Agricultura%888030.10.29%20macro.html





Comissió d'Agricultura, Ramaderia i Pesca realitzada el dia 29 d'octubre de 2013.
Comença la reunió a les 10 hores i 32 minuts.
Presideix el diputat senyor Eduardo Ovejero Adelantado.
Reunió número 19.

El senyor vicepresident:

(Inoïble) … a dar comienzo a la comisión de agricultura y rogando al señor secretario que pase lista, la relación, para ver si tenemos quórum.

(El secretari passa llista per tal de comprovar si hi ha quòrum)

Sí, muchas gracias.

Señorías, en primer lugar agradecemos la presencia del señor conseller y vicepresidente para sustanciar la comparecencia que solicitó el Grupo Socialista.

Y ya, una vez ya constituida la comisión, sí que les tengo que comunicar que, de acuerdo con todos los portavoces, el orden del día estaba redactado de una forma, que se va a hacer una pequeña alteración que es: sustanciar primero la pregunta y después la comparecencia del señor conseller.

Por lo tanto, empezamos ya con el primer punto.
Bueno, el primer punto, ¿si hay alguna alegación al acta que tienen ustedes en la carpeta?
¿No hay ninguna?
Pues, entonces, por unanimidad se aprueba el acta de la sesión anterior.

Preguntes

El senyor vicepresident:

Ahora ya entramos en el punto número 2, que es la pregunta número 898, formulada por la diputada doña María Vicenta Crespo Domínguez al conseller de presidencia y agricultura, pesca y alimentación sobre las medidas con la plaga del picudo rojo.

Por lo tanto, señora Crespo, tiene usted la palabra.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor conseller, atés que el Rhynchophorus ferrugineus, més conegut com morrut roig, és la plaga més important a Espanya i a la Comunitat Valenciana, ¿quines mesures de control d'aquesta greu malaltia que afecta les palmeres està adoptant la conselleria?

El senyor vicepresident:

Sí, señor conseller, cuando usted quiera.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyora Crespo, el Consell compartix amb els nostres agricultors, amb la nostra ciutadania, la gravetat de la plaga del morrut roig en la nostra comunitat i la preocupació pel dany que provoca a les nostres palmeres.

En eixe sentit, li puc assegurar que des de la conselleria estem fent tot el possible per a controlar-la i per a poder eliminar-la definitivament i donant prioritat, per descomptat, als palmerars històrics, com el palmerar d'Elx o el d'Orihuela.

I, en eixe sentit, i contestant la seua pregunta, dir-li que l'estratègia de lluita que la Conselleria de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua té posada en marxa és la que ve replegada en l'ordre de 22 de desembre de 2009, per la qual s'establixen totes les mesures fitosanitàries obligatòries per al control i eradicació de la plaga, i es qualifica d'utilitat pública la lluita contra esta.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señor conseller.

Señora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor conseller.

Sincerament li agraïsc les explicacions.

I, sens dubte, jo sóc repetitiva en este tema.
Però el fet de preguntar de nou sobre la plaga del Rhynchophorus ferrugineus és fruit també de la gran preocupació que tenim, des del Grup Socialista, sobre la proliferació de la plaga del morrut roig a la Comunitat Valenciana i la urgent necessitat que hi ha d'adoptar mesures efectives perquè, per desgràcia, les que s'han fet fins ara, doncs, han fracassat.

Sense anar més lluny, el passat 16 d'octubre a Elx -i això és una cosa que tenim a diari-, on tenim un dels palmerars històrics patrimoni de la humanitat, es desplomà la copa d'una palmera datilera en el col·legi Salesians.
Un episodi, senyor conseller, que a diari vegem de sud a nord de la comunitat.

Estem en 2013, i ja en 2004 la conselleria fa un decret pel qual declara l'existència oficial de la plaga del Rhynchophorus a la comunitat i es qualifica d'utilitat pública la lluita contra el gènere Rhynchophorus ferrugineus spp i s'establixen les mesures obligatòries per a la seua eradicació.
Doncs, mire, puc afirmar que totes les actuacions que s'hagen pogut fer per eradicar una de les pitjors plagues que ataca a hores d'ara totes les palmeres de la comunitat ha estat un autèntic fracàs perquè eixe continua sent el Morrigan de tot el nostre patrimoni botànic.

Cada any, i segons resposta parlamentària a esta diputada, quinze mil palmeres són destruïdes -en són moltes més-.
L'estat d'alarma és gran, senyor conseller.
I, tal vegada, la passivitat amb la qual han aplicat el pla d'eradicació i control té alguna cosa a veure amb la situació actual, perquè la llei és clara: l'administració pública havia i ha d'actuar per a evitar la propagació de la plaga.

Vostés tenen contractada l'empresa Tragsa, una empresa que quan el problema en l'any 2004 començava ja estava desbordada per falta de mitjans i retirava quan retirava les palmeres afectades.
Però hui està demostrat que no ha complit el protocol amb les garanties que marca la llei.

Senyor Ciscar, tots hem pogut veure amuntonades en un bancal, prop d'ací, el material retirat, obrint-li la porta a la llibertat a un animalet que automàticament vola en busca de menjar a una altra palmera sana.

I l'altre procediment que continua aplicant l'empresa en qüestió, que tampoc és vàlid, el de cremar el tronc, fent eixir d'estampida el morrut que, com a insecte que és, volarà ràpidament en busca de saba nova.

Per tant, i li ho dic sincerament, perquè no voldria haver de preguntar a cap altre conseller sobre l'aplicació del protocol d'eradicació i control del Rhynchophorus ferrugineus trituren el tronc.
És un procediment més car, però no hi ha una altra solució per a controlar la plaga que està tenint conseqüències devastadores en la nostra població de palmeres.

Estem davant d'un desastre.
I no hi ha producte que mate el morrut o que salve la palmera de l'atac mortal de l'insecte, i no ho dic jo, ho diuen reconeguts biòlegs que es pronuncien així.

Els diners que feien falta i la preocupació perquè es feren les investigacions necessàries per a guanyar-li la batalla al Rhynchophorus ferrugineus arriben tard, quan ja no hi ha remei.
A hores d'ara, l'insecte passeja de nord a sud de la comunitat ponent centenars d'ous i multiplicant-se a la velocitat de la llum.

Senyor conseller, davant del rei de la destrucció, davant d'esta pesta, tinc el convenciment que totes les forces polítiques estem unides perquè tots volem estar orgullosos dels nostres palmerars -d'Elx, Oriola i Alacant-.
Però també volem que no desaparega un símbol identitari d'estes terres valencianes.

Per això, i li ho dic sincerament, desitge que des de l'administració, des del seu departament, des de la seua conselleria i vosté mateix, senyor conseller, es faça tot el que estiga en les seues mans per acabar amb una de les pitjors plagues del segle.

Res més i moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señora Crespo.

Señor conseller, y ya para terminar la respuesta, cuando usted quiera.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Sí, moltes gràcies, senyor president.

Com bé sap, senyoria, la lluita contra esta plaga no és una tasca fàcil, a pesar dels esforços i dels avanços que a hores d'ara s'han aconseguit.
Però tindre un mitjà que al cent per cent puga eradicar-la no eixistix, ni ací ni en cap lloc del món.

La conselleria està treballant en tots els mitjans disponibles en esta lluita per a acabar en una plaga que, com sap, no afecta sols al nostre territori, sinó a molts més.

Ens trobem, per tant, davant un problema global a què venim donant resposta en els últims anys de la millor manera en què pot afrontar-se: amb investigació, control i col·laboració entre les administracions.

En eixe sentit -i com vosté sap-, l'IVIA, en la seua investigació, juga un paper fonamental, i també les universitats de Castelló, Alacant i la politècnica de València.

Per a la seua tranquil·litat puc assegurar-li que esta comunitat, de totes les comunitats autònomes, és la que major esforç està realitzant per a combatre la plaga, destinant, des de l'any 2004, des que es va detectar, fins hui més de vint-i-dos milions d'euros.

Les línies de treball que desenrotllem des de fa anys ens permeten pal·liar en gran manera les conseqüències d'esta plaga; línies de treball que estan enfocades principalment a la protecció dels palmerars històrics -Elx i Orihuela-, el control de les empreses productores i comercialitzadores de palmàcies, la col·laboració amb els ajuntaments per a una protecció de palmeres en àrees urbanes, l'assessorament i col·laboració amb els ciutadans propietaris de palmeres afectades.

I prova d'este esforç que es ve fent durant any són les dades següents:

Entre 2011 i 2012 hem distribuït gratuïtament trenta-cinc mil litres de productes fitosanitaris a ajuntaments i empreses productores per a la realització de tractaments preventius.
I, en estos moments, continuem realitzant el repartiment que correspon a enguany, a l'any 2013.

En els palmerars històrics d'Elx i Orihuela l'any passat la conselleria va retirar o va triturar, senyora Crespo, va triturar amb les dos trituradores de martells instal·lades a Elx prop de vint mil palmeres.

Tenim pràcticament quatre mil trampes de feromona i cairomona distribuïdes també a Elx i Orihuela, amb una densitat d'una trampa cada dos o cada quatre hectàrees, segons les zones.

Tenim un tècnic especialitzat realitzant exclusivament labors de vigilància en estos dos municipis a temps complet.

Mantenim el control dels quasi mil productors i comerciants de palmàcies registrats en la comunitat, amb quatre mil cinc-centes parcel·les que són objecte d'inspeccions en caràcter trimestral.

Hi ha 128 ajuntaments que han posat en marxa un pla de prevenció i control del picut, en col·laboració amb la conselleria, en què s'inclou la realització de tractaments preventius, l'eliminació de restes de poda dels particulars, vigilància i informació als ciutadans, control del passaport fitosanitari per a nous enjardinaments, etcètera.

Realitzem activitats de formació dirigides a tècnics municipals i distribuïm material informatiu.

Mantenim un telèfon d'atenció als ciutadans per a informar-los sobre tractaments, com podar i eliminar restes, replegar els avisos per a retirada de palmeres talades en les zones del palmerars històrics, etcètera.

I la bona labor que està realitzant La Generalitat en esta matèria està sent reconeguda, inclús en els fòrums internacionals científics que es celebren sobre el tema, com per exemple el Simposi Mediterrani sobre Plagues en Palmeres, celebrat a Niza en gener d'enguany.

I, a més, en tot este tipus d'esdeveniments científics, queda clar que no existixen, a dia de hui, mètodes de lluita contra el morrut -o contra el picut- diferents als que ja s'apliquen a la nostra comunitat.

De la mateixa manera que també queda clar en estes trobades internacionals que reafirmen que som la regió mediterrània que més investigació i metodologia a desenrotllat per a combatre la plaga.

Per tant, senyora Crespo, compartim la mateixa opinió i la mateixa preocupació sobre la gravetat d'este assumpte.
Però no tinga el més mínim dubte que el Consell, com ja li he mencionat, opta per la via responsable de la investigació, el control i la col·laboració.
I, en el moment en què hi hagen nous mètodes de lluita contra la plaga, serem els primers en incorporar-los.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señor Ciscar.

Señorías, he de comentarles que se encuentra entre nosotros el secretario autonómico de la conselleria de agricultura.
Por lo tanto, tenemos hoy a los dos máximos mandatarios de la rama que lleva esta comisión.

Compareixenca del conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor José Ciscar Bolufer, per a explicar quines seran les repercussions en l'economia i la qualitat de vida dels agricultors inclosos en l'àrea regable de l'aqüeducte Tajo-Segura, com també les de tots els usuaris de la Mancomunitat dels Canals de Taibilla, davant la proposta de Pla hidrològic de la conca del Tajo publicada en el BOE el passat 20 de març de 2013, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 63.
411)

El senyor vicepresident:

Bueno, pasamos ahora al punto número 2, en este caso, después de la alteración del orden del día, que es la comparecencia del conseller de Presidencia i Agricultura, Pesca, Alimentación y Agua para explicar cuáles serán las repercusiones en la economía y la calidad de vida de los agricultores incluidos en el área regante del acueducto Tajo-Segura, así como las de todos los usuarios de la Mancomunidad de los Canales de Taibilla, ante la propuesta del plan hidrológico de la cuenca del Tajo publicada en el BOE el pasado 20 de marzo de 2013, y solicitada por el Grupo Parlamentario Socialista.

Por lo tanto, señor conseller, va a tener usted todo el tiempo que desee.
Sepa que dispone de dos intervenciones sin tiempo.
La última, en caso de que hubiera que hacer réplica, sí que sería de cinco minutos.

Por tanto, tiene usted ahora el tiempo que desee.

Adelante.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

En primer lloc, bé, agrair estar ací perquè és una oportunitat esta compareixença per a donar compte en seu parlamentària dels últims acords entre el ministeri i cinc comunitats autònomes al voltant del transvasament Tajo-Segura.
Uns acords que donen solidesa, que donen seguretat jurídica, que donen estabilitat al transvasament.
Un transvasament que ha possibilitat un sector agrícola modern i tecnificat, dels més avançats d'Europa.

La indústria agroalimentària vinculada a l'aigua del transvasament aporta, en el seu conjunt, 2.
364 milions d'euros i més de cent mil llocs de treball.

En l'aigua dels transvasament es reguen més de cent cinquanta mil hectàrees.

I és que tenim un avantatge competitiu derivat d'unes condicions climatològiques que són privilegiades i que resulten difícilment replicables.

A més, l'aigua del transvasament s'utilitza per a l'abastiment domèstic i industrial de setanta-tres municipis en les províncies d'Alacant, Múrcia i Albacete.
Concretament, en la província d'Alacant són trenta-tres municipis.

I, de totes estes dades que acabe d'expressar, jo crec que ens permeten deduir, sense cap dubte, que el transvasament del Tajo al Segura té una importància socioeconòmica essencial per als territoris que són beneficiaris del mateix.

Voldria també destacar, en esta intervenció, l'altura de mires demostrada pel Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient i la resta de comunitats autònomes que han participat en este acord.
Crec que s'ha demostrat sentit d'estat, en primer lloc; i, en segon lloc, s'ha demostrat que en una matèria tan complexa, com és l'aigua, també és possible arribar a acords.
Eixos acords, i vull dir-ho també, són fruit del memoràndum d'enteniment sobre el transvasament que el passat mes d'abril van subscriure el ministeri i els governs de la Comunitat Valenciana i de la regió de Múrcia.
Amb eixe document, amb eixe memoràndum, per primera vegada un govern d'Espanya ha reconegut expressament que el manteniment del transvasament Tajo-Segura i d'una activitat agrària segura i sostenible constituïx un objectiu estratègic i socioeconòmic de primer ordre per a l'estat, i la seua permanència ha de quedar garantida.
Insistixc: és la primera vegada que un govern d'Espanya parla de manera tan clara al respecte, i crec que suposa esta declaració un gir de 180 graus respecte de posicions anteriors del Govern d'Espanya.

D'acord amb el que estava previst en eixe memoràndum, es va constituir un grup de treball per a estudiar i concretar propostes de millora en les condicions de funcionament i de gestió del transvasament, un grup que estava integrat per representants del ministeri, amb la directora general de l'Aigua al cap, representants de les comunitats autònomes, en concret els seus directors generals de l'Aigua, representant dels regants, i tècnics experts en matèria hidrològica i jurídica.
Vull aprofitar també l'ocasió per agrair el gran treball realitzat pels integrants d'eixe grup que durant mesos han estat estudiant i analitzant propostes per a millorar el transvasament.
La seua gran labor ha proporcionat la base tècnica que ha fet possible els acords polítics, acords que a continuació els passe a explicar.

M'agradaria, en primer lloc, destacar que el transvasament, per mitjà d'eixos acords, adquirix seguretat jurídica, adquirix estabilitat, i això suposa la seua consolidació definitiva.
Fins ara, el text regulador emprava l'expressió «podrá trasvasar-se», és a dir, generava una expectativa, però no anava més enllà d'una expectativa.
A partir de l'entrada en vigor del nou text legal, s'establix que el «órgano competente autorizará un trasvase de.
.
.
» Depén ja dels nivells i de les condicions, però parla d'«autorizará».
Ja no n'hi ha una expectativa, ja n'hi ha una obligació per a l'administració, quan es donen uns determinats cabals d'aigua en els pantans de capçalera i, per tant, un correlatiu dret per als usuaris.

I, en segon lloc, -i esta és una qüestió molt valorada, molt ben valorada pels nostres regants- a l'adquirir les noves disposicions sobre el transvasament rang legal, les normes del transvasament del Tajo al Segura, a l'adquirir rang legal, ixen del pla de conca del Tajo, que té naturalesa reglamentària, i s'incorporen a normes legals, quasi totes elles a la llei del pla hidrològic nacional vigent.

Açò té una conseqüència molt important, i per això és molt valorat pels nostres regants: les decisions sobre el transvasament ixen de la Confederació Hidrogràfica del Tajo, en el qual ni els governs de la Comunitat Valenciana, ni el govern de Múrcia estan representats, perquè no formen part els nostres territoris de la conca del Tajo, i -com dia- ixen de la Confederació Hidrogràfica del Tajo, i amb la seua incorporació al pla hidrològic nacional, eixes normes entren en l'àmbit del ministeri, que entenem és on sempre haurien d'haver estat per tractar-se de transvasaments intercomunitaris.
Quins són els principals acords a què s'ha arribat?
En primer lloc, la derogació de la clàusula coneguda com a clàusula Narbona.
L'anterior Govern d'Espanya va aprovar la Llei 11/2005, de 22 de juny, i en eixa llei s'incorporava una disposició addicional primera, que també és coneguda com a clàusula Narbona.
Eixa clàusula exigia al Govern d'Espanya revisar en el futur el volum transvasable des de la capçalera del Tajo a mesura que es portaren endavant inversions per aconseguir aigua que poguera satisfer les necessitats de la conca del Segura.
Estava pensant-se claríssimament en les inversions que s'havien de fer a través del denominat pla AGUA.
Estava pensant-se, per tant, en les dessaladores.

La substitució de l'aigua del transvasament per aigua dessalada era una cosa a què els nostres agricultors i els nostres regants s'oposaven frontalment, perquè era inassumible econòmicament, i perquè existixen moltíssims dubtes que l'aigua dessalada siga la més idònia per al regadiu.
Amb la derogació d'esta clàusula, entenem que s'imposa la racionalitat i torna la tranquil·litat entre els nostres agricultors.

Un altre acord molt important és el de l'automatització de les regles d'explotació.
Fins ara, no teníem unes regles objectives per a decidir quines quantitats d'aigua es podien transvasar en cada moment, i açò era motiu de contínues disputes -i crec que tots ho han pogut seguir a través dels mitjans de comunicació- en l'àmbit de la Comissió Central d'Explotació, que és l'òrgan encarregat de decidir eixes quantitats, i en el qual no tenim ni el govern de La Generalitat, ni tampoc el de Múrcia, ni tampoc els nostres regants, capacitat de decisió.
Com he assenyalat abans es substituïx l'expressió «podrá trasvasarse», que era el que donava lloc a tots estos enfrontaments dialèctics dins de la Comissió Central d'Explotació, es substituïx eixa expressió per «se autorizará el trasvase».
Es passa, com dia, d'una mera expectativa a rebre aigua, a obtindre un dret a rebre eixa aigua.

S'establixen uns nivells en funció de les aigües excedentàries, dels nivells 1 i 2, i es fa una assignació automàtica de cabals transvasables, eliminant tota possibilitat de discussió al respecte, la qual cosa dóna seguretat i dóna estabilitat al transvasament, i dóna sobretot molta tranquil·litat.
Un altre acord molt important és el control que a partir d'ara s'establix dels desembassaments a la pròpia conca del Tajo.
Fins ara, no hi ha hagut cap tipus de control d'eixos desembassaments, que amb destinació a la pròpia demarcació del Tajo es feien des dels pantans de capçalera, dels que subministren el transvasament, Entrepeñas i Buendía.
La Confederació Hidrogràfica del Tajo, quan ho considerava oportú, prenia les decisions respecte d'eixos desembassaments, però no havia cap tipus de control al respecte.
I com sabem, i hem dit, de la Confederació Hidrogràfica del Tajo no formem part, ni el govern de La Generalitat, ni tampoc el govern de Múrcia.

A partir d'ara sí que s'establix un control.
Per mitjà d'un decret que haurà d'aprovar-se en el termini màxim de tres mesos des de l'aprovació de la llei, decret que aprovarà el Govern d'Espanya en eixe termini, es fixaran uns valors mensuals de referència que no podran ser superats en cap cas.
De nou, eixe control ix de l'àmbit de la Confederació Hidrogràfica del Tajo, i passa a ser competència de la Direcció General d'Aigua del ministeri d'Espanya, la qual cosa als nostres regants dóna -com he dit abans- moltíssima tranquil·litat.
Un altre acord molt important és el de la cessió de drets.
És molt important per al funcionament dels nostres regadius, i molt important també per als abastiments dependents del transvasament.
Es tracta d'una flexibilització que s'introduïx per a facilitar les cessions de dret d'ús de l'aigua entre usuaris de distintes demarcacions.
Fins ara, qualsevol acord entre usuaris calia autoritzar-lo per mitjà d'una norma amb rang de llei, i això només ha passat en períodes de sequera.
Tots recordarem quan a l'any 2005 es va dictar el Decret llei 15/2005, per autoritzar cessions acordades d'un costat entre els regants del Segura i la Mancomunitat del Canal de Taibilla, i per un altre costat, per les comunitats de regants del Canal de las Aves i de Estremera, que va permetre aportar 66 hectòmetres cúbics en un període de sequera molt fort.
Només s'acordaven cessions de drets entre comunitats de regants quan estàvem en període de sequera i, per tant, no es podia transvasar, i a més havia de fer-se per una norma en rang de llei, que al tractar-se de situacions d'emergència, perquè eren èpoques de sequera, sempre s'ha fet per mitjà d'un decret llei.

Amb este nou acord serà suficient una autorització administració de la Direcció General de l'Aigua, serà prou per autoritzar qualsevol cessió acordada entre regants, qualsevol cessió que implique l'ús d'infraestructures que interconnecten territoris de distintes conques hidrogràfiques.
Per tant, passem d'una autorització legal a una autorització merament administrativa.
Passem d'una autorització només atorgable en cas de sequera a una autorització atorgable sempre que n'hi haja acords entre comunitats de regants.
Esta nova regla no s'incorpora com les altres a la llei del vigent pla hidrològic nacional, sinó que s'incorpora al Reial decret legislatiu 1/2001, de 20 de juliol, que aprova el text refós de la llei d'aigües, concretament l'article 72 de la llei d'aigües.
Quina incidència o quines conseqüències té açò?
Bé, doncs, açò vol dir que les cessions no són aplicables tan sols als usuaris del Tajo i del Segura, sinó que seran possibles, sempre que les infraestructures hídriques existents possibiliten el trànsit d'aigua d'una demarcació a una altra.
I això vol dir, en el que al nostre territori i als nostres regants interessa, que eixes cessions, una volta aprovada la llei, podran acordar-se entre els usuaris del Xúquer, del Segura i del Tajo, per possibilitar-ho les infraestructures existents.

Tots sabem que el Xúquer està interconnectat amb l'aqüeducte Tajo-Segura per mitjà del pantà d'Alarcón.
Es donen, per tant, en este cas totes les combinacions possibles entre els usuaris del Xúquer amb els del Tajo i els del Segura.
Dir també que estes cessions d'aigua són a més a més dels transvasaments condicionals.
No computen com a transvasaments.
Sí que és veritat que entren dins del límit màxim de 600 hectòmetres cúbics, any que es poden passar d'una conca a l'altra.
Però no computen com a transferències ordinàries d'aigua.
Amb esta flexibilització es dóna resposta també a una reivindicació històrica dels nostres regants.

Un altre acord, també molt important, és el de la caducitat anual dels transvasaments.
En estos moments, la Comissió Central d'Explotació està aplicant una caducitat trimestral dels cabals transvasats.
Què vol dir açò?
Doncs vol dir que una vegada autoritzada una transferència d'aigua per part de la Comissió Central d'Explotació, si no s'utilitza dins dels tres mesos següents, eixa aigua, o eixe dret, es perd.
Amb el nou acord, eixa caducitat passa a ser anual dins de l'any hidrològic.
Això què suposa?
Doncs que el regant pot planificar molt millor, i amb molta més tranquil·litat els seus períodes de reg en funció de la pluviometria, de la climatologia, i d'altres circumstàncies.
Pot planificar molt millor els cultius que pensa desenrotllar al llarg de tot un any.

Els nostres regants es caracteritzen per fer un ús molt eficient i molt racional de l'aigua.
Aprofiten fins l'última gota, però en esta nova figura, en la de la cessió de drets, encara podran extraure més profit a l'aigua transvasada, la qual cosa suposarà més competitivitat.
.
.
Perdó, la cessió de drets, no, la caducitat anual dels transvasaments, podran extraure més profit a l'aigua transvasada, i açò suposarà més riquesa, més competitivitat i més llocs de treball.

I un altre acord afecta la figura de les menors pèrdues.
Les regles d'explotació del transvasament Tajo-Segura fixen uns cabals addicionals per a compensar les possibles pèrdues d'aigua que ocorren a les conduccions.
Eixos cabals, fins ara, estaven assignats als abastiments urbans, però la realitat és que no s'han necessitat mai.
Amb el nou acord, eixos cabals addicionals s'assignen al regadiu, que de ben segur sí que farà ús d'ells.
Esta mesura suposa que els regadius del transvasament tindran de l'ordre de 20 hectòmetres cúbics més a l'any.

El pla hidrològic del Tajo, que s'ha sotmés a informació pública, establix una línia de reserva, a partir de la qual l'aigua embassada en els pantans de referència es considera aigua excedentària, de 400 hectòmetres cúbics.
Un altre acord significatiu, que també adquirix rang legal és que el trànsit de la línia de reserva actual de 240 hectòmetres cúbics a la nova de 400 hectòmetres cúbics no es farà de colp, sinó que s'establix un període transitori de cinc anys, a raó de 32 hectòmetres cúbics per any.
Només en el cas que en qualsevol moment les existències d'aigua embassades en Entrepeñas i Buendía superen els 900 hectòmetres cúbics, el nou nivell de referència de 400 hectòmetres cúbics entraria en vigor de manera immediata.

Com a dada anecdòtica, dir-los que, a dia de hui, el volum d'aigua en Entrepeñas i Buendía es de 725 hectòmetres cúbics.

S'ha especulat molt sobre la incidència que pot tindre, respecte dels cabals a transvasar, l'increment de la línia de reserva de 240 a 400 hectòmetres cúbics.
Inclús, s'ha arribat a dir que en 400 hectòmetres cúbics, en els últims deu anys, durant quaranta-dos mesos no s'havera pogut transvasar aigua.
Quan es fa eixa afirmació es partix d'una premissa errònia, es partix de la premissa que anem a rebre 160 hectòmetres cúbics menys a l'any, i no és així.
La pèrdua de 160 hectòmetres cúbics es produïx només, només, una vegada.
I, a partir d'eixe moment, a partir del moment en què entra en vigor la línia de reserva de 400 hectòmetres cúbics, el funcionament del transvasament és exactament el mateix que amb la reserva de 240 hectòmetres cúbics.

Vull dir també, per altra banda, l'increment de la línia de reserva s'atenua, i molt, per dos circumstàncies:

La primera, i com he dit abans, perquè l'increment no és de manera immediata.
L'increment es fa en cinc anys, a raó de 32 hectòmetres cúbics per any, de manera progressiva.

Però eixos 32 hectòmetres cúbics de cada any van a ser neutralitzats, en gran part, per l'assignació de la figura de les menors pèrdues, a què abans em referia, que ve a suposar vint, vint-i-un hectòmetres cúbics més per al regadiu cada any.

Per tant, en els pitjors dels casos, estaríem parlant d'una pèrdua de 12 hectòmetres cúbics/any, durant cinc anys, la qual cosa significa que la pèrdua global seria de 60 hectòmetres cúbics i no de 160.

Però és que, a més, com eixa assignació als regadius de les menors pèrdues no és només per als propers cinc anys, açò vol dir que en el període de huit anys s'ha compensat la pèrdua de 160 hectòmetres cúbics.

Però, a més, com no té límit temporal, els nostres agricultors van a poder disposar d'eixos vint, vint-i-un hectòmetres cúbics més durant moltíssimes més anys, amb la qual cosa podem dir que encara ixen beneficiats.

Tots estos acords que acabe d'explicar entre el ministeri i les comunitats autònomes, s'han plasmat en un bloc de huit esmenes que el Grup Parlamentari Popular va presentar, fa ara dos setmanes, al projecte de llei d'avaluació ambiental que, pel procediment d'urgència, està tramitant-se en el Congrés dels Diputats; llei que estarà aprovada, per eixa tramitació d'urgència, abans que acabe l'any.

Per tant, abans que acabe 2013, el transvasament del Tajo al Segura comptarà amb un conjunt de disposicions, amb rang de llei, que garantixen la seua permanència i que milloren, de manera notable, el seu funcionament i les seues condicions d'explotació.

Estem parlant que a partir d'ara hi haurà objectivitat, estabilitat, i hi haurà seguretat jurídica d'un transvasament que, com bé saben, és importantíssim per al present i per al futur de la província d'Alacant.

Acabe, senyories.
Dir-los que no es tracta sols d'acords polítics, d'acords entre governs.
Es tracta d'acords en què han intervingut els usuaris del transvasament i que han sigut plenament acceptats per ells, perquè entenen, lògicament, que els beneficien.
I si els nostres regants i els nostres agricultors no els hagueren acceptat, el govern valencià tampoc els haguera acceptat.

Només em resta demanar-los que traslladen als seus companys dels seus respectius partits que recolzen les esmenes relatives al transvasament en el Congrés dels Diputats.
Jo crec que seria la millor manera de poder demostrar que els partits de l'oposició parlamentària estan també amb els nostres regants, amb els nostres usuaris, en un tema tan important com és l'aigua.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señor Ciscar.

Ahora, va a participar, en primer lugar, como grupo parlamentario solicitante de esta comparecencia, su representante, la señora Crespo, por diez minutos.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Mire, senyor conseller, jo ja no sé si vosté és el professor o l'alumne avantatjat del senyor Fabra, perquè el passat dijous tinguérem en Corts un primer míting de la campanya de primàries que ha encetat sobre -i em permetrà que ho pose entre cometes- un acord històric que genera esperança i tranquil·litat, i vosté hui ho ha repetit; i que recupera també moltes de les frases que li vaig sentir al senyor Fabra, per a continuar venent-nos fum als alacantins després de la reunió que tingueren els cinc consellers de les cinc comunitats el passat 15 d'octubre.

Sincerament, senyor Ciscar, pose's la mà en el cor i conteste'm després si, com a alacantí -que ho és, igual que servidora-, hi ha motius per a continuar estant preocupat amb el que passarà amb el transvasament Tajo-Segura.
Si contesta que no, serà l'únic, perquè els agricultors i els alacantins sí ho estan i molt.

Senyor conseller, el perquè d'esta compareixença.
Doncs, mire, amb data 20 de març es publicà en el BOE una proposta de pla hidrològic de la conca del Tajo.
I, aleshores, tots els alacantins, i particularment els agricultors, pensàrem que anava a tindre repercussions en l'economia i la qualitat de vida dels agricultors alacantins de les comarques del Baix Segura, el Vinalopó, el Camp d'Elx i l'Alacantí.

Però, des del passat 16 d'octubre, escoltant les declaracions del Partit Popular, llegint certa premsa i també escoltant-lo a vosté hui ací, pareix ser que tot està resolt.

Doncs, senyor Ciscar, lamente dir-li que des del Grup Socialista no podem compartir eixes afirmacions perquè tenim informació que dista molt del que, primer el senyor Fabra, el dijous passat, i ara vosté, vénen proclamant per ahí des del passat 15 d'octubre.

Senyories, ara vegem el president més que mai per terres alacantines, en la tournée que li han organitzat.
Però li he de dir que el repertori de cançons s'ha quedat curt.
¡Quina casualitat que parle de la clàusula Narbona -vosté també hui-, que parle del programa AGUA, del fi de la clàusula que posava fi al transvasament en l'estatut de Castella-la Manxa en 2015; però mai, senyories, del principal problema que té este acord i el projecte de pla hidrològic de conca del Tajo, que eleva a 400 hectòmetre cúbics la reserva mínima per a poder transvasar aigua al Tajo!

Mire, senyor conseller, em remet a un document oficial.
I el que tots podem llegir és que el govern del senyor Rajoy, que sempre fa cas a la senyora De Cospedal, continua mantenint això dels 400 hectòmetres cúbics, reduint a la mitat les possibilitats de transvasar aigua a la província d'Alacant.
I fa impossible, per molt que vosté s'enteste en dir el contrari, el manteniment del transvasament Tajo-Segura.

Vostés han tornat a claudicar davant de qui mana en Madrid, perjudicant els valencians i, en aquest cas, els agricultors alacantins que, lògicament, desconfien d'eixe acord històric que vostés volen vendre'ls.

Mire, sempre és bo recordar la història.
A l'any 1933 el transvasament Tajo-Segura s'aprovà per les Corts espanyoles, dins del pla nacional d'obres hidràuliques, amb un objectiu clar: assegurar el subministrament d'aigua al sud d'Alacant i Múrcia.
I, al finalitzar les obres, a l'any 1979, el Govern d'Espanya -ja siga PP o PSOE- va ser l'encarregat de gestionar-lo.
I, d'acord amb la normativa actual vigent, quan als envasaments de capçalera del Tajo, és a dir, Entrepeñas i Buendía, hi ha una reserva de 240 hectòmetres cúbics o menys, no hi ha cap possibilitat de realitzar transvasament a la demarcació hidrogràfica del Segura, és a dir, Alacant, Múrcia i Almeria.

Doncs, mire, elevar en 160 -i jo mantinc eixa xifra de 160 hectòmetres cúbics- les reserves necessàries en els envasaments d'Entrepeñas i Buendía, arribant a eixos 400 hectòmetres cúbics, això vol dir que no es transvasarà ni gota d'aigua, per molt que les esmenes que ara ha presentat el Partit Popular de Madrid al projecte de pla hidrològic de conca del Tajo demane un canvi de prioritat i vullga destinar més aigua al reg.

Senyor conseller, l'activitat agrària i la indústria agroalimentària més avançada i capdavantera d'Espanya s'ubica en el territori destinació del transvasament.
Vosté sap -clar que sap!
- que gran part de les exportacions agroalimentàries espanyoles i valencianes provenen de territoris regats amb aigua del transvasament, com també sap que a la Comunitat Valenciana les exportacions agroalimentàries representen més del 20% del total i el sector agroalimentari és el primer sector exportador nostre.
Doncs, mire quina casualitat!
, bona part de les produccions i de les indústries associades a eixes exportacions es localitzen al sud d'Alacant, amb total dependència del transvasament.

Per això, senyor Ciscar, per molt que vosté vullga defensar a ultrança l'acord del passat 15 d'octubre en Madrid -i ha estat molt pedagògic- com un acord que garantirà l'aigua a Alacant també en extrema sequera, doncs, mire, no van a creure-se'l ni els agricultors ni molt menys els alacantins, sempre i quan no desapareguen del text els 400 hectòmetres cúbics com a reserva mínima no transvasable als envasaments de capçalera del Tajo i tornen a aparéixer els 240 hectòmetres cúbics.

Vosté presumix que el memoràndum, que no tenia cap vigència davant de la justícia, ara s'elevarà a rang de llei.
Ja veurem, senyor conseller, si és així.
Però eixe memoràndum, del qual ve fent gala el Partit Popular des del primer moment, continua sense cap garantia, en estos moments, per als agricultors del sud, perquè allí també apareixen els 400 hectòmetres cúbics com a reserva mínima, en lloc dels 240 actuals.

Els agricultors no veuen garantides les seues necessitats amb eixe acord, ni presents ni futures, senyor conseller, i així ho han dit.
Una llosa per al sector l'augment de la reserva mínima de 240 hectòmetres cúbics a 400 en anys de sequera.

I el Grup Socialista afegix: una mort segura del transvasament a curt termini i conseqüències gravíssimes per al sector agrari i agroalimentari.
Perquè, ¿què passarà amb les 60.
000 hectàrees que actualment reguen l'aigua del transvasament en la Vega Baixa, en la zona de la Pedrera, en els camps de Pilar de la Horadada -on va anar el nostre president a vendre fum-, en la Murada i Albatera, en el Camp d'Elx, si no som capaços d'eliminar eixe augment de reserva mínima hídrica de 400 hectòmetres cúbics i torna el que hi ha vigent, senyories?
Els agricultors estan condemnats a rebre ni gota d'aigua del transvasament en anys de sequera.

Per tant, senyories, La Generalitat, firmant eixe acord, obvia vint-i-cinc mil empreses del sector que consumixen aigua transvasada; obvia que Alacant és la província on més segones residències hi ha, per l'atractiu turístic que té; però, sobretot, obvia els agricultors de 198.
178 hectàrees que depenen de l'aigua transvasada; i obvia que el valor econòmic brut de les zones regables per l'aigua transvasada és de 328 milions d'euros, el que representa el 62,18% de 517 milions d'ingressos que tenen els agricultors.

Mire, senyor conseller, acabar amb el transvasament Tajo-Segura és una pèrdua directa de cent huitanta mil llocs de treball.
Vosté n'ha dit cent mil, i jo li'n dic cent huitanta mil sols en agricultura i serveis, i no parlaré de la indústria ni del turisme.

Però el més greu per al futur de la província és que ningú invertix en un territori que no té garantida l'aigua ni sap les condicions d'abastiment, qualitat i preu.
I vosté, senyor conseller, a l'igual que el senyor Fabra, està fent una campanya enganyosa, vol vendre com a bo un acord: elevar a rang de llei el memoràndum del Tajo que no pot ser més roí per als interessos alacantins, i particularment per als agricultors, que no van a tindre garanties per al present ni molt menys el futur de les necessitats d'aigua.

Vostés no fan més que embolicar els valencians amb un projecte que ara, senyories, pareix ser que les obres previstes en el pla hidrològic nacional, que permeten el transvasament Tajo-Segura, es faran amb caràcter d'urgència.
Mire, ara dóna igual la urgència, perquè amb el pacte del passat 15 d'octubre van certificar la defunció del transvasament Tajo-Segura permetent els 400 hectòmetres cúbics com principi no transvasable.

I li dic més, en els últims deu anys, amb eixes condicions, no hauria estat possible cap transvasament al sud d'Alacant -després li ho demostraré.

Mire, des del Grup Socialista continuarem reclamant.
No callarem davant d'una altra discriminació als valencians, als alacantins, per part del govern central, ja que vostés atorguen i donen com a bo un acord que no té cap justificació tècnica per fer el que vol Madrid i el que vol Castella-la Manxa que, de prosperar, senyor Ciscar, passaríem d'«Agua para todos» a permetre que ens furten, i ho repetisc, ens furten un dret reconegut des de l'any 1933 i que ara, per no voler plantar-li cara al senyor Rajoy i a la senyora De Cospedal, danyaria seriosament els interessos econòmics de la Comunitat Valenciana, particularment els de la província d'Alacant.

De moment, és tot.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Crespo.

Para fijar posición, formular preguntas o hacer alguna observación, por parte del Grupo Parlamentario Esquerra Unida tiene la palabra la señora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Conseller, algunes qüestions del nou projecte del pla hidrològic de la conca del Tajo des d'Esquerra Unida considerem que poden afectar de manera molt negativa l'economia i qualitat de vida dels llauradors i llauradores inclosos en l'àrea de regadiu de l'aqüeducte Tajo-Segura, però també a tots i totes les usuàries de la mancomunitat dels Canals de Taibilla.
Encara que, per la seua intervenció, sembla que el Consell no compartix aquesta preocupació, i no compartix la preocupació dels alacantins i alacantines i no compartix la preocupació dels llauradors i llauradores de les comarques del sud del País Valencià.

A mi el que m'ha semblat la seua intervenció és que vostés, el Consell, sempre acaben claudicant davant del govern de l'estat.

Mire, per a mantindre el transvasament Tajo-Segura amb les possibilitats actuals i complint amb la directiva marc de l'aigua, sense augmentar desmesuradament l'actual reserva no transvasable, que està fixada en la llei ara en els 240, s'ha de prendre mesures, i estes mesures són possibles, però no són mesures que estiguen contemplades en l'acord, des del nostre punt de vista.
La principal alternativa està en les aigües residuals, que poden estar millor tractades i que són aptes per al reg.
I nosaltres entenem que l'acord no profunditza o no contempla aquesta qüestió.

És molt qüestionable, per altra part, la previsió de reserva per a la Comunitat de Madrid de 80 hectòmetres.
Ens agradaria saber quina ha sigut l'opinió del Consell respecte a açò i quina ha sigut la posició del Consell davant del ministeri, davant de les altres comunitats autònomes.
Se tracta de previsions d'increment del 40% sense justificar.
I nosaltres pensem que açò no hauria de reduir bruscament els cabals a transvasar perquè pensem que s'ha de mantindre les prioritats d'ús de l'aigua del riu Tajo per a les necessitats de la seua conca.

El problema existent en un tram del riu Tajo està causat per la mala qualitat de les aigües que li arriben mal depurades i que s'està produint un greu perjudici econòmic en l'àrea regada per l'aqüeducte i que està afectant milions d'habitants que tenen com a recurs principal per a veure l'aigua del transvasament.
No és una queixa que fem únicament des d'Esquerra Unida.
Supose que vosté sap que també els sindicats de llauradors estan també fent aquesta reclamació i que estan reclamant també eixa millora.

Nosaltres pensem que hi ha aigua per a resoldre els dos problemes.
Sols és necessària la voluntat d'escometre les obres necessàries i que estem convençuts que serien molt rentables des del punt de vista ambiental, econòmic i social.

Nosaltres pensem, des d'Esquerra Unida, que primer s'han de fer les obres necessàries de depuració, de reutilització del cabal, de modernització de regadius, i després de fer això, després de fer això, i no abans, és quan es poden proposar les modificacions de cabals ecològics; però primer s'ha de fer l'altre.

Per altre costat, la qüestió que s'estava comentat, evidentment compartim la preocupació amb els regants que no veuen clara eixa justificació de l'augment de la reserva del Tajo en Entrepeñas y Buendía per a poder transvasar puja als 400 hectòmetres.
Evidentment compartim eixa preocupació nosaltres també des d'Esquerra Unida.

Este acord el que torna a posar en evidència és que en massa ocasions els membres del Consell posen per davant la seua condició de membres del Partit Popular, posen per davant el seu carnet del Partit Popular a la seua condició de representants del poble valencià.
I, evidentment, eixa és una cosa que a Esquerra Unida ens preocupa i que demanem que es rectifique i que defensen els interessos dels valencians i de les valencianes en aquest cas dels alacantins i les alacantines per sobre de qüestions partidistes.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Albiol.

Por parte del Grupo Compromís, tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ciscar, ja fa anys Zaplana i Bono signaren la mort dels drets, la desaparició dels drets històrics de l'aigua que tinguérem sobre el Xúquer.

Ara Fabra i Cospedal van a signar la desaparició dels drets històrics que tenim sobre el Tajo.
Molt paregut.
Encara que hi ha una xicoteta diferència.
Zaplana i Bono ho feren en pla d'igualtat, president a president.
Ací es fa en pla de submissió, pla de submissió de Fabra a Cospedal.

Sí, perquè vosté ha parlat de sentit d'estat.
No, no, sentit de partit, sentit de partit, sentit de tindre clar qui més mana i qui més creu.
El que més creu perquè pot ser que solament creient puga conservar el seu lloc dins del partit, i per tant seguir estant al nivell polític que està, perquè altres virtuts no hi ha.

I vosté ha vingut ací com un prestidigitador a convéncer-nos de la bondat que açò adquirisca.
.
.
I, clar, no ha entrat en els detalls, ha entrat en La Generalitat.
Que entre és que tindrà rang legal.
Doncs vaja gràcia que els fa als valencianes i valencianes que aquelles coses que els perjudiquen damunt adquirisquen rang superior als que tenen en este moment.
La gràcia que ens ha fet a nosaltres eixa frase, sobretot venint del text que ve.
Damunt més problemes després per a canviar-lo.

Mire, ací hi ha dos punts bàsics que pràcticament són els que han d'atendre.
No mos vullga convéncer després, no, és que vindran aportacions d'altres.
.
.
Mire, 400 hectòmetres cúbics de reserva obligada fins a 240.
Jo li dic, en temps de sequera a Alacant ni una gota.
En temps de sequera a Alacant ni una gota.
Bé, ja ho vorem.
El problema és que en el temps, quan això se produïsca, no tindrà solució, eh?

Vostés no han defensat els regants valencians amb estes normes.
Vosté eixa norma no s'havia d'haver permés.
Com a mínim que mai hauríem de perdre, per damunt de tot haurien d'estar garantits els nivells actuals que estem rebent tots els valencians.
I a partir d'ahí les reserves que se vullga.
Perquè, si no, no van a poder-se utilitzar.
Els regants d'Alacant han alçat la veu ja mitjançant els seus sindicats.

I açò, com diem, i insistiré en el que s'ha dit, té dues línies d'actuació: la primera, garantir, garantir que eixa reserva no se tenia per què augmentar, estava situada en 240 hectòmetres cúbics; i dirigir-se en el que és la millora de la qualitat de les aigües, sobretot atenent al que és, com ha dit ja la senyora Albiol, al que són els sistemes d'evacuació d'aigües residuals.
I ahí no se contempla res.
No parlen de depuració d'aigües.
Sí que se contempla els 80 hectòmetres cúbics de reserva per a Madrid.
Bé, doncs ahí han de dir exactament el mateix.
¿Vosté mos pot garantir que eixos 80 hectòmetres cúbics seran orientatius, però que mai seran tant per damunt dels drets que teníem els valencians fins ara a utilitzar estes aigües?
No.

Els problemes, els problemes de.
.
.
, diguem, de nivell intern al PP estem patint-los des de fa temps.
No només en este que parlem.
Ja parlàrem fa uns anys ací mateixa del que representava també els deutes que tenen altres ajuntaments, també de Castella-la Manxa amb la comunitat, amb els regants, amb USUJ, precisament, per la utilització de l'aigua per baix de nivells que tenim garantits nosaltres i la negativa a indemnitzar.

És a dir, que estem.
.
.
Eixa guerra vostés la tenen perduda des de sempre.
Vostés són ací, com sempre, servidors, però servidors del partit.
Vostés no han estat actuant en este cas en defensa dels interessos dels valencianes i de les valencianes.
No han actuat en defensa dels valencians, dels agricultors valencians.
I, per tant, això no ho podem permetre.

Nosaltres li demanem que rectifiquen, que no accepten eixa reserva de 400.
Com a mínim que sempre estiga supeditada als interessos actuals d'aquella gent que ha adquirit dret sobre eixes aigües.
I segona, que la millora vaja en la gestió.
Perquè són instal·lacions de depuració i de millora de les qualitats de les aigües, que en este moment ni en Madrid ni en altres llocs estan afavorint precisament la utilització correcta d'estes aigües.
Eixa doble línia.
No és tan difícil, no és tan difícil.
I a més preservaria, com dia, els drets de tots i cadascun dels valencians que en este moment tenen a utilitzar estes aigües.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Pañella.

Ahora, por el Grupo Parlamentario Popular, tiene la palabra el señor Ballester.

El senyor Ballester Costa:

Muchas gracias, señor presidente.

La verdad es que en días como estos no sabe uno por dónde empezar, porque cuando oye lo que… y escucha lo que yo acabo de escuchar aquí, la verdad es que me da casi vergüenza ajena de que la gente venga aquí con los temas poco preparados y que se pueda decir que el trasvase está desde el año 1933 o que la reserva de emergencia en Madrid son 80 hectómetros cúbicos.
Ni el trasvase es del año 1933 y, señor Pañella, tampoco son 80 hectómetros cúbicos.

Pero, miren ustedes, yo me he quedado con alguna de las cosas que he oído aquí, vendiendo humo, preocupación de los alicantinos, negociación y consenso.
Creo que es lo que hace falta.

Mire, vender humo y hablar de coplas, la copla que aquí nos suena a los alicantinos, señor conseller, es la copla aquella que se titulaba más agua, de más calidad y más barata, y que nunca, nunca, ni en festival de Eurovisión, tuvieron a bien de presentarnos.
Simplemente esa copla se quedó en el sueño de los justos, como casi todas las coplas y todos los botes de humo que ha lanzado el Partido Socialista sobre agua.

Miren, venir aquí yo sé que es muy difícil, señor conseller, no tener la solvencia, después del trabajo bien hecho que se ha hecho por parte de las cinco comunidades autónomas, y sobre todo por lo que estamos realmente afectados pensando en esos alicantinos y en esas zonas, por el trabajo que se ha hecho por parte del gobierno central y por parte de los gobiernos de las cinco comunidades autónomas.
Y eso no se lo pueden tragar, eso es como una píldora de esas que se te empalaga.

Porque, claro, cuando aquí se habla de que dar seguridad legal no es importante.
Pues, mire usted, seguridad jurídica, seguridad legal, es justamente, justamente lo que los agricultores estaban esperando.
Agricultores que, gracias a la seguridad jurídica, van a tener una confianza, confianza que es necesaria para vertebrar, para crear oportunidades, para generar riqueza, que no es otra cosa que lo que vienen haciendo los agricultores, esos a los que se referían la señora Crespo, durante más, casi ya prácticamente cuarenta años de trasvase.

Esas empresas que ella hablaba de que estaban en peligro.
¿Y cómo es posible que esa coplica no la hayamos oído cuando el trasvase del Ebro?
¿Cómo es posible que la copla que hemos oído aquí esta mañana sea la copla totalmente diferente a pocos kilómetros de aquí?

Mire usted, ¿a ver si le suena la copla esta?
Don Antonio Luengo, señora Crespo, secretario del Agua del PSOE de Castilla-La Mancha: los 400 hectómetros cúbicos son claramente insuficientes.

El alcalde de Toledo, compañero suyo de partido, secretario general del PSOE, Diario de Castilla-La Mancha: el Ayuntamiento de Toledo hará todo lo que tenga, presentará alegaciones con tal de que los caudales mínimos sean superiores a los que se fijan en el memorándum, desde el consistorio se solicita la supresión del trasvase Tajo-Segura.

¿Dónde defiende usted ahora a esos cien mil empleos del sur de la provincia de Alicante…

El senyor vicepresident:

Señor Ballester, está usted defendiendo la comparecencia del señor conseller, está usted refiriéndose mucho a los otros grupos parlamentarios.

El senyor Ballester Costa:

Mire usted, es que estas cosas cuando se llevan en la sangre, señor presidente, es difícil obviarlas.
Y cuando aquí se oyen determinadas cosas, mire usted, pues si tengo que decir… al señor conseller le tengo que decir que me parece extraordinario, como se lo he dicho antes, bueno, pues el que tengamos por lo menos un documento serio, un documento que va a ser una ley, un documento con unas características que ha enumerado el conseller una por una, que yo no voy a repetir, porque repetirlas sería motivo de volver a decir otra vez lo mismo.

Yo lo único que le puedo.
.
.
, y quiero que se quede aquí, es que esa capacidad de consenso, es que eso que no se hizo en su día, son las mismas críticas que estamos oyendo desde esta bancada, las mismas críticas por las cuales se negó anteriormente el trasvase, son las mismas que ahora lo escuchamos en positivo.
Son el blanco y el negro.
Por favor, aclárense.
Por favor, aclárense.
Porque hay unos señores, que son agricultores, usuarios verdaderos, etcétera, etcétera.

Y miren, por dar una sola cifra, 2.
364 millones de euros es lo que se genera de riqueza por esos agricultores en nuestra zona de residencia, en zona que hoy hablaba del Pilar, de la Murada, de Torremendo, etcétera, etcétera, etcétera.

Con eso yo creo que es suficiente para saber que este documento, el trabajo que han realizado las cinco comunidades autónomas, el trabajo que ha realizado el Sindicato Central de Regantes y el trabajo que ha realizado el gobierno central es de aplaudir, es meritorio y era necesario para esta comunidad.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Ballester.

Ahora, señor Ciscar, tiene usted el tiempo que considere oportuno para contestar las cuestiones que le han planteado los grupos parlamentarios.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Albiol, senyor Pañella.

Mosatros també estem d'acord que les normes mediambientals que sempre s'han de respectar en este cas, la directiva marc de l'aigua en el pla del Tajo, en qualsevol altre pla, evidentment, es tenen de respectar.
I tot el que siguen garanties mediambientals per a la preservació dels nostres cabals d'aigua dels nostres rius o qualsevol altre cabal d'aigua, lògicament estarem ahí per a defensar-les.

El que passa és que el que s'han fet són acords sobre les regles d'explotació del transvasament, sobre regles de funcionament, no és el lloc, però sí que en el pla hidrològic del Tajo, sí que estan recollides totes les normes mediambientals que afecten al riu.

Quant a la reutilització d'aigües residuals, per suposat que sí.
El que passa és que tampoc és el lloc on té d'estar recollit.
És una obligació que té el govern de La Generalitat, com té el Govern d'Espanya.
I es recull en altres llocs, com, per exemple, en els pressupostos.
El govern valencià, en els pressupostos de l'any 2014, a través de l'EPSAR, contempla inversions en depuradores per a seguir millorant el que és la utilització de l'aigua.
Som la comunitat d'Espanya que més aigua depurada reutilitza, però anem a continuar, i atenent també als requeriments de la Unió Europea en una sèrie de depuradores.

El que vull dir amb tot açò és que, efectivament, jo compartisc els seus criteris, però unes normes…, la llei del pla hidrològic nacional, que arreplegara unes normes concretes sobre un transvasament concret, no és tal vegada el lloc on recollir-ho.
Com tampoc és una cosa que mosatros tingam d'acordar, consensuar o debatre amb altres comunitats, com Castella-la Manxa, Madrid o Extremadura.
Cada comunitat té de prendre les seues decisions respecte de la reutilització d'aigua depuradora.

Respecte la reserva de Madrid, dir-los, i aixina està arreplegat, que és una reserva totalment d'emergència, és a dir, només en cas d'extrema necessitat.
Madrid disposa d'altres cabals per a subministrar-se, que a més són més barats, perquè estan més pròxims, i la presa d'emergència de la capçalera del Tajo -insistisc- està prevista només per a casos d'extrema necessitat.

Senyora Crespo, jo crec, de veritat, de veritat li dic jo, que hi han motius de satisfacció i jo crec que molts.
Altra cosa és que vostés continuen, perseveren en errors històrics i no vullguen reconéixer-ho, però motius de satisfacció n'hi han.
I que és un acord històric, no ho ha dit el govern, ho ha dit el sindicat central de regants de l'aqüeducte Tajo-Segura, que són els qui realment coneixen millor que ningú les seues necessitats, perquè sense eixa aigua la seua agricultura no seria possible.
I ho han dit ells, i ells han participat d'eixos acords, perquè ells han estat en el grup de treball del memoràndum.
I, per tant, ells han participat.

I -ho he dit abans, i ho repetisc ara- si ells no hagueren estat d'acord, el govern valencià no ho haguera acceptat, no haguera acceptat.
I ho ha dit també el president d'Asaja Alacant, va publicar un article en el diari Información el dia 19 d'octubre, que crec que era molt clar.
I llig expressament, diu: «El memorándum supone el reconocimiento explícito del mantenimiento del Tajo-Segura.
La regulación de su funcionamiento parece haber entrado en un nuevo período mucho más racional que el anterior, mucho más racional que el anterior.
Creemos -estic llegint textualment el que diu eixe article-, creemos en esta nueva manera de trabajar que nos hace mirar el futuro con otros ojos, porque el final de la guerra del agua puede estar cerca.
»

Crec que són declaracions el suficientment contundents.
Poden llegir-ho, perquè estic reproduint textualment.
Ha fet més declaracions en eixe sentit en la televisió comarcal de la Vega Baja d'Orihuela.
També poden vosté vore el que allí s'ha dit.
Per tant, no es tracta ni d'un excés d'eufòria ni de res per l'estil, es tracta d'una realitat.

Mire, senyora Crespo, ha dit vosté que é bo recordar la història.
El que passa és que vosté no l'ha recordat tota.
Però jo sí vull parlar de la història, més concretament de la història recent.
Perquè encara que vostés s'encaboten en el contrari, el ben cert és que el transvasament Tajo-Segura està millor, molt millor ara que abans.
I la raó és molt senzilla.
En el període 2004-2011, tots els documents que s'elaboraven era per a derogar el transvasament Tajo-Segura.
A partir de l'any 2012, tots els documents que s'elaboren són per a consolidar el transvasament Tajo-Segura.

Mire, a l'any 2004, a l'any 2004, el transvasament funcionava…, funcionava bé i portava aigua a les províncies d'Alacant, de Múrcia i d'Almeria.
Funcionava normalment.
A l'any 2005, ja va haver un Govern d'Espanya, el govern socialista, que va introduir, en contra dels regants i dels nostres agricultors, eixa disposició addicional primera en la Llei 11/2005, la que es coneix com a clàusula Narbona -és una realitat, és un fet objectiu.
I la clàusula Narbona era fulla de ruta, era fulla de ruta per a derogar el transvasament, perquè a mesura -i crec que no descobrisc res nou- que anaven entrant els cabals d'aigua dessalada, anaven retirant-se els cabals del transvasament; a mesura que entraven en funcionament les dessaladores de Torrevieja i d'Águilas, aniria reduint-se progressivament les transferències del Tajo-Segura.

Era l'inici d'una política d'oposició frontal als transvasaments, era una política de consideració que les conques hidrogràfiques funcionaven com a compartiments estancs i es creia en la dessalació massiva com a única opció per als territoris amb dèficit d'aigua, com és la Comunitat Valenciana.
Això va ser en l'any 2005.

Anem a continuar fent història.
L'any 2007, el parlament de Castella-la Manxa, el parlament de Castella-la Manxa va aprovar una reforma del seu estatut d'autonomia que contenia un disposició transitòria que parlava de l'extinció del transvasament Tajo-Segura a l'any 2015.
Afortunadament, l'oposició del Partit Popular en el Congrés dels Diputats va tirar cap arrere eixe estatut.

Però és que no quedaren ahí els intents de derrocament del Tajo-Segura.
Anem a continuar fent història.
En novembre de 2011, en novembre de 2011, ja s'havia aprovat un document denominat «esquema de temes importants», abreujat ETI.
És un document que s'aprova cada vegada que fa a fer-se un nou pla de conca, i és el document que, com el seu nom diu, s'aproven allí quins temes són els que tenen d'incorporar-se i tenen de desenrotllar-se en el pla de conca.

Bé, en eixe esquema de temes importants que havia aprovat la Confederació Hidrogràfica del Tajo d'un govern socialista, estava ja…, s'incloïa el següent: una línia de reserva de 600 hectòmetres cúbics, no de 400 hectòmetres cúbics, de 600 hectòmetres cúbics.
Per cert, algú del seu partit en Castella-la Manxa, a Toledo concretament, ha dit que ells pujaran eixa línia que hui està en 400, a 900 hectòmetres cúbics.
No els he sentit a vostés dir absolutament res respecte d'eixes afirmacions, absolutament res.

A més d'una línia de reserva de 600 hectòmetres cúbics, en eixe esquema de temes importants, es parlava d'un increment substancial del cabals ecològics a Aranjuez, a Toledo i a Talavera.
En concret, eixe esquema de temes importants -insistisc, aprovat per la confederació hidrogràfica d'un govern socialista-, pujava el cabal ecològic d'Aranjuez de 6 metres cúbics/segon a 11 metres cúbics/segons, a Toledo de 10 metres cúbics/segon a 16 metres cúbics segon i a Talavera, on l'anterior pla hidrològic no establia cap cabal ecològic, s'incloïa un de 16 metres cúbics.
I eixa és l'herència que tenim del govern anterior quan comencem a treballar en tot este acord.
Això és el que teníem.
Jo no sé si estem pujant de 240 a 400 o estem baixant de 600 a 400.
Inclús algú vol que siga 900 en compte de 400.

Miren, l'aprovació d'eixos cabals ecològics, això sí que era la mort del transvasament Tajo-Segura, això sí que era la mort, perquè ahí, lògicament, sobretot al d'Aranjuez, que està en un punt més alt del riu, tenia de col·laborar, tenia d'aportar aigües els pantans de capçalera.
I diré més, eixos cabals ecològics no estaven el suficientment justificats.
El règim natural del riu mai ha portat tanta aigua a Aranjuez o a Toledo com es pretenia en eixe document que va aprovar la Confederació Hidrològica del Tajo.

I gràcies al treball conjunt, al treball conjunt del ministeri i les comunitats autònomes, quan el dia 25 de març es va aprovar l'esborrany del pla hidrològic del Tajo, eixa línia de reserva que estava en 600, va baixar a 400.
I no em cansaré de dir-ho, estava en 600 i va baixar a 400, gràcies a eixos acords que vostés ara critiquen.
I el cabal ecològic es va quedar a Aranjuez el mateix que en l'anterior pla, 6 metres cúbics per segon; a Toledo, el mateix, 10 metres cúbics per segon i no es va apujar a 16 i a Talavera sí que és cert que s'ha aprovat un nou cabal ecològic de 10 metres cúbics per segon, però que, en qualsevol cas, són 16 metres cúbics per segon que l'ETI plantejava.

El dit, senyories, amb un govern socialista a Espanya es feen documents per a derogar el transvasament i hui, amb un altre govern, afortunadament, hi han acords i es fan documents per a consolidar el transvasament.

Insistixen vostés en el tema dels 400 hectòmetres cúbics.
Miren, si en els últims deu anys ja haguera estat d'aplicació la línia de reserva dels 400 hectòmetres cúbics… En la línia de 240 hectòmetres cúbics, les aportacions -açò són dades del ministeri-, les aportacions totals als embasaments de capçalera pels rius que són tributaris o pel que plou era de 7.
070 hectòmetres cúbics.
En els últims deu anys, d'eixos 7.
070 hectòmetres cúbics, han eixit amb destinació al Tajo, 3.
800 hectòmetres cúbics i en destinació al transvasament 3.
270 hectòmetres cúbics.
En la línia de 400, haguera segut exactament el mateix, exactament el mateix, menys 160 hectòmetres cúbics.
En compte de rebre en el territori del transvasament 3.
270, hauríem rebut 3.
110 hectòmetres cúbics.
Exactament el mateix.
No es perden 160 hectòmetres cúbics cada any.
No és cert que en 42 mesos no s'haguera pogut transvasar.
I ahí estan les dates.
S'haguera pogut transvasar igualment, això sí, 160 hectòmetres cúbics menys.

No vaig a repetir l'explicació que he fet abans de l'aplicació progressiva a 32 hectòmetres cúbics/any, ni el que suposa l'assignació del cabal de 20 hectòmetres cúbics a regadius en compte d'abastiment.
No vaig a repetir, ja ho he dit abans.

Però sí vull cridar l'atenció sobre un tema que és molt molt important.
Com he dit abans, o com acabe de dir, en deu anys, dels pantans de capçalera han eixit a la demarcació del Tajo 3.
800 hectòmetres cúbics.
Com he dit abans, això és perquè no hi ha hagut cap control dels desembassaments, cap control, absolutament ningun.
La Confederació Hidrogràfica del Tajo dia en cada moment quines quantitats volia desembassar i a quin ús es destinaven.
Per això porta la gestió dels pantans.

Ara, ara, hi haurà…, es fixarà, abans de tres mesos en un decret, una quantitat màxima anual -es computarà per mesos, però és en termes anuals-, de desembassaments, i d'ahí no es podrà passar.
I això ¿què vol dir?
Això vol dir que dóna seguretat, dóna estabilitat, dóna transparència al que és la gestió dels pantans de capçalera.
Perquè al final és igual que la línia estiga en 240, en 400 que en 600.
Açò és com una piscina, depén de les vegades que òbrigues el tapó perquè se'n vaja l'aigua, se'n va més o menys.

Els regants preferixen la línia de 400, sabent que estan controlats els desembassaments.
Ho tenen molt fàcil: vagen vostés i parlen amb els regants, senyora Crespo.
Vosté és de la província d'Alacant.
Parlen amb els regants, en els regants del transvasament i els diran el que estic dient-los jo, perquè això ha segut, com és lògic, un motiu, en el grup de treball del memoràndum, ha segut un motiu de discussions, de debat, de parlar moltes vegades.
I al final, posen en la balança totes les qüestions, i els diran que ells ixen clarament beneficiats, clarament beneficiats, sense perjudicar algú.

Miren, hi ha una cosa que de veritat m'ha agradat hui de la compareixença: no he vist cap postura antitransvasista.
.
.
Això és un avanç.
.
.
, és un avanç.
Jo crec que el fet que tots reconegam la importància que té el transvasament Tajo-Segura per a l'economia de la província d'Alacant és una cosa molt important, i de veritat que ho agraïxc, perquè això crec que pot ajudar-mos a moltes coses en el futur.

Llavors, els regants ho tenen clar, ho han sospesat i ho han valorat tot, són ells els que diuen que l'acord és bo.
Mosatros també ho diguem, però ells ho diuen, i per això que ells ho diuen, mosatros l'hem recolzat.
Insistixc en esta qüestió perquè em pareix que és molt important: el control dels desembassaments és fonamental.
Això no es tenia i ara es té.
Vostés, en la seua primera intervenció almenys, no han parlat del que són els acords, només del tema dels 400 hectòmetres cúbics.
Entenc que estan d'acord amb la resta d'acords que s'han pres al respecte.

I tenim de seguir treballant, perquè açò no s'acaba ací.
Tenim el Xúquer, tenim el Segura, tenim inclús el mateix transvasament Tajo-Segura, queden coses per fer.
.
.
Però crec.
.
.
, i vullc remarcar-ho, crec que estem davant una oportunitat històrica, històrica, perquè en esta legislatura, a través o.
.
.
coordinat i per mitjà el Govern d'Espanya es puga fer un nou pla hidrològic nacional, una nou pla hidrològic nacional que, per descomptat, respecte tota la normativa mediambiental i la directiva marc de l'aigua, que ho té de respectar, però que, al mateix temps, puga portar a la Comunitat Valenciana l'aigua que necessite.
Perquè, a més d'açò, seguim sent deficitaris, com bé saben, en matèria d'aigua, i tenim i necessitem noves aportacions d'aigua.

Però, bé, crec que de tot això tindrem temps de parlar i de debatre.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señor conseller.

Señora Albiol, ¿quiere usted replicar?
Bueno, es que va de menor a mayor.
.
.
¡Bueno!
Sí, señora Crespo, ¡no, no!
, señora Crespo pues.
.
.
Tiene usted la palabra.
¡No, no!
, señora Crespo.
.
.
(Veus) Señora Crespo, tienen usted la palabra.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyor Ciscar, altura de mires, sentit d'estat, tranquil·litat, racionalitat, i una sola vegada ha mencionat la reserva mínima dels 400 hectòmetre cúbics.
Vosté la veritat és que està seguint una estratègia de confusió que, jo afegiria, de manipulació, per tapar la incompetència i incapacitat política que té el Consell quant a defensar els interessos en este cas dels alacantins davant de Madrid.

El 15 d'octubre cinc comunitats autònomes, s'ha cansat de repetir-ho, arriben a un pacte, el pacte sobre el transvasament Tajo-Segura, el qual eleva a rang de llei el memoràndum que va aparéixer per ahí, primer sense que li donaren publicitat, i ara vol que siga la bíblia dels valencians quan aboca a acabar amb els transvasament a curt termini.
No senyor Ciscar, no, aixina no anem bé.

La primera vegada que el Govern d'Espanya parla clar.
¡I tant que parla clar!
: sí o sí, els valencians ens hem de tragar els 400 hectòmetres cúbics de reserva mínima.
Doncs, mire, vosté no és creïble ni ho serà mentres aparega en el text, en les huit esmenes que, damunt, mos ha anunciat que van pel procediment d'urgència, que el PP presenta al projecte del pla de conca del Tajo.
Així està escrit, 400 hectòmetres cúbics de reserva mínima en la capçalera del Tajo per a començar a transvasar aigua a Alacant.

La mateixa diputació on manen vostés ha advertit que l'augment de reserva mínima dels embassaments de Entrepeñas i Buendía condemna el transvasament i els agricultors.
Els agricultors continuen preocupats i molt escèptics (inintel·ligible) .
.
.
eixe pacte in extremis que vosté va firmar el 15 d'octubre.
No és cap triomf, senyor Ciscar, el pacte entre eixes cinc comunitats per als alacantins.

En Castilla-La Mancha estan escoltant-se veus.
.
.
¡I tant que estan escoltant-se veus en contra!
, i, clar, tots sabem qui talla el bacallar, la senyora De Cospedal.
Per tant, d'ací a l'aprovació definitiva, ¿quines garanties tenen els agricultors que les coses no canvien a pitjor i el memoràndum torne a ser una simple declaració de bones intencions?

Mire, en resposta parlamentària del Govern d'Espanya, al senyor Ximo Puig, el meu secretari, que preguntava sobre el volum d'hectòmetres cúbics d'aigua transvasada des de la capçalera del Tajo, en els deu últims anys, és a dir, 2002, 2003, fins a 2011-2012, ¿sap el que va passar en l'any hidrològic 2005-2006, 2006-2007, 2007-2008, anys de sequera?
Ací està la resposta: doncs, que tan sols es va poder transvasar 186, 178 i 245 hectòmetres cúbics, respectivament, al sud.
Perquè, senyor Ciscar, hi ha una cosa que vosté mai compta, és que la comissió central d'explotació considera el volum d'aigua a transvasar d'acord amb les reserves d'aigua embassada dels embassaments d'Entrepeñas i Buendía, i les aportacions previstes sempre són conforme a la normativa i legislació vigent.
Clar, ara, la legislació vigent establix 240 hectòmetres cúbics, que no són els 400 hectòmetres cúbics que vosté, al llarg de tota la compareixença està donant com a bons i que no hagueren permés transvasar ni gota d'aigua a la Comunitat Valenciana, ni gota a les 60.
000 hectàrees que li he dit abans, i que vol dir acabar amb tota la riquesa creada amb el treball i l'esforç de molts agricultors.

Senyor Ciscar, tampoc ha dit res.
.
.
, sí, ha contestat a Compromís sobre eixa reserva de 80 hectòmetres cúbics que la Comunitat de Madrid i Castella-la Manxa es reserven ara.
Un altre entrebanc per als alacantins i que, sens dubte, també perjudicarà la seua economia, perquè es sumen als 400 hectòmetres cúbics de reserva mínima.
Són 480 hectòmetres cúbics en total, senyor Ciscar, no fem trampes.

Mire, des dels anys huitanta el transvasament ha permés impulsar un tipus d'agricultura molt tecnificada, que a hores d'ara és una de les més productives d'Espanya.
¿També volen acabar amb això?

Senyories, un increment de consum en Madrid i Castilla-La Mancha per als pròxims quinze anys és el que va fer, el que va firmar vosté en Madrid, injustificat i desmesurat, hipotecant el creiximent de la província d'Alacant.

I acabe, senyor president.
Senyor Ciscar, vosté sap que inflen la dotació mitjana per habitant sense cap justificació tècnica, és tot pura política de la senyora De Cospedal, que cada dia colla més el caragol i que no pretén altra cosa que acabar amb el transvasament Tajo-Segura.
I vostés va i li donen el vistiplau i diuen que és un acord històric el del passat 15 d'octubre.
És la ruïna i acabar amb un transvasament que necessiten tots els alacantins.

Res més i moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Crespo.

Señorías, saben ustedes que acordamos que en las comparecencias, en todos los grupos, las réplicas iban a ser de tres minutos.
No obstante, como esta presidencia ha visto interesaba a la señora Crespo y, en este caso, a los demás grupos, se mantuvieran los minutos, por eso ha dejado pasar dos.
Por lo tanto, ha tenido el tiempo reglamentario, pero no el que habíamos acordado.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, president.

El senyor vicepresident:

Quería matizarlo, porque llamaba la atención a los compañeros, porque se pasaba usted, y no se ha pasado, los cinco de rigor.

La senyora Crespo Domínguez:

Ho tindré en compte per a una (inoïble) .
.
.
.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Crespo.

Señora Albiol, tiene usted tres minutos.
.
.
Vale, muchas gracias.

La senyora Albiol Guzmán:

Bé, gràcies.

Mire, conseller, nosaltres no estem d'acord amb el que vosté diu que no era el lloc per a parlar de depuració, de reutilització de cabals o de modernització de regadius.
És al revés, era el lloc necessari perquè això és prioritari per a poder mantindre eixos cabals ecològics.
És que no podem deslligar unes coses d'altres.

És a dir, si això és el primer que.
.
.
, si se fera això primer, després sí podríem estar parlant dels cabals ecològics, però per a.
.
.
, però primer necessitem això i, per tant, nosaltres pensem que sí era el lloc, que sí s'hauria d'haver tractat i que el Consell hauria d'haver posat això damunt la taula per a.
.
.
, en eixe acord.

I respecte als transvasaments, des d'Esquerra Unida sempre hem dit el mateix, nosaltres estem en contra que es transvase aigua per a macrourbanitzacions, per a hotels, per a camps de golf.
.
.
, és a dir, per a un model urbanístic depredador i salvatge que, a més, ens ha portat a.
.
.
, en part, a la crisi econòmica que estem patint.
Per tant, eixa sempre ha segut la nostra postura, que, a més, és el model que vostés plantejaven quan se parlava d'aigua de l'Ebre, que era un transvasament, evidentment, per a continuar alimentant eixe model urbanístic salvatge, i ahí vam estar en contra i tornarem a estar-hi en contra, si es torna a posar damunt la taula.
No estem parlant del mateix.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Albiol.

Señor Pañella, tiene usted la palabra.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, president.

Senyor Ciscar, «Agua para todos».
.
.
(Rialles) «Agua», sabem què és, però pareix ser que el «todos» va molt més enllà del que mos pensàvem nosaltres.
Nosaltres pensàvem que estaven parlant vostés a nivell de país, a nivell de comunitat, ¿eh?
, i ara resulta que el «todos» no té frontera, ¿no?
, no té frontera, perquè els valencians ací estem destinats a regalar l'aigua, (veus) a regalar contínuament els drets històrics que tenim sobre l'aigua.
Ja li ho he dit abans, els regalàrem respecte al Xúquer, i ara es toca en el Tajo-Segura, es toca en el Tajo també, i anem a regalar-los.

Mire, no lo entraré en una guerra de xifres.
Vosté m'ha ensenyat unes gràfiques, la senyora Crespo també (inintel·ligible) .
.
.
ha presentat altres xifres, ha dit.
.
.
Anem a vore, ¿guanyem o perdem?
Perquè, clar, diu: «No, això dels 400 no són tan importants, igual s'haguera fet».
.
.
Doncs, si igual s'haguera fet, ¿per a què el canvien?
No mos ha explicat per què es canvia eixa quantitat de reserva, si eixa quantitat de reserva no hagués, durant anys i anys, afectat absolutament res ni ningú.

Anem a vore, per tant, ¿ens va bé o ens perjudica que eixa reserva creixca?
Perquè ací sempre estem mirant cap amunt, sobretot quan mirem les quotes de reserva de les aigües que estan imposant i que vostés estan acceptant, tant he dit en el Xúquer, com va passar, com està passant ara ací.
Per tant, no, mire.
.
.
, ¿eh?
, definixca el «todos», ¿eh?
, perquè (inintel·ligible) .
.
.
I el «todos» jo voldria que estara definit en funció de les responsabilitats que té cadascú.
Clar, no mirem tant l'estat.
.
.
(Inintel·ligible) .
.
.
, criteri d'estat, sí, sí, criteri d'estat, el que trobem a faltar és el criteri de govern de comunitat, això és el que trobem a faltar, la defensa dels interessos, d'ací, de la nostra comunitat, del nostre país.
Això vosté no ho ha fet, no ho han fet.
.
.
O, si ho han fet, no s'ha sentit.

Perquè, escolte, també haurà tingut vosté veu ahí, i la veu.
.
.
, no sé què ha dit, perquè això no ens ha arribat, però sabem que en este moment nosaltres tenim unes limitacions que fins ara no teníem.
I no me vinga després que si se compensaran.
.
.
Ja ho vorem si ens compensaran i si ens compensen per l'estat de les conduccions, pel que me dia, la compensació per pèrdues o per falta de pèrdues, ¿no?
Però.
.
.
, no, això se guanya per.
.
.
, s'ha guanyat per un altre costat, ¿no?
Si tenim unes instal·lacions que ho permeten perfectament, però el problema és que ens han posat unes limitacions que fins ara no teníem i que tindrem d'acceptar, i això, això, és del que estem en contra.
Diu: «Només parlen d'això».
.
.
És que això és bàsic, això és el punt important, que en un moment d'una crisi per una sequera ens quedem sense aigua per eixa diferència de 240 a 400 hectòmetres cúbics.
.
.
, tindrem de passar-los responsabilitat nosaltres, com a polítics, i tots els regants.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Pañella.

Ahora sí, señor conseller, por cinco minutos, tiene usted para acabar la comparecencia.

El senyor conseller de Presidència, i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Sí, (inoïble) .
.
.
.

Nosaltres mai negarem l'aigua a ningun territori, tant de bo tinguérem aigua per mosatros i per a repartir entre altres.
.
.
, entre altres territoris.

Senyora Albiol, si jo no vull deslligar una cosa de l'altra.
El que passa és que, de veritat, a on es té de parlar de reutilització en la conca del Segura és en el pla hidrològic del Segura, no el del Tajo, perquè el del Tajo, ¿eh?
, és un altre territori, i mosatros no formem part de la conca del Tajo.
Hi ha aportació d'aigua del Tajo al Segura, però és en el Segura.
Hi ha un pla del Segura que està.
.
.
, està publicat, està publicat, pot vosté vore-ho.
.
.
, vore-ho allí.

Senyora Crespo, mire, quan repetix això dels 400 que no.
.
.
, en eixa línia no havérem rebut auia, vosté pareix un disc ratllat.
Jo li he explicat per què i per quins motius sí que rebríem auia, però vosté em repetix la frase, però no m'explica el perquè, no m'ha dit en totes les seues intervencions per què deuríem perdre aigua, o haguérem perdut auia en els últims deu anys en eixa línia de reserva.

Miren, ho ha comentat el portaveu del Grup Popular, però jo també vullc insistir-hi: primer, vostés, dins del seu partit, es tenen d'aclarir, perquè ací diuen que els 400 és letal per a la transferència, però en el seu partit en Castella-la Manxa diuen exactament el contrari, diuen que amb estos acords el que es fa és perpetuar-se el transvasament.
.
.
És el que està diguent el seu partit en Castella-la Manxa, i vosté ho sap.

Ja el que no sabem molt bé és el que pensa el senyor Rubalcaba.
Sabem que van a votar en contra de les esmenes, el que no sabem és per quin motiu, si perquè perpetua el transvasament o perquè la línia de reserva es carrega el transvasament.
I el primer que han de fer vostés és aclarir-se.
És que vostés són un embolic monumental: diuen ací una cosa; en Castella-la Manxa completament la contrària; en Madrid ni estan ni se'ls espera, no diuen absolutament res.

Miren, jo crec que el seu partit s'ha enganyat sempre en el tema de l'aigua.
S'han enganyat en moltes coses, com tots mos enganyem, evidentment, però sobretot en el tema de l'aigua.

Ara que saben que els nostres regants estan satisfets amb este acord -perquè vostés ho saben-, tenien i tenen l'enèsima oportunitat d'encertar en el tema de l'aigua.
I jo el que els demane és que es sumen al consens majoritari que n'hi ha al voltant d'eixos acords.
Però, bé, com sempre, vostés diran.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señor conseller.

Le agradecemos su presencia, los miembros de esta mesa y creo que de toda la comisión.
Y esperamos que, en breve, tendrá que venir usted otra vez porque ha quedado muy interesante todo lo que ha tratado hoy, son temas muy importantes para todos los agricultores.

Señorías, suspendemos la comisión por cinco minutos para despedir al señor conseller.

(Se suspén la reunió durant uns minuts)

Proposició no de llei sobre la creació per part de l'IVIA d'unes línies d'investigació per a aconseguir un producte que subsituïsca l'arsenit sòdic i que siga efectiu i assequible per als llauradors, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 63.
171, BOC número 185)

El senyor vicepresident:

(Inoïble) … el punto, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre la creación por parte del IVIA de unas líneas de investigación para conseguir un producto que sustituya el arsenito sódico y que sea efectivo y asequible para los agricultores, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Señor Pañella, tiene usted la palabra.

El senyor Pañella Alcàcer:

Senyor president, com hem arribat a un acord transaccional sobre l'esmena que havia presentat el Partit Popular i tenim l'acord de tots els grups que estem ací representats, proposem passar-la directament a votació i fer l'explicació de vot posterior.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Pañella.

Pues, entonces, señorías, vamos a pasar a la votación y, luego, si ustedes lo consideran, tendremos cinco minutos para explicar el voto.

Muy bien, va a pasar la lectura el señor secretario, por favor, de cómo va a quedar en este caso la proposición.

El senyor secretari:

Bien, sustituir el texto de la propuesta de resolución por el siguiente:

«Les Corts Valencianes instan al Consell de La Generalitat a que, a través del Instituto Valenciano de Investigaciones Agrarias, IVIA, continúe desarrollando las líneas de investigación más adecuadas para solucionar y prevenir los datos que para las plantaciones de viñedo en la Comunitat Valenciana puedan derivarse del hongo de la yesca y otros agentes patógenos.

»Número 2.
Que en la medida de las posibilidades presupuestarias se dote de una línea de ayudas als llauradors para la reposición de cepas afectadas, incluida la destrucción, para evitar una pérdida de la capacidad productiva del sector.
» (Rialles)

Es que está puesto en valenciano y lo estaba traduciendo (veus), lo estaba traduciendo.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor secretario.

Señorías, pues, pasamos a la votación.
¿Votos a favor?
Por unanimidad queda aprobada esta proposición no de ley con el texto que ha leído el señor secretario.

Por lo tanto, ahora pasamos al turno de explicación de voto.

Señor Torró, tiene usted la palabra por el Grupo de Esquerra Unida.

El senyor Torró Gil:

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, els felicitem, primer, de la iniciativa del Grup Compromís d'haver dut este tema a Les Corts per a poder parlar d'ell, i, en segon lloc, de l'acord al qual s'ha arribat perquè entenem que és un tema suficientment rellevant com perquè des de Les Corts d'alguna manera se li clave una miqueta de pressió, ¿eh?
, al Consell perquè es preocupe, i, sobretot, en este cas, a l'IVIA perquè es preocupe d'un problema que tendix a anar in crescendo per les pròpies característiques que té esta malaltia, ¿no?
, dels ceps de vi.

A més, en les zones de vinyes velles encara és més greu, sabem que pot estar afectat un 10% dels ceps i que quan eixos ceps arriben al seu punt -diguérem- de millor moment de producció perquè són velles però, en realitat, estan donant una superior qualitat de vi, doncs seria quan haurien de ser eradicades.

Per tant, atés que l'arsenit sòdic ja no pot ser utilitzat per la seua toxicitat, que és molt elevada, entenem que qualsevol cosa que es faça per a tractar de buscar alternatives, ¿eh?
, a este problema doncs em sembla adequada.

Entenem que, a més, hui en dia tenim el problema que ens trobem amb què, després de l'època en què la PAC, ¿eh?
, i la seua política de primes, va provocar que s'arrencara una gran quantitat de vinyes, doncs, ara, d'alguna manera estan retornant a buscar les varietats de caràcter més local i eixa zona, a més, les que estan generant major valor afegit perquè els enòlegs estan aconseguit fer en determinades zones uns vins realment extraordinaris gràcies a una política molt adequada d'innovació i d'aplicació de les varietats locals, i, precisament, atenent que estan plantant-se moltes vinyes que d'ací huit anys, aproximadament, serà quan comencen a produir de forma suficientment important com perquè donen un rendiment adequat és, precisament, en l'època en què poden esta estes vinyes més afectades per este tipus de fong, ¿no?

Per tant, creiem que és adequada la proposta, que és adequada la resolució, i, sobretot, esperem que s'ho prenguen seriosament i que, des d'este cas des de l'IVIA, i, sobretot, des de la conselleria, facen tot el possible, primer, per desenvolupar línies d'investigació, i, sobretot, per tractar de vore si d'alguna manera es pot realment ajudar els llauradors que es veuen afectats per esta malaltia, que puguen tindre algun tipus d'ajuda per abordar el problema en les seues pròpies zones de cultiu.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Gracias, señor Torró.

Señor Pañella, tiene usted la palabra por el Grupo Compromís.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Bé, primer, lògicament, manifestar la satisfacció per l'acord arribat i l'agraïment als grups per la seua aportació, especialment, lògicament, al Partit Popular que ens ha fet una esmena.

En el punt primer es demanava que l'IVIA continuara investigant, i nosaltres diem que creen les línies d'investigació, i és veritat, ho hem comprovat que té línies d'investigació obertes al respecte, sobretot aplicables al raïm de taula però que, lògicament, les soluciones que puguen trobar també poden anar a tot tipus de ceps, ¿no?

I, per tant, és correcte que diguem que, encara que en aprovar-lo, nosaltres el que d'alguna manera els estem demanant és que tinga una especial atenció a este problema i, per tant, fiquen el màxim interés possible en trobar una solució per a la substitució del producte del qual estem parlant.

Però, també, la satisfacció -com dia- per haver acceptat que a eixa proposta que feia el Partit Popular s'acumulara la del punt segon que, nosaltres, amb les mesures que siga possible se dote pressupostàriament una línia d'ajudes als llauradors perquè esta malaltia, l'esca, el que està fent és que afecta els ceps de manera que els ceps s'han de, inclús, arribar a arrencar i reposar per altres totalment nous, que és l'única fórmula que tenim des de la prohibició de l'arsenit de sodi, que és el producte que fins avui es considera que és l'únic capaç de combatre esta malaltia dels ceps, ¿no?

L'arsenit és un fungicida que s'ha declarat molt perillós; de fet, quan estava permés doncs estava permés la utilització amb posterioritat a haver fet un curs específic per a les persones que se'ls donava com a capacitades per a utilitzar-lo ja que és extraordinàriament nociu per a la salut humana, està classificat com «molt tòxic, carcinogènic i de categoria 1», vol dir que les seues capacitats de crear malalties, inclús càncer, són elevades.
Aleshores, en la Unió Europea està prohibit des de l'any 2003 i, a Espanya, també avui.

El problema és que tenim clar que no es pot utilitzar però no tenim solució per a la malaltia, per a l'esca.
I, aleshores, ¿què està passant?
, doncs que està augmentat progressivament.
Segons dades avui, pot ser que el 10% dels ceps que n'hi ha al país tenen esta malaltia i -com he dit- l'única solució és arrencar-los o tallar si se veu -la zona afectada- en el temps oportú, ¿no?

Per tant, davant d'això, i me sume a les paraules també del senyor Torró que ha dit en allò que és l'evolució tant del vi, de tot el vi valencià, realment, que està arribant a donar qualitats molt altes, i, per tant, hem de buscar solucions.

Per tant, en la línia del que nosaltres hem exposat ací, demanem a l'IVIA que considere prioritari estos treballs per a buscar les solucions oportunes, lògicament nosaltres no som qui per a dir-li quines, sinó que les seues investigacions se duguen a bon terme per a poder arribar a aconseguir els productes que puguen utilitzar-se en el combat de l'esca, i al Consell perquè, també, en ser un sector molt important -i econòmicament cada vegada més- dins del nostre país, doncs que dote de línies pressupostàries eixes ajudes per a la substitució dels ceps.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Pañella.

Por el Grupo Socialista, tiene la palabra la señora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Nosaltres també, des del Grup Socialista, vegem com una cosa bona que es porte ací una PNL per a parlar de la malaltia pels fongs de l'esca.
Açò és un problema molt greu per a les persones que es dediquen a la producció de raïm, no sols per a raïm del que és després produir vi, sinó també… Jo tinc entés que l'IVIA ja està fent investigacions en allò que és el raïm de taula al Vinalopó.

Aleshores, m'alegre doblement que ací acordem per unanimitat una esmena al que vosté plantejava perquè si n'hi ha estudis que mos poden servir i podem utilitzar el mateix per a traslladar-lo al que és el cep de raïm per a vi, doncs jo crec que serà sempre una cosa molt positiva i que tots agrairem.
A més, crec que açò també podrà accelerar el procés, i molt més ràpidament tal vegada tingam una solució per a canviar esta situació que, la veritat, comença a ser molt aclaparador per a molts viticultors.

Perquè, clar, vosté diu que l'arsenit; l'arsenit és una prohibició que aquí tenim, que aquí tenim des de la Comunitat Europea i que, clar, mosatros… (rient) açò doncs és un producte que a hores d'ara ja ni es troba en el mercat ni s'utilitza.

Per tant, vegem que la solució és que el nostre Institut d'Investigacions Agràries, l'IVIA, doncs continue amb eixos treballs que ja té encetats, que de forma ràpida tingam una solució i que açò, doncs, la veritat no continue minvant la renda de molts viticultors d'esta comunitat que cada any es veuen en l'obligació d'arrencar ceps per contaminació d'este fong.
Açò, si es porta de forma ràpida a bon terme, seria un respir per al sector.

I, clar, nosaltres anem, tal como ja he anunciat i hem votat, a alegrar-nos que en breu hi haja una solució per a solucionar esta malaltia.

Res més i moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Crespo.

Por parte del Grupo Popular, tiene la palabra el señor Giner.

El senyor Giner Giner:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

En primer lloc, agrair, pel que significa donar trellat a una proposta, el Grup Compromís que acceptara l'esmena que ha presentat el Grup Parlamentari Popular perquè, evidentment -com ja s'ha dit ací-, en la PNL que presentava el Grup Compromís s'intentava que l'IVIA creara línies d'investigació.
Ses senyories ja ho han acceptat perquè tenen clar que és aixina.

Però, si em permeten, jo matisaré més la qüestió perquè quede meridianament clar el treball que des de La Generalitat, des de la conselleria d'agricultura, i, particularment, des de l'IVIA s'està portant a terme.

Dir, en eixe sentit, que el que vaig a explicar succintament doncs mostra d'una manera inqüestionable la sensibilitat que respecte al problema de l'esca ha existit des del primer moment.

En este sentit, l'Institut Valencià d'Investigacions Agràries està desenrotllant un projecte d'investigació sobre els fongs associats a l'esca del vi en condicions mediterrànies i sobre els possibles mètodes de control que al respecte es poden produir.

Dir, també, que s'han realitzat prospeccions a la Comunitat Valenciana -ho clarifique perquè ací pareix que eixa qüestió no estava molt clara- que s'han donat tant en zones on el raïm és per a taula com també per a vinificació.
En els dos casos s'ha estudiat la manera de buscar espècies fúngiques associades a la malaltia en el nostre territori, buscant quins són els fongs que en particular provoquen el problema.

I, en eixe sentit, s'està estudiant l'eficàcia de diferents preparats d'agents de control biològic i de productes alternatius als fungicides que s'utilitzaven per a protegir les ferides que, bàsicament -com saben-, es produïxen quan es poda el cep.

Paral·lelament a estes activitats, l'IVIA té en marxa un projecte -que no és menys important- de selecció clonal sanitària de la vinya mitjançant el qual s'ha obtingut, per primera vegada, material de plantació de ceps sans emprant la tècnica combinada del microempelt i la termoteràpia.
Esta tècnica elimina els patògens presents en la planta, el que permet establir material inicial de reserva per a propagar varietats de ceps autòctons de vinificació, i de taula també, que s'encontra actualment a disposició ja del sector.

Vullc dir que, des del primer moment el problema de l'esca s'ha comés amb seriositat, amb rigor, científicament, s'ha treballat, per tant…, i mos alegrem en el Grup Parlamentari que es fera esta proposta per part del Grup Compromís.
Encara que, permeta'm també ses senyories que recalque una qüestió, que a voltes mos moguem a colps de notes de premsa o de mitjans de comunicació i, tal volta, per això, alguns han parlat d'un hipotètic 10% d'afectació en la Comunitat Valenciana.
Ací és gratuït utilitzar eixe 10%, el que ocorre és que, com vostés han presentat la PNL en base a una notícia apareguda en Extremadura, i allí sí que tenen quantificat amb el 10%, però tan sols dir que ací no n'hi ha 10%.
.
.
, ningun 10% que es puga mantindre o sostindre d'una manera seriosa.

Per tant, mosatros agraïm, mos alegrem d'esta PNL, que se vaja a acceptar per racionalitat i per coherència l'esmena que havia plantejat, com mosatros tampoc hem tingut ningun inconvenient en acceptar una segon part que en la primera presentada pel Grup Parlamentari Popular no recollia i que fa referència que dins de les possibilitats pressupostàries es puguen establir ajudes, perquè eixa és la voluntat política que té el govern valencià, que es té des de la conselleria d'agricultura, que entenem que és raonable.

Però que tinguen ses senyories la tranquil·litat absoluta que, davant d'este seriós problema, s'han pres les mesures oportunes, s'ha actuat rigorosament i científicament i ja n'hi han resultats damunt de la taula.
No estem parlant ací de castells construïts sobre arena.

Per tant, mosatros mos congratulem d'esta unanimitat en l'aprovació de la PNL que ens ocupa.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias a usted, señor Giner.

Proposició no de llei sobre l'establiment, pel Ministeri d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, d'un límit de 100 euros en les ajudes directes de la PAC, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 63.
172, BOC número 185)

El senyor vicepresident:

Señorías, entonces, vamos a tratar ahora el punto que figuraba en el orden del día como número 4, que es la toma en consideración de la Proposición no de ley sobre el establecimiento por el Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente de un límite de 100 euros en las ayudas directas de la PAC, presentada por el Grupo Parlamentario Compromís.

Por lo tanto, señor Pañella, por el tiempo de quince minutos para la presentación, tiene usted la palabra.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyor president.

Efectivament, tal com exposa, i jo crec que està exposat claríssimament en el que és la proposició no de llei, en el seu text, diu que ja en la conferència d'agricultura es va acordar establir un límit de 300 euros, per baix dels quals els llauradors no van a poder rebre les ajudes de la PAC.

Això realment per als agricultors valencians és molt negatiu, entre altres coses, perquè nosaltres tenim unes explotacions menors que les que tenen en altres llocs d'extensió, el minifundisme està claríssimament estés per tot el nostre territori, i això farà que molta gent que podien rebre unes ajudes, doncs deixen de rebre-les.

Encara que diguen, «són xicotetes ajudes», són xicotetes ajudes, però són importants per als nostres llauradors que estan treballant contínuament per a assolir un nivell de rendibilitat mínim per a poder seguir treballant en l'agricultura.
Per tant, qualsevol aportació és important per a ells i hauria de ser-ho també per a nosaltres.

Això, com hem dit, faria que un citricultor valencià que té menys de deu fanecades quedara fora de la possibilitat de rebre estes subvencions.

Això, ¿quant és?
Seria aproximadament el 30% dels llauradors que avui.
.
.
o que l'any anterior estaven cobrant les ajudes directes, esta gent deixaria d'ingressar-les.
Això representaria una quantitat d'al voltant de deu milions d'euros anuals, com he dit.
Aleshores, pareix ser que no.
.
.
amb les decisions d'estat no es té mai en compte el que són les característiques de l'agricultura valenciana.

I en l'aplicació del que és la PAC, la política agrària comunitària, ho veem any rere any.

En este cas, nosaltres manifestem ací la nostra queixa per eixa situació que se prenguem mesures, que no beneficien, sinó que van a perjudicar moltíssim els llauradors valencians i, per tant, demanem que això es pose solució.

En la PAC també hi han fruites i hortalisses que no tenen ajuda i que són habituals els cultius dins del País Valencià.
També, en la vinya.
.
.
, afecta a ella, perquè necessita una superfície de 0,42 hectàrees, com a mínim, per a seguir rebent les ajudes.
.
.
i (inintel·ligible) .
.
.
en el cas de l'oli, com cite ja mateixa en la proposició no de llei, és de 0,25.

Per tant, molts xicotets llauradors van a quedar fora d'estes ajudes, perquè no van a arribar als 300 euros i, lògicament, això, com he dit, va a ser una suma sobre els problemes que ells mateixos tenen.

No és un problema de la Unió Europea.
No és un problema de la Unió Europea.
Nosaltres podíem elegir en seguir, com fins ara, amb els 300 euros.
.
.
, ai, perdó, amb els 100 euros, o augmentar-lo fins als 300.
I és ací, en la conferència d'agricultura, on s'opta per la xifra que més perjudica als agricultors valencians.

Per tant, nosaltres el que demanem en la nostra proposició no de llei és que se canvie, que açò.
.
.
, anem a restablir el límit de 100 euros, que era el límit que havia fins ara, perquè no aporta res de positiu a ningú i, per tant, a nosaltres, als agricultors valencians ens perjudica, almenys amb estes quantitats, perquè he dit que algú pot dir: «I, ¿això és important?
» Sí, és important, perquè això se suma a totes les altres problemàtiques que hem d'aguantar en el País Valencià i que afecta durament la rendibilitat de la nostra agricultura.

Gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Pañella.

Por parte del grupo Esquerra Unida, tiene la palabra el señor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

La veritat és que els llauradors són una espècie en vies d'extinció.
Al pas que anem, difícilment d'ací deu o quinze anys ens trobarem alguna persona que es dedique a l'agricultura a temps complet, perquè pràcticament és inviable, llevat que treballe en una gran explotació i per a un altre, el xicotet llaurador no té pràcticament ninguna possibilitat, amb els preus que hi han hui, l'estructura de comercialització i els costos que hi han, de sostindré una explotació mínimament viable.

Davant d'eixes coses, realment sorprèn, o no tant, que el ministeri d'agricultura, en la conferència sectorial, aprove aquest tipus d'ajudes.
Perquè sabent, evidentment, que hi havia opció entre triar 100.
.
.
, entre 100 i 300 euros, s'opta pel límit de dalt.

A mi m'agradaria.
.
.
, supose que el Partit Popular, evidentment, acabarà oposant-se a esta proposició no de llei, m'agradaria escoltar el perquè.
Vull dir, ¿per què s'opta per una qüestió que és evident que suposa uns límits que van a perjudicar un sector important d'agricultors i que, a més, són el sector precisament que més falta li fan estes ajudes?
Vull dir, és una qüestió increïble.
Es seguix incidint en primar a les grans explotacions en compte de tractar de vore de quina manera es tracta de repartir millor les ajudes.

La mitat, com a mínim, de les ajudes agràries europees que arriben al País Valencià es queden en mans de grans empreses.

I, hui, quan la Unió Europea comença a canviar una miqueta la seua orientació, tractant de no seguir afavorint les grans produccions extensives i tractant de vore, perquè és evident que és un problema cada vegada més greu, el de la conservació de l'agricultura, ja no soles perquè afecta un sector important de la població, sinó sobretot per les funcions que esta gent i que esta població fa en la conservació del territori, en la preservació del mateix, doncs ens trobem amb decisions que ens duen per la línia que no és l'adequada.

Bé, l'estratègia de 2020 ens aporta 7.
500 milions d'euros, des de 2013 fins a 2020, que és més o menys el que veníem percebent ara i que, bé, se suposa que estarà afectat per la reducció que supose la inflació.
Però el problema és com es distribuïx i per què se seguix orientant esta distribució cap a les grans empreses.

Entenem que el canvi d'orientació de la política agrària comunitària hauria d'acabar en la situació que ella mateixa estava generant, que era que en el conjunt de l'estat espanyol l'1,5% de les grans explotacions i les produccions més subvencionades es quedaven amb el 25% del total de pagaments o, com en el País Valencià estava passant, que on n'hi han menys explotacions latifundistes, era el 20% dels llauradors -i dic llauradors entre cometes, perquè una bona part d'ells són empresaris que no tenen res de llauradors- s'enduen el 80% del pressupost.

Ara, que es paga per tipus de zona i no per sector, esta decisió serà la que impedirà igualar les ajudes dels productors de la mateixa zona, anar així en contra d'eixa nova orientació i evitant o.
.
.
, no evitant, perquè també sabem que l'ajuda no anava a resoldre res, però, almenys, tractant de pal·liar, d'alguna manera, l'abandonament d'explotacions i tractant d'ajudar, encara que siga en poqueta cosa, a fixar la població a les zones rurals.

Evidentment, el que es necessita ara, per descomptat, no són eixe tipus d'ajudes: és intervenció i control de preus, equitat en productors i comercialitzadors, una cosa en la qual la conselleria el que fa és aplicar la màxima d'Adam Smith, laissez faire, laissez passer, i ara no podríem deixar (inintel·ligible) .
.
.
que passen estes coses.

Per tant, la conselleria coneix el problema, la seua proposta és que no es perguen ajudes, que coincidix amb la complicada esta.
.
.
qüestió que volen que els productors s'agrupen.
Ja ens explicaran això com van a aconseguir-ho, perquè no és gens fàcil.

I esperem algunes coses.
Primer, ¿quina justificació tenen?
Segon, ens agradaria que, almenys, el Partit Popular ens explique quina ha segut la posició de la conselleria d'agricultura en la famosa conferència.
I entenem que allò raonable seria recolzar esta proposta, que l'única qüestió que va a tindre és beneficiar al sector agrari i que en realitat, a més, inclús des del punt de vista pràctic, no li suposa res al Partit Popular, perquè la decisió ja està presa.
Simplement és que tracten de salvar-se un poquet.
.
.
, llavar-se un miqueta la cara davant dels llauradors i diguen: «Bé, doncs tractarem de fer.
.
.
» Ja no sabrem si ho faran o no, perquè, al final, dependrà del ministeri d'agricultura.

Només que feren això, ja seria, diguérem, un signe que vostés no estan a les ordres de, sinó que estan ací tractant de deveres, encara que siga de tant en tant i sense massa ímpetu, defensant els interessos dels llauradors valencians.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Torró.

Por parte del Grupo Socialista, para fijar posición, tiene la palabra la señora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Pañella.

Nosaltres, des del Grup Socialista, donarem suport a la seua proposició no de llei, perquè, efectivament, la PAC, en si, ja perpetua la discriminació del camp valencià, però és que en la reunió que vosté ha anomenat, que tingué el ministre Arias Cañete amb els consellers de les diferents comunitats, també isquérem perjudicats.
Perquè el senyor Ciscar, el conseller d'agricultura, eixa oportunitat que tenia de triar, va triar mal, i va triar una cosa que perjudica els llauradors valencians.
Va triar la supressió d'ajudes de 100 euros, que és la que més notaran, crec jo, els llauradors valencians.

Una ajuda que cobraven molts agricultors i que oscil·lava entre 100 i 300 euros.
Una ajuda que percebien cultius com els cítrics, que a banda tenen un altre condicionant per a continuar rebent ajuda.
És la superfície.
.
.
, ara, deu fanecades, és molta superfície, senyories.
Es quedarà fora molta gent que té unes parcel·les molt més xicotetes i que fins ara rebia una ajuda per este concepte.

Miren, amb tots estos condicionants, les ajudes que perceben els diferents cultius baixa un 12% en el que són les ajudes de la PAC.
En diners, fins ara, eren 252 milions d'euros per any i, ara, eixa xifra serà inferior a 221 milions d'euros.
És una misèria, si mirem, perquè tan sols representa un 3% del pressupost per al que és 2014-2020 d'uns 50.
000 milions d'euros.

Clar, tot açò, ens agrade o no, és un revés per als interessos dels agricultors i ramaders valencians.
Dos sectors que aspiraven a molt més i que veuen com eixes aspiracions que tenia el sector primari valencià no han estat recollides pel Parlament Europeu, però tampoc, després, en esta reunió, el nostre conseller va traure pit per a defensar-mos.

Jo, hui, no vull pensar que part de culpa la té el ministre, que també, ¿no?
, per no haver, a la millor, sabut escoltar més el que és la peculiaritat de l'agricultura valenciana.

La veritat és que des d'un primer moment estes negociacions mai han arreplegat eixa característica de la nostra agricultura mediterrània dins de la qual tenim l'agricultura valenciana.

I crec que podem dir que la reforma de la PAC, en general proposada per la comunitat europea, és perjudicial des del principi per als agricultors valencians, no té en compte el que és la diversitat productiva, i es reflectix en l'acord final, on van a desaparèixer, com vosté ho diu en el seu escrit, senyor Pañella, pagaments directes que estaven entre 100 i 300 euros.
I és decebedor assabentar-se que quan va tindre ocasió el nostre conseller no es va oposar, quan va anar a Madrid a eixa reunió on estaven altres comunitats, a eixa mesura concreta.

Perquè ja que la reforma doncs no aborda el problema central de la nostra agricultura, que no és altre que la crisi dels preus, doncs que menys que el nostre conseller haguera exigit mantindre l'ajuda, poc era, però ajuda benvinguda en estos moments, on cada euro compta.

Senyories, un altre greuge comparatiu.
La nova PAC també deixa fora del pagament únic els fruiters, les hortalisses.
Jo visc en una zona, la Vall d'Albaida, el Comtat, on eixa ajuda és importantíssima.
I com ja he dit, condiciona els cítrics el nostre símbol d'exportació ací, a la Comunitat Valenciana.

Pareix ser que 40.
000 hectàrees en esta Comunitat Valenciana continuaran estant excloses del pagament únic, en virtut del criteri merament polític que en eixa reunió es va decidir i que des del Grup Socialista lamentem profundament.

Per això, senyor Pañella, a banda del que hui demana en la seua PNL i que recolzarem, hi ha moltes altres coses que el ministre hauria de reclamar per acabar amb la ja repetitiva discriminació que patix esta comunitat quan es tracta de pactar on sempre ens quedem a zero.

Res més i moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Crespo.

Para fijar posición, por parte del Grupo Popular, tiene la palabra el señor Lorenzo.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Bien, como dice el preámbulo de la PNL, en la conferencia sectorial del ministerio y comunidades autónomas, celebrada el pasado mes de julio, abordó que España hiciera uso de la autorización prevista en el reglamento de pagos directos a la PAC, elevando el límite mínimo para un agricultor y que éste pueda recibir ayuda de 100 euros, como es en el momento actual en el que estamos, a 300 euros.

La comunitat defendió que no se elevara ese límite y se dejara en 100 euros, como está actualmente, con el fin de evitar las repercusiones que esa decisión tendría para un gran número de pequeños agricultores.

Sin embargo, la posición de la Comunidad Valenciana no fue apoyada por la conferencia sectorial, un órgano colegiado en el que las decisiones no se toman solamente por parte de (inintel·ligible) …, sino por el conjunto de las administraciones que participan en el mismo.

Ese acuerdo ya está tomado por parte de la conferencia sectorial, por lo que no tiene sentido la propuesta de Compromís de instarle al ministerio a hacer una cosa que no puede hacer porque va contra lo que ya se ha acordado, y que además empezará a aplicarse a partir del año 2015.

Sin embargo, para minimizar los efectos negativos que esa limitación puede tener para los pequeños agricultores, la comunitat consiguió que el acuerdo de la confederación sectorial incluyera el establecimiento de un período transitorio para que los beneficiarios que estén por debajo de este umbral puedan adoptar fórmulas asociativas y mecanismos que le permitan agruparse y seguir accediendo a las ayudas.

La Conselleria de Presidencia, Agricultura, Pesca, Alimentación y Agua está trabajando en ese sentido, estudiando las fórmulas más adecuadas para impulsar la agrupación de estos pequeños agricultores, de modo que se acumulen las ayudas individuales para superar el umbral de los 300 euros y que puedan seguir percibiéndola.

Por lo tanto, señorías, esta proposición no ha lugar, y entendemos que por nuestra parte va a quedar rechazada.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Para réplica, por parte del Grupo Compromís, tiene la palabra el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, president.

Mire, hi ha una frase que estem ja dient, escolte, i vostés m'està confirmant, vostés no pinten fava.
O siga, vostés no aconseguixen absolutament res.
O siga, que van defendre.
.
.
Bé, permeta'm que ho dubte.

I vaig a dir-li-ho també, permeta'm que dubtem que ho defenguera adequadament.
I vaig a dir-li més.
No només va ser en la conferència que hem parlat, sinó el dia abans de la conferència sectorial els consellers d'agricultura del PP se van reunir, se van reunir sí, en Génova, perquè vostés fan abans la seua pròpia conferència sectorial.
I allí no ho van defensar.
Perquè si ho hagueren defensat dins del seu partit i ho hagueren acordat dins del seu partit, hagueren vostés anat a la conferència sectorial i ho hagueren aprovat, perquè tenen majoria.
Val?

Per tant, allí no van acordar res.
Per tant, el primer escalafó va ser en el mateix Partit Popular, en tots els seus consellers reunits en Génova, i allí no van aclarir absolutament res respecte al problema que nosaltres estem plantejant allí.
No ho van defendre, o no ho van defendre adequadament, o al final no pinten fava, i ja està, i presentem les coses i ningú ens fa cas.

I lògicament, a partir d'ahí va vindre la conferència sectorial on se va certificar este mal acord dels agricultors valencians.

Vostés van a deixar per les seues decisions 33.
000 llauradors valencians que rebien, que rebien, dels que rebien ja una ajuda, sense ajuda.
I, clar, ara mos diuen que facen una mena de societat.
Home, clar, si fóra per milers d'euros.
Però per cobrar cent euros, quines societats se van a fer?
Per favor!
Si els costarà més diners la formalització de la societat, eh, que els diners que puguen entrar!

El tema és que estem parlant d'ajudes que són ja en quantitats ridícules.
Però que en les circumstàncies en què estem no volem perdre ni això, que per un acord purament intern, on el Partit Popular se definix, per tant no.
.
.
no.
.
.
el Partit Popular té la majoria dins de la conferència sectorial i haguera pogut dir: responem també als interessos nostres.
Perquè clar, ací, a l'estat.
.
.
Clar, tornem a trobar-mos allò de sentit d'estat, entraran els mateixos diners que havien d'entrar d'una manera que de l'altra.
Però en la distribució d'eixos diners 33.
000 valencians se queden fora.
Que si foren entre 100 i 300 a 150, compte vosté, són uns quants milions; quina casualitat que no vénen ací, que no vénen ací.

Podrien vostés haver sigut un poquet més convincents en les seus raons i avui no estaríem discutint d'açò.

Per tant, no me diga que hi ha solució.
No hi ha solucions.
No me diguen que ja està.
Vosté ho ha reconegut, no s'ha aplicat.
Si fiquen força, fiquen decisió damunt la taula, i a partir d'ahí facen les modificacions que han de fer.
La resta és no voler assumir el problema que vostés mateixa han creat, primer, per la seua pròpia falta no sé si de convenciment, la seua pròpia falta de convenciment o de pes en realitat dins del seu propi partit; segona, pel seu poc entusiasme en defendre com toca els llauradors valencians en este tema.

Com hem dit i com s'ha insistit a més, la PAC ja cada dia que se fa una nova PAC perjudica més els agricultors valencians, només falta que quan arribe ací, dins de l'estat, nosaltres mateixa, eh, tornem a empitjorar les condicions en què poden arribar els diners de la PAC als nostres llauradors.

I, per tant, senyoria, crec que s'haurien d'implicar un poquet més en estos problemes.
Jo els ho demane, que s'impliquen més, que siguen més convincents, perquè al cap i a la fi és una situació de capacitat, que tenen vostés la decisió i que no la utilitzen.
Fiquen pes dins del seu partit, fiquen pes dins del que és la conferència sectorial.

Moltes gràcies.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Pañella.

Señor Lorenzo, tiene usted la palabra para terminar el punto.

El senyor Lorenzo Paredes:

Muchas gracias.

Bien, señor Pañella, en esto tiene usted un concepto de ayudas ridículas, pues también me ha dejado un poco perplejo cuando usted nos plantea que precisamente llevemos una PNL en ese sentido.

Pero, en cualquier caso, yo le diría que por parte de la conselleria tiene conciencia del problema que supone este tipo de medidas y que por ello es por lo que se pone en marcha aquellos mecanismos que puedan facilitarle a los agricultores esa posibilidad de acogerse y solucionar ese problema.

Por lo tanto, consideramos que las soluciones ya están con las medidas que le voy a indicar ahora mismo.

También tengo que indicarle que la PAC en su conjunto beneficia de forma muy importante a nuestra agricultura, independientemente de que esta situación concreta esté en este sentido.

Pero, como le he dicho anteriormente, tanto la agrupación de agricultores, que es posible, y además es viable, como las cooperativas, que, por cierto, estas últimas son las que están ahora mismo también en disposición de acoger estas propuestas por parte de los pequeños agricultores y que en esas agrupaciones consigan sus objetivos.
Indicarles que son dos medidas que se nos dio la posibilidad en esos acuerdos que se adoptaron en ese día, cuando se estableció la franja de 100 a 300 euros, como una de las posibilidades, vuelvo a reiterar, para poderse acoger estos pequeños agricultores y por lo tanto optar a las ayudas en los términos que estamos indicando.

El gobierno valenciano y la conselleria de agricultura va a estar siempre a disposición de estos pequeños agricultores para facilitar los trámites necesarios, y que, tanto las agrupaciones como en coordinación con las cooperativas, los agricultores al final consigan su objetivo, que es no solamente poder dar, sino conseguir las ayudas.

Nada más y muchas gracias.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Lorenzo.

Acabado el debate de este punto, pasamos a votación.
¿Votos a favor?
¿Votos en contra?
¿Abstenciones?
Pues por 8 votos en contra y 7 a favor, queda desestimada esta proposición no de ley.

Señorías, pasamos al último punto del orden del día, que es el número 6… Sí, señor Torró.

El senyor Torró Gil:

En nom de la meua companya, Esther Barceló, que és la que (inintel·ligible) .
.
.
retirem eixe punt de l'ordre del dia, perquè ja s'ha tractat en una altra…

El senyor vicepresident:

Pues muchas gracias, señor Torró.

Pues, señorías, acabados todos los puntos del orden del día, queda concluida esta comisión.

(S'alça la reunió a les 12 hores i 54 minuts)