálculo de la cápita que se abona a las concesiones.

Cualquier asistencia sanitaria oncológica que realicen estas concesiones, ya sea con medios o ajenos, está retribuida a través de la cápita.

En consecuencia, si la actividad es realizada con medios ajenos a la concesión a través de un tercero, en este caso, el IVO, debe ser abonada por la concesión, y no por la administración, y aquello supondría pagar dos veces por una misma asistencia.
Una vez, vía prima per cápita y una segunda vez, mediante abono de esas prestaciones directamente por parte de la conselleria al centro concertado.

En todo caso, la atención a los pacientes que ya estaban en tratamiento oncológico cuando se iniciaron las respectivas concesiones sí que se facturan directamente.

En el resto de atenciones sanitarias, la responsable económica siempre ha sido la empresa concesionaria que gestiona el departamento de origen del paciente, por lo que la administración autonómica no sufre ningún tipo de perjuicio económico.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

Senyor Subías… (Remors)

¡Senyories!
¡Per favor!

Senyor Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Señor conseller, me ha dejado usted anonadado, sinceramente.
Y, desde luego, lo que usted ha dicho quedará recogido aquí, evidentemente.

Pero mire, uno de los problemas que tienen ustedes es que consideran normal lo que no es normal y, entonces, es muy difícil entrar en un debate en esas condiciones.

La famosa puerta giratoria usted la ha pasado de fuera a dentro, es decir, usted era director del Instituto Valenciano de Oncología y ha pasado a ser conseller de Sanidad.
Y dentro de no mucho tiempo la volverá a pasar de dentro a fuera, porque pasará de ser conseller de Sanidad a estar otra vez en una institución privada.
Pero no solamente eso, sino que en la institución privada del IVO hay un familiar suyo, que es el que lleva las cuentas económicas en estos momentos.
Y, claro, es un centro con el que la conselleria tiene concierto por la atención a pacientes oncológicos.
Y, sin duda, todo esto será legal, pero, señor conseller, yo le pregunto usted, ¿cree que esto es razonable?
¿Usted cree que es razonable?

Ahora se encuentra usted con una situación compleja, ha pasado de denunciante a denunciado.
Pues fue en su época de director del IVO cuando denunciaron a la conselleria por una deuda, que los tribunales han dicho que les tienen que pagar 5,5 millones de euros entre las facturas más los intereses de demora.

Compleja situación para usted, señor conseller, diga lo que diga, que les debiera hacer reflexionar a ustedes sobre estas entradas y salidas entre lo público y lo privado, que en este caso le lleva a usted a un complicadísimo laberinto de cruce de intereses.

Pero el tema es más complicado.
Resulta que la deuda de la conselleria es como consecuencia…, durante un tiempo, la conselleria pagaba las atenciones realizadas en el IVO a los pacientes de las concesiones administrativas.
Hasta que llega un momento en que el conseller Rosado dice que no, que lo tienen que pagar las UTE correspondientes.
En ese momento, posteriormente, y como no se paga, desde el IVO se reclama el dinero a la conselleria.
Y es por eso la deuda que tienen ustedes de 5,5 millones de euros.

La pregunta, y usted me ha dejado anonadado, es: ¿en qué cláusula del contrato -que usted tampoco me lo ha dicho- se dice que se tengan que pagar las atenciones oncológicas de los departamentos de gestión privada al IVO cuando sean atendidos?

Porque usted lo ha explicado razonablemente bien.
Esto se paga de la siguiente forma: un pago capitativo fijo, como consecuencia del total de pacientes atendidos…, no atendidos, que son de un departamento determinado.

En segundo lugar, una compensación intercentros.
Pacientes de las UTE atendidos en centros de la conselleria tienen que pagar la UTE a la conselleria.
Pacientes de la conselleria atendidos en centros de la UTE tiene que pagar la conselleria a la UTE.

Y un tercer concepto, que es compensación por ahorro de farmacia.

¿En base a qué se le pagó al IVO?
¿En base a qué?

Alguien, evidentemente, remitió los pacientes al IVO.
Si los remitían desde la concesiones, tenían que pagar las concesiones al IVO.
Si las concesiones los remitían a centros de la conselleria, tenían que pagar las concesionarias a la conselleria.

Me imagino que será usted consciente de todo lo que estoy diciendo.
Me imagino que será usted consciente que se ha estado pagando al IVO por algo que tenían que haber pagado las empresas privadas.
Y si esto fuere así, estaríamos hablando, o de pagos indebidos, o hasta algo peor, de una posible malversación de fondos públicos, señor conseller.

Señor conseller, el tema es de una gravedad extrema, porque, en primer lugar, o por dejadez, o por incompetencia, o por razones peores todavía, como son los pagos indebidos o la posible malversación de fondos públicos, usted tiene hoy que responder aquí, y usted se encuentra ante un dilema tremendo.
Tiene usted aclarar.
Tiene usted que justificar.
Y si esto no lo hace usted hoy aquí, no vale el decir que usted no estaba, no vale.
No vale el decir que fueron otros.
Si fueron otros, denúncielo usted.
Porque si usted no denuncia que fueron otros, usted es corresponsable.

Y, señor conseller, finalmente, ¿qué va a hacer el demandado Llombart con el demandante Llombart?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Subías.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Gracias, presidente.

Señor Subías, como era de esperar, usted ha tergiversado en base a sus intereses políticos, sin importarle los intereses de los valencianos, que son los que defiende este gobierno.
(Remors)

La Conselleria de Sanidad nunca ha pagado un euro por la actividad realizada por los departamentos que están en gestión directa a terceros, en primer lugar.

Hay una sentencia, como usted dice, la 10/2014, que se ha recurrido por parte de la abogacía de La Generalitat, que se ha recurrido por parte de la abogacía de La Generalitat, y que ese recurso puede tener…, que, por supuesto, deja sin efectos la sentencia que hemos comentado.

Si los argumentos…

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

El senyor conseller de Sanitat:

.
.
.
(inintel·ligible) .
.
.
por la abogacía de La Generalitat son aceptados por el magistrado, no hay ningún problema.
Será en este caso el tercero, el IVO, quien tendrá que ponerse de acuerdo con las concesiones.

Si no son atendidos por el magistrado, seremos nosotros los que pagaremos esa sentencia, la Conselleria de Sanidad, e inmediatamente repercutiremos a las concesiones hasta el último euro que hayamos pagado por la Sentencia 10/2014 o la que se derive y sea firme cuando termine el recurso que ha interpuesto la abogacía.

No tengo nada más que decirle.
Le repito, la Conselleria de Sanidad no va a pagar un solo euro que no corresponda y que no sea claramente delimitado en los contratos, en las cláusulas que usted ha citado y que yo le he respondido en mi primera parte de la réplica.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor conseller.

Pasamos a la pregunta 1.
789 que formula diputada Carmen Martínez, del Grupo Parlamentario Socialista, al conseller de Presidencia y Agricultura, Pesca, Alimentación y Agua sobre el control de las depuradoras valencianas.

Una breve observación previa, y es que cuando cambien de escaño, trasladen su tarjeta también para que en el registro electrónico conste como que es una intervención suya.
Pero bueno, vamos a proceder.

Señora diputada.

La senyora Martínez Ramírez:

Gracias, señor presidente.

¿Creu que podem estar tranquils si les empreses controladores de la majoria de les depuradores valencianes són les mateixes que van controlar EMARSA i que no van detectar el presumpte saqueig?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Martínez.

Señor conseller, señor vicepresidente.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Martínez, vosté no ho sé, però els valencians poden estar absolutament tranquils.

En primer lloc, perquè el que vosté denomina en la seua pregunta «empreses controladores de la majoria de depuradores valencianes» tenen com a funció el controlar tècnicament els processos de depuració, no els comptes econòmics de les empreses que les gestionen.

En conseqüència, i en el cas que sabem que li preocupa, l'única cosa que controlaven era el funcionament de la depuradora de Pinedo, no els comptes d'EMARSA, per a la qual cosa l'EPSAR no tenia competències.

I, en segon lloc, poden estar completament tranquils perquè no és cert que les empreses que van col·laborar en el control del funcionament de la depuradora de Pinedo, quan la gestionava EMARSA, controlen actualment la majoria de les depuradores valencianes.

El control tècnic de les 462 depuradores de la nostra comunitat l'exercix des de fa ja més de vint anys l'EPSAR de forma totalment professional, i per això contracta l'assistència d'un conjunt d'empreses especialitzades que tenen una gran experiència en este tipus de treballs, algunes ja estaven ahí quan governava el Partit Socialista, i que han segut seleccionades en tots els casos mitjançant concurs públic.

La professionalitat i la solvència tècnica d'estes i moltes altres empreses que col·laboren amb La Generalitat, amb els ajuntaments i amb les diputacions en la construcció, gestió, manteniment i control de les depuradores és el que permet que la Comunitat Valenciana siga un exemple a Espanya i fora d'Espanya quant al funcionament i manteniment d'instal·lacions de depuració d'aigües residuals.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Senyora Martínez.

La senyora Martínez Ramírez:

Señor Ciscar, permítame la petulancia, pero creo que va a tener que repasar usted un poquito más.

En el anexo de bases y prescripciones técnicas particulares que rigen el control de EMARSA y del resto de depuradoras figura textualmente la evaluación y supervisión de costes de explotación como una de las funciones de las empresas controladoras.

Las empresas que tenían asignada la tarea de control de EMARSA y que cobraron millones de euros por ese trabajo, y que no detectaron nada, fueron Consomar hasta 2005 y Red Control hasta 2009.

Sus nombres aparecen en multitud de ocasiones en el sumario del caso EMARSA, que se investiga gracias a, especialmente, la denuncia del Partido Socialista y en el que, por cierto, su abogado personado por La Generalitat está desaparecido, haciendo un paripé y actuando más como defensa que como acusación de La Generalitat, cosa que tampoco nos sorprende a día de hoy, porque están haciendo eso en todos los casos en los que obligatoriamente han tenido que personarse.

En 2009, Consomar y Red Control ganaron un nuevo contrato y dejaron de controlar a EMARSA, pero pasaron a controlar otras depuradoras a pesar de que no habían detectado las irregularidades en su anterior trabajo.

El pasado mes de junio finalizaba ese contrato y ustedes, desde la EPSAR, tenían la posibilidad de haber convocado un nuevo concurso, una nueva licitación y firmar un nuevo contrato en un acto, como mínimo, de higiene, ya que ahora sabemos bastante de lo ocurrido en EMARSA.
Entre otras cosas, sabemos que los altos cargos de la EPSAR que gestionaron estos contratos participaron, presuntamente, en el reparto del botín de Pinedo.

Pero, en este momento, además de por higiene, con un nuevo concurso, les habrían podido conseguir, seguro, rebajas en el precio del contrato de hasta un 50%.
Tengo aquí algunos ejemplos de otras comunidades autónomas -por cierto, también de la Junta de Andalucía- en el que se han reducido los contratos en más de un 50%.

Pero aquí, no.
Aquí somos más ricos.
Aquí no sacaron un nuevo concurso.
Aquí prorrogaron los contratos anteriores de varios millones de euros.
Y yo me pregunto por qué.
¿Por qué?
¿No le parece a usted, señor Ciscar, sospechoso prorrogar el actual contrato, elaborado en 2009, en una época anterior a la crisis, y que estas mismas empresas relacionadas con el caso EMARSA continuaran siendo las controladoras, aunque en otras zonas y otras depuradoras?

Alguna de estas respuestas podría ser que detrás de Red Control y de Consomar encontramos el nombre de Miguel Ángel Martínez Muro, hermano del actual gerente de la EPSAR, Juan Luis Martínez Muro.
El hermano Juan Luis sustituyó en el cargo a unos de los presuntos cabecillas de EMARSA, José Juan Morenilla.

Mire, desde 2011 a 2013, un hermano, el controlador, Miguel Ángel, le rendía cuentas al otro hermano, que era el que contrataba, Juan Luis.
¡Casualidad!
Mire, no sé si para engañarnos a nosotros o a usted, le dieron de baja al registro mercantil donde figuraba como apoderado y representante legal solo tres meses antes de la prórroga millonaria del contrato.
Dieron -entre comillas- cobertura legal a lo que no era ni legítimo ni ético -sin comillas.

Mire, lástima que el señor Miguel Ángel, el controlador, todavía reconozca en el perfil de su propia red social que sigue siendo el director de Red Control.

Pero es que además, no sé si me siguen, el hermano Miguel Ángel comparte cargos con el dueño de otra empresa, la otra controladora, Consomar, que a su vez es marido de la propietaria de Red Control, de la que Miguel Ángel es director.

Miren, todo muy familiar, todo muy bien avenido en casa del señor gerente.
Ya sabe usted que la mujer del César no sólo tiene que ser honesta, sino también parecerlo; y aquí ni una cosa ni la otra.

Así que, señor Ciscar, con todo lo que le he dicho y todo lo que sabemos, ¿está usted tranquilo de verdad?
¿Va a tomar alguna medida con respecto al gerente de la EPSAR?
¿Es usted el que le ha autorizado a aprobar los contratos?
Porque en este caso el responsable sería usted.
Y tengo la sensación de que en estos temas usted no es tan ajeno como nos quiere hacer ver.

Lo que sí es responsabilidad suya es que el canon de saneamiento ha subido un 16, un 21 y un 10 en los últimos tres años -sumado-, y que en este caso están actuando como siempre, con querellas y con amenazas hacia quienes denunciamos las irregularidades.

Mire, (inintel·ligible) … doña Rita Barberá, cuando denuncié el caso EMARSA y archivaron la querella, y ahora estoy viendo cómo me están intentando disuadir desde las empresas del hermano del señor Martínez Muro, el gerente de la EPSAR, con publicidad pagada en los periódicos de acciones judiciales por parte de esas empresas.

Pero, mire, ¿sabe qué?
Creo que estoy en el buen camino y desde luego no voy a parar de denunciar las tropelías que considero se están cometiendo.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, senyora diputada, vosté està en el seu dret de formular quantes denuncies vullga.
Jo el que li dic és que, en virtut del vigent reglament sobre finançament de l'explotació d'instal·lacions de sanejament i depuració, que és un decret de l'any 1993, el van aprovar vostés, l'EPSAR exercix les facultats d'inspecció i de control dels processos de les depuracions d'aigües, i no de qualsevol aspecte de l'actuació de l'empresa explotadora.

Exactament el mateix s'arreplegava en les clàusules dels successius convenis de finançament de l'EDAR de Pinedo, convenis de 2 d'agost de 1993 i 17 de desembre de 1997, firmats per l'EPSAR, el Consell Metropolità de l'Horta i EMARSA; i el conveni de 26 de febrer de 2004, firmat per l'EPSAR, l'Emshi i EMARSA.
Per tant, la responsabilitat de l'EPSAR és el control tècnic de les depuradores.

Fa referència vosté també a unes adjudicacions de contractes.
Mire, per al control del funcionament de les depuradores la Comunitat Valenciana es dividix en set zones i per mitjà de concurs se selecciona una empresa per al control dels processos de depuració.

Entre l'any 2005 i 2010 l'EPSAR va licitar i va adjudicar dos contractes per a controlar la zona 3, en la que s'inclou l'EDAR de Pinedo.
Una es va adjudicar a l'agost de 2005 a una determinada empresa, Red Control, i a la conclusió d'este es va licitar i es va adjudicar un altre contracte, a l'agost de 2009, a una unió temporal d'empreses.

L'empresa que va controlar les depuradores de la zona 3 des de 2005 i 2009 les va constituir en 2001, i ja treballava aleshores per a l'EPSAR de forma continuada des de l'any 1993.

És una de les empreses d'enginyeria d'Espanya que té més experiència en este tipus d'activitat, que és molt especialitzada.

També ha treballat de forma habitual en altres comunitats autònomes i va estar treballant en la Confederació Hidrogràfica del Xúquer durant el mandat del govern socialista.

Actualment esta empresa està desenrotllant la funció de control en una altra zona diferent, conforme al resultat d'un concurs de l'any 2009.
I l'empresa que actualment porta el control de la zona 3 actua en 57 depuradores de les 462 existents.

Fa referència vosté també a una relació familiar.
Mire, ja li vam contestar, li vam deixar totalment clar que en cap moment ha concorregut cap causa d'abstenció en l'autorització de les pròrrogues a les quals vosté fa referència.
El germà del gerent de l'EPSAR és enginyer i treballa en empreses del sector des de molt abans del nomenament del gerent l'any 2011.
I en cap moment ha sigut propietari o administrador de cap d'elles.

És totalment fals, per un altre costat, que les pròrrogues d'estos contractes hagen suposat un encariment del servici.
El contracte es va fer l'any 2009.
L'any 2009 ja estàvem en crisi, la crisi no ha vingut després, i ja es van fer les rebaixes corresponents i els preus que està aplicant són preus de mercat hui en dia.

I la possibilitat de pròrroga ja estava expressament prevista en eixos contractes adjudicats l'any 2009, i havia sigut prèviament autoritzada pel Consell.

I no sols s'han prorrogat contractes amb empreses en què ha treballat el germà del gerent, sinó que el mateix s'ha fet en altres contractes, tot per una raó d'eficiència.

Per tant, senyories, com li dia al principi, poden estar els valencians totalment tranquils.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Pregunta número 1.
584, que formula el diputat Juan Ignacio Ponce, sobre el projecte del pla hidrològic de la demarcació hidrogràfica del Xúquer.

Senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Señor Ciscar, como sabe, el proyecto de plan hidrológico de la demarcación hidrográfica del Xúquer no resuelve los problemas que venimos arrastrando desde el anterior plan del año 1998, vuelve a repetir los errores de aquel plan, asignando más caudales de los disponibles, perpetúa la sobreexplotación cuantitativa y cualitativa de los recursos hídricos y además incumple la directiva marco del agua al no garantizar la calidad de las aguas superficiales y subterráneas.

Por todo ello, preguntamos: ¿cuál es la posición del Consell ante este proyecto de plan hidrológico de demarcación hidrográfica del Xúquer?

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ponce.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Senyor president.

Senyor Ponce, la postura del Consell davant d'este projecte del pla hidrològic de la demarcació del Xúquer és la que hem fet pública en diverses ocasions.

En primer lloc hem reconegut i valorat l'esforç de l'actual Govern d'Espanya per a tirar endavant el pla del Xúquer a partir del diàleg i a partir de la busca de solucions viables.

Com vosté ve sap, este pla hauria de ser aprovat, hauria d'haver sigut aprovat l'any 2009 com a molt tard, com exigia la directiva marc de l'aigua, però l'anterior govern socialista va ser incapaç, no ja d'aprovar-lo, sinó tan sols d'articular una proposta mínimament acceptable sobre qüestions tan essencials com l'àmbit del mateix pla.
També li recorde que pretenia excloure les conques internes valencianes.

L'actual projecte del pla del Xúquer conté aspectes que manegen una valoració clarament positiva des de la Comunitat Valenciana.
I vaig a exposar-li alguns exemples.

L'àmbit de planificació ara integra plenament les conques internes valencianes, l'increment d'un 67% del cabal ecològic de l'Albufera, la millora dels abastiments de l'Àrea Metropolitana de València, la inclusió d'una reserva de 21,5 hectòmetres cúbics d'aigua superficial del Xúquer per abastir els municipis de la Ribera, addicional als 12 hectòmetres cúbics de la dotació actual.

Ara, tot això no significa que estiguem contents i satisfets al cent per cent amb tot el que diu el document elaborat pel ministeri.
A hores d'ara hi ha qüestions importants, algunes de les quals vosté ha mencionat, en què s'ha de continuar treballant.

Per això des del govern valencià el passat dia 7 de febrer vam presentar un document d'al·legacions en què hem arreplegat una sèrie de propostes i matisacions sobre determinats aspectes del projecte del pla.
Estem, lògicament, a l'espera de la resolució d'eixes al·legacions.

En conseqüència, la posició definitiva del govern valencià dependrà de com s'acaben plasmant eixes i altres al·legacions en el document definitiu que es presentarà al Consell Nacional de l'Aigua.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Bien, señor Ciscar, como sabe, esas presuntas mejoras del borrador del plan son mejoras sobre el papel, ¿eh?
, porque el problema fundamental es que se siguen distribuyendo muchos más hectómetros cúbicos de los que hay disponibles, de los que se van recargando.
Y la clave, la clave, está en los regadíos que se pretenden consolidar en La Mancha oriental, puesto que se les otorga del orden de 465 hectómetros, 465, cuando la recarga de acuíferos es de 240.
¿Vale?
Esos 225 hectómetros son los que se les roba al pueblo valenciano, porque son recursos hídricos que no se recargan en esa cuenca, que son necesarios, imprescindibles, como ahora le voy a demostrar, que usted lo sabe, para la economía valenciana y para los ecosistemas valencianos, y que de ir adelante este plan nunca llegará a territorio valenciano.

Usted sabe perfectamente que esos 21,5 de reserva para la Ribera son de reserva, si hay disponibilidad, y si no ya veremos de dónde sale.
Solamente se otorgan 10, cuando necesita la Ribera 31,5.

La Albufera necesita del orden de 250, como usted sabe.
Se ha otorgado 167, pero solamente 74 está claro de dónde vienen.
Por tanto, de los 250, solamente hay claro el origen de 74 de ellos, lo que esos 180 no sabemos de dónde saldrán.
Obviamente, si se realiza la explotación como está prevista en Castilla-La Mancha, a la Comunidad Valenciana no va a llegar agua para la Ribera, no va a llegar agua para la Albufera, no va a llegar agua para los regadíos que están aquí consolidados.

Ustedes, si quieren defender los intereses de los valencianos, deberían, en primer lugar, exigir que hubiera mucha más agua derivada hacia la Albufera.

Por otra parte, reducir, obligar a reducir la cantidad que se otorga a Castilla-La Mancha, que insisto que sube respecto al anterior plan, y el anterior plan ya otorgaba mucho más recursos de los disponibles.

Si ustedes quieren defender a la economía valenciana, tendrían que asegurarse que va a haber 31,5 hectómetros para la Ribera, y no solamente esos 10 que ahora mismo están asegurados.

Si ustedes quieren que la Albufera se recupere perfectamente, como le he dicho, han de asegurarse 250 hectómetros y no los 67 que ahora mismo hay garantizados o los ciento y pico que dice el plan que tendrá la Albufera, pero que en ningún caso tenemos seguridad de que vayan a llegar.

Y lo que tenemos también que conseguir es que, de la misma forma que se aumentan los caudales para el Área Metropolitana de Valenciana, que se consolide los de Albacete o los de Sagunto, las poblaciones de la Ribera tengan agua de calidad superficial garantizada, cosa que de momento no se garantiza.

Bien, por tanto, ustedes tendrían también que cerrar la posibilidad de abrir nuevos trasvases, como usted sabe, en el plan hidrológico quedan abiertos a nuevas tomas de trasvases, en otro punto que no es el azud de la Marquesa.
Por tanto, en el caso de producirse esos nuevos trasvases, sería una nueva hipoteca, una nueva agresión irreversible para el río Júcar y nuestros ecosistemas y las poblaciones cercanas.

Ustedes en sus políticas en los últimos años, para sorpresa de muchos, se han superado a ustedes mismos.
La política de privatización de sanidad, de educación, de bienestar social, eh, como ya ha llegado hasta el punto que podía llegar, ustedes han pasado a otros aspectos: a privatizar la gestión de los montes, y no a tres o cinco años, no, a veinte años.

Ustedes se cargan todo lo que es la gestión y el estudio de espacios naturales, con vías a privatizarlo también, eh, y eliminan totalmente los técnicos en parques naturales.

Ustedes se cargan la posibilidad de que se apueste por las energías renovables en nuestro territorio.
Y ahora, con esta actitud, entendemos, pasiva y débil respecto al gobierno de Madrid, porque parece que aquí esté mandando la señora Cospedal en vez del señor Fabra, de cara a defender nuestros intereses, pues ustedes se están jugando el agua de las próximas generaciones, no la de los próximos años, no, de las próximas generaciones.

Por tanto, defiendan el territorio valenciano, defiendan a los valencianos presentes y futuros, defiendan esa agricultura que tanto se llenan la boca de defender, y a la hora de la verdad la dejan de lado, ¿eh?
, y luchen en Madrid por un plan hidrológico…

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

El senyor Ponce Guardiola:

…adecuado para los valencianos y las valencianas.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ponce.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ponce, si precisament el que estem fent és defensar els interessos dels valencians, per això hem presentat una sèrie d'al·legacions, que li he referit anteriorment, però que puc concretar-li'n algunes més.

Mire, hem assenyalat en l'escrit d'al·legacions que les assignacions dels recursos hidràulics han de respectar en tots els casos els drets existents, per exemple és el cas del Canal Xúquer-Túria.

La solució al problema del dèficit en els sistemes hidràulics, Vinalopó-Alacantí-Marina Baixa, és una qüestió estratègica per a la Comunitat Valenciana.
El ministeri, com a òrgan competent, necessàriament ha d'arbitrar les mesures necessàries per aconseguir una solució definitiva, integral i integradora, financerament viable i econòmicament assumible per al regadiu i per als abastiments d'estos sistemes hidràulics.
Açò és una solució que procure l'aigua necessària per a estos usos en qualitat i preu.

La Generalitat haurà de participar directament i activament en una altra al·legació en l'elaboració de les normes d'explotació que preveu el pla per als sistemes més complexos: Mijares-Plana de Castelló, Túria-Xúquer, Marina Baixa i Vinalopó-Alacantí.

Insistim en les al·legacions, en el ple compliment del conveni d'Alarcón, amb els regants, com ja arreplega el pla, i recolzem les peticions dels ajuntaments, a les quals vosté s'ha referit, les peticions dels ajuntaments respecte a la concessió d'aigua superficial per a substituir totalment l'aigua de pous en l'abastiment urbà en la Ribera.

I també, en el tema del dessalatge, remarquem que només pot considerar-se com a garantia complementària per als abastiments, no com alternativa als drets existents, i en cap cas afectant la viabilitat de l'agricultura.

Mire, en l'assignació de recursos ha de tindre en compte tant els drets existents com els recursos hídrics disponibles.
En este pla ja s'han reduït 240 hectòmetres cúbics, les reserves que l'anterior pla establia en el sistema Xúquer, i s'han disposat 200 hectòmetres cúbics per a estalvis, gràcies a la modernització de regadius.

Els usuaris tradicionals del Xúquer mantenen la major prioritat en l'ús dels recursos, com ja es reconeixia en el pla de 1998.
El pla reconeix expressament l'existència d'un dèficit global en la demarcació de 245 hectòmetres cúbics -és que és veritat, és que això no ho nega ningú, i el mateix pla ho reconeix-, perquè tracta de solucionar els problemes existents respectant els drets i les necessitats dels usuaris, tant de la Manxa oriental, 120 hectòmetres cúbics, com dels usuaris valencians del canal Xúquer-Túria, 55 hectòmetres cúbics, i dels sistema Vinalopó-Alacantí, 70 hectòmetres cúbics.

El pla del Xúquer reconeix l'existència d'una situació de dèficit a escala global de la demarcació, que haurà de solucionar-se, perquè no pot ser d'altra manera, amb el Pla hidrològic nacional, com ja es preveia en el Pla hidrològic nacional de l'any 2001, en una solució que el govern socialista anterior es va encarregar de suprimir per decret llei.

I és veritat, i és veritat que el pla té moltes dificultats per a complir amb la directiva marc de l'aigua.
Som molt conscients que hi ha moltes dificultats perquè es puga aconseguir per complet un bon estat de totes les masses d'aigua en l'horitzó d'este pla, però és innegable que sí que es fa un gran esforç…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

…i es proposen nombroses mesures dirigides a complir els objectius ambientals, d'acord amb eixa directiva…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

…marc de l'aigua.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Pregunta número 1.
741, formulada pel diputat Fran Ferri sobre retallades en ajudes a la investigació.

Senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora consellera, m'agradaria començar la pregunta llegint-li el text o la carta que va escriure el ecòleg valencià publicada en El País fa uns dies.
«Pasaron tan solo seis años y medio entre el primero y el segundo cáncer de mi madre, pero el tratamiento fue completamente distinto.
En ese lustro y poco habían cambiado los antitumorales, las pruebas diagnósticas y el seguimiento del paciente.
Ahora hace ya diez años, y seguro que habrán vuelto a ser alterados, personalizando el procedimiento gracias a los gigantescos avances en genética.
Ni nos damos cuenta, pero mucho de la práctica médica asociada al tumor más mediático tiene apenas unos años.
El paclitaxel, comercializado como Taxol, que le salvó la vida a mi madre, fue aislado en 1968, a partir de la corteza del tejo, pero no fue hasta 1993 que pudo, por fin, comercializarse.
Tan solo diez años antes de su cáncer.
¿Podemos perder diez años en investigación?
¿Podemos volver a niveles de principios de siglo?
¿Somos conscientes de lo que eso significa?
En mi familia, para bien o para mal, sí que los sabemos, y es que gracias a la ciencia básica y aplicada, porque son lo mismo, mi madre aún puede indignarse leyendo el periódico, viendo cómo un presidente desnortado tritura impunemente la ciencia española.
»

Lamentablement, la ciència valenciana també pateix un govern desnortat que tritura la ciència i la investigació.
Per això li pregunte: ¿per què el Consell continua retallant les ajudes al foment, a la investigació científica i al desenvolupament tecnològic?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ferri, en l'any 2014, a través de la convocatòria única d'investigació, se van a finançar 560 investigadors pre i postdoctorals, i un finançament de grups d'investigació formats per més de 5.
135 persones, incorporant-se dos noves modalitats més, fins conformar un total de 16, amb l'aspiració que la participació dels nostres grups d'investigació en les convocatòries competitives s'òbriguen a l'horitzó 2020 de la Unió Europea.

Per fer un balanç, i este és el balanç d'enguany, li diré que la Comunitat Valenciana ha incrementat en els últims quinze anys la seua inversió en R+D, passant de 208 milions d'euros a 1.
044 milions d'euros, segons les dades de l'INE de l'any 2011.
L'increment en personal amb dedicació completa ha passat de 5.
391 persones a 19.
964 persones.

Però, mire, a la nostra comunitat, a la Comunitat Valenciana és ben cert que la part més important de la inversió en R+D+I és inversió pública.
Perquè li vaig a donar unes percentatges.
La inversió del gasto públic s'execute en un 58,3% i el privat un 41,7%, quan la mitjana espanyola és que en el sector públic s'executa el 48,4% i en el sector privat el 51,6%.

Per tant, el Consell de la Generalitat valenciana, el govern de la Generalitat valenciana no només continua apostant pel finançament a través de la convocatòria única d'investigació, sinó també, a més, va a formular mesures per tal d'incrementar la participació privada en la investigació i la ciència.

Moltíssimes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.
(Aplaudiments)

Senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyora consellera, com sabrà, les ajudes al foment i a la investigació científica i desenvolupament tecnològic inclouen un conjunt d'ajudes i beques que són de la seua conselleria.
És, diguem, la columna vertebral del suport públic a la investigació valenciana i el suport cada vegada és menor, malgrat el que vosté diga.

El seu govern no aposta per la ciència.
Un import xicotet, amb un (inintel·ligible) … de situació gran, continua sent un import xicotet.
En 2012, 23 milions; en 2013, 21 milions; en 2014, 20 milions.
És a dir, que des de que governa el senyor Fabra les ajudes a la investigació i al desenvolupament s'han reduït un 11%.

Això se suma a altres traves que posa la conselleria.
Per exemple, tarden més en resoldre les ajudes i acurten el temps de justificació.
N'hi ha casos de grups d'investigació que han tingut de fer la despesa en dos i tres mesos.
I per si fóra poc, amb el retard del pagament, acaba derivant en pòlisses de crèdit i més despesa en interessos, és a dir, part dels diners que haurien d'anar destinats a investigació es destinen a pagar les pòlisses de crèdit.

I potser dirà vosté que el que estan fent és més amb menys, utilitzant les frases típiques que diuen els coaches que vostés paguen.
El que estan fent és més mal, perquè els números són clars.
Segons l'Institut Nacional d'Estadística, la despesa total en R+D de la nostra terra es va reduir un 3,5% respecte 2011.
Això traduït en personal, ha tingut unes conseqüències dramàtiques.

El personal dedicat a tasques d'investigació es va reduir en 1.
075 persones.
Investigadors que han sigut formats en les nostres terres, en les nostres universitats, amb els diners dels contribuents valencians i valencianes i que ara investiguen fora de les nostres fronteres perquè ací els expulsem, perquè tenim un nou govern al·lèrgic a la ciència i que és aficionat a la incompetència i la incultura com a bandera.

I així com les universitats valencianes invertixen un 12,7% en R+D sobre el total de les universitats estatals, és a dir, nosaltres som un 11% i aposten amb un 12,7% del seu pressupost, l'administració valenciana només gasta un 5% de totes les administracions de l'estat.

Eixes xifres són tossudes, però els fets ho són més.
Investigadors que fan les maletes, línies d'investigació que s'han de tancar, universitats que acomiaden investigadors pels impagaments del Consell.
A La Generalitat hi ha diners, en canvi, per a enquestes secretes, partits de bàsquet, comprar nyores i putxeros, però no n'hi ha diners per a la ciència i per a la investigació.

Per això li pregunte, senyora consellera, ¿per què, què li ha fet el sector de la ciència a vostés perquè els maltracten tant?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Senyor Ferri, segons les últimes dades dades de l'INE, som la quarta comunitat autònoma en gasto intern total i en personal i en R+D, amb un gasto de 471 milions d'euros.
El gasto s'ha incrementat un 40,27% en deu anys en la Comunitat Valenciana.

Som la segona comunitat autònoma en gasto per alumne universitari, de les quatre que més han invertit, segons les dades de l'INE de l'any 2011.

I en l'any 2011, la inversió per alumne universitari en la Comunitat Valenciana era de 3.
024 euros per alumne, mentres que en 2003 era de 2.
340 euros per alumne.

Per tant, l'alumne universitari, la inversió per alumne universitari s'ha incrementat un 29%.

Som de les quatre comunitats autònomes que més invertixen en R+D+I.
La comunitat que menys ha reduït, amb a penes un 4,19%.

I li vaig a dir altres dades que vostés no ha dit.
A Andalusia s'ha reduït un 11,57%, a Catalunya un 5,72% i a Madrid un 5,59%.
Una baixa en R+D+I en Catalunya, on vostés miren tant, d'un 40%.
A Aragó s'han perdut 40 milions d'euros des de l'any 2008.
En ajudes públiques s'ha reduït al 50%, i n'hi han 650 investigadors menys.
I en el País Basc es pregunten com se va a investigar amb un salari de 900 euros per investigador.

Mire, tot açò també és la tossuda realitat.
I jo em pregunte: els valencians han invertit molt en R+D+I, han fet una gran inversió.
Com li he dit, som de les comunitats autònomes que major inversió, des del gasto públic, s'ha fet en R+D+I, no tant com la inversió privada, que, com li he dit, cal fomentar-la.

I jo li pregunte: ¿vostés on governen què fan per la ciència?
¿Vostés, l'esquerra, quan governen, què fan per la ciència?
(Veus) ¿Reduccions percentuals majors que la de la…

El senyor vicepresident primer:

Senyories…

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

…Comunitat Valenciana?
¿Salaris de 900 euros als investigadors?
¿Eixa és l'aposta de l'esquerra per la ciència?
O ¿l'aposta de l'esquerra per la ciència és vindre ací, protestar i donar dades sesgades?

Mire, cal ser molt més seriosos, almenys, en ciència i en investigació.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Pregunta 1.
605, que formula la diputada Mireia Mollà, sobre la multinacional Ikea.

Señora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies.

¿Poden explicar els motius que justificarien l'atorgament de l'actuació territorial estratègica a la multinacional Ikea per a instal·lar-se a la ciutat d'Alacant?

El senyor vicepresident primer:

Correspon la resposta a la conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient, que té la paraula.

Senyora Bonig.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Els motius que justificarien l'atorgament de la condició d'actuació territorial estratègica qualsevol projecte que aspire a rebre-la són conforme la Llei 1/2012, de La Generalitat, la seua consideració com a una intervenció territorial singular que presenten rellevància supramunicipal i siga declarada pel Consell.

Per a obtindre eixa consideració és necessari complir uns requisits: congruència amb l'estratègia territorial de la Comunitat Valenciana, interés general, integració territorial, localització selectiva, efectivitat i rellevància.

En este cas, la Conselleria d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació, competent per la raó de la matèria substantiva, ha remés una proposta, Alicante Avanza, Innovation Park and Shopping Center, a la Conselleria d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient.
Esta conselleria ha admés a tràmit la documentació aportada, entenent que pot complir els requisits exigits a les ATE i està recollint els informes inicials que pertoca.

Una vegada acabe esta fase, la conselleria redactarà informes sobre la viabilitat de la iniciativa i elevarà al Consell per tal que puga, si és el cas, atorgar la declaració d'actuació territorial estratègica.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies.

Per una qüestió d'ordre, senyor president.
La consellera ha deixat palés que qui atorga una ATE és la conselleria de presidència, el Consell.
I si jo faig una pregunta a la conselleria de presidència i tinc davant al conseller de presidència, i damunt el competent també és el conseller d'economia, no sé què fa la conselleria d'infraestructures contestant-me a esta pregunta.
És una qüestió d'ordre.
Ho dic perquè pare el temps, perquè a la millor és el senyor Ciscar que me té de contestar, ¿no?

El senyor vicepresident primer:

No hi ha cap qüestió d'ordre que plantejar, perquè (veus) la pregunta ha segut qualificada per la Junta de Portaveus.
Per tant, pot vosté continuar.

La senyora Mollà Herrera:

Miren, aquesta ATE comença el seu recorregut com a conseqüència de les sentències judicials que veien la llum al màgic juny del 2013, anul·lant la tramitació del pla Rabassa.
La reacció aleshores del Partit Popular va ser una fugida endavant, que encara hui, per cert, no han reconegut ni la conselleria ni l'ajuntament en mans del Partit Popular la tropelía que volien fer amb el pla Rabassa.
Però, bé, una fugida endavant dient, en juliol de 2013, que el pla parcial s'inclouria dins la revisió del PGOU -¡cuidao amb el PGOU!
- i anuncien a més que es tramitarà una ATE per a Ikea.

En novembre de 2013, l'ajuntament presenta la proposta a la conselleria d'economia.
I en teoria, la conselleria d'economia anava a elaborar un informe sobre l'impacte econòmic de la instal·lació d'Ikea en la província d'Alacant.
I després la conselleria de territori havia de supervisar-lo i incorporar els informes d'impacte ambiental, sostenibilitat i accessos.

Jo vaig fer preguntes a la conselleria, al Consell, i me va contestar, com no, la consellera d'infraestructures diguent-me, en setembre de 2013, que havia mantingut converses prèvies amb els promotors del projecte.
I jo voldria saber per què van tindre vostés eixes converses prèvies i no la conselleria d'economia i ocupació, i no la conselleria de presidència, que són els competents en la matèria.

M'agradaria saber exactament què van parlar en eixes converses, perquè jo no sé si, efectivament, se va argumentar el valor de l'actuació estratègica territorial o estaven vostés apanyant el tema dels terrenys i el pelotazo urbanístic al senyor Ortiz i companyia.

Miren, les últimes novetats són de gener de 2014, on la conselleria de territori se suposa que ha demanat a l'Ajuntament d'Alacant un informe vinculant sobre la implantació d'Ikea a la ciutat d'Alacant.
¿Què hi ha de nou, en quina fase estem?

Perquè, clar, arribats a este punt, tenim moltes consideracions i mil incògnites.
Sobre la tramitació, s'ha escollit una figura de tramitació especial que el Consell gasta últimament per saltar-se els processos urbanístics normals, naturals, complexos, cert, però amb garanties, i no el trobem justificat.
¿Per què està justificat la implantació d'Ikea, d'un comerç com Ikea en la ciutat d'Alacant, en un actuació territorial estratègica?

A més, entenem que l'ATE lleva qualsevol tipus d'autonomia a l'Ajuntament d'Alacant, si és que li'n quedava alguna després del rescat que li ha fet el ministeri d'hisenda.
I, a més, ja dic, en segon lloc, no queda molt clar per què unes instal·lacions comercials són objectiu estratègic, i m'agradaria que vostés pogueren aclarir-ho.
A més, ¿coneix la conselleria, el Consell, els informes de la Universitat d'Alacant que indiquen que els números d'ocupació creats no són tan alts com vostés estan diguent, sinó que, a més, cal calcular l'impacte potencial negatiu que tindrà no solament en la ciutat d'Alacant, en la seua comarca i en els comarques limítrofes, pel tancament dels petits i mitjans comerços, que portarà no solament l'ATE respecte a Ikea, sinó el macrocentre comercial que vostés volen també instal·lar a raó de la posada en funcionament d'Ikea en Alacant?
¿Ha escoltat els comerciants que estan queixant-se respecte a este fet?
Segur que no.
Miren, escoltar és gratis, i vostés sembla que no volen fer-ho.

El accessos, tampoc els ha aclarit, senyora consellera.
El ministeri diu que ell no se'n fa càrrec.
Hi tindrà alguna cosa a dir la conselleria, ¿o farem un empastre?
Perquè està clar que els accessos no estan garantits.
I, al final, el quid de la qüestió: «Carpeta Pufo Ortiz», deu existir en algun lloc, no sé si en la trama Gürtel, Brugal, etcètera, etcètera.
Este senyor, com compartix trames de corrupció, doncs, no sé a on està el seu pufo, però el cas és que les converses telefòniques donen molt de si, i d'elles podem saber moltes coses que vostés han amagat i expliquen en realitat, ja dic, els pufos, el fons o el quid de la qüestió.
I és: «Sucedió en Oporto», on, efectivament, en el sumari del Brugal hi ha una reunió entre Alperi i Castedo amb els executius d'Ikea en Portugal.
¿Què va passar allí?
¿Li van fer el negoci a Ortiz?
¿De què es va parlar?
Perquè vosté dirà «i jo què sé», però, clar, avui hi han dubtes.
¿Era Ikea qui volia anar a Rabassa o era l'ajuntament qui volia instal·lar en Rabassa a Ikea?
¿No serà Enrique Ortiz propietari del sòl, o del sòl limítrof on vostés volen fer el macrocentre comercial?
¿Vosté pot aclarir res d'açò, ja que vosté és la consellera de territori i sabrà qui és el propietari.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
del sòl, d'Ikea i del sòl confrontant, on vostés volen instal·lar el macrocentre comercial?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Sí, gracias, señor presidente.

Mire, señora Mollà, para que no haya ningún género de duda, ninguna duda, por si usted tiene alguna, que veo que las tiene muchas: respecto a las carpetas «Pufo», las tendrá usted.
Esta consellera, este gobierno y la conselleria que dirijo no tiene ninguna carpeta «Pufo» en relación con Ikea, (aplaudiments) porque ni conozco al señor Ortiz ni me he reunido nunca con el señor Ortiz y no le debo nada al señor Ortiz.
(Veus) ¿Le queda claro?
Vale.

En segundo lugar, (veus i aplaudiments) señora Mollà, en segundo lugar, su desconocimiento de la ley, del ordenamiento jurídico español, es impresionante.
(Veus) Pero lo que es más impresionante es que usted, como miembro del legislativo, desconozca las leyes que se aprueban aquí.
(Veus) La actuación territorial estratégica no es un pufo ni es un procedimiento exprés para saltarle la legislación, es una figura legal, regulada y aprobada por las leyes, por quien tiene competencia y emana el poder legislativo, que son las Cortes Valencianas.
Si usted no entiende ni sabe el abecé de la democracia, (veus) lo que tiene que ir es a la universidad a estudiar derecho constitucional y no hacernos perder el tiempo en esta cámara.
(Aplaudiments i veus)

En segundo lugar, quien aprueba la actuación territorial estratégica, porque así lo marca la ley de actuaciones territoriales estratégicas, es el Consell, previa declaración e informes.
Y el órgano competente, quien acompaña las actuaciones, es la conselleria competente en la materia, en este caso, industria y comercio, porque se refiere a una área comercial, pero quien tramita los instrumentos de planeamiento, porque así está establecido en la legislación valenciana, es la conselleria competente en materia de urbanismo, que es la conselleria que yo dirijo.
Así, que numeritos, en sus listas (veus) y en su partido, pero no en las Cortes Valencianas.
(Aplaudiments i veus)

Mire usted.
.
.
¡Sí, sí!

El senyor president:

Por favor, señora Mollà, ha tenido usted el uso de la palabra.
.
.
, ha tenido usted el uso de la palabra, (veus) por favor, señora Mollà.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

El tiempo, señor presidente.
.
.

Mire usted, a este respecto, desde la conselleria de infraestructuras, de conformidad con lo que establece la ley aprobada por aquí, por este.
.
.
, las Cortes Valencianas, insisto, se tienen en cuenta para declarar actuación territorial estratégica tres características, el carácter estratégico de la actividad, que lo tiene, y así establece los criterios orientativos; la adecuación del emplazamiento, que lo tiene; y la solvencia financiera del proyecto, y técnica.
Y a este respecto se solicitan informes, que los hay favorables, de las entidades bancarias y cuentas auditadas de la mercantil que presenta el proyecto correctamente adecuada.

Por cierto, señora Mollà, se lo digo, cuentas o auditorías económico-financieras, no políticas, como pide su partido en el Congreso de los Diputados el señor Baldoví.
(Aplaudiments i veus) Eso es típico de Cuba, no de países democráticos.
Y, por cierto, ya que ustedes son tan exigentes, piden a las personas y a las instituciones y a las entidades y a las empresas cosas que ustedes no cumplen.
Por ejemplo, el señor Baldoví, de su grupo, ha estado sistemáticamente sin remitir la información contable del ayuntamiento (veus) a la Sindicatura de Cuentas.
Por lo tanto, antes que hablar hay que dar ejemplo.
(Veus)

Y respecto de las.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

.
.
.
cuestiones de la tramitación, mire usted, 16 informes se han emitido en relación de la viabilidad de esta actuación territorial estratégica.
(Veus) La dirección general de obras públicas,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

.
.
.
la evaluación ambiental, la subdirección general de medio natural, 16, todos los informes son favorables.

Y claro que fomento no va a pagar las inversiones y los accesos: lo paga la persona, la entidad, que desarrolla la iniciativa, y en estos momentos se está a la espera de cerrar un acuerdo con el.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gracias.
.
.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

.
.
.
Ministerio de Fomento.

Que no le preocupe,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

.
.
.
usted se tiene que plantear si quiere.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.
.
.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

.
.
.
Ikea el trabajo o si no.
.
.
(el vicepresident primer desconnecta el micròfon de la consellera; aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

Señorías, por favor.

Pregunta 1.
735, que formula el diputado Ignacio Blanco, del Grupo Parlamentario Izquierda Unida, sobre «investigació interna per filtració de documents».

Té la paraula l'il·lustre diputat Ignacio Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ciscar, benvingut a les sessions del control al Consell, que se celebren habitualment els dimecres de vesprada.
Vosté no venia a una des del 4 de juny.
Estem a 5 de març, nou mesos i un dia.
Sembla una condemna, però és que no hem pogut preguntar-li ni interpel·lar-lo sobre temes de la seua competència.
Ha sigut una condemna per als grups parlamentaris.

El senyor vicepresident primer:

Formule la pregunta, señoría, (inintel·ligible) .
.
.

El senyor Blanco Giner:

L'última vegada que vosté va vindre encara no s'havia fet la rectificació de l'ERO de Radiotelevisió Valenciana.
Jo volia preguntar-li per això i resulta que ja l'han tancat i tot.

En estos moments, aprofite la seua presència, esperant que no torne a faltar nou mesos, perquè, si no, només ens quedaria una compareixença seua en tota la legislatura per a preguntar-li: ¿quin ha estat el resultat de la investigació interna sobre les filtracions de documents referits a contractacions o despeses de la Conselleria de Presidència o de la Presidència de La Generalitat?

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Blanco, com li vaig dir l'altre dia en comissió, més enllà de les parets d'este hemicicle hi han quasi cinc milions de ciutadans que necessiten de l'acció del govern tots els dies, i les meues absències, i li ho he dit en una resposta parlamentària, es deuen a actes institucionals i a altres tipus d'actes que tenen a vore amb l'agricultura, amb comunitats de regants, transvasament Tajo-Segura, reunions amb confraries de pescadors, perquè encara no està aprovada i està ultimant-se la política pesquera comuna, etcètera, etcètera, etcètera.

I pot ser que a vosté eixos assumptes li pareguen irrellevants, però si jo tinc de triar entre l'acord sobre el transvasament Tajo-Segura i vosté, trie l'acord sobre el transvasament Tajo-Segura.

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, li pregue responga a la pregunta.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Ja, (veus) ja li responc, senyor president.
(Veus)

Entrant en la pregunta,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyories.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
senyor Blanco, de l'expedient informatiu al qual (veus) vosté es referix, l'única cosa que puc dir-li és la següent.

Primer, s'ha tramitat amb total i absolut respecte a les disposicions legals que hi són d'aplicació.
Es va iniciar i s'ha dut a terme amb un plantejament coherent de col·laboració amb la justícia.
Va consistir en una sèrie d'entrevistes personals que es van realitzar en quatre jornades, els dies 24, 27, 28 i 29 de gener, s'ha entrevistat funcionaris adscrits a la Conselleria de Presidència, de les actuacions practicades es va informar la fiscalia el passat 6 de febrer, i atés que per eixos fets que es van denunciar en el seu moment, la fiscalia va obrir diligències i s'està duent a terme una investigació i que, així mateixa, eixe expedient informatiu, per la seua pròpia naturalesa, conté dades de naturalesa reservada, entendrà vosté que en estos moments la prudència imposa no anticipar cap tipus de resultats, resultats, els quals, d'altra banda, sí que li puc dir que encara no s'han produït.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ciscar, vosté no ha de triar entre els regants i Ignacio Blanco.
Són les Corts Valencianes, on residix la sobirania popular del poble valencià, les que vosté obvia quan no ve ací diguent que té compromisos programats.
Jo no sé si he de passar-li la programació de plens de tot el calendari parlamentari del període de sessions, per a que s'apunte quins dimecres ha de vindre vosté ací a respondre a les preguntes de l'oposició.
I no és un capritx, és un dret, no sols nostre, sinó de la ciutadania a la qual representem.
Jo crec que la seua resposta és prou indigna d'un governant democràtic.
Un poc de respecte cap a les Corts.
.
.
A més, li recorde que vosté té el rècord d'absències, i, a més a més, que tots eixos assumptes tan importants,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyoria.
.
.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
nosaltres no hem pogut preguntar-li.
.
.
Sobre el Tajo-Segura, no hem pogut preguntar-li, perquè vosté estaria per ahí parlant, però ací no venia.

I ja parlant del tema, li preguntava pel resultat d'eixes investigacions.
¿Han trobat vostés el talp, el «topo», com se coneix?
¿És un radical catalanista judeomaçònic extremista comunista tripartit?
¿O és foc amic?
.
.
.
¿És el senyor Blasco o algun agent seu?
¿Algun excampsista ressentit?
(Veus) ¿Encara algú de Zaplana que queda per ahí emboscat?

El cas és que hi havien dos fets.
Primer, unes filtracions i, després, unes despeses certament qüestionables.
Legalment, de fet, hi ha una denúncia, que està admesa a tràmit, i sobretot, políticament.
L'entrenador personal del senyor Fabra, el cuiner, la nòmina del senyor Fabra, on es demostrava que estava cobrant indegudament un complement per residència, despeses d'allotjament de la senyora Esther Pastor, productes gurmet, que anaven des del putxero, maduixots, nyora, una sèrie de.
.
.
, no sé, d'aliments, curiosos, botelles de whisky, de ginebra, de vi.
.
.
¿I vostés què han fet?
Per seguir les filtracions, emprendre una caça de bruixes i no donar cap explicació sobre les despeses.
No apliquen la transparència deguda sobre elles, sobre una informació que hauria de ser pública, perquè quant cobra i en quins conceptes un càrrec públic com el president de La Generalitat, a qui contracta i quines despeses fa, tenim dret a saber-ho, perquè ho paguem tots i totes els valencians.

Nosaltres ho hem preguntat, ¿eh?
, i no se'ns ha respost.
Després no s'estranyen que hi hasca interés per les filtracions del talp.
És que és l'única manera, sembla, de conéixer el que vostés volen amagar.

Ja dic, per a vostés el problema és el talp, el topo.
Per als valencians el problema ja fa temps que és la gavina, la gaviota.
 El topo i la gaviota, la gaviota de l'opacitat, de la confusió del que és públic i el que és privat, fins i tot de la possible malversació de fons públics, en este cas.

Vostés van posar en marxa una investigació interrogant a una dotzena de funcionaris que van estar fins i tot gravats.
Després han establert una clàusula de confidencialitat que han de firmar els becaris de Presidència.
També han dictat una ordre per a vigilar els ordinadors personals de tots els funcionaris i funcionàries.
I fins i tot han presentat una denúncia a la fiscalia.
Però jo li he preguntat pel resultat d'eixes investigacions.
¿Hi ha algun resultat?
Perquè l'expedient informatiu, entre cometes, sembla que es va tancar el dia 29 de gener.
¿Saben ja qui és el talp?
.
.
.
¿No serà vosté, senyor Ciscar?
(Rialles)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Blanco, doncs, li ho he contestat, no hi han resultats, i encara que n'hi haguera, donat que hi ha una investigació per part de la justícia, per part de la justícia, el que cal fer és deixar eixes informacions en mans de la justícia i que diguen el que siga procedent.

Mire, abans de res, vull dir-li que ha fet vosté referència a una sèrie de despeses que hi tenen a vore, i aixina es demostrarà, i aixina es demostrarà, amb l'exercici de responsabilitats públiques.
No hi ha res a amagar en tot això.

S'ha remés la totalitat de l'expedient, insistixc, tot l'expedient, les citacions, les declaracions individuals, l'informe final de conclusions, s'ha remés a la fiscalia.
Mire, vosté dirà el que voldrà, però no és seriós ni és legítim que ni en una administració ni en cap altra organització ni en cap empresa es facilite als mitjans, amb absoluta vulneració del deure de reserva, documents administratius que poden contindre dades de naturalesa personal, com són, per exemple, dades de domicilis privats, dades d'empadronament.

Per això, el Consell va presentar una denúncia, ¿eh?
, per entendre que això pot constituir delictes de revelació de dades personals i d'infidelitat en la custòdia de documents.
I, li reitere, el Consell ha actuat en este assumpte, amb la màxima transparència.
Va presentar una denúncia, va obrir una investigació interna per aclarir què va ocórrer i col·laborar amb la justícia.

Quant als funcionaris, es va utilitzar, es va dir que no estaven obligats a presentar declaració i se va demanar permís per a gravar la seua declaració, gravar-la en àudio, només en àudio per a transcriure-ho més fidelment en l'acta, per a res més.
I si no volien no se li gravava i si no volien declarar no declaraven.

De tot este procediment s'ha informat per part del subsecretari de la conselleria a la junta de personal i no hi ha res que amagar.
Hi ha la persecució d'uns fets que podrien ser delictius, si són o no ho són ho dirà la justícia.
I l'únic que puc anticipar en este sentit és que de moment la fiscalia ja ha obert una investigació i està fent les diligències corresponents.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Pregunta número 1.
713, formulada por la diputada Esther López, del Grupo Parlamentario Esquerra Unida, a la consellera de Bienestar Social, sobre aplicación del decreto 113/2013.

Señora López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera, cómo justifica su conselleria la elaboración y aplicación del Decreto 113/2013, el decreto más conocido como de copago a los servicios sociales, por el que se establece el régimen y las cuantías de los precios públicos que se percibirán en el ámbito de los servicios sociales.

Además es que le doy esta oportunidad, señora consellera, porque desde que se aplicó, es decir desde diciembre, no ha tenido la oportunidad no solo de dar la información a esta cámara sino además de darla a toda la ciudadanía.
Porque me consta que la información que usted ha dado solo la ha dado en una reunión a alcaldes y concejales del Partido Popular a los que tuvieron que congregar en una sala usted y el señor Fabra para convencerles de que no se revelaran contra esta medida.

Así que espero que a usted le parezca que esta es una oportunidad para que usted defienda, defienda y dé la cara.
¿Por qué ha implantado este decreto de copago?
Ya le digo que una de las justificaciones, si es que tiene alguna, no me la va a poder usted mantener, porque es la justificación de la legalidad.

Ustedes se basan siempre que intentan aplicar y que aplican un copago, es decir, un castigo, un repago, un castigo a la ciudadanía para que todavía tenga que pagar más por la garantía de la aplicación de sus derechos, usted habla que en un acuerdo del Consejo Territorial de Servicios Sociales de 2012 se decidió que hubiera unos criterios de copago en servicios sociales para todas las comunidades autónomas.

Yo quiero advertirle que esto está recurrido, está recurrido por el Cermi y por otra organización.
Y está recurrido, porque ya el Tribunal Supremo tuvo que ratificar en 2011 que estas medidas no eran aplicables si no se firmaba un real decreto.
No existe real decreto, es decir, no existe ningún tipo de legalidad más alta, evidentemente, que el decreto que ustedes firman aquí, que permita y que justifique que ustedes implanten el copago en el País Valencià.
Está recurrido, puede ser ilegal y, por tanto, le pediría que no base su justificación en esa afirmación.

Gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Honorable consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias.

Gracias, señor presidente.

Señora López, no hace falta que usted me dé ninguna oportunidad.
Yo tengo oportunidad todos los días de trabajar con las personas con discapacidad y con las personas mayores, con todas las personas que dependen de la Conselleria de Bienestar Social.
Pero le voy a aclarar algunos puntos por si no lo conoce, aunque creo que sí que es conocedora.

El Consell de La Generalitat, en el año 1993, aprobó el Decreto 23/1993, de 8 de mayo, por el que se establecían los precios públicos en materia de servicios sociales, tercera edad, centros de personas con discapacidad, comedores sociales, centros de menores y residencias para mujeres.
Luego, ya ha habido copago en la Comunidad Valenciana y además desde el año 1993.

En el año 1995, prácticamente un mes antes de perder las elecciones, el Consell aprobó un decreto, el 103/1995, de 16 de mayo, por el que se suspendió el cobro de precios públicos, pero solo para los centros de personas con discapacidad.
Suspensión que ha llegado hasta el año 2013.

En el año 1997, las Cortes, estas Cortes, aprueban la Ley 5/1997, de 25 de junio, de servicios sociales.
Y en el año 2003, la Ley 11/2003, de 10 de abril, con el estatuto de las personas por discapacidad.
Ambas leyes recogen la aportación de los usuarios como forma de financiar el coste de los servicios en el ámbito de los servicios sociales.

Pues bien, dice usted que siempre me amparo en la normativa legal.
Evidentemente, como no puede ser de otra manera, en un servidor público.
Y en el año 2006, el gobierno entonces del Partido Socialista aprobó, por cierto, con carácter básico, es decir aplicable a todas las comunidades autónomas, la Ley 39/2006, de 14 de diciembre, de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia, la conocida como ley de la dependencia.

En esta ley es en la que se recoge que las personas participarán de los servicios que reciban en función de su capacidad económica.
Qué mejor para establecer la participación de los usuarios, en este caso de las personas dependientes sean personas mayores que ya estaban participando con su capacidad económica de los servicios que recogían y en este caso de incorporar a las personas con discapacidad, que en función de su capacidad económica.
Es muy sencillo.
Quien no tiene, no paga.
Y quien tiene, participa en función de su capacidad económica.
No creo que haya una medida de más equidad, más social, ni más progresista.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Señora López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Usted no solo se está basando en una ley de Partido Socialista, se está basando en dos para justificar su actuación.
Van a tener ustedes que enterarse un poquito entonces cuál es su acción política.
Resulta que ese decreto estaba firmado por el señor Joan Lerma, como bien usted ha dicho, antes de que se volvieran a hacerse elecciones se acabó su vigencia.
Y ustedes lo que han hecho ha sido recobrarlo.
Y además de eso me habla de que en la ley de dependencia se establece el copago, ley de dependencia presentada por el Partido Socialista.
Bien, ya veo que usted me cambia los argumentos, pero al final no me contesta a mí.

Señora consellera, está basando usted la equidad en principios de miserabilidad, es decir, como usted ha aplicado el copago en la dependencia, a través de una orden hace un año y medio, que rebajó de una situación en la que un ejemplo era muy llamativo, el de una mujer a la que le pagaban 400 euros por cada uno de sus hijos dependientes, resulta que después le rebajaron a 20 euros.

Esa situación de miserabilidad usted la ha querido aplicar a todo el resto del sector que faltaba, prácticamente un 80%.
Las personas con diversidad funcional que hasta ahora no pagaban más que esa aportación familiar obligatoria que las entidades y asociaciones sin ánimo de lucro se tienen que pagar, porque con su financiación no llegan a poder garantizar absolutamente todo.

Usted no solamente hace que paguen una paga por ir a recibir el servicio que les corresponde sino que además incluso me dice que las personas que no tienen nada no tienen que aportar nada.
Mire, señora Sánchez Zaplana, las personas, las familias que tienen algo, aunque sea poco tienen que pagar por encima, por encima de su renta anual.
Y eso no solamente pasa en un caso sino no habrían sido más de trescientas familias las que pusieran un recurso de alzada, le pusieron un recurso de alzada a su conselleria para exigir que no se les obligara a tener que pagar esa tasa por recibir la garantía de sus servicios fundamentales.

Mire, señora Sánchez Zaplana, yo no sé si usted sabe qué son los impuestos.
Los impuestos son ese mecanismo de participación en el coste de un servicio público con el que contribuimos todos los ciudadanos y ciudadanas.
De hecho, en mayor medidas, las rentas del trabajo, los trabajadores y trabajadoras, a las familias a las que usted ahora mismo castiga teniendo que repagar para recibir sus servicios.

Sabe usted perfectamente que muchísimas personas se están dando de baja, porque están teniendo que elegir entre poder tener una vida digna a lo largo del mes o tener que recibir sus servicios en los centros que les corresponda.
Lo sabe perfectamente.
De hecho llegó a decir en esa reunión, en la que congregó a los ediles y alcaldes del PP, que no le temblaría la mano si tenía que frenar este decreto.

Señora Sánchez Zaplana, el sector está clamando para acabar con esta medida.
Se han declarado insumisos y le piden su dimisión.
¿Le va a seguir temblando la mano?

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Señora consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Sí, muchas gracias.

No la vi en la reunión, no sé cómo sabe que dije nada de temblar la mano, cosa que no dije.
Pero, en cualquier caso, voy a leerle un artículo.
El artículo 33 de la ley de la dependencia: «Los beneficiarios de las prestaciones de dependencia participarán en la financiación de las mismas, según el tipo y coste del servicio y su capacidad económica y personal.
» (Remors) Es que no lo digo yo, es que lo dice la ley.
La ley es de todos, las leyes son de todos.
(Remors)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.
Señorías.

La senyora consellera de Benestar Social:

Yo no he dicho que la ley sea del PSOE, en ningún momento he dicho eso.
Le repito.
La capacidad económica del beneficiario se tendrá también en cuenta para la determinación de la cuantía de las prestaciones económicas.

A usted se le llena la boca, se le llena la boca, señora López de decir que vamos a dejar a los ciudadanos sin servicio.
No le he oído mencionar a las 2.
141 personas que les ha salido un copago, como llama usted, cero.
(Remors)

El senyor vicepresident primer:

Señora López, por favor.

La senyora consellera de Benestar Social:

Esto es un poco complicado.
Si me deja continuo.

…De las 7.
137 personas usuarias de los centros de atención a personas con discapacidad más de un 30%, 2.
140 personas, no tienen que participar, no tienen que poner ni un solo euro en los servicios que reciben.

Los 1.
800 niños que están en atención temprana, los 1.
800 niños cuya capacidad económica es cero, no tienen que aportar nada a los servicios que reciben.

¿Sabe usted cuántas personas tendrían que aportar el máximo?
El 2%, 155 personas.
¿Sabe usted qué renta individual tendrían que tener esas personas?
Más de 26.
600 euros al año individual, capacidad económica individual.
No está incluido el patrimonio en esa capacidad económica.

Y, como le he dicho desde el principio, señora López, claro que estamos trabajando con las entidades.
No me reúno solo con las personas del Partido Popular, me reúno con todo el mundo.
Y a usted le consta, le consta que hemos tenido negociaciones y reuniones constantes con el sector y las vamos a seguir teniendo.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Pregunta 1.
743, que formula la diputada Marina Albiol, del Grup Parlamentari Esquerra Unida, a la consellera de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente, sobre prospecciones petrolíferas proyectadas en el entorno de las Columbretes.

Señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Les prospeccions petrolíferes que l'empresa Cairn Energy, amb complicitat del govern central, vol portar a terme entre les costes del País Valencià i Balears, suposen una agressió al medi ambient, tindran un greu impacte sobre la flora i la fauna.
Hi ha un consens científic en què l'afecció als cetacis serà molt greu, afectarà també la reserva marina de les Illes Columbretes.
Les prospeccions tindran, per tant, un impacte negatiu també en la pesca, en el turisme, en l'hostaleria.
I això sols les prospeccions.
Perquè si parlem de les posteriors extraccions del petroli, la catàstrofe pot ser majúscula.

Per això pregunte: quines són les gestions que ha realitzat el Consell amb el govern central per tal d'aturar, per tal que no es facen eixes prospeccions petrolíferes.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Senyor president, la primera gestió que va fer el Consell fou impugnar els reials decrets 1.
774 i 1.
775 de 2010, que atorgaven els permisos d'investigació davant el Tribunal Suprem.

No obstant, en abril de 2013, i com ja havia passat amb els altres recursos presentats per ajuntaments, el Tribunal Suprem va dictar sentència desestimant els recursos de La Generalitat.

Per tant, i encara que no ens agrade, els tribunals han dit que eixos reial decrets són conformes a l'ordenament jurídic espanyol, al temps que generen uns drets a favor de les empreses i hem d'acceptar-lo.

En conseqüència, i tot i mantindre una posició contrària, el Consell està participant en el procediment que té obert l'estat, que és l'administració competent en este tema.
D'acord amb la distribució constitucional i estatutària, ha realitzat les al·legacions corresponents en el procés d'avaluació ambiental de cara a la declaració d'impacte ambiental que ha d'emetre l'estat i utilitzarà en cada moment els diferents mitjans que contempla l'estat de dret.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Senyora Bonig, quantes reunions ha tingut vosté o el senyor Buch amb el ministre Soria per exigir-li que no es porten a terme aquestes prospeccions?
I el president Alberto Fabra ¿ha fet alguna cosa, ha demanat alguna reunió, ha exigir alguna cosa al govern central?

Mire, senyora consellera, el Partit Popular està jugant a un doble joc, està enganyant la ciutadania.
El mateix Partit Popular que va a la manifestació i s'agafa a la pancarta en contra de les prospeccions petrolíferes, és el mateix, el mateix Partit Popular, que en el ministeri està recolzant aquestes prospeccions: és el mateix Partit Popular que fa uns dies, en el Congrés dels Diputats, va votar a favor de les prospeccions i també els diputats del Partit Popular del País Valencià van votar a favor de les prospeccions.

Actuen vostés per electoralisme pur i dur i en les zones afectades s'agafen a la pancarta en contra de les prospeccions.
Però on realment es prenen les decisions, en la conselleria, en el ministeri, en el Congrés dels Diputats ahí estan vostés de la mà de l'empresa.

Si realment estigueren en contra, si realment estan en contra, el que haurien de fer és agafar un tren i plantar-se en Madrid en la porta del ministeri, vosté, el senyor Buch i el senyor president, Alberto Fabra; agafar un tren i anar-se'n a Madrid.
Perquè ja està bé de declaracions buides, de declaracions per a la galeria.
El que volem són accions contundents, que planten cara.
Vostés no han passat dels titulars en premsa.

El govern central del Partit Popular està actuant en connivència amb Cairn Energy, amb l'empresa privada, protegint els beneficis privats per sobre del medi ambient, per sobre de les illes Columbretes, per sobre de la pesca, per sobre del turisme.
Van a destruir l'economia de tota una zona perquè quatre accionistes de Cairn Energy continuen incrementant la seua fortuna.

Per cert, no volem que ens vinguen amb la història que açò va ser el Partit Socialista.
Perquè és cert, és cert que ha sigut el Partit Socialista, però també el Partit Popular.
Des dels anys setanta s'estan donant permisos per a les prospeccions petrolíferes.
Durant el govern d'Aznar es van donar permisos per a prospeccions en Huelva, Astúries, Málaga, Cadis, Canàries, Tarragona, Castelló.
I durant el govern del Partit Socialista de Zapatero es van donar per a Vizcaya, Canàries, Castelló, València, Balears, Tarifa.
Per tant, ací han sigut uns i altres.
Ací ha sigut tant el Partit Popular com el Partit Socialista.

Senyora Bonig, li pregunte: ¿pensen fer alguna cosa, més enllà d'anar a les manifestacions?
¿Pensen reclamar, exigir al govern central?
Pensen actuar?
Perquè la realitat.
.
.

Volem preguntar, ¿quina és la funció d'aquest govern, la de protegir els interessos de l'empresa privada o la de protegir el nostre medi ambient, la nostra pesca, el nostre turisme, l'ecosistema marí, les illes Columbretes.
.
.
?
¿Volen acabar amb el mode de vida de milers de famílies?
¿Volen acabar amb el tresor de les illes Columbretes?

Mire, senyora Bonig, el Partit Popular està en santa aliança amb les multinacionals, i s'està veient amb tot el tema de les prospeccions petrolíferes i del fracking.
Estan actuant absolutament en benefici d'aquestes empreses.
I, des del govern valencià, el que haurien de fer, evidentment, és protegir l'interés general, protegir el nostre medi ambient i no protegir els interessos d'aquestes empreses privades.

Senyora consellera, què van a fer?
Què pensen fer?
Van a anar a Madrid?
Sí o no?
¿Què ha fet el senyor president, què ha fet el senyor Alberto Fabra?
¿Què pensa fer per a aturar aquestes prospeccions?
¿Pensen fer alguna cosa més, a més d'anar en la pancarta?

Per cert.
.
.
I una pregunta, senyora consellera.
¿Qui, qui del Consell o qui del ministeri té un seient reservat en el consell d'administració de Cairn Energy per quan es jubile?

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Senyora consellera.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Gracias, señor presidente.

Señora Albiol, no deja usted de sorprenderme.

Dice que qué defendemos nosotros, desde el gobierno de la Generalitat valenciana y el gobierno.
Pues, cualquier gobierno democrático en el seno de una democracia, como es la de nuestro país, defiende lo que establece la Constitución.
Le recuerdo que la Constitución reconoce la economía de libre mercado, la economía de libre mercado.
Y la economía de libre mercado supone el reconocimiento de la iniciativa privada.

Ya sé que a ustedes no les gusta la iniciativa privada.
Ya sé que ustedes son de serveis públics, de qualitat i en valencià; todo, absolutamente todo público.
Pero les hago una reflexión, no se puede mantener lo público arruinando lo privado.
Y es el estado, (veus) y es lo privado y la iniciativa privada la que genera empleo y riqueza para mantener…

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

Señorías.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

…el estado del bienestar.
(Aplaudiments) A ver si se enteran, que en los años ochenta y noventa cayó el muro de Berlín.
(Protestes) Su modelo económico fue un desastre y un fracaso, económica, cultural y socialmente.
(Aplaudiments) Represión.
Represión y falta de libertad, eso es lo característico del comunismo.

Pero, vamos a acciones.
Usted nos pregunta qué acciones vamos a emprender.
Y a mí me sorprende.

Mire usted, podemos ir a todas las manifestaciones que usted quiera, podemos enarbolar todas las banderas, siempre nos ganarán ustedes porque hay que reconocer que la izquierda trabajar poco, pero movilizar…, es la primera que moviliza, hay que reconocerlo, (veus) ¿pero gestionar?
, nada de nada.
(Aplaudiments) La historia de España y de Europa ahí está.

¿Qué hicimos?
Pues, cuando salió la autorización… Claro que lo recuerdo, porque la autorización de los permisos de investigación la dio el Partido Socialista Obrero Español, como tantas cosas.
¿Qué hizo el gobierno de La Generalitat, antes, ahora, después y siempre?
Interponer recurso contencioso administrativo ante el Tribunal Supremo.

Es que esto es un estado de derecho, señora Albiol.
Es que usted cobra porque está en un estado de derecho.
Si no le gusta, deje su escaño y a Cuba.
(Veus.
Aplaudiments) Pero si está aquí, respete los derechos, respete el ordenamiento jurídico y utilice los instrumentos que el estado del derecho da.

Yo no puedo ir al supremo ni al presidente del Tribunal Supremo ni al presidente del gobierno ni al ministro y decirle: «Retira», hay procedimientos administrativos.
Porque, si no, luego, nos acusan de que cometemos prevaricación y nos llevan a la fiscalía.
A ver si son ustedes congruentes.
(Algú fa: «Xxxt!
»)

Esos recursos fueron desestimados.
Y el Tribunal Supremo no le dio la razón a la Generalitat valenciana y a los ayuntamientos de la Comunidad Valenciana.
Pero no nos quedamos ahí.

Ustedes en la pancarta, como siempre, gritando, difamando, como siempre.
(Veus) Y nosotros, ya en abril de 2013, (veus; algú fa: «Xxxt!
»)…

El senyor vicepresident primer:

Señorías.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

…incorporamos al estudio que nos solicitó el ministerio de medio ambiente una serie de alegaciones que han sido tenidas en cuenta ahora en diciembre, cuando la delegación del gobierno ha publicado -participación pública e información pública- el estudio de impacto ambiental.
Y también hace unos meses hemos interpuesto, hemos formulado alegaciones.
Y todo lo que usted ha dicho de la flora, la fauna y los cetáceos, todo eso está sacado de los informes que desde el gobierno de La Generalitat se han presentado.

¿Quiere acciones?
Esto son acciones.
Usted a la pancarta y nosotros con acciones.
(Veus)

Hemos estado, estamos y estaremos en contra.
Pero actuamos dentro del proceso y dentro del marco institucional, que es propio de un estado de derecho.

Mire usted, nosotros siempre hemos tenido la misma posición, exactamente.
Y el Partido Popular en el Congreso de los Diputados votó en contra.
Porque sabe usted que fue una proposición no de ley con diecinueve puntos, uno de los cuáles era precisamente las prospecciones petrolíferas, que no se pueden votar individualmente, lo sabe perfectamente y, una vez más, hace demagogia.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

La senyora consellera d'Infraestructures, Territori i Medi Ambient:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, a la consellera de Benestar Social, senyora Asunción Sánchez Zaplana, sobre la política general de la conselleria en matèria de copagament en centres de persones dependents o amb discapacitat, que formula el diputat senyor José Manuel Sánchez Asensio (GP Socialista) (RE número 75.
327, BOC número 219)

El senyor vicepresident primer:

Passem al punt 9 de l'ordre del dia: (veus) interpel·lació pel procediment especial d'urgència -senyories!
- a la consellera de Benestar Social sobre la política general de la conselleria en matèria de copagament en centres de persones dependents o amb discapacitat, formulada pel diputat José Manuel Sánchez, del Grup Parlamentari Socialista, que té la paraula.

Cuando quiera.

El senyor Sánchez Asencio:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Buenas tardes.

Señora consellera, desde el Grupo Socialista hemos pedido su comparecencia en esta cámara para que, de una vez por todas, deje de esconderse y para que, de una vez por todas, dé la cara.

Mire, me parece importante comenzar resaltando esta cuestión, puesto que, a pesar de que con el tema del copago o, mejor dicho, con el repago impuesto unilateralmente por usted y su partido -nos encontramos, sin lugar a dudas, con una de las medidas más injustas, más insolidarias y más inhumanas de todas las que el Partido Popular ha decidido aplicar a los ciudadanos de esta comunidad-, usted y su partido han estado de forma continua tratando de no dar la cara, tratando de esconderse y tratando de impedir por todos los medios tener que dar explicaciones del porqué de toda esta serie de medidas sin pies ni cabeza.

A pesar de que desde primeros de año este grupo y el resto de grupos de la oposición hemos intentado, de forma infructuosa, que el mes de enero se habilitase a sus efectos para que usted compareciese, y a pesar de que desde el Grupo Socialista se solicitó su presencia de forma urgente ante la Diputación Permanente para que diese explicaciones, usted y el Partido Popular prefirieron seguir escondidos.

Usted se ha dedicado a hacer oídos sordos a las continuas solicitudes de información por parte de los discapacitados y dependientes, así como a las solicitudes planteadas por los grupos de la oposición.

Por lo tanto, señora consellera, señora Sánchez Zaplana, bienvenida hoy a cumplir con su obligación ante esta cámara; una cámara en la que usted debería haber sido la primera interesada en comparecer por voluntad propia y no obligada por las pocas posibilidades que el reglamento nos deja a la oposición para que ustedes den explicaciones.

Desde agosto de 2011, todas y cada una de las decisiones que se han tomado por parte del gobierno del señor Fabra, pero muy especialmente todas aquellas que llevan su firma, señora Zaplana, se han realizado de espaldas a los discapacitados y dependientes y con un único y claro objetivo: paralizar la ley de dependencia en la Comunidad Valenciana.

Desde la entrada en vigor de la Orden 21/2012, de 25 de octubre, para regular y adaptar los requisitos y condiciones de acceso al programa de dependencia, pasando por el último de los decretos aprobados, el 113/2013, de 2 de agosto, por el que se establece el régimen y las cuantías de los precios públicos a percibir en el ámbito de los servicios sociales, todas las medidas adoptadas por el Partido Popular se han tomado con el único propósito de aplicar su ideario ideológico y acabar con los derechos de los dependientes en la Comunidad Valenciana.

Las medidas llevadas a cabo por el Partido Popular suponen el mayor recorte que se recuerda, llevando a los centros y a los ciudadanos a situaciones límites, tanto a nivel personal como familiar, ya que a las medidas anteriormente señaladas se unen otras no menos duras e injustas, como son los copagos establecidos para las prótesis externas, las dietas terapéuticas, el transporte sanitario no urgente, el farmacéutico, etcétera, etcétera.

Señora consellera, ¿es usted consciente…, son ustedes conscientes de qué personas estamos hablando?
¿Saben ustedes que se trata de personas con toda una serie de necesidades especiales, que en ningún caso han elegido su situación y que se pueden ver obligadas a caer en el olvido y la exclusión social, como consecuencia de sus decisiones?

Señora consellera, desde hace ya varios años, los centros de atención a la discapacidad, centros de atención temprana, centros ocupacionales, etcétera, por culpa del Partido Popular han venido sufriendo un progresivo déficit en la financiación.
Las subvenciones se han congelado desde 2008, mientras el IPC ha subido en estos años en torno al 10%.
El régimen de financiación por conciertos no se ha generalizado.
Las ayudas para equipamiento, reformas y construcción prácticamente han desaparecido.
Y, a todo esto, por si fuese poco, se han de sumar los continuos retrasos por parte de la Generalitat valenciana en sus obligaciones de pago para con los centros, provocando un progresivo endeudamiento de las asociaciones, la mayoría -le recuerdo- entidades sin ánimo de lucro que han tenido que recurrir a préstamos y pólizas de crédito para su financiación.

Estos continuos incumplimientos en sus obligaciones por parte de la Generalitat valenciana y el recorte lineal de las subvenciones en un 10% a los centros provocaron, entre otras cuestiones, que las plantillas de trabajadores decidiesen prolongar sus respectivos encierros en señal de protesta; encierros y protestas que, ya por entonces, significaron que la propia Generalitat reconociese -¡oh!
, curioso- que preveía suplir ese recorte lineal del 10% con un copago.

Luego, señora consellera, si usted en febrero de 2013 ya sabía que iba a imponer un copago o, mejor dicho, repago a los usuarios, no como consecuencia de lo que ustedes quieren vendernos, sino como consecuencia fundamentalmente de sus continuos recortes a los centros, ¿por qué no se sentó entonces con las asociaciones y plataformas para discutir y plantear y consensuar esta medida?
Al contrario, en lugar de dar la cara, ustedes, de tapadillo, por la puerta de atrás, sin ningún consenso con el sector de la discapacidad y cargando otra vez la crisis sobre las personas más necesitadas y más débiles, decidieron el pasado 2 de agosto, en el último pleno del Consell antes del verano, que a partir de ese momento nadie se iba a librar del repago en el ámbito de los servicios sociales en la Comunidad Valenciana.

Si hasta ahora las medidas adoptadas, además de insolidarias, se habían puesto en marcha de forma errónea, con el decreto 113, señora Zaplana, señora Sánchez Zaplana, su gobierno y especialmente usted, sin lugar a dudas, se han cubierto de gloria.
Se trata, sin lugar a dudas, de la peor de las medidas tomadas.
Una medida que se podía haber puesto en marcha mal, rematadamente mal o como usted lo ha hecho.

Con el decreto 113, de 2 de agosto, el gobierno del señor Fabra ha tenido la virtud de cabrear absolutamente a todo el mundo.
Han cabreado ustedes, y mucho, a los discapacitados.
Han cabreado ustedes, y mucho, a los trabajadores.
Han cabreado ustedes, y mucho, a las asociaciones.
Han cabreado ustedes, y mucho, hasta a sus propios alcaldes del Partido Popular; y es una lástima que no esté aquí esta tarde la señora Barberá, porque podría usted preguntarle cuál ha sido la medida que ha tenido que tomar en ayuntamiento de Valencia.

Hasta la fecha, y a pesar de que ustedes han tenido que llamar al orden, son numerosos, como le he dicho, los ayuntamientos con alcaldes y alcaldesas de su partido los que han expresado públicamente su disconformidad con esta barbaridad.
Su voluntad de consenso y diálogo con los ciudadanos queda patente al comprobar cómo sacaron adelante este decreto.
Con agosticidad y alevosía decidieron aprobar esta medida tan importante en un mes en el que ustedes sabían que la mayoría de la población no estaba, ni lo esperaba.
Pero, por si esto no fuese suficiente, las resoluciones del famoso repago empezaron a llegar escasos días antes de las vacaciones de Navidad, dejando apenas margen de tiempo y de maniobra a los centros para informarse y para informar, a su vez, a las familias.
Esta premeditación y mala fe de la conselleria hizo que a muchos usuarios les venciera el plazo el día 9 de enero, inmediatamente después de su vuelta al centro, una vez transcurridas las vacaciones.

Queda claro, pues, señora consellera, que son ustedes sin duda el gobierno del diálogo, de la transparencia y, sobre todo, de la buena voluntad.
Señora consellera, nos encontramos ante un decreto impuesto por usted y su gobierno que se encuentra recurrido, recurso que ha sido admitido y que sin lugar a dudas es nulo, como ya se lo dirán los tribunales.
Por cierto, señora consellera, a fecha de hoy, ¿cuántos recursos de usuarios o cuántos recursos de centros ha recibido como consecuencia de este decreto?
Y, sobre todo, me interesa saber: ¿cuántos y en qué sentido se han resuelto?
Mire, se trata de un decreto que surge con el principal objetivo de recaudar, de hacer recaer los rigores de la crisis y la incompetencia de este gobierno sobre los de siempre, sobre los más débiles.
En el caso de la existencia de deudas por impago, señora consellera, ¿piensa usted o su conselleria dejar sin servicio o instar a algún centro a que deje sin servicio al usuario que lo pague?
Se trata de una medida que, además, pretende regular los precios públicos, pero que en realidad no son tales, sino tasas, por lo que su regulación está sometida al principio de reserva de ley, tal y como establece el artículo 9 de la Constitución española.

Se trata de una medida impuesta por la Conselleria de Bienestar Social que, saltándose la ley estatal, pretende hacer pagar a las personas con discapacidad por beneficiarse de los distintos servicios que se les ofertan, unos servicios que no son de recepción voluntaria por estas personas, señora consellera, y que por tanto se encuentran fuera de la definición legal de precios públicos.
Se trata de una medida que, para valorar el repago al que usted somete al usuario, no se concreta en ningún momento cuál es el instrumento que se ha utilizado para esta valoración.

Durante todo el año pasado en cada una de las reuniones que usted mantuvo con las asociaciones y plataformas de la dependencia le reclamaron que notificase claramente a los dependientes con prestación, con cuidados en el entorno familiar, un escrito o, en su defecto, facilitase un punto de información en el que detalladamente se les informara de los datos que se habían tomado en cuenta para el cálculo del copago, y que habilitase un procedimiento de reclamación en caso de disconformidad.
Ni una cosa, ni la otra, señora consellera.
¿Por qué hizo caso.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Ruego finalice.

El senyor Sánchez Asencio:

.
.
.
omiso a las peticiones de las asociaciones, señora consellera?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Sánchez.

Té la paraula l'honorable consellera de Benestar Social, Asunción Sánchez Zaplana.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías, señor Sánchez, en primer lugar decirle que no me escondo, que yo sepa esta es la primera sesión de control al gobierno, en la cual he tenido una pregunta parlamentaria y una interpelación, y estoy aquí respondiendo a su primera interpelación.
Y, como he dicho muchas veces, siempre, siempre he estado trabajando, no solo en mi despacho con los colectivos o con todos los alcaldes y todas las personas que han querido preguntar, estar o ser atendidas.
Siempre he estado a su disposición.
No le he visto preguntarme en ningún momento.
Por cierto, ha dicho en su intervención varias veces la palabra repago.
En otras ocasiones les he escuchado decir que en los centros de personas con discapacidad no se pagaba.
Me gustaría también que aclaráramos ese punto.

Mire, en primer lugar decirle que la Conselleria de Bienestar Social no tiene una política general de copago.
La conselleria, como ya he dicho anteriormente, lo que hace es cumplir con lo que establecen las normas y, como usted sabe bien, está previsto que las personas que son usuarias de determinados servicios sociales tienen que hacer una aportación, y lo que nosotros hemos hecho ha sido regular cómo debe hacerse esa aportación.
¿Para garantizar el qué?
Para garantizar la equidad, el pago según la capacidad económica, n o incluido el patrimonio, que otras comunidades autónomas sí que lo tienen incluido.
Aquí no está incluido el patrimonio en la normativa que nosotros hemos aprobado.
Que, por cierto, usted hace referencia continuamente al decreto 113, que se hizo con -creo que ha dicho- agosticidad y alevosía.
Que yo sepa, ese decreto se expuso al público, se le dio trámite de audiencia y se recogieron las alegaciones de todos los colectivos, incluido algunos de los que usted ha mencionado en este momento.

Eso que usted denomina coloquialmente «copago» hace referencia a algo que ya he leído, pero es que tengo que volver a leerlo.
¿Qué le vamos a hacer?
Es que es la normativa estatal.
La ley de la dependencia, la Ley de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia de 2006 dice -de nuevo leo: «Artículo 33 -literalmente: Los beneficiarios de las prestaciones de dependencia participarán en la financiación de las mismas según el tipo y coste del servicio y su capacidad económica personal.
La capacidad económica del beneficiario se tendrá también en cuenta para la determinación de la cuantía de las prestaciones económicas, y ningún ciudadano quedará fuera de la cobertura del sistema por no disponer de recursos económicos.
» Eso dice la ley de la dependencia (veus).
Bueno, pues es el artículo 33 literalmente leído.
Sin la aportación de los usuarios, los servicios públicos, como usted sabe muy bien, no son sostenibles y en muchas comunidades autónomas, prácticamente en todas, a excepción de Madrid y de la Comunidad Valenciana, se estableció un sistema de participación de los usuarios, no solo para las personas mayores, sino también para las personas con discapacidad.
Les recuerdo que aquí estamos hablando de personas con dependencia.
¿Qué es una persona con dependencia?
¿Qué determinó la ley de la dependencia, una ley que nos dimos todos los españoles, a propuesta, en este caso, del gobierno del Partido Socialista?
Es una ley que reconocía el derecho de las personas mayores y de las personas con algún tipo de discapacidad a recibir, o bien servicios públicos, o bien a tener una prestación de cuidados no profesionales.

Les recuerdo, por ejemplo, que ustedes dejaron pendientes de pagar la seguridad social de los cuidadores y cuidadoras no profesionales por cerca de mil millones de euros, que tuvo que hacer frente ya el gobierno del Partido Popular.
Ustedes hacen las leyes y a nosotros nos toca aplicarlas, nos toca hacerlas sostenibles, nos toca hacer que las leyes sean realidad en este territorio, en este caso, en la Comunidad Valenciana.
Como usted sabe, sin la aportación de los usuarios -como le decía- los servicios públicos no se pueden hacer sostenibles, y además no pueden entrar nuevos usuarios al sistema.
Es un sistema de trabajo, la participación del usuario, que contribuye a hacer que el gasto sea racional, y además que los ciudadanos participan en el coste del servicio en función de su capacidad económica.
No paga quien no tiene, se lo he dicho antes.
De los centros ocupacionales, 2.
130 personas que están por debajo del IPREM, que tienen capacidad económica individual, no familiar, por debajo de 532 euros, aportan cero.
Es posible que alguna de esas personas estuvieran participando en el sistema, en ese repago que usted dice.
Claro, claro que es posible que estuvieran participando.
Pero, con la norma que hemos aprobado, no tienen que participar, no tienen que aportar nada, al igual que los niños.

¿Qué es lo que queremos con este sistema, pues?
Pues queremos que cumpla cuatro condiciones básicas: la suficiencia, para que la comunidad autónoma pueda financiar a través de los propios ingresos la parte no cubierta por los usuarios y por el gobierno central.

Dice usted que les hemos sometido continuamente a impagos, que no hemos tenido en cuenta cuál es la situación del sector.
Qué curioso, porque en noviembre del año pasado se pagó el 100%, el 100% de la subvención a todos los centros, a lo que llamamos el tercer sector, a todos los centros de personas con discapacidad.
El 100%.
Y en aquellos centros de gestión integral se ha hecho frente a su pago a través del FLA, por tanto, en noviembre del año pasado.

Queremos también que otra de las condiciones básicas sea la equidad, desde el punto de vista individual.
No queremos que haya situaciones diferentes, ni de empobrecimiento.
Y también queremos que el sistema sea eficiente, además de sostenible, como ya le he dicho.

Sabe usted que todos los antecedentes que le he citado nos han llevado a aprobar dos normas: la orden de octubre de 2012 y el decreto al que usted ha hecho referencia.
Efectivamente, el Decreto 23/1993 regulaba la participación de los usuarios en los servicios sociales especializados, y se suspendió su aplicación solo para los centros de personas con discapacidad.
¿Me quiere usted convencer aquí que las personas mayores, que llevan pagando desde el año 1993, incluso desde antes, y han seguido pagando por los servicios que reciben, tienen que dejar de pagar en este momento?
¿O que las personas con discapacidad que estaban haciendo una aportación que no era equilibrada en todo el territorio, que no era en función de su capacidad económica, en cada centro, en cada territorio, en cada provincia, según la tipología de los servicios que no estaba todavía ni escrita, ni diagnosticada, las aportaciones eran diferentes, me quiere convencer que las personas mayores son diferentes de las personas con discapacidad?

Si las igualó la ley de la dependencia.
.
.
Las igualó la ley de la dependencia en 2006.
Si en todas las comunidades autónomas, menos en Madrid y en la Comunidad Valenciana estaba regulada la participación de los usuarios, fueran personas mayores o personas discapacitadas.
Lo que hemos hecho con la normativa aprobada es que las personas con discapacidad, igual que las personas mayores, participen de los servicios que reciben, de las plazas públicas, o asimismo puedan recibir prestaciones económicas individuales en casa, cuidados no profesionales por sus familiares.
Eso es lo que ha hecho la normativa aprobada.
No ha hecho nada diferente.
¿O usted lo que me va a proponer en esta cámara es que anulemos el copago de todas las personas mayores?
Porque dependientes son personas mayores y personas con discapacidad.
Y me tendrán que explicar en esta cámara por qué, por qué están defendiendo a ultranza a las personas con discapacidad, que yo también las defiendo y sigo trabajando para mejorar las condiciones.
Dice usted que no seguimos trabajando.
No.

Conoce la batería de medidas que hemos propuesto al sector, que hemos propuesto al Cermi como patronal de la discapacidad o como colectivo que aglutina a todas las personas con discapacidad, que hemos propuesto a la patronal de los centros ocupacionales, Copava, que hemos propuesto a Cedat, que hemos propuesto a todos aquellos que nos han querido escuchar.
Hay una serie de mejoras que hemos propuesto, que hemos trabajado, que están encima de la mesa, que yo creo que mejoran con mucho las condiciones iniciales.
Y espero, además, que podamos seguir trabajando en esa línea.

Es verdad, es cierto, es cierto que las propuestas que hemos hecho han supuesto un gran cambio.
Es verdad.
Y es verdad que normalmente siempre, siempre los gobiernos del Partido Popular -como se decía en esta cámara anteriormente- tienen que hacer gestión y tienen que, al final, arreglar las situaciones que son injustas.
Y por eso hemos propuesto las dos normas, la orden y el decreto.
Pero, aun siendo cierto eso, es más cierto todavía que creemos profundamente en las personas.
Por eso, propusimos en la ley de presupuestos dos medidas muy importantes, un incremento del 3,6%.

Dice usted un recorte lineal del 10, pero se le ha olvidado decir que en los presupuestos de este año hay un incremento del 3,6% en las líneas de financiación de todos los servicios de las personas con discapacidad, sea del tercer sector, o sean líneas nominativas de los municipios que prestan también o que gestionan centros o residencias de personas con discapacidad.
Eso se le ha olvidado.
Se le ha olvidado también que en noviembre del año pasado -como le he dicho- se atendió el 100% de toda la atención de las subvenciones de los centros del tercer sector.
Eso también se le ha olvidado.

Creemos profundamente en la atención de las personas con discapacidad, por supuesto, y vamos a seguir trabajando con ellas, en todo lo que sea mejorable, pero también creemos que los sistemas deben ser justos, deben ser equilibrados, y que deben de ser una participación acorde con la capacidad económica individual de cada uno de los usuarios, sin incluir el patrimonio, y atendiendo siempre de manera adecuada y con servicios de calidad a todas aquellas personas que lo requieran.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Señor Sánchez.

El senyor Sánchez Asencio:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera, realmente he de decirle que acabo de escucharle atentamente contarme su película.
Mire, le digo «su película», porque no nos ha dado, o particularmente a mí no me ha dado ni una sola explicación creíble y coherente de por qué usted ha impuesto de forma unilateral a los discapacitados y dependientes este repago injusto e inhumano.
Quiero recordarle, y se lo he dicho en mi primera intervención, que comparece usted ante esta cámara no de forma voluntaria.
Que usted ha preferido esconderse, y se lo vuelvo a decir: nosotros le pedimos que compareciese ante la Diputación Permanente, le pedimos que el mes de enero se habilitase para que usted compareciese y diese las explicaciones que usted considerase oportunas.
Prefirieron no venir.
Así que usted no venga aquí a decirme que viene hoy, porque es el primer pleno que hay y que se habilita, no, usted se ha estado escondiendo y sigue escondiéndose.
Porque, además, le voy a decir una cosa: juega usted con las medias verdades que, como siempre, son las peores de las mentiras.

Hace usted nuevamente referencia a la ley de dependencia, concretamente a su artículo 33.
Y antes de ir al artículo 33, le he de decir una cosa: mire, me alegro de que por fin no paren ustedes de machacar que la ley de dependencia fue una ley del gobierno socialista, y ¡a mucho orgullo!
, señora consellera, porque ya está bien de que ustedes cuando se reúnen con los discapacitados y dependientes hagan gala de que también aprobaron esa ley y entonces les interesa, pero cuando vienen aquí nos echan en cara lo que a usted también le interesa echarnos en cara.

Señora consellera, yo estoy muy orgulloso de pertenecer a un grupo parlamentario que aprobó esa ley, ¡mejorable!
, por supuesto, pero que es una ley que ha significado un gran avance para estas personas y que solo a través de que ustedes, su partido, fundamentalmente en esta comunidad y en la Comunidad de Madrid han boicoteado reiteradamente esta ley (aplaudiments), se les imposibilita a hacer una vida digna, señora consellera.

Y, mire, le voy a decir las trampas que usted hace, lo ha hecho dos veces, a la compañera del Grupo de Esquerra Unida y a mí.
Ha leído usted el artículo 33 de la ley de dependencia; sí, señora consellera, pero ha leído el punto 1, el punto 2 y, a mí, se ha pasado al punto 4.
¿Quiere usted leer el punto 3 lo que dice?
Se lo voy a leer yo porque yo también llevo la ley, el punto 3 que usted no ha leído en ninguna de sus dos intervenciones dice textualmente: «El Consejo Territorial del Sistema para la Autonomía y Atención a la Dependencia fijará los criterios para la aplicación de lo previsto en este artículo, que serán desarrollados en los convenios a que se refiere el artículo 10.
» ¿Dice eso o no dice eso ese mismo artículo 33 que usted no ha leído de manera deliberada aquí, en esta tribuna?

Y no lo ha dicho usted -ni lo va a decir- porque la Resolución de 13 julio de 2012, de la Secretaría de Estado de Servicios Sociales, por la que se publica ese acuerdo del consejo territorial del sistema para la dependencia, en su punto tercero aprobó los criterios y contenidos sobre capacidad económica y participación del beneficiario en el coste de las prestaciones.

Y no ha dicho usted -y se ha callado- que esos nuevos criterios todavía no se han publicado mediante real decreto, y que es usted, y solo usted y su gobierno, la que por medio de una resolución inmotivada y nula pretende forzar al copago, al repago, a los discapacitados y a los dependientes, abusando de una apariencia de derecho de sus resoluciones y con la confianza legítima que los ciudadanos presumen como legales los actos provenientes desde la administración, señora consellera.

¿Me quiere usted decir en este artículo 33 o en la ley de dependencia, en su ley, o en la mía, me da lo mismo, dónde dice que este copago tenga que ser del 90%?
(Aplaudiments) ¿Me quiere usted responder, señora consellera, dónde dice en la ley de dependencia que las pagas a aplicar a los discapacitados o a los dependientes deban ser catorce pagas?
Por cierto, los usuarios -que yo sepa- están once meses en el centro; la administración, es decir, usted, la conselleria, hasta ahora, solamente han venido pagando a los centros esos once meses, lógicamente, que han estado y que están los usuarios presentes en estos centros.
¿Quiere usted responderme por qué les aplican catorce pagas, pues?
¿Quiere usted decirme por qué les hacen pagar catorce pagas de forma injusta?

No me ha contestado usted si va a dejar algún usuario o va a expulsar algún usuario por falta de pago.
Y no lo hace usted porque quiero que me responda si son ciertas las denuncias llevadas a cabo por familiares de personas con discapacidad intelectual muy profunda del centro de la Vall d'Umbrí de Borriol, y qué medidas ha tomado usted respecto a esa escandalosa actuación del Instituto Valenciano de Acción Social en Castellón donde, al parecer -y según estas denuncias hechas públicas por algunas familias-, se les habría estado amenazando de ser expulsadas caso de no aceptar el repago impuesto por la conselleria.

A ver si tengo suerte y me responde usted a alguna de las preguntas, señora consellera.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señor Sánchez.

Honorable consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias.

Yo no he obviado en mi intervención -y sí que se lo puedo leer- el punto 3 de la ley de la dependencia, de su artículo 33.

Efectivamente, dando cumplimiento al artículo 33 de la Ley 39/2006 se aprobó la Resolución de 13 de julio de 2012, de la Secretaría de Estado de Servicios Sociales e Igualdad, que recoge el acuerdo del Consejo Territorial del Sistema para la Autonomía y Atención a la Dependencia para la mejora del sistema, para atender a las personas con dependencia.
Y ahí es donde se recoge, efectivamente,… ¿Dice usted que no?
, ¿que no se establece el 90% como tope máximo?
Pues no tenemos la misma información.

En esa resolución de la secretaría de estado dice que nadie quedará fuera de la cobertura del sistema por no disponer de recursos económicos; que la capacidad económica mínima de la persona beneficiaria vendrá referenciada a la cuantía mensual del indicador público de renta de efectos múltiples, conocido como «IPREM»; la participación de la persona beneficiaria en el coste del servicio se hará de forma progresiva mediante la aplicación de un porcentaje en función de su capacidad económica hasta alcanzar el 90% del coste de referencia del servicio, y se tendrá en cuenta la naturaleza de la prestación de dependencia reconocida según se trate de un servicio o de una prestación económica».

También dice esa resolución de la secretaría de estado que las comunidades autónomas o administraciones competentes podrán establecer una mayor participación del beneficiario -cosa que no es nuestro caso- en el coste de los servicios y de las prestaciones económicas.
Y como me pregunta y dice que si va a tener suerte, pues va a tener suerte.

Por lo de las catorce pagas -que creo que no lo ha entendido bien-, la capacidad económica de la persona beneficiaria será determinada siempre en cómputo anual, sin perjuicio de que para el cálculo de la participación en el coste de servicio y prestaciones se compute en términos mensuales calculada como la doceava parte de su capacidad económica anual.
Sí, se lo voy a explicar.

¿Por qué hemos dividido por catorce?
El cómputo anual, no hemos ampliado el cómputo anual.
Lo que hemos hecho ha sido dividir por catorce para que tengan doble paga de bolsillo las personas de residencia, sabe que las personas que tienen paga de bolsillo son las que disfrutan de recursos residenciales.
Hemos dividido por catorce para beneficiar a las personas con discapacidad que están en centros residenciales (veus), cobran dos veces la paga de bolsillo en los meses de junio y diciembre, doble paga.
Sí, es un cómputo anual, se echa usted las manos a la cabeza, la consellera no sabe de matemáticas… Mire, si no lo quiere entender, se lo seguiré explicando cuantas veces quiera, si quiere le traeré un gráfico y le explicaré lo que es un cómputo anual, una división y doble paga de bolsillo dos veces al año pero, bueno, si no lo quiere entender ese es su problema.

Decía usted que si somos capaces de tener propuestas y resoluciones que mejoren la atención al sector.
Pues, mire, sí que somos capaces; hemos propuesto un incremento, por ejemplo, del dinero de bolsillo para personas con discapacidad, de los 126 euros al mes iniciales a 213 euros al mes, más de un 81% de incremento en la paga de bolsillo; hemos propuesto, también, una mejora para las personas atendidas en centros ocupacionales; hacernos cargo del transporte comarcal para treinta centros con ochocientos beneficiarios a raíz de 1.
300 euros usuario/año; también hemos propuesto mejoras en el cálculo de las prestaciones económicas para, por ejemplo, menores de dieciocho años en situación de dependencia, o, por ejemplo, para personas con discapacidad sobrevenida que sean cabeza de familia en la que se podría aplicar la renta familiar para el cálculo de la capacidad económica; también mejoras para personas mayores dependientes en residencias cuyos cónyuges o parejas de hecho sigan en el domicilio familiar, porque nos parece importante hacer una deducción ahí de más de 1.
500 euros anuales para el cómputo de la capacidad económica; y como otras muchas más medidas como pueden ser compatibilizar la prestación por desempleo -que está en estudio en este momento- con una CNP, con cuidador no profesional; o disminuir el precio de una vivienda tutelada homologándolo a un centro de día en lugar de una residencia; o, también, revisar la aportación de todas las personas de las cuales tenemos la tutela; o revisar, también, la obligación de pago de quienes ejercen la patria potestad o tutela de las personas menores o incapacitadas; así como usted ha planteado aquí -y nosotros ya lo teníamos planteado, ya lo estamos trabajando- cómo estudiar la responsabilidad sin que los centros incurran en ningún tipo de responsabilidad en materia de los posibles o no deseables impagos de los usuarios.

Mire, no hay repago, hay un cálculo de la aportación de los usuarios en función de su capacidad económica, hay seriedad en el trabajo y hay el cumplimiento de la normativa y la puesta en práctica y en marcha de una gestión adecuada que dé sostenibilidad al sistema y que sea igualitaria para todos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Interpel·lació a la consellera d'Educació, Cultura i Esport, senyora María José Catalá Verdet, sobre la política general de la conselleria en relació a la promoció de les arts visuals, que formula el diputat senyor Josep Maria Pañella Alcàcer (GP Compromís) (RE número 77.
603, BOC número 221)

El senyor vicepresident primer:

Passem al dècim punt de l'ordre del dia: interpel·lació a la consellera d'Educació, Cultura i Esport sobre la política general de la conselleria en relació a la promoció de les arts visuals que formula el diputat Josep Maria Pañella, del Grup Parlamentari Compromís, i que té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

Els poders públics tenen l'obligació de protegir totes les manifestacions de l'art i contribuir, al costat de la societat civil i la iniciativa privada, a la millora de les condicions per a l'increment de la creativitat artística adoptant les mesures encaminades a enfortir el sector i el paper dels creadors, duent a terme el dret reconegut en l'article 20 de la Constitució espanyola, precisament, a la producció i creació artística, i també ratificat en l'Estatut d'autonomia per les pròpies competències exclusives que té el Consell de La Generalitat.

La pregunta: ¿estem complint amb això?
, ¿estem complint?
, des del Consell ¿s'està complint?

Mire, no els vaig a dir sí o no però, en este moment, les últimes dades que jo dispose són l'evolució entre el 2011 i 2012: 3.
500 llocs de treball s'han perdut en el sector cultural.

Jo sé, consellera, a vosté que li agrada molt mirar cap al nord i vore altres comunitats -i sempre ens ho dia-, doncs, casualment a Catalunya en el mateix període augmenta en 18.
000 els llocs de treball.
Però, no només mirem cap al nord, mirem a l'altre nord; País Basc i Astúries augmenten en 10.
000 els llocs de treball que tenen en el sector cultural, mentres nosaltres tenim una baixada de 3.
500.

El finançament públic vostés el dediquen -i me'n vaig fins al 2012 perquè, després, ja el tema se replanteja-, en el 2012, vostés tenen en el pressupost de cultura 218 milions dedicats al que són els projectes estratègics on se n'han anat tots els diners, tots els diners que havien d'haver anat a la promoció del sector cultural, això representava sobre l'any anterior un augment del 23% del pressupost.
Nosaltres, mentrestant, hem sofert en l'apartat d'arts plàstiques i escèniques una reducció del 20% en el 2013-2014 que s'acumula a una de l'anterior del 10%.

Producte interior brut, aportació a nivell d'estat, el 3,6% del sector cultural, quasi el 2 del sector de les arts visuals que estem parlant, i, pràcticament, si unim aquí -que el parlàrem també- el sector audiovisual, del cinema i l'audiovisual, seria un 40% del global d'eixes quantitats.
Bé, això és el que dic jo.
Continuem amb la pregunta.

¿Està complint, consellera, vosté, amb el que diu la Constitució, el que se'n deriva de les competències que tenim en cultura exclusives derivades de l'Estatut d'autonomia?
Doncs, mire, en la memòria de la Comissió de les Arts de 2011 -que segurament coneixerà perquè, lògicament, el que diu és perquè la conega-, el Consell Valencià de Cultura diu com observacions i recomanacions el següent, li ho vaig a llegir textualment: «La Comissió de les Arts del Consell Valencià de Cultura observa amb preocupació com la crisi econòmica, la severa reducció d'inversions en compres i ajudes a la creació artística en totes les seues manifestacions per part de les institucions amenaça la supervivència del sector, dels creadors i, sobretot, la dels jóvens.
Per eixa raó recomanem la configuració de polítiques que contribuïsquen a garantir el manteniment del dit sector sense el qual el teixit cultural de la nostra comunitat perillaria.
» Això és el que es diu.

¿Quina és la situació, la resposta que vostés tenen?
La resposta que vostés tenen és doncs, mire, crear algunes xicotetes línies de promoció, sobretot després de la pressió que han tingut els sectors; una línia que és una convocatòria temàtica de promoció de projectes artístics; una altra de projectes artístics i comissaris; una convocatòria que està hui en.
.
.
dels projectes de comissariat en la Gallera, ¿eh?
Per tant, pràcticament això és tot el que tenen vostés com a línies bàsiques de promoció.

Però tenen canalitzats altres problemes, també, com en l'aplicació de l'IVA que ha sigut un autèntic desastre per al que és el sector, entre altres coses perquè habitualment el Partit Popular mentix descaradament quan parla d'estes coses.

I, una vegada més, ha deixat patent la mentida que diuen, perquè, clar.
.
.
, «hem baixat l'IVA als productes artístics».
Mentida.
I ho dic amb totes les paraules i amb tota la seriositat, mentida.
Vostés no han baixat l'IVA al producte artístic, perquè vostés han baixat l'IVA quan el producte artístic el ven directament, directament el productor, l'artista.
Però quan això passa per una galeria, la galeria ha de posar l'IVA normal, no el reduït.
Eixa és l'explicació.

¿Me volen explicar què els han fet els galeristes?
Perquè el món de les arts visuals està.
.
.
, en este moment, se recolza en quatre actuacions; lògicament, la de l'artista, la del crític, la del comissari i la del galerista.
¿Què els han fet els galeristes per a dir-los.
.
.
, que els diguen a ells quan els han fet tota la publicitat del món, dient que ells havien reduït l'IVA cultural i quan venen un producte, han de dir: «No, no, el venen amb l'IVA com tots els altres productes, l'IVA normal, no el reduït»?
¿Com és possible que fagen això?

¿Com és possible que tinguen -perdonen l'expressió i me referisc a nivell de partit- la cara dura de dir que han reduït l'IVA cultural, quan és una falsedat?
I l'únic que han fet és posar-lo difícil als professionals, a una part.
.
.
, a dos de les quatre potes que tenen ahí, que són els comissaris i precisament els galeristes, que en este moment se veuen afectats, perquè si no se compra directament a l'artista no tenen reducció d'IVA.
¿Com poden fer això?

Seguim en la pregunta.
¿Estan vostés complint en eixe manament constitucional que, a més, se torna a admetre en el nostre Estatut d'autonomia?
No.
Ara ja conteste, crec que han deixat damunt la taula suficients elements per a dir que no, senyoria.
¿Què hem de fer?
Doncs mire, lògicament, hem de modificar postures.

¿Vostés no complixen amb els museus?
No.
Consellera, no ho complixen.
De fet, l'últim nomenament de la directora del Sant Pius V va desfer una sèrie.
.
.
, va portar una sèrie de crítiques, però de tot el sector, relacionades precisament perquè posaren una persona que no té la qualificació, ho senc molt, per a eixe càrrec.
Tindrà molt bona qualificació per a altres, però no té una qualificació professional per a eixe càrrec.
És una intromissió política en la vida cultural que va impedir el nomenament d'un professional, no té nom, però aquell que podia haver-se triat.

Lògicament, nosaltres hem de parlar, i me reservaré moltes qüestions per a la segona intervenció, però d'una proposta, perquè si no lògicament no podrem presentar la nostra moció.
Aleshores, sí que he de dir que, bé, ja vostés en el seu moment van donar les prioritats (inintel·ligible) .
.
.
canviar.
Nosaltres sí que volem un aspecte molt important.
Anem a demanar ací que se faja un pla estratègic en base a diversos punts, senyories.

El nostre pla estratègic ha d'anar destinat, per una part, a la creació i incentivació de canals de participació amb les associacions i professionals del sector.
Ja està bé que des de la conselleria s'ignore totalment el sector de les arts visuals, i dic «de les arts visuals» perquè és del que parlem avui, lògicament estem parlant que a vostés els ha interessat molt la creació de Culturarts en este moment per eixir d'un embolic que se van crear amb tota esta classe d'organismes, que no sabien què fer amb ells i que només han segut -perquè ho han reconegut precisament en la formació de Culturarts- una forma de dilapidar els recursos propis perquè no servisquen absolutament per a res de la promoció cultural i, en este cas, de les arts visuals a les quals estem referència.
Per tant, anem a demanar això.

I li recordaré, també, per a documentar, perquè, clar, moltes vegades som l'oposició els que estem dient les barbaritats.
La Unesco, en el document anomenat «Conferència intergovernamental sobre polítiques culturals favorable al desenvolupament», ja els recomanava que els governs procuraren que les organitzacions que representen els artistes tingueren la possibilitat de participar en l'elaboració de les polítiques culturals i laborals, incloent la formació professional dels artistes, tals com la determinació de les seues condicions de treball.
Això ho diu la Unesco.
Lògicament, el govern valencià, el Consell, no fa el més mínim cas a estes coses.
Per tant, demanarem actuacions en base a eixa creació i incentivació de canals de participació; també, en base al foment de creació i recolzament dels creadors.

Lògicament, les convocatòries públiques, consellera, són el principal instrument que tenen els creadors, els artistes, els crítics, els comissaris i galeristes per a accedir als recursos que l'administració posa per al foment de la creació.

Aleshores, caldrà reorganitzar això, perquè realment.
.
.
, ja mos explicarà el que té, perquè jo també m'agradarà saber quina exposició, perquè jo, quan pensava avui, dia: ¿què me dirà la consellera sobre esta interpel·lació?
Perquè el més lògic és que puge ací dalt i diga, «mire, no tenim política de promoció de les arts visuals», i s'acabaria la interpel·lació.

I, almenys, si ho reconeguera, podríem assentar-nos, almenys, intentar fer este pla estratègic que és necessari per a les arts visuals.

En un tercer punt donaríem recolzament al desenvolupament de plataformes i infraestructures per a les arts visuals.
No podem estar desconnectats uns dels altres.
Veig que em queda poc temps de la meua intervenció, per tant, citaré només els titulars, foment de les arts.
.
.
, un altre apartat serà el foment de les arts visuals en els processos d'educació, formació i investigació.

I, consellera, tenim un problema, la LOMQE.
La LOMQE s'ha carregat els ensenyaments artístics a tots els nivells.
Vorem com ho fem i com ho aconseguim.

Hauran de fer un pla de millora de la informació i comunicació perquè (inintel·ligible) .
.
.
tinguera una informació adient de tota l'activitat cultural, sobretot les expectatives.
.
.
, perdó, les iniciatives que el sector està creant, que els professionals estan creant.

Un sisé punt seria la dinamització i el recolzament a les mesures que possibiliten la integració de (inintel·ligible) .
.
.
públic i també afavorisquen la cohesió social.

I, per l'altra part, haurem de parlar, com he citat ja, de l'IVA i un apartat específic per a tot el sector del cinema i l'audiovisual, que l'he deixat per al final, però la situació en este moment és extremadament complicada.

Només diré que en tota Espanya s'ha produït en l'últim any 140 pel·lícules.
¿Sabeu quantes, senyories, quantes d'elles s'han fet pel·lícules valencianes, no parle en valencià, pel·lícules valencianes.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Acabe ja.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
de les 140?
Cap ni una.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Té la paraula l'honorable consellera d'Educació, Cultura i Esport, senyora María José Catalá.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies, president.

Senyor Pañella, com vosté sap, el sector cultural de la Comunitat Valenciana és el quart en importància a nivell nacional en el que fa referència a les persones que estan empleades, a les empreses culturals, al nombre de biblioteques que n'hi han i als seus usuaris i als espais escènics teatrals.

Ascendim fins a la tercera posició nacional en la quantitat de sales de concert i empreses productores de cine.

Comptem amb 39.
100 persones que treballen directament en el sector; en l'any 2011, 40.
600, per la qual cosa el descens és del 8%.

Aportem 2.
721 milions d'euros anuals a l'economia valenciana i tres milions de turistes visiten anualment la nostra comunitat per tal de poder disfrutar de la nostra oferta cultural.

La cultura en la Comunitat Valenciana, com vosté ha dit, aporta el 3% al producte interior brut i situa este sector com un sector estratègic a la comunitat per damunt d'altres sectors.

La nostra comunitat se situa entre les primeres comunitats autònomes de l'estat quant a la disponibilitat de sales de concert, de biblioteques i d'espais escènics teatrals per habitant.

A pesar que les entrades de residents en Espanya a la nostra comunitat per motius culturals ha descendit un 1%, les entrades de residents estrangers a la comunitat per raons culturals, per motius culturals ha crescut un 14%.

Des de l'àrea de patrimoni, la Comunitat Valenciana és la que més BIC ha declarat en l'últim any, amb un increment del 9%, el que demostra i manifesta la implicació del govern valencià en la protecció del nostre patrimoni cultural.

Quant els museus i les col·leccions museogràfiques censades, la nostra comunitat ha incrementat, des del 2009 al 2010, un 6%, convertint-se en una de les poques comunitats autònomes del país que ha crescut.

I en l'àrea de la cinematografia, la nostra comunitat se situa entre les que més han crescut a Espanya en el que es referix a la creació d'empreses productores de cine.

I li vaig a parlar de l'àrea de la cinematografia.
Mire, és un moment difícil per a tots els sectors i el sector de les arts visuals no està al marge d'esta crisi.
Som conscients que estes dificultats estan afectant a totes les empreses i als treballadors de tots els sectors de les arts visuals, però està passant també a la resta de comunitats autònomes del nostre país i vosté ho sap.

Nosaltres, a diferència de vostés, estem treballant molt dur buscant alternatives a la situació actual i, sobretot, mantenint una interlocució directa i contínua amb tots els sectors, amb tots els sectors.

Hem fet iniciatives que no s'havien fet mai amb els galeristes, recolzant iniciatives propiciades pels galeristes, primer punt.

Segon punt.
Estem treballant amb el sector audiovisual valencià, perquè sabem que és un moment complicat i difícil per a ells.

Tercer punt.
Estem treballant no només amb els ocupadors amb les indústries culturals.

Per cert, m'ha agradat a mi molt hui sentir-lo a vosté parlar d'iniciativa privada.
És una cosa que m'ha sorprés tant com que vosté diguera que jo mirava cap al nord.
Mire, jo mire cap al nord, ¿sap per a què?
Per a poc, perquè la Comunitat Valenciana res té a envejar ni al nord, ni al sud, ni al centre d'Espanya.
(Veus) Tal volta, vostés, que tenen cert complex d'inferioritat, injustificat absolutament, perquè està injustificat, perquè és un complex d'inferioritat com a valencians que jo no entendré en la vida.
Amb el patrimoni que tenim els valencians, amb la riquesa que tenim els valencians i amb la cultura que tenim els valencians, i vostés, tot el dia, mirant cap a dalt com si els deguérem alguna cosa.

Miren, nosaltres no deguem res a ningú.
Nosaltres tenim un patrimoni i una cultura suficient per a defendre-la, promocionar-la, impulsar-la i sentir-se ben orgullosos d'ella.
Vostés, que tenen un complex d'inferioritat -reincidisc en la idea- injustificat, injustificat, estan tot el dia mirant cap a dalt com si nosaltres no tinguérem res a oferir.

Mire, la paraula clau en este moment és buscar solucions, solucions.
¿Val?
, buscar solucions.

Podem reconéixer les dificultats, les circumstàncies adverses, però de veres és que no acceptem lliçons de ningú, o siga.
.
.
, i menys de vostés, perquè és que vostés.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Pañella.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

.
.
.
no han manifestat, de moment, no han manifestat, i a més espere que no ho facen, perquè crec que seria raonablement perjudicial per a la nostra terra, ninguna competència per a gestionar ni la cultura, ni l'educació, ni ninguna de les competències que gestiona el govern de La Generalitat.

Per cert, després li parlaré de la LOMQE.
La LOMQE, una de les iniciatives més potents que portà a la Comunitat Valenciana en matèria educativa fou la defensa, la defensa de les especialitats artístiques en el Batxillerat.
Hem dit en reiterades ocasions, en reiterades ocasions que anem a defensar, amb tota la càrrega lectiva, la plàstica i la música, tot el vessant musical per a defensar tot l'arrelament musical que té esta terra.
I vosté sap que.
.
.
, mire, de lliçons a La Generalitat i a la conselleria d'educació de com defensar la música, el sector musical i com defensar l'ensenyament visual i estètic, poquet; poquet, senyor Pañella, poquet.

Vosté me pot proposar el que vullga.
Jo li ho agrairé tot.
Segurament, algunes de les coses que vosté diga siguen possibles i raonables.
Jo també les posaré en marxa si és necessari.
Però, mire, generalment, de 99, me'n valen una o dos.
La resta són tota publicitat, tota publicitat.

Però mire, com li dia abans, este govern està al costat de tots els sectors i vaig a acabar la meua intervenció parlant, mire, del sector audiovisual, perquè vosté ha acabat parlant del sector audiovisual.

La inversió feta per este govern en els últims deu anys és impressionant, en distintes línies del sector audiovisual.
Des de l'any 2005 fins al 2014, la inversió de La Generalitat en diverses línies d'ajuda i incentius per a la producció audiovisual ha segut de més de cinquanta milions d'euros, cinquanta.
Mai, en cap període del govern de La Generalitat, s'havien destinat tants recursos econòmics al sector audiovisual.

En estos pressupostos comptem amb incentius per a totes les modalitats audiovisuals, llargmetratges, curtmetratges, continguts multiplataforma, TV movies, minisèries, i sense deixar cap gènere, ni la ficció, ni el documental, ni l'animació.

Hem recolzat els llargmetratges.
Al llarg dels últims deu anys, hem apostat per més de cent llargmetratges, 100.
Hem fet apostes de tot tipus de pel·lícules: comercials, d'autor, documentals, històriques.
.
.

En els curtmetratges, estem molt atents als nous creadors valencians.
Vosté també ha parlat del recolzament als nous talents i als nous creadors valencians.

El catàleg Curts, que es va iniciar l'any 2008, fa una selecció dels millors curtmetratges de la Comunitat Valenciana i els fa arribar a nombrosos festivals nacionals i internacionals, i fa campanya d'estos en les seleccions als premis dels Goya.

I, mire, ¿volen més iniciatives?
Jo li les conte.
Si la crisi econòmica ha limitat l'accés de les empreses als crèdits bancaris per a poder finançar els seus projectes, l'audiovisual no ha segut una excepció.

Culturarts va posar en marxa, amb la col·laboració necessària de l'IVF i d'Audiovisual SGR, un conveni per a avalar a les empreses amb ajudes de La Generalitat i facilitar l'accés als crèdits.
Vol dir açò que no estem només per a subvencionar els productes audiovisuals culturals, sinó que també ens preocupem i mantenim un contacte i un seguiment dels projectes, amb la finalitat d'aconseguir que arriben al seu objectiu.

Més coses.
Les jornades per a professionals, amb connivència amb altres entitats, per a ajudar les empreses valencianes amb els seus projectes; encontres amb organismes d'internacionalització per a fomentar l'exportació dels productes audiovisuals valencians; jornades de treball amb el sector d'animació per a millorar perspectives dels animadors, un col·lectiu molt present, de molt de futur i que, a més, com vosté sap, ha rebut diversos reconeixements en festivals internacionals.

En el tema de l'audiovisual pensem que és de vital importància la participació en projectes, temes i programes europeus, com ara el programa Europa Creativa, que La Generalitat ha difós entre els professionals de la cultura en general i de l'audiovisual en particular.
Per això des de Culturarts, que és patró de la Fundació Media Desk, amb l'objectiu de donar cobertura al sector audiovisual en matèria de política europea estem recolzant eixa participació de tot els sector audiovisual valencià en Europa Creativa, imagine que vosté també coneix este treball que s'està desenvolupant.

Quant al patrimoni audiovisual, dir-li també que l'entitat que fa de salvaguarda del patrimoni audiovisual és Culturarts i que li donem moltíssima importància a la seua recuperació.
Comptem amb un important arxiu on estan conservades més de tres-centes mil obres audiovisuals.

Molt de treball i molt d'esforç i bons resultats.
Mire, vosté hi ha una cosa que no pot negar.
En projectes com la Filmoteca, que els deu anys passats ha fet 554 cicles, 7.
491 pel·lícules projectades, més d'1 milió d'espectadors.
Projectes que hem fet, com Cinema Jove, que ha rebut més de tres-cents mil espectadors.
El projecte Berlanga Film Museum, que hem posat en marxa en forma online i que ha sigut molt beneficiós també per a este sector.
És a dir, moltíssim de treball i moltíssim d'esforç dels valencians que, sincerament, no li vaig a tolerar i no li vaig a permetre que vosté tire per terra en una interpel·lació com aquesta.

Crec que els valencians han donat suport a la seua cultura, perquè la seua cultura val molt la pena.
A vore si vostés s'apliquen el cuento i recolzen la cultura valenciana i vénen ací a parlar bé d'ella i no a parlar malament.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Per a rèplica, senyor Pañella, té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies.

Consellera, confirmat, res de res, no ha dit absolutament res.

Res!
Res de veritat!
Res de bo.
(Veus) Que només ha vingut ací.
.
.
Sí, sí, clar.
(Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señorías, por favor.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyor Bellver!
Ja estem, ja estem.

És que parle com a portaveu, però calle's quan no li toque, home!

El senyor vicepresident primer:

Senyoria, senyoria.

El senyor Pañella Alcàcer:

Tantes coses que ha dir i se les calla…

El senyor vicepresident primer:

Senyor Pañella, no se preocupe vosté que ja ordene jo el debat.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies.
Moltes gràcies, president.

Doncs miren, senyories, sí.
No, no, li ho dic aixina.
Perquè què vol dir que «no le voy a tolerar y no le voy a permitir», i en retintín.
Però vosté què s'ha pensat que és?
Me tolerarà i me permetrà mentre tota la gent a la qual represente vullga que seguisca representant, bé tant si li agrada com si no.
I, per tant, va a seguir tolerant-me i permeten-me, i sobretot deixe's eixa actitud prepotent de vindre ací, perquè lògicament està tocada perquè no té capacitat en este moment de dir absolutament res.

Que no li podem donar lliçons sobre gestió?
Però vosté què ha gestionat?
Ho pose al pla personal, vosté què ha gestionat?
(Veus)

Ui, sí, moltes coses!
Jo ja li vaig contar un dia d'on ve.
No cal que li ho torne a contar, no, d'on ve, eh?
No, no, no me faça aixina, perquè la sort és que tindrà l'última paraula, però vosté sap que arguments no en té.

Mire, jo estic ací i no me sap mal mirar ni al nord ni al sud perquè jo sé qui sóc, i sé d'on vinc i sé on vaig.
Però una persona que té el defecte de parlar valencià, una persona que sempre està mirant al nord, però que li causa urticària fins i tot el seu cognom, no pot estar ací donant-nos lliçons ni dient-mos «vostés què».

Entre d'altres coses perquè ha de demostrar més serietat quan parla, quan parla de la LOMQE.
Però vosté ha vist que en la LOMQE se pot passar tota l'escolaritat obligatòria sense haver tingut ni una sola hora d'educació artística?
Ho ha vist o no?
O és que no s'ho ha aprés encara?
O no s'ha fet els plans?

No ha vist que l'educació artística passa a tindre una categoria inferior a les primeres assignatures, està en la segona divisió, que no és obligatòria.
I ara me diu ací: «es que nosotros la música.
.
.
».
La música.
.
.
parle amb les societats musicals i com vostés van deixar la música i els diners que els deuen i no els paguen, que haurien de pagar-los immediatament.

Mire, «és que hem fet promocions».
Clar que han fet promocions.
I que hem parlat del sector privat.
Clar que ha parlat del sector privat, perquè vostés van fer la gràcia d'anar a Arco a comprar a obres a les galeries valencianes.
Però una vegada comprades, sap de què s'han oblidat?
De pagar-les.
Porten més d'un any que se les deuen i encara no els han pagat ni una sola obra a les galeries.
Eixe és el recolzament seu al sector privado del qual no me esperaba de usted que hablásemos.
Doncs mire, del sector privat parlem.
Però sabem, quan parlem del sector privat i quan parlem del públic i no el barregem com vosté, no el barregem com vosté.

Sap?
Vosté ha fet tres míseros projectes, i perquè l'han pressionat.
Ja li he dit, la convocatòria temàtica de promoció de projectes artístics.
Per cert, que m'ha parlat de moltes coses que no tenen res a vore amb les arts visuals.
El primer que hauria de revisar-se, consellera, és que són les arts visuals per definició, eh?

Ha fet dos convocatòries, però quan tots li demanen.
.
.
Però que siga lliure!
Què vol dir obligar-mos a pintar Blancaneus, que va ser la primera convocatòria?
Obligats a pintar després La ventana indiscreta de Hitchcock com a temàtiques.
Però és que vosté no ha escoltat a ningú.
Si tots els professionals li han dit: aixina no!

Convocatòria de projectes per artistes i comissaris.
La va fer en 2013.
Resultat: de 45 exposicions que va organitzar el consorci, 40 digitals fetes per ell i 5 adjudicades en esta forma.

Ara hi ha un projecte últim, que és el que li he citat de la Gallera.
Vosté no ha sentit la situació laboral que hem dit.
Cinema i audiovisual, ja que vosté ha parlat ací.
Mire, ja li he dit la primera part.
El gran èxit valencià és que en 2013 no hi ha ni una sola pel·lícula feta.
Èxit total.
Perquè se n'ha hagut d'anar a 2005 per a contar-me una quantitat de diners que pogueren ser, perquè si no començava en 2005 s'adonava que no hi havia res.
Perquè tots els diners anaven sí que sabem, a la Ciudad de la Luz, però res més.
Eh?

Ingressos.
Els cines són 60 milions d'euros en 2013 d'ingressos, a pesar de la situació.

Atur en el sector de l'audiovisual.
Vosté no ho ha dit.
Vol que li ho diga?
Dades actualitzades avui: 92%.
El 92% del sector audiovisual està a l'atur.

Abans encara vosté me dia, i efectivament, per això se n'ha anat arrere, i jo el tenia ací també, que fins fa quatre anys, a través de l'Ivaj i de la Ciutat de la Llum havia una inversió en el sector audiovisual aproximada de 10 milions d'euros.
2013, 475.
000 euros, 475.
000.
No vaig a 2005, parle, que vosté no era consellera en 2005.
Parlem de la seua gestió, la seua magnífica gestió i experimentada.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Pañella, vaja acabant.

El senyor Pañella Alcàcer:

…que està a 475.
000 euros, eh?

Per tant, li estan demanant al sector un pla estratègic qualificat.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
amb 3 milions d'euros per a poder subsistir.
I vosté el nega.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Moltes gràcies, president.

Mire, senyor Pañella, és que un quan se creu la democràcia resulta que entén que el govern valencià representa els valencians i que en el moment que una persona tira per terra el treball dels valencians i del sector cultural valencià té tot el dret del món a dir-li a eixa persona que s'equivoca, tirant per terra el treball dels valencians, la inversió dels valencians i tot l'esforç durant els últims anys del sector cultural dels valencians.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Pañella, per favor.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Més quan la persona que li parla representa o gestiona la conselleria de cultura.
Primer extrem.
(Veus)

Segon extrem.
Mire, m'he quedat molt decebuda, perquè pensava que vosté anava a parlar d'on vinc jo.
M'he quedat molt decebuda.
Açò de tirar la pedra i amagar la mà deu de ser l'especialitat d'aquella part de la bancada.

D'on vinc jo?
De gestionar 50 milions d'euros i 100.
000 habitants.
I què estic fent jo ara, senyor Pañella?
Gestionar 4.
000 milions d'euros i 100.
000 persones dedicades a l'educació i a la cultura de la Comunitat Valenciana.
El dia que vosté tinga eixa responsabilitat sobre les esquenes i no l'única responsabilitat de vindre ací a despotricar de la indústria cultura valenciana i de les coses que no han fet bé els valencians, parlem vosté i jo d'on ve vosté i d'on vinc jo.
(Aplaudiments) Parlem, parlem.
Eixe dia vosté i jo parlarem.

El dia que vosté gestione 100.
000 persones i 4.
000 milions d'euros o el dia que vosté se presente a un poble i el guanye per majoria absoluta gestionant 50 milions d'euros i 100.
000 habitants, vosté i jo parlem.
M'entén?
Parlem.
Això per a començar.

I segon.
(Veus) D'on venim?
D'on venim?
(Veus) D'on venim?
D'on vénen vostés, senyor Pañella?

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor!

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

D'on vénen vostés?

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor, respecten la intervenció de l'oradora.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

D'enganyar la bancada d'Esquerra Unida i la senyora Glòria Marcos per a colar-se en Les Corts i després estar dividits entre vostés a vore qui governa (aplaudiments) en una bancada que té cinc persones?
D'ahí vénen vostés, senyor Pañella?
D'enganyar Esquerra Unida, colar-se a Les Corts, vindre ací, sis persones que ni tan sols se poden d'acord.
Mando yo, mandas tú, ahora yo, ahora primarias, ahora los jóvenes.

Mire, el dia que vostés se posen d'acord i el dia que vostés tinguen clar el que són i on volen arribar, si volen, (veus) li parlen al Grup Popular.

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor!
Senyories!

Senyora Mollà, per favor!
Guarden silenci, si és tan amable.

Senyora Mollà!
(Veus) La cride a l'ordre per primera vegada, senyora Mollà.
Li pregue respecte en la intervenció de l'oradora.
Per favor, senyories!
(Remors)

¡Señorías!
Senyories!
Guarden silencio, por favor.
Guarden silencio, guarden silencio.

Continue, senyora consellera.

Senyories, per favor!

Ja he cridat a l'ordre a la senyora Mollà, i ara cridaré a l'ordre a qui interrompa la sessió.

Continue, senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Senyor Moreno, el cride a l'ordre per primera vegada.

Senyor.
.
.

Continue, senyora consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Senyor Pañella, vosté s'haurà llegit la LOMQE, sí.
El que no té ni idea és com se va a aplicar la LOMQE en la Comunitat Valenciana.
O és que vosté és endeví?
Sap vosté quina va a ser la càrrega lectiva o l'arquitectura del sistema aplicat a la Comunitat Valenciana?

El senyor vicepresident primer:

Senyor Pañella, una miqueta de cortesia parlamentària!

Gràcies.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Perquè, vamos, si vosté no és endeví, no sé per què diu que en esta comunitat no se va a aplicar la càrrega lectiva adequada a la música.

Vosté s'ha llegit la llei nacional.
Del que vosté no té ni idea, perquè no té ni idea, és de com va a ser l'arquitectura del sistema i la càrrega lectiva en la Comunitat Valenciana.
Quan vosté ho sàpia, parlem.

Continuamos.
La comunicació o (inintel·ligible) .
.
.
en el pla estratègic.
Mire si vosté sap poc d'eixe pla estratègic, que vosté m'ha parlat d'unes xifres de les quals no ha parlat ni el sector, ni la conselleria ni ningú.

3 milions d'euros?
Mire, la primera notícia.
La primera notícia!
Quan vosté sàpia de què va el pla estratègic, senyor Pañella, parlem.

I per acabar li he de dir una cosa.
Mire, em sent molt orgullosa del meu cognom, i a més de la meua llengua valenciana.
I, com li he dic, cap complex, perquè la meua terra té molta vàlua com perquè estiguem acomplexats com estan vostés mirant cap a dalt.
Ací hi ha entitat, qualitat i material suficient per a defendre el que és nostre, senyor Pañella.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Interpel·lació al Consell, que fa al conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor José Ciscar Bolufer, sobre la política general del Consell per a garantir a la ciutadania la cobertura informativa en valencià elaborada amb criteris d'interés general, que formula el diputat senyor Jesús Ignacio Blanco Giner (GP Esquerra Unida) (RE número 77.
631, BOC número 221)

El senyor vicepresident primer:

Passem a l'últim punt de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Consell del dia de hui sobre la política general del Consell per a garantir a la ciutadania la cobertura informativa en valencià, elaborada amb criteris d'interés general, formulada pel diputat Ignacio Blanco Giner, que té la paraula per part del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida.

El senyor Blanco Giner:

Bé, senyor Ciscar, aprofite la seua presència per fer doblete.

Vosté parla en valencià, vosté sé que va a respondre en valencià.
Té eixe dret, jo diria que té eixe honor, perquè pot fer-ho.
En altres èpoques ni teníem un parlament ni podíem expressar-nos en la nostra llengua, almenys en els àmbits oficials.

Ara, vosté jo no sé si veu la televisió en valencià o si escolta la ràdio en valencià.
Més enllà que puga tindre temps o no, o gust de fer-ho, en estos moments el problema és que no pot fer-ho.
Excepte algunes excepcions de mitjans comarcals, en estos moments tenim un panorama audiovisual pròpia del franquisme, lingüísticament propi del franquisme, tot en castellà.
Almenys a la ciutat de València, on visc jo, comences a passar canal per canal, totes les televisions, totes les TDT, totes, absolutament totes en castellà.
Eixa és la realitat.

La realitat producte de determinades decisions polítiques que ha pres el Consell del Partit Popular.
La decisió fonamentalment de tancar Radiotelevisió Valenciana, també de tallar el senyal o d'amenaçar perquè es tallara el senyal de Catalunya Ràdio.
També la decisió d'adjudicar les llicències de TDT a empreses que no complixen en el plec de condicions amb la mateixa llei.

I resulta que nosaltres, els valencians i les valencianes, tenim alguns drets reconeguts per la Constitució, per l'Estatut d'autonomia i per les lleis.
Un és el dret a la informació, a una informació plural i veraç, que és un requisit bàsic del funcionament de la democràcia.
I un altre és el dret a l'ús social i a la promoció del valencià, de la nostra llengua.
Democràcia i llengua pròpia.
Jo crec que són dos valors absolutament fonamentals.

Per això, per a posar-los en comú, li formule esta interpel·lació: quina és la política general del Consell per a garantir a la ciutadania del País Valencià la cobertura informativa en la nostra llengua, elaborada amb criteris d'interés general.

Mire vosté, fins fa uns mesos, concretament fins el 7 de novembre de 2013, esta interpel·lació tenia sentit, sobretot per la coleteta final: criteris d'interés general, perquè teníem uns mitjans de comunicació públics que ens informaven en la nostra llengua i el problema era amb quins criteris.
Ho feien amb uns criteris partidistes, sotmesos a la manipulació i a la censura de la direcció de Radiotelevisió Valenciana i, per extensió, del consell, del seu partit, durant molt anys.

Però és que després del 29 de novembre, dia fatídic en què vostés van tancar manu militari el senyal de Ràdio 9 i de Canal 9, esta interpel·lació cobra encara més sentit per la primera part de la pregunta: cobertura informativa en valencià, simplement en valencià, ni més ni menys.
Som l'única comunitat autònoma amb una llengua pròpia que no té mitjans de comunicació públics que emeten en eixa llengua.

Eixa és l'actual situació.
En mig d'eixes dos dates, des del 7 de novembre de 2013, quan vostés…

El senyor vicepresident primer:

Señor Peral…

El senyor Blanco Giner:

…anunciaren el tancament de Radiotelevisió Valenciana, i el 29 quan el feren efectiu, almenys pel que fa el senyal, vam tindre tres setmanes d'una Radiotelevisió Valenciana lliure.
No perfecta, ¿eh?
, però almenys lliure d'ingerències polítiques.

I ¿sap què?
Es va triplicar l'audiència.
El dia del tancament, el share arribà al 40%.
Eixa és la realitat que donen les xifres de l'audiència de Canal 9 en aquelles setmanes.
I es va produir també una situació segurament estranya per a vostés, i va ser la mobilització ciutadana en defensa del manteniment de Radiotelevisió Valenciana.
I vostés no s'ho esperaven, fins i tot els va molestar, perquè estaven acostumats a pensar que Radiotelevisió Valenciana, que Canal 9 i Ràdio 9 eren seues, del Partit Popular.

I per això van dir: ¿com vostés, de l'esquerra, que han criticat l'ús i abús partidista de Canal 9 i de Ràdio 9 ara la defensen?
Eixa és la diferència entre nosaltres i vostés, eixa és la seua misèria moral, que només pensen que es pot defensar una cosa que s'utilitza, que es posa al seu servei.
I no sols l'esquerra política social i sindical, sinó la ciutadania valenciana en el seu conjunt, manifestant-se als carrers a través dels seus representants en tots els sectors socials, va dir: «No ens agradava el Canal 9 que teníem, no ens agradava Radiotelevisió Valenciana tal com estava sent gestionada, però necessitem uns mitjans de comunicació públics, i no entenem raonable que el Partit Popular se'ls carregue per pur interés polític.
»

Perquè -li ho vaig a dir, li ho vaig a reiterar- la decisió de tancar Radiotelevisió Valenciana, que vosté va vindre ací a anunciar, a defensar, és política, no és econòmica, no és econòmica.
En primer lloc, perquè l'empresa que vostés van crear en una llei l'any 2012 no arrossega deute.
Eixa és la dificultat que van tindre vostés en els tribunals per a justificar l'ERO.

Al final, l'única raó és que hi ha una llei de les Corts Valencianes que vostés han aprovat prement el botonet, però no hi ha deute, perquè el deute ja havia segut assumit des de l'anterior empresa per la Generalitat valenciana.
I RTVV, SAU sap vosté que no està en una causa econòmica de dissolució.
Ha sigut dissolta o aprovada la seua dissolució per decisió política.

A més, vostés tenien una oferta del comité d'empresa que permetia, després d'una negociació, ajustar les despeses a allò que estable establert en el contracte programa i fer un ERO legal i respectuós amb els principis i els drets fonamentals.

I fins i tot no és una decisió econòmica perquè vostés tallaren el senyal quan estava a punt d'arribar la campanya de Nadal.
Hi havia 3 milions d'euros d'ingressos que estaven previstos per publicitat.
Vostés renunciaren a eixos 3 milions d'euros, que hagueren pogut alleugerar un poquet el problema econòmic.
Renunciaren perquè volien que no es veiera el que estava passant, el que els està passant a vostés, els seus casos de corrupció, les seues mangarrufes.

La decisió és política: a) per un encabotament personal del senyor Fabra, al que li ve gran el càrrec, que va decidir -jo crec que sense mesurar les conseqüències- anunciar el tancament, i després no volia rectificar perquè quedava en evidència i hauria d'haver dimitit, un motiu més.

És política, en segon lloc, perquè vostés estan sent la punta de llança de la dreta recentralitzadora a l'estat espanyol, que aposta pel desmantellament de l'autogovern valencià i volen ser exemple per a altres comunitats.
Estan teledirigits des de Madrid.

I és política, en tercer lloc -i açò és molt important-, perquè amaga la voluntat de tapar la corrupció del seu partit.
I no crec que siga casualitat que vostés tanquen Radiotelevisió Valenciana pocs dies després que es produïsca el registre judicial del centre de producció de programes de Burjassot buscant documentació sobre el cas Teconsa, sobre la corruptela de Gürtel en la visita del papa.

Ja hem sabut que Pedro García era accionista d'Orange Market.
En definitiva, que va ser col·locat en la direcció general de Radiotelevisió Valenciana per a fer negoci i per a finançar il·legalment al seu partit.
I com això comença a saber-se, com s'està furgant, vostés segurament estan baixant la persiana per a intentar impedir la tasca dels jutges i els fiscals.

Però torne, per a acabar, al tema de la interpel·lació.
¿Com va el Consell a garantir la cobertura informativa en valencià elaborada amb criteris d'interés general¿ ¿Com va a fer-ho?
Més fàcil, legal, econòmic i demanat socialment és la rectificació d'una decisió absolutament absurda, errònia, que no és possible defensar en estos moments, que és el tancament de Radiotelevisió Valenciana.

Però vostés es neguen.
I a més, han anunciat altres fórmules, que jo crec que són pura propaganda, burda mentida o improvisació sense planificació.
Hem escoltat i llegit anuncis sobre més desconnexions en el centre territorial de Televisió Espanyola, sobre la possibilitat d'encomanar a empreses privades que presten eixe servei públic.
En definitiva, ocurrències.
Vostés són el govern de les ocurrències.

Però jo acabe la interpel·lació preguntant-li què hi ha de veres ahí, si de fet hi ha alguna gestió feta…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Blanco Giner:

…amb Televisió Espanyola, que creguem que no, o si pensen al final acabar regalant als seus amics tot el patrimoni dels valencians…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

…que suposa la ràdio i la televisió pública que van emetre durant vint-i-quatre anys fins que vostés van donar el cop d'estat contra…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

…Radiotelevisió Valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Honorable vicepresident del Consell, té la paraula.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, senyor Blanco, jo, desgraciadament, no tinc temps per a vore la tele, ja m'agradaria a mi.
De veritat, que de vegades fins i tot ho tire de menys el poder assentar-me un poc davant un televisor i vore la tele.

Mire, escoltant la seua intervenció, per moments pareixia més que esta interpel·lació fóra sobre Radiotelevisió Valenciana que sobre la política general del Consell per a garantir a la ciutadania eixa cobertura informativa en valencià i amb criteris d'interés general.

Vosté diu que Radiotelevisió Valenciana es va tancar manu militari.
I jo li dic que no, jo li dic que es va tancar en aplicació d'una llei que es va aprovar en estes Corts.
I si fa un moment en una pregunta que vosté m'ha dirigit en el dia de hui parlava -i és aixina, i és veritat, i és el seu dret- de poder exercitar democràticament la seua funció com a parlamentari, perquè hi ha una legitimitat depositada pels ciutadans en estes Corts, de la mateixa llei existix eixa legitimitat per a aprovar, per la mateixa regla, aprovar lleis com la que es va aprovar.
I eixa és la base de l'extinció del servici públic de Radiotelevisió Valenciana.

I darrere hi han una sèrie de motius, per suposat també econòmics.
I son uns motius sobre els quals hem donat tota classe d'explicacions.
Jo mateix li recorde que vaig comparéixer el passat mes de novembre a petició pròpia, i crec que hem deixat clares quines són les postures.

Mire, senyor Blanco, jo crec que afirmar que el tancament de Radiotelevisió Valenciana equival -més o menys amb eixes paraules ha vingut vosté a dir-ho- a la inexistència d'una cobertura informativa en valencià, queda lluny de la realitat.

En qualsevol cas, li diré que el Consell mira cap al futur, com fa qualsevol persona d'esta comunitat que vol eixir endavant.
I eixe futur, en l'àmbit informatiu, passa, efectivament, per garantir una programació en valencià i de qualitat.
I com vosté interpel·la per quina seria eixa política, jo li avance les línies generals en què treballa el Consell.

Mire, en primer lloc, vull dir-li que el Consell buscarà un acord amb Radiotelevisió Espanyola per a poder emetre programació en valencià.
Ara bé, com hem tingut ocasió de dir alguna altra vegada, no volem tancar cap possible acord amb Radiotelevisió Espanyola sense abans haver tancat almenys la fase de negociació i aprovació de l'ERO de Radiotelevisió Valenciana, encara que només siga per una qüestió de respecte i de deferència.
No creguem que siga el moment de negociar amb una altra societat, amb Radiotelevisió Espanyola en estos moments.
I és cert que hi han hagut ja converses, però sense entrar en cap moment en una negociació formal.

Treballem amb la idea de tancar un acord per a una desconnexió àmplia que ens permeta introduir en el segon canal de Radiotelevisió Espanyola programació d'interés general en valencià.
L'única cosa que s'ha fet fins el moment, amb un criteri pràctic i realista, ha segut una sèrie de qüestions puntuals en desconnexions puntuals perquè estes festes de Falles, des del dia 3, des del dilluns passant, es puguen vore les mascletades, i que a més els dies 17, 18 i 19 s'amplie la desconnexió regional de Televisió Espanyola des de les 13:30 per a emetre el programa Estem en Falles.

En un altre ordre de coses, li dic que el Consell considera que s'obrin noves oportunitats perquè la programació en valencià puga guanyar protagonisme en les TDT.

Senyoria, mire, és veritat que d'acord amb els plecs de clàusules dels concursos públics per a l'adjudicació de les concessions de les TDT, tant locals com autonòmiques, a la Comunitat Valenciana els titular d'estes llicències estan obligats a emetre el 25% de la programació en valencià.
I és veritat que eixa premissa no es complix en tota la seua extensió.

Li donaré més dades.
Aproximadament, només un 17% de les TDT locals que operen a la Comunitat Valenciana arriben o superen eixe mínim del 25% d'emissió en valencià.
En concret, 3 TDT sobre 10 en la província de Castelló i 5 TDT sobre 17 en el que són les TDT locals de la província de València.
N'hi han moltes altres que emeten en valencià sense arribar al mínim del 25%, però la realitat és que també emeten continguts en valencià.

Ara bé, pel que fa a les TDT locals, saben que en estos moments eixa obligació de demanar el compliment del 25% no és gens fàcil de fer-la complir, perquè arran de la sentència del Tribunal Suprem, de 18 de juliol de 2012, totes estes TDT que tenen adjudicació es troben en una situació que podríem denominar de transitorietat.
¿Per què?
Perquè eixa sentència ens obliga a La Generalitat a la retroacció de les actuacions al moment anterior que la mesa de contractació ha de formular les seues propostes.

Per tant, en este sentit, el que podem dir-los és que aprofitant l'execució d'esta sentència, que en estos moments està portant-se endavant i que comporta necessàriament una nova adjudicació, el Consell va a implementar els mecanisme necessaris per al control i compliment dels requisits lingüístics de les TDT amb àmbit territorial, lògicament, en zones valencianoparlants.

Per altra banda, dir-los que tot el sector audiovisual valencià pot i deu estar involucrat amb la programació en valencià.

Com els ha anticipat la meu companya, la consellera d'Educació, Cultura i Esport fa uns moments, estem treballant conjuntament amb l'associació de productors audiovisuals valencians per a dissenyar conjuntament amb ells un marc d'actuació que supose un impuls al sector en termes de generació de riquesa, de manteniment i creació de llocs de treball i de promoció i difusió de la nostra llengua, el valencià.
És a dir, un pla estratègic amb accions i ajudes que permetran posar en valor tota la riquesa de l'audiovisual valencià.

I cite este pla estratègic, perquè inclourà tot tipus de produccions i, per tant, també programes que puguen constituir cobertura de naturalesa informativa i divulgativa en valencià i amb criteris d'interés general, llògicament.
El Consell, som conscients de la riquesa i el valor que generen els professionals de l'audiovisual valencià i, per això, el Consell està treballant sobre totes les opcions viables per a poder abordar este nou escenari.

I també, en esta etapa, pensem que les emissores de ràdio no poden ser alienes a donar cobertura informativa en valencià.
(Remors) La cobertura informativa d'interés general en valencià que proporcionen moltes de les emissores amb llicència de ràdio FM de la Comunitat Valenciana està ahí i és una realitat, i això també és promoció i difusió del valencià.
I és cert que no tenen cap obligació d'emetre tota o part de la seua programació en valencià, però moltes d'estes emissores ho fan i és just reconéixer-ho, perquè amb això també està ajudant, com dia, a la promoció i difusió de la nostra llengua.

També en este àmbit podem fer molt.
Per això, en el concurs que està en estos moments en tramitació, en fase d'adjudicació, es valora.
.
.
, es va incloure en el plec de licitació, es valora com a mèrit l'emissió d'almenys el 50% de la seua programació en valencià.

Senyories, com es pot apreciar, el Consell té un full de ruta, té clar el que vol per a que el valencià estiga present cada vegada amb més força en els mitjans de comunicació audiovisuals de què disposem en la nostra comunitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Senyor Blanco, per a rèplica, té la paraula.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ciscar, m'ha deixat vosté estupefacte.
Quan vosté diu que la cobertura informativa en valencià no té res a veure amb Radiotelevisió Valenciana, com si jo me n'estiguera anant del tema, m'ha deixat estupefacte, sincerament.
És que quasi no sóc capaç ni de fer-li la rèplica en eixe punt, perquè és tan absurd.
.
.
, és tan absurd el que vosté ha dit.
.
.
Tot el que vosté després puga comentar sobre desconnexions de Televisió Espanyola, sobre exigir que es complixca la llei, que fins ara no ho han fet, amb les TDT, sobre les freqüències d'FM o sobre el que siga, no deixaran de ser instruments complementaris a allò que és fonamental, i és l'existència de mitjans de comunicació públics autonòmics.
.
.
, que teníem, que estaven mal gestionats i mal dirigits, i que hem perdut per una decisió política del seu Consell.

Que, per altra banda, diu vosté que és legítima.
Jo li diria, no, pot ser, i ho diran els tribunals, que siga legal, perquè tenen majoria en estes Corts.
Ja ho vorem.
Però la legitimitat no se mesura solament en termes de la composició del parlament.
La llei de creació de Radiotelevisió Valenciana de l'any 1984 va tindre un consens tan gran, que la votació va ser unànime, tots els grups parlamentaris i tots els diputats i diputades hi votaren a favor.
Vostés, en solitari, arraconats política i socialment, van prendre una decisió que ni els seus alcaldes, ni la gent dels seus sectors socials recolza.
(Veus)

Però vosté diu que sí que hi ha cobertura informativa en valencià, i a mi, de veres, m'entren ganes de preguntar-li: ¿on?
Diu que el futur passa per garantir una programació en valencià, i parla, primer, d'un acord amb Radiotelevisió Valenciana, que, per cert, el president Fabra va anunciar, en el mes de desembre, el 2 de desembre, que, després, en gener, concretament, va dir que hi havien converses amb Radiotelevisió Espanyola per a una desconnexió major, que estem en procés de negociació, que açò va a ser una realitat, que convertirà la comunitat en model i referència en tota Espanya.

¿Sap vosté que jo sóc membre del consell territorial de Televisió Espanyola i que el mateix dia de desembre que havia dit això Fabra venia el senyor Javier Gomar, que vostés nomenaren com a director de Ràdio 9 i que, per tant, sí que el coneixeran, i li preguntàrem què hi ha de tot açò?
I va dir: «Jo no en sé res, en Madrid no en saben res i no podem fer-ho, perquè no tenim ni plantilla ni mitjans tècnics i humans ni qualificació lingüística.
» I, clar, ens vam quedar tots molt sorpresos i molt disgustat, i volia dir que el nostre president estava anunciant coses que no eren certes i que, a més, eren impossibles.

Però, no, el senyor Fabra va continuar dient que això anava cap avant i vosté mateixa parla d'una desconnexió ampla.
.
.
Ricardo Sixto, diputat d'Esquerra Unida en el congrés li va preguntar al director general, president del consell d'administració d'RTVE, senyor González-Echenique, la setmana passada.
¿Sap vosté què va contestar?
: «No tenemos ninguna proyección concreta a día de hoy.
La previsión de incrementar la producción en desconexión y también para toda España, es de fiestas tan señaladas como pueden ser las Fallas.
» No per al País Valencià, sinó en general, per a les festes populars.
I això es concreta en la seua presència en la mascletà i en la cremà.

Molt bé, que bonico, però jo dic que la cobertura informativa en valencià amb criteris d'interés general haurà de ser alguna cosa més que la cremà i les mascletaes.
.
.
¡Dic jo!
Però el senyor González Echenique, a més, va afegir: «No creo que sea el momento de anunciar nada que no está hablado.
» ¡És que no està ni parlat!
, i si no està parlat amb el director del centre territorial i no està parlat amb el director general i president de la corporació, ¿amb qui està parlat?
Bufes de pato.

Després me parla que s'obrin noves oportunitats per a que la programació en valencià guanye espai en la TDT.
Home, no han fet complir la llei fins ara.
.
.
, diu que perquè la sentència del 2012 establix una situació de transitorietat.
¿I abans del 2012, senyor Ciscar?
, ¿abans del 2012?

A més, dóna unes xifres que jo no sé si pretenen confondre, que només el 17% de les TDT complixen el 25% de la programació.
Ull!
, que no és que estiguen fent el 17% de la programació, ¿eh?
, sinó que solament el 17% de les TDT complixen eixe 25.
Al final, ¿quin percentatge de la programació en TDT és en valencià?
¿L'1, el 2, el 3, el 4%?
¿Això qui ho està gestionant?
El seu Consell.

I, per últim, sobre el pla estratègic de l'audiovisual valencià, ¿què vol que li diga?
S'acaben de carregar el motor de l'audiovisual valencià.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.
.
.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
i me ve a parlar de pla estratègic.

De veres, tinguen política i no ocurrències,.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
per a la llengua, per al dret a la informació i també per al sector audiovisual.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Honorable senyor vicepresident.
.
.
Quan vullga.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Mire, mosatros pensem que la cobertura informativa no és ni pot ser mai monopoli de cap mitjà de comunicació.
Mosatros pensem que és (veus) plural, és dels mitjans de comunicació, de tots, públics i plurals, de la premsa escrita, de les emissores de ràdio i de les TDT públiques i privades.
Jo li puc facilitar el llistat de TDT que emeten en valencià, el tinc ací, si vol, després li'l facilite.

Mire, no hi ha cap contradicció entre el que va dir el president de Radiotelevisió Espanyola i el que jo he dit.
El que este home va dir en la seua intervenció és que, respecte al futur, no hi ha res tancat o detallat.
I va dir també «no és moment d'anunciar res que no està parlat», i és veritat, però és que jo ho he dit, jo he dit que mentres no es tanque l'expedient de resolució contractual amb els treballadors de Canal 9 i s'aprove, no anem a entrar en negociacions amb Radiotelevisió Espanyola, amb la qual cosa, el que dia el senyor González-Echenique, té raó, i el que li he dit jo és així.

Mire, encara que no vullga entendre-ho, este Consell té clar el que té de fer, en què pot potenciar la cobertura informativa i de programació en valencià i de qualitat, i jo espere que prompte vosté i jo pugam debatre sobre esta qüestió amb més qüestions ja tancades, perquè s'hauran posat en marxa.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor vicepresident.

Es suspén la sessió, que es reprendrà demà dijous a les deu hores.
(El vicepresident primer colpeja amb la maceta)

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 57 minuts)