Afers%20Europeus%249022.10.24%20macro.html





Comissió d'Afers Europeus realitzada el dia 24 d'octubre de 2017.
Comença la reunió a les 16 hores i 31 minuts.
Presideix la diputada senyora Ana María Besalduch Besalduch.
Reunió número 6.

La senyora presidenta:

(Inoïble) … en un principi pareix que serien quatre minuts per grup, però n'hi ha moltes acumulades i, per tant, podem acordar un temps, el que creguem tots convenient, per a fixar les posicions de cada grup.
(Veus) ¿Vos pareix bé?
Val.

I en el torn de rèplica serían cuatro entonces, ¿no?
Ocho y cuatro.
(S'interromp la gravació)

El senyor secretari passe llista, per favor.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

La senyora presidenta:

Dos qüestions abans d'entrar en l'ordre del dia.

Hi ha una proposta per alterar l'ordre del dia i passar als punts 1 i 2, la votació dels pronunciaments que estan en l'ordre del dia en el punt 3 i 4.
Si tot el món està d'acord, per assentiment, acordem invertir els punts de l'ordre del dia.

I després també, com tots ja saben, hi ha una petició de compareixença, que és la 80.
940, també de la vicepresidenta del Consell, que és per a comparéixer per a informar sobre la participació de la Jornada internacional per a l'eradicació de la pobresa, celebrada a Estrasburg durant el passat 17 d'octubre.
La proposta és que s'incloga també esta compareixença en l'ordre del dia, acumulada a les altres tres, que si tot el món està d'acord, per assentiment, la incorporem a l'ordre del dia.
(Pausa)

Aixina passem al punt número 3, que serà.
.
.
Perdó, el primer punt és la lectura i aprovació de l'acta de la sessió anterior.
¿La donem per aprovada per assentiment?
(Pausa

Pronunciament de la comissió sobre la sol·licitud de compareixença de la directora general de Relacions amb la Unió Europea i l'estat per a explicar la feina realitzada en termes de desenvolupament de l'autogovern en relació amb la Unió Europea, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 14.
557)

La senyora presidenta:

Doncs passem al punt número 2, que serà el pronunciament de la comissió sobre la sol·licitud de compareixença de la directora general de Relacions amb la Unió Europea i l'estat per a explicar la feina realitzada en termes de desenvolupament de l'autogovern en relació amb la Unió Europea, presentada pel Grup Parlamentari Compromís.

¿Passem directament a votació?
Molt bé.
Votem.
¿Vots a favor?
Unanimitat.

Pronunciament de la comissió sobre la sol·licitud de compareixença de la directora general de relacions amb la Unió Europea i l'estat per a informar sobre la política general del seu departament, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 27.
285)

La senyora presidenta:

Passem al punt número 3, que serà el pronunciament de la comissió sobre la sol·licitud de compareixença de la directora general de Relacions amb la Unió Europea i l'estat per a informar sobre la política general del seu departament, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista.

Passem a votació directament.
¿Vots a favor?
Unanimitat.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Ara parem un minut i rebrem la vicepresidenta.

(Se suspén la reunió durant un minut)

Compareixença de la vicepresidenta del Consell i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives, Mònica Oltra Jarque, per a informar sobre la participació en la Cimera de les Regions en la contribució de les regions europees per a la gestió del nostre futur, que s'ha desenvolupat a Brussel·les, sol·licitada a petició pròpia (RE número 36.
525), a la qual s'acumulen les sol·licitades a petició pròpia sobre la participació en la Cimera del Consell d'Ocupació, Política Social, Sanitat i Persones Consumidores (EPSSCO), celebrada a Brussel·les durant els passats 1, 2 i 3 de març (RE número 51.
888) i a Luxemburg durant el passat 15 de juny (RE número 66.
766) i sobre la participació de la jornada internacional per a l'eradicació de la pobresa, celebrada a Estrasburg el passat 17 d'octubre, juntament amb les accions vinculades a ella (RE número 80.
940)

La senyora presidenta:

Benvinguda a la comissió vicepresidenta.

I quan vullga, té la paraula per a explicar les compareixences que tenim en la comissió, que recorde que són quatre i estan acumulades.
Així que quan vullga.

La senyora vicepresidenta del Consell:

Molt bé.
Moltíssimes gràcies, senyories.

Bona vesprada a totes i tots.

Gràcies per donar-me veu en esta compareixença.

Comparec davant d'esta Comissió d'Afers Europeus, a petició pròpia, per a donar compte de tres participacions en altres tantes cimeres europees, en realitat quatre, per l'última acumulada.

Estes peticions van ser sol·licitades immediatament finalitzada cadascuna d'elles els passats dies 29 de setembre de 2016, Cimera de les Regions en la contribució de les regions europees per a la gestió del nostre futur, que se va celebrar a Brussel·les del 27 al 29 de setembre de 2016; el 2 de març de 2017, Cimera del Consell d'Ocupació, Política Social, Sanitat i Persones Consumidores, el que se ve a anomenar en l'acrònim EPSSCO, desenvolupada a Brussel·les durant els dies 1, 2 i 3 de març de 2017 i 16 de juny de 2017, Cimera del Consell d'Ocupació, Política Social, Sanitat i Persones Consumidores, celebrada a Luxemburg.

A més, aprofite per agrair de ses senyories la incorporació d'una última, que té a vore amb la recent participació a la jornada mundial per a l'eradicació de la pobresa, celebrada a Estrasburg, i que ha tingut lloc el passat 17 d'octubre.

Totes estes participacions tenen com a objectiu defensar els interessos generals de la Comunitat Valenciana, particularment els avanços en polítiques socials, defensar la postura comuna de les comunitats autònomes, validada tant pel Ministeri d'Ocupació i Seguretat Social com pel Ministeri de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat davant l'EPSSCO, i traslladar a les institucions europees, a petició d'elles, els progressos que s'estan duent a terme en la lluita contra la pobresa i l'exclusió social en matèria de joventut, d'igualtat de gènere, de persones migrants, etcètera.

Amb caràcter previ a cada viatge, en el moment que s'ha tingut constància de la invitació, s'ha notificat a Les Corts als efectes oportuns.
De les quatre participacions, només dos han coincidit amb el Ple de Les Corts, i d'estes dos en una es va arribar a temps a participar en la sessió de control al president.
I en les quatre ocasions, el primer dia hàbil després de tornar d'eixa participació, he sol·licitat comparèixer davant la comissió corresponent per a donar compte a la cambra del contingut del viatge.

Tots els viatges s'han basat en la sobrietat de la despesa, que és pública, en la transparència, l'agenda sempre és pública i en l'optimització del temps i els recursos.
Per això s'ha aprofitat sempre per a mantindre reunions bilaterals amb institucions i personalitats europees, per a intercanviar experiències i traslladar també les bones pràctiques que en alguns àmbits estem duent a terme des de La Generalitat.

Sempre que ha sigut possible s'ha mantingut una trobada conjunta amb les eurodiputades i eurodiputats valencians, representants del conjunt del poble valencià al Parlament Europeu.
I igualment, i sempre dins de la normalitat institucional, s'han mantingut reunions amb els representants de l'administració general de l'estat en diverses institucions europees.

Les visites han estat composades sempre per una delegació de quatre persones: jo mateixa, la vicepresidenta, la directora general de Relacions amb la Unió Europea i l'estat i dos membres del gabinet de la vicepresidència.

Amb estes actuacions estem tractant de normalitzar i posar en valor el bon nom de la comunitat, després dècades de negligent actuació per part dels governs antics, retornant també d'esta manera bones pràctiques i demostrant que les autoritats europees poden comptar amb el govern valencià per a desenvolupar polítiques que marquen com a prioritàries les necessitats bàsiques de les persones.

I vaig, diguem, desglossant les diferents participacions europees.

Del 27 al 29 de setembre de 2016, vaig participar en la Cimera de les Regions en la contribució de les regions europees a la gestió del nostre futur.
L'assistència a esta primera cimera es realitzà en representació de la Comunitat Valenciana i anava acompanyada d'una intervenció.
Es fonamentava en la signatura de la declaració de la cimera sobre una política forta i renovada per a totes les regions post 2020, rubricat per esta vicepresidenta i consellera d'Igualtat i Polítiques Inclusives i pel conseller d'Hisenda i Model Econòmic.

De la signatura d'este document el 80% de les regions de la Unió Europea es deriva una sessió de representació i de debat sobre el futur de les polítiques de cohesió després del 2020.

La declaració entre les regions i ens locals d'Europa es fonamenta en la responsabilitat del disseny i implementació de les estratègies de desenvolupament de la prestació de serveis a la ciutadania, juntament amb les reformes necessàries en la preparació dels territoris per al futur que s'ha de fomentar en les següents qüestions:

Una política per a totes les regions d'Europa, la política de cohesió ha de comprendre totes les regions d'Europa i ajudar a promoure la convergència i reduir les desigualtats dins i entre regions, assolint els objectius comuns europeus.

Finançament suficient.
Un pressupost adient ha de ser condició indispensable per a l'execució efectiva en el conjunt de la Unió Europea.

Les subvencions han de mantindre's com el principal instrument de finançament per a disposar quan siga necessari.

El dret de les regions menys desenvolupades amb major assignació financera és inqüestionable, així com el recolzament de les que ho estan en transició per a consolidar els èxits amb un finançament suficient.

Cooperació territorial.
Ha de ser transfronterera, transnacional i interregional, amb els recursos suficients, enfocada a la realitat regional.

Flexibilitat de les mesures de finançament per a augmentar en eficàcia, eficiència i capacitat de resposta davant les necessitats i reptes, juntament amb una simplificació administrativa que signifique un equilibri proporcional fonamentat en la confiança entre les regions, els estats membres i les institucions europees.

En este moment he de recordar a les seues senyories que estaven en perill els fons estructurals europeus.
Una de les missions més importants era fer vore els diferents actors de la Unió Europea que eixos fons estructurals, eixos fons europeus eren importants per a la nostra regió.

I, a més, una reivindicació comuna de totes les regions era precisament la simplificació dels tràmits burocràtics que moltes voltes compliquen moltíssim l'obtenció d'ajudes per part de la Unió Europea i fa que a vegades el calvari burocràtic faça molt difícil gestionar estes ajudes.

A banda de l'assistència a la cimera, esta visita es complementà amb una reunió que es realitzà prèviament, el 27 de setembre, amb la senyora Ruth Paserman, cap de gabinet adjunta de la comissaria d'Ocupació, que és la persona que coordina el Fons Social Europeu.
I per això era tan important adreçar-nos a d'ells i explicar què s'estava fent en el fons social europeu en esta regió.

La finalitat d'esta reunió es fonamentava en explicar l'aplicació del nostre programa europeu i en posar en valor que hem sigut la primera comunitat autònoma a Espanya, la primera comunitat autònoma a Espanya que ha posat en funcionament el Fons Social Europeu en el que és la part de lluita contra l'exclusió social, és a dir, el Fons Social Europeu d'Inclusió.

En aquell moment existia la possibilitat de la suspensió dels fons estructurals a Espanya, com els he dit, donats els reiterats incompliments de l'estat espanyol.
I eixa era una de les qüestions que s'havia de tractar amb els diferents actors de la Unió Europea.

Per tant, era vital conéixer com podia afectat als projectes encetats per les comunitats autònomes.
A més, i com a resultat d'esta reunió, es concertà la participació posterior de la directora general de Serveis Socials i Persones en Situació de Dependència, Mercè Martínez, en unes jornades a Brussel·les de coordinació de serveis d'ocupació i de serveis socials per a un millor funcionament.

També vam tindre contactes amb els representants de les diferents comunitats autònomes per a cohesionar un discurs de cara a defensar la permanència dels fons estructurals a l'estat espanyol i que no penalitzaren a l'estat espanyol amb la pèrdua d'eixos fons estructurals.

Per tant, vam tindre també.
.
.
, no estan en l'agenda, però no sé si han estat vostés alguna volta en un d'estos esdeveniments internacionals, però també s'establixen relacions en un àmbit més informal, diferents entrevistes, precisament per a tractar qüestions com estes.

Aleshores vaig tindre diverses reunions, amb la Comunitat Autònoma de Madrid, Euskadi, Catalunya, per a conrear un consens al voltant de la idea que Espanya no perdera els fons estructurals.
¿Val?

Posteriorment, es realitzà una reunió amb les eurodiputades i eurodiputats valencians per a treballar conjuntament i intercanviar idees i es fixà com a prioritari per als següents viatges continuar en esta tasca.

La idea era -al marge que cada eurodiputat i eurodiputada òbviament estan emmarcats en un grup parlamentari i tenen la seua línia partidista i és lògic i és legítim- traslladar des del govern valencià, d'alguna manera, la línia institucional, el discurs institucional i que els europarlamentaris, foren del grup que foren, tingueren clara la línia d'actuació i també poguérem organitzar objectius comuns, discursos comuns i, en definitiva, qüestions en les quals tots els partits polítics i tots els grups parlamentaris estiguérem d'acord i poguérem dur una línia de defensa única en el Parlament Europeu.

Este era l'objectiu que van acollir molt bé els diferents representants dels diferents grups polítics que varen vindre.

I hem intentat mantindre estes reunions, encara que òbviament l'agenda dels europarlamentaris també moltes voltes els tenen, de vegades, fora de les fronteres de la Unió Europea i no a totes les convocatòries han pogut vindre tots els grups.
Però és una constant que s'ha mantingut llevat de l'últim viatge en què, com estàvem a Estrasburg i no n'hi havia sessió del Parlament Europeu, era difícil demanar-los que es traslladaren de Brussel·les a Estrasburg.

