DS-103%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 13 de novembre de 2013.
Comença la sessió a les 10 hores i 37 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer.
Sessió plenària número 60.
Primera reunió.

El senyor president:

Senyores i senyors diputats, s'obri la sessió.

D'acord amb l'article 66, la Junta de Síndics del 12 de novembre de 2013 proposà l'alteració de l'ordre del dia amb la inclusió d'un nou punt que se substanciaria a primera hora de la vesprada referent a la compareixença del conseller de Presidència, Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua per a explicar la mesura de supressió del servici públic de radiotelevisió d'àmbit autonòmic, sol·licitada a petició pròpia amb el registre d'entrada número 67.
581; acumulada a la compareixença del conseller de Presidència, Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua per a fer la valoració per part del Consell de la sentència del Tribunal Superior de Justícia de València que declara nul l'ERO de Radiotelevisió Valenciana, sol·licitada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida amb el registre d'entrada número 67.
574; acumulada a la compareixença del conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua per a explicar com abordarà el Consell la nova situació de Radiotelevisió Valenciana després de dictar-se per sentència la nul·litat de l'ERO, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista amb el registre d'entrada número 67.
540.

Si cap grup parlamentari té inconvenient, se desenrotllarà esta vesprada a primera hora este debat.

Proposició de llei mitjançant la qual es regula, a tot el territori valencià, la prohibició de la tècnica de fractura hidràulica com a tècnica d'investigació i extracció de gas no convencional, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 59.
776, BOC número 185)

El senyor president:

Primer punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició de llei mitjançant la qual es regula, a tot el territori valencià, la prohibició de la tècnica de fractura hidràulica com a tècnica d'investigació i extracció de gas no convencional… (Veus)

Perdón, vamos a ver, si he dicho «si ningún grupo tiene inconveniente, se dará como aprobado»; si tienen inconveniente, votamos.
¿Hay algún inconveniente?
Pues vamos a seguir.

Señora Albiol, tiene el uso de la palabra.

La senyora Albiol Guzmán:

Prohibir l'ús del fracking a tot el territori del País Valencià, prohibir la concessió de permisos per a la utilització del fracking, de la fractura hidràulica a tot el País Valencià, eixe és l'objectiu d'aquesta proposició de llei que presenta Esquerra Unida; l'objectiu és legislar per a salvaguardar el nostre territori, per protegir les nostres comarques de l'avarícia d'unes empreses que sols miren pels seus beneficis econòmics sense tindre en compte la contaminació i la destrucció que deixen al seu pas, una llei per a impedir que el govern de torn puga ser còmplice d'aquestes empreses, una llei perquè el fracking sí o fracking no doncs no depenga de la voluntat d'un determinat govern, perquè no depenga de qui ho sol·licita i de quins contactes tinga o deixe de tindre amb el partit del govern.
Volem declarar el País Valencià lliure de fracking per llei.

Senyories, el fracking no és nou, el fracking porta anys utilitzant-se als Estats Units i ja es poden vore les nefastes conseqüències, es pot vore com s'han contaminat les aigües superficials i subterrànies amb substàncies tòxiques i cancerígenes, com es contamina l'aire, com es produïx un elevat, absolutament desproporcionat, consum d'aigua, es poden vore les alteracions del paisatge i del terreny, el risc sísmic i les afeccions per a la salut humana.

N'hi ha desenes i desenes d'estudis científics que alerten sobre la perillositat d'aquesta tècnica d'extracció hidrocarburs, informes de la Universitat de Manchester, de la Universitat de Cornell, de la Universitat de València, de la Jaume I de Castelló, de la d'Alcalà d'Henares, de la de Sevilla, de la d'Alacant o de la de Saragossa.
També la Comissió de Medi Ambient, Salut Pública i Seguretat Alimentària del Parlament Europeu va emetre un informe a l'any 2010 en què concloïa que el fracking tindrà efectes devastadors sobre el territori, i en eixe informe s'assenyalen els riscos de contaminació de l'aigua potable i els efectes negatius per a la salut humana.

El fracking ja s'ha prohibit a França, Irlanda i Canadà, i n'hi ha llocs on s'estan establint moratòries, com Austràlia, Bulgària, Sud-àfrica o el Regne Unit.
Però al País Valencià estem en perill, estem en perill per la sol·licitud de l'empresa Montero Energy de tres permisos per a investigar la presència de gas esquist a les comarques de Castelló.

El fracking arriba a les nostres comarques de la mà d'una empresa canadenca, i el govern valencià i el Partit Popular en compte de posar-se del costat del nostre medi i de les nostres comarques comença tot un esperpèntic joc de declaracions i contradeclaracions, d'ambigüitats, on depenent del lloc i del càrrec bé es posaven la samarreta antifracking o bé estaven disposats a vendre la nostra terra, la nostra aigua i el nostre futur a preu de saldo.
I així portem ja molts mesos.

Per una part, els regidors i les regidores del Partit Popular, per exemple a Peníscola, a Torreblanca o a la Salsadella aprovaven mocions oposant-se al fracking; i, per l'altra, els diputats i diputades del Partit Popular ací, a Les Corts, no recolzaven les nostres mocions antifracking.
Per una part, els diputats i diputades provincials a la Diputació de València o a Castelló aprovaven mocions antifracking; i, per l'altra, els diputats i diputades del Congrés o en el Senat votaven en contra de les mocions que presentava Izquierda Unida per a prohibir el fracking.

El Partit Popular viu amb el fracking en una permanent contradicció.
Ací, la consellera Bonig deia estar esperant no se quin informe mentre a Madrid els diputats i diputades votaven a favor de la llei del sistema elèctric -que recull la tècnica del fracking- i votaven a favor de la llei d'avaluació ambiental que agilita els tràmits per autoritzar el fracking.
És més, jo estic convençuda que més d'un dels que estan ací han votat una cosa i la contrària el mateix dia, depenent de si estaven a Les Corts, a l'ajuntament, al Congrés dels Diputats, a la Diputació de València o a la Diputació de Castelló.
De segur que més d'un ha votat el mateix i el contrari el mateix dia, doncs ¡ja està bé!
Ja va sent hora de deixar les coses clares, ja va sent hora que deixen el doble joc, i ja va sent hora que se posicionen en contra a les zones afectades i, després, per dalt donen llum verda al fracking.

Avui, amb la votació d'aquesta proposició de llei deixaran clar del costat de qui estan, deixaran clar si se situen del costat dels pobles afectats, dels seus veïns i veïnes, del costat del medi ambient, del nostre territori i dels nostres aqüífers o si, per contra, se situen al costat d'una empresa que vol extraure beneficis econòmics del nostre subsòl, que vol guanyar diners no sols a costa de posar en perill l'economia de tot l'interior de Castelló, sinó també de posar en perill el nostre medi i la nostra salut.

Per a la instal·lació del Castor ni el govern central -aleshores del Partit Socialista-, ni el govern autonòmic del Partit Popular van escoltar a ningú, van fer la vista grossa, van obviar els estudis per tal de beneficiar l'empresa i -supose- de retruc els partits.

No tornen a fer el mateix, no tornen a fer el mateix, escolten la Plataforma Antifracking de les comarques del nord que han fet una feina gegantina recopilant informació i estudis i conscienciat la ciutadania.

Escolten l'Observatori Rural de la UJI que va considerar inacceptable la sol·licitud de Montero Energy i esperen que siga rebutjada per la Generalitat valenciana perquè les possibilitats de trobar hidrocarburs a les comarques dels Ports, de l'Alt Maestrat i del Baix Maestrat són ínfimes i els riscos immensos.

Escolten, llisquen l'informe fet pel catedràtic de Geodinàmica Interna, José Luis Simón, de la Universitat de Saragossa, sobre la valoració de riscos de sismicitat si s'utilitza el fracking a Castelló, les conclusions són claríssimes, parla de les falles actives que n'hi ha a les zones on volen fer el fracking i diu concretament que «la sismicitat anticipada per injecció de fluids de fracturació hidràulica en l'entorn de les falles actives del Maestrat podria assolir magnituds màximes entorn de sis graus».
Si no previsen aquesta tècnica, en qualsevol moment podem tindre un Castor II, i les segones parts, senyories, sempre són pitjors, ¡sempre!

Escolten el comité d'experts de la Diputació de Castelló perquè el seu informe és contundent, i diu clarament que «les zones corresponents a les sol·licituds alberguen un aqüífer regional càrstic, que tenen gran rellevància ecològica i paisatgística, i, donades les característiques del territori, es considera que existix risc d'afecció de l'aqüífer juràssic».
També diu que «des del punt de vista ecològic, les actuacions proposades poden originar impactes negatius sobre els ecosistemes existents».
I continua l'informe dient que «la documentació aportada no acredita la solvència de l'empresa».

Escolten també el Consell Valencià de Cultura, la Comissió de Ciències ja ha aprovat un document, i, en les seues conclusions, a més de recolzar l'informe dels experts de Castelló -que acabe de mencionar-, en el seu punt 1 diu clarament: «El Consell Valencià de Cultura creu necessari que les administracions públiques assumisquen el principi de cautela que es deriva de la major part dels informes científics i de les declaracions dels experts consultats per la Comissió de Ciències.

Diputats i diputades del Partit Popular, senyories, ¿què més necessiten?
¿Quants informes més necessiten?
¿Quants estudis més necessiten?
Els tècnics, els científics ja han dit «no»; ara el que fa falta ja és una decisió política.
Els científics i els tècnics diuen «no», ara són vostés els que han de dir «no».
Fa falta una decisió política, cal prohibir el fracking al País Valencià perquè, senyories, no seria suficient en desestimar l'autorització a Castelló perquè cal salvaguardar per llei el nostre país de futurs intents.

El fracking és dolent per si mateix, ja siga a Cinctorres, a Càlig, a Massamagrell o a Pedreguer, ¡on siga!
¡Ja siga una empresa o siga una altra!
¡Ja siga una empresa de Canadà o del Regne Unit!
Cal prohibir el fracking per llei perquè és dolent en si mateix i per això fem esta proposició no de llei.

Ja s'ha prohibit a Cantàbria i a La Rioja, amb governs del Partit Popular; de fet, senyories, perquè no tinguen cap, absolutament cap excusa, la proposició de llei d'Esquerra Unida, la que presentem avui ací, és exactament la mateixa copiada, igualeta -bé, on posava La Rioja hem posat País Valencià-, però és la mateixa que va presentar el govern del Partit Popular a La Rioja, exactament la mateixa.
És més, podríem dir que eixa llei és més seua que nostra, és més una llei del Partit Popular que una llei d'Esquerra Unida.
Jo ho he fet perquè no puguen dir que no perquè és la mateixa que vostés van presentar a La Rioja i se va aprovar allí.
I acabe.

Jo tinc prou amb la ciència, jo tinc suficient amb la ciència, però si algú posa les qüestions de fe per sobre de les qüestions terrenals que no tinga tampoc cap dubte en recolzar el fracking, l'antifracking, que no tinga cap dubte en votar per l'antifracking, que no tinga cap dubte en votar en contra…

El senyor president:

Vaja concloent, senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

…del fracking perquè té la benedicció del papa Francisco.

De segur que el senyor Cotino no té cap dubte en què ha de votar avui.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Per a torn en contra, en representació del Grup Popular té la paraula l'il·lustre diputat senyor Mariano Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

Doncs, bé, anunciar que anem a votar en contra de la seua proposició de llei.
(Remors) Serà la tercera vegada que presenten una iniciativa d'eixes característiques i per part del Consell se manté la mateixa postura, mantenim el mateix criteri.
I li vaig a explicar el perquè.

Nosaltres, el Grup Parlamentari del Partit Popular, evidentment que compartim la mateixa preocupació pels riscos potencials de la tècnica del fracking, i no és la primera vegada que ho dic, no.
Sabem -i vostés també ho saben- que el Partit Popular ací, a la comunitat, i a altres llocs on està al front de les administracions, no sols és plenament sensible -com vostés evidentment ho són-, i anuncia que cal actuar amb cautela en el principi d'acció preventiva -com vostés una i altra vegada demanen- sinó que estem actuant.
Estem actuant, precisament, per adoptar totes, totes les mesures de protecció del medi ambient i la seua repercussió a les persones, perquè d'això és del que veritablement estem parlant.

Vostés parlen una i una altra vegada de prohibir, prohibir i prohibir.
I moltes vegades també se poden preguntar: si estan d'acord amb això, ¿per què no prohibim a priori la tècnica del fracking i acabem amb el problema?
, la pregunta que vostés mos poden fer.

I li he dit que no anem a aprovar-la perquè pensem, considerem que d'aquesta manera no solucionem el verdader problema, sinó que n'ocultem uns altres i, com vosté dia, anem a deixar les coses el més clares possible.

Sabut és que La Generalitat manté la postura de rebuig a qualsevol, a qualsevol projecte d'investigació o d'explotació d'hidrocarburs amb esta tècnica, o en qualsevol altra, que puga suposar, com vosté dia, una amenaça per als recursos ambientals, turístics, pesquers de la comunitat, sempre que, sempre que existisquen els informes tècnics que avalen esta oposició.

I això vostés no ho poden ficar en dubte perquè ja en dos ocasions anteriors en este Ple de Les Corts, concretament el 17 de febrer de 2011 i el 23 de maig de 2012, este grup parlamentari, el Grup Parlamentari Popular, va manifestar i va votar en contra de qualsevol projecte d'investigació o de prospecció d'hidrocarburs al nostre litoral.

En estos moments saben que el parlament espanyol està ultimant la llei d'avaluació ambiental i, precisament, una de les novetats d'aquesta llei és precisament el reforç en la protecció ambiental, donat que la norma controlarà, entre altres, els impactes ambientals de l'extracció d'hidrocarburs i es fa referència explícita a esta polèmica tècnica del fracking.

La llei estableix una avaluació obligatòria dels projectes amb fractura hidràulica, sent preceptiva la declaració ambiental favorable.

Saben que estem vivint en estos dies podrien dir un impàs, un impàs pel que fa a la legislació al respecte.
Per una part, inclús des d'Europa se'ns anuncia també una futura disposició a tindre també en consideració.

Per tant, la mateixa cautela que se'ns demana també a nivell ambiental, que és digne d'alabar, ¿per què no tindre-la també a nivell administratiu i jurídic?

Perquè, insistixo, en estos moments, a la nostra comunitat no s'ha concedit cap permís, ni tan sols per als estudis previs.
Cap.
De moment, en Espanya allò ideal seria precisament no encetar dèsset debats i, per això, des del Partit Popular s'ha defensat que en esta normativa de la nova llei d'avaluació ambiental es recullen les garanties suficients.
Perquè, per exemple, tots els fenòmens que van produir-se al voltant del Castor no tornen a succeir.
Mos va preocupar moltíssim.

Concretament, s'especifica que els estudis d'impacte ambiental incloguen la descripció dels tipus: quantitats, composició dels additius, residus, abocaments, emissions o qualsevol altre element derivat de l'actuació, com inclús la perillositat sísmica natural o inclús la sísmica induïda per als projectes que es presenten, insistixo, amb aquesta tècnica o la que siga.

Tindre una regulació específica considerem que és molt important.
Portem ja diferents debats sobre el fracking i no vaig a repetir ara els arguments explicats en altres ocasions ni a qüestionar les competències que ens dóna el nostre Estatut d'autonomia en matèries de paisatge, d'ordenació del territori, especialment en protecció del medi ambient i sanitat.

El dictamen del Consell del passat dia 14 de desembre, que mantenim la mateixa postura, era molt clar: «Avui per avui -mos dia- no considerem procedent prohibir a priori cap tècnica de perforació o extracció d'hidrocarburs», la qual cosa, repetixo, li ho he dit trenta vegades, però li ho torne a dir avui, això no implica que siguéssem ni impulsors del fracking ni defensors d'ell, tan sols que complim la normativa vigent.
Deixem, per tant, que siguen els procediments ambientals corresponents els que determinen la viabilitat o no de cada projecte.

Des del Consell ja s'ha declarat més d'una vegada quin és el procediment a seguir.
Són els que estan establerts en la normativa en vigor.
Són procediments reglats que seguixen en la conselleria competent, en esta ocasió la conselleria d'economia, indústria i turisme, i que està actuant, està actuant amb el rigor necessari per a adoptar una decisió en este tema tan complex tècnicament, multidisciplinar, perquè requereix del concurs d'experts qualificats, vosté ho ha dit.
I, una vegada ponderades i estudiades totes les anàlisis, es prendrà la decisió.
Però, sempre, sota l'anàlisi objectiva qualificada prèvia i complint, des del punt de vista administratiu i jurídic, de forma escrupolosa, tots els passos dels procediments, no siga cosa que es puga declarar nul per una instrucció defectuosa i tinguéssem encara més problemes.
I serien, aleshores, tots vostés els que mos demanarien explicacions i responsabilitats, i en això tenim una mala experiència, (aplaudiments) una nefasta experiència.

Per tant.
.
.
dia que esta és una matèria allò suficientment seriosa i estratègica com a per prendre decisions sobre la base del rigor, i no generant alarmes.

És totalment comprensible que, des d'indústria, s'intenten cobrir les necessitats energètiques -d'això vostés no en parlen mai-, aconseguint un mix energètic sostenible econòmicament per a tots, per a empreses i famílies.
D'això vostés no parlen mai.
Però no podem ocultar que d'això depén, precisament, la competitivitat del nostre teixit empresarial i la qualitat de vida dels ciutadans.
També ho obliden.
És comprensible i raonable que des del punt de vista energètic i econòmic no es vullga negar, no es vullga negar qualsevol possibilitat d'explotació i investigació de noves fonts d'energia.

Estem defensant la possibilitat, però torne a insistir que, per damunt, posem la preservació del medi ambient com a bé comú de tots.

Una explotació amb tècnica del fracking tenim claríssim que no mai podrà afegir valor a localitats com Peníscola, com Benassal o com Gandia, per dir-ne tres, perquè, per molts recursos que tinguen en el subsòl, no podem posar en perill els recursos actuals dels que viu la gent.
Ho tenim claríssim, molt clar.

Però també cal solucionar els problemes d'assegurar energia a estes localitats i a totes, donant-los la garantia i seguretat del subministrament energètic.

Per tant, resulta molt comprensible que cadascú, cada administració es preocupe d'allò on arriben les seues competències.

Quan no es té la capacitat legal d'actuar, també és comprensible que es demane el que es crega pertinent a organismes superiors.
És el que han fet 30 dels 42 municipis afectats.
O com ha fet la Diputació de València, el que ha fet ha segut passar la responsabilitat als que, en definitiva, a més de tindre en compte els riscos potencials del fracking, a més de tindre en compte l'impacte sobre el medi ambient, també han d'analitzar totes les conseqüències negatives, però també han d'analitzar els possibles beneficis quant a l'economia, en l'ocupació i en la competitivitat dels nostres sectors productius, i este és el paper del Consell.

Tots vostés coneixen que des de la conselleria de medi ambient s'ha manifestat i assumeix.
.
.
, assumeix l'informe de la Diputació de Castelló, que elaborat per una comissió tècnica, entre una àmplia documentació, conclou en una sèrie de recomanacions.
I quina casualitat que vosté s'ha oblidat de la primera que fa.
La primera l'ha ocultada deliberadament, que diu: «La investigació d'hidrocarburs és una possibilitat que no s'ha de desdenyar».
Vosté, molt hàbilment, se l'ha saltat per alt.

Ara bé, la vulnerabilitat, com vosté ha dit, de l'aqüífer juràssic, la fragilitat dels ecosistemes, tot el que vosté ha dit, evidentment, ho compartim i ja hem dit que mos preocupa.

Per això considerem pertinent aplicar rigorosament el principi de cautela i, en conseqüència, no estimar convenient el títol d'atorgament.
És la proposta que se mos fa i això és el que estem fent.
És de la forma que està actuant el Consell, perquè el Consell té la responsabilitat de governar i, des d'esta responsabilitat, el Consell està actuant sent tremendament exigent per a aclarir amb profunditat tots i cadascun dels inconvenients que vostés sempre plantegen.

¿És una tècnica controvertida?
Sí, clar.
¿Rebutjada en països.
.
.
, en França, Bulgària, com vosté ha dit?
Evidentment.
Però vostés moltes vegades ni tan sols es volen plantejar el perquè altres països desenrotllats, com Alemanya, Anglaterra, Estats Units, han apostat per aquesta via d'extracció de gas no convencional: pel seu gran impacte, que ells consideren positius, i no sols per la reducció de la fractura energètica que per si és important, sinó que inclús la defensen com una font d'energia molt més neta que altres alternatives com el petroli i el carbó.
Per tant, no podem oblidar que els països més competitius són els que disposen d'energies més barates.

Per tant, considerem que decretar la prohibició, la prohibició amb caràcter general, sense tan sols analitzar si podem millorar inclús la vida d'unes zones concretes del nostre territori, pensem que no és l'acció adequada.

Crec que ningú ho està dubtant en estos moments, des del Consell s'actua amb rigor.
El medi ambient és molt important, importantíssim, però recordem que el subjecte més valuós per al medi ambient és precisament l'home.
I tampoc podem deixar de costat que l'home també necessita viure amb treball i oportunitats.
No podem rebutjar les coses així perquè així, sense més.

La tramitació d'estos projectes, que és el tema que mos porta, d'estos projectes d'investigació resulta exhaustiva, amb una regulació i un control, insistixo, exhaustius i serem enormement prudents si procedeix o no l'autorització de cada proposta concreta.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
-acabo de seguida, senyor president- perquè no s'autoritzarà cap explotació, ni tan sols cap estudi que vaja en detriment del medi ambient i, molt menys, que perjudique la salut de les persones.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Castejón Chaler:

Sense contradiccions, actuem per al millor de tots els valencians.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Els he de dir que jo, per un moment, al vore que no n'hi havia criteri desfavorable del Consell, com sol ser habitual en les nostres proposicions de llei, per un moment havia pensat que al Partit Popular li havia entrat el trellat.
Però no, de trellat no en tenen ni un gram.

Continuen sent els més submisos a Madrid i a Rajoy, els més submisos, però sobretot els més submisos a les grans companyies i a les grans empreses.

Senyories del Partit Popular, estan enganyant els veïns i veïnes de les comarques de Castelló.
Els estan enganyant.

Estan enganyant els veïns i veïnes de 41 municipis, perquè allí en els seus ajuntaments voten en contra del fracking, perquè han de vore'ls la cara a tots els veïns cada dia en el bar, en la tenda.
.
.
cada dia, o en el mercat, i per això allí voten en contra.
Però, després, ací, on realment n'hi han competències, voten a favor del fracking, perquè estan a favor del fracking i la intervenció del senyor Castejón ha segut tota una declaració de principis profracking.
Sí, senyor Castejón, sí, tota una declaració profracking, clar que sí.

Vostés diuen que s'emparen en la normativa.
Clar, vostés no volen prohibir el fracking perquè saben que després podran aconseguir els estudis favorables que necessiten, sobretot si els paguen bé.
Sobretot, si els paguen bé, tindran tots els estudis que vullguen.

¿Que no els van tindre en Castor?
Clar que sí.
Clar que sí.
Si, al final, a vore, açò no és una qüestió jurídica o tècnica, sols.
No és sols una qüestió tècnica o sols una qüestió jurídica.
És que açò també és una qüestió política.
És que és una posició política.
És una decisió de quin futur volem per al País Valencià, de si volem un futur controlat per les grans companyies que facen i desfacen al seu parer o si volem un futur amb treball, amb sostenibilitat, amb natura, amb aigua.
.
.
per a les nostres comarques, i ahí és la decisió política.
Clar que sí, és una decisió política.

I nosaltres apostem per un altre model.
Apostem per les energies renovables i per les energies netes.
Però vostés, no.
Vostés aposten per traure hidrocarburs com siga i d'on siga, encara que siga amb el fracking.

I, senyor Castejón, jo tinc molt clar el que vostés han aprovat en Madrid, molt clar; me sembla que vosté, no tant.
No li ho han explicat bé, senyor Castejón.
No li ho han explicat bé, perquè la llei d'avaluació ambiental el que fa és agilitzar els tràmits per a legalitzar el fracking, perquè es puga fer el fracking.
Això és el que fa la seua llei d'avaluació ambiental de Madrid.

Mire, la seua contradicció és total, perquè ací vostés avui van a votar en contra d'allò que vostés, el Partit Popular, ha aprovat i no sols ha aprovat, sinó que ha presentat en La Rioja.
La mateixa llei que vostés presenten en La Rioja; ací, la voten en contra, perquè vostés són encara més submisos, més submisos que els de La Rioja, encara més.
¿O és que a La Rioja governa Esquerra Unida?
A vore si és que, de repent, resulta que el projecte de llei que s'ha aprovat a La Rioja a vore si és que és d'Esquerra Unida.
No, és del Partit Popular.
I vostés allí voten una cosa i, ací, una altra.

Vostés s'oposen en els ajuntaments però ací li donen llum verda al fracking.
Vostés en les diputacions de Castelló i de València aproven mocions antifracking, però, després, avui, ací, votaran a favor del fracking.
I això té un nom, això té un nom, és no tindre principis i és actuar únicament per conveniència.
En aquest cas, per conveniència electoral, perquè als pobles tenen por a perdre les alcaldies i, per això, voten el que voten.
Però ací n'hi ha una conveniència econòmica, perquè d'algun lloc han d'eixir tots eixos sobres.

De sobra són conegudes les complicitats, amistats i chanchulleos entre algunes empreses privades i els membres del govern.
De sobra és conegut com, després de donar adjudicacions, permisos o privatitzacions, després acaben treballant en eixes empreses.

No seria estrany d'ací uns anys vore la senyora Bonig treballant per a Montero Energy, perquè el senyor Castejón ja deu estar a sou de l'empresa, ¿veritat?
El senyor Castejón ja deu estar a sou de Montero Energy.
I amb açò d'avui, avui, s'ha tret un extra, segur.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies.

Senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

Moltes gràcies, senyor president.

L'última manifestació seua, la darrera, evidencia que aquell que malpensa, mal fa.
Així de senzill.
(Aplaudiments)

Simplement, jo li torne a insistir que el primer que ha de fer vosté és no dir aquí coses com les que ha dit, que no tenen cap pes, però que qui continua enganyant i ocultant és vosté.
Encara no mos ha dit per què s'ha saltat alguns trams del que era l'exposició dels recursos.

I aquí intenta sempre, intenta sempre donar la conclusió que el Partit Popular vota a favor del fracking.
No, no.
Li ho he dit quaranta vegades, però vosté no ho vol sentir.
Nosaltres ni interpretem ni analitzem allò que no mos convé, simplement estem votant avui en contra de la seua proposició de llei, simplement això.
(Aplaudiments)

Mire, li torno a repetir, li torno a repetir, que la Diputació de Castelló o, en definitiva, la conclusió dels experts ja va dir: «La investigació d'hidrocarburs és una possibilitat que no s'ha desdenyat.
» I això és el que estem fent.
A vosté això no li interessa.
Bé, allà vosté.

I, per tant, nosaltres considerem, de la mateixa manera això considerem que avui per avui no considerem oportú vetar a priori eixa tècnica.
Res més.
Des del Grup Parlamentari Popular seguim donant suport a la postura del Consell perquè mos sembla una postura molt coherent.
I és estudiar cada petició, seguir els passos que ens obliga la legislació.
Perquè quan a vostés no els interessa se'l salten.

És una problemàtica que ens preocupa, com a vostés, evidentment.
I en el que cada dia apareixen coses noves, que evoluciona ràpidament, tant des del punt de vista tècnic, científic com jurídic i administratiu.

Mire, li ho torne a repetir, claret, claret, no s'autoritzarà cap estudi, cap investigació i no diguem cap activitat extractiva que puga posar en perill ni la salut, ni la seguretat de les persones i que evidentment vaja en contra del medi ambient.
No.
Cap activitat, siga la que siga, amb tècnica del fracking o la que siga.

Per tant, esta és la manera d'actuar del Partit Popular, dels governs del Partit Popular.
Perquè amb pancartes moltes vegades no se solucionen els problemes; amb estudis seriosos, sí.
I s'ha de dir que la plataforma mos n'ha portat uns quants que són molt dignes de tindre en compte.

Jo li he explicat en molts moments, moltes vegades, que el principi que mos guia és el de cautela.
Insistixo.
Mira si porta temps l'empresa que inclús sabrà que l'empresa ha recriminat La Generalitat que no és àgil, que ho retarda molt, perquè som cautelosos en el moment de vore si és poden donar o no es poden donar estos permisos d'investigació.

Per tant, des del punt de vista ecològic també l'informe diu una cosa que m'agradaria llegir-la textualment, que diu: «Les actuacions proposades poden originar impactes negatius en els ecosistemes ja existents, la intensitat dels quals dependrà fonamentalment del respecte a les bones pràctiques de les operacions realitzades.
» També deixava una porta oberta d'alguna manera, que no és només la tècnica en si roïna, com vosté diu, sinó la pràctica d'esta.
Perquè sembla que en alguns països, en alguns països, sí que s'han donat estes circumstàncies que s'ha actuat malament, però altres no.
I el benefici que s'ha tret ha sigut bo.
Perquè cal dir-ho, és a dir, en Estats Units un terç del benefici energètic per al país, per al país, el trauen precisament del que és la tècnica del fracking.

Per tant, vosté el que ha de tindre en compte són tots els informes.
Perquè igual que en tenim un d'un geòleg que mos diu que es contraproduent, també tenim el mateix informe, en este cas, la mateixa declaració, del Col·legi de Geòlegs d'Espanya.
Açò ho sap també.
Que en el moment d'aplicar-la també diu que és possible, però que s'ha de fer amb un rigor científic important i, per tant, el que temin claríssim és que a la nostra comunitat, a la zona que es demana, hi ha una sèrie de problemes, problemes d'índole geològica i problemes d'índole hidrogeològica que no fan precisament que es puga portar a terme.

Per tant, el que anem a fer en esta proposició no de llei és no donar-li, no donar-li suport.
Però.
.
.
i no entrem ja en detalls en el que explica la proposició de llei, com diu, copiada de La Rioja.
Perquè en l'estratègia i en les formes, evidentment, entre Esquerra Unida i nosaltres no coincidim, tampoc coincidim en la radicalitat en què vostés presenten prohibir el fracking.

Podem arribar a la mateixa conclusió final.
Perquè prohibir prohibir, per avui pensem que és un luxe, perquè no ens ho podem permetre.
Però si actuem amb la coherència d'afavorir un mitjà energètic on s'importe menys energia, on s'aprofiten els recursos de manera neta i monitoritzada, però sempre amb respecte, com li dia, al medi ambient.

Nosaltres, supose que vostés també volen que l'energia siga abundant i barata en qualsevol sentit.
Però el que tampoc li puc permetre és que sempre se mos diga que anem al respaldo dels interessos empresarials.
Ni molt menys!
El sentit comú per damunt de tot.

Per tant, en els projectes que s'han presentat, són moltes les coses en contra per a seguir avant els projectes.
Ho diem ara i ho hem dit abans.
Entenem, per tant, que tal com.
.
.
s'ha de seguir la legislació i.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Castejón.

El senyor Castejón Chaler:

.
.
.
seguir els passos -i acabo ja.

Com dia, com arreplegava l'informe de Castelló, els informes inclús de la plataforma són seriosos i rigorosos, i la vulnerabilitat de l'aqüífer, l'absència de rigor científic en la documentació, la manca de solvència tècnica -acabo- no aconsellen, i això és el que farà el Consell, donar estos permisos.
Cada cosa al seu moment.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Castejón Chaler:

I ni llum verda ni conveniència.
Coherència, coherència.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Per a fixació de posició, pel Grup Parlamentari Compromís, senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Bien, quería empezar mi intervención enviando un saludo y felicitando a la Plataforma Antifracking de las comarcas del norte de Castellón por el trabajo realizado, que, como vemos, pronto va a dar sus frutos, los está dando y va a seguir dándolos.

Y también quería empezar la intervención, bueno, enviando un saludo afectuoso y solidario a todos los profesionales que están sufriendo esta crisis, que no es una crisis, que es una estafa, y concretamente a un grupo de profesionales que representan de alguna forma al resto de colectivos de la prensa, que lo están pasando también muy mal, y que en pocas horas nos demostraron que era posible tener una televisión pública, de calidad y en valenciano, y que lo que sobraba de la Televisión Valenciana eran ciento y pico directivos, no profesionales.
Gracias por el trabajo realizado.

Y bien.
Compromís, por supuesto, va a apoyar esta proposición de ley de Esquerra Unida.
Ya presentamos una similar, más sencilla, hace un año y algo, que se sustanció en este pleno, en el mes de marzo, y obviamente fue rechazada por el rodillo del Partido Popular.

También hubo una proposición de ley del Partido Socialista en el mismo sentido, que de la misma forma fue machacada por el rodillo del Partido Popular.

Hoy tendremos dos debates sobre energía, éste y luego otro sobre el sector eléctrico.
La energía es lo que ha hecho a la humanidad evolucionar.
El primer gran salto fue con la Revolución Industrial, cuando se empezaron a consumir combustibles fósiles, que nos han llevado a la situación a la que estamos.
Hemos pasado a niveles de sobreexplotación, de no control de las emisiones y nos ha llevado a un sobrecalentamiento del planeta que estamos sufriendo y que vamos a seguir sufriendo durante las próximas décadas.
Y que hay que recordar que se debe por el excesivo uso de combustibles fósiles.

La energía que utilizamos, la fósil y la no fósil, viene del sol.
Hasta hace nada no podíamos utilizar directamente la energía del sol o la energía del aire.
Pero tenemos ya una tecnología.
Las energías fósiles son cada vez más caras de extraer, son cada vez más contaminantes, como sabemos, y sin embargo las energías renovables son limpias, y son inagotables y son el futuro.
Pero el Partido Popular no apuesta por el futuro.
El Partido Popular solo apuesta por el oligopolio de las energéticas y en contra del pueblo.

Podríamos asegurar suministros energéticos, decía el señor Castejón que era fundamental.
Si la capacidad de producción de la energía del estado es el doble del consumo máximo realizado en los momentos de máximo consumo.
O sea, no hace falta más energía, no tiene sentido seguir buscando energía fósil.
Hay que apostar por las energías renovables y hay que apostar por el ahorro energético.

Usted decía que se pueden hacer prospecciones con todas las garantías.
Como en el caso del Castor, ahí había informes, se suponía que eran válidos, y resulta que habían omitido la presencia de fallos.

Hace nada hemos sabido que es verdad que también hay fallas debajo de las zonas donde se quieren instalar este tipo de pozos.
Todos sabemos ya que no solamente la explotación, sino la prospección, los estudios previos, ya implican la perforación de acuíferos.
Por tanto, ya comportan todos los riesgos de la explotación.
Y todos sabemos que esta explotación sería de muy pocos recursos, por muy poco tiempo, pero que las hipotecas de futuro serían ya indeterminadas en el tiempo, ¿eh?
, porque una vez contaminado un acuífero es muy difícil regenerarlo.

Se ha comentado ya.
El informe del catedrático de Geodinámica Interna, o sea, el catedrático experto en cómo funciona el interior de la tierra, dice: «Algunas de las fallas que limitan las fosas tectónicas de Catí, Albocàsser, Tírig, Sant Mateu-Salzadella-Coves de Vinromà, Alcalà de Xivert i Ametler son fallas activas y quedan parcialmente incluidas en el área correspondiente a los proyectos de investigación «Arquímedes» y «Pitágoras».
En general, presentan longitudes entre 6 y 14 kilómetros, magnitudes sísmicas potenciales entre 5,9 y 6,4 y tasas estimadas de movimiento entre…» Bueno… «La sismicidad anticipada por inyección de fluidos de fracturación hidráulica en el entorno de las fallas podría alcanzar magnitudes máximas en torno a 6 si se activase una falla completa.
Activándose una pequeña fracción podría producirse de en torno de 5.
»

Hay que recordar que la presión de inyección en la fractura hidráulica es tres veces superior a la que se hace en el Castor, ¿eh?
Y si el Castor, el empezar a inyectar gas en el subsuelo supuso la producción de 500 seísmos que afectaron a las comarcas del norte, imagínense lo que podría ser la fractura hidráulica.

Está claro que en la mayor parte de los municipios…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

…han hecho mociones, están en contra del fracking, la población está en contra del fracking y, como bien…

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Ponce Guardiola:

…hemos visto, hasta Dios está en contra del fracking, como ha enseñado mi compañera.

El senyor president:

Muchas gracias.

El senyor Ponce Guardiola:

Actúen en conciencia, si no es por otros motivos.

El senyor president:

Muchas gracias.

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada senyora Ana Besalduch.

La senyora Besalduch Besalduch:

Gràcies, president.

Hem parlat en estes Corts diverses vegades sobre el fracking, però avui tenim molta més informació i tenim la certesa de moltes coses, entre elles no hi ha cap dubte que esta tècnica d'extracció d'hidrocarburs contaminarà els nostres aqüífers.
I alguns de vostés me poden dir que sóc una exagerada.
Però sí ho diu l'informe de la mesa d'experts de la Diputació de Castelló.

També sabem avui que esta tècnica de la fractura hidràulica ficarà en perill el nostre medi ambient en la concepció més ampla del seu terme.

També fica en perill milers de llocs de treball, tant dels llocs de treball que genera l'agricultura i la ramaderia, que ja vaig dir en esta trona 4.
000 llocs de treball directes només a les comarques dels Ports i del Maestrat, i també els llocs de treball que genera el turisme.
17.
000 llocs de treball directes a la província de Castelló que perillen per la utilització d'esta tècnica.

Senyories, només hem de recordar l'alcalde de Peníscola i els empresaris hostalers de la «Ciutat en el Mar», que van sortir en la tele, per cert, en Canal 9, per a contar les cancel·lacions de reserves que van tindre a conseqüència dels terratrèmols originats per la injecció de gas a la plataforma Castor.

Però potser el que sabem i el que més mos preocupa és que fica en perill la seguretat de les persones.
I per què dic açò, senyories?
Molt fàcil, pel risc de sismicitat induïda o anticipada derivada de la utilització d'esta tècnica.
Els terratrèmols que se poden originar com a conseqüència del fracking.
I això tampoc m'ho invente jo, senyories, això ja ho diu l'informe del Parlament Europeu i també ho diu l'informe al que avui ací s'ha fet referència, de José Luis Simón.

Jo els he portat avui còpies d'estos informes per a entregar-li-les al conseller Buch i a la consellera Bonig, per si de cas no les tenen en el seu expedient.

Senyories, diu este informe que tenim en el Golf de València falles actives, i la sobrepressió dels fluids que s'injecten per a la fractura en el subsòl podrien activar el seu moviment, és a dir, que podrien originar terratrèmols, que podrien tindre una intensitat màxima d'entre 5,9 i 6,4 en la zona del Maestrat, però que molt probablement podrien arribar a una intensitat 5.

No cal que els recorde, senyories, sobretot a les senyories del Partit Popular, la recent experiència del Castor, que va originar terratrèmols que van superar la intensitat 4 i que van fer tremolar les cases de la gent.

Miren, senyories, el govern valencià ja hagués tingut de denegar la concessió del permisos d'investigació sol·licitats en les comarques dels Ports i del Maestrat, per tot el que he dit, però, a més, perquè la documentació que ha presentat l'empresa no és seriosa.

I vull fer referència a l'informe de la mesa de la Diputació de Castelló, pàgines 60 i següents, perquè els siga més fàcil a les seues senyories arribar on diu això.
Textualment diu: «En suma, la falta de rigor de la documentación presentada, independientemente de las razones a las que obedezca, aconseja desconfiar de la capacidad técnica de la empresa solicitante.
»

Senyories, el govern català li ha denegat dos permisos d'investigació a la mateixa empresa per estos motius, per la falta de solvència tècnica.
El que no vull arribar a pensar és per què encara el govern valencià i el Partit Popular estan disposats a estudiar-los més enllà.
No vull pensar-ho, senyories.

Miren, qui governa té l'obligació de prioritzar sobre qualsevol cosa la seguretat de les persones, però, lamentablement, i malgrat que ho repetisquen contínuament els membres del grup del Partit Popular que dóna suport al govern en estes Corts, no és així.

Fa unes setmanes vam aprovar per unanimitat dir que no al Castor, i avui, pels mateixos motius, no podem fer una altra cosa que dir que no al fracking.
Dir el contrari seria no estar al costat de les persones, dels alcaldes, de tots els alcaldes, senyories, llista llarga a la qual tenim d'afegir l'alcalde de Xàtiva, que és a més el president de la Diputació de València, i no me vull oblidar del cap d'estat del Vaticà, que també ha dit que no al fracking.

Miren, senyories del Partit Popular, hagueren pogut vostés avui votar a favor de prohibir el fracking i han triat dir que sí a este perill.
Que sàpiguen tots els valencians i valencianes que en el 2015 prohibirem esta tècnica perversa que fica en perill el nostre territori i que sàpiguen, a més, que els socialistes ho anunciarem en Canal 9.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Acabat el debat, anem a passar a la votació del primer punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
41 vots a favor, 48 vots en contra.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre el suport a l'acord respecte al transvasament Tajo-Segura, presentada pel Grup Parlamentari Popular (RE número 67.
061, BOC número 198)

El senyor president:

Segon punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència sobre el suport de l'acord respecte al transvasament Tajo-Segura, presentada pel Grup Parlamentari Popular.

Per a la presentació i defensa de la proposició no de llei, de l'esmena, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Rafael Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

Molt excel·lent senyor president.

Senyories.

Accedisc hui a esta tribuna a defendre una proposició no de llei, en este cas, del grup popular sobre el transvasament Tajo-Segura, com tantes voltes he fet al llarg dels trenta anys que sóc diputat en esta cambra.

Però hui ho faig amb la satisfacció de poder afirmar que el Govern d'Espanya i el Consell de La Generalitat, els dos del Partit Popular, han salvat i consolidat el transvasament Tajo-Segura que estava mort.

Cal vore com canvien el temps i com discorren per als nostres agricultors i regants en funció de quin partit estiga governant.
Els agricultors de les comarques del sud de la Comunitat Valenciana ho saben molt bé.

Quan governa el PSOE, els agricultors i regants veuen retallats els seus drets i perden tota expectativa de futur, els neguen el dret a l'aigua, a pesar de saber que és vital per al seu desenrotllament econòmic i social i per a consolidar una oferta laboral estable.

Els governs socialistes suprimixen els transvasaments, almenys, des del pas pel ministeri de la senyora Narbona i del seu equip i de la nova cultura de l'auia, eixos del programa de les tres mentides: més auia, més barata, més ràpida.

Van derogar també el transvasament de l'Ebre amb alevosía i nocturnitat, inclòs el brindis socialista amb cava català en el riu.
Van canviar la connexió del Xúquer-Vinalopó a l'Assut de la Marquesa perquè no fóra rendible, al no ser una aigua de qualitat per a abastiment.
I van anunciar la mort del Tajo-Segura amb la clàusula Narbona, que substituïa l'auia de l'aqüeducte per auia dessalada.

Amb els govern del Partit Popular ocorre tot el contrari.
Els agricultor i els regants recuperen els seus drets a rebre auia, auia suficient i de qualitat, així com la il·lusió per a desenrotllar eixe art que és el cultivar els seus camps, ja que se'ls garantix, com dic, el dret a eixe bé que alguns diuen escàs i que jo dic que és suficient, encara que molt mal repartit a Espanya, com és l'auia.

Hui, més que mai, recorde les reunions d'uns altres companys de partit celebrades en la Vega Baixa i en el Baix Vinalopó des de fa molts anys, en la desesperació de la pèrdua de les seus collites per falta d'auia i les súpliques al govern en aquells moments socialista, tant a Espanya com a la nostra comunitat, demanant regs de socors per a pal·liar els efectes de la sequera.
Regs de socors que quan arribaven, que eren els menys, arribaven tard i mal.

El PSOE sempre ha estat en contra del Tajo-Segura, com ho demostra la negativa constant dels seus dirigents a donar suport a les seues demandes.
Sí, el PSOE, l'esquerra, sempre han segut antitransvasistes.
Ho recorde perfectament.
Inclús per recordar, també recorde, a pesar dels anys transcorreguts, quan un alt i important dirigent socialista va ser detingut carregat d'explosius camí de volar el pantà del Cenajo.
Sí, ho recorde.
I quan dic un alt i important dirigent socialista, no estic exagerant, ja que després, amb els vots del Partit Socialista, dels diputats socialistes, eixe mateix personatge va ser triat president del govern de la Regió de Múrcia.
¿Va ser tal volta un premi a un sabotejador frustrat?

Crec que no cal recordar-los tampoc l'intent socialista d'acabar definitivament amb el transvasament Tajo-Segura, tant a través de la coneguda clàusula Narbona antitransvasaments i la substitució del cabal per auia dessalada, o la redacció de l'estatut de Castella-la Manxa, que sentenciava el transvasament per al 2015.

I ara, al no aconseguir-ho, volen matar-lo amb el pla de conca del Tajo, on demana el senyor García-Page un cabal ecològic de 14,10 hectòmetres cúbics a Toledo, 15,92 hectòmetres cúbics a Talavera i 10,86 a Madrid.
I vol 900 hectòmetres cúbics de reserva en capçalera.

I més encara en 2008, que el ministeri socialista presentà un esquema de cabals ecològics per a elevar de 6 a 11 metres cúbics/segon a Aranjuez, de 10 a 16 a Toledo i de 16 metres cúbics/segon a Talavera, que no tenia ninguna assignació.

Però no acaba aquí el rebuig socialista al Tajo-Segura, ja que tampoc han recolzat ara el memoràndum, eixe acord històric del 16 d'octubre entre regants, ministeri d'agricultura i les cinc comunitats implicades.
Ja criticaven d'inicial l'acord del 9 d'abril entre el govern de Múrcia, Generalitat i ministeri, dien era un brindis al sol que mai seria efectiu perquè la senyora Cospedal no l'acceptaria.

Fins este moment, senyories, el transvasament Tajo-Segura tan sols era una mera expectativa a rebre auia, aixina ho determina una sentència del Tribunal Suprem del 2007.
Ara ha passat a ser, per primera volta, un dret reconegut i consolidat, gràcies als governs del Partit Popular.
Ja s'han acabat eixos trenta-cinc anys d'enfrontaments i conflictes territorials.

El compromís del Partit Popular d'auia per a tots ja s'ha fet realitat en les comarques del sud de la nostra comunitat.
Mosatros hem complit el nostre compromís, a pesar de l'oposició del PSOE-PSPV, Compromís i Esquerra Unida.

El memoràndum Tajo-Segura reconeix per primera volta el dret a rebre un cabal màxim de 600 hectòmetres cúbics/any.
Això és un acord històric, un gran èxit dels regants de les comarques del sud de la nostra comunitat, del Govern d'Espanya i del Consell, especialment el president Fabra i del vicepresident Ciscar.

També s'automatitzen les regles d'explotació, pel que s'acaben els discussions històriques sobre l'auia transvasable en cada moment, perquè s'establixen uns nivells de transvasaments amb una classificació regulada.

A més, deroga la disposició addicional primera de la Llei 11/2005, la famosa clàusula Narbona, que sentenciava la mort del transvasament i la substitució per auia dessalada.
Per cert, al preu d'un euro el metre cúbic, ja em diran quins agricultors podrien pagar-ho.

La reserva Narbona era de 600 hectòmetres cúbics/any enfront dels 240 que estaven vigent.
Ara serà de 400 hectòmetres cúbics d'auia d'embassament en Entrepeñas i Buendía, o siga, 160 més, però 200 menys del que exigia la socialista senyora Narbona i els seus companys de la nova cultura de l'auia.
Clar, tots ells, i ella també, antitransvasament.

Els 160 hectòmetres cúbics d'augment del nou cabal de reserva no són cada any, com alguns diuen, seran per una sola volta, ja que durant cinc anys s'augmentarà a raó de 32 hectòmetres cúbics anuals, fins arribar als 400, i ja mai més caldrà fer-ho.

El memoràndum també establix que els enviaments d'auia ja no caducaran als tres mesos, com se fa ara, sinó al finalitzar l'any hidrològic.
Se tindrà un any, per tant, per a disposar d'eixa auia i poder-la consumir i programar millor les temporades de reg.

Una altra novetat molt important és el control dels desembassaments en la capçalera del riu perquè això proporcionarà un cabal extraordinari de 130 hectòmetres cúbics/any, que s'injectaran en el transvasament Tajo-Segura.

I seguint amb novetats, es crea una nova figura de menors pèrdues, que afig a la quantitat anual transvasable un cabal de 20 hectòmetres cúbics per a compensar les pèrdues que puguen produir-se en la conducció.

Igualment, el memoràndum incorpora també la cessió de drets que permetrà a una comunitat de regants vendre auia excedentària a una altra.
Ara només es pot fer en casos de sequera extrema.

Per tot això, queda assegurat que els regants continuaran rebent una mitjana de 350 hectòmetres cúbics anuals gràcies al Govern d'Espanya, el Consell, els regants, que han salvat al transvasament Tajo-Segura i l'han consolidat.

Finalment, a totes les conclusions del memoràndum se li ha donat rang de llei, gràcies al vot del Grup Popular en el Congrés, que a pesar de l'oposició del PSOE, de Compromís, d'Esquerra Unida i Esquerra Plural, inclús UPYD, que han votat en contra, han sigut incorporades al projecte de llei d'avaluació ambiental ja aprovat en el Congrés i ara en tramitació en el Senat del Regne d'Espanya.

El Govern d'Espanya garantix aixina, com a norma legislativa, la consolidació i continuïtat del transvasament Tajo-Segura, una cosa que fins ara cap govern havia fet.

Com a conseqüència d'això, i per a actualitzar la nostra proposició no de llei, ja que quan la vam presentar no s'havia produït este fet encara, hem presentat una esmena a la nostra pròpia iniciativa que assumim en este moment.

Esperem, senyories, que hui ací siga capaç l'oposició de recolzar un acord històric com el descrit, que genera riquesa i llocs de treball en les comarques del sud de la Comunitat Valenciana, que també existix, senyories.
El Tajo-Segura ara ha quedat viu, sí, senyories, ara queda viu per a sempre, perquè el Partit Popular i els agricultors han segut capaços d'arribar a un acord que el consolida i que li dóna vida per a sempre.

Res més, senyories, i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Lluís Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

¡Mentides!
Com diu una estrofa d'Obrint Pas, «mentides als dies mentides als anys / als temps de silenci i als de soledat / mentides als barris, places i mercats / al futur dels pobles i a la gent del camp».
Això és el que fa el Partit Popular.

En compte de plantejar una política, en este cas, d'aigua racional, es dedica a fer de palmero cap a les decisions que es prenen en altres llocs, en altres instàncies, pretenent fer creure als valencians, a través del que fan ací, que vostés estan salvant el transvasament Tajo-Segura.
¡Mentides, mentides!
Mentides, perquè les transferències Tajo-Segura no estaven assegurades ni tan sols amb la pròpia llei del Tajo-Segura quan es va crear.
(Veus) Ni tan sols amb això.

Per tant, eixes transferències que vostés diuen ací assegurar, no són certes.
En la pla hidrològic nacional d'Aznar tampoc no estaven garantides les transferències, tampoc no estaven garantides.
I, evidentment, tampoc no estaven garantides amb la legislació que després va aprovar el Partit Socialista.

Però és mentida el que vostés diuen que diu la clàusula Narbona, eixa clàusula Narbona que l'han feta vostés famosa senzillament per pretendre que diu una cosa que la clàusula no diu.
En l'única cosa que es basa la clàusula Narbona és una cosa que està recollida en tota la legislació d'aigües que és la prioritat de la conca cedent.
I, una altra cosa, que els permeten a Castella-la Manxa poder utilitzar també l'aigua i la infraestructura de l'aqüeducte Tajo-Segura.
Per tant, això és el que diu la clàusula Narbona, ni més ni menys.

I el que es pretenia fer, probablement no massa ben fet, probablement… (Remors) Senyor Ballester, lligga la llei que a la millor això l'ensenya, perquè una cosa és el que diuen i l'altra cosa és el que posen els textos de les lleis.

Probablement en la forma en què ho van pretendre fer no seria la més adequada.
A nosaltres no ens agrada dessalació, però tampoc ens agrada que ens diguen mentides amb eixa qüestió.
Perquè la dessalació no està pensada per a regar els camps, està pensada per a substituir proveïments urbans amb la qual s'alliberen recursos per als camps.

Ací el principal problema, i és el que està passant ara mateixa i per això el que està fent-se a Madrid és un autèntic despropòsit, despropòsit pel contingut i despropòsit per les formes.
Perquè ja em diran clavar açò a través d'unes esmenes a la llei d'avaluació d'impacte ambiental és senzillament una presa de pèl, que ja vorem si Europa tolera fer les coses d'esta manera.

Ho tenen molt fàcil.
El Pla de conca del Tajo i el Pla de conca del Segura.
Allí és on s'han de plantejar totes estes qüestions, que a més no diuen res del que vostés pretenen que diga.
Perquè al final l'únic que estan fent és assegurar que hi haurà transvasaments quan no fan falta, quan no fan falta és quan hi hauran transvasaments.

I dic que és una altra barbaritat perquè, damunt d'això, no estan introduint-se criteris de racionalitat en la conca del Tajo, que podria ser raonable, sinó que simplement estem dient que els recursos que han vingut, una part de recursos que venien al Segura i que han aprofitat en el Segura per a que es faça una autèntica barbaritat en matèria hidràulica, creant regadius il·legals i fent que es genere una banda d'aigua molt superior a l'oferta que es podia donar, inclús des de les millores expectatives del transvasament Tajo-Segura, ara en lloc de dur-ho al Segura que es quede per a Madrid.

Això és un autèntic despropòsit i això és el que vostés estan aprovant ací i el que vénen vostés ací a aplaudir, que es prenga aigua de la zona de l'alt Tajo amb cicles de sequera mediterranis, amb escassa pluviometria per als proveïments de Castella-la Manxa i sobretot de Madrid, en compte d'utilitzar els rius que naixen en la serra de Gredos, que no tenen eixa restricció, perquè tenen elevades pluviometries, escassos períodes de sequera i en compte de tractar de fomentar la reutilització de l'aigua de les depuradores de Madrid que estan fetes un sentllàtzer.
Però, bé, també ho fan ací.
Hui mateixa hem llegit com l'Ajuntament d'Oriola es queixa que ací l'EPSAR no invertix en reutilització de les aigües.

Per tant, siguen seriosos, deixen ja de mentir i enganyar la gent i implementen una política d'aigua que no ens faça dependents dels transvasaments i, per tant, que no ens faça dependre de tot este tipus de composicions de lloc que vostés fan i deixen de ser submisos als governs…

El senyor president:

Vaja acabant, per favor.

El senyor Torró Gil:

… de Madrid i al Partit Popular de Madrid.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Pel Grup Parlamentari Compromís, la il·lustre diputada senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyories, la pregunta jo crec que hui, que no està resolta per part del Grup Parlamentari Popular, és per què vostés necessiten reafirmar-se en este acord.
Perquè el que porten ací és un aplaudiment a un acord, a un acord dut pels governs del Partit Popular, al marge del consens polític i al marge del consens amb els agricultors i els regants.
I la pregunta és per què el Partit Popular necessita reafirmar-se en este acord.

Necessita reafirmar-se per dos qüestions fonamentals que no van a admetre.
Una és perquè vostés han cedit de forma descarada del que vostés com a govern havien dit que era inamovible.
I és que la reserva mínima garantida havia de ser la que fins ara estava d'alguna manera donant seguretat a la nostra agricultura.

I perquè vostés tampoc han estat capaços d'arribar a un consens amb les persones implicades i afectades per aquesta suposada maniobra dels governs d'atacar directament el transvasament Tajo-Segura.
Una maniobra que venia de la mà del govern de Maria Dolores de Cospedal i que avui el Partit Popular ni l'ha mencionada en aquesta trona.
Doncs bé, és per això que vostés volen reafirmar-se.
I ho basen en qüestions que són d'alguna manera incomprensibles.

Quin tipus de discurs és el que ha fet el senyor Maluenda per a posar fi a la guerra de l'aigua?
Ningun.
Així no, senyor Maluenda.
El Partit Popular no pot dir que han passat vostés de la guerra de l'aigua a la pau de l'aigua amb el discurs que han pronunciat en aquesta trona.

Efectivament, no arribem a la pau de l'aigua.
I no arribem, perquè vostés volen continuar utilitzant l'aigua com una ferramenta partidista per a separar, per a confondre, per a enganyar i per a, efectivament, utilitzar els interessos dignes dels agricultors i regants, per a utilitzar-los per al seu profit, ja dic, totalment polític i al marge dels interessos dels valencians i valencianes.

Vostés hui han perdut l'oportunitat d'explicar, de convéncer, dialogar, consensuar i trobar l'acord.
De fet, porten un acord fet, un acord fet, quan nosaltres haguérem volgut que este acord, abans, s'haguera pogut parlar en estes Corts.
I sobretot, sobretot, haver-ho parlat i consensuat amb totes les persones implicades, agricultors i regants.

Per què vostés avui no parlen d'Asaja a Alacant, que els diu que aquesta mínima reserva de 400 hectòmetres cúbics suposa una llosa per al transvasament Tajo-Segura?
Per què no expliquen per què la Unió de Llauradors diu que el govern valencià ha fet una presa de pèl i una condemna al camp alacantí?
Per què no parlen de l'Institut de Geografia de la Universitat d'Alacant que diu que pot ser la mort del transvasament?
Per què no diuen, fins i tot, per què el sindicat central de regants parla de «moderada satisfacción» perquè admeten que hi ha punts que no convencen?

Vostés han perdut l'oportunitat de parlar exactament del que diu este acord i de com, efectivament, no ve a garantir una pau de l'aigua.
Vostés crearen la guerra, la crearen, crearen una guerra bruta, una guerra amb una qüestió bàsica, bàsica a nivell econòmic, bàsica a nivell mediambiental, bàsica per als valencians i valencianes.

I de fet, fins i tot, en la seua pròpia proposta deixen incertesa sobre el transvasament Tajo-Segura.
Si és que vostés, que diuen que açò és un acord històric i garantista, en la seua pròpia proposta ni tan sols poden dir-ho amb totes les lletres.

Parlen que continue el Consell col·laborant amb el ministeri perquè en el futur del transvasament seguisca aportant, com ara ha quedat garantit.
.
.
, per a què ha de treballar el govern per a que se seguisca garantint una cosa que suposadament ja està garantida.
Perquè vostés saben de sobra que en els temps de sequera severa no va a vindre ni una gota d'aigua als camps alacantins, ni una gota d'aigua.

I vostés no han pogut aconseguir un acord que garantisca, sí o sí, en temps de sequera severa, que els nostres camps tinguen l'aigua necessària, que la nostra agricultura i els nostres regadius estiguen per damunt…

El senyor president:

Vaja concloent, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

…de la voluntat del Partit Popular i de la senyora Cospedal.

Nosaltres, davant d'aquest ridícul i nova submissió als interessos…

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

…del Partit Popular de la senyora Cospedal i de Madrid, no anem a donar-li el suport al govern valencià, així no.
Esta guerra no acaba amb pau, esta guerra continua.

El senyor president:

Pel Grup Parlamentari Socialista té la paraula la il·lustre diputada Vicenta Crepo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyora president.

Gràcies, senyor Maluenda, per cantar-nos l'himne curt xim-pum.
(Aplaudiments)

Senyories, tenim un president que no pinta fava en cap lloc, ens tanca Radiotelevisió Valenciana, únic mitjà de comunicació en valencià i ara hui ve a refregar-mos un acord de mínims que vostés, senyors del PP, qualifiquen d'històrics, perquè de presa i corrents el ministre, volent acabar amb la guerra del transvasament Tajo-Segura, inclou en el projecte de llei d'avaluació ambiental el famós memoràndum donant-li rang de llei.

Ahir arribà el tràmit al Senat.
Però per a més inri, senyories, el PP introdueix dues esmenes que atorguen plens poders a la Direcció General de l'Aigua del Magrama, eliminant els controls i les garanties que feien pràcticament impossible transferir aigua des d'una conca hidrològica a una altra, excepte en situacions d'extrema urgència.

Tenim dos senyors en Alacant que estaran més amples que llargs, perquè a partir d'ara una empresa privada pot sol·licitar autorització per a un projecte de canonada per a portar aigua des d'una conca a una altra, això sí, cobrant un peatge.
Negoci, senyories.
L'aigua és un bé públic, no un negoci perquè quatre sinvergüenses facen eixe negoci sense enrecordar-se dels usuaris ni dels agricultors.

Senyories, una vegada més el nostre president no ha sabut alçar la veu, no ha sabut defensar les necessitats hídriques dels valencians i particularment dels alacantins, que van a ser els grans damnificats en eixe acord.

El PAR protesta i Rajoy li fa cas, la senyora De Cospedal protesta i Rajoy s'afanya en acontentar-la.
I nosaltres, els valencians, sense veu ni vot en la decisió d'eixa xifra innegociable de 400 hectòmetres cúbics de reserva de cabal i per davall de la qual no es transvasarà aigua al sud.

Així que des del Grup Socialista no anem a expressar cap satisfacció, perquè una vegada més el PP de València es plega davant de les exigències de Castella-la Manxa, de Madrid i d'Aragó.

Des del Grup Socialista mostrem el nostre rebuig a eixe acord polític, és un altre brindis al sol la seua PNL en contra dels interessos dels valencians.
Sí, senyor Maluenda, un acord purament polític.
Zero gota d'aigua és el que rebrem els alacantins per eixe acord del qual presumixen vostés.

Sap el que passa?
Que la senyora De Cospedal ha eixit amb la seua, és ella la que pren les decisions en este acord.
Sincerament, jo tindria vergonya d'agenollar-me de nou davant de Madrid i de Castella-la Manxa en un tema tan vital per a la província d'Alacant i per a tots els valencians.
(Aplaudiments)

Una PNL on no paren de tirar coets i expressar la seua satisfacció, quan estan fent que perille l'activitat agrària, la indústria agroalimentària més avançada i puntera d'Espanya que s'ubica en el territori destí del transvasament.
2.
364 milions d'euros és el que aporten al PIB.

Des del Grup Socialista no anem a donar suport a la seua PNL, que no fa més que alabar el que hauria de reivindicar, perquè l'aplicació de les modificacions que vostés volen vendre com a bones suposa la renuncia als actuals drets d'aigua, d'ús i d'explotació de l'aqüeducte Tajo-Segura que tenen els alacantins.

A més, senyors del Partit Popular, quina presa tenen en fer canvis al projecte del Pla hidrològic del Tajo en ple procés d'estudi de les al·legacions presentades per usuaris, per organitzacions agràries, per regants, per ajuntaments, la mateixa Diputació d'Alacant.
Vosté també és alacantí, senyor Maluenda, reflexione sobre el que vaig a dir-li.
Sempre la Diputació d'Alacant ha mantingut una posició en contra d'eixa reserva mínima de 400 hectòmetre cúbics.
Què volen?
Deixar totes eixes al·legacions en paper mullat?
És una altra manipulació.
Explique-mos-ho quan torne a pujar ací.

Doncs, miren, senyors del Partit Popular, davant la falta de responsabilitat que vénen demostrant, davant la falta de sensibilitat amb un problema tan greu que no és altre que garantir el futur de l'aigua per a tots els alacantins, per a tots els valencians, nosaltres li demanem que retire la seua PNL que, francament, és una mentira de la a a la zeta, perquè en l'acord que vostés defensen furten l'aigua als alacantins, i la furta un govern del Partit Popular, i acaba amb cinc anys amb el transvasament del Tajo-Segura, i acaba un govern del Partit Popular, per molt que a vosté li dolga.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent.

La senyora Crespo Domínguez:

.
.
.
sentir eixes paraules.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Maluenda, per a rèpliques.

El senyor Maluenda Verdú:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Torró, no són decisions d'altres instàncies.
Són decisions en què ha participat i que ha impulsat i ha corroborat el govern de La Generalitat, la conselleria d'agricultura, el mateix president Fabra i el vicepresident, senyor Ciscar.
Clar que són decisions en què hem participat.

I clar que és esta cambra la que s'ha de pronunciar.
¿Com no va a pronunciar-se esta cambra, si aquí mos pronunciem fins i tot de coses que no tenen res a vore ni tan sols a Europa, i vostés ens ho porten ací, coses insignificants, que per a vostés seran molt importants, però que als valencians no els arriben tan de prop com arriba açò?

Mentires diuen els mentiders, senyor Torró.
Aixina que mire's vosté a l'espill.
(Veus)

La clàusula Narbona diu molt clar, diu molt clar que se substituirà cada metre d'aigua de l'aqüeducte, cada metre d'aigua del transvasament, per un metre d'aigua dessalada.
¿Ja me dirà si això no és la mort del transvasament?
I, a més, a un euro per metre cúbic.
¿Diga'm vosté si hi ha algun cultiu a la Comunitat Valenciana que puga pagar un euro per metre cúbic d'aigua dessalada?

Vosté ha reconegut el que jo he dit, no m'ho critique.
Jo he dit que no hi havia ninguna seguretat jurídica per al transvasament, que només era una possibilitat de rebre aigua.
I ara està consolidat, està consolidat, perquè eixe memoràndum.
.
.
, les seues conclusions s'han incorporat a una llei, els agrade o no els agrade.
Vostés han de vindre aquí a justificar el que és injustificable, i han de vindre a dir aquí el que vullguen.
Però la realitat és la que és, que vostés estan en contra que arribe l'aigua al sud de la Comunitat Valenciana.

Per això, jo afirme que ara sí que està segur, ara sí que està consolidat, ara sí que està viu.

Parla dels seixanta hectòmetres cúbics de la capçalera per a abastiment de Madrid.
Mire, eixa presa de 60 hectòmetres cúbics per a Madrid, des de la capçalera del Tajo, està configurada com una presa d'emergència per a Madrid, no com una presa ordinària per a Madrid.
Què vol dir això?
Que Madrid consumix ara la mateixa aigua que en l'any 1992 per les grans millores que ha introduït la gestió de l'ajuntament i la gestió de la comunitat.
La presa de 60 hectòmetre cúbics sols seran usats de forma excepcional, mai com una regla, i en cas d'extrema necessitat.

Compromís.
.
.
, bé, diu que és.
.
.
Jo entenc que és normal que vosté vinga aquí a oposar-se a tot.
Si ja el senyor Baldoví ja ha dit a Madrid el que ha dit i s'ha oposat.
.
.
¿Quan estan vostés d'acord amb els interessos d'esta comunitat?
Si vostés no veuen més enllà del llit nou del riu, vostés no s'enteren del que passa en Alacant, molt menys del que passa a la Vega Baixa.
.
.

Mire, la reserva.
Clar que cal incrementar 160 hectòmetres en la reserva, però per una sola volta, per a arribar als 400, a raó de 32 hectòmetres cúbics/any.
En cinc anys s'arribarà als 400 i ja no s'augmentarà més.
Però és que això no afecta per a res al règim d'explotació.

La guerra de l'aigua.
Clar que s'ha acabat la guerra de l'aigua.
Per a vostés no, per a vostés no.
Ja veig que vostés continuen en peu de guerra, perquè vostés s'apunten a un bombardeig i estan sempre intentant sabotejar tot allò que la societat valenciana, en el seu conjunt, aprecia i valora.

El Partit Socialista, mire vosté, senyora Crespo, l'aigua és un tema molt seriós per a que vinga vostés aquí a la trona a fer un acudit tan fàcil i tan ridícul.
Ha fet vosté el ridícul aquí en la trona, en eixa expressió fora de to que no té res a vore amb un tema tan seriós com és l'aigua als necessitats.
Vaja vosté a fer l'acudit a Oriola, vaja a Callosa o vaja vosté a alguna altra població de la Vega Baixa, que segur li'l riuen.

I, mire, tampoc és ninguna sorpresa que vostés s'oposen.
Clar, és que els regants, les associacions de regants i els agricultors han coincidit amb el Partit Popular, estan totalment d'acord, estan recolzant-lo.

I diu vosté que aquí s'ha fet un sabotatge?
¿Vosté coneix el que diuen els seus representants en Castella-la Manxa?
Mire, mire, la senyora Cristina Maestre, portaveu i secretària general del PSOE de Castella-la Manxa, el dia 17 d'octubre, fa uns dies, diu: «El acuerdo entre los gobiernos del PP de cinco comunidades es la culminación final de la traición histórica de Cospedal a la región en materia de agua, porque el resultado es que se eleva a rango de ley y se blinda a perpetuidad el trasvase», que és del partit.
Diu: «Por el trasvase va a ir tanta agua o más como hasta ahora.
Y por el río va a ir tan poca agua, o menos, como en los últimos treinta años.
» Posen-se d'acord.

No me queda temps, però podria llegir-li altres declaracions d'altres il·lustres representants, no d'aquell que van anar a sabotejar i a rebentar amb explosius el pantà del Cenajo, sinó d'altres representants il·lustres del Partit Socialista que hui són càrrecs públics i lamenten enormement que s'haja arribat a eixe pacte perquè ells consideren que acaba amb les possibilitats de Castella-la Manxa.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
però reconeix que és una gran solució, una molt bona solució, un acord històric que beneficia l'agricultura.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
i tot el sector agrari, no sols de la Vega Baixa, sinó de tota la Comunitat Valenciana, perquè tot repercutix,.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
perquè és el motor que impulsa la nostra economia.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Maluenda.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
eixa agricultura que vostés detesten i que mosatros.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Maluenda Verdú:

.
.
.
protegim.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Com diuen en el meu poble, diu, ara sí que m'has boixat, no?

O siga, ¿que reconeixen que han estat participant en la presa d'estes decisions?
¿Reconeixen que han estat sacrificant les actuals condicions del Tajo-Segura?
Ho reconeixen això?
I damunt volen penjar-se una medalla.

Anem a vore, mentides i mentiders.
La clàusula Narbona és la disposició addicional primera del pla hidrològic de 2005.
Diu: «En aplicación de la legislación vigente, que señala la prioridad de la cuenca cedente, se llevarán a cabo con carácter de urgencia y de acuerdo con criterios de viabilidad las obras previstas en el anexo del Plan hidrológico nacional que permitan que Castilla-La Mancha pueda utilizar también el agua y la infraestructura del acueducto Tajo-Segura.

»En aplicación de la disposición adicional tercera de la Ley, de 5 de julio, del plan hidrológico nacional, que establece la prioridad de la cuenca cedente, el volumen trasvasable desde la cabecera del Tajo se revisará en el futuro, oídas las comunidades autónomas afectadas, a medida que el gobierno lleve a cabo las inversiones precisas para que resulten adecuadamente satisfechas las necesidades de la cuenca del Segura.

»El Ministerio de Medio Ambiente, en coordinación con las comunidades autónomas afectadas, tendrá en cuenta las implicaciones para la gestión del trasvase Tajo-Segura derivadas de las exigencias contenidas en la directiva marco del agua.

»En todo caso, durante la presente legislatura, no se modificarán las reglas de explotación del trasvase Tajo-Segura.
»

¿On està, (veus) on està, on està el que vosté ha dit ací?
¿On està ací el que vosté ha dit ací que això suposa que l'aigua valdrà un euro per metre cúbic o que suposa el canviar un metre cúbic d'aigua del Tajo per un altre metre cúbic d'aigua del Segura?
On està això?
Ahí no està.
(Veus) Ahí no està.
Ahí no està, senyor Maluenda.
Ahí no està.

No diguen més mentides.
Ja està bé de mentir en el tema de l'aigua.
Ja està bé!
(Aplaudiments) Prou!
Prou de mentides!

Miren, en este país, en este país la gent està fins al monyo que vullguen prendre-li el pèl, (veus) fins al monyo.
I estan fent-ho dia rere dia.
Tots els dies.
Cada volta que ixen ací, cada volta que ixen en els mitjans de comunicació -ara lamentablement en Canal 9 ja no tindran eixa oportunitat d'intoxicar la gent amb les seus mentides- estan tractant d'enganyar la gent.
Ja està bé!

Canvien la política hidràulica.
No ens facen dependents dels transvasaments.
Eixe és el gran secret.
No ens facen dependents dels transvasaments.
No consentisquen que el que va passar ací quan van fer el Tajo-Segura -li ho he dit abans-, que és fer que la conca del Segura acabe sent un desastre de gestió hidràulica, passe ara el mateix amb el que volen fer en el transvasament en la mateixa conca del Tajo.

Ja està bé.
Canvien.
(Veus) Canvien.
I, si no poden o no volen canviar, se'n van a casa, que tot el món els ho agrairà molt.
(Aplaudiments.
Veus)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor Maluenda, vostés o no entenen res o, millor dit, no volen entendre res.
I no volen entendre res perquè volen continuar mentit a la ciutadania.

Miren, els qui estan en peu de guerra són vostés, i ho estigueren des del primer dia.
Miren, vostés són els qui s'han gastat milions d'euros en fundacions per a apel·lar constantment a la guerra de l'aigua, sense voler seure's mai, mai, a parlar, dialogar, consensuar, fer una visió conjunta -política i de les persones implicades, agricultors i regants- per a tindre una única veu.
Cada vegada que hem vingut ací, a estes Corts, a reclamar una política racional i justa en els temes d'aigua, vostés han mirat cap a altre costat i han utilitzat arguments mentiders i arguments única i exclusivament polítics.

La seua primera intervenció.
.
.
, no ha tingut vosté ni la decència d'explicar punt per punt el que suposa este pacte.
(Veus) No.
No.
No.
Vosté hauria d'haver parlat de les cessions que, com a govern, hem permés en este transvasament i haver valorat els impactes positius i negatius, si és que els n'hi ha.
I ha perdut l'oportunitat.

Parla vosté de Narbona.
Mire, la senyora Narbona ha passat a la història.
Vosté s'ha enterat d'açò?
Ha passat a la història.
I este pacte, este pacte, (veus) els interlocutors que estaven en la taula de negociació eren única i exclusivament del Partit Popular.
Narbona no estava en eixa taula de negociació.
I qui volia matar el Tajo-Segura era la senyora Cospedal.
(Veus) Sí, senyor.
Sí, senyor.
(Veus) Els interessos de Madrid i Castella-la Manxa, això és el que vostés deurien haver explicat, per què hui era possible un pacte i no abans i si este pacte és positiu o no.
Això és el que haurien d'explicar ací.

I, miren, nosaltres ho hem dit sempre.
Nosaltres estem a favor d'este transvasament.
Ara bé, ara bé, un transvasament que ha de tindre un punt de vista en el futur.
I, per a tindre eixe punt de vista en el futur, no poden negar vostés parlar ací d'altres qüestions com, per exemple, de la nostra aigua, que vostés com a govern sempre parlen de l'aigua de la resta, però no parlen de la nostra aigua i de la mala utilització que fem de la nostra pròpia aigua.
(Veus) No estem parlant del futur, de mesures sostenibles per a no haver de dependre de transvasament dia sí dia tampoc.
Això també ho neguen constantment, parlar d'estes coses.

I ara resulta que ens vénen ací amb una proposta que clarament perjudica els nostres agricultors i regants.
¿Per què no són capaços d'explicar com és possible que vostés no hagen arrancat en este pacte, perquè això era el primordial, que en èpoques de sequera severa tinguérem l'aigua garantida?
.
.
.

El senyor president:

Señor Maluenda, por favor.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
¿Com és possible que este govern haja cedit en una qüestió tan summament bàsica?
(Veus)

El senyor president:

Senyor Maluenda.
.
.

La senyora Mollà Herrera:

Els ho hem dit.
Mos estem repartint el pastís de l'aigua quan no és necessari, quan, efectivament, no hi haja ningun problema.
.
.
(Veus) No, no, no, no, no.
I quan hi ha problemes de sequera severa, no arribarà ni una goteta d'aigua.
(Veus)

El senyor president:

Senyor Maluenda.

La senyora Mollà Herrera:

.
.
.
I li ho han dit els de la Unió de Llauradors, li ho diuen Asaja-Alacant, ho diuen els Joves Agricultors d'Alacant, fins i tot les comunitats de regants parlen d'un pacte moderadament satisfactori.
¿Per què no parlen concretament dels pros i contres?
Parlem dels contres i les cessions que hem fet.

Perquè, miren, nosaltres som pactistes, dialogants, sabem consensuar.
Ara bé, quan un arriba a acords, cal valorar i posar en una balança el que se deixa pel camí.
I, si el que se deixa pel camí és hipotecar l'esdevindre dels agricultors del nostre.
.
.
, del sud d'Alacant, si el que se posa i se deixa pel camí per a assegurar-se la presidència de La Generalitat és el futur de la nostra agricultura, en això no ens trobarà.

Eixa balança està decantada, decantada a favor del Partit Popular de Castella-la Manxa, del Partit Popular de Madrid i, com no, els qui eixim perdent som els valencians i valencianes perquè el que tenim és un govern mediocre, submís i ple únicament i exclusivament d'interessos particulars i partidistes.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

No pintem absolutament res si Fabra continua sent el president de la Generalitat valenciana.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora Mollà.

Senyora Crespo.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.
(Veus i rialles)

El senyor president:

Senyores i senyors diputats, per favor.

La senyora Crespo Domínguez:

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor Maluenda, de Castella-la Manxa també vénen paraules que desacrediten el senyor Fabra com a futur president, i vénen de la boca de la senyora que porta la batuta en temes d'aigua, eixa senyora que per a nosaltres, els valencians, ens ha deixat sense veu ni vot en eixa dissecció d'eixa xifra innegociable de 400 hectòmetres cúbics.

¿Vosté s'enrecorda, senyor Maluenda, que a Monòver vosté va firmar un manifest en contra del transvasament de l'Ebre?
(El senyor Maluenda Verdú diu: «¡No!
») (Veus) ¡Sí, sí, sí, senyor!
¿Eh?
Així que no està autoritzat per a vindre ací a donar-mos cap lliçó, senyor Maluenda.

Mire, mire, una altra cosa, no tenim garantit el transvasament -per molt que vosté ací ha insistit- a les províncies del sud en temps de sequera perquè, ara, el PP deixa en les mans de la Direcció General de l'Aigua l'autorització dels transvasaments, això vol dir ¡adéu!
a les confederacions hidrogràfiques que són les que mos defensen en cada comunitat autònoma.

Així que, des del Grup Socialista…

El senyor president:

Senyor Maluenda, per favor.

La senyora Crespo Domínguez:

…doncs no anem a expressar -i li ho repetisc- cap satisfacció per eixe acord que vosté anomena «d'històric».

I una altra cosa que m'agradaria que m'explicara, senyor Maluenda, ¿com em pot dir i explicar això d'una nova i addicional reserva per a abastiment de Madrid i de Castella-la Manxa de 80 hectòmetres cúbics que s'ha d'atendre des dels embassaments d'Entrepeñas i de Buendía?
¿Quin és eixe desgavell?
¿Me'l podria explicar?
Perquè ara ja no estem parlant d'una reserva de 400 hectòmetres cúbics, senyor Maluenda, estem parlant de 480 hectòmetres cúbics que és exactament el doble de l'actual que tenim els alacantins.

Senyories, quan açò es posa sobre el paper resulta que a la Comunitat de Madrid ha baixat el 14% la població i el consum d'aigua, n'hi ha un descens de 85 hectòmetres cúbics d'aigua.
Això és vergonyós, que vostés estiguen donant suport a un acord com eixe.

Mire, una PNL sincerament que és una vergonya, és un discurs triomfalista, mentixen en tot el que és la clàusula Narbona, i no vaig a entrar en el tema perquè -conforme ha dit Compromís- és una senyora que ja no està en primera línia.
Mentixen en allò que és la reserva de la capçalera.
Són unes esmenes de la llei que provoquen inseguretat jurídica perquè ho claven en la Llei d'avaluació ambiental.
Això és una inseguretat jurídica per a tots, senyor Maluenda.
Mentixen quant a la reserva de cabal, ¡són 400 hectòmetres cúbics!
És una cosa que vosté ve ací a vendre'ns, que a raó de 35 hectòmetres cúbics cada any es mantindran.
¡No!
, una altra mentira.
Insulten els alacantins i mentixen diguent que els usuaris teníem anteriorment inseguretat.
Però, ¿quina inseguretat, si tots els anys hem rebut l'aigua, no la necessària, però hem rebut aigua?

Som, no vaig a dir-ho, ¿eh?
, però sí que es riuen dels usuaris que hauran de pagar i hauran de tirar de la cartera quan necessiten aigua en períodes de sequera.
Això significa, les dos esmenes que ahir en el tràmit al Senat vostés proposaren.
I això, sincerament, des del Grup Socialista és una poca vergonya.

Res més i moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Anem a passar a la votació del segon punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
Per 47 vots a favor i 42 vots en contra s'aprova el segon punt.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre el rebuig al nou copagament per a fàrmacs que es dispensen als hospitals de manera ambulatòria, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 66.
130, BOC número 193)

El senyor president:

Tercer punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició de llei de tramitació especial d'urgència, presentada pel Grup Parlamentari Socialista amb el registre d'entrada número 66.
130.

Per a la presentació i defensa té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Ignacio Subías.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Buenos días, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señoras y señores del Partido Popular, ustedes son unos auténticos depredadores de derechos, ustedes con sus medidas, que denominan «de ahorro y eficiencia», cuando son auténticos recortes, muchas veces las justifican ustedes diciendo que es que les vienen impuestas y que ustedes no son insumisos -como digo-, estas medidas, que son todo lo contrario de lo que ustedes se comprometieron con los ciudadanos cuando se presentaron a las elecciones y, por lo tanto, en un claro fraude electoral, estas medidas han supuesto el mayor recorte de derechos para los ciudadanos -que se recuerde-, llevándoles a situaciones límites tanto individual como familiarmente y, desde luego, llevando al sistema sanitario a una situación de riesgo, medidas que excluyen a ciudadanos del sistema, a los más desfavorecidos como son, por ejemplo, los inmigrantes sin papeles; diversos tipos de copagos que afectan a los mayores, a los pensionistas, a los enfermos, a los crónicos, teniendo que decidir, teniendo que priorizar qué van a hacer, teniendo que decidir si van a dedicar ese dinero para comer o para medicamentos, si lo van a dedicar para medicamentos o para apoyar a sus familias dadas las circunstancias actuales, copagos que implantaron en la Ley de presupuestos de este año, del 2013, a discapacitados y dependientes que hasta esos momentos tenían los medicamentos y los productos ortoprotésicos gratuitos y que, a partir de ese momento, tienen que copagarlos en una decisión indigna.
Incumplimientos permanentemente de sus compromisos.

Persisten en la privatización progresiva del sistema obviando la evaluación del modelo y las propias recomendaciones de la Sindicatura de Cuentas, mercantilizando el sistema y poniendo por delante los beneficios empresariales a los intereses y los derechos de los ciudadanos.

Ustedes están liquidando con su despilfarro y con su incompetencia los servicios públicos en general, pero si tuvieran más tiempo -que no lo tendrán porque los ciudadanos no se lo permitirán en el 2015- acabarían con la sanidad pública y acabarían con la propia autonomía, como estamos viendo.

Estamos ante un momento donde hemos de pensar y apreciar lo que todavía tenemos antes de que el tiempo -y con sus medidas- nos enseñen a apreciar lo que tuvimos.

Entre las diversas medidas que ustedes están tomando está la del 19 de septiembre, de la Dirección General de la Cartera Básica de Servicios del Sistema Nacional de Salud y Farmacia, por la que se modifican las condiciones de financiación de medicamentos mediante la aportación del usuario basándose en el Real decreto 16/2012, el mayor ataque al estado social y de derecho y el mayor ataque a los derechos de los ciudadanos como usuarios del sistema sanitario público.

Lo que introducen con esta medida es un nuevo copago para los medicamentos de dispensación hospitalaria, medicamentos que se dispensan en los hospitales a pacientes externos, medicamentos que son para tratamientos oncológicos, para enfermedades como la hepatitis C, la esclerosis múltiple, el VIH, ciertas enfermedades reumáticas, en definitiva, medicamentos para enfermedades graves y para enfermedades crónicas, son tratamientos de alto coste y son vitales para los enfermos y pueden tener efectos secundario, por eso su seguimiento se debe hacer en los hospitales y por eso su administración desde los hospitales.

Esta resolución es rechazable por diversos motivos, porque es injusta e injustificada, porque contradice los valores de la solidaridad y la equidad del sistema nacional de salud, porque es contraria a la racionalidad sanitaria, por ser de dudosa legalidad, porque tiene graves defectos técnicos, porque tiene graves efectos y un impacto negativo en los tratamientos de estos pacientes y porque tendrá efectos en la organización de los servicios de farmacia hospitalaria, porque es injusta, porque es contraria a los valores de la solidaridad y contraria a la racionalidad sanitaria.

Miren, ustedes para justificar los copagos suelen utilizar dos argumentos: uno, contribuir a los costes, y, otro, moderar la demanda.
En ambos casos, contribuir a los costes y moderar la demanda, en estos casos son argumentos absolutamente perversos para los ciudadanos, para los pacientes que los que tienen que tomar.
Estos copagos rompen la solidaridad; suponen un impedimento al acceso a los servicios en condiciones de igualdad; constituye un impuesto adicional a la enfermedad que, en este caso, además, es singularmente grave y rechazable; afecta a pacientes con enfermedades graves y a tratamientos que son vitales para los pacientes; se incide sobre pacientes muy vulnerables económicamente, pues este tipo de enfermedades conllevan otros muchos tipos de gastos, además de copagos, otros muchos tipos de gastos y, por lo tanto, son pacientes -como digo- tremendamente vulnerables.
Pero es que, además, por sus características, estos pacientes suelen tener ya una disminución de sus ingresos como consecuencia de su enfermedad, y van ¡a cargar!
sobre ellos.
Pedir a estos pacientes que contribuyan con este nuevo copago es injusto, intentar moderar la demanda es absurdo, es cruel, es inhumano y medicamentalmente es una insensatez.

Permítame que le diga que esta medida evidencia la catadura moral de un gobierno que se ceba con las personas con más problemas, que demuestra su falta de sensibilidad y que los enfermos, evidentemente, no son su prioridad.

¿Ustedes pretenden disuadir a aquellos pacientes con enfermedades crónicas o con enfermedades graves para que no se tomen la medicación o que se tomen menos medicación?
¿Ustedes van a ser capaces de ponerse delante de las familias, de los padres de un niño con un cáncer para decirles que van a tener que copagar?
¿Ustedes van a hacer eso?
Recapaciten y retiren la medida.
Ustedes gobiernan pensando en el dinero y en el ahorro pero no en las personas, ustedes van a provocar un sufrimiento absurdo y sin sentido.

Como he dicho, además, esta medida tiene serios problemas legales: la resolución no tiene rango normativo suficiente; han omitido el trámite de audiencia; no se respeta el principio de garantía de equidad en las actuaciones de la Administración Pública; presenta riesgos para la salud de las personas y puede presentar riesgos para la salud pública; y tiene posibles efectos disuasorios que pudieran determinar el abandono de la medicación.

Además, esta propuesta presenta múltiples defectos y problemas.
Así, la Sociedad Española de Farmacia Hospitalaria considera que está injustificada; dice que el efecto disuasorio tiene escasa justificación; presenta problemas de diseño y aplicación, posiblemente por eso ustedes hasta ahora no la han podido aplicar, porque no sabían cómo hacerlo, porque no tenían los medios -lo dice la Sociedad Española de Farmacia Hospitalaria-; considera que puede suponer una nueva barrera al tratamiento con evidentes consecuencias; y, además, se pregunta: ¿quién se va a hacer cargo del cobro?
, ¿los servicios de farmacia que no estaban preparados para ello y que, además, no es su función?
Avisan, por otra parte, del bajo impacto económico; el impacto económico que ellos suponen que va a ser inferior al 0,1% del total del gasto farmacéutico hospitalario, y, además, tendrá un alto coste de implantación.

Estamos, señoras y señores del Partido Popular, ante un nuevo copago, pues no podemos olvidar que habrá que sumarlos a los diversos copagos que ustedes han implantado, lo que añadirá más problemas, más dificultades, más exclusiones a aquellos que más necesidades tienen, en este caso a los enfermos graves y crónicos.
Estamos ante una medida peligrosa para muchos pacientes que, quizá, abandonen los tratamientos que son vitales para ellos o pueden abandonar parte de los tratamientos, una medida no consultada ni con expertos ni, por supuesto, con las comunidades.
Supone un castigo económico para cientos de familias de la Comunidad Valenciana que tienen miembros con estas enfermedades: oncológicas, hematológicas, hepáticas, infecciosas, enfermedades crónicas y graves.

Por todo ello mostramos nuestro frontal rechazado ante este nuevo copago que supone un ataque a los derechos de los enfermos, que les castiga de una forma indigna y que les hace más vulnerables.
Ni en las peores pesadillas hubiéramos podido pensar que ustedes iban a tomar este tipo de medidas, ni en las peores pesadillas hubiéramos podido pensar que ustedes iban a cargarse el sistema sanitario público como se lo están cargando.

Por todo ello presentamos esta proposición no de ley donde lo que les pedimos es que mostremos nuestro rechazado ante esta medida, instar al gobierno de la nación a derogarla y anunciar que, en cualquier caso, no se hará efectiva en la Comunidad Valenciana, como ya hay comunidades que han dicho que no la van a hacer efectiva: el País Vasco, Asturias, Andalucía…

Pero es que ustedes, señoras y señores del Partido Popular, en Castilla-León, donde gobiernan, han presentado una proposición no de ley para que se derogue esta medida.
Súmense por lo menos a sus compañeros de Castilla y León.
Únanse y aprueben esta proposición no de ley.
Demuestren que están al lado de los ciudadanos y de sus problemas, que están al lado de los enfermos, de aquellos que tienen más problemas.

Si no lo hacen, la vergüenza, la falta de sensibilidad, de justicia y su incapacidad para estar al lado de los que lo pasan mal quedará patente y, desde luego, tendrán ustedes que asumir sus responsabilidades.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

 (Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Subías.

Per a fixació de posició dels grups parlamentaris, en primer lloc, Grup Parlamentari Esquerra Unida.
La il·lustre diputada Marina Albiol té la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Encara que no ho semble, el Partit Popular sols porta dos anys governant a l'estat.
A nosaltres ens pareix una eternitat i se'ns està fent llarguíssim.
A nosaltres, vull dir, a la classe treballadora, als aturats i a les aturades, als estudiants, als que no poden pagar les hipoteques, als que no poden omplir la nevera i aquells que estem veient com en dos anys estan desmantellant-ho tot.
És que al final han fet bo a Zapatero.

Com estem retrocedint en serveis públics, en drets democràtics, laborals, socials; com moltes conquestes s'esvaïxen malgrat els milers de persones que ixen al carrer pràcticament cada setmana denunciant les polítiques que ens retrotrauen quaranta anys.

Educació, dependència, drets de les dones, el sistema de pensions, la política fiscal, la sanitat.
.
.
no n'hi ha res, absolutament res que s'escape a la piconadora, a l'apisonadora del Partit Popular.

En sanitat, tant a nivell estatal, com a nivell autonòmic, la situació és perquè ens declaren zona catastròfica.
Estem en situació d'emergència.
S'han carregat el nostre sistema sanitari universal.

El reial decret de l'any passat va suposar un cop de mort a la sanitat pública.
El reial decret va suposar un atac directe i brutal contra un servei bàsic com és la sanitat, un atemptat contra l'estat del benestar, per ordre directa dels mercats i de la banca, que són els que estan marcant la política al nostre país i a l'estat espanyol.

Van deixar fora de la cartera bàsica, i per tant subjecte a copagament, el transport sanitari, les pròtesis i les (inintel·ligible) .
.
.
i la dietoteràpia.
El copagament farmacèutic per a pensionistes i l'augment del copagament farmacèutic per a la resta de la població el van incloure.
A més, ací, com no teníem prou amb eixe copagament, a més van fer el copagament per a les persones amb discapacitat.

I cal nomenar també l'exclusió de més de quatre-cents medicaments de la seguridad social, medicaments que en alguns casos són absolutament necessaris per a diferents tractaments.
.
.
de diferents patologies, i l'apartheid sanitari que nega l'atenció sanitària a les persones migrants que han vingut ací a treballar, a buscar un futur millor per a ells i per als fills i les seues filles.

Tot això ho han fet en uns mesos.
Però la crueltat del Partit Popular no té límits.
Sempre poden anar més enllà, sempre més enllà del que nosaltres ens pugam imaginar.
Sempre poden castigar més encara als malalts, com en aquest cas.

El copagament de la farmàcia hospitalària és una mesura pròpia d'un genocidi social, senyories, d'un genocidi social.

Estan posant un impost a les persones malaltes, a les persones que tenen les malalties més greus, a les persones amb hepatitis o als malalts de càncer, als crònics.
.
.

Ara, per sostindré el sistema sanitari, no paga més qui més té i qui més guanya.
No.
¡Paga més qui més malalt està!
Eixa és la política del Partit Popular.

Ni una sola, ni una de totes les mesures que ha aplicat el govern del Partit Popular a nivell estatal o a nivell de País Valencià, ni una sola toca els comptes bancaris dels més risc.
Ni una sola.
Ni dels bancs.
Totes les mesures carreguen sobre les esquenes dels treballadors i treballadores, dels jubilats, de les persones amb dependència, dels malalts i, en aquest cas, dels malalts més greus.

Amb una mà rescaten bancs i banquers i, amb l'altra, aproven el copagament de la farmàcia hospitalària.

Amb una mà amnistien als defraudadors i, amb l'altra, els fan pagar als malalts d'hepatitis la seua medicació.

Amb una mà agafen sobres amb sobresous i, amb l'altra, els cobren als malalts de càncer les pastilles de la quimioteràpia.
Això és el que està fent el Partit Popular.

Eixos són els diputats i diputades del Partit Popular, els que avui votaran a favor que els malalts de càncer se'ls cobren les pastilles de la quimioteràpia.
Eixos són els diputats i diputades del Partit Popular.

I si no és així, demostren-ho.
Demostren i voten a favor de la proposició no de llei que es presenta ací avui.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Grup Parlamentari Compromís, il·lustre diputada Mónica Oltra, té la paraula.

La senyora Oltra Jarque:

Bon dia, senyories.

El ministeri de sanitat ja no és de sanitat.
És el ministeri de recaptació.
Ja no es dedica a la salut de les persones.
Es dedica a estudiar formes perquè la gent més fleble, més vulnerable, precisament aquella que li manca la salut, pague el que ja està pagat amb els impostos de tots, també d'estes persones.

La totalitat de decisions efectives preses per la ministra van en esta línia, de castigar a aquells que la vida ja ha castigat amb una precària salut.

Deixar sense atenció a immigrants perquè paguen i així recaptar diners dels que menys tenen, imposant pagaments de serveis i medicaments necessaris per a la gent, acabant d'ofegar-la en la pitjor situació econòmica possible.
I l'última decisió de repagament per als crònics, per als malalts greus, una puntilla econòmica i psicològica per als malalts amb una greu malaltia.
Quina poca empatia, senyories.
Quina poca empatia.

¿No saben vostés l'impacte que té l'angoixa en un procés d'una malaltia greu?
¿No saben vostés l'angoixa que produïx no saber si un aplega a final de mes?
No, no ho saben, perquè a estes coses li diuen vostés demagògia.

A l'exercici mínim d'empatia que un ésser humà ha de tindre amb altre, sobretot quan està, amb la seua acció de govern, amb la seua acció legislativa, decidint sobre la vida i la mort de les persones, això, a la responsabilitat que suposa això, vostés li diuen demagògia.

Limitar l'accés als medicaments per a retardar la progressió de càncer de mama avançat, com l'Afinitor o el Tyverb, altra decisió de la ministra, o per a tractar el càncer de renyó avançat o estés a altres òrgans, com el Votrient, o per al tractament de tumors cerebrals com el Temodal.
A esta gent castiguen vostés quan fan les polítiques o recolzen les polítiques que recolzen.

I la hipocresia del Partit Popular està que en la legislatura passada al Congrés varen votar a favor, en la comissió de sanitat, d'una PNL contra el repagament sanitari.

¿Saben vostés què va dir la senyora Ana Pastor, actual ministra de Foment, en l'anterior legislatura al repagament?
Va dir: «Rotundamente no.
Los ciudadanos ya pagan la sanidad con sus impuestos.
» Clar, que aleshores era una altra legislatura, ¿veritat, senyories?
Aleshores, se podia mentir per a guanyar eleccions.
Perquè això és el que vostés han fet, també durant la campanya electoral, mentir per a guanyar les eleccions.

Perquè a banda de no tindre la responsabilitat que s'ha de tindre per a ocupar eixe seient, vostés no tenen la moral que s'ha de tindre per a no dir una cosa en la campanya electoral i fer tota la contrària quan estan en el govern.

Vostés no estan estalviant diners a l'estat.
Vostés estan canviant el model de l'estat.
Vostés estan fent ideologia, no estan fent economia.
No estan estalviant.
Estan castigant als que menys tenen.
Estan aplicant un ideari neoconservador, pel qual aquell que està malalt és que s'ho mereix i, com que s'ho mereix, que s'ho pague.
Això és el que estan fent.
Eixa és la fellonia, la traïció al poble que vostés estan fent.
Si està vosté malalt, és que alguna cosa haurà fet, que el santísimo lo castiga.
Aixina és que a pagar.

Eixe és el rerefons de tota la seua política.
El que és ric és que s'ho ha merescut; el que és pobre, també.
El que té salut, s'ho ha merescut; el que està malalt, també.
Eixa és la seua política, la privatització per a un canvi de model.
No estan fent economia.
Estan fent ideologia.

I ahí està, primer, el repagament farmacèutic, injust i desproporcionat.
¿Què vol dir la renda de 18.
000 a 100.
000 euros?
¿Quina progressió és eixa?
El que guanya 18.
000, guanya 1.
500 euros al mes i el que en guanya 100.
000, guanya 8.
333.
¿No veuen vostés la diferència?
¿No veuen que no n'hi ha progressivitat?
¿No veuen que no és just?
¿En quin món se mouen vostés?
Probablement en el dels 100.
000, òbviament.

Després, traure 425 medicaments d'ús quotidià.
I l'última trista idea del ministeri de castigar els crònics i els greus.

Miren, vostés, amb la seua política, estan instaurant un impost indirecte a la malaltia i a la vellesa de les persones.
Vostés estan gravant les persones per ser majors o per estar malaltes.
Això és el que fan, un impost indirecte als malalts i als majors.
I això, senyories, ho miren vostés com ho miren, és immoral.
Aixina és que miren-se el ditet quan ara polsen el botó.
Nosaltres, òbviament, senyor Subías, votarem que sí.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat Luis Ibáñez, té la paraula.

El senyor Ibáñez Gadea:

Presidente.

Señorías.

Muy buenos días.

Acabamos de escuchar una posición por parte de los grupos de la oposición que ya hemos escuchado en otras ocasiones.
Se trata de introducir dentro del mismo pack de crítica a las acciones del gobierno, tanto nacional, como autonómico, una serie de descalificaciones.
Se han dicho palabras como catadura moral, crueldad…

Y, lógicamente, este representante del Grupo Popular va a decir, con toda la tranquilidad del mundo, todo lo contrario de lo que ustedes han planteado aquí, con toda la tranquilidad, con toda la naturalidad y con la convicción de que estamos haciendo las cosas bien.

En primer lugar, si hablamos de catadura moral o si hablamos de crueldad, ¿qué hace un gobierno cuando llega a gobernar y se encuentra con un déficit de 16.
000 millones de euros propiciados por el Partido Socialista?
¿Qué hacemos?

Esa sanidad que hemos construido entre todos, ustedes han hecho que se tambalee con sus políticas de gobierno que han dado esos resultados.

A partir de ese momento, desde el ministerio, y es de lo que estamos hablando hoy, se habla de un decreto, el Decreto 16/2012, que es un decreto de medidas urgentes para garantizar la sostenibilidad del sistema sanitario.
Medidas urgentes.
Esto se iba.
Hay que tomar una serie de medidas.

Y, posteriormente, y es de lo que estamos hablando hoy, de una Resolución del 10 de septiembre de 2013, que es sobre la aportación reducida de determinados fármacos de dispensación hospitalaria para pacientes externos.

Hoy han hablado aquí personas del sector sanitario; otras, que no lo son.
Las personas que no lo son, han hecho algunas afirmaciones sobre la cotidianidad y el uso de estos fármacos que, lógicamente, al no ser del sistema, pues no lo han podido decir correctamente.
Pero yo voy a tratar de decirlo de una forma clara, lo más clara para que lo pueda entender todo el mundo.

En primer lugar, para que quede claro, esto ya se ha dicho en otras ocasiones, pero yo lo repito: ningún paciente hospitalizado en la Comunidad Valenciana, bien sea un hospital de gestión pública, o de gestión privada, ningún paciente hospitalizado, a lo largo de toda la comunidad, paga absolutamente nada en la sanidad pública.
No paga nada por ningún fármaco.
Este tema quiero dejarlo claro, porque ustedes van mezclando una serie de cosas y al final parece que alguien que está hospitalizado está pagando algo.
Nadie paga absolutamente nada.

A fecha de hoy, del tema que se está hablando, no se han habilitado los sistemas de pagos en la Comunidad Valenciana y ningún paciente, a fecha de hoy, está afectado por esta medida, porque todavía no se…, y ni siquiera se ha establecido la fecha de implantación.

La ministra Ana Mato, hablando de este tema, ha hablado de su disposición al diálogo y a la flexibilidad.
También quiero recordarle, señor Subías, que todos estos temas fueron tratados en la comisión de farmacia y en el Consejo Interterritorial de Salud, en el que participan todas las comunidades autónomas ya hace mucho tiempo.

Pero la ministra ha dicho que esta medida, que ni es ni recaudatoria ni disuasoria, voy a decir algo que ustedes no van a comprender, pero tengo decirlo así de claro, esto tiene como objeto garantizar la igualdad y la equidad en el acceso a las mismas prestaciones y la homogeneización de la prestación farmacéutica en todo el país.
No puede costar un producto una cosa en una comunidad y en otra comunidad tener un precio distinto.
Y esto lo que ha hecho es homogeneizar.

Por lo tanto, me gustaría explicar a sus señorías algunas cosas de tipo práctico.

Hemos hablado de dos tipos de farmacias: las farmacias comunitarias, o sea, las oficinas de farmacia comunitarias, las que tenemos en nuestras calles, ciudades, pueblos, y las farmacias hospitalarias.

Todos los pacientes, todas las personas usuarias de algún tipo de tratamiento los podemos dividir en dos grupos: las personas que están en activo y las personas que son pensionistas.

Las personas que están en activo, con las políticas del gobierno socialista, pagaban el 40%.
Las personas que están en activo, con estas nuevas medidas, los que tienen menos dinero pagan el 40%, posteriormente los que tienen más ingresos el 50% y otros, los que tienen más todavía, hasta el 60%.

Y luego existe otro grupo, que es el de los pensionistas.
Y los grupos de los pensionistas están divididos también según su tipo de ingresos.

Lo que no se ha dicho en ningún momento, y quiero finalizar esta primera parte de mi intervención, es que algunas personas ni en la farmacia hospitalaria ni en la farmacia de la vía pública van a pagar absolutamente nada.
¿Y quiénes son esas personas?
Los parados de larga duración.
¿Quiénes son esas personas?
Las rentas de integración social.
¿Y quiénes son esas personas?
Las que cobran las pensiones no contributivas.
No van a pagar absolutamente nada ni en una farmacia ni en la otra.

De momento nada nada más y hasta la réplica.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Ibáñez.

Para réplica, señor Subías, tiene la palabra.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

En primer lugar, dar las gracias a los grupos de Izquierda Unida y Compromís por su apoyo a esta proposición.
Estaba seguro, estaba absolutamente seguro, evidentemente porque supone un apoyo a una proposición que es socialmente justa.

Y usted, señor Ibáñez, ha jugado aquí un papelón, la verdad es que complicado.
Yo entiendo que cada vez que sale usted aquí a defender este tipo de cosas tiene que pasarlo mal.
No es posible que no lo pase mal, porque, aunque no fuera profesional de la sanidad, pero encima es usted profesional de la sanidad y lo tiene que estar viviendo.
Lo tiene que pasar usted muy mal.

Y mire, cuando nosotros hablamos de que un gobierno no tiene catadura moral, es que un gobierno no tiene catadura moral cuando asume decisiones que van en contra de los derechos de los ciudadanos y cuando asume (aplaudiments) decisiones que castigan fuertemente a los que menos tienen y cuando asumen decisiones que están castigando a los enfermos, a los graves y a los crónicos.
¡Por eso hablamos de que no tiene catadura moral!
¡Porque no tiene catadura moral con ese tipo de decisiones!

En segundo lugar, y hablamos así, usted dice que con tranquilidad, yo no, yo hablo con pasión.
Yo hablo con pasión porque estoy defendiendo los derechos de la gente que menos recursos tiene.
Y a ustedes parece ser que eso les da exactamente igual, por eso no tienen pasión y quieren tranquilidad.
A ver si pasa esto y nadie de entera.

En tercer lugar, señor Ibáñez, mire, no insulte usted a la inteligencia de la gente ni de los que aquí estamos.
No nos insulte.
No hablamos de pacientes ingresados, naturalmente que no hablamos de pacientes ingresados, ya lo sabemos.
Hablamos de medicación que se dispensa en los hospitales a pacientes externos.
Así lo hemos explicado.
Pero son medicaciones que se dan en los hospitales, se lo he explicado antes, porque son medicamentos que pueden tener efectos secundarios, que tienen que estar controlados, que tienen que estar controlados, y por eso se da en los hospitales.
Y son medicamentos que hasta ahora no pagaban los pacientes, los que iban allí no pagaban.
Y ahora les hacen ustedes pagar, y les hacen pagar hasta una cantidad y dicen «total una cantidad de cuatro y pico euros».
Mire usted, estos pacientes suelen tomar varios medicamentos, cuatro y pico por cada medicamento, más los copagos que tenían que hacer anteriormente por otros medicamentos, porque un paciente con un cáncer puede ser hipertenso, puede ser diabético y puede tener otro tipo o puede tener un problema vascular.
Y por todo ello tienen que pagar.

Y lo que a ustedes les parece poco importante, para las personas que están pasándolo mal, para las personas que tienen que decidir entre comprar un medicamento o comer, para las personas que tienen que decidir entre comprar un medicamento o ayudar a sus familias porque lo están pasando muy mal, esto es de una gravedad extrema y evidentemente lleva a la inequidad del sistema, señoras y señores del Partido Popular.
Y ustedes eso no lo quieren ver.

Mire, ¿puede decirme los gastos de implantación de este sistema?
¿Me lo puede decir?
Usted está en el gobierno.
¿Sabe lo que va a costar en la comunidad?
¿Puede decirme el ahorro que va a provocar?
Porque si dice usted que no es una medida para ahorrar, ¿para qué es?
¿Dice usted que para igualar?
¿Pero cómo puede ser para igualar haciendo pagar lo que antes no pagaba a un enfermo con un cáncer o un enfermo con una hepatitis C?
¿Pero cómo puede decir usted eso?
¡No nos insulte!
¡No insulte a los pacientes!
¡No insulte a los pacientes con cáncer!
¡No insulte a las familias de los pacientes con cáncer, con una hepatitis o con una enfermedad hematológica!

Miren, yo les recomendaría que leyeran un estudio que hace un sociólogo y un epidemiólogo, David Stuckler y Sanjay Basu, donde dicen que los recortes en gasto social erosionan la sanidad pública, que a más austeridad y más recortes, más personas enfermas, y a más austeridad y más recortes, más defunciones.
Eso es lo que dicen.
Y ustedes, con las medidas que están poniendo, están provocando los recortes y están llevando a todas estas situaciones que les estoy comentando.

No me ha dicho usted nada sobre la legalidad.
No le puedo leer las diversas… En Andalucía se ha puesto ya un recurso, porque, insisto, no tiene rango normativo, omite el trámite de audiencia y además rompe la garantía de equidad de las administraciones.
Porque rompe la Ley de cohesión y calidad del sistema nacional de salud, prohíbe expresamente esta ley las desigualdades ante los ciudadanos.
Y todo esto no se cumple en este caso.

Mire, voy a terminar.
El otro día leía un libro donde hablaba en un momento determinado que se (inintel·ligible) … una manifestación por el tema de la marea blanca y oían cantar el himno de la libertad de Labordeta.
Decían que: «Habrá un día en que todos, al levantar la cara, veremos una tierra que ponga libertad.
»

Yo espero que los ciudadanos de la Comunidad Valenciana dentro de poco más de un año, cuando gobernemos y cuando a ustedes les manden por vías democráticas a la calle, verán una tierra, una comunidad, donde se recuperen los derechos que ustedes están quitando…

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Vaya concluyendo.

El senyor Subías Ruiz de Villa:

…recuperen los derechos y recuperen libertades que ustedes están quitando.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Subías.

Señor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Gadea:

Bien, señorías, a continuación le he escuchado de nuevo, señor Subías, usted se ha calificado como pasional.
¿Fueron pasionales a la hora de rebajar las pensiones de las personas más mayores, fueron los primeros?
¿Fueron pasionales?
(Aplaudiments)

Sabe usted, señor Subías, usted, yo no he sacado hoy la palabra «Andalucía», usted sí.
Y a usted no le gusta que yo hable de Andalucía.
¿Qué está pasando en Andalucía con algunos fármacos para tratamientos oncológicos que no pueden abastecerse a la gente?
¿Qué pasa en Andalucía con el pago a proveedores?
¿Quiere que hablemos de eso?
¿O vamos a hablar de lo que aquí nos afecta?

Lo que aquí nos afecta, señoras y señores, es que en estos momentos se hablaba antes de una palabra que es empatía.
Aquí la empatía que vale es la relación médico-paciente y su entorno familiar.
Y con esa relación médico-paciente y su entorno familiar tenemos que afirmar y decir con toda rotundidad que nuestra sanidad funciona perfectamente, (aplaudiments) perfectamente.

Y además, aquí estamos haciendo una terrible y peligrosísima demagogia con algo que usted, como personal sanitario, tendría que saber.

Este decreto no cambia absolutamente nada.
Todos los fármacos tienen un precio y todos los fármacos tienen unas reducciones, y lo que se ha hecho con este decreto, que usted no lo ha dicho en ningún momento, es aplicar lo que se llama el «cícero», estos son fármacos que tienen que tener un aporte reducido.
Y esto antes no existía, no existía el aporte reducido.
Y ahora, señorías, hay 157 fármacos, aproximadamente, unos 50 productos, que tienen una aplicación reducida.

¿Y qué significa todo esto?
Que una persona cuando tiene que desplazarse a una farmacia, bien sea de la vía pública o bien hospitalaria, lo que dice este decreto, que se tendrá que pagar en un momento determinado el 10%.
Por lo tanto, un medicamento de 20 euros, pues esa persona tendrá que pagar 2 euros.
O un medicamento, un medicamento que puede costar 6.
000, 7.
000 o 8.
000 euros, estamos hablando de cantidades importantes, tiene un tope de 4,20.

Por darles una cultura general más rápida.

Vamos a hablar de la diabetes.
Aquí más de uno seguro que conoce esta enfermedad por edad o por otro tipo de razones.
Un diabético hoy en día normalmente comienza con un tratamiento que es la metformina, ¿de acuerdo?
La metformina.
Hablamos de la diabetes tipo 2, no de la 1, de la 2.
Entonces, una persona toma metformina, y esto tiene un precio.
Cuando esta persona, este fármaco, le dijéramos hay que cambiar de fármaco e incrementar, le vamos a dar otra asociación, que es metformina más sitagliptina.
¿Qué quiere decir esto?
Que estamos hablando de un fármaco que vale sesenta y tantos euros.
¿Qué paga un diabético?
El tope de fármaco también de tarifa reducida, paga 4,20.
¿Qué significa?
Que el paciente paga 4.
20 y el resto lo pagamos el resto de ciudadanos.

Y esto es lo que se ha aplicado a todos, a una serie de fármacos que antes no estaban en el listado.
Y esto es la realidad.

Entonces, sobre esto ustedes han hecho aquí, han vuelto a sacar del cajón el discurso de siempre, que me conozco de memoria, pero no ha aportado absolutamente nada.

La realidad es que nuestro sistema está funcionando.
La realidad es que en estos momentos no se ha aplicado todavía en la Comunidad Valenciana, o sea, que estamos hablando y hoy por hoy no existe, y no es una prioridad.

Y también hay que decir algo importante.
El nuevo sistema de aportación a la farmacia, que entró en vigor en junio de 2012, ha permitido ahorrar en los últimos catorce meses más de 2.
300 millones de pesetas.

Y gracias a este esfuerzo y al ahorro generado nuestro sistema nacional de salud está incorporando y financiando dos medicamentos terapéuticamente más avanzados y los pone a disposición de todos los ciudadanos.
Esto es hacer las cosas bien.
Por ejemplo, fármacos innovadores para enfermedades muy graves, como el cáncer, hay 38 nuevos medicamentos desde el año 2012.

En definitiva, el único empeño del gobierno es acabar con la deuda de 16.
000 millones que nos dejó en herencia el anterior gobierno socialista y garantizar a todos los españoles un sistema nacional de salud de calidad, público, gratuito y universal con pleno acceso a los medicamentos más innovadores.

Y eso es todo, señor Subías, señores de la oposición, con la convicción del trabajo y el hecho, con la convicción de que el día a día en la Comunidad Valenciana funciona y con la convicción de que nuestros pacientes crónicos o agudos están perfectamente atendidos.
Y aquí estamos hablando de algo que lo que pretenden ustedes es hacer demagogia y hacer ruido.
Y no me han convencido nada, absolutamente nada.

Así que, lo siento, no estoy de acuerdo con lo que usted propone.
Y ésta es la postura clara del gobierno del Partido Popular.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Anem a passar a la votació del tercer punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
39 vots a favor, 47 vots en contra.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre la interposició d'un recurs d'inconstitucionalitat contra el Reial decret llei 9/2013, de 12 de juliol, pel qual s'adopten mesures urgents per a garantir l'estabilitat financera del sistema elèctric, presentada pel Grup Parlamentari Compromís (RE número 64.
524, BOC número 189)

El senyor president:

Quart punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència, presentada pel Grup Parlamentari Compromís, amb el registre d'entrada número 64.
524.

Per a la presentació i defensa de la proposició no de llei, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Juan Ignacio Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Hace trece días, el pasado jueves, 31 de octubre, tuvo lugar en el pleno del Congreso de los Diputados, el debate de las enmiendas correspondientes al Proyecto de ley del sector eléctrico.

Dicho proyecto de ley fue presentado por el ministro Soria como la solución a lo que un ex presidente de Bankia y ex director gerente del Fondo Monetario Internacional decidió bautizar como «déficit de tarifa» en el año 2002, cuando todavía era ministro de Economía.

La valía de quien acuñó tal definición está clara: a raíz de su gestión en Bankia fue nombrado por la revista económica Bloomberg quinto peor director ejecutivo del planeta en el año 2012.

Recordemos que Bankia anunció beneficios de 309 millones de euros en 2011 y que tras el abandono de Rodrigo Rato, que es de quien hablamos, resulta que eran 3.
000 millones de euros de pérdidas.
Dichas pérdidas han sido socializadas, convirtiéndose, como es sabido, el caso de Bankia en el paradigma de la privatización de beneficios, socialización de las pérdidas, que ha sido el rescate de la banca, este rescate bancario, la asunción por el 99% de la sociedad de la pésima gestión llevada a cabo por los gestores.
Rato fue investigado por fraude, fijación de precios y malversación de fondos en relación a la caída y posterior rescate de Bankia.

Y al igual que el rescate bancario es el resultado de la pésima gestión que se realizó por los directivos de numerosas entidades durante la burbuja inmobiliaria, el rescate al oligopolio eléctrico es el resultado de la pésima gestión durante la burbuja de la energía.

Se lo recordaremos con un claro ejemplo.
La potencia instalada en España a finales de 2012, según Red Eléctrica Española, estaba en torno a 100.
800 megavatios, de los que aproximadamente un 25% correspondía a centrales de ciclo combinado de gas.
En el momento de mayor demanda, el consumo se situó solo entre 45 y 50.
000 megavatios instantáneos, y menos de un 25% de dicha demanda fue cubierta con ciclos combinados de gas.
Es decir, 12.
500 megavatios procedentes de ciclos combinados de gas se quedaron fuera, o sea, no se usan nunca.

Y ¿qué pasa cuando al igual que ocurrió con una importante…, una parte importante del sector bancario, los gestores del oligopolio eléctrico cometen importantes errores de planificación y sobredimensionan sus inversiones?
Pues para ellos no pasa nada.
Y buen ejemplo es recordar lo que le ha pasado al ex ministro.
De momento, nada.

Sin embargo, para los valencianos y las valencianas pasan muchas cosas.
Sube el recibo de la luz, se destruye empleo y pequeñas y medianas empresas y cooperativas.
Se multiplica el número de valencianos que sufren pobreza energética, o sea, que no pueden pagar el recibo de la luz o no pueden utilizar la calefacción en invierno.

También es un momento en el que puedan comprobar si su gobierno defiende sus intereses o, por el contrario, defiende los intereses de los oligopolios.
Y lo podemos comprobar comparando qué han hecho los gobiernos, a priori de un mismo partido, como son el gobierno de Murcia y el valenciano, cuando el pasado 13 de julio el Boletín Oficial del Estado publicaba una norma que incidía en el déficit de tarifa y en el sector de las renovables, el Real decreto 9/2013, por el que se adoptan medidas urgentes para garantizar la estabilidad financiera del sistema eléctrico.

El gobierno de Murcia decidió interponer recurso de inconstitucionalidad contra dicho real decreto.
¿Por qué?
Con el fin de defender a los pequeños inversores, porque era una modificación que afectaba gravemente a la seguridad jurídica y a la confianza legítima, y considerando que la normativa que regulaba las instalaciones de producción eléctrica mediante fuentes renovables había sido alterada con carácter retroactivo y discriminatorio.

También consideraba el gobierno de Murcia que además del principio de igualdad, esta norma también vulneraba el principio de legalidad, dado que viola el contenido de tratados internacionales de los que forma parte el estado español.

Estos son algunos de los motivos que enumera el gobierno de Murcia, del Partido Popular, para presentar su recurso de inconstitucionalidad.

Pero, ¿por qué no lo hace el gobierno valenciano?
Quizás porque considere que el recurso de sus compañeros de Murcia no está bien fundado.
O puede que no considere que su función sea defender a los valencianos y valencianas.
Puede que no considere que sea función del gobierno valenciano defender los 15.
000 empleos de valencianos y valencianas que están en juego.

Puede que no considere el gobierno valenciano que su función sea defender a los miles de pequeños inversores valencianos que han invertido sus ahorros en pequeñas instalaciones de energías renovables y que se encuentran en una situación similar a la de los afectados por las participaciones preferentes.
Para valorar el número de afectados, solo recordar que existen como 7.
000 instalaciones en régimen especial en el territorio valenciano.

Y puede que no considere que sea su función, el gobierno valenciano, el defender a las cooperativas eléctricas, de las cuales más de un 80% del total de las existentes en el estado español son valencianas y que tras el real decreto citado, ya no podrán seguir siendo distribuidoras de electricidad, como lo habían venido siendo hace más de un siglo.
Y eso pese que a la Comisión Nacional de la Energía emitiera un informe considerando que estas cooperativas cumplen con todos los requisitos para poder seguir operando en el mercado.

No es fácil entender cómo un gobierno hace tal dejación de sus funciones, de sus obligaciones con sus ciudadanos, obligaciones cuyo cumplimiento es lo único que justifica un gobierno.
Cuando algo no es fácil de entender, desde Cicerón, sabido es que la utilidad es recurrir a la pregunta quid prodest, o sea, a quién beneficia todo esto.

Y la inacción del gobierno valenciano, la no presentación del recurso de inconstitucionalidad ante el Real decreto 9/2013 beneficia al oligopolio energético con el que compiten las pequeñas y medianas instalaciones de energías renovables y las cooperativas eléctricas, a las que se elimina mediante todo un arsenal de normas.

Este real decreto ha sido acompañado del proyecto de ley de la reforma del sector eléctrico, de ocho borradores de reales decretos y varios borradores de órdenes ministeriales que regulan la retribución por distribución, la retribución al transporte, la comercialización, el autoconsumo, los pagos por capacidad y por hibernación de ciclos combinados.

Anteriormente ya se había castigado a las renovables con los reales decretos ley 14/2010 y 1/2012, que establecieron la retroactividad y la moratoria para las renovables.
Este conjunto normativo representa un ataque a la transparencia y a la democracia, perjudica a casi toda la sociedad y al medio ambiente, pero beneficia a unos pocos, beneficia al oligopolio energético, a las cinco empresas que representan el 99,7 de la distribución de la energía en el estado, que representan el 95% de la generación en régimen ordinario -nucleares, hidráulicas, gas, carbón- y casi el 80% de la comercialización.

Oligopolio energético que pese a la caída del consumo de la energía, pese a la caída de todos los indicadores económicos, pese a la pésima planificación de sus inversiones -y no hay más que ver la flama de Esagas despilfarrando gas que no consume por sencillamente plana planificación-, oligopolio energético que pese al mito del mal llamado déficit de energía, nunca han dejado de tener beneficios, beneficio multimillonarios; miles de millones de beneficios se llevan todos los años, pese a hablar del déficit de tarifa que aún, presuntamente, les debemos.

Algo que explica fácilmente la Comisión Nacional de la Energía, en su informe de mayo de 2008.
Estimaba que el coste del megavatio de hora nuclear es de 20 euros, el precio al que cobró el generador nuclear ese año fue de 66, más del triple del precio de coste.
¿Conocen otros negocios legales con ese margen de beneficio?

Incluso en un año como en 2012, en que el PIB se contrae más del 1,5%, el precio de la venta alcanzó casi los 50 euros.
Esos márgenes de beneficios tan desproporcionados se conocen como windfall profits, o beneficios caídos del cielo, beneficio extraordinarios debido a circunstancias extraordinarias.
Pues es extraordinaria en el contexto de la Unión Europea una legislación tan parcial y tan favorable a los oligopolios energéticos como la que se da en este estado.
Con rentabilidades por encima del 250% sobre el coste de generación para la energía nuclear y aún mucho mayor para la energía hidráulica, no es difícil comprender que la crisis no vaya con el oligopolio energético, y más aún con gobiernos tan atentos a sus intereses como el de Rajoy o el de Fabra.

Los 27.
000 millones de déficit de tarifa no deben nunca recaer sobre los consumidores, sino al ser resultado de una nefasta regulación y una pésima planificación, deben repercutirse sobre los responsables de su generación.

En un distribución justa y equitativa, sería sobre esos beneficios extraordinarios de las empresas que conforman el oligopolio energético sobre los que debería recaer el mal llamado déficit de tarifa, pero en una distribución de cargas injusta e ilegítima como la que tenemos, cada día lo serán, y aún más, si salen adelante estas normativas, serán los consumidores los que tengan que pagarlo, todos nosotros, sobre los que cae un carga que no hemos generado, de la que no somos responsables.

La propuesta del gobierno de Rajoy ha sido la previsible: impedir la competencia a los poderosos, establecer un gravamen llamado «peaje de respaldo», que consiste en que todos los consumidores sujetos a la modalidad de autoconsumo tendrán la obligación de contribuir a los costes y servicios del sistema de la energía autoconsumida.
O sea, se pide…, se ponen tasas a la gente que produce su energía que consume.
También tendrán que pagar por producir esa energía.

Bien.
Es obvio que el gobierno del Partido Popular, el de Fabra, el de Madrid, está plegado a los intereses de los oligopolios energéticos…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

…y eso repercute negativamente en toda la población valenciana.

Con esta proposición no de ley pretendemos corregir en alguna medida esta situación a la que ustedes nos han llevado.
Veremos cómo responden.

El senyor president:

Muchas gracias, señor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias.

El senyor president:

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Torró.

El senyor Torró Gil:

Gràcies, senyor president.

Vaja per davant que anem a recolzar la proposició no de llei, com també vam recolzar una proposició no de llei del Partit Socialista en una comissió que també anava contra este famós i trist decret.
Un decret en què el govern del Partit Popular, com en tantes altres coses, fa una cosa i en diu una altra.

Primer, parla d'eficiència energètica, amb una poca vergonya que realment escandalitza, eficiència energètica de boqueta, mentres fan just el contrari, és a dir, allò més negatiu cap a la sostenibilitat en les seus actuacions.

No té cap credibilitat, perquè ja és vox populi que el govern fa la planificació elèctrica al dictat de l'oligopoli elèctric i en funció del seus interessos immediats.
Cal deixar-se les portes obertes, sobretot les giratòries cap als consells d'administració quan es passa pel càrrec.
I per açò, si ho demanen les elèctriques, es fa el que calga, fins i tot el ridícul més absolut en la Unió Europea votant en contra de la directiva europea de l'eficiència energètica sols al costat de Portugal.
No hi ha, amb tota seguretat, cap país d'Europa on les companyies elèctriques tinguen tant poder, i damunt si foren només les elèctriques….

Este decret atempta a la seguretat jurídica d'una forma escandalosa i demostra la deriva autoritària d'un Consell que fa…, amb mesures com aquestes, l'únic que fa es posar en qüestió l'estat de dret.
La política del PP és una autèntica contrarevolució dels multimilionaris i les grans corporacions, una guerra oberta no sols contra la classe treballadora, sinó també contra el conjunt de la ciutadania, incloent-hi també els xicotets empresaris.

I el ministeri d'indústria ara ja no és ni-ni; ja és ni-ni-ni-ni-ni, ni sostenibilitat, ni eficiència, ni preu just en tarifes i trams, ni futur per als emprenedors que van apostar pel sector fotovoltaic amb èxit, ni ser ja l'avantguarda en un sector tecnològic exportador d'alt valor afegit i futur, que hui està tocat i enfonsat pel decret del govern.

No pot ser sostenible i ecoeficient un govern que no aposte per l'autoconsum amb balanç net i ho legisle a més per a afavorir-ho.

¿Què es pot dir aleshores d'un govern que fa just el contrari, impedir-ho?
Quan has de pagar a la xarxa de distribució, encara que no connectes les teues plaques a ella, estàs actuant clamorosament en contra de l'interés general, però també vulnerant els drets de la ciutadania, i no solament el genèric de l'humà d'un medi ambient sa, sinó també el concret del consumidor o/i productor d'energia consum propi.

Vostés diran: «¿Això del balanç net què és?
» Bé, el fet que qualsevol persona puga comprar-se les seues plaques solars, com es fa amb qualsevol electrodomèstic.
És a dir, podem comprar un rentaplats i posar-lo en casa, però no podem comprar unes plaques solars, instal·lar-les en casa i compensar el que consumim amb el que es produïsca i reduir la seua factura elèctrica.
Bé, ¿això on s'ha vist?
Després -no sé-, parlen ací de països dictatorials… Jo no… És increïble.

El desenvolupament de les renovables passa per aquesta política, l'única que reduiria la contaminació ambiental i l'escalfament global, seria sostenible i ecoeficient i, a més, produiria molta més ocupació que les grans plantes de generació -que no parlaré perquè ja s'ha parlat molt d'elles.

Però, clar, si és que ja no a soles és que impedixen una cosa que, bé, es podria o no es podria fer -ara estava en l'ombra legal-, sinó fins i tot actuen contra les pròpies cooperatives, algunes d'elles que són centenàries, que duen oferint un servei boníssim a una gran part de la població, i en el cas valencià, a més especialment, perquè n'hi han setze cooperatives que donen…, abastixen una població de 43.
000 socis.
Vull dir, una cosa molt important.

Bé, si ni al govern ni al Consell no els importa gens ni miqueta el concepte de sobirania energètica, i per això no intenta reduir el nostre altíssim nivell de dependència energètica, que en l'últim mix, en el de 2011, era del 84%.

Bé.
Per tant, l'eficiència, la sobirania, l'ecoeficiència, el preu just vindran en el moment en el qual el govern decidisca aprofitar els recursos autòctons, barats, renovables i il·limitats per prevenir del sol i no incrementar l'entropia, per a promoure un vertader canvi en la cultura de consum i producció d'energia.
El primer pas serà que les preguntes bàsiques sobre quanta energia produïm, com la produïm, per a qui la produïm i com la generem les responga la planificació d'un govern sobirà al serveis dels interessos dels consumidor i no ho facen les grans companyies en funció dels seus interessos, imposant-lo a governs comprats i amb l'única intenció de clavar-li la mà en les butxaques dels ciutadans.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Torró.

Pel Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Gracias, presidente.

En esta PNL en su texto original instaba al Consell a presentar recurso de inconstitucionalidad al Real decreto ley 9/2013, el conocido como decreto contra las renovables.
Algo que también pedíamos los socialistas la semana pasada en una PNL y que ahora se defendió en el pasado pleno, algo que hemos insistido día tras día por los graves perjuicios que tiene en esta Comunidad Valenciana, algo que ha despreciado el Consell que ni siquiera ha pedido un informe sobre si había base para presentar el recurso.

Resulta indignante la sumisión del presidente Fabra ante Rajoy.
En este caso ha dado un paso más en esa sumisión y en ese entreguismo, en ese abandono de la defensa de los valencianos.
Hasta ahora hemos visto cómo Fabra no reivindicaba en el Consejo de Política Fiscal y Financiera ni la inmediata modificación del modelo de financiación, ni la deuda histórica.
Hasta ahora hemos visto cómo Fabra tampoco lo reivindicaba en los órganos decisorios del PP en Madrid.
Hasta ahora hemos visto cómo Fabra no conseguía presentar ni un euro de enmienda de inversiones a los presupuestos generales del estado, porque no le dejan y ya van dos años así.

Pero con lo hecho en el Real decreto ley 9/2013, Fabra se ha alejado aún más de la defensa de los intereses de los valencianos y se confirma como el verdadero delegado del gobierno de Rajoy en Valencia y no como el presidente que necesitan los valencianos.
Porque a partir de ahora ya podemos decir que Fabra y el Partido Popular no solo no piden en Madrid lo que nos corresponde sino que, además, no recurren los decretos que nos perjudican, ni los recurren.
Los presidentes populares de Extremadura y Murcia han dejado en evidencia a Fabra.
Ellos sí que lo han recurrido.
¿Cómo es posible que la Comunidad Valenciana sea la más perjudicada y no lo recurra?

Teníamos cinco factorías de módulos solares en la Comunidad Valenciana.
Aquí se fabricaba el 30% de los paneles de España.
No queda nada gracias al real decreto ley que no ha recurrido Fabra.
De los trabajadores del sector de las energías renovables se han perdido ya más de 1.
500 en la Comunidad Valenciana, gracias al real decreto ley que no ha recurrido Fabra.

En esta comunidad es donde habrá más pequeños inversores que pueden llegar a arruinarse, gracias al real decreto ley que no ha recurrido Fabra.
Y el Grupo Popular es corresponsable de este abandono de los valencianos.
Créame, la historia de la Comunidad Valenciana será muy dura con lo que está haciendo el PP durante estos años.

Lo que Fabra no ha hecho en defensa de los valencianos lo ha hecho nuestro secretario general, Ximo Puig, impulsando en el Congreso que el Grupo Parlamentario Socialista presentara ese recurso de inconstitucionalidad, que si quieren se lo facilito, lo tengo aquí, este es el recurso de inconstitucionalidad.

El PP ya no lo puede hacer, ya no puede presentarlo, ha pasado el tiempo, se les ha pasado el arroz.
Pero pueden optar por seguir como un avestruz o por dar la cara y pedir que se derogue este real decreto ley, que eso es lo que pedíamos la semana pasada y lo que se pide en esta PNL.

Pero la ofensiva del PP contra las renovables no se ha quedado ahí, consolida todos los decretos que han hecho y los aumenta con el nuevo proyecto de ley del sector eléctrico que está discusión.

Es cierto que el sector eléctrico de este país necesita modificaciones drásticas.
No puede ser que en los hogares españoles paguen la energía un 38% más cara que la media española, solo superado por Malta y Chipre.
No puede ser que las empresas españolas la paguen un 20% más caro que la media europea, porque es un lastre para nuestras empresas y repercute negativamente en el empleo y los salarios.
No puede ser que la paguemos mucho más cara y que exista un déficit tarifario gigantesco, que inventó el señor Aznar en el año 2000 y lo aprobó en el año 2002.
Es suyo el déficit tarifario, es del PP el déficit tarifario y ya lo saben perfectamente.
Es su déficit tarifario.
(Aplaudiments)

Hay dos decisiones nefastas del PP de la época de Aznar que nos han llevado a esta situación.
La privatización total del sector energético, la total, algo que no han hecho ni Francia, ni Italia, ni Alemania, incluso en Alemania hay un proceso de hasta lo que era privado reconvertirlo en público, ya saben el referéndum que ha habido en Hamburgo, por ejemplo.
Y el invento del déficit tarifario.

Miren, el proyecto de ley nos aboca a una pobreza energética que están sufriendo muchos españoles.
No puede ser que se queden sin calefacción.
Por eso nosotros en nuestra última convención hemos aprobado que el acceso a la energía sea un derecho para todos los ciudadanos.
Acabemos con el monopolio de las eléctricas.

Y, mire, en este proyecto de ley hay algo contra las cooperativas eléctricas que nos parece absolutamente impresentable.
Ustedes dijeron aquí que presentarían enmiendas.
Las que han presentado las tengo aquí y no son las que dijeron, no son las que dijeron.
Si quieren defender, de verdad, lo que necesitan las cooperativas eléctricas, nos alegramos que las hayan presentado, pero voten las que hemos presentado los socialistas…

El senyor president:

Vaya concluyendo.

El senyor Toledo Lobo:

… porque esas son las que quiere el sector y son las que garantizará la existencia de las cooperativas eléctricas.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias, señor Toledo.

Pel Grup Parlamentari Popular, il·lustre diputat Vicente Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyors diputats.

Senyor Ponce, el cas que duen, en este cas la PNL que porten vostés ací, amb tot el respecte, es tracta d'un autèntic volantí parlamentari.
Un volantí parlamentari, perquè en origen eixa PNL parlava d'un recurs d'inconstitucionalitat en els antecedents presentat per la comunitat de Múrcia i feia una proposta de resolució.

Ahir vostés introduïren una sèrie de propostes de resolució autoesmenant-se que no tenen res a veure amb els antecedents de fet, absolutament res que vore, i que a més el que lleven és la possibilitat que la resta de grups parlamentaris puguen presentar una esmena.
Per tant, mos deixa en absoluta indefensió.

En qualsevol cas, ja li dic, jo crec que allò correcte haguera sigut que vostés hagueren retirat eixa proposició no de llei, donat que s'adonaren que era una proposició no de llei calcada a la que, com ha dit el portaveu en esta trona del Grup Socialista, era una cosa que havíem tractat la setmana passada i s'han adonat vostés que no tenia massa sentit i han intentat fent, com deia, un volantí intentant reconvertir-la en una altra cosa.
Allò correcte haguera sigut que vostés la retiraren i que presentaren una altra proposició no de llei parlant realment del que volien parlar.

Però, bé, jo sí que vaig a entrar en el que vosté s'ha autoesmenat.
En el primer dels apartats fa una proposta de rebutjar el reial decret llei i tota la legislació aprovada al seu voltant, sense més raonament, donat que com en els antecedents vosté no parla d'això no dóna ningun tipus de raonament, o siga, rebutjar-lo només perquè cal rebutjar-lo.

Per tant, evidentment, no podem estar d'acord.
Vosté mos haurà de donar algun motiu per a rebutjar-lo.
El que passa que vosté, sí, l'he sentit sí, però vosté s'ha dedicat a parlar de Rato i a parlar de coses que no tenen res a vore amb la modificació del sistema elèctric.
I, en qualsevol cas, si busca responsables ha de buscar cap a la seua dreta, cap a la seua dreta ha de buscar responsables en eixa qüestió.

En el segon dels punts vosté parla de donar suport a les cooperatives elèctriques.
Vosté hauria de vore la ponència que s'aprovarà en la comissió d'energia en el Congrés dels Diputats el pròxim dimarts i s'adonarà, si llig la ponència, que tot el que es parla amb relació a les cooperatives elèctriques està arreplegat en eixa ponència que va anar a debat en eixa comissió.
La qüestió, per tant, quedarà resolta en el pròxim dimarts per a les cooperatives elèctriques.
Pegue una llegideta i vorà com sí.

En el tercer punt, insistix en el que deia en el primer, a més e rebutjar el reial decret llei ara demanen que es derogue sense més justificació, simplement que es derogue.

En el quart parla de la modificació després d'una auditoria del sistema de fixació de preus.
De nou un brindis al sol, sense cap argumentació que done suport a la proposta.
Perquè vosté deu conéixer que el sistema de fixació de preus en Espanya, com en tot el món, es regix per la llei de l'oferta i la demanda exclusivament, per la llei de l'oferta i la demanda.
Per tant, és prou complicat arbitrar un altre sistema i, si el té, jo el que li demanaria és que vosté el posara damunt de la taula i el poguérem discutir, si té la possibilitat de fer-ho, o que l'haguera portat ací davant.

En relació amb l'apartat quint, que fa referència a la instal·lació i sistemes d'autoconsum amb balanç energètic net.
Açò sobre el paper queda molt bé, però allò cert és que els usuaris d'una instal·lació per autoconsum són usuaris que venen l'energia durant unes hores, eixa energia se comercialitza i reben un preu, i després compren al comercialitzador una altra energia en altres hores i paguen un cost.

En la mesura que la xarxa no és una bateria d'emmagatzematge i per tant s'utilitza per a eixes operacions de compra i venda, pareix raonable que aquell que utilitze la xarxa contribuïsca als costos del seu manteniment.
Perquè, mentre eixos que utilitzen la xarxa no contribuïxen als gastos de manteniment, eixos gastos acreixen la resta d'usuaris i, per tant, els altres usuaris estarien pagant els costos dels qui fan l'autoconsum i que estan injectant a la xarxa una sèrie de quilovats.

En relació al avantatges fiscals, als quals vosté també fa referència, li vull recordar que en el projecte de llei parla que l'autoconsum no paga, per exemple, l'impost de la generació que tots els productors han d'abonar, aproximadament un 7%, ni tampoc l'impost especial sobre l'electricitat d'aproximadament un 5% del produït.

En resum, més d'un 12,5% de beneficis fiscals per als qui fan autoconsum…

El senyor president:

Vaja concloent, senyor diputat.

El senyor Betoret Coll:

I una altra cosa important, encara que no em dóna temps per a poder contestar-li a tot.
L'autoconsumidor aïllat no paga el peatge.
Aquell que guarda la seua energia que no està connectat a la xarxa no paga peatge.

En la rèplica, si puc, continuaré parlant.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies.

Senyor Ponce.

El senyor Ponce Guardiola:

Gracias, señor presidente.

Señor Betoret, vamos a ver, nos hemos autoenmendado porque solamente desde julio, desde que salió el real decreto, hemos hecho cuatro proposiciones no de ley que ha habido que ir haciendo a medida que el gobierno de Madrid ha ido regulando o desregulando el sector eléctrico.

Y, como ya le he dicho, yo he justificado, ha habido, aparte del real decreto ocho borradores de reales decretos, varios borradores de órdenes ministeriales que regulan la retribución por distribución, la retribución por transporte, comercialización y tal y tal y otros principios legislativos.

Al final, pues sí, como la proposición del Partido Socialista solamente hacia referencia a la derogación, que tampoco podía ser, nosotros hemos decidido al final hacer una modificación de la PNL que lo que hace es incluir, digamos, todas las necesidades que vemos en este sector.
Porque, ya les digo, en cuatro meses se lo han cargado todo, se lo han cargado todo.

Que ustedes aseguren ahora que con lo que se va aprobar en breve en el Congreso está solucionado el tema de las cooperativas, pregúnteselo a ellos, pregúntenles a ellos si lo resolucionan, ¿vale?

El autoconsumo con balance neto es precisamente pagar por la parte que utilizas de la energía que consumes que viene de fuera y de la que envías hacia afuera, pero no por la producción de la energía.
Entonces, el autoconsumo con balance neto, que es lo que estamos defendiendo, hace referencia a eso.

¿Qué más cosas estamos pidiendo?
Una auditoría del sector eléctrico para fijar unos precios justos en el mercado eléctrico y que eviten el sobrebeneficio de las empresas que controlen el mercado eléctrico.
No sé si ha entendido lo que he explicado antes.
Se está pagando el doble y el triple de lo que cuesta la energía nuclear, los productores la están cobrando al doble o al triple.

Entonces, ¿es necesario o no es necesario una auditoría del sector eléctrico para fijar esos precios?
Porque, ¿qué negocio da un 250% o un 300% de beneficio?
O en el caso de las hidroeléctricas, un 2.
000 o un 3.
000% de beneficio.

Cuesta tres euros producir un megavatio en una hidroeléctrica.
Y, ¿a cuánto la están cobrando?
A 50, a 70… 35-40 veces más de lo que cuesta producir.
¿Eso es justo?
¿Para quién?
Para ustedes sí.
¿Por qué?
Porqué están plegados a los intereses del oligopolio eléctrico, no hay otra.

Y, claro, ¿y por qué no gobiernan también, a parte de para el oligopolio eléctrico, para el resto de valencianos y valencianas, para las cooperativas, para los productores de energías renovables, para los trabajadores del sector que son muchos miles, para esos inversores a los que han dejado en la estacada, igual que a la gente de las preferentes?
Por lo mismo que han dejado en la estacada a la gente de las preferentes, porque ustedes solamente están gobernando para los sectores poderosos, porque saben que se les acaba el chollo.
Saben que no van a seguir gobernando y han de atar, de la forma que sea, esos injustos beneficios que se están llevando.
Este saqueo generalizado que se está produciendo en el pueblo valenciano y en el pueblo español lo tienen ustedes que acabar de atar y dejarlo bien atado.
Porque ustedes ya está claro para quién gobiernan, solamente para eso y para, quizás, su futuro porque, ya les digo, están todos agolpaditos ahí, en la puerta giratoria, «a ver cuándo me toca a mí porque donde estoy ya me queda poco».

En nuestra proposición no de ley hay muchas otras propuestas que son…, más que justas son imprescindibles, son imprescindibles.

Antes hablaba el señor Castejón de que no hablamos nunca del mix energético.
Claro que hablamos, y aquí hablamos de ello.
Ha de basarse en las renovables, que es lo que beneficia a todo el mundo, que es lo que nos va a bajar las emisiones que están generando el cambio climático, etcétera, etcétera, etcétera.

Hay que hacer un modelo energético socialmente responsable, que elimine la pobreza energética.
Los precios no son justos.
Los precios no son justos, y hay gente que no puede utilizar la electricidad.
¿Por qué, por qué tiene que ser eso así?

No estamos pidiendo nada excepcional, sólo tienen que mirar a otros estados de la Unión Europea en los que estas cuestiones están más y mejor reguladas para toda la población.
Pero ustedes, ya les digo, están siempre mirando hacia el mismo sitio, hacia el oligopolio energético, favorecer a la banca, favorecer a las eléctricas…, porque la puerta giratoria está ahí, hay mucha gente a la espera y hay que entrar de una forma u otra.

Nada más y muchas gracias.

El senyor president:

Muchas gracias.

Señor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Ponce, li deia jo en la meua primera intervenció que vosté ha parlat pràcticament d'altres coses.
Sols en la mitat de la seua primera intervenció s'ha referit, de manera tangencial, a algunes de les propostes que vosté ha presentat en l'autoesmena eixa que vosté s'ha fet.
I, per tant, hi ha hagut moltes coses que vosté ha escrit en eixa proposició no de llei, però que no ha defensat, m'imagine que per falta d'arguments o perquè, doncs, bé, la veritat és que no està molt convençut del que està diguent.

Vosté parla que en quatre mesos ens hem carregat el sistema elèctric.
Mire, en quatre mesos el que s'ha intentat és posar en solfa el desgavell que els seus socis del triparty mos deixaren quan isqueren del Govern d'Espanya, que deixaren el dèficit de tarifa en aproximadament el 3% del PIB de l'estat espanyol.
(Veus) Per tant, per tant.
.
.
, si vostés em permeten, jo els he escoltat amb tota l'educació i demane el mateix, almenys el mateix.
(Veus) Si vostés em permeten, jo continue.
Vull dir, que vosté, en relació a eixes coses, el que ha de fer és mirar els socis, mirar cap a la seua dreta.

En relació als preus, doncs, el mateix.
Parle vosté amb els socis que han estat els últims huit anys i han tingut l'oportunitat de posar límit a estes situacions.

En relació a algunes de les coses que vosté deia en la seua proposició no de llei, de què no ha parlat, jo sí que vaig a parlar.
Parla de la possibilitat de que els titulars de les instal·lacions i el de la superfície on estiga situat siguen diferents.
Açò ho inclou vosté dins de l'autoconsum quan, conceptualment, açò és un error.
No és autoconsum.
L'autoconsum només es produïx -i vosté ho va a entendre, jo crec- quan el productor i el consumidor és el mateix.
Si el productor i el consumidor no són el mateix, no pot ser autoconsum.
Jo pense que açò és facilet d'entendre.
Però, en qualsevol cas, en ninguna part de la llei ho prohibix, en ningun apartat; i jo he llegit la ponència i li dic a vosté que no ho prohibix.
Per tant, li demane que faça vosté el mateix i que quan faça propostes les faça amb un poc més de rigor.

Li vaig a comentar també que, evidentment, la situació actual del projecte de llei que es troba, en este cas la del sector elèctric, en fase de tramitació parlamentària, doncs, bé, doncs, fa que el que estigam parlant ací siguen coses que poden canviar.
El mateix dimarts poden canviar.
I poden canviar en el tractament de la llei en el ple del Congrés.
I poden canviar en el Senat.
I poden canviar.
.
.
Vull dir que, al final, vostés han dut ací un debat que, efectivament, segurament no es pareixerà en res.
.
.
, la llei no es pareixerà o es pareixerà en poquet a la que després del tràmit parlamentari es produïsca o isca a la llum.

Per tant, jo li he de dir que la conselleria.
.
.
, com ja li diguí al senyor Toledo la setmana passada, la conselleria, quan el projecte de llei es va remetre per part de la Comissió Nacional de l'Energia, féu totes i cada una de les al·legacions que feren falta per a defensar els interessos.
I prova d'això és que moltes de les al·legacions que féu la conselleria, moltes -no m'atrevisc a dir que totes, però moltes-, estan replegades en la ponència eixa que es durà a aprovació el pròxim dimarts en la comissió d'energia.
I, per tant, no es pot dir que el Consell i que, per tant, el govern valencià haja deixat de defendre els interessos de les empreses valencianes.

En relació amb l'autoconsum, i és una cosa que m'he deixat abans, l'autoconsum és evident que ha de contribuir als gastos del manteniment de la xarxa.
El rebut de la llum, la mitat de la mitat.
.
.
, si vosté el veu, la mitat és cost elèctric i l'altra mitat cost de manteniment de la xarxa.
Doncs, pareix molt normal, pense jo que és coherent que, efectivament, qui utilitza la xarxa per a vendre energia, vinga d'on vinga, o siga, se la proporcione ell a través de plaques solars.
.
.
, si utilitza la xarxa el més normal és que pague els costos que li corresponguen per a contribuir al manteniment de la xarxa.
I això és el que estem diguent, i això és el que estem diguent, i això és el que s'està proposant, que qui utilitze la xarxa pague perquè no paguen la resta el que li correspon a eixa persona.

En qualsevol lloc de la llei parla tampoc de prohibir el consum compartit.
Jo no ho he trobat.
La veritat és, que després de llegir la PNL, he estat pegant-li moltes rodades a la llei buscant algunes de les coses que vostés diuen que prohibix.
Jo, sincerament, no ho he trobat.

I per a finalitzar, perquè no queda temps, en relació als compromisos 20-20-20, Espanya complirà els compromisos 20-20.
I La Generalitat té uns objectius que ja alguns estan complits i altres que estan prop de complir-se.

En 2007 el 25% de la potència instal·lada venia de renovables en la Comunitat Valenciana; en 2015.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

.
.
.
s'espera que siga el 45; i en 2020 que siga més del 50%.
Per tant, La Generalitat, com no pot ser d'una altra manera, també complirà.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Betoret.

El senyor Betoret Coll:

.
.
.
amb els compromisos que té.

Moltes gràcies i res més.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Anem a passar a la votació del quart punt de l'ordre del dia.
Comença la votació.
39 vots a favor; 48 vots en contra.

Proposició no de llei, de tramitació especial d'urgència, sobre el compromís ferm de les Corts Valencianes amb la pervivència de Radiotelevisió Valenciana, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 64.
342, BOC número 189)

El senyor president:

Quint punt de l'ordre del dia: presa en consideració de la Proposició no de llei de tramitació especial d'urgència, presentada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, amb el registre d'entrada número 64.
342.

Per a la presentació i defensa té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, l'il·lustre diputat senyor Ignacio Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Gràcies, president.

Senyories, puge ací a defensar una proposició no de llei que va presentar el meu grup el 12 de setembre -fa dos mesos-, amb una proposta de mínims, de tan mínims que en aquell moment jo estava convençut que seria aprovada per unanimitat d'estes Corts.

El que demana la proposta de resolució és, simplement, solament, que les Corts Valencianes acorden manifestar el seu compromís ferm amb la pervivència de Radiotelevisió Valenciana i que, en conseqüència, insten el Consell a garantir la continuïtat del servei públic de Radiotelevisió Valenciana.
Ni més ni menys.

Perquè Radiotelevisió Valenciana és necessària.
Amb canvis, això sí, amb canvis amb la línia informativa i de programació que, durant massa anys, ha estat basada en la censura, en la manipulació i en la baixa qualitat; amb canvis en la gestió dels directius, alguns dels quals estan imputats per greus casos de corrupció que afecten la seua gestió en Radiotelevisió Valenciana; fins i tot, amb canvis en la seua estructura, amb un redimensionament d'esta, però, això sí, un redimensionament que s'ha de fer des del consens social, des del consens laboral i, sobretot, des del respecte a la legalitat.

De moment això no ha sigut possible perquè l'empresa, perquè el Consell, s'ha negat a negociar de bona fe amb els representants legals dels treballadors i les treballadores.

De moment això no ha sigut possible perquè l'empresa, perquè el Consell, que estava darrere de les decisions que va prendre l'empresa, ha vulnerat el principi d'igualtat i els drets fonamentals dels treballadors i les treballadores, com així dictamina la sentència del Tribunal Superior de Justícia.

Nosaltres no acceptem, no hem acceptat mai la disjuntiva entre un ERO il·legal o el tancament.
Pensem que hi ha solucions intermèdies.
El Consell té la responsabilitat de buscar eixes solucions intermèdies, de buscar-les i de trobar-les.
Però estes Corts també tenen responsabilitat; tenen la responsabilitat de fomentar eixa busca, tenen la responsabilitat d'afavorir eixes solucions intermèdies que s'han de basar en el respecte a la llei i en el diàleg.

Aquesta proposta de mínims, de tan mínims que jo pensava que seria aprovada certament per unanimitat i pràcticament sense discussió, ha esdevingut en estos moments una proposta de màxima importància, de màxima rellevància històrica.
Perquè ara no es tracta tan sols -que també- de respectar la llei, de respectar els drets de vora mil sis-cents treballadors i treballadores de Radiotelevisió Valenciana, sinó que es tracta directament de salvar Radiotelevisió Valenciana, de salvar el que és un patrimoni històric, cultural i lingüístic de tot el poble valencià.

Senyories, senyories del Partit Popular, l'anunci de tancament, el precipitat anunci de tancament que va efectuar el Consell en conéixer la sentència, s'ha dit que responia a raons econòmiques, però no s'ha sabut especificar quins són exactament els costos que suposaria, més enllà d'una xifra que és discutible.

Però el pitjor de tot és que s'ha dit que és una decisió innegociable, innegociable.
¿Com pot dir un governant que alguna cosa que afecta tota la societat valenciana, que té el rebuig de la societat valenciana, que afecta un pilar fonamental del nostre autogovern, de les nostres senyes d'identitat, de la nostra vertebració com a poble, és innegociable?
¿En quin país del món s'ha vist això, que una cosa d'eixa importància siga innegociable?

Això contrasta -i ho saben vostés- amb la voluntat de diàleg que ha manifestat sempre, però en estos moments més que mai, el comité d'empresa i els sindicats que hi estan representats.

No acceptar eixa oferta, no acceptar eixa mà estesa és una gravíssima irresponsabilitat política, una gravíssima irresponsabilitat política que pot haver comés conjunturalment un govern, però que estes Corts no poden permetre i que crec jo que el seu partit tampoc.

Radiotelevisió Valenciana, senyories, és necessària, pot ser viable i encara estem a temps d'aconseguir-ho.

És necessària per al manteniment de molts llocs de treball, de milers de llocs de treball directes i indirectes; directament, 4.
500 persones viuen de Radiotelevisió Valenciana contractades per l'empresa o treballant per a esta en el sector audiovisual, 4.
500 persones a les quals el Consell, si tanca Radiotelevisió Valenciana, condemna directament a l'atur, perquè algunes ja vivien en la precarietat laboral però és que ni precarietat laboral quedarà en el sector, directament a l'atur.

Radiotelevisió Valenciana és necessària per a mantindre eixe sector audiovisual que és de gran importància econòmica, social i cultural per al País Valencià, és també necessària per al bon funcionament de la democràcia; sense mitjans de comunicació públics no es garantix que la població estiga informada de manera plural, objectiva i veraç.

Radiotelevisió Valenciana -i s'ha dit, i vostés ho saben, senyories del Partit Popular- és absolutament necessària per a la vertebració territorial de la nostra comunitat, és l'únic mitjà que abastix tot el territori del País Valencià i que dóna cobertura a tots els pobles i comarques, que informa del que els passa, del seu patrimoni, de les seues festes, de les notícies que afecten el dia a dia de les ciutadanes i ciutadans valencians.

I, per últim, Radiotelevisió Valenciana és absolutament necessària per a la protecció i promoció de la nostra llengua, del valencià.

Si tanca Radiotelevisió Valenciana tindrem un panorama audiovisual en radiotelevisió propi del franquisme i reduiran, una vegada més, el valencià a un reducte folklòric.

Escolten vostés, senyories del Partit Popular, el Consell Valencià de Cultura, escolten vostés, senyories del Partit Popular, l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, les institucions del nostre autogovern conformades per una composició triada per estes Corts amb la seua majoria, ¡escolten-los!

Dic, a més a més, que Radiotelevisió Valenciana pot ser viable, en primer lloc, perquè no té deute; el deute de la vella Radiotelevisió Valenciana, generat per eixa gestió nefasta que van fer directius nomenats pel Partit Popular, ja ha estat assumit per la Generalitat valenciana, i es tanque o no es tanque eixe deute no és de Radiotelevisió Valenciana, és ja de La Generalitat.

Pot ser viable perquè pot tindre acceptació social i audiència, i s'ha demostrat estos dies quan els periodistes han pogut fer la seua feina sense manipulació, sense intervenció partidista, han triplicat el nombre de televidents.

Pot ser viable si té una direcció professional que actue amb criteris d'eficiència, d'eficàcia i d'utilitat social, i no es gasta els diners de la televisió dels valencians en la corrupció de la trama Gürtel o finançant els clubs de futbol.

Pot ser viable Radiotelevisió Valenciana si se fa una reestructuració, una redimensió legal i negociada.

Si vostés -com es va dir- estaven disposats a assumir el cost de la improcedència, ¿per què no negocien amb el comité d'empresa una solució amb el cost de la improcedència però respectant els drets legals dels treballadors i les treballadores?
El comité d'empresa està disposat, com altres comités d'empresa i altres sindicats també ho han fet en altres empreses públiques, ¿per què en altres empreses públiques sí i en Radiotelevisió Valenciana no?

Encara estem a temps, la sentència ha guanyat fermesa i ens hem estalviat vora vint-i-quatre milions d'euros que -segons Rosa Vidal- estaven consignats per La Generalitat per a pagar eixa improcedència.
Els contractes d'externalització no s'han firmat i ens hem estalviat vora deu milions d'euros.
Els treballadors i treballadores han de tornar les indemnitzacions i el càlcul és favorable a l'empresa en 5 milions d'euros.
Tenim 39 milions d'euros i personal suficient per a fer producció pròpia, i vostés volen tancar quan això costa directament 70 milions d'euros -segons reconeix el senyor Ciscar.

Estem a temps perquè no s'han pres encara decisions irrevocables, només és un anunci que es pot tirar enrere.

Estem a temps perquè n'hi ha voluntat del comité d'empresa de negociar i han enviat una carta al senyor Fabra.

Estem a temps perquè tenim voluntat tots i totes, perquè el meu grup -i jo estic convençut que la resta de grups de l'oposició- tenim la mà estesa al Consell i al Partit Popular per a buscar solucions entre tots.
Ara, cal fer política per al futur, política responsable i no politiqueo, no politiqueo partidista i de mires curtes.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Vaja acabant, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Les Corts -i vaig acabant-, els diputats, cadascun dels diputats i diputades d'esta cambra tenim l'oportunitat històrica de fer el gest que canvie el guió d'una tragèdia social, cultural, històrica per al poble valencià.

Açò pot tindre un final feliç.
Jo sé que aquesta proposició no de llei no té efectes jurídics vinculants…

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies.

El senyor Blanco Giner:

…però sí que té efectes polítics; obligaria les parts, totes les parts, el comité d'empresa està disposat, el Consell, a negociar perquè Radiotelevisió Valenciana…

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

…no es tanque.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Blanco.

Per a fixar la posició dels grups parlamentaris i, en primer lloc, el Grup Parlamentari Compromís.

Il·lustre diputat Enric Morera té la paraula.

El senyor Morera Català:

Molt bon dia.

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories.

La PNL que planteja el Grup d'Esquerra Unida és molt oportuna, oportuníssima, perquè ni en els nostres pitjors malsons havérem pensat que el govern del Partit Popular, encapçalat per Alberto Fabra, anava a dinamitar la nostra autonomia, començant per la Radiotelevisió Valenciana pública com a servei públic, i ahir ja mos va anunciar que tornarà competències si eixes competències no estan ben finançades.
L'incompetent és aquell que no reclama el finançament a les nostres competències i se planteja -segons un informe d'uns experts, els dels Jaume I, els liberalistes més anacrònics que té en estos moments l'estat espanyol- continuar en el procés d'avaluació de la nostra autonomia.

Per tant, ja li dic que el nostre vot és favorable i -crec- seria convenient que els diputats i les diputades del Partit Popular reflexionaren cap on anem, on mos vol portar un govern que ha reaccionat de la pitjor manera a una sentència, una sentència judicial demolidora respecte de com governa este govern, una sentència que diu claríssimament en dotze elements fonamentals que s'han vulnerat els drets dels treballadors i davant eixa vulneració ha reaccionat de la pitjor manera.

Jo demane rigor, demane seriositat, demane exemplaritat, demane que el Grup Parlamentari Popular faça i alce la seua veu per a evitar l'anunci d'un president que, en calent, va dir una cosa i que encara no s'ha reunit amb els depositaris de la seua opció, que són els treballadors.
¿Per què el president Alberto Fabra no es reunix amb el comité d'empresa dels treballadors?
¿Per què el vicepresident ací no ha vingut a les Corts Valencianes encara a parlar i se n'ha anat a un fòrum respectabilíssim, com el Fòrum Europa a València on ha dit moltes coses, i ací, estes Corts, ací estem esperant el debat de la vesprada, açò és una prèvia al debat de la vesprada, però ha dit coses molt importants, i crec que estem en una situació molt greu?

Diu que allò que el president de La Generalitat unilateralment -perquè van ser vostés els que van trencar eixe consens-, quan l'oposició els oferíem que negociàrem el model de Radiotelevisió Valenciana es va aprovar una llei unilateralment, i en eixa llei -que vostés van aprovar- se diu coses… doncs que el servei públic essencial de Radiotelevisió Valenciana és essencial per a la vertebració de la realitat social, econòmica, cultural de la nostra comunitat i de la seua diversitat territorial, etcètera, etcètera.
¿Tot açò ha caigut?
¿El president no té paraula?
¿Ens podem fiar d'un president que governa d'esta manera tan improvisada diguent fa un any una cosa, ara diguent-ne una altra?

Radiotelevisió Valenciana té futur, (veus) no, no, no, nosaltres ens oferírem i esta vesprada demostrarem en quines mans estem, en quines mans estem.

¡Ah!
, i ha dit el vicepresident que este servei públic el podran oferir «otros medios».
¡Ah!
, ¿quins altres «medios»?
La exdirectora general de Radiotelevisió Valenciana, Rosa Vidal, quan va ser cridada per a informar-la de la sentència, resulta que n'hi havia «otros medios» que ja tenien eixa informació, que ja ho havien publicat.
I segons El Mundo, i segons la seua declaració, quan l'anaven a informar del que suposava la sentència -dimarts passat-, Pedro J.
Ramírez estava donant-li ordres al president de La Generalitat.
Però, ¿açò quina vergonya és?
¿Açò quina burla de la nostra autonomia és?
¿Quins són eixos «otros medios» que volen fer-se càrrec -segurament amb els nostres diners- d'un servei públic, que ¡és públic!
, que s'ha de prestar públicament?

Açò és una vergonya i vostés, diputats del PP, haurien de ser més, primer, diputats que defensen els interessos del poble valencià que del PP, i haurien de fer sentir la seua veu, i li haurien de dir a este president que no sap per on va, ni aprofita, ni rep la gent, ni escolta, ¡que es deixe aconsellar!
, ¡que es deixe aconsellar!
Jo, esta vesprada, els posaré els números que vaig dir que els donaria, els números per a eixir d'este embolic on mos han portat les polítiques del Partit Popular.

No ens mereixem els valencians i les valencianes un president tan inútil.
Li traurem la targeta roja sempre que siga necessari perquè no pot passar pel soterrador de l'autonomia valenciana.
Han començat amb Radiotelevisió Valenciana -volen començar-, ¿amb què van a continuar?
, ¿què van a tornar?

Però, vostés, diputats del Partit Popular, ¿creuen que a açò n'hi ha dret?
¡No n'hi ha dret al que li estan fent al poble valencià!
No tenen el dret d'acabar amb la nostra Radiotelevisió Valenciana i amb la nostra autonomia.
¡No tenen eixe dret!

El senyor vicepresident primer:

Acabe, senyor Morera, per favor.

Moltes gràcies, senyor Morera.

Per part del Grup Parlamentari Socialista, il·lustre diputat Josep Moreno té la paraula.

El senyor Moreno Escrivà:

Senyor president.

Senyories.

Anem a donar suport a la PNL presentada pel Grup d'Esquerra Unida perquè entenem que és necessari fer un intent i un altre intent en retrobar la sensatesa davant de tant de despropòsit.

Estos dies recordava quan jo era xicotet i Espanya era l'Espanya en blanc i negre que tant els agrada a vostés, l'Espanya d'una sola televisió, i a Madrid, que només n'hi haguera una i que estiguera a Madrid.
Jo veia uns dibuixos animats que es dien El escuadrón diabólico, protagonitzats per uns personatges que eren -si no recorde malament- Tontón, Tontín, Patán i Pierre Nodoyuna.
(Veus) Eixos personatges malauradament han sigut substituïts en la nostra televisió pública pels mateixos personatges, Tontín, Tontón, Patán y Fabra Nodoyuna però en els informatius durant anys.

Jo no vinc a defensar això, evidentment, ¡ningú ve a defensar això!
Venim a defensar la Radiotelevisió Valenciana perquè, de la mateixa manera que defensar la democràcia i els processos de la democràcia no es defensar els governs corruptes que puguen sorgir d'ella, defensar la Radiotelevisió Valenciana no és defensar el que vostés han fet en ella durant estos anys, és defensar la llengua que estic parlant ara, que no tindrà futur si no té un mitjà audiovisual (aplaudiments) en què poder ser expressada.

Defensar la Radiotelevisió Valenciana és defensar, no milers, desenes de milers de llocs de treball que crea i podria crear un sector audiovisual que vostés van a massacrar, senzillament, és defensar eixa gent a què vostés utilitzen -se'ls en va el subconscient- tantes vegades com a sinònim d'insult, actors; «no faja vosté d'actor, senyor Moreno», «no faja vosté d'actriu, senyora Mollà».
Actor és un insult.
En el meu poble l'insult és lladre però no actor.

Defensar la Radiotelevisió Valenciana -i per això donarem suport a esta iniciativa- és defensar una realitat política que va costar molt, també a gent que no era d'esquerres, defensar i construir; és defensar un espai geogràfic, no amb convenis perquè els catalans no ens invadisquen i coses d'eixes, i el territori és la ratlleta que va… No, no, defensar l'espai geogràfic que és la Comunitat Valenciana, el País Valencià -com vostés li vullguen dir-, que s'articulava, entre altres moltes coses, mitjançant una radiotelevisió pública, defensar la Radiotelevisió Valenciana, senyories.

Finalment, és una cosa molt més senzilla, molt més senzilla, a la qual vostés mostren un menyspreu realment insuportable: és defensar un dret fonamental bàsic, és defensar el dret fonamental dels ciutadans valencians -que estan governats per vostés en estos moments- a conéixer què està passant en el seu govern, a tindre la seguretat que n'hi haurà un mitjà que s'ocuparà d'informar-los de què estan vostés legislant, de què estan vostés decidint, d'on estan vostés invertint els diners.

És defensar el dret a no ser manipulats, a no ser intoxicats amb informació basura, amb realitats que mai havien existit més enllà dels seus propis deliris.

Miren, defensar la radiotelevisió pública és defensar un dret molt bàsic, i que amb un exemple que els posaré ara jo crec que tots ho entendrem.
A part de tot açò, és defensar el dret que si ta mare, el teu germà o la teua germà, el teu home o la teua dona, o el teu company o la teua companya mor en un accident de metro, perquè no s'han pres les mesures que calia, perquè algú ha fallat, perquè algú s'ha equivocat i és el que tu penses i prou, tingues un espai públic, decent, (aplaudiments) no manipulat en el qual poder expressar i denunciar el que t'ha passat.

Deixar-mos sense televisió és deixar-mos sense veu.
I els ho assegure, poden tancar la tele, però no ens deixaran muts.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Rubén Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Comparezco en nombre de mi grupo para posicionar el voto en contra a la proposición no de ley presentada por Izquierda Unida.

En primer lugar, agradecerle, señor Blanco, el tono que hoy ha empleado para defender su proposición, muy alejado, sin duda, del tono y la postura radical que ha mantenido en los últimos tiempos sobre este tema.

Usted, hoy, tiende la mano, y tenga cuidado que no se le caiga la pancarta y se quede desnudo de argumentos, porque es seguramente lo que pasará, porque es lo único que ha hecho usted por la Radiotelevisión Valenciana.

Señorías, durante estos años… (aplaudiments) durante estos años hemos visto cómo los grupos de la oposición no tenían ningún inconveniente, más bien al contrario, de tachar de todo a la Radiotelevisión Valenciana, absolutamente de todo.
Y hoy, en un ejercicio de hipocresía supina, se ponen al lado de la radiotelevisión.

Miren, señorías, pertenezco a un grupo y a un partido serio, responsable y coherente.
Y les puedo afirmar, sin ningún miedo, que con los ojos de hoy, con los ojos del 2003, seguramente a lo largo de estos tiempos se han tomado decisiones que hoy no se hubieran tomado, decisiones que ha tomado cualquier empresa o que ha tomado cualquier familia.
Pero todas, reitero, todas las decisiones que siempre se han tomado en Radiotelevisión Valenciana han sido para impulsar, para promover y para expandir nuestra radiotelevisión.

Señorías, la obligación de un gobierno serio y responsable es atender las necesidades de sus ciudadanos y mejorar en la medida de lo posible su calidad de vida.

La obligación de un gobierno serio y responsable en tiempos de crisis es promover e impulsar políticas que garanticen, al menos, los mínimos necesarios de protección social entre sus ciudadanos.

El gobierno valenciano tiene la obligación de priorizar y velar para garantizar las mínimas protecciones sociales de los más de cinco millones de valencianos.
Y lo hace, como se puede demostrar en el próximo presupuesto, aportando 27,6 millones al día en estas políticas.

Pero, señorías, los recursos de la administración no son ilimitados y la protección social es una obligación irrenunciable para el gobierno del Partido Popular.

¿Ha sido la radiotelevisión una apuesta del gobierno del Partido Popular?
Sí, siempre.
Y hay dos hechos que lo demuestran: la asunción de la deuda por parte del gobierno valenciano, con sus críticas, y la formalización del contrato programa.

Pero aparte de esto, era necesario algo más.
Era necesaria una reducción de plantilla, de los más de 1.
700 trabajadores, más que Antena 3, Telecinco y La Sexta juntos.

Y fue el presidente Fabra, fue el presidente Fabra quien planteó un ajuste de plantilla para dar viabilidad a Radiotelevisión Valenciana, igual que se hizo en el resto del sector público valenciano.

Y, ¿por qué no funcionó?
Y, ¿por qué aquí no funcionó?
Porque, legítimamente, los sindicatos se opusieron a esta viabilidad.
Y, ahora, la sentencia del tribunal superior de justicia hace inviable económicamente la radiotelevisión.
(Remors)

Por lo tanto, señorías, esta es una decisión dolorosa y dura, que nunca se quiso tomar.
Se dieron alternativas para dar luz y salvar Radiotelevisión Valenciana y hacerla viable.
Pero siempre, y reitero, siempre nos hemos encontrado con su oposición y la de los sindicatos.

¿Qué han hecho ustedes por la radiotelevisión en estos años?
No quieren…, ustedes no quisieron la viabilidad.
(Veus) Quisieron la confrontación.

El senyor president:

Señores diputados, por favor.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Ustedes, señorías, ustedes son pancartistas y no son realistas.

Ustedes utilizan el drama personal como única virtud política.
Su postura de hoy es hipócrita, oportunista y alejada de la realidad.

Ustedes han cerrado la puerta a la única alternativa que había para Radiotelevisión Valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ibáñez, el meu to crec que és el que cal.
El meu to d'indignació l'altre dia representava crec que a molts ciutadans i ciutadanes del País Valencià que així m'ho han fet saber, i el meu to de hui, conciliador, representa la preocupació pel futur de Radiotelevisió Valenciana, que no és una empresa més.
És un projecte històric de vertebració del País Valencià i de dignificació i protecció de la nostra llengua.
Per això el meu to conciliador segurament, per això el to conciliador de la resta de portaveus i per això tal vegada el seu to bronco.

Jo, de la pancarta, no me baixe mai.
I, hui, la meua pancarta és esta samarreta.
Estic disposat a passar fred tot el dia perquè es veja clarament la reivindicació dels treballadors i les treballadores de Radiotelevisió Valenciana, que no són els responsables, que no són els culpables.

Dit això, vosté ha dit dos coses substancialment.
En primer lloc, que els recursos no són il·limitats i que vostés han de garantir, davant de tot, la protecció social.

I jo li estic diguent que s'assenten a negociar per a, amb els recursos que hi han en el pressupost, buscar una eixida viable.
¿Per què no ho intenten?
No amb més recursos, amb els que hi hasquen.
Amb l'estalvi de no signar els contractes amb les productores, amb l'estalvi.
.
.
0 que tornen les indemnitzacions els treballadores i les treballadores, amb els sacrificis laborals que està disposat a fer el comité d'empresa.
¿Per què no ho intenten?
No a costa d'altres qüestions com la sanitat o l'ensenyament, sinó amb el pressupost que tinguen.
¿Per què no ho intenten?

I, en segon lloc, acusa els sindicats i ens acusa a nosaltres també de no haver volgut salvar Radiotelevisió Valenciana.
Mire, és que hi ha una sentència del tribunal superior de justícia que diu claríssimament que qui no va voler negociar, qui, fins i tot, va amagar informació rellevant a la part social va ser l'empresa teledirigida pel Consell del seu partit.

Els sindicats van fer ofertes sempre.
I ara, també.
I si vosté pensa que abans no era de veritat, i ara sí, ¿per què no ho accepta ara?
Demostre eixa altura de mires, demostre eixa responsabilitat.

Però, en definitiva, jo vull acabar adreçant-me a cadascun dels diputats i les diputades del Grup Popular.
Crec que tenen vostés una oportunitat històrica d'actuar amb integritat personal i política, de votar d'acord amb la seua consciència.

Jo acabe de demanar a la Presidència de Les Corts que s'aplique l'article 84.
1 del reglament i que el vot siga secret, perquè per damunt de la disciplina del seu partit estiga la seua valenciania, estiga la seua preocupació per la Comunitat Valenciana, per eixa que diuen defendre en cadascuna de les seues intervencions.

Tenen l'oportunitat històrica que alguns companys i companyes seus van desaprofitar quan es votava la invasió d'Iraq en el Congrés dels Diputats.
¿Quants diputats o diputades del Partit Popular no s'hauran penedit d'aquella votació, d'aquell aplaudiment?

Tenen l'oportunitat de complir amb el seu programa electoral que defensava el manteniment de Radiotelevisió Valenciana.
Un programa electoral que hauria de ser el seu contracte amb la ciutadania.

Tenen, com dic, l'oportunitat històrica de fer un servei al seu país, al nostre país, a la seua Comunitat Valenciana.

Els que són alcaldes o alcaldesses tenen l'oportunitat de defensar els seus pobles i ciutats, que no seran visibles sense Canal 9 i Ràdio 9.

Tenen l'oportunitat tots vostés d'escoltar la societat valenciana, els molts milers de persones que es van manifestar dissabte passat i a tots aquells i aquelles que estan parlant amb vostés, i me consta, per a dir-los que no estan d'acord.

Tenen vostés l'oportunitat històrica de fer que molta gent recupere la confiança amb la política, amb els seus representants; que la gent comprove, per una vegada, que hi ha independència entre el poder legislatiu i el poder executiu; que Les Corts poden fer la seua funció d'impuls de l'acció de govern.

Tenen l'oportunitat de demostrar la capacitat de rectificar o, almenys, de reconduir les situacions.

Tenen l'oportunitat de demostrar que sí que s'ha de negociar, que hi ha voluntat de negociar, que un governant sempre ha de negociar, i més, quan es juga una cosa tan important com la radiotelevisió pública dels valencians i les valencianes.

Miren, senyories del Partit Popular, vostés, un dia, no estaran ací.
Jo tampoc estaré ací.
El senyor Alberto Fabra no serà president de La Generalitat.
El senyor Alberto Fabra no serà president del Partit Popular.
Però Radiotelevisió Valenciana seguirà sent el principal element de vertebració del nostre territori, de configuració de la nostra identitat, si vostés hui actuen amb consciència, amb integritat personal i política.
Demostren la seua valenciania, tenen l'oportunitat històrica de fer-ho.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Ibáñez.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Gracias, presidente.

Señor Blanco, no pretendo contradecirle.
No estoy en absoluto alterado.
Sí que estoy enfadado y triste, triste de ver el comportamiento que ustedes mantienen hoy y han mantenido a lo largo de este tiempo.

Fíjese, incluso es totalmente incoherente con lo que ha dicho usted lo que hoy porta encima.
Usted hoy ha dicho aquí que es capaz y que reconoce que son necesarios ajustes en la plantilla.
Y hoy sigue llevando todavía una camiseta que dice: «No al ERE».
(Aplaudiments) Usted no tiene vergüenza, señor Blanco.
¡No tiene vergüenza!
Es hipócrita hasta cuando sube aquí.
Es hipócrita hasta cuando sube aquí.

¿Me puede decir cómo se puede ajustar la plantilla sin hacer algún ERE?
Es imposible.
Es imposible.

Mire, ustedes… ustedes… (veus) ustedes…, tranquilícese, ustedes juegan con las sensibilidades de los ciudadanos.
Es lo único que han hecho en esto.
Han jugado con la sensibilidad de los ciudadanos.
Les han llevado a un callejón sin salida.
Les han dicho algo que después no podía hacerse.

Mire, las sentencias no se negocian.
Se cumplen.
Y cumplir la sentencia era la puntilla de muerte para Radiotelevisión Valenciana, y ustedes lo sabían, y lo escondieron.
Y eso es lo que ha pasado ahora, señorías.
Y eso es lo que ha pasado ahora.
Pero, en definitiva, es lo que ha pasado durante todos estos años.

Le he preguntado: ¿y qué ha hecho usted por la radiotelevisión valenciana desde que es político?
Coger la pancarta, señor Blanco.
Coger la pancarta.

¿Ha presentado usted una propuesta para hacerla viable?
Nunca.
Todas sus propuestas iban encaminadas para aumentar todavía más la plantilla de los trabajadores.
Sí, página 151 de su programa electoral del 2011, fíjese lo que decía: «Estabilizar la plantilla en una primera fase, generalizando los contratos indefinidos para, posteriormente, ampliar la plantilla mediante un esfuerzo fiscal autonómico.
» Ustedes pedían un esfuerzo fiscal…

El senyor president:

Señor Blanco, por favor.

El senyor Ibáñez Bordonau:

…para seguir aumentando la plantilla (veus) de Radiotelevisión Valenciana.
Y acababa, acababa -página 151-, y acababa diciendo: «Izquierda Unida…

El senyor president:

Señor Blanco.

El senyor Ibáñez Bordonau:

…se opondrá a la aprobación de un ERE.
»

Esa ha sido su verdadera propuesta.
No nos intente ahora traer aquí otra propuesta de una forma moderada, tranquila, porque no le pega.
Le he dicho, sus palabras se contradicen con lo que lleva encima.
Ustedes siempre se han opuesto a esto, como no podía ser de otra forma.

Además le tengo que decir una cosa.
Me parece tremendamente arriesgada una de las manifestaciones que usted ha dicho.
Ha dicho: «Si se cierra Radiotelevisión Valenciana quedará un panorama mediático de la época franquista.
» Usted menosprecia y ataca al resto de medios de comunicación que existen en nuestro territorio, señoría.
(Veus) No puede menospreciar así a los medios de comunicación.
No lo puede hacer, señoría.

El senyor president:

Señor Blanco.

El senyor Ibáñez Bordonau:

Señor Blanco, mire… (veus)

El senyor president:

Señor Blanco, por favor.

El senyor Ibáñez Bordonau:

… no fuimos nosotros los que dijimos que había que cerrar…

El senyor president:

¡Señor Blanco!

El senyor Ibáñez Bordonau:

…Canal 9, ni dijimos que nadie lloraría si se cerrara Canal 9, ni dijimos que con Canal 9 había que hacer un ERE o lo que sea, ni dijimos que Canal 9 era basura, con programas basura, que no veía nadie y que los ciudadanos huyen de la televisión valenciana.
Diario de sesiones, de 23 de junio de 2010.

Ni dijimos que es una televisión autonómica lamentable, vergonzosa, con una programación como el No-Do.
Diario de sesiones del 22 de noviembre de 2007.
(Veus) Ni dijimos que Canal 9 tenía 900 enchufados.

Nosotros hemos defendido siempre Radiotelevisión Valenciana, a sus profesionales y el significado por nuestra comunidad.

Somos quienes hemos instado a hacerla viable.
Solos.
Quienes hemos aprobado una nueva ley.
Solos.
Quienes hemos buscado la viabilidad económica a través de un ERE.
Solos.
Quienes hemos intentado dar solución de futuro (veus) porque apostábamos por nuestra televisión.
Solos.

El senyor president:

Señores diputados, por favor.

El senyor Ibáñez Bordonau:

¿Y ahora ustedes qué defienden?
Ustedes que llevan tanto tiempo apostando por su desaparición.
Ustedes que han criticado a sus profesionales.
Ustedes que han criticado a su programación.
Ustedes que han desprestigiado con sus palabras la Radiotelevisión Valenciana.
Ustedes la han hundido poco a poco.
(Veus)

Mire, señor Blanco, no grite como ciudadano lo que nunca ha sabido defender como político.
El cierre de Radiotelevisión Valenciana es un hecho triste y doloroso.
Pero el gobierno valenciano dio una alternativa posible y viable, y ustedes con su «no», como siempre, la hicieron imposible.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

A lo largo del debate ha habido un grupo que ha solicitado el artículo 84.
1.

Le ordeno al secretario que lea el artículo para conocimiento de todos los miembros de esta cámara.

El senyor secretari primer:

Señor presidente.

«1.
La votación será pública por llamamiento o secreta cuando así lo exija este reglamento, lo solicite un grupo parlamentario o una quinta parte de los diputados y diputadas de la cámara o, en su caso, de la comisión.
Si hubiera solicitudes concurrentes en sentido contrario, prevalecerá la de votación secreta.
En ningún caso podrá ser secreta la votación en los procedimientos legislativos o en aquellos casos en los que los acuerdos deban adoptarse mediante el criterio de voto ponderado.
»

El senyor president:

Muchas gracias.

Por lo tanto, corresponde la votación secreta, como así ha sido pedida.
Y ya le hemos dado orden a los servicios electrónicos en la cámara de que no se registren los votos y, como se ha hecho en otras ocasiones, eso es posible.

Por lo tanto, vamos a pasar a la votación.
Comienza la votación.
(Veus)

¡Por favor, señores diputados!

41 votos a favor, 46 votos en contra.

Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació, senyor Máximo Buch Torralva, sobre la política general de la conselleria en matèria de polítiques actives d'ocupació i, en especial, aquelles adreçades a la inserció laboral dels joves, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 66.
807, BOC número 194)

El senyor president:

Sexto punto del orden del día: «Moció subsegüent a la interpel·lació al conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació sobre la política general de la conselleria en matèria de polítiques actives d'ocupació, presentada pel Grup Parlamentari Socialista.
»

Per a presentació i defensa de la moció, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, l'il·lustre diputat senyor Jordi Serra.

Quan vosté vullga, senyor Serra.
(Pausa)

Sí, señor Serra, cuando usted desee.

¡Señores!

Señor Serra, tiene usted la palabra.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, senyor president.

Hui el Grup Parlamentari Socialista volem parlar dels joves, estos joves que ixen al carrer exigint una educació pública perquè el que volen és garantir la seua millor formació per tal de poder afrontar el seu futur dins d'un mercat laboral dinàmic i complex.
Estos joves que també diuen que Radiotelevisió Valenciana no es tanca, no sols per defensar-la, sinó perquè en ella en aquestos moments s'ha estat emetent un programa, Ocupa't, en el qual s'oferien ofertes de treball.
Tot això tampoc ho podrem saber si es tanca eixa Radiotelevisió Valenciana.

Amb aquest debat, des del Grup Parlamentari Socialista, hem volgut denunciar la situació dels joves a la nostra comunitat, tant d'aquells que es troben en aquestos moments aturats com aquells que han hagut de marxar a l'estranger.
Més de trenta mil.
Potser inclús 50.
000 joves al llarg d'aquestos temps.
Joves valencians han hagut de marxar fora.

Hem volgut constatar la paràlisi del Consell en les seues accions dedicades a l'ocupació jove, perquè allò que s'ha estat fent fins ara no ha servit per reduir les dramàtiques dades d'atur.

Hem volgut plantejar que es desenvolupen altres accions, aprofitant mecanismes que en aquestos moments la Unió Europa o els distints òrgans ens poden oferir.
I hem volgut deixar el recolzament d'aquesta cambra a òrgans de participació juvenil, com puga ser el Consell Valencià de la Joventut de la Comunitat Valenciana o el Consell de Joventut d'Espanya.

Parlem en aquesta moció subsegüent de demanar que el Consell desenvolupe eixa iniciativa europea denominada «garantía juvenil».
Una iniciativa europea que contempla un mínim de 6.
000 milions d'euros, ampliable inclús a 8.
000, per a l'any 2014 i 2015.
Inclús l'Organització Internacional de Treball considera que és insuficient, molts governs consideren que és insuficient, perquè caldria una major dotació.

Això sí, Espanya serà el major beneficiari d'aquest fons europeu, vora els 900 milions d'euros.
Però aquests fons, que en un principi caldria tindre preparats per a començar a desenvolupar l'1 de gener de l'any 2014, el govern del Partit Popular, de Mariano Rajoy, encara no ha remés a Brussel·les el seu pla per tal que puga ser efectiva.
El mateix president del Consell Europeu, Van Rompuy, ha dit que si els estats membres no finalitzen el més prompte possible els seus plans el finançament comunitari no podrà beneficiar les regions més afectades a partir de l'1 de gener de 2014, i seria una ocasió perduda.

Ahir, 12 de novembre, Rajoy va dir que el pla estaria en les pròximes setmanes.
Falten 50 dies per a finalitzar l'any i encara no tenim que el govern espanyol haja pogut remetre a la Unió Europea eixe pla.

Però és que en aquesta comunitat la situació encara és pitjor.
Perquè en esta comunitat encara anem més endarrerits.
Ací, el conseller no havia fet declaració alguna sobre la garantía juvenil perquè ningú no li havia preguntat.
Això són paraules textuals del Diari de Sessions.

I anem més endarrerits perquè altres comunitats, com puga ser Extremadura, ja està desenvolupant, ja està desenvolupant un procés participatiu en el qual marcar com van a ser les accions a prendre; inclús els tècnics de la comunitat autònoma de la Regió de Múrcia i de l'Ajuntament de Cartagena ja estan rebent la formació necessària per tal que l'1 de gener de 2014 puguen desenvolupar-se.
Perquè aquestes comunitats i aquestos ajuntaments s'han oferit a ser els pioners d'aquestes iniciatives.

I una comunitat, com és la Comunitat Valenciana, en la qual les taxes d'atur jove estan tan elevades, senzillament estem esperant a vore com es pot desenvolupar i què es pot fer amb això.

Demanem, en la nostra moció subsegüent també, que eixe document del govern central, el de la Estrategia del emprendimiento y empleo joven 2013-2016, un document amb el qual el Govern d'Espanya intenta traure pit, intenta fer veure que fa alguna cosa.
Segons ens diu, seran 3.
500 milions d'euros.
Però, bé, ja sabem que una cosa és el que es diu, una altra cosa és el que es pressuposta, una altra cosa és el que es transferix i una altra cosa és, finalment, el que acaba portant-se a terme.

Un document on es parla de set mesures.
Això sí, 85 de les mesures que es plantegen són a mitjà o llarg termini, i només són 15 les mesures que són d'aplicació immediata i d'aplicació a curt termini.

El que demanem en aquesta moció subsegüent és el compliment íntegre per part de La Generalitat de les cent mesures que contempla este document del govern central.

Un altre apartat d'aquesta moció subsegüent fa referència al Pla d'ocupació jove.
Tot el món ho podrà recordar, era un del plans estrela del president Fabra, amb el qual el que feia, com ja portàvem denunciant des del Grup Parlamentari Socialista, és jugar al joc de les matrioixques, perquè realment no es tractava de res nou.
Era, baix d'una marca paraigües, en aquest cas «Plan de empleo joven», ficar totes aquelles accions que ja es portaven desenvolupant.

I què passa?
Que aquest Pla de empleo joven en l'any 2012 tenia una aportació per part de La Generalitat, la línia concreta, perquè existia una línia concreta, que es dia «Plan de empleo joven», la línia T7954, i eixa partida l'any 2012 tenia una dotació de 19,8 milions d'euros.
I què passa?
Que l'any 2013 resulta que eixa partida disminuïx.
I tant per a l'any 2013 com per a l'any 2014 la partida és de 9,2 milions.
Però les taxes d'atur jove en aquesta comunitat continuen sent pràcticament les mateixes.
Més atur, menys diners.
I això no ho volem.

Per això la nostra moció subsegüent en aquestes actuacions del Pla d'ocupació jove el que demanem: que s'incrementen les partides, que es doten més accions, més accions a banda de les que estan fent-se, i una cosa molt important, que podia ser irrellevant per algunes persones, que les modificacions pressupostàries que al llarg de l'any van produint-se mai vagen vinculades a modificacions de partida que hagen de vore amb les polítiques actives d'ocupació.

En aquesta moció subsegüent, com ve comentàvem al principi, podem donar un recolzament a aquelles organitzacions juvenils que estan participant de manera activa en totes les problemàtiques que els afecta, bé siga de distints partits polítics, bé siga d'organitzacions sindicals, bé siga de plataformes de la societat civil, bé siga dels mateixos emprenedors joves, que són una de les veus més necessàries de cara a perfilar un futur o bé siga, senzillament, a partir de Consell de la Joventut.

I en un segon apartat d'aquesta moció subsegüent demana exigències al govern central, perquè també serà moment que des d'estes Corts puguem emplaçar el govern central, una cosa a la qual el Partit Popular estava molt acostumat quan en Madrid manava Zapatero, però ara que mana Rajoy sembla que el camí a Madrid se'ls ha perdut o se'ls ha quedat difús.
Ja sabem tot el món que açò de la ficada en marxa de l'AVE va fer que no és que perderen el cavall cap a Madrid, és senzillament que ja pareixia que Madrid se'ls quedava curt.

Doncs bé, la nostra proposta el que demana, en els mecanismes de participació juvenil, és que el Consell inste el govern central perquè rectifique la proposta plantejada al voltant de l'eliminació del Consejo de la Juventud de España, que garantisca la seua continuïtat com a òrgan autònom amb la configuració jurídica i l'organització original, aquells que han estat mantenint fins ara, aquells que just en estos moments complixen 30 anys d'existència, aquells que han sigut la veu dels joves i que demanaven, inclús el representant del Consejo de la Juventud de España, estar en eixa reunió europea, no únicament i exclusivament demanant més fons per a eixes iniciatives vinculades amb l'ocupació, sinó per a retraure la burocràcia que es manté en eixes iniciatives.
Perquè se parla en juny, se parla en novembre, i ja veiem com molts dels estats membres no fan la seua faena i començaran.

Per això dic, per això és molt important que òrgans com el Consell de la Joventut continuen existint i que siguen eixa veu, i que si continuen sent eixa veu crítica amb allò que possiblement no es fa ve, demanem també de cara a aquelles persones que ja s'han vist en l'obligació de marxar a l'estranger, que com a mínim tinga un observatori en el qual les qüestions vinculades amb l'emigració, que en estos moments no es pot quantificar, perquè com sembla que per al mateix govern central ni és important saber quanta gent se'n va fora, perquè els que se'n van fora ja ho sabem, tindran espíritu aventurero, tienen ese espíritu emprendedor que les hace forjar nuevos futuros allende los mares o allende donde sea.

El que volem és que eixes persones que estan fora tinguen les garanties de sentir-se recolzats pel seu govern, tinguen la seua implicació.
Com veuen, és una moció subsegüent pensada per i per a joves.
Ja vorem…, esperem que una qüestió tan senzilla tinga el recolzament d'aquesta cambra.
Almenys, per una vegada, demostrarem que la tasca que fem ací està pensada per a la gent de fora, que això és el deuríem fer sempre.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida, la il·lustre diputada senyora Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Desde Esquerra Unida vamos a votar favorablemente esta moción subsiguiente sobre el empleo juvenil que presenta el Partido Socialista del País Valencià.

Además, desde Esquerra Unida me gustaría hablar de ese menosprecio al que estamos acostumbrados por parte de la oposición que muestra el Partido Popular ante las mociones subsiguientes.
Mociones subsiguientes que además son el fruto, el fruto de una interpelación, que forma parte de esa parte de estos plenos en los cuales podemos hacer un control directo al Consell.

Entendemos que estas mociones subsiguientes deberían de servir para algo y no solamente para que subamos aquí y de nuevo nos encontremos con un no tajante por parte del Partido Popular, sea cual sea la petición que haga la oposición, pero, lamentablemente, eso sería en un lugar en el que no existiera este rodillo aplastante del Partido Popular que aniquila cualquier tipo de propuesta alternativa.

Desde Esquerra Unida vamos a votar favorablemente, a pesar de que tal y como ha dicho el portavoz del Partido Socialista, es un cuestión de mínimos esta moción subsiguiente.
Hablamos de cuestiones que directamente deberían estar ya produciéndose por parte del gobierno del Partido Popular en el País Valencià, porque son cuestiones en las que nosotros ya nos hemos comprometido como estado, como, por ejemplo, a empezar a fomentar y a desarrollar la iniciativa europea de garantía juvenil, para garantizar la igualdad de oportunidades en el mercado laboral.

Además, también piden cuestiones, como, por ejemplo -yo creo que esto…, dentro de este debate de presupuestos en el cual ya estamos todos inmersos es algo fundamental-, y es que la línea del plan d'ocupació jove, el de la ejecución…, que se ejecute íntegramente todo el dinero que está ahí presupuestado.
Que no sea como cada año en que venimos a hablar de unos presupuestos absolutamente ficticios, pero que además, cuando vemos la ejecución final del presupuesto o de la línea presupuestaria del año anterior, nos damos cuenta de que además de ficticios, es que eran falaces, directamente, porque nunca se creyeron que fueran de verdad a acometer esas líneas políticas.

Por tanto, desde Esquerra Unida creemos fundamental que tal y como demuestra la EPA, los datos de la EPA de tasa de paro, en el que se habla de que los menores de veinticinco años estamos en una tasa de paro del 55,6% -59,2 en el caso de los hombres, 51,8 en el caso de las mujeres-…, pero que podríamos entrar a hablar de otros índices, pero es que estamos por encima de la media.

Y cuando hablamos de esto, estamos hablando de muchísimas vidas de jóvenes, de mujeres y de hombres jóvenes que no solamente es que no encuentran aquí trabajo, es que los que están trabajando tienen trabajos absolutamente precarios que no permiten que se emancipen, que no permiten que tengan una vida y un futuro digno, a pesar de la sobre cualificación que parece que muestren, porque ahora ya parece que todas y todos estén sobre cualificados cuando hablamos de que tienen títulos universitarios, porque el mercado laboral está hecho para personas que estén dispuestas a vivir una vida precaria todo el tiempo.

Desde Esquerra Unida, además, denunciamos que si la tasa de paro es esta es porque muchísimos jóvenes, mujeres y hombres del País Valenciano, han tenido que partir al exilio, han tenido que partir al exilio, y a quienes estamos de verdad dando mano de obra barata es a países como Alemania, en donde los camareros y las camareras son los jóvenes que han salido de aquí con títulos universitarios y con unos currículum vítae que ya quisieran muchísimos jóvenes de otras épocas.

Desgraciadamente, está siendo la generación de juventud mejor preparada de la historia de la democracia y que está siendo la que peores condiciones laborales está sufriendo y una nula garantía de futuro digno se les está dando en ninguna parte del estado.

Por tanto, desde Esquerra Unida, por supuesto, apoyamos el resto de iniciativas.
Y también queríamos dejar muy clara aquella que habla de que intensificar la labor del personal del Servef.
Entendemos que no se puede estar llevando una línea política por parte del Consell en un momento en el que el paro es uno de los mayores problemas y una de las cuestiones más graves que sufrimos en la sociedad valenciana, no puede ser que al Servef se le esté recordando continuamente, que se esté hablando de que ya se va a acabar privatizando absolutamente y que no se les dé una labor y, además, no se les reconozca a esos orientadores laborales del Servef la gran labor que realizan para la sociedad valenciana.

Y luego ya, cuando hablamos del siguiente punto, creemos fundamental también que nosotros valoremos aquí el trabajo que durante treinta años ha realizado el Consejo de la Juventud de España, al que ustedes han puesto… Pues ahora mismo, desde el Partido Popular, nos están amenazando con que seguramente acabarán con este órgano, con este órgano en el que las jóvenes y los jóvenes del estado español hemos tenido una voz independiente, una voz independiente del gobierno, en donde hemos podido reflejar todas nuestras inquietudes y todas nuestras necesidades.
Una de las pruebas de por qué quieren ustedes acabar con el Consejo de la Juventud de España es el informe de emancipación del Consejo de la Juventud de España, que sacó hace muy poco y que refleja los niveles de emancipación…

El senyor president:

Vaya concluyendo, señora López.

La senyora López Barceló:

…lamentables que tienen los jóvenes -gracias, señor presidente-, que tienen los jóvenes no solamente en el País Valenciano, sino a lo largo de todo el estado.

Miren, señorías, ni en el paro ni en el exilio ni en la precariedad…

El senyor president:

Muchas gracias, señora López.

La senyora López Barceló:

…la juventud del País Valencià se merece un futuro digno y no vamos a permitir…

El senyor president:

Muchas gracias.

La senyora López Barceló:

…que se lo continúen robando.

Gracias.

 El senyor president:

Muchas gracias.

Pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Fran Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, anunciar que des del Grup Parlamentari Compromís votarem favorablement a la moció subsegüent presentada pel Grup Parlamentari Socialista, perquè, sobretot, estem d'acord en tots els seus punts, tots i cadascun d'ells.
I, per tant, no n'hi ha motiu per a no votar a favor.

Fa un temps ja vaig defensar en este mateix parlament una moció subsegüent també relativa a una interpel·lació que li vaig fer al conseller d'ocupació, al senyor Wert… (rient) al senyor Buch -els dos tenen cognoms alemanys i em confonc-, i em vaig trobar amb l'oposició del Partit Popular.
Ells sempre argumenten el mateix, que ja estan fent accions en eixe sentit i que, per tant, no calen noves propostes.

Les noves propostes que estan fent ells i allò que estan fent ells són les polítiques que està fent el senyor Wert, per exemple, que està reduint les beques Erasmus, perquè, segons ell, Europa les està reduint.
Menys mal que des d'Europa els polítics, inclús els de la dreta radical, com són vostés, tenen trellat i saben dir que el que diu el senyor Wert és només que basura.
Per tant, el que cal demanar al senyor Wert és que dimitisca ja, perquè el que fa és omplir-nos de vergonya que polítics com ell continuen en la política espanyola.

El PP està instal·lat en l'autocomplaença de dades parcials i no vol vore el que hi ha darrere de totes les xifres i el que estan patint els joves d'este país.
Una situació caracteritzada per tres elements fonamentals: la destrucció d'ocupació, la precarietat i l'emigració.

Si mirem les dades d'atur en la destrucció d'ocupació, està clar com aquesta ha colpejat de forma més contundent als estrats més joves de la nostra població.
Si en general la taxa d'ocupació ha caigut en una mitjana de 12 punts des de l'any 2008, a l'inici de la crisi, en el cas de la població d'entre vint-i-cinc i trenta-quatre anys ha sigut d'un 20%, de 20 punts, i entre els joves de setze a vint-i-quatre anys, estem parlant de xifres de fins als 30 punts.
Unes xifres que, de veritat, senyories, que ens deurien preocupar i deurien fer-nos mirar les polítiques que estem fent.

Senyories del Partit Popular, vostés haurien de mirar els 700.
000 aturats i aturades, valencians i valencianes, abans de caure en l'autocomplaença.
Parlen vostés d'emigrants i del maquillatge que això suposa en les xifres d'atur.

Si parlem de la precarietat, l'última EPA, ho deixa molt clar: els assalariats amb contracte indefinit disminuïxen 12.
400; i els assalariats amb contracte temporal, augmenten 16.
300.
És a dir, s'està substituint una ocupació de qualitat, com és la indefinida, per una ocupació precària.
I en este punt, els joves són les principals víctimes, amb contractes de 800, 600 euros o fins i tot menys.
I formes encobertes, com falsos autònoms o les beques eternes que no són formatives.

I n'hi ha joves que treballen, clar, però ni treballant dotze hores al dia podrien eixir de la pobresa en què estan instal·lats per culpa d'un model productiu esgotat i la manca de polítiques actives d'ocupació.
I ací no s'està fent res.
Perquè, clar, totes estes formes d'explotació ajuden a maquillar les xifres, i a este govern li interessen només les xifres i no la qualitat de vida de la gent i no el patiment de les persones que estan sent explotades i que no tenen cap mecanisme de defensa.

Però ¿què anem a esperar d'un govern que primer contracta professorat en anglés de forma irregular, oferint beques d'english helpers en lloc de convocar les places?
¿Què podem esperar d'un govern que permet una administració vetada per als joves?
¿Sabien vostés que hi ha més treballadors en les conselleries majors de sixanta-cinc anys que treballadors menors de trenta anys?
¿Ho sabien vostés?

I esta situació de precarietat i destrucció d'ocupació ha expulsat milers de joves valencians a altres països.
No sabem les xifres que té el Consell ni quines són les mesures que està adoptant, però podem estimar que entre 70.
000 i 100.
000 joves valencians han hagut d'abandonar la nostra…, el nostre territori des de l'inici de la crisi.
Això correspon a ciutats com la de Torrevella.

Sembla que amb el Consell…, al Consell li importen poc estes persones, perquè l'ajuda a maquilla l'atur.
Una persona que se'n va és una persona que ja no busca treball ací i que, per tant, ja no compta com a aturada.
I això al govern li interessa.

Senyories, anem a donar suport a aquesta moció perquè considerem que la situació és molt greu i no traguem amb el discurs triomfalista del Partit Popular.
Potser es podien haver afegit altre tipus de propostes, com l'establir la motxilla austríaca o brasilera en què els sindicats i patronal estan d'acord per a garantir que els joves no siguen els primers en ser acomiadats, però malgrat això, la proposta ens sembla totalment correcta.

També fins i tot des d'Europa s'estan reclamant polítiques actives d'ocupació.
Quan és evident que el model laboral ha de comptar amb uns recursos suficients, el que se li ocorre a La Generalitat és privatitzar el Servof i que siguen les empreses de treball temporal les que tinguen diners per a inserir laboralment, quan ficaran per davant el benefici…

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

…i no la igualtat de totes les persones que volen accedir a un lloc de treball.

Per tant -reitere-, Compromís recolzarem aquesta moció.

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor César Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Efectivamente, estamos hablando en esta moción de temas importantísimos para nuestra comunidad y de temas importantísimas para los jóvenes en nuestra comunidad, hablando de la coordinación entre administraciones, de políticas de empleo joven, de órganos que afectan a los jóvenes de nuestra comunidad, de I+D+I y de algunas otras cuestiones que, desde luego, son importantes en nuestra comunidad, hasta el punto que ya ocupan buena parte de la agenda política del gobierno valenciano.

Muchas de las medidas que se plantean no es que estemos de acuerdo, es que ya están puestas en marcha por parte del gobierno valenciano.
Y algunas de ellas son de difícil aceptación en un momento en el que quizás sea fácil poner encima de la mesa discursos fáciles, propuestas demagógicas y, desde luego, que en nada se corresponden con las posibilidades financieras y presupuestarias del Gobierno de España en estos momentos.

Triunfalismo, no.
Prudencia, prudencia y sensibilidad a la hora de hablar de empleo joven, prudencia y sensibilidad a la hora de hablar de empleo en general en la Comunidad Valenciana.
Si hay una prioridad del Partido Popular en la Comunidad Valenciana, y si hay una prioridad del gobierno valenciano es la prioridad de que cada día haya nuevas personas en nuestra comunidad, y muy especialmente gente joven, que se incorporen al mercado laboral.

Y puestos que somos conscientes, y para nosotros es una gran prioridad, el gobierno valenciano durante los últimos años no ha dejado de invertir para formación y para creación de empleo en nuestra comunidad.
Más de ciento setenta millones de euros de inversión en formación y creación de empleo en los últimos seis años.
Y más de veintiséis mil jóvenes valencianos se han beneficiado de las políticas activas de empleo en la Comunidad Valenciana durante los últimos seis años.

Junto a otras medidas, como el Plan conjunto de empleo entre las distintas administraciones en nuestra comunidad, el gobierno valenciano, las diputaciones y los ayuntamientos, como el Plan de empleo joven con incentivos, una inversión de más de cien millones de euros que se va a llevar a cabo durante esta legislatura, el nuevo modelo de FP dual, los incentivos a las empresas, la elaboración del libro verde de empleabilidad de las universidades valencianas y un sinfín de propuestas que se han puesto encima de la mesa por parte del gobierno valenciano durante los últimos años que miran al futuro con prudencia, pero también con optimismo con la esperanza de que cada día nuevos jóvenes se incorporen al mercado laboral.

Efectivamente, y se ha dicho aquí, está previsto que se invierta en los próximos años 1.
800 millones de euros de un fondo europeo en materia de políticas de empleo joven, conjuntamente con inversiones que van a complementar esta inversión por parte del Gobierno de España.

Y la Comunidad Valenciana ya está trabajando, conjuntamente con el Gobierno de España, en esta medida de garantía juvenil de empleo joven en el conjunto de España para poder concretar qué medidas se van a poder llevar a cabo en los próximos meses y en los próximos años, siempre pensando que el empleo joven en nuestra comunidad es esencial para un desarrollo sostenible de la sociedad valenciana y del conjunto del territorio en el que vivimos.

Miren, esta moción que ustedes presentan una vez más atiende a la facilidad que tienen ustedes, los miembros del Partido Socialista, al populismo, la demagogia y el discurso fácil al que nos tienen acostumbrados.

El Grupo Parlamentario Popular siempre va a estar con la I+D+I, siempre va a estar con las políticas activas de empleo y siempre va a estar colaborando con distintas administraciones para poner en marcha mecanismos que permitan que los jóvenes puedan encontrar un puesto de trabajo.

Triunfalistas no, prudentes y sensibles.
Pero bien es cierto que durante los últimos meses, la evolución de las cifras del paro está evolucionando positivamente hasta el punto que la Comunidad Valenciana, y nos hubiese gustado haberlo oído por parte de algún miembro de la oposición, la Comunidad Valenciana está liderando en España la creación de puestos de trabajo en materia de juventud.
Eso significa que el trabajo del gobierno valenciano está dando sus frutos.
Y vamos a seguir trabajando en la misma línea, no con triunfalismo, con prudencia y con sensibilidad, porque hay todavía mucho trabajo por hacer.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyor Serra.

El senyor Serra Ferrer:

Moltes gràcies, president.

Señor Sánchez, me enorgullece que usted empiece a hablar de empleo joven.
Usted, un gran ejemplo de cómo un joven consigue trabajo siendo muy joven, siendo del Partido Popular realmente.

Ha utilitzat vosté esta intervenció, més que per a rebatre la moció subsegüent, per a realment fer las loas al gobierno, bé siga al govern central o bé siga al govern en estos moments del senyor Fabra.

Jo l'únic que sé, a pesar de les xifres que vosté ha estat donant, respecte de la formació i respecte dels joves o de les persones que ens han pogut beneficiar, jo l'únic que sé que en aquestos moments i en aquesta legislatura aquesta comunitat té 100.
000 parats més i el Servof té el 70% del pressupost.
Això és l'únic que jo sé.
I el que vosté sàpiga i el que vosté haja patit o el que a vostés li hagen dit és distint.

Vosté no ha fet referència a un dels apartats d'aquesta moció subsegüent, possiblement perquè a l'hora de preparar-se-la, en tot cas, de que algú li l'haja preparat realment, cosa que dubte, perquè la seua intervenció no ha anat per eixe aspecte de contrarestar aquesta moció sinó, senzillament, de fer la seua lloa.
Com bé li deia, possiblement, si s'haguera parat a vore eixa partida, eixa proposta d'aquesta moció subsegüent en la qual es parla de que s'incrementen els diners destinats a la línia de Pla d'ocupació jove, que s'amplien les actuacions i que s'excloguen de les modificacions pressupostàries que es puguen realitzar aquestes partides.

Ho diem per una senzilla raó.
Mire, la partida pressupostària del Plan de empleo joven, al principi de l'any 2013 disposava d'una quantia de 9,2 milions.
Va passar el temps i en el diari oficial de 13 de juny existix una resolució en la qual aquesta partida disminuïx 320.
000 euros i encara no s'havien llançat les ordres vinculades al Pla d'ocupació jove.

Però, posteriorment, el 29 de juliol, existix una altra publicació al diari oficial en el qual torna a retallar-se aquesta partida del Pla d'ocupació jove.
En aquesta ocasió encara és més greu, perquè la retallada que es fa és de 2,3 milions, amb la qual cosa ¿què ens trobem?
Que el Partit Popular trau pit dient que «Plan de empleo joven va a destinarse 9,2 millones, según la partida presupuestaria que incluye en los presupuestos», però la realitat és que no ha pogut destinar més de 6 milions d'euros.

Però vosté, possiblement, aquestes dades no li interessen, perquè no és senzillament allò que toca parlar.
Jo li plantejava en la meua intervenció este document, La estrategia de emprendimiento y empleo joven 2013-2016, i demanàvem, en la nostra moció subsegüent, que es compliren de manera íntegra totes les accions que ací es recomanen.
I ho féiem per una senzilla raó.
Però vosté com possiblement no haja caigut en l'anàlisi de per què ho fem, ni per què es demanen les coses.

Mire, dins de les mesures a llarg termini, en la pàgina 80, el govern central demana: «Revisar y dar preferencias a aquellas iniciativas de empleo y formación, incluyendo las escuelas taller, casas de oficios y talleres de empleo relacionados con sectores y activades emergentes.
» Resulta que aquesta comunitat ha decidit tancar i no tornar a obrir les escoles taller, escoles tallers que anaven dirigides a joves amb escassa qualificació als quals donar una nova oportunitat.
Possiblement de tot açò vosté tampoc li interesse.

Tampoc li interessa que aquestes Corts donen el seu recolzament al Consejo de la Juventud de España que, com bé els comentava en aquesta cambra, en aquestos moments es troba en perill de desaparéixer com a ens autònom i en aquestos trenta anys, en aquest compliment dels trenta anys demanava, a través de les xarxes socials, que la gent incloguera un missatge en el qual anara vinculat a «mi deseo es».
Mi deseo és que aquesta cambra donara el recolzament.
Ja sabem que tindrà el recolzament de part d'aquesta cambra, no tindrà el recolzament sencer, possiblement perquè aquells membres del Partit Popular estan d'acord amb que la veu dels joves no s'escolte a cap lloc.

I vosté parlava de l'R+D+I.
No sabem exactament, perquè l'impuls i el recolzament als mateixos instituts tecnològics ja sabem com es fa en aquesta comunitat i ja sabem la retallada que ha sofert en aquestos dos anys del Partit Popular per part del govern central.
Possiblement, l'R+D+I coneguda fins ara vostés l'han transformada en l'R+D+I de la indiferència, del despreci i de l'insult a la intel·ligència en aquesta cambra.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor Sánchez.

El senyor Sánchez Pérez:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Serra, mire, el Partido Popular es un partido serio y responsable.
El gobierno del Partido Popular es un gobierno serio y responsable y ustedes demuestran cada día con el populismo, la demagogia, el discurso fácil, la foto hueca, que son poco serios y muy irresponsables.

Tiene el Partido Socialista dos caminos, el camino del trabajo, el esfuerzo, el sacrificio, la recuperación, el optimismo y la esperanza, que representa la bancada popular, o tiene el camino de seguir en la línea del tripartito, del derrotismo, del catastrofismo y de vincular sus éxitos electorales a que la gente le vaya mal.

Usted tiene una oportunidad, señor Serra, y su grupo político también, que es arrimar el hombro, que además es lo que espera la inmensa mayoría del pueblo valenciano, que la oposición arrime el hombro y no sea destructiva.

Mire, hay que ser prudentes, no triunfalistas, y muy sensibles, porque el tema preocupa, porque todavía hay muchos jóvenes que no han encontrado un puesto de trabajo y muchas personas en la Comunidad Valenciana que faltan por incorporar al mercado de trabajo.

Pero todos los datos de la encuesta de población activa, como los datos del servicio público de empleo estatal, corroboran que en la Comunidad Valenciana se está creando empleo y se está bajando el paro.
Somos la tercera región española donde más ha bajado el paro y la cuarta donde más empleo se ha creado en el tercer trimestre de 2013.
Insisto, desde la prudencia, desde la sensibilidad, no desde el triunfalismo.

En los dos últimos trimestres en la Comunidad Valenciana se ha creado un total de 13.
200 empleos y 26.
200 personas han dejado de estar paradas.
Hechos concretos.
Entre enero y septiembre se han creado un total de 8.
300 empresas.
Hechos concretos.
Se han creado más de treinta empresas al día durante estos nueve primeros meses del año 2013.
Hechos concretos.

En el año 2013 se registra el mejor arranque anual de los últimos cinco años en cuanto al número de empresas creadas, en los últimos cinco años.
¿Les recuerdo quien gobernaba en España hace cinco años?
Por desgracia para los españoles, su partido.

Las exportaciones van como un tiro.
Y del mismo modo que la crisis en España empezó con una crisis de exportaciones, la recuperación económica en España la está liderando la Comunidad Valenciana, subiendo y mejorando las exportaciones.

Tienen ustedes un problema muy serio y es que eso de vincular sus opciones de éxito electoral a que a la gente le vaya mal parece que en poco tiempo e, insisto, con prudencia y con sensibilidad, no les van a salir las cuentas.

Señor Serra, no puede venir su partido a proponer a esta cámara cosas que no fueron capaces de cumplir cuando gobernaron España y que no serían capaces de cumplir si hoy tuviesen alguna responsabilidad de gobierno, porque es una tremenda irresponsabilidad.

Mire, le voy a dar un dato.
Entre el año 1996, y me va a decir usted que a lo mejor ya hace algún tiempo, y el año 2004 se crearon más de cuatrocientos mil empleos para jóvenes en España y la tasa de paro se redució a la mitad, pasando del 43 al 21%.
(Remors) ¿Saben quién gobernaba antes de 1996 en España?
El Partido Socialista.
(Remors) Estén tranquilos, -se redujo- un error lo puede cometer cualquiera.

El Partido Socialista en el año 2004 empezó a gobernar España.
¿Y saben cuál fue la herencia que recibió en el año 2011 el Partido Popular?
Que se destruyeron un millón de empleos para jóvenes y la tasa de paro se duplicó del 21 al 48%.

Hay mucho trabajo por hacer en España y lo estamos haciendo.
Y la Comunidad Valenciana está liderando la recuperación en España con los datos de exportaciones que le he dado y los datos de creación de puestos de trabajo.

El camino será largo, será difícil, pero será…

El senyor president:

Vaya concluyendo.

El senyor Sánchez Pérez:

…pese al Partido Socialista y pese a la herencia que dejó en España el Partido Socialista en el año 2011.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Acabado el debate del sexto punto del orden del día, vamos a pasar a su votación.

Comienza la votación.
38 vots, sí; 45 vots, no.

Se suspén la sessió que es reprendrà a les cinc de la vesprada.

(Se suspén la sessió a les 14 hores i 52 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 2 minuts)

El senyor president:

Molt bona vesprada.

Es reprén la sessió.

Compareixença del conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, senyor José Ciscar Bolufer, per a explicar com abordarà el Consell la nova situació de RTVV després de decretar-se per sentència la nul·litat de l'ERO, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 67.
540), a la qual s'acumula la sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida (RE número 67.
574), i la sol·licitada pel conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, a petició pròpia, per a explicar la mesura de supressió del servici públic de ràdio i televisió d'àmbit autonòmic (RE número 67.
581)

El senyor president:

Com s'ha aprovat este matí, passem a la compareixença del conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua per a explicar les mesures de supressió del servici públic de radiotelevisió d'àmbit autonòmic, sol·licitada a petició pròpia; acumulada a la compareixença del conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua sobre el mateix tema, sol·licitada pel Grup Parlamentari d'Esquerra Unida amb el registre d'entrada número 67.
574, i acumulada a la compareixença del conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua, presentada pel Grup Parlamentari Socialista amb el registre d'entrada número 67.
540.

Té la paraula l'honorable senyor vicepresident del Consell i conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua.

Senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Molt honorable senyor president.

Senyories.

Comparec davant del ple de Les Corts a petició pròpia per a explicar la decisió d'instar el Grup Parlamentari Popular perquè tramite una iniciativa parlamentària per a la supressió del servici públic de radiotelevisió d'àmbit autonòmic de titularitat de La Generalitat.

Així mateix, comparec per a informar dels acords presos pel ple del Consell sobre mesures excepcionals i urgents relatives a la gestió de Radiotelevisió Valenciana.
Esta decisió es pren -com tots vostés coneixen- una vegada que es fa pública la sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana que declara la nul·litat de la mesura d'acomiadament col·lectiu i l'obligació per a l'empresa de reincorporar els treballadors.

La primera cosa que vull dir, abans de continuar amb la meua intervenció, és que esta ha sigut una decisió molt dura de prendre.
Som conscients de l'enorme cost personal que suposa la pèrdua de llocs de treball de la totalitat de la plantilla, som conscients també que amb esta decisió acaba la radiotelevisió pública autonòmica.

Per això, la raó de la meua intervenció és traslladar-los totes les qüestions que es van posar sobre la taula i es van ponderar per a, finalment, prendre la decisió de suprimir el servici públic de radiotelevisió d'àmbit autonòmic, l'única que resultava possible, d'acord amb les exigències de sostenibilitat, i vista la negativa a l'oferta inicial presentada per la societat, així com les conseqüències de la sentència sobre l'expedient de regulació d'ocupació.
També és la meua intenció -com he indicat- traslladar-los les posteriors decisions adoptades pel Consell, després de fer-ne pública la primera decisió.

És cert que el tancament de la radiotelevisió autonòmica comporta una sensació de pèrdua, però també és cert que hem de fer un exercici de reflexió sobre el que podíem haver fet millor nosaltres, els governs del Partit Popular, els governs que ens varen precedir, els grups polítics de l'oposició i les organitzacions sindicals.

Un argument esgrimit estos dies és el de l'audiència de Radiotelevisió Valenciana; audiència que té a vore, precisament, amb el que ha passat estos dies.
No crec que siga el moment de parlar de xifres d'audiència ni de valoracions més o menys desafortunades.

Però, també és cert, senyories, que no es pot governar i prendre decisions sensates només amb el sentiment.
Es governa amb recursos públics, amb recursos que són limitats i que són de tots.
Passem per una situació econòmica delicada que està requerint sacrificis importants per part dels ciutadans i de les empreses.
El Consell en este context té clares quines són les prioritats del gasto, que no són altres que les polítiques socials.
Una prova d'això és que en el projecte de pressupostos de La Generalitat per a l'any 2014 es destinen, sense comptar els gastos financers, més de 85 de cada 100 euros a eixes polítiques socials, que són prioritàries per al Consell.
Estem parlant de 27,6 milions d'euros diaris destinats a gasto social.

En un context econòmic tan advers hem de fer un esforç descomunal per a poder mantindre la xarxa d'infraestructures al servici del benestar que els ciutadans i ciutadanes de la comunitat necessiten i mereixen.

En matèria de sanitat el pressupost per al 2014 és de 5.
375 milions d'euros, un 8, 27% més que en 2013.
A la comunitat -i eixa és la prioritat-, senyories, tenim l'obligació de mantindre el funcionament de quasi 250 centres de salut i més de 600 consultoris; 34 hospitals; 60 centres d'especialitats i centres integrats sanitaris, i prop de 400 unitats de suport.

A la comunitat -i eixa és la prioritat-, senyories, tenim l'obligació de fer cada any mig milió d'ingressos hospitalaris; quasi 8 milions de consultes d'atenció especialitzada; 2,5 milions d'urgències hospitalàries; 40 milions de visites ordinàries i 3,5 milions de visites urgents en atenció primària; es prescriuen més de cent milions de tractaments, és a dir, cada dia es dispensen 300.
000 receptes.

En educació el pressupost passa de 3.
998 milions d'euros en 2013 a 4.
010 milions d'euros en 2014, un increment de més de dotze milions d'euros.

A la comunitat -i eixa és la prioritat-, senyories, obrin cada dia del calendari escolar i s'impartix docència en 2.
108 centres educatius no universitaris, és a dir, 1.
386 d'educació infantil i primària, 1.
017 públics i 369 concertats; i 722 d'educació secundària, 372 públics i 350 concertats.
D'eixos 2.
108 centres, 45 són d'educació especial, 29 públics i 16 concertats.

A la comunitat -i eixa és també una prioritat-, senyories, es financen cinc universitats públics que en 2014 rebran 730 milions d'euros de La Generalitat.
I tot això es complementa amb una política activa de beques i d'ajudes.

Quant als servicis socials, el pressupost ha passat de 691 milions d'euros en 2013 a 704 milions d'euros en 2014, un augment de més de tretze milions d'euros.

I amb eixos diners ens sentim amb la necessitat de mantindre -i continue parlant de prioritats absolutes- 1.
300 centres d'especialitats, entre ells, 53 centres de menors; 30 centres Infodona; 287 centres per a persones amb discapacitat; 68 centres d'atenció als malalts mentals; 13 centres d'atenció a persones en risc d'exclusió; 722 centres de majors; i 7 centres per a majors discapacitats.
N'hi ha 39.
000 persones beneficiàries de prestacions per dependència, i a esta comunitat presten assistència a dependents 1.
323 cuidadors no professionals.

Per a prioritzar aquests servicis bàsics que són fonamentals per als ciutadans, entre moltes altres mesures, en els últims anys també s'ha fet un enorme esforç de reducció del gasto en el denominat «sector públic», les empreses, entitats i fundacions de La Generalitat.
Del pressupost de 2011 al pressupost de 2014, el sector públic empresarial valencià s'ha reduït en un 56%, això vol dir que s'ha passat de 2.
800 milions d'euros a 1.
230 milions d'euros.
Encara s'està executant el procés de reestructuració del sector públic, incompliment del mandat legal d'esta cambra.

Queda clar, per tant, el compromís del Consell per mantindre el gasto social i el compromís del Consell per reestructurar el sector públic.

Senyories, convindran amb mi que qualsevol decisió o acció política del Consell ha de tindre en compte la prioritat absoluta de les polítiques socials.

Per a mantindre la ràdio i televisió autonòmiques es va plantejar una oferta que va ser rebutjada, així es va iniciar un expedient de regulació d'ocupació contra el qual es va recórrer davant els tribunals i ara s'ha dictat sentència.
I és precisament eixa sentència del Tribunal Superior de Justícia la que ha portat a la decisió del Consell.
Em permetran, per això, que al·ludisca al seu contingut.

Pel que es referix als fets, la proposta de reestructura col·lectiva de la plantilla del grup Radiotelevisió Valenciana es va prendre en la reunió del consell d'administració de data 18 de juliol de 2012.
N'hi hagué un període de consultes amb la representació legal dels treballadors que es va reunir amb la direcció de l'empresa en més de deu ocasions amb una proposta que es va flexibilitzar en la mesura que va ser possible, se va proposar una substancial reducció del nombre d'afectats i una disminució salarial, però no es va arribar a cap acord entre les parts.

Així les coses, el ple del consell d'administració, en les sessions de 21 i 22 d'agost, va adoptar la proposta sobre el procediment col·lectiu d'extincions de la plantilla del grup Radiotelevisió Valenciana que implicava l'extinció d'un total de 1.
198 contractes de treball, i així quedaven 480 treballadors no afectats.

Esta decisió, que posteriorment es va presentar davant l'autoritat laboral, disposava una indemnització de vint dies per any treballat, amb un màxim de 12 mensualitats, i una limitació temporal del període per a fer-ne les extincions fins al 31 d'agost de 2013, això sobre la base de la normativa laboral aplicable.

La decisió rebé el 5 de setembre de 2012 el dictamen favorable de la Inspecció de Treball i Seguretat Social que en el seu informe reconeix que les dades comptables posen de manifest una situació econòmica negativa amb l'existència de pèrdues anuals successives, fruit de la caiguda dels ingressos d'explotació i del nivell d'endeutament bancaris; que la plantilla de treballadors apareix sobredimensionada, com demostra el pes insostenible dels gastos de personal sobre la xifra de negocis consolidada.

Senyories, m'estic referint al que expressament indica la Inspecció de Treball i Seguretat Social, no em referiré a tots els indicadors de gestió que van justificar l'expedient de regulació d'ocupació per causes econòmiques, els quals apareixen arreplegats en la sentència, però sí en destacaré alguns.

Més de setanta milions d'euros de pèrdues només en 2011; més de mil milions d'euros de deute financer; un patrimoni net amb més de mil dos-cents milions d'euros en números rojos; uns ingressos d'explotació que van passar de poc més de setanta-sis milions d'euros en 2008 a menys de dènou milions d'euros en 2011, com a conseqüència fonamental de la caiguda dels ingressos publicitaris; uns gastos de personal que suposaven cada any 75 milions d'euros.
Crec que els números parlen per ells mateixos, una estructura deficitària a la qual es va ajuntar en els últims anys la crisi econòmica.

El model de l'antiga Radiotelevisió Valenciana, la que es va posar en marxa amb la llei de l'any 1984, ja no funcionava.
Els canvis en el sector audiovisual amb una major competència en els audiències, més oferta televisiva i radiofònica, pèrdua de la quota de pantalla i caiguda d'ingressos per publicitat obligava a un replantejament que es va plasmar en la Llei d'estatut de Radiotelevisió Valenciana, aprovada per Les Corts el 20 de juliol de 2012, una llei que contemplava un servici públic de radiotelevisió sostenible encomanat a la nova mercantil Radiotelevisió Valenciana, Societat Anònima, per mitjà d'un contracte programa en què es consigna la quantitat econòmica destinada al finançament exclusivament de les activitats de servici públic a càrrec dels pressuposts de La Generalitat.
Amb esta finalitat, en el projecte de pressupostos per al 2014 s'arreplega la dotació corresponent.

En paral·lel a això, la nova Radiotelevisió Valenciana, sorgida de la llei aprovada en esta cambra, realitza la licitació de tres paquets de programació per a la realització i subministrament de continguts audiovisuals, una mesura que contribuïx a l'optimització de recursos i, en conseqüència, a la viabilitat de Radiotelevisió Valenciana.
A més, esta licitació es referix exclusivament a la programació que no és estrictament servici públic.
Però este escenari va canviar amb la sentència del Tribunal Superior de Justícia que, en declarar la nul·litat de les actuacions, obliga a readmetre els treballadors acomiadats.

Senyories, no podem tornar al que teníem, a una radiotelevisió pública amb una plantilla de més de mil sis-cents treballadors, senzillament no ens ho podem permetre, no podem continuar finançant pèrdues any rere any, com ara arrossegàvem, no tenim recursos per a fer-ho i, encara que els tinguérem, per sensatesa i per prudència financera no podríem fer-ho.
A més, les exigències de la recent normativa en matèria d'estabilitat pressupostària i sostenibilitat financera ens obliguen a això; d'altra banda, qualsevol altra alternativa exigiria per a la seua viabilitat la unanimitat dels treballadors.

Descartats altres escenaris, només quedava la decisió més dura i difícil, que és la que responsablement s'ha pres.

No hi havia una altra eixida possible, ja que la sentència és de nul·litat.
Si la sala haguera declarat la improcedència de l'acomiadament estaríem parlant de majors indemnitzacions, però no de readmissions.

Però este no va a ser l'escenari que vam d'haver d'afrontar la setmana passada, quan es va conéixer la sentència.
Una sentència que els servicis jurídics de La Generalitat han revisat a fons i que encara que és veritat que qüestiona diferents aspectes en el procés d'elaboració de l'ERO, un fet normal amb un ERO tan extens i complex, també és cert que no els atribuïx entitat suficient per a motivar una nul·litat.

On la sentència posa l'èmfasi és en els seus fonaments jurídics octau i nové, en les modificacions dels llistats dels treballadors afectats, incloent-hi criteris diferents dels aprovats en la decisió final de l'ERO.
En eixes modificacions basa la sentència la nul·litat.

Cal tindre en compte que en les dates que es van adoptar els acords de modificació de llistats ja s'havien produït molts acomiadaments, de manera que els treballadors que havien abandonat Radiotelevisió Valenciana escalonadament en els mesos anteriors no van tindre l'oportunitat d'entrar en la decisió de reconsideració d'afectats i no afectats.

Per eixa raó, la sentència assenyala que eixes decisions de la desafectació d'afectats van produir una vulneració del principi d'igualtat.

Mereix una menció especial la reincorporació de 186 treballadors que exercien llocs de caràcter tècnic i que, mitjançant una resolució, de data 31 de juliol de 2013, del consell d'administració de Radiotelevisió Valenciana, van quedar exclosos de l'ERO.

Una decisió que es va adoptar inclús abans de presentar l'escrit davant de l'Autoritat Laboral en què es demanava que es prorrogara el termini d'execució de l'ERO més enllà del 31 d'agost.

Senyories, en el procés d'elaboració de l'expedient de regulació d'ocupació s'han fet malament algunes coses.
Totes elles apareixen referides en la sentència, però no totes elles tenen jurídicament la mateixa transcendència.
Per això he vullgut destacar aquelles que, segons s'arreplega expressament en la fonamentació de la sentència, ocasionen automàticament causa de nul·litat per vulneració d'un dret fonamental.

En esta circumstància la nul·litat de l'ERO.
.
.
, la que ens situa en el pitjor escenari i és la que ens obliga a prendre decisions molt difícils.

Una volta feta pública la decisió del Consell es produïxen en Radiotelevisió Valenciana situacions que obliguen a adoptar mesures de caràcter urgent i extraordinari.

D'una banda, es fa una modificació substancial de la programació de servici públic, tal com està regulat legalment.
Això obliga a requerir a la direcció general de la societat per a la correcta prestació del servici.

D'altra banda, la dimissió de la directora general i de quatre consellers fa que siga inviable la direcció i administració de la societat, ni tan sols la gestió del seu dia a dia.

Per eixes raons, en la sessió extraordinària del Ple del Consell del passat 7 de novembre s'aprova el decret llei que modifica la Llei d'estatut de Radiotelevisió Valenciana en el sentit que, amb caràcter provisional i per a poder recuperar la normalitat de funcionament del servici públic, el Consell podrà nomenar els consellers que ocupen les vacants del consell d'administració i el titular de la Direcció General de Radiotelevisió Valenciana.
I així s'ha fet.

S'ha fet una acció de govern responsable davant una situació urgent i extraordinària: la impossibilitat de gestionar la societat, situació que requeria d'una actuació immediata.

La voluntat del Consell no ha segut una altra que eixa i ha de quedar clar que, una vegada superada la urgència, les coses han de continuar amb normalitat, és a dir, d'acord amb el que establix la Llei d'estatut de Radiotelevisió Valenciana.
Sobre eixa base correspon a esta cambra l'elecció dels consellers de la societat i del director o directora general.

Precisament, per tornar a eixa normalitat, la Junta de Portaveus ha acordat convocar ple de la cambra el dia 19 de novembre per a l'elecció, en primera votació, d'entre les propostes presentades pels grups, de cinc consellers de Radiotelevisió Valenciana, inclòs en este nombre, el director general.

També s'ha convocat la comissió de control de Radiotelevisió Valenciana per al dia 15 de novembre per a procedir a la compareixença d'audiència prèvia del candidat o candidats a conseller director general.

Senyories, com a ciutadà entenc el sentiment de pèrdua.
És veritat que amb la desaparició de Radiotelevisió Valenciana tots perdem alguna cosa.
Perdem un model de televisió sostenible i amb futur, que dissenyem en la llei aprovada en juliol de 2012 i que no ha pogut ser.

Però el que no perdem, per descomptat, és la història d'una televisió pròpia, registrada en el seu arxiu audiovisual, que continuarà sent patrimoni de tots els valencians.

Vull també traslladar a la ciutadania, a través dels seus representants reunits en esta cambra, les disculpes pels errors o desencerts que en els successius governs de La Generalitat des de l'any 1984 hem pogut incórrer a l'hora de gestionar el servici públic de radiotelevisió.
Però, com he insistit abans, no podem seguir així.
El que el Consell tenia clar és que no podia allargar l'agonia de la ràdio i la televisió pública.
La decisió adoptada era necessària i, encara que resulte dur, el Consell està obligat a actuar des de la responsabilitat i des de l'interés general.

Senyories, estem vivint una època de replantejament de moltes coses, que exigix decisions racionals en l'assignació dels recursos públics.

La decisió del tancament de Radiotelevisió Valenciana està fonamentada amb criteris de caràcter tècnic i econòmic, però sobretot amb prioritats, com les que prenen diàriament els ciutadans i les empreses d'esta comunitat.

No podem exigir més impostos per a costejar un model de televisió pública que no és viable.
No podem enganyar-nos a nosaltres mateixos, ni enganyar a ningú.
És evident que un finançament adequat podria plantejar un escenari diferent, però el problema del finançament no sols té a vore amb el manteniment de la radiotelevisió valenciana, sinó que afecta al conjunt de les polítiques públiques de La Generalitat; també, a les polítiques socials.
En tot cas, esta decisió no pot demorar-se.

Des de l'absoluta serietat i responsabilitat el Consell va optar per la millor solució possible per a l'interés general de la comunitat.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Esquerra Unida, té la paraula l'il·lustre senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ciscar, benvingut a la sessió de control dels dimecres per la vesprada.

Li done la benvinguda perquè fa cinc mesos, des de principi de juny, que vosté no assistia a esta sessió.

Els grups de l'oposició, i concretament el grup d'Esquerra Unida, porten esperant-lo cinc mesos amb preguntes i interpel·lacions sobre les seues competències, sobre Radiotelevisió Valenciana i sobre altres temes de molt d'interés per a la ciutadania que vosté no ha vullgut contestar perquè no podia vindre, però ni tan sols justifica quina és la seua agenda.

Al final, hui sí que podia vindre.
Vosté hui sí que podia vindre, però no hem pogut preguntar-li, ni fer-li cap interpel·lació.
La senyora Bonig, el mateix, estava fa un moment ací i tampoc podíem fer-li preguntes ni interpel·lacions.
Eixe és el respecte que vostés tenen cap a la democràcia parlamentària.
Gestionar la seua agenda d'acord amb el seu interés per a burlar el control dels representants dels ciutadans i les ciutadanes en estes Corts.
Senyor Ciscar, vergonya.

No volen respondre i vénen ací a ballar una samba sobre el cadàver de Radiotelevisió Valenciana, sobre el cadàver de 1.
600 treballadors i treballadores acomiadats injustament, sobre el cadàver d'un patrimoni públic i de tots els valencians, sobre un projecte que dura vint-i-cinc anys i que vostés se van a carregar.

Benvinguts i benvingudes tots vostés també, assessors, directors generals, eurodiputats, diputats provincials d'Alacant.
.
.
que vénen ací a copar la tribuna de convidats, deixant fora el comité d'empresa, els legítims representants dels treballadors i les treballadores de Radiotelevisió Valenciana.
(Aplaudiments) ¿Per què no se'n van a treballar?
(Protestes) Gossos.
(Protestes)

El senyor president:

Senyor diputat, cuide vosté les paraules a qualsevol persona que estiga en esta sala.

El senyor Blanco Giner:

Ho retire.
Ho retire.
(Remors)

Benvinguts i benvingudes, clac, que vostés són la clac que ve ací a aplaudir.
.
.
a copar els llocs que deurien estar a disposició de la societat valenciana, que és a la que representem ací.
.
.

El senyor president:

Senyor diputat.
(Veus)

El senyor Blanco Giner:

Molt poca vergonya és que el que hi ha ací.
.
.

El senyor president:

Senyor diputat, per favor, (inintel·ligible) .
.
.
dirigir-se a la cambra.

El senyor Blanco Giner:

Molt poca vergonya té el president i el vicepresident del Consell justificant ací la decisió de tancar Radiotelevisió Valenciana amb motius de prioritats socials.

Eixe discurs demagògic que no volen retallar l'ensenyament, la sanitat, les polítiques socials cau pel seu propi pes; en primer lloc, perquè ja porten molt de temps retallant-ho.
¿O no és el seu govern el que ha tancat consultes, urgències, servei d'ambulàncies, el que manté tancats els hospitals de Llíria i de Gandia?
¿No és el seu Consell el que va dir ací una vegada que la sanitat és un luxe que no ens podem permetre?

¿No és el seu Consell el que porta impagant als dependents, als centres que atenen als discapacitats, les beques de menjador o de llibres durant molt de temps?

¿No és el seu Consell el que ha augmentat la ràtio d'alumnes per escola pública degradant el nostre ensenyament?

¿No és el seu Consell el que té cua de persones que estan afectades per les polítiques antisocials que està fent reivindicant que s'atenguen les seues condicions de vida i de treball?

¿No és el seu Consell el que va decidir carregar sobre l'esquena dels treballadors i les treballadores el cost d'una crisi que va generar la seua incompetència i mala gestió?

¿No és el seu Consell el que destina huit milions d'euros a l'aeroport de Castelló sense avions en el pressupost del 2014?

¿No és el seu Consell el que destina tres milions d'euros a la Copa de l'America en el pressupost del 2014?

¿No és el seu Consell el mateix que publica el dia que tanca Radiotelevisió Valenciana una licitació de 25 milions d'euros per a l'aeroport de Castelló?

¿No és el seu Consell el que paga 3,6 milions d'euros per una torre de control que no controla res, no controla ni la desvergonya d'aquells que estan furtant-nos el patrimoni de tots els valencians, que estan saquejant el País Valencià?

Diu vosté que van fer una oferta que va estar rebutjada.
Diu el Tribunal Superior de Justícia, que a estos efectes em sembla que la seua paraula sí que establix jurisprudència, que vostés no van negociar de bona fe, que vostés van amagar informació rellevant a la part social, que vostés van cometre il·legalitats, que l'ERO és nul de ple dret.

Entre la seua paraula i la paraula de la Sala Social del Tribunal Superior de Justícia, permeta'm que em quede encara una esperança en la justícia.

Diu vosté que hi han raons econòmiques i adduïx pèrdues de l'exercici 2011, quan l'empresa que vosté va tancar ni existia.
¡Unes pèrdues degudes a la seua gestió!
A la gestió del Partit Popular, dels directius que vostés nomenaren, protegiren i teledirigiren, que efectivament és un problema molt greu, sobre el pressupost de la Generalitat valenciana, no de Radiotelevisió Valenciana, Societat Anònima Unipersonal.

Diu vosté que hi ha raons econòmiques quan el Tribunal Superior de Justícia ha dit que no hi ha cap tipus de raó objectiva per a fer eixe ERO il·legal.

Diu vosté que hi han canvis en el sector audiovisual que justificaren una nova llei -3/2012- i un contracte programa.
I obvia vosté que la mateixa advocacia de La Generalitat, en el seu informe jurídic sobre el contracte programa, s'oposava a la clàusula per la qual vostés preveien la resolució d'eixe contracte programa en cas de nul·litat de l'ERO.

L'advocacia de La Generalitat dia que no, que el servei públic de ràdio i televisió era un servei essencial, que, en cas de nul·litat per sentència judicial, s'hauria de renegociar eixe contracte programa, però no resoldre'l.
Vosté no sols s'acontenta en resoldre el contracte programa, resol Radiotelevisió Valenciana, tanca allò que tants diners ens ha costat, i tant d'esforç a molts treballadors, i tant important és per a la societat valenciana.

Diu vosté: no podem tornar a la Radiotelevisió Valenciana d'abans -que era la seua, que era la que feren vostés-; no podem tornar a la Radiotelevisió Valenciana de 1.
600 treballadors; no podem tornar a tindre pèrdues.

I per què no negocien per a redimensionar Radiotelevisió Valenciana?
Per què no apliquen criteris de direcció i gestió professional per a no tindre pèrdues?
Per què no van confiar en l'equip directiu que vostés havien nomenat i que va dimitir dient-los mentiders?
La senyora Rosa Vidal se'n va anar dient-los mentiders.
I ara vosté li la torna adjudicant-li tota la culpa de la sentència de la nul·litat de l'ERO, quan la sentència no diu això, no diu això.
Perquè l'aplicació de diferents criteris en la baremació de personal, en el que és un grup d'empreses, grup patològic, no va ser decidida per Rosa Vidal, sinó per la direcció que vostés nomenaren i teledirigien, pel senyor López Jaraba.

Perquè els canvis en els llistats respecte als que havia fet la comissió de baremació, que va fer el senyor Jaraba i Alejandro Reig, tampoc són responsabilitat de Rosa Vidal.
No, no, no.
Són responsabilitat de les seues titelles, dels que vosté teledirigia des de Presidència.
Perquè molts dels motius de nul·litat li incumbixen directament a vosté, senyor Ciscar.

Diu que no volen tornar a la televisió i a la ràdio d'abans, però, per què no negocien?
Per què no acaten la sentència?
Ja l'han acatat, no tenen més remei, ni tan sols l'han recorregut.

I després tracten de buscar solucions viables i consensuades.
Tenen l'oferta, la mà estesa dels grups de l'oposició i, sobretot, del comitè d'empresa i dels sindicats.
Estan disposats a parlar, han demanat una reunió, han enviat una carta.
L'han rebut vostés?

Quan van decidir tancar Radiotelevisió Valenciana?
Des de quan ens estan enganyant?
Li ho van comunicar a Serafín Castellano, conseller de Governació i secretari general del seu partit, que nou dies abans deia que no se podia tancar, que havia de mantindre's sí o sí?
Qui ho va decidir?
Ho va decidir el senyor Fabra?
El senyor Montoro?
El senyor Rajoy?
O el director d'un diari madrileny que, segons Rosa Vidal, va ser el primer en conéixer la notícia?

Per què no li ho van comunicar als treballadors i les treballadores?
Per què van haver d'assabentar-se per altres mitjans de comunicació?
Per què no els han rebut?
Per què no accepten la seua oferta de diàleg?
Per què no negocien?

Han calculat els costos?
Vosté ha vingut ací i no ens ha explicat res, res dels costos de tancar la televisió i la ràdio.
L'altre dia va dir que 70 milions d'euros.
Hi ha altres valoracions, que entre el que se pot ingressar perquè tornen les indemnitzacions, el que s'estalvia per la no-firma dels contractes d'adjudicació de la programació externa i el que tenien vostés consignat per a fer una improcedència, tenim 40 milions d'euros.
Per què no fan una anàlisi de costos?
.
.
.

El senyor president:

Vaya concluyendo, señor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Ha comparat vosté el cost econòmic de tancar la radiotelevisió amb el cost de mantindre i de negociar un redimensionament de la ràdio i televisió?

I el cost social, el cost laboral, el cost del sector audiovisual, el cost polític per a la democràcia i autogovern, el cost cultural per al nostre.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
patrimoni, el cost per a la nostra llengua?
Ha calculat vosté el què significa tancar Radiotelevisió Valenciana per a la nostra llengua?

Ha escoltat vosté el Consell Valencià de Cultura?
L'Acadèmia Valenciana de la Llengua?
Va a dir alguna cosa respecte al valencià?

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
respecte a la principal senya d'identitat nostra?
, de la que tant vostés presumixen i després estan abandonant i matant.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Estan condemnant a ser un reducte folklòric una vegada més el valencià!
(Aplaudiments) No tenen vergonya ni la coneixen!

El senyor president:

Pel Grup Parlamentari Compromís, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Enric Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor vicepresident, una decisió tan important com esta, que suposa una gran retallada no ja en els drets socials sinó en el nostre autogovern, no la pot prendre només un govern.

Ací ha faltat de tot, menys serietat i responsabilitat.
La decisió en calent que va prendre el seu govern, el senyor Alberto Fabra, una vegada coneguda la sentència de l'ERO que afecta Radiotelevisió Valenciana, no és ni seriosa ni responsable.

I davant una sentència que era previsible, pel mal que s'ha fet, que ho han fet vostés, que anava a declarar la nul·litat de l'ERO, vostés havien d'assumir responsabilitats.
Però el que diu la sentència no és que tanquen Radiotelevisió Valenciana sinó que deixen de vulnerar els drets i facen bé les coses.

Els valencians ens hem hagut d'alçar moltes vegades i sempre ens hem alçat mirant al front, mirant cap endavant, mirant als ulls, no resignant-nos, no tirant la tovallola.
I davant una decisió tan important com esta, jo crec que eixe és el esperit dels valencians.
Els valencians que van patir una riuada l'any 1957 i l'any 1958 feren falles, i tornàrem a edificar una economia potent, i que miràrem endavant i no tinguérem lloc a l'adversitat.

Vosté i el seu president, el president Fabra, crec que algú li ha menjat el cap i li ha dit que era un president dèbil, que no se fa respectar, que no defensa els interessos del poble valencià.
I ha fet el pitjor, pensava que pegava un colp damunt la taula i el que ha fet és pegar-nos un colp a tots els valencians.

Una decisió tan important no la poden prendre vostés d'eixa manera, perquè els valencians i les valencians no ens mereixem açò.
Vostés són uns experts en les retallades socials, en la devaluació econòmica, mos estan empobrint.
Per tant, no mos pot situar la salvació de Radiotelevisió Valenciana com un element d'estalvi, quan vostés són incapaços de plantar-se davant dels bancs i exigir una negociació del deute.
Són incapaços de plantar-se davant Mariano Rajoy i exigir el deute històric que està acreditat, que és el que ens deu l'estat pel deficient finançament de les nostres competències.
Vostés, en compte de reivindicar i exigir els nostres drets, no podien pegar una portada ara als treballadors de Radiotelevisió Valenciana.

Nosaltres i el nostre grup parlamentari sempre, sempre hem defensat una ràdio i televisió pública com un instrument de servici públic i a favor de la indústria audiovisual.
I sempre hem criticat tot el dany que vostés han fet a la nostra ràdio i televisió pública.
Perquè esta sentència el que deixa molt clar és que han sigut vostés i la seua gestió la que mos ha portat a esta situació de desfeta d'un element importantíssim del nostre autogovern.

Eixa és la realitat.
L'instrument és absolutament necessari per la nostra llengua, per la nostra cultura, pel nostre autogovern, per la indústria audiovisual, pel nostre servei públic.
I vostés l'han danyat.
L'han danyat fins i tot vulnerant els drets dels treballadors i les treballadores de Radiotelevisió Valenciana.
I en compte de demanar perdó i vore com ho podem arreglar, com van fer els fallers l'any 1958 per alçar-se, i plantar-se i tirar endavant, vostés peguen una portada.
Un president dèbil intenta fer vore que pega un colp d'autoritat.
Eixe no és el valencià.

Quin missatge estan donant vostés als empresaris que cada dia estan sacrificant el seu negoci i estan inclús assumint pèrdues perquè saben que l'any que ve anirà millor?
Quin missatge estan enviant vostés a la societat valenciana?
A la primera de canvi, plegar?
Quan han sigut vostés els que han imposat eixa Radiotelevisió Valenciana.
Eixe no és el missatge que hem de donar.

Des de Compromís donem un missatge d'il·lusió, d'esperança, de credibilitat, perquè nosaltres podem en este tema i en tants altres temes dir-li al poble valencià que se poden fer les coses d'una altra manera.

I ara li faré els números, els números que vostés no han fet i que haurien de fer.
I li'ls donaré.

Mire vosté, el president Fabra va tindre per part del nostre grup i tots els grups de l'oposició una oferta d'acord i de consens en Radiotelevisió Valenciana.
La van despreciar.
No van entendre que necessitàvem este instrument i estàvem disposats a buscar consensos en l'àmbit parlamentari.
Però l'intent més important que van fer van ser els treballadors, organitzats en el comité d'empresa.
Vosté ha obviat una dada important que diu la sentència -és que s'han de llegir els papers, senyor vicepresident-.
Jo ja sé que vosté està molt agobiat per tot l'embolic que tenen i el seu embolic mos porta on mos porta.

Pàgina 13 de la sentència, pàgina 13 de la sentència.
I diu el següent, que el comité d'empresa va entregar una demanda en document denominat «qualificació de la proposta del comité d'empresa sobre la viabilitat econòmica» i fins i tot plantejar baixes incentivades.

Eixa proposta de consens, que vostés han dit que no, va existir, figura en la sentència.
I què diu la sentència?
Que en la proposta, que és esta, esta proposta, el comité d'empresa plantejava una acció per a negociar, que vostés van despreciar, perquè vostés diu la sentència que van despreciar qualsevol diàleg, i dia que «la viabilitat d'una futura radiotelevisió valenciana se faria amb una plantilla de 1.
135 treballadors», equivalent.
.
.
Senyor vicepresident, escolte açò.
Sap vosté quin era el cost d'eixa negociació en la plantilla que se plantejava?
41 milions d'euros.
Quin és el projecte de llei de pressupostos que vosté ha portat a esta cambra?
La Radiotelevisió Valenciana -diu vosté- amb els 460 treballadors més els tècnics, perquè els tècnics els necessiten, que són 700.
D'eixos 700, n'hi han 121 directius!
Els censors, els enxufats del PP!
(Remors)

Si llevem eixos, si llevem eixos censors.
.
.
Sí, els censors!
Perquè la televisió ha estat funcionant bé gràcies als comités dels treballadors i els comités de redacció, ha estat funcionant bé.

El cost d'eixe acord que vostés van despreciar i la sentència, i això és irrefutable, els condemna a vostés per vulneració, perquè no es van sentar a negociar, és de 41 milions d'euros.
31 i 41.
Quin missatge estem enviant a la societat valenciana?

La decisió no és econòmica, senyor president.
La decisió no és econòmica.
La decisió és ideològica.
Perquè de la Presidència de La Generalitat ja no mana el president, ja no mana Alberto Fabra.
La prova mos la va donar la directora que vostés van votar, la senyora Rosa Vidal, que quan va anar allí la decisió ja estava presa.
La va llegir per algun mitjà de comunicació i quan va anar al palau de La Generalitat el president estava rebent instruccions d'un diari madrileny.
Tan baixos hem caigut?
Tan baixos hem caigut?
Eixe és l'orgull de ser valencià?
Eixe és l'orgull de defensar els interessos valencians?
Eixe és el consens que vostés volen aplicar?
Eixa és la seua responsabilitat?
Eixa és la seua serietat?

Això ni és seriós ni és responsable.
Això és un drama que hem d'aguantar una Presidència de La Generalitat tan inútil.
La inuti.
.
.
Jo he donat proves.
I ara li donaré.
.
.
Inutilitat total, perquè mos estem jugant molt, mos estem jugant molt.
Mos estem jugant tant que no és decisió que poden prendre vostés a soles.
Perquè després què vindrà, senyor vicepresident?
Si admetem i acceptem el camí d'irresponsabilitat que vostés mos han portat, què serà el següent?
Va a tancar Radiotelevisió Valenciana ara, segons diuen.
I jo els convide que se miren este document -ara li'l donaré- que potser no tenien, però figura en la sentència.

Després, què anem a tancar?
El València Club de Futbol?
(Rialles) Sí, no se riguen, no.
(Veus) Vostés, a través de l'Ivef, li van entregar un aval a la fundació del València perquè siga (inintel·ligible) .
.
.
Anem a tancar el València Club de Futbol?
Estan disposats a arribar ahí, per la seua serietat i la seua responsabilitat?

O el que ja ens ha preocupat del tot és la decisió de, si no mos financen les competències, tornar-les.
Això no mos ho mereixem.
Perquè el que ha de fer un responsable de La Generalitat és demanar el que és just, el que ens pertoca, un bon finançament.
Perquè si no vostés mos porten, mos continuen portant a un empobriment que el poble valencià no es mereix.
Esta situació està inserida en la devaluació i les retallades.
I som víctimes d'unes polítiques que servixen els bancs i no les persones.
I si deu milions d'euros -la diferència en el que hi ha en els pressupostos i en la proposta dels sindicats- busquem-los baix les pedres, busquem-los baix les pedres.
Sí, perquè vostés estan servint els bancs i nosaltres estem servint el nostre poble, que està patint les seues polítiques.

Crec que ha arribat el moment de plantar-se i dir prou.
No ens mereixem esta situació.
Hem de refer moltes coses.
Tenien vostés la possibilitat d'un consens, i la tenen, no la desprecien.
Eixe calfament que va tindre el president de La Generalitat en un moment donat ens està eixint molt car i no ens el mereixem.
Les diferències no són tan abismals.
És més, la millor política social que es pot fer és rescatar les persones, fer una televisió viable, no deixar que s'enfonse la nostra indústria de l'audiovisual, treballar per la nostra economia productiva, treballar per la nostra llengua i cultura.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Què va a ser de la nostra llengua i cultura sense una radiotelevisió valenciana pública i de qualitat?

Han fet vostés molt de mal, però no tenen dret a continuar fent el mal que volen fer.

Per això els demane, en nom del poble valencià i específicament dels treballadors de Radiotelevisió Valenciana, que rectificar és de savis.

Rectifiquen vostés!
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Pel Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

¿Algú pensa mirar-me a la cara, de vostés, perquè li puga parlar?
¿Algú?
¿Vosté mateix?
Em servix.
¿Ja?

El senyor president:

Sí, té vosté la paraula.

El senyor Moreno Escrivà:

Senyores i senyors diputats, no s'equivoquen, al que assistim hui no és el remat d'un pla, no és el final d'un itinerari dissenyat, en absolut.
És el resultat de combinar dos elements: la supèrbia infinita d'un vicepresident i la incompetència d'un president.
(Aplaudiments)

La supèrbia d'un vicepresident, la supèrbia d'un vicepresident, que ha segut incapaç de donar-li a Salut Alcover, presidenta del comité d'empresa dels treballadors de radiotelevisió el telèfon mòbil que li donà al Bigotes, responsable del comité d'empresa de la trama Gürtel perquè fóra l'home (aplaudiments) de contacte de la Gürtel en Alacant.

I la incompetència d'un president que necessita un coach de 20.
000 euros perquè no es desmorone.
Un president tan incompetent que davant d'una pregunta tan previsible i tan senzilla d'un periodista de…, «Però, senyor president, ¿quant costarà tancar la Radiotelevisió Valencia?
, va dir: «No ho sé.
40 milions.
No ho sé.
40 millones, més o menys.
»

Estem en mans, senyores i senyors, d'un govern que té un president que és capaç de prendre una decisió d'aquest calat sense tindre ni idea de quant costa, de quines seran les conseqüències, de quin serà el preu que pagarem.
¿Quantes decisions més ha pres Fabra amb el mateix sistema?
¿Quantes?

Fabra, senyores i senyors, no volia tancar la televisió -els ho dic jo, en això tenen raó-.
¿Com va a renunciar esta gent a la televisió?
Vostés han construït açò damunt de vint anys de mentides i manipulació.
(Aplaudiments) Vostés necessiten mentides.
Vostés han respirat tanta mentida que vint-i-quatre hores de periodisme, llibertat i veritat els provocà un col·lapse d'asfíxia (protestes), no podien…, i anaren a la bombona d'oxigen del decretazo.
Manipulació, per favor, que torne l'ordre.

Sense Canal 9, aquesta gent té un problema -vos ho dic jo-, perquè només eixiran, només eixiran en la televisió…, en les televisions que podran vore els valencians a partir d'ara anant a Picassent o en el TSJ, no n'hi hauran més espais (aplaudiments) per a ells.
El somni que ha dit hui el vicepresident que «otras teles se encargarán», referint-se a les TDT estes que emeten pornografia, anuncis de prostitució i tarot, és mentida.
Eixes televisions tenen un zero per cent… I, per suposat, jo que confie molt en ells, sé que els diners que van a anar a les escoles i als hospitals valencians, no els enviaran a eixes televisions.
Impossible, segur, mos ho acaben de dir.
És impossible.

Sense Canal 9 manipulat, senyores i