A més, en este primer viatge es desenvoluparen unes reunions bilaterals amb la regió d'Emilia-Romagna amb l'objectiu de poder accedir, a través de la innovació social, a determinats fons europeus que necessiten d'un partenaire en la Unió Europea.
I, per tant, necessiten que hi haja dos, com a mínim, dos regions associades per a poder accedir a estes ajudes.
I vam tindre esta reunió amb representants de la regió d'Emilia-Romagna perquè és una de les regions europees amb més innovació social i que han posat en marxa projectes socials més avançats -diguem- dintre de la Unió Europea.

També amb una regió de Finlàndia i amb la presidenta de les Illes Balears que, en aquell moment, també es trobava en esta mateixa convocatòria de la mateixa manera per a conrear este tipus de consensos.

En acabar vaig assistir, junt al conseller d'Hisenda i Model Econòmic a l'entrega del llibre de firmes que s'havia firmat -dintre de la cimera de regions- pel 80% de les regions europees.
S'entregaven estes firmes als representants de la UE, més bé a la comissió de la Unió Europea, en un acte solemne celebrat a la seu de la regió de Baviera a Brussel·les.

2 de març de 2017.
Participe en la cimera del Consell d'Ocupació, Política Social, Sanitat i Persones Consumidores, l'EPSSCO, ¿val?
Esta es va celebrar a Brussel·les.
Els recorde a les seues senyories que la Comunitat Valenciana mantenia durant este període, és a dir, el primer semestre de 2017, la coordinació del grup de treball d'assumptes socials del Consell Europeu d'Ocupació i Polítiques Socials.

Això implicava que un representant de la Comunitat Valenciana participara en la delegació espanyola per presentar els punts de vista de les comunitats autònomes.
És a dir, la nostra representació en este tipus d'organismes europeus, donat que les polítiques socials, sanitat, consum i joventut són competències de les comunitats autònomes i no de l'administració general de l'estat, quan acudim a estos fòrums, la representació és doble.

I, per tant, n'hi ha una representació de l'administració general de l'estat que representa la ministra o el ministre que siga de la cartera.
I una altra part que representa a les comunitats autònomes.
En este cas, cada semestre canvia la representació de la comunitat autònoma.
El primer semestre de 2017 corresponia a la Comunitat Valenciana esta representació.
En este moment correspon al Principat d'Astúries, val?

Què suposa això?
Doncs això suposa que nosaltres ahí el que vàrem fer és representar la posició comuna de totes les comunitats autònomes d'Espanya.
La qual cosa exigix un treball d'elaborar un document, pactar-lo amb la resta de comunitats autònomes de l'estat i presentar-lo davant, en este cas, de la cimera del Consell d'Ocupació, Política Social, Sanitat i Persones Consumidores.
Açò ho férem durant este semestre.

Aleshores, nosaltres en esta primera reunió vam intervindre sobre la necessitat de.
.
.
En el punt.
.
.
, perquè ahí n'hi ha diversos punts en l'ordre del dia i l'administració general de l'estat decidix en quins punts intervé i en quins no.
I, dels que no van a intervindre, les comunitats autònomes triem el punt en què volem intervindre.
Correcte?

En principi només en un i, de fet, després de la nostra presidència en l'EPSSCO representant a les comunitats autònomes, vam aplegar també a la conclusió i aixina ho vam traslladar al ministeri, de la necessitat que s'equilibrara més esta qüestió.
I que, almenys en aquelles qüestions en què el ministeri no vol intervindre, pugam intervindre les comunitats autònomes i no estar reduïts a una sola intervenció.
Esta és una de les recomanacions que nosaltres vam traslladar.

Bé.
El punt en este cas en què vam intervindre era la necessitat de millorar les habilitats de les dones i els hòmens en el mercat laboral de la Unió Europea.
Per tal d'aprofitar l'estada i completar d'esta manera la visita i, atenent que considerem de vital importància el procés de la Unió Europea en el procés este, el pilar europeu de drets socials, el que s'ha anomenat últimament el pilar social europeu, però el nom oficial és pilar europeu de drets socials- vàrem realitzar una sèrie de reunions relacionades amb este pilar de drets socials, especialment amb els dos ambaixadors d'Espanya, tant davant del regne de Bèlgica com davant de la Unió Europea.

A més, en estes dos reunions es va treballar amb la recerca de la millor coordinació del treball i la possibilitat d'accions i col·laboracions futures com, per exemple, les Falles a Brussel·les, que van ser també fruit d'estos contactes.
Ens vàrem reunir també amb la European Trade Union Confederation, la confederació sindical europea, atenent que es tracta de l'associació que va participar majoritàriament en la consulta que va fer la Comissió Europea sobre el pilar de drets socials.

També desenvolupàrem una reunió amb el diputat flamenc Bart Sommers, donat que la ciutat de Mechelen, d'on ell és l'alcalde, ha sigut premiada com la que millors polítiques d'integració de persones migrades desenvolupa.
I, a més, va ser una ciutat acollidora de persones refugiades fins al punt que a Mechelen, que és una ciutat mitjana per no dir xicoteta, n'hi ha 69 idiomes en eixa ciutat.
Perquè ens fem un poc una idea de la dimensió de la qüestió.

Després d'esta reunió es va valorar la visita de la ciutat per a conèixer la realitat de primera mà.
És a dir, ell mateixa ens va convidar que anàrem a visitar la ciutat, cosa que vam fer en una següent visita, per a explicar-nos com estaven organitzats els serveis socials i l'èxit que s'havia tingut en el que era la inserció, la inclusió de persones migrades i de tindre més de cent nacionalitats acollides en una ciutat -com dic- mitjana, per no dir xicoteta.

Com els havia avançat, el grup de treball d'assumptes socials del Consell Europeu d'Ocupació i Polítiques Socials va comptar a la intervenció sobre la necessitat de millorar les habilitats de les dones i els hòmens en el mercat laboral de la Unió Europea.
Esta va ser la nostra intervenció que, com dic, era una posició comuna de les comunitats autònomes que s'havia pactat prèviament amb totes elles.
I fonamentada a donar resposta a l'increment de la desocupació i la inseguretat social causada per la crisi que havia afectat a determinats sectors de forma més palpable, augmentant la pobresa i el número de persones en risc d'exclusió social.
Les dones, la joventut i les persones desocupades de llarga durada són les que més havien patit des de l'esclat de la crisi i això és el que vam posar èmfasi en la nostra intervenció.

També vam plantejar que el Consell de la Unió Europea -diguem- en el document que va plantejar el Consell de la Unió Europea que pretenia ser una guia per acabar amb les desigualtats laborals entre hòmens i dones, vam dir que, malgrat les bones intencions en relació amb l'eliminació de les discriminacions laborals i les desigualtats entre hòmens i dones, la proposta de mesures per aconseguir les mateixes oportunitats i garanties tenien difícil aplicació sense les adequades polítiques expansives i d'inversió de les institucions comunitàries i nacionals.

I que, des de la posició de les comunitats autònomes d'Espanya, la posició comuna, vam fonamentar la nostra intervenció en quatre pilars.
Igualtat.
El document si bé reconeixia que la igualtat és un principi fonamental de la Unió Europea recollit en el tractat de funcionament i la carta de drets fonamentals.
Este dret enteníem que es reforçaria si també reconeguera que forma part de la tradició constitucionalista de la majoria dels estats membres i que també forma part de la Carta Social Europea.

Quant a educació en igualtat de gènere, la promoció de la igualtat de gènere en les escoles, instituts i universitats havia de significar implicar un impuls educatiu en valors que fomenten l'equitat, la igualtat i la no discriminació a través de continguts relatius a l'educació en valors democràtics i de drets humans.

Quant a precarietat laboral, vam plantejar que, tal com havia dictaminat repetidament el Comité Europeu de Drets Socials, les mesures d'ajust econòmic no havien de suposar ni comportar una reducció dels drets socials.
Açò va ser un element clau en la nostra intervenció.
És a dir, els ajustos no devien de suposar una reducció dels drets socials, com reiteradament ha expressat el Comité Europeu de Drets Socials.
Per la qual cosa es proposava que les mesures per a lluitar contra la precarietat laboral utilitzaren com a font inspiradora la Carta Social Europea i la jurisprudència del propi comité.

També enteníem que era necessari aplicar el concepte de treball decent, tal com queda formulat per l'Organització Internacional del Treball, en l'oportunitat d'accedir a una ocupació productiva que genere un ingrés just, seguretat en el lloc de treball, protecció social per a les famílies, millors perspectives de desenvolupament personal, integració social, llibertat perquè els individus expressen les seues opinions, s'organitzen i participen de les decisions que afecten a les seues vides i la igualtat d'oportunitats i tracte per a hòmens i dones.

I en el quart punt, la lluita contra la desocupació.
Enteníem que era necessari el recolzament a les persones emprenedores amb assessorament i també amb suport financer i altres mesures que facilitaren eixe camí.
El suport a joves en l'accés a la formació, infraestructures o transport que facilitaria l'adquisició de competències i la integració en el mercat laboral.
I també -i ací també férem èmfasi- respecte de les persones desocupades de llarga durada, enteníem que necessitaven garanties per al seu reingrés al mercat laboral i pal·liar la seua sensació de fracàs.

Per tant, per a construir el pilar social europeu concloíem, com a eix central de la futura acció comunitària, es requeriria del suport i recolzament econòmic per part de la Unió Europea als estats.
I, en este sentit, necessitem un model social fort, una ocupació que garantisca els drets socials i que siga digna perquè la desigualtat entre hòmens i dones deixe de ser una constant a Europa.

15 de juny de 2017, va tindre lloc la cimera del Consell d'Ocupació, Política Social, Sanitat i Persones Consumidores -una altra volta l'EPSSCO- esta vegada celebrada a Luxemburg.
Esta era la segona participació de la Comunitat Valenciana en el marc de l'EPSSCO -insistisc- en la nostra funció a més de dur la posició comuna de totes les comunitats autònomes.
A la mateixa duguérem una proposta de posició comuna sobre el pilar europeu de drets socials, expressant la nostra satisfacció davant d'un compendi de drets socials fruit del consens de la ciutadania que reforçaria la cohesió social i, sobretot, el projecte europeu que acaba de complir 60 anys.

El pilar europeu de drets socials entenem que beneficiaria a la ciutadania.
A més, demostraria que una altra Europa és possible, més humana i més social.
Les diverses vicissituds per les quals travessa la Unió Europea posen de manifest la necessitat que la unió canvie el seu posicionament especialment econòmic per a tornar-se més social.
Les seues polítiques han de mirar més per les persones tenint en compte les seues necessitats, protegint els seus drets i garantint la seua dignitat.
El que veníem a dir, en resum, és que l'Europa serà social o no serà.

Encara així, hi havia punts susceptibles de ser millorats.
És important tindre en compte que els drets socials afecten a les persones i influïx directament en la dignitat humana, valor suprem als ordenaments constitucionals dels estats membres i proclamada l'article 2 del Tractat de la Unió Europea i que moltes voltes s'ha de recordar.

S'abordava en el primer capítol del document que es posava a debat la igualtat d'oportunitats i l'accés al mercat laboral.
Que els i les joves i el dret a obtindre formació, possibilitats de pràctiques, han d'obtindre opció a accedir a llocs de treball on puguen formar-se.
Però, a més, nosaltres afegíem que estigueren ben remunerats, que no era suficient que els joves tingueren accés a una plaça on fer la seua pràctica o un accés a un lloc de treball, sinó que a més havia d'estar ben remunerat, amb un salari que garantira un nivell de vida digna que redundara en el seu ple desenvolupament com a persones i com a ciutadans.
També déiem que resultava indispensable lluitar contra el treball precari, cosa que afecta principalment a la joventut.
Salari, condicions de treballs dignes han d'anar en paral·lel.

El capítol segon del document a debatre se centrava en les condicions de treball.
D'una banda emfatitzava la necessitat d'adoptar noves formes de treball, referint-se al treball per compte propi, que nosaltres afegíem que no podia fer-se a costa dels drets socials.
Per la qual cosa eren necessàries també la inclusió de garanties específiques.

Altres punts abordats van ser el període de prova que s'establia que havia de ser raonable, atenent a allò que es desenvolupa en la Carta Social Europea i el Comité Europeu de Drets Socials en la seua jurisprudència.
És a dir que els períodes de prova no poden ser indefinits.

En relació a la quantia del salari, la necessitat de previndre la pobresa, malgrat tindre un treball.
Ahí abordaven des de la nostra posició comuna el nou fenomen de poor workers o de treballadors pobres, gent que malgrat tindre un treball, no tenen eixida de l'exclusió social ni de la pobresa perquè els salaris són insuficients.
I, per tant, la necessitat de previndre la pobresa no només tenint un treball, sinó també en relació directa amb un salari digne.

El pilar europeu de drets de socials hauria d'haver inclòs una menció més específica al que es referix a salari digne, al nostre entendre, potser adoptant el que disposa la jurisprudència del Comité Europeu de Drets Socials, que afirma que el salari mínim hauria d'estar entre un 50 i un 60% del salari mitjà.

Es recollia també referència a les persones majors, quant a cures, encara que podien haver-se reflectit també la garantia de les cures pal·liatives i les que es donen en el moment de la mort, relacionades amb la dignitat de la persona.

Pel que fa a les persones amb diversitat funcional, trobàrem a faltar una referència expressa a la salut mental i a la protecció de les persones que patixen malalties psiquiàtriques, que han de visibilitzar-se més.
I aixina ho enteníem i ho vam aportar al document.
Així com també establir mecanismes específics per a la seua inclusió social, en els casos en què siga possible, i en la salvaguarda de la seua dignitat.

Finalment, la inclusió d'assegurar una vivenda a les persones que no en tenen una per a nosaltres era una qüestió també troncal.

Per tant, el pilar europeu de drets socials resultava imperatiu per a salvaguardar el projecte europeu i recobrar la confiança en ell de manera més forta, més social, més humana, per a combatre els extremismes, la radicalització política o fenòmens molt estesos com el racisme i la xenofòbia.

El pilar hauria de ser la base per a la reconstrucció de la Unió Europea, si bé la seua fortalesa depenia també del disseny d'un sistema de garanties dels drets socials.
Sense garanties, no n'hi ha drets.
Per la qual cosa, hem d'anar més enllà i crear un sistema fort que faça realitat la dignitat de la persona.
Si el creiximent econòmic no va acompanyat d'un sistema de drets socials, enteníem, el projecte europeu fracassarà, una cosa que els europeus no ens podem permetre.

Esta va ser bàsicament la nostra aportació a este document en l'EPSSCO, i aprofitant l'estada vàrem organitzar una sèrie de reunions que els detalle.
El 13 de juny va tindre lloc la primera reunió d'eixe dia que manteníem amb Françoise Kempf, membre de l'equip del comissari europeu de Drets Humans, Nils Muiznieks, i encarregada d'assumptes de l'estat espanyol.

Es van repassar els incompliments observats pel comissari durant la seua última visita: retallades de la despesa pública, llei de protecció de la seguretat ciutadana, memòria històrica.
I ens va exposar allí el que s'estava fent des de la Comunitat Valenciana, com el pacte valencià per la salut mental o l'estratègia per al poble gitano.

Així mateix, ens vam comprometre a fer una acció per a exigir al Govern d'Espanya l'elaboració del segon pla nacional de drets humans.
També se'ns va marmolar en eixe sentit, perquè s'havia trobat a faltar a Espanya durant una trobada d'estats membres per a discutir sobre l'esmentat pla sobre drets humans.

La segona reunió que vam mantindre va ser amb Gabriella Battaini-Dragoni, vicesecretaria general del Consell d'Europa.
Durant la reunió es van tractar temes generals de drets humans, com l'atenció a les persones refugiades.
La senyora Battaini-Dragoni va valorar molt positivament la nostra visita al Consell d'Europa, i ens la va agrair i ens va instar que instàrem en el nostre cas al govern de l'estat espanyol perquè ratificara la Carta Social Europea revisada i acceptara el protocol de reclamacions col·lectives.

La tercera reunió es va dur a terme amb personal de l'àrea de drets dels xiquets i xiquetes.
Es va procedir a explicar la situació actual de la infància al nostre país, com la pobresa infantil, que s'heretarà i tindrà com a conseqüència que adults estiguen en risc d'exclusió social o fins i tot en situació d'exclusió social o pobresa.
Perquè, com saben vostés, el 80% de xiquets i xiquetes que hui en dia són pobres ho seran quan siguen adults, si no canvien les polítiques.

I així mateix, es va exposar la situació dels menors acollits per institucions públiques i es va anunciar que la línia d'esta vicepresidència i Conselleria d'Igualtat i Polítiques Inclusives mantenia.
.
.
la línia que manteníem era desinstitucionalitzar i remodelar el sistema residencial.

També es va anunciar que en l'anomenada llei trans s'incloïa el drets dels xiquets i xiquetes a l'autodeterminació del sexe i del gènere.
I finalment, es va presentar el que anava a ser el procés participatiu dels xiquets i xiquetes en la llei d'infància i com anàvem a vehicular les propostes dels xiquets i xiquetes perquè pugueren tindre veu i ser protagonistes en esta llei.

El 14 de juny continuàrem el desenvolupament de l'agenda, amb una primera reunió amb personal adscrit al Congrés dels Poders Locals i Regionals, que està duent a terme una gran labor per a la ratificació de la Carta Social Europea revisada.

La següent reunió va ser amb Carolina Lasén Díaz, membre de l'àrea de drets de la dona, a la qual vaig anunciar la presentació del pacte valencià contra la violència de gènere i masclista, que estava començant a treballar-se en aquell moment.

I també ens vam comprometre a estudiar el qüestionari sobre el compliment del conveni d'Estambul, abans que es passara oficialment al ministeri competent a l'estat d'Espanya, que ho rebrà al febrer de 2018, i així també en la següent reunió del consell territorial del Ministeri de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat els ho vaig traslladar, que al febrer de 2018 se traslladaria esta enquesta.

Una altra reunió que desenvolupàrem va ser amb personal de l'àrea de persones refugiades, que treballen per al representant especial del secretari general per als migrants i refugiats.
En esta trobada vam exposar les dificultats que ens havíem trobat per l'acollida de persones refugiades, a l'estada que realitzàrem als campaments de persones refugiades de Leros i Lesbos.

Transmetérem la nostra experiència i que, malgrat l'incompliment de l'estat espanyol, la Comunitat Valenciana estava preparada per a acollir les persones refugiades.

L'última reunió d'eixe dia es va dur a terme amb Régis Brillat, secretari del Comité Europeu de Drets Socials, òrgan encarregat de supervisar el correcte compliment de la Carta Social Europea.

El tema de la reunió no sols es va centrar en la falta de ratificació per part de l'estat espanyol de la versió revisada de la carta i del protocol de reclamacions col·lectives, sinó en la possibilitat d'organitzar algun tipus de trobada a nivell autonòmic amb representants de les regions, per a presentar un acord que inste el govern a complir amb les seues obligacions respecte de la Carta Social Europea i també que ratifique els tractats abans mencionats.
Açò últim està en marxa també.

Finalment, 17 d'octubre de 2017, la setmana passada o l'altra, jornada mundial per a l'eradicació de la pobresa, celebrada a Estrasburg.
Vaig participar en representació del govern valencià, en el marc del Consell d'Europa, a la taula rodona Â«Accés de Joves i Adolescents als Drets SocialsÂ», en la qual vaig intervindre per a destacar que en un context d'Europa rica, en un context ric, resultava vergonyós i quasi obscè parlar de pobresa i de persones en empobriment.

Que la tendència en què vivíem, per desgràcia tolerada i acceptada a vegades, és que la diferència entre els que més tenen i els que menys tenen cada volta es fa més gran, parlant dels desposseïts de béns, serveis i recursos, es cada vegada major.
La riquesa s'acumula cada volta més en poques mans i, per contra, moltes persones tenen més dificultats per a viure en uns paràmetres que podem anomenar dignes.

Plantejàvem que la crisi econòmica o, millor dit, la seua perversa gestió havia condemnat milions de persones en exclusió, mentres es rescatava bancs i que havia creat nous col·lectius vulnerables i havia portat a la misèria, a la desesperació els col·lectius tradicionalment vulnerables.

Quant a nous col·lectius vulnerables, òbviament estàvem parlant d'adolescents i joves.
Si fa una dècada la pobresa s'acarnissava més amb les persones pensionistes o jubilades, això en deu anys ha canviat radicalment i en este moment l'empobriment impacta molt més en la gent més jove, en les nostres generacions més joves, amb la qual cosa jo deia que una societat que abandona els seus fills és una societat que està en seriós perill.

A més, esta gestió de la crisi havia generat un imaginari col·lectiu, pel qual els drets de les persones depenien del seu nivell adquisitiu, amb la qual cosa estàvem parlant d'uns drets que deixen de ser drets.
Perquè si el dret el tens i te'l pots pagar ja no és un dret, és un privilegi, o és una prebenda o és una altra cosa, però no és un dret.

I, en tot cas, la primera víctima d'este pensament és clar són els drets socials.
Jo plantejava com a exemple, a ningú se li acudiria dir que en el nostre entorn n'hi haguera xiquets sense escolaritzar, o que una persona que té una malaltia no puga tindre un accés a un hospital.
Però en l'apartat dels drets socials sí que se sent habitualment que una persona tindrà dret a l'atenció a la seua dependència, si n'hi ha disponibilitat pressupostària; i si no, no.

Aleshores, el que estàvem negant era esta màxima.
No és una qüestió de disponibilitat pressupostària, igual que seria absurd o almenys no seria acceptat -espere- a hores d'ara, que se diguera que un xiquet té dret a l'escolarització, sempre que hi haja equilibri pressupostari.
I si no n'hi ha, hem de traure els xiquets dels col·legis.
No dic que no se vaja a sentir en el futur, perquè visto lo visto, no quiero dar ideas, pero.
.
.
Però, en qualsevol cas, ara per ara, encara no és una cosa acceptada, gràcies a Déu.

Per tant, abordàvem la qüestió del pilar social europeu, abordàvem la necessitat que això s'imbricara dintre de la Carta Social Europea, que ja és un instrument normatiu que té molts anys i que, per tant, no cal inventar cada volta la fórmula de la bebida refrescante.
I, bé, analitzàvem un poc la capacitat que teníem els governs locals i regionals per a pal·liar estes situacions.

Que el diagnòstic era greu, però que també la capacitat que teníem des dels governs locals i regionals de fer coses era important.
I a partir d'ahí començàrem a esbossar un poc les principals línies d'actuació que en polítiques socials s'han dut a terme des de La Generalitat, a partir de la premissa de rescatar persones.

Primera mesura legislativa, tornar la sanitat universal a les persones; llei de renda valenciana d'inclusió, que estan vostés ara debatent ací en Les Corts; pla valencià d'inclusió i cohesió social.
Mesures com la llei de funció social de la vivenda, malauradament amenaçada de recurs per part del Govern d'Espanya.
Un nou model de serveis socials i com s'han reforçat les plantilles de serveis socials.
I altres mesures, com Xarxa Llibres o el projecte de polítiques integrals de joventut.

Açò ho vam exposar en este fòrum.
I, a més, en esta última visita, l'agenda d'Estrasburg es va completar amb altres reunions.
La realitzada amb Tomás Bocek, representant especial del secretari general del Consell d'Europa per a les persones refugiades, per fer-li trasllat dels continuats incompliments en l'atenció a les persones refugiades, centre d'internament d'estrangers i la presentació de xarxa Pangea.

Vam explicar que ací s'havia aprovat el tancament del CIE de Zapadores, per no reunir les condicions que hauria de reunir qualsevol institució que alberga persones, però a més per una qüestió prèvia, i és tindre tancades o privades de llibertat persones que no han comés cap delicte.

Vam aprofitar per convidar-lo a visitar la Comunitat Valenciana, perquè té previst un viatge a Espanya.
I el que li vàrem plantejar és que, a banda de visitar òbviament Madrid i tota l'administració central, que visitara la nostra comunitat per a poder vore sobre el terreny les polítiques socials que respecte a les persones migrades estem posant en marxa.

Vam tindre reunió amb Luis Gil Catalina, ambaixador representant permanent d'Espanya davant del Consell d'Europa, i el seu adjunt, per a explicar els viatges a Estrasburg realitzats, el contingut de les reunions mantingudes en el Consell d'Europa per a coordinar estes polítiques amb l'administració general de l'estat, òbviament, i que estigueren, digam, estigueren al dia de les qüestions que nosaltres estàvem plantejant davant del Consell d'Europa.
I es van comprometre a ajudar-nos a organitzar i promocionar la llei d'infància i el pacte valencià contra la violència de gènere i masclista en el marc de les reunions ministerials del Consell d'Europa.

Vam tindre reunió amb Carolina Lasén Díaz, cap de divisió d'igualtat del Consell d'Europa, per a presentar-li el pacte valencià contra la violència de gènere i masclista, destacant el procés participatiu i el consens al qual s'ha arribat.
I entenem o, almenys, esperem que siga allotjat en la web del Consell d'Europa en l'apartat de bones pràctiques el que ha sigut el pacte, no només el pacte sinó també la web Suma't al pacte.

Reunió amb Regina Jensdottir, coordinadora de drets de xiquetes i xiquets; Gioais Scappucci, secretària executiva del Comité de Lanzarote i Elda Moreno, cap del departament dels drets de xiquets i xiquetes.
A elles els vam presentar el procés de participació infantil en el marc de la llei d'infància.

¿Se'n recorden que en el viatge anterior, en març, els havíem anunciat com anava a ser eixe procés de participació?
En esta ocasió el que hem anat és a portar els resultats i que vegen que allò que els havíem dit que anàvem a fer efectivament ho anàvem a fer.

Per tant, els presentàrem tota la documentació, les guies metodològiques, imatges del procés, el resultat dels treballs dels xiquets, les diferents versions de la llei i el vídeo de promoció, axina com la mesa de seguiment amb les aportacions al text normatiu.

També en esta ocasió esperem que puga ser inclosa com a bona pràctica del Consell d'Europa, perquè es varen quedar certament impressionats del treball que s'havia dut a terme per a vehicular la participació dels xiquets i xiquetes en una llei que els afecta, com és la llei d'infància i adolescència, i que les seues propostes puguen acabar traduïdes en un text normatiu.

També vam tindre reunió amb Léon Dujardin, membre de la Conferència de les Organitzacions Internacionals no Governamentals, i amb Giuseppe Palmisano, president del Comité Europeu de Drets Socials per a reforçar el compromís de La Generalitat en què l'estat espanyol ratifique la carta de drets socials, revisada juntament amb l'activitat de promoció d'esta carta, que es realitzarà a València.

Finalitze, senyories, com iniciava esta compareixença, posant en valor el bon nom d'esta comunitat, retornant en les bones pràctiques i les reiterades propostes de l'obertura del govern valencià a les autoritats europees, després d'un temps en què s'ha viscut d'esquenes a les autoritats europees, quan no simplement hem sabut de les autoritats europees perquè ens multaren o ens investigaren pel desviament de diners.

En este cas, anem a les institucions europees a presentar bones pràctiques, a alçar el nom i la reputació d'esta comunitat i que vegen que s'estan fent moltes coses en la línia en què les institucions europees també van treballant.

Per tant, hem mostrat la nostra coresponsabilitat no només en les institucions europees sinó també en les representacions permanents d'Espanya en els diferents fòrums europeus.
Amb tots ells ens hem reunit i ens hem coordinat perquè sàpiguen què se fa en les comunitats autònomes, almenys que sàpiguen què se fa en la nostra.

Entenem que és fonamental que en política internacional les representacions permanents d'Espanya estiguen al corrent del que fem les comunitats autònomes, i aixina també ho hem fet.

I, bé, hem plantejat les diferents experiències, fruit del treball d'este govern, d'ampliar els drets socials i, sobretot, de treballar per les persones més vulnerables i més necessitades.

Fins ací l'explicació.
I ara estic òbviament al seu abast.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Doncs passem al torn dels grups.

El senyor Woodward per Ciudadanos per un temps de huit minuts.

El senyor Woodward Poch:

Sí.
Muy buenas tardes, señora vicepresidenta.

Muchas gracias por la explicación.
Creo que tampoco hacía falta al principio justificarse los viajes o… ya que es la tarea o la labor de un político, aunque es de agradecer también.

En relación a los… Le voy a hacer cuatro o cinco preguntas y ya me responde.
Así le dejo…, porque somos muchos grupos y para que no contemplemos las mismas preguntas me imagino… Y más o menos irán enfocadas en relación a las cuatro reuniones que ha tenido.

Me gustaría saber, con respecto a la primera reunión, pero también podría ir incluido a las cuatro, qué ha obtenido de estos viajes, concretamente de les reuniones bilaterales o conjuntas.
Más allá del primer acercamiento, cuál es la reacción con las regiones que se ha podido reunir y cuál es la situación con respecto, me imagino, la región nuestra, la autonomía valenciana, con las demás regiones.

Una pregunta que espero no se la tome a mal y no a su nombre sino al Consell, me gustaría saber el papel que tuvo el señor Calabuig en estas visitas que hizo usted al ser, digamos, la persona de mayor, salvo usted, de rango que hay en Europa.
Si le acompañó, no le acompañó o si entendieron que no tenía que ir en estas visitas con usted.
Más que nada saber la labor que estaba realizando en esos cuatro viajes que realizó.

Es preocupante saber el tema de los fondos estructurales europeos con España y realmente conocer de mano suya, no de las autoridades españolas, del gobierno, cómo se presentaban al futuro.
Si realmente se va a poder solucionar o sigue el riesgo de poder perder estos fondos por la ineficacia de las políticas.
Y ya me refiero a cuál sería el motivo de esta ineficacia.
Sería de las comunidades, del gobierno o un mix de todos para incumplimientos y que nos puedan quitar estos fondos europeos.

Sí que me gustaría saber…, en relación a la segunda reunión, también es en la pregunta que le he hecho, cómo se encuentra la Comunidad Valenciana respecto al resto de regiones europeas en la situación de los temas que estuvo tratando allí.
Estamos en una situación parecida a algunas regiones, estamos muy lejos de ellas.
Entiendo que hay poco tiempo pero que son cuestiones que se nos vienen a la cabeza a nuestro grupo.

Es interesante la reunión que mantuvo bilateral con la región de Emilia-Romaña italiana a la cual conozco bastante.
¿Hay un avance más allá de esas dos reuniones o esa reunión que tuvo bilateral para un futuro, para llegar a algún consenso o a algún apoyo?

También conocer de su voz si, el tema que nos ha comentado de en las reuniones de la EPSSCO, la problemática que hay de que el gobierno español solo interviene en unos puntos y dejan otros sueltos.
Si van a poder intervenir más adelante las distintas autonomías o regiones que vayan por parte de España.

El tema del plan europeo de derechos sociales más o menos como se… o si vamos a poderlo plasmar aquí sin dificultades o vamos a tener las dificultades por el tema de la financiación que nos acecha.
El tema de la precariedad, si es un problema global en la Unión Europea y más que nada en la precariedad de los jóvenes.
Y, sobre todo, también el tema de los trabajadores pobres, qué soluciones se van a poder plantear.
Si hay alguno o de quién es el problema realmente, si de las empresas, de los gobiernos, de los trabajadores.
Si hay algún avance a nivel europeo para esa solución.
El diseño de las garantías de los derechos sociales que usted ha dicho que es muy interesante.

Y ya, por último, en la mesa redonda que tuvo usted en la última reunión, que hablaba de la problemática o de las mejoras que también ha habido aquí en la Comunidad Valenciana, cuál era el sentir del resto de ponentes que habría en esa mesa redonda hacia las políticas que está implementando este Consell.

Y yo, de momento, ya les dejo a mis compañeros que le pregunten.

Muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias.

Té la paraula ara el senyor Alamán per part de Podem.

El senyor Alamán i Tabero:

Moltes gràcies.

En primer lloc, agrair la seua participació ací i rendir comptes primer de totes aquestes intervencions que ha dut a terme al llarg d'aquest any, aquestes quatre intervencions.
I també solidaritzar-me, aprofitant l'ocasió, pels actes lamentables que va patir la setmana passada.

Dóna la sensació, efectivament, que és coherent amb allò que diu de buscar interlocutors més enllà del País Valencià per a trobar altres parers i trobar, fer encontres per a millorar les polítiques socials, a banda de també tindre interlocutors, com potser, al govern central o entre la societat civil.
I això és una cosa que és d'agrair.
Són quatre viatges.
Vaig primer a fixar-me en el primer sobre el Comité de les Regions, fer unes poquetes preguntes.
I després continue amb les dos següents que, d'alguna manera, tenen la mateixa relació.

I és que, bo, el paper que pot tindre el País Valencià al Comité de les Regions, és veritat que és un òrgan que moltes vegades és consultiu, però tenim, diguem-ne, el dubte de si n'hi ha qüestions que no s'han consultat i, evidentment, sí que afecten a les regions i als territoris, com pot ser el tema d'implantar els tractats, d'aprovar els tractats CETA o TTIP.
I, bé, una de les preguntes seria si algunes d'estes qüestions es van defendre, ja que també afecta els valencians i valencianes.

D'altra banda, és si s'aposta per augmentar una democràcia més de proximitat ampliant, diguem-ne, la participació ciutadana.
Voldríem saber, diguem-ne, quina és la seua diagnosi actual d'aquesta política seguida amb els plans estructurals i si els de l'última dècada han sigut o no positius dintre del pla Europa des del 2010 al 2020, ja que s'està preparant el terreny per a posteriorment.

Per la banda, diguem-ne, de la segona i la tercera intervenció, dintre ja del que és posar i articular un marc dintre del que podria ser el (inintel·ligible) .
.
.
, diguem-ne.
La qüestió està que es pot entendre que aquest marc agafa dues potes i entenc que s'ha treballat amb una molt fortament que serien els drets socials.
Però també en paraules de Juncker que va ser el que va proposar i impulsar aquest programa, aquest articulat, és mantindre i crear un cordó sanitari al voltant del que és l'ocupació.

I entenem que tot allò que ha proposat allà a Europa en les seues intervencions, sí que han de vore amb enfortir, diguem-ne, un marc social, unes polítiques socials molt fortes.
Però sempre queda la qüestió una miqueta de què passa amb l'ocupació que és fonamental.

Des d'Europa s'intenta apuntar de millorar l'ocupació per a millorar posteriorment els drets socials, quan realment, quan arriba sembla que és, diguem-ne, una proposta que no té.
.
.
, que és feble, diguem-ne, és una (inintel·ligible) .
.
.
És a dir, que no acaba de ser vinculant i sempre topes, diguem-ne, amb els estats que haurien de fer modificacions al que és la llei laboral.

Per exemple, sí que m'agradaria saber si, respecte als comunicats que ha pogut tindre la patronal espanyola de dir que els salaris no els van a modificar.
És a dir, que si continuem tenint salaris precaris, evidentment, no anem a poder assolir aquestos drets socials.
I si ha mantingut alguna conversa, alguna.
.
.
, amb el govern central per a poder instar o perquè es modifique açò i després també poder complementar amb aquestes polítiques socials.

Tinc moltes preguntes.
A vore, vaig a perdre els papers.
(Soroll de papers) Val.
Per exemple, també en el tema dels refugiats n'hi ha una pregunta que és que, com bé ha dit que es va reunir amb el secretari general del Consell Europeu, (veus) del Consell d'Europa, disculpe, d'immigració i dels refugiats, m'agradaria saber quina resposta va tindre quan li va dir que tenia la intenció de tancar el CIE.
I si davant d'aquesta situació en què l'estat espanyol ha acollit a un 11% de refugiats, si li ha donat alguna eixida o alguna proposta més enllà de la negativa del govern central que es dedica a dir que són els competents ells, però no resolen el tema.
Si li va donar algun suggeriment per a poder resoldre este tema.

D'altra banda, el tema dels pilars europeus dels drets socials, seguint amb esta línia, ens agradaria saber, per exemple, quin paper té La Generalitat en aquestos i si du a terme polítiques conjuntes amb l'estat.
I, ja que tot açò forma part d'unes bones intencions, ens agradaria saber també quines diferències n'hi ha en aquestes polítiques que es pretenen dur a terme amb les anteriors dels governs del Partit Popular.

I, bo, vaig a quedar-me ahí.
Bé, em quede ahí.

La senyora presidenta:

Molt bé.
Gràcies.

Té la paraula el senyor Bertomeu en nom del.
.
.
Sí.

El senyor Bertomeu Vallés:

Molt bé.
Moltes gràcies, presidenta.

Benvinguda, honorable vicepresidenta, a aquesta comissió.

Jo el primer que vull fer notar és, ja que la presidenta d'esta comissió és nova, que no és massa acceptable que passe tant de temps des que es produïx un esdeveniment a Europa, com va ser la Cimera de les Regions, que ha passat un any i un mes, fins que tinguem ací una reunió per a saber efectivament de què es va tractar, quina va ser la postura que es va defendre i quins van ser els resultats.
La de març del 2017, i sobretot també la de juny del 2017, poden entrar dins d'uns paràmetres temporals acceptables, però no la resta.

Per tant, jo com a pas previ perquè he intentat fer cas a tot el que ha dit la vicepresidenta, però és difícil trenta i escaig minuts assimilar tanta informació, jo el que demanaria, en primer lloc, és que amb caràcter previ a la realització de qualsevol viatge, doncs que se'ns informe, sobretot als diputats membres d'esta comissió, perquè puguem conéixer quin és el contingut d'allò al que va assistir un representant valencià, què és el que es persegueix, quina és la postura i quins són els resultats.
De tal manera que des del nostre punt i des de la nostra posició, doncs puguem aportar el que trobem convenient, bé siga criticant o bé siga recolzant la postura que en un moment determinat es puga portar endavant.

Per tant, la primera qüestió -que jo li demane que prenga nota la presidenta de la comissió- és eixa petició formal que se'ns informe per escrit a tots els membres d'esta comissió de cada u dels viatges que vagen a realitzar-se.

Després, respecte al que és el contingut jo dividiria un poc, per a ser sistemàtic en el poquet temps que tenim, dos o tres grans apartats.

El primer respecte de la Cimera de les Regions en la que es parlava del futur i de l'aportació de les regions, el que d'alguna manera nosaltres, i jo personalment tire en falta, és que n'hi haja hagut.
.
.
-si és que no l'ha hagut, és el que jo un poquet he vist-, que no haja hagut una reflexió respecte dels canvis de model econòmic i social que puguen estar ja produint-se a nivell estatal, a nivell europeu, a nivell regional, per la revolució tecnològica que està ja en l'actualitat influint en les persones i està influint en els llocs de treball.

I eixa influència va a tindre unes conseqüències a curt termini molt importants i que va a produir, molt probablement, que moltes persones joves amb una gran capacitat i amb una gran formació puguen quedar-se fora del sistema o que puguen estar dins del sistema des d'una posició de marginalitat i, per tant, no puguen assolir una situació suficientment digna com per a poder afrontar un projecte de vida dins de la nostra societat.

I això és tal volta la primera pregunta que li faria a la vicepresidenta, si hi ha hagut una reflexió en eixe sentit, o bé una reflexió europea, o bé…, algun tipus de debat al respecte, perquè pense que sí que és una cosa que s'ha de plantejar necessàriament si no volem trobar-nos, en un espai temporal curt, en una situació realment problemàtica.

Quant a la segona part del que a mi m'agradaria dir de la vicepresidenta és que, bé, la qüestió de la pobresa, nosaltres a la Comunitat Valenciana, desgraciadament i malauradament, no podem estar massa satisfets.
¿Per què?
Perquè tenim un informe d'agost del 2017 de l'Institut Valencià d'Estadística en el que ens està dient que les persones en perill de pobresa són cada volta més, són dos punts més en el 2017 respecte del que eren en el 2015.

I, clar, la primera qüestió que hem d'afrontar és -i també hem de valorar i aportar solucions- és què estem fent a la Comunitat Valenciana, què està fent l'actual Consell per tal de revertir eixa situació que no ha anat a menys, sinó que ha anat a més i, per tant, la situació és pitjor hui que fa dos anys.

I, també, des d'eixe punt de vista, no ja per les qüestions concretes, que sí que s'han formulat per part de la vicepresidenta, sinó un poc la visió de conjunt de les perspectives que n'hi ha respecte de l'evolució de la pobresa a nivell europeu.

I, finalment, per a tancar la intervenció, dir-li a la vicepresidenta que considerem que qualsevol postura que s'adopte a les institucions europeus, ens ha paregut positiu que, efectivament, s'haja pogut doncs afrontar en alguna ocasió la defensa de la postura comú de totes les comunitats autònomes, i és més, en algun moment inclús supose que amb el recolzament del govern de l'estat com a posició estatal.
Això pense que sempre és positiu.

Però tota eixa posició comú és important també que als membres d'esta comissió se'ns faça també partícips, perquè, si no, d'alguna manera, ens trobem doncs que som mers espectadors i que com a representants que som dels ciutadans de la comunitat autònoma valenciana doncs no podem ni aportar, ni criticar, ni dur a terme la tasca per a la qual vam ser escollits i per la qual estem ací treballant.

I, bé, de moment tot això és el que he de dir, i en la segona intervenció comentaré més coses.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyor Bertomeu.

La senyora Álvaro, per part de Compromís.

La senyora Álvaro Cerezo:

Molt bona vesprada.

I molt agraïda, per descomptat, per la seua presència hui ací, senyora vicepresidenta.

Podria coincidir amb el Partit Popular que és increïble, és increïble que fins a data d'avui no coneguem els detalls de les jornades que es van dur a terme ara fa més d'un any, estem parlant que vosté estava un 17 d'octubre de l'any passat parlant de l'eradicació de la pobresa.

I això no és, tal i com es demostra, si acudim al registre, una cosa que se li haja de culpabilitzar a vosté sinó que millor podríem parlar-ne de què han fet alguns grups parlamentaris per a evitar sentir el que vosté avui ens ha contat.
Eixa és la veritable raó.
¿Què han fet alguns grups parlamentaris per a evitar que avui estiguem ací escoltant-la?

Perquè pel que a Compromís respecta podem i estem orgullosos d'eixa interlocució, per fi, fluïda que ara tenim amb Europa i que l'animem a continuar, senyora vicepresidenta.
En la foscor queden ja els temps en què es maquillaven els comptes i des d'Europa no arribaven invitacions sinó multes de fins a 80 milions d'euros.

Però, clar, n'hi ha qui tracta de nadar entre dos aigües i n'hi ha que s'atrevix a dir que anar a Europa a treballar no val la pena, inclús frivolitzen sobre aquestos assumptes que li han dut a vosté a Europa.
I el que vosté ha de fer és estar al plenaris, ¡sí, senyor!
, encara que ells no sàpiguen molt bé per a què la necessiten a vosté en el plenari.

Perquè, miren, no aniré massa lluny.
Plenari del 27-28 de setembre, on vosté, evidentment, estava present.
I ¿què fan els grups que li reclamen constantment la seua presència en els plenaris?
Res.
Ni una interpel·lació que li feren, ni una pregunta.
¡Res!
Solament el Grup Compromís vam ser qui li preguntàrem per l'atenció a les persones amb diversitat funcional, si no recorde malament.

Sobre eixe informe de la pobresa, que ara tant volen saber, no li van preguntar res.
I jo imagine que vosté ja els contestarà al grup parlamentari que corresponga que en dos anys anava a baixar la taxa 6,9 punts.
(Soroll de papers)

Seguim amb els plenaris perquè arriba el ple del 18 i el 19 d'octubre, al qual vosté faltava un dia, un dia, senyories, faltava la vicepresidenta, i ací es va muntar la de Dios es Cristo, ací es va muntar la de Dios es Cristo, perquè vosté estava a Estrasburg.
Un viatge, un viatge que s'havia informat amb 15 dies d'antelació, i ara ací he d'escoltar que hem de donar comptes abans.
S'havia informat amb 15 dies d'antelació, tots els síndics sabien amb 15 dies d'antelació que la senyora Oltra no anava a estar en eixe plenari, que no pillava a ningú per sorpresa, però aquí los cancerberos del parlament valencià ¡bramaven!

Mire, se me va ocórrer suplicar, demanar, insistir, que en eixe plenari es podria canviar l'ordre del dia perquè n'hi havia un assumpte, el punt 2 d'eixe ordre del dia, que l'afectava directament a la seua gestió, i la resposta, la resposta contundent a eixa petició va ser: Â«No, ¿per a què se'n va a Estrasburg?
Â» ¡Contundent!

Així ja veu vosté que sota eixe concepte tan ximple tot el que puga dir avui vosté ací a cert partit per una orella li entrarà, per l'altra l'eixirà i pel mig no li farà cap connexió.
Això li ho assegure.

Anem, doncs, ja al ple de demà, 25 i 26 d'octubre, i mire, una pregunta d'un diputat no adscrit, una pregunta del Partit Socialista i una interpel·lació de Podemos sobre els punts de trobada.
¿Per a què volien tan insistentment a la vicepresidenta si quan la tenen davant no li pregunten?
Si tot açò que ací tant els interessa, després no li pregunten res.

Clarito se lo digo, clarito.
A cert grup el que li pica, senyora Oltra, és que ara Europa ens convide, la conviden per a explicar les bones pràctiques.

Això és el que a alguns els pica (soroll de papers), i si els pica, senyories -i amb açò acabe-, que es rasquen, que tal com li he dit a vosté abans, a nosaltres sí que ens importa eixa tasca a Europa, sí que ens importa eixa relació fluïda i no tenim res a amagar.

Moltíssimes gràcies, senyories.

La senyora presidenta:

Gràcies, senyora Álvaro.

I, ara sí, té la paraula el senyor Briet, del Grup Socialista.

El senyor Briet Seguí:

Moltes gràcies, presidenta.

Vicepresidenta, moltíssimes gràcies per vindre a aquesta comissió i explicar de forma detallada la seua participació i el posicionament de la nostra comunitat en les diferents cimeres en les que ha estat present a Europa.
I gràcies per tot el treball que està realitzant al Consell i a la seua conselleria.

Mire, jo em sent molt orgullós del que està fent-se, del treball que està realitzant-se i del que representa el govern del botànic.
Estic segur que el canvi en la direcció de les polítiques que estan portant-se a terme per este nou Consell està possibilitant la recuperació de la dignitat i la confiança d'Europa.

Però també li he de dir que està recuperant la confiança de les administracions locals, que són importants, importantíssimes.
Perquè no cal oblidar que aquestes junt amb l'administració autonòmica són els vertaders pilars del benestar social, són les que donen la cara i treballen diàriament amb les persones, amb la seua realitat, amb les seues circumstàncies i amb les seues singularitats, doncs totes són partícips d'una situació, però cada una d'elles requerix una atenció diferenciada.

I jo que vinc del municipalisme he vist, he patit i he lluitat contra la desídia, l'oblit i la nefasta gestió del Partit Popular en tot el que significaven les polítiques socials.
Desafortunadament, no vam ser capaços d'adonar-se de la importància de cohesionar la societat ni quan estàvem en bonança econòmica ni quan més ho necessitàvem, que era en els moments més durs de la crisi.

Mire, vosté ha dit unes paraules que resumixen l'eix de les polítiques del nou Consell.
Ha dit -segons he anotat- que Â«si el creixement econòmic no anava acompanyat d'un sistema de drets socials el projecte europeu fracassaria.
Â»

Crec que són les paraules que posen de relleu la seua intervenció d'avui, que posen de relleu la clara diferència entre les polítiques del Partit Popular i les que està aplicant aquest Consell, perquè per a una societat reduir la desigualtat es potenciar la governabilitat democràtica i és consolidar les condicions per a desenvolupar-se com a tal.
Per a una societat que és capaç de reduir les desigualtats, s'incrementen, sens dubte, les possibilitats de créixer econòmicament i es convertix en una societat més forta i més justa.
I nosaltres, vicepresidenta, pel que ha exposat, estem en el camí encertat.

Definim quin tipus de societat volem per al futur de la nostra comunitat i per a Europa, una societat fonamentada en els drets socials i la cohesió, i en la qual sens dubte necessitem de l'ajuda d'Europa i que aquesta, com bé ha explicat, també es reafirme com una Europa més social.

Pel que respecta a la seua intervenció, també m'agradaria fer-li algunes preguntes.
Ha comentat al llarg d'ella que el Consell de la Unió Europa va presentar un document que pretenia ser una guia per a posar fi a la desigualtat laboral entre homes i dones i parlava que seria de difícil aplicació sense les adequades polítiques expansives i d'inversió de les institucions comunitàries i estatals.
I la meua pregunta és si aquest document contemplava partides pressupostàries concretes o programes concrets vinculats a partides pressupostàries.

També ha comentat o ha explicat que varen dur una posició comuna, i m'agradaria saber si van ser totes les comunitats autònomes les que es van consensuar i adherir al document del pilar europeu de drets socials o n'hi havia alguna comunitat que no es va adherir a eixe document consensuat.

I també m'ha semblat escoltar que ha parlat del dret a l'habitatge, i si es va traslladar la necessitat -seria la pregunta-, si es va traslladar la necessitat de legislar de forma més contundent, de forma més clara (algú tus) aquest dret per a Europa.

Perquè, clar, hem estat parlant en tot moment de la dignitat, i jo crec que el dret a l'habitatge és un dels drets fonamentals perquè una persona puga viure dignament, al qual estan vinculats molts altres drets fonamentals com poden ser el dret a la intimitat, a la seguretat, el dret dels menors, els drets de la família.
Per tant, em pareix important si s'ha traslladat la necessitat de contemplar aquest dret d'una forma més contundent.

També si se'ls va traslladar l'absurd i l'intransigent posicionament del govern espanyol respecte a una comunitat autònoma o moltes comunitats autònomes que pretenen considerar-lo com a un dret subjectiu, perquè està oblidant-se que l'estat espanyol oblida de forma continuada la doctrina jurídica, oblida de forma continuada la carta de drets socials i oblida de forma continuada les sentències europees que caminen a la protecció d'aquest dret.

I, per últim, també, una altra pregunta és que si al seu parer.
.
.
, ¿quines han sigut les conseqüències.
.
.
quines hagueren pogut ser les conseqüències de suspendre els fons estructurals a Espanya pels continus incompliments del Partit Popular?

Per a finalitzar, vicepresidenta, donar-li les gràcies una altra vegada per tornar la dignitat a les nostres institucions en tan sols dos anys, i impulsar una nova etapa com es coneix i es reconeix pel bon treball i com es prioritzen els recursos en polítiques que ens aporten cohesió social, com les que ha comentat d'accés universal a la sanitat, la renda valenciana d'inclusió, la Xarxa Llibres, la llei de la funció social de la vivenda.

I que ja no ens miren com un símbol d'obscuritat.
Des d'Europa ja no ens miren aixina.
Perquè abans eixe símbol d'obscuritat o el símbol de la Comunitat Valenciana era el símbol de la corrupció, del balafiament i de les il·legalitats que representaven els anteriors governs del Partit Popular, on se'ns sancionava per les polítiques urbanístiques, per l'ocultació del dèficit o per no saber on estaven, per exemple, els diners que estaven destinats als col·legis.

Per tant, gràcies per eixe treball, gràcies per tornar-mos la dignitat i gràcies per fer-ho perquè necessitem d'Europa per a una cohesió social que de deveres ens porte un creiximent econòmic i que acabe en tot el que vosté ha estat explicant, que ha exposat, que acabe ja amb la pobresa, que acabe en els treballs precaris i, sobretot, que torne la dignitat a les persones.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies.

Vicepresidenta, té vosté.
.
.
la paraula.

La senyora vicepresidenta del Consell:

Gràcies, moltes gràcies.

Gràcies per les seues intervencions.

Gràcies també pel to.
És molt diferent al que llig en premsa quan estic en Brussel·les o en Estrasburg, i s'agraïx, s'agraïx l'amabilitat, sobretot.

Aniré un poc per ordre d'intervenció si no els sembla mal, perquè és l'ordre pel que he pres nota, però.
.
.
bé, com n'hi han temes que són vasos comunicantes intentaré contestar també alhora.

Senyor Woodward, gràcies a més per dir que no calia justificar estos viatges, però certament tots som humans i, quan lliges el que lliges, te sents també en l'obligació de ser interpel·lada i en l'obligació de donar explicacions que, probablement té vosté raó, formen part de la meua obligació com a governant, i no tindria per què donar explicacions o intentar justificar per una cosa que és normal.
Però vivim en un país en què encara no és molt normal, però de totes maneres li ho agraïsc.

Quant a la primera cimera, que no era exactament el Comité de les Regions, ¿val?
Pel que dia el senyor Alamán, no era el Comité de les Regions, era la Cimera de Regions Europees.

Aquí dúiem un document signat alalimón pel conseller d'Hisenda i Model Econòmic i per mi mateixa, en el qual en esta cimera -que efectivament està òbviament en relació amb el Comité de les Regions, però no era exactament una reunió del comité, sinó una cimera- estàvem plantejant-mos un document molt ample sobre el present i futur de les regions dintre d'Europa, els distints finançaments.
Planejava sobretot a la cimera el tema dels fons estructurals, perquè en aquell moment era una cosa que estava molt en qüestió i corríem cert risc de perdre eixos fons estructurals.
I, aleshores, ahí, digam, és més una qüestió declarativa que altra cosa.

De fet, l'acte solemne del final que jo els he informat, se feia la firma solemne i l'entrega de totes eixes firmes de totes les regions, que, com deia, el 80% de les regions havien signat este document, que se treballa prèviament i, quan s'arriba, doncs ja se fan més.
.
.
se fan més les intervencions de valoració i del que creus que hauria de fer-se més èmfasi, però, digam, que el document ja aplega pràcticament pactat.

Aleshores, eixes firmes se van entregar a la Comissió Europea en un acte solemne i és un poc la postura de les regions.
Ahí també mos va servir per a fer reunions bilaterals i contactes bilaterals, els quals vosté preguntava.

En esta primera reunió sí estava el senyor Calabuig.
Sí vam coincidir amb el senyor Calabuig en esta primera reunió.
Amb el senyor Calabuig vaig coincidir en esta i en la.
.
.
, i en la d'Estrasburg, però perquè el senyor Calabuig anava en la delegació del president, ¿val?

Òbviament, la directora general i el delegat se van repartint les funcions.
No cal que vagen els dos a tots els llocs junts.
Aleshores, la directora anava en la delegació amb la vicepresidència, i el delegat anava amb la delegació del president, que per qüestions diferents i agendes diferents coincidírem en Estrasburg i férem un sopar.
.
.
-açò va ser en juny- férem un sopar les dos delegacions amb els europarlamentaris.
¿Val?
I ahí sí que coincidírem.

En esta primera sí que estava el senyor Calabuig, pel que vosté preguntava, i ahí establírem algunes relacions bilaterals; primer, amb les comunitats autònomes per a traslladar-los la necessitat.
.
.
, perquè hi havia algunes comunitats autònomes que estaven plantejant-se que només se penara a les comunitats que havíem incomplit el dèficit -òbviament, aquelles que no l'havien incomplit-.

Aleshores, el que estaven traslladant a l'estat espanyol és que si n'hi havia penalització, mos les rebotaren a les comunitats autònomes que havíem incomplit el dèficit, pel qual jo, a una representant d'una comunitat autònoma, li vaig dir: Â«¡Dona!
, si mosatros tinguérem el vosté finançament, tampoc incompliríem el dèficitÂ».
I, aleshores, me va dir que això estaria per vore.
.
.

Vull dir, que a vegades no són relacions molt diplomàtiques ni molt amables, perquè toca defensar una postura com a comunitat autònoma, però també un poquet la dignitat del nostre territori, que, en fi, havíem incomplit el dèficit perquè tenim el pitjor sistema de finançament de tota Espanya, ¿no?
, i que amb altres sistemes de finançament, sobretot amb aquell de la persona que m'estava parlant, segurament no és que no només compliríem el dèficit, és que estaríem amortitzant deute.
¿Val?

A banda d'això, vaig parlar en el de Madrid, en Catalunya, en algunes regions més que en les diferents sessions te vas trobant i vas establint.
.
.
en cercles menys formals.

I després, també, en el que preguntava vosté dels resultats directes.
Per exemple, la reunió amb Emilia-Romagna ha tingut com a resultat que tenim ara un projecte compartit de promoció de dret de persones migrants, dintre del marc dels objectius de desenvolupament sostenible de Nacions Unides, on ells tenen el lideratge i nosaltres som socis.
I este és, per exemple, un dels resultats d'aquella reunió.

A més, són reunions curtetes, que no cal estar set hores reunit per a traure.
.
.
És allò bo que tenen estos àmbits europeus, que la gent més molt més directa.
Aleshores, per exemple, vosté me demanava resultats concrets.
Este és un resultat concret.

Resultat concret també va ser que d'estes primeres reunions, i que nosaltres començàrem a menejar-mos molt en els fòrums europeus, vam ser la primera comunitat autònoma en assolir el projecte operatiu, el programa operatiu del fons social europeu d'inclusió -la primera comunitat autònoma d'Espanya-.
Això també és un resultat positiu.
A més, estem parlant de molts milions d'euros, ¿no?
, en este cas.

Preguntava vosté pels fons estructurals.
Bé, els fons estructurals, en principi, sembla, sembla, però açò és com tot, ¿no?
, sembla que al final s'ha arreglat i no hi haurà sanció per a Espanya, però vam estar en un tris.
I calia anar a explicar a les institucions europees que els fons estructurals s'estaven gastant o s'estaven invertint d'una manera responsable i donar explicacions.
Moltes de les reunions que vaig tindre.
.
.
, vaig reunir-me també amb els caps de gabinet de dos comissaris europeus per a assegurar-los que, per la part que ens tocava com a regió, els fons europeus estaven invertint-se amb total responsabilitat, amb priorització social, etcètera, etcètera.

També a un d'ells, al membre de gabinet del comissari Katainen, li vaig proposar la idea que, a banda dels fons que existixen actualment -dels fons estructurals europeus-, deuria haver un fons europeu de garantia de drets socials.
Això va ser, si no recorde mal, en el segon viatge a Brussel·les, amb Katainen.
¿Per què?
Pel que diem abans, que també plantejava el senyor Briet, ací fa falta polítiques expansives i fa falta pressupost.

Fins ara la Unió Europea ha invertit molt en hardware -en infraestructures, en infraestructures hidràuliques.
.
.
-, però, ¿quant s'ha invertit en software, que són les polítiques socials?
Fem la comparació amb un ordinador: el sistema operatiu, molt bé, les carreteres, les infraestructures, ferrocarril.
.
.
Val.
I, ¿què n'hi ha d'educació, sanitat, polítiques socials, que és el software?
Este ha sigut un poc també el nostre objectiu.

Perquè, clar, s'està parlant molt del pilar social europeu, que era també una cosa que el senyor Alamán ha insistit, se parla molt del pilar social europeu, però en el fons tenim un instrument del Consell d'Europa, que és la Carta Social Europea, que el que se necessitaria és tindre fons.

El que hauria de fer la comissió és posar fons per a desenvolupar i implementar en tots els països la Carta Social Europea, perquè l'instrument normatiu ja està.

El que caldria també és que Espanya ratificara la carta revisada i s'adherira al protocol de reclamacions col·lectives.
Això és fonamental, i això és una de les coses que te diuen.

Vull dir, que també moltes voltes vas allí i te peguen una estirada d'orelles.
Vull dir, mosatros vam anar allí al Consell d'Europa, el tercer viatge, i te peguen una estirada d'orelles, per Melilla, per las devoluciones en caliente.
.
.
Perquè al capdavall tu vas per una regió, però representes a un estat.
I acabava d'eixir.
.
.
, en l'últim viatge acabava d'eixir la sentència del tribunal europeu respecte de les devolucions en calent, condemnant Espanya, i te peguen una estirada d'orelles.
I tu vas allí i dius: doncs tenen vostés raó.
¿Què vaig a dir-los?

Aleshores.
.
.
, de la mateixa manera que el tema dels CIE, no és que anàvem nosaltres a plantejar-ho.
És que ells també ho sabem i t'ho diuen.
Perquè ells són els guardians dels drets humans i dels drets socials en Europa.
El Consell d'Europa.
.
.
el Consell d'Europa és el guardià dels drets humans i dels drets socials en Europa.
I, per tant, eixa és la seua faena.
La seua faena no és.
.
.
, ells no tenen força coercitiva sobre els estats.
Tenen una força de recordar-los les seues obligacions, d'enlletgir-los la conducta quan no està bé o de.
.
.
, en el cas del tribunal, això sí, de condemnar quan hi ha hagut una vulneració de la carta.

Per tant, són diferents àmbits, ¿no?
I en cada viatge hem combinat el que ha sigut la Comissió Europea, que se concentra més en els viatges a Brussel·les, tindre contacte amb els comissaris, intentar que se veja que l'Europa social ha de ser una prioritat.
Per exemple, una de les nostres aportacions va ser que no s'enfocara tant a l'ocupació el tema del pilar social europeu, ¿val?
, que n'hi ha una part que és de protecció social que no és ocupació.

Si parlem de persones majors, parlem de persones amb diversitat funcional fins al punt que no poden tindre una ocupació, si parlem de xiquets o xiquetes, no estem parlant de treball, del món del treball.
Però sí que estem parlant de protecció social.

Si només focalitzem el pilar social europeu en el món laboral, estem deixant totes unes capes de població, que a vegades inclús poden ser majoritàries.
Si comptem la infància, comptem les persones que tenen incapacitat per a treballar i les persones pensionistes i jubilades, a la millor va i resulta que estem parlant de la majoria, o les persones que no tenen accés al mercat laboral per la raó que siga.

I, aleshores, nosaltres hem fet molt d'èmfasi en això, que les polítiques socials no són només lligades a l'ocupació, que clar que hem de fer polítiques que afavorisquen l'ocupabilitat de les persones, que n'hi haja treball digne, etcètera.
Però també és cert que n'hi ha tota una part de la població que no està en eixes circumstàncies i que el pilar social europeu, de moment, al nostre parer, està molt focalitzat en el tema de l'ocupació, ¿val?
, al nostre entendre, com a pilar social.
Altra cosa són les polítiques econòmiques actives, etcètera.

Per això, de fet, jo és una de les qüestions que vaig parlar amb la ministra de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat, que jo trobava a faltar una presència més activa de la part de serveis socials, perquè el pes, digam, el portava la ministra Báñez, que és amb la qual jo vaig coincidir en Luxemburg en la intervenció de la segona reunió de EPSSCO.
¿Per què?
Perquè pesa més el treball que la protecció social o que el servei social.

Quant la tecnologia.
No és una cosa que s'haja vist en ninguna de les sessions que hem parlat.
La tecnologia i el que suposa quant a la nova configuració del mercat laboral, que se dia des del Partit Popular.

Sí que és cert que n'hi ha un debat i una reflexió col·lectiva sobre eixos temes.
N'hi ha qui està dient que la tecnologia s'hauria de gravar o hauria de cotitzar.
Hi han intel·lectuals que estan reflexionant sobre açò, però li assegure que en els encontres que nosaltres hem tingut, açò no ha estat en l'ordre del dia.

Vostés tinguen en compte que en este tipus de fòrums, els punts de l'ordre del dia és sobre un esborrany que ja ve marcat per endavant.
I el que fem des dels estats, de les regions, els diferents representants, és valorar o introduir matisos sobre eixe document.
Però que el document ve donat i ve donat d'una sèrie de negociacions prèvies.
Aleshores, ¿nosaltres què fem?
Bé, emfatitzar en allò que mos agrada més i també dir: Â«Açò hauria d'estar i no està o açò entenem que sobra.
Â» I això és un poc com se fa açò.

¿Com se fixa la posició comuna d'Espanya, que preguntaven també-.
És clar, nosaltres el que hem fet és enviar prèviament una proposta a totes les comunitats autònomes; algunes han fet esmenes, altres no, perquè si tu l'envies un document a algú i està d'acord tampoc cal que te faça aportacions, ¿no?

Jo crec que les primeres voltes que van tindre aportacions d'Andalusia, de Madrid i no sé si d'Astúries -estic parlant de memòria-, però que són les comunitats que han sigut més proactives, digam, en la fixació de posició comuna.
I n'hi ha altres comunitats que els ha paregut bé el document i no han.
.
.

Però, en qualsevol cas, si no hi ha un consens de totes les comunitats autònomes no se pot presentar la posició comuna, entre altres coses perquè, una vegada fixada la posició comuna de totes eixes comunitats autònomes, també ha de donar l'okey el ministeri.
Una vegada fixada la posició comuna de totes les comunitats autònomes, el document s'envia al ministeri i el ministeri ha de donar l'okey, sinó no s'intervé en el fórum.

Estic explicant un poc la dinàmica, igual alguns de vostés ja la saben, però està és la dinàmica, amb la qual cosa la posició comuna sempre s'ha fixat des del consens i des de l'aquiescència del ministeri, perquè si el ministeri no autoritza no se parla en el fòrum.
¿Val?

Més coses que plantejaven.
La mesa redona l'últim dia, no?
, que parlàvem.
.
.
, era el dia mundial de l'eradicació de la pobresa.
Jo crec que vam coincidir -precisament vosté, senyor Woodward-, vam coincidir perquè també era una mesa formada per organitzacions no governamentals internacionals, que teníem una visió pareguda del que han de ser les cobertures socials, del que ha de ser.
.
.
sobretot aquí estaven parlant de joves i adolescents, ¿no?
Hi havia testimonis i va haver testimonis de joves refugiats que havien vingut a diferents països de la Unió Europea, a França, Alemanya, etcètera, contaven la seua experiència.
Era gent molt jove, ¿eh?
, estem parlant de xavals igual de désset o díhuit 18 anys que vingueren pràcticament sent xiquets.

I, per tant, sí que va haver un gran consens que les polítiques que protecció social eren importants per a construir eixa ànima d'Unió Europea, d'un espai de seguretat, benestar, de drets.
.
.
, bé, que és el que ha caracteritzat o que, almenys, hauria d'haver caracteritzat la Unió Europea.

Més coses que preguntaven vostés.
El CETA i el TTIP no ha eixit en esta cimera, perquè esta cimera estava més escorat al tema social.
Saben vostés a més que jo m'ocupe més dels temes socials dintre del Consell, aleshores els temes més escorats econòmics i tal se tracten directament en el Comité de les Regions, i el representant és el senyor Calabuig, quan no va directament el president, com va anar l'altre dia a defensar el tema del corredor mediterrani.
Diguem que són àmbits diferents i estos temes no han sigut tractats.
Jo tinc la meua opinió, òbviament, sobre estos tractats, però no ha sigut el cas.

En els processos de participació ciutadana sí que hem fet molt d'èmfasi, perquè a més en el Consell d'Europa és un element que te dóna molt de valor.
I, per exemple, el que és la llei d'infància i adolescència, sobretot nosaltres el que hem presentat no és el resultat de la llei, que de fet encara està acabant-se l'esborrany, el que hem presentat com a bona pràctica és el procés de participació i, particularment, com s'ha vehiculat la participació dels xiquets i de les xiquetes.

Per tant, sí que li hem donat, no només al fons importància en algunes de les nostres pràctiques, sinó també a la forma.
El Consell d'Europa posa molt en valor que hi haja participació ciutadana en els diferents processos de decisions governamentals.
I, en este cas, sent a més que no és fàcil vehicular la participació dels xiquets i de les xiquetes, bé, nosaltres ho hem presentat i realment els va agradar, ¿no?
Quan tu fas participar a un xiquet o a una xiqueta primer has de fer-los traduir, o siga, que ells diguen el que volen.
I després has de traduir-ho a un text normatiu el que ells estan expressant com a idea.
I després d'eixe text normatiu, novament, has de traduir-lo perquè ells l'entenguen.

Aleshores és un procés que a ells els ha agradat.
I els hem dit que no està conclòs, perquè nosaltres volem que els xiquets vegen el resultat final i que puguen tindre una traçabilitat d'on ha acabat la proposta que ells varen fer en el consell municipal d'infància.
És a dir, si jo vaig fer una proposta, la que siga, ics, ¿no?
, ¿on ha acabat eixa proposta en el text normatiu?
N'hi han altres coses que han proposat, que ahí no mos estem plantejant com ho fem, perquè han proposat coses ben agosarades i molt més interessants que els adults -tinc de dir-ho.

Però, en qualsevol cas, fins el procés actual ja el Consell d'Europa té tota la informació, i quan concloga el procés, que serà quan arribe a Les Corts, si finalment se tramita eixe projecte de llei, també volem eixa segona part enviar-la.
I tenim l'esperança que se puga qualificar com a bona pràctica.

Ens hem compromés també a traduir a l'anglés determinats materials, per exemple.
Eixe és un dels altres resultats a què hem aplegat a conclusions.
Moltes de les coses que fem, si se traduïxen a l'anglés, tenen una repercussió de poder-les compartir amb altres regions, perquè també el Consell d'Europa no deixa de ser un fòrum on la gent compartix experiències.
I tu pots anar i dir: mira, el que han fet ací, igual ho puc adaptar al meu territori, ¿no?
I, bé, participar més activament en este intercanvi d'experiències.

En el tema de refugiats i refugiades coincidíem en l'incompliment en general de la Unió Europea, que només ha aplegat al 25% dels compromisos que havia assolit, i en el cas d'Espanya un 11%.
Però, vaja, com dic, ells són els guardians dels drets humans i dels drets socials, però no tenen força coercitiva per a obligar als estats.

Més preguntes que m'han plantejat vostés.
El dret a l'habitatge.
Nosaltres el plantejàrem, i especialment en la jornada del 17 d'octubre, no només informàrem que havíem conceptuat el dret a la vivenda com a un dret subjectiu i no com un bé d'inversió o d'especulació, això està en el.
.
.
Si vostés tenen interés, la intervenció està en anglés i en castellà, també supose que la podem traduir al valencià, i la poden tindre a l'abast.
I ahí explicàvem que, per primera volta en una llei, en esta comunitat havíem conceptuat la vivenda com un dret, com eixa funció social que té, no com un bé per a especular o invertir.
I també els informàrem, òbviament, que esta era una llei que en principi mos temíem que anava a ser recorreguda pel Govern d'Espanya.
I ahí estem.

Bé, les conseqüències de retirar els fons estructurals europeus hagueren sigut catastròfics, catastròfics, i sobretot imaginen-se, tot el que és fons social.
.
.
Bé, per a nosaltres haguera sigut una catàstrofe, però, vaja, garantia juvenil miren la quantitat d'inversions que se n'hagueren anat.

Per tant, jo crec que tota pedra fa paret i tot el que hagem pogut fer des de diferents territoris, ¿eh?
, no només la Comunitat Valenciana, altres regions d'Espanya també o altres comunitats autònomes també, i òbviament també el Govern d'Espanya, doncs jo crec que és important no haver perdut eixos fons.

Plantejaven que no és acceptable que passe tant de temps entre que se fa la visita i se ve a donar explicacions.
Jo tinc de dir -ho he dit en la meua primera intervenció i per ací tinc les dades-, jo he demanat la compareixença el primer dia hàbil després de tornar de cada visita, sempre, per sistema.

És a dir, jo esta visita, si no recorde mal, està demanada des del 29 de setembre de 2016.
A banda, jo, ahí ja no tinc molt més a dir, senyoria.
Això ja és una autoorganització de les Corts Valencianes en la qual jo no vaig a entrar.
Jo sí que sé que esta comissió ha estat molt de temps sense presidència, que no hi havia una vicepresidència, que ha estat molt de temps sense convocar, però ja no entre en les raons per les quals no s'ha convocat.
Però jo no puc vindre a explicar més si vostés no me criden.
Això és aixina.
Jo no puc vindre a explicar-me si vostés no me criden.
Vull dir.
.
.
(Veus) ¡Ah!
No, no, vale.

Jo demane vindre a comparèixer, però si vostés no me diuen tal dia a tal hora, jo no puc vindre.
Me puc posar ahí en la porta en un megàfon, però no crec que toque, ¿no?
Aleshores, jo entenc que el seu grup polític critique que jo no vinga, però, per l'amor de Déu, posen-ho en l'ordre del dia i jo vinc.
Perquè, si no, al final sí que agarraré el megàfon a la porta i començaré a donar explicacions, perquè fa més d'un any, quasi un any i mig que jo tinc demanat açò, un any i tres mesos.
I no és just que a mi me diguen que jo no done explicacions ací, quan vostés no convoquen la comissió.

Aleshores.
.
.
¡Ah!
, que està vosté apuntant que era per a la presidenta, no era per a mi, val, bé, doncs aleshores apanyen-se vostés, que és ara el poder legislatiu.
Però, en qualsevol cas, com que a mi sí que se m'ha acusat, no ací, perquè ací ha hagut una intervenció molt elegant, que jo agraïsc moltíssim, però sí que en premsa se m'ha acusat reiteradament per part del seu grup polític que jo no vinc a donar explicacions a Les Corts, doncs també crec que és el lloc, la seu parlamentària per a dir jo vinc cada volta que vostés posen data i me criden.

¿Com s'organitzen?
Doncs això ja, jo ahí no entre.
jo sóc molt escrupolosa en la separació de poders.

Parlant de separació de poders.
La postura que nosaltres duem als fòrums europeus és governamental.
Jo no tinc ningun problema, si vostés tenen ganes de treballar, de fer-los partícips d'estes qüestions abans, no tinc ningun problema.
De fet, vostés són partícips abans, perquè nosaltres, com a mínim amb quinze dies d'antelació, hem enviat sempre la confirmació de quin era el motiu del viatge, quan era i per a què era i on era.

Per tant, que vostés en quinze dies d'antelació sempre on han sabut.
¿Que vostés tenen interés?
No costa res, se dirigixen a vicepresidència: Â«Mire, volem saber què van a tractar allí.
Â» Jo els informe sense cap problema.
Jo no he tingut mai problema.
Però vostés han conegut per anticipat sempre el contingut, i a què hem anat, on hem anat i en quina data hem anat.

És més, nosaltres hem avisat en dos-tres mesos d'antelació, quan hi havia previsió, i hem confirmat quinze dies abans quan ja tens l'agenda.
Perquè és de deveres que a tu te diuen: en juny, en la primera setmana se reunirà l'EPSSCO, entre la primera i la segona setmana se reunirà l'EPSSCO.
I això nosaltres ja, en eixe moment nosaltres ja enviem a la Direcció General de Relacions amb Les Corts la previsió perquè vostés estiguen alertats.
Quan ja s'envia la data concreta, que sol ser això, quinze o vint dies abans, aleshores ja s'envia la confirmació a Les Corts dient: Â«Tal dia no estaràÂ».

I a mi me resulta, de deveres, desolador que, com dic, dels quatre viatges, només dos hagen coincidit en un ple, que vostés ho saben en vint dies d'antelació, que a mí se me pone de hoja de perejil porque no voy al pleno i des que començà este període ordinari a mi vostés no m'han fet ni una pregunta, ni una interpel·lació ni una petició de compareixença.
De deveres que me resulta desolador.

Perquè ¿què passa?
Que era justet el dia que jo estava en Estrasburg?
¿De tots els plens que s'han fet, havia de ser eixe?
I si no era eixe ja no podia ser ningun altre.
¡Xe!
, doncs estava el dimecres anterior i el dimecres posterior, ¿no?
No havia estallat Fukushima, que havia de ser eixe dimecres, podia ser el dimecres abans i el dimecres de després.

¡Doncs home!
, com arrear és gratis.
Escolte, i jo després vinc ací i dic.
.
.
torne corrents, que tenen moltes ganes de preguntar-me coses i després vostés no me pregunten res.
Doncs no sé, no sé com interpretar-ho, de deveres.
No sé com interpretar-ho.

Però, en fi, vostés coneixen en antelació, coneixen a què anem.
Si tenen interés en aportar coses jo no tinc ningun problema, i més en este to, jo encantada de la vida.
I a mi la gent que li agrada treballar i que treballa sempre m'ha caigut molt bé, ¿val?
I, bé, a partir d'ahí anem a fer una postura més positiva en tot açò.

Me preguntava vosté també, senyoria, la postura comuna per què no participen Les Corts.
Vostés imaginen-se, ja li he explicat com se fixa la postura comuna de les comunitats autònomes i se fixa de govern a govern.
És lògic.
Nosaltres eixa relació la tenim en els consellers i en els governs autonòmics.

Imaginen-se que les dèsset haguérem d'implicar als governs en un discurs que són normalment cinc minuts, full i mig, i dir: Â«Ara que se reunisquen els parlaments per a vore el full i mig este que anem a llegir en l'EPSSCO.
Â» No, és que és la postura dels governs.
I açò és una qüestió de separació de poders també.
Eixa és una funció dels governs, no dels parlaments.
I els parlaments, a la seua vegada, tenen els seus organismes europeus de coordinació i fòrums de debat i tal, els parlaments també els tenen.

Però, insistisc, si vostés volen saber un poquet més de contingut o del que anem a plantejar, doncs jo no tinc ningun problema en dir-li-ho de bestreta.

I després plantejava vosté el tema de la pobresa.
Clar, jo el tema de la pobresa és una de les coses que jo més he parlant, tant en les institucions de la comissió, com en el Consell d'Europa, com en les relacions bilaterals.

De fet, una de les raons també d'haver anat a Mechelen en un dels viatges, el tercer, el de juny, vam anar a la ciutat de Mechelen, perquè el seu alcalde, que és un dels dirigents del Comité de les Regions, té una política.
.
.
, uns serveis socials molt envejables, la veritat.
Quan te diuen les ràtios dels treballadors socials allí, per la població que tenen, doncs la veritat és que t'adones que mos queda molt per fer.

Doncs, els temes de la pobresa els hem parlat, òbviament, però també hem dit que en l'últim informe AROPE en la nostra comunitat la pobresa, si bé seguix estant per damunt de la mitjana estatal, se reduïx tres voltes més que a nivell estatal.
I això també és un fet.
¿Que seguim estant en xifres inacceptables en un context ric?
Sí.
¿Que s'està fent molt per a treballar-ho?
També.

Vosté me pregunta: Â«¿I què més estan fent?
Â».
Doncs, miren, la renda valenciana d'inclusió és una ferramenta d'això, i vostés han presentat una esmena a la totalitat.
¡Què malament!
¿no?
Perquè jo entenc que necessitem ferramentes per a lluitar contra l'empobriment de les persones, i la renda valenciana d'inclusió és una ferramenta per a això.
Però vostés en premsa -ja vorem que fan demà en el debat- però en premsa poc menys que han dit que es una ley para vagos y maleantes.

I aixina no se trau la gent de l'empobriment.
La gent se la trau de l'empobriment amb ferramentes, ferramentes socials, com la llei de renda.
I vostés han dit: Â«Devolución de la leyÂ».
Vosté me pregunta: Â«¿Vostés què fan?
Â».
Projectes de llei per a traure la gent de la pobresa.
I jo li pregunte: Â«¿Vostés què fan?
Â».
Esmenes a la totalitat, per a deixar la gent en la pobresa.

Aleshores, clar, és cert, que n'hi ha un contrast molt gran, però nosaltres anem a seguir fent estes polítiques, reivindicant-les front a Europa i reivindicant també que la Unió Europea i les seues institucions han de fer un esforç per a lluitar contra l'empobriment.
És obscé, és intolerable que en un context ric com la Unió Europea n'hi haja tantes persones empobrides, tants xiquets i xiquetes empobrits, tanta feminització de la pobresa.

I això és una cosa que s'ha d'abordar.
I a mi, si me diuen estabilidad presupuestaria com a dogma, que és llei, doncs jo diré: doncs caldrà fer una llei que faça que l'empobriment no puga existir i que siga dogma també.
I és el meu parer, i en este ànim nosaltres afrontem estes qüestions.
Perquè, a més, és l'esperit del pacte del botànic.

El pacte del botànic, el primer eix és rescatar persones.
I en eixe ànim fem les polítiques ací, i en eixe ànim anem a les institucions europees a presentar les nostres polítiques i a reivindicar polítiques europees que rescaten persones.
Perquè, com vam dir allí, en alguns fòrums, la Unió Europea, o és social o no serà.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gràcies, vicepresidenta.

Abans de donar la paraula al senyor Woodward, perdó, només.
.
.
Jo pensava que el senyor Bertomeu havia fet una al·lusió a la presidència i pensava que era la broma del principiant, perquè hui és la meua primera Comissió d'Afers Europeus, com a presidenta.
Però atés que ha insistit, ja he vist que no era tanta broma.

I jo el que li vullc dir és que fa quinze dies que sóc presidenta d'esta comissió.
Abans no estava.
El dia 19 d'octubre l'honorable vicepresidenta va presentar una petició de compareixença i avui l'estem debatent.
Jo no sé si he segut molt ràpida o no, però dubto que algú m'haja passat davant a l'hora d'incloure en un ordre del dia una compareixença en tan poquet de temps.

Acabe d'arribar i, evidentment, en esta taula n'hi havia més gent que hagués pogut convocar, encara que jo no estava elegida presidenta, senyor Bertomeu.
Només volia aclarir això, atesa la seua insistència que pareixia que era culpa meua que la vicepresidenta no havia comparegut.
Només per aclarir-ho per a tot el món.

El senyor Bertomeu Vallés:

Si em deixa per una al·lusió directa que m'ha fet la presidència, només per dir que, si hi ha hagut eixa petició de compareixença per part de la vicepresidència, l'anterior presidenta devia haver convocat la comissió.
L'anterior presidenta havia d'haver reunit els portaveus de cada grup i haver plantejat que la vicepresidenta del Consell havia demanat una compareixença.

I això a mosatros no mos ho ha fet, no mos ha comunicat, no mos ha dit i no hem tingut ninguna possibilitat de dir res.
El que jo he dit no he dit en referència al que l'actual presidenta ha fet.
No tinc res a dir en contra ni en negatiu.
Al contrari, ho dic com a un suggeriment en positiu, perquè estes coses no tornen a passar.

Perquè ja ens agradaria que abans que es facen els viatges, que mos informen, perquè mosatros puguem estar a l'aguait del que està fent-se.
Perquè és la vicepresidenta del Consell, de la Generalitat valenciana, està cobrant diners públics i, per tant, tenim dret, com a diputats, a poder valorar eixa actuació que està fent-se.

Res més.

La senyora presidenta:

Per concloure, hi ha dos membres més de la mesa i des d'abans del mes d'abril esta comissió no ha tingut presidència.
I els membres de la mesa que hi havia l'hagueren poguda convocar perfectament.

Però deixem ací esta polèmica.
I anem a donar-li la paraula al senyor Woodward.
Per favor, té vosté la paraula per.
.
.

El senyor Woodward Poch:

Sí, no tenemos más preguntas.
Gracias.

La senyora presidenta:

Molt bé.

Llavors el senyor Alamán.

El senyor Alamán i Tabero:

Bo, jo crec del que queda de la intervenció, del que ha dit anteriorment em quede amb la frase d'un anunci de fa uns anys que diu: Â«Una persona sana és aquella que és capaç d'estimar i de treballar.
Â» Llavors, sembla que la deriva amb les conferències i participacions que n'hi ha a Europa la part de l'estima i de les cures va en bon camí.
Faltaria la del treball.

I un poc a col·lació del que ha comentat que potser la millor manera d'obligar els estats fóra una nova ratificació de la carta social, doncs ja seria una bona iniciativa per a la millor traure les vergonyes i que siga una cosa que puga eixir d'ací.

I, bé, valorar la participació novament.
I, bé, no he perdut els papers està vegada.

Gràcies, gràcies.

La senyora presidenta:

Molt bé.

Té la paraula, ara sí, el senyor Bertomeu.

El senyor Bertomeu Vallés:

Bé, jo sí que he de dir-li que el 20 de juny el Grup Popular va demanar la compareixença de la vicepresidenta al plenari.
La va demanar perquè explicara el contingut del seu viatge a Brussel·les.
Això sí que es va demanar i no s'ha produït.
Que entenem que haguera segut millor que fóra en el plenari, però almenys ha segut en la Comissió d'Afers Europeus, encara que en retard.

Per descomptat, nosaltres abominem d'eixa política que alguns defenen que si els pica que els rasquen.
Això per a mosatros no és política ni és en absolut una cosa que s'haja d'aportar endavant.
Els polítics el que han de fer, al nostre parer, és criticar allò criticable i recolzar allò que haja de recolzar-se.
Però no tindre eixes actituds que més bé pareix que siga una cosa personal i no d'una posició política raonable.

Voldria saber.
.
.
, perquè, clar, el cert, i això és una cosa que és evident, és que vosté ha estat setze setmanes que no va comparéixer al plenari de Les Corts.
I precisament no va comparéixer quan va esclatar la qüestió dels centres de menors, una qüestió de la qual vosté és màxima responsable política, perquè és de la seua conselleria.

I, per tant, això és un fet indubtable que no volia comentar, perquè ja s'ha comentat suficientment en la premsa, però no tinc més remei que dir, que és aixina, que ha aparegut que vosté ha fugit del control de Les Corts per a no donar explicacions d'una qüestió molt concreta respecte de la qual vosté és directament responsable.

Bé, i quant a la pobresa és un fet indubtable que l'índex de pobresa ha augmentat, i vosté açò no m'ho ha pogut rebatre perquè és una cosa que està publicat per l'Institut Valencià d'Estadística i és un fet.

Bé, jo no voldria acabar la meua intervenció sense preguntar-li a la vicepresidenta per una qüestió que entenem que pot tindre molta transcendència -i de fet creiem que va a tindre-la-, i és quant a si s'ha valorat per part de la vicepresidència o del Consell les conseqüències de tot tipus que va a tindre la qüestió del brexit.

O siga la qüestió de l'eixida de Gran Bretanya de la Unió Europea que, com tots sabem, això va a comportar una disminució de l'aportació del Regne Unit al pressupost comunitari i que va a afectar-nos segur.
I si s'han valorat també totes les conseqüències de tot tipus que pot també portar el fet que puga acabar-se eixe divorci sense algun tipus d'acord entre la Unió Europea i el Regne Unit.

I quant al que vosté ha dit de Mechelen -trobe que.
.
.
no sé si ho he apuntat bé o mal, de la ciutat.
.
.
- Doncs no calia anar-se'n tan lluny per a vore que n'hi ha tantes nacionalitats i tants idiomes, perquè només anant a la Marina Alta n'hi ha pobles que tenen més de setanta nacionalitats.
I també es pot vore sense necessitat d'eixir fora de la Comunitat Valenciana quines són les conseqüències o les possibilitats de convivència i millora en eixe sentit.

I jo el que sí que li demanaria a la vicepresidenta.
.
.
Perquè no hem volgut tindre una intervenció que fóra massa incisiva, perquè entenem que tampoc de vegades és el més positiu per a obtindre dades concretes.
Però el que sí que li volem dir és que vosté quan ve ací a esta comissió ha de vindre en una informació que mosatros puguem haver treballat prèviament.
Vindre ací a soltar tot el que vosté ha soltat, sense tindre tota esta prèvia informació per part dels diputats no ens facilita la nostra labor.

I per dir-li que ens agradaria que ens informara -i ja acabe- quins van a ser els pròxims viatges, quines van a ser les pròximes intervencions, que vosté, com a representant del Consell, vaja a participar de hui endavant.

I per últim, sí que vull dir-li també -i ja acabe, definitivament acabe- que per a rescatar persones no cal anar-se'n a Europa.
Ací, en Espanya, com ja li he dit, ací, a la Comunitat Valenciana, n'hi ha molta faena que fer, i el responsable que eixa faena es porte hui en dia endavant són vostés.
És vosté com a vicepresidenta i el seu Consell.

La senyora presidenta:

Molt bé.

Té la paraula, en representació de Compromís, la senyora Álvaro.
¿No?
¿El senyor Briet?
Tampoc.
Molt bé.

Aleshores té la paraula, de nou, la vicepresidenta per cinc minuts.

La senyora vicepresidenta del Consell:

Gràcies, presidenta.

Mire, és vosté molt més interessant quan no li apunten pel costat.
Perquè vosté és una persona solvent intel·lectualment, que puja sempre el nivell d'esta cambra, que malauradament, sobretot d'una part de la bancada, costa de pujar.
I vosté és d'eixes persones que pugen el nivell, excepte quan li apunten per l'orella.
Aleshores, me resulta molt més interessant quan fa les intervencions de motu proprio.

Mire, jo no he estat setze setmanes fugint de Les Corts, i no li tolere a vosté que diga això.
Perquè vosté ahí me conta les seues vacances.
Vostés se fan huit setmanes de vacances.
Jo no me n'he anat ni una.
Vostés se'n van huit o deu setmanes de vacances i me diuen a mi que estic setze setmanes sense aparéixer.
¡Escolte!
almenys descompten-me les seues vacances, ¿no?

Jo aquí.
.
.
¿Per què no intervé vosté i li fa passar el paperot a este senyor (veus i remors)?
I me deixa.
.
.

La senyora presidenta:

Per favor, per favor.

La senyora vicepresidenta del Consell:

No, Â«un poco de respetoÂ».
.
.
És que vosté està interrompent-me.

La senyora presidenta:

Per favor, no establixquen un debat, per favor.
Guardem el to de tota la comissió, que ha estat molt bé i que espero que continue aixina.

Senyora vicepresidenta, continue.

La senyora vicepresidenta del Consell:

És que si vosté parla quan no li toca, aleshores tenim un problema.

No me conten les seues vacances parlamentàries que jo no vinc ací a tindre una sessió de control.
Jo he vingut, com dic.
.
.
Dels viatges només he coincidit en dos plens, en dos.
I en tota la resta m'han tingut vostés al seu abast.
I no m'han fet una pregunta ni mitja.
Ni una ni mitja.
Ni una interpel·lació, ni una petició de compareixença.
La van fer en el mes d'agost, en el mes d'agost.
Però quan va començar setembre, ja no.

El 20 de juny fan la compareixença perquè vaja al ple a explicar una cosa que jo tenia demanada ja per a explicar en esta comissió.
Van tindre possibilitat de convocar esta comissió durant molts mesos.
No la varen convocar.
¡Home, ja està bé!
Un poquet de rigor, que vosté és una persona intel·lectualment molt solvent, a la qual jo admire moltíssim.
I no se poden dir eixes coses.

Perquè vostés tenien possibilitat de convocar esta comissió.
Jo podia haver vingut ací fa quatre mesos, abans del mes de juny podia haver vingut ací a explicar-me, però no han volgut vostés.
Perquè és més bonic.
.
.
(Veus) És més bonic, (veus) és més bonic.
.
.
Ja, doncs mire.
.
.
¡Ah, ah!
És més bonic dir que la vicepresidenta no ve.
¡Escolte!
, ¿com que la vicepresidenta no ve?
I demà estaré en el ple i no me faran vostés ninguna pregunta ni ninguna interpel·lació.

I el dimecres passat, l'altre, vaig estar al ple i no me feren vostés ninguna pregunta, ninguna interpel·lació.
Havia de ser justet ser el dia que jo estava en Estrasburg.
¡Vaya por Dios!
¡Home!
, açò és ridícul.
Aleshores, facen el favor.
.
.

Del brexit, efectivament vaig parlar amb la representació permanent d'Espanya davant de la Unió Europe, d'este tema, entre altres coses, perquè tenia interés el representant permanent de parlar això amb totes les comunitats autònomes que anàrem allí.

A Mechelen.
Efectivament ací n'hi ha ciutats en moltes nacionalitats, no tantes com en Mechelen, ni el nombre que n'hi ha allí.
Però mire, este senyor el nomenaren el millor alcalde d'Europa, per alguna cosa seria, precisament pels seus programes d'integració.
Per tant, no sigam.
.
.
en fi, aldeanos, mira que bé me ve la paraula ara, no sigam aldeanos, ¿eh?
, que ací clar que n'hi ha per a rescatar persones.
Però vostés saben, igual que jo, que estem en un marc de la Unió Europea i on moltes de les mesures i de les polítiques obligatòries vénen d'allí.

I si no influïm allí, no tindrem molt a dir.
I el mediterrani d'Europa també tindria alguna cosa que dir, i sobretot en una comunitat on hem tingut un govern que va llevar totes les banderes europees de les institucions i va decidir que allò ja no li interessava, perquè aquells s'adonaven que esto era un saqueo continuo.
Clar, açò era un saqueo continuo y una sinvergonzonería.
I el Banc Europeu d'Inversions ha dit: Â«Oiga, primero construyan lo que sus compañeros saquearon y luego ya le daremos más dinero para colegios.
Â» Clar, i ara has d'anar allí i te tiren de les orelles.
Les primeres voltes que anàvem dien: Â«¿De Valencia?
Â».
I torcien el morro.

I ja els explicàrem: Â«¡Escolte!
, no, que ja ha canviat el govern, que ara n'hi ha gent decent, que ja no se robaÂ» i estes coses.
Hem hagut d'explicar-les.
És que el primer any mos hem dedicat a això, a explicar per allí que ja no n'hi ha uns lladres al front de La Generalitat.
I això s'ha d'explicar.

I, clar, que hem de rescatar persones.
Però la influència que tenen les decisions en la Unió Europea són molt importants per a poder rescatar o no.
El dogma de la estabilidad presupuestaria naix d'allí.
I allí és on s'ha d'anar a influir.

I respecte de pròxims viatges, en principi, en agenda, previstos no hi ha.
Ara bé, és de veres que dels treballs que hem presentat en estos viatges, se pot col·legir que n'hi haurà altres visites per a donar continuïtat al treball que hem encetat.
Però de moment, en agenda, ni previsible.
Aixina que li puga dir el semestre que ve tal, no hi ha res.

Moltíssimes gràcies.

La senyora presidenta:

Moltes gràcies, vicepresidenta.

I la despedim fins la pròxima i concloem la sessió.

Gràcies.

(S'alça la reunió a les 18 hores i 33 minuts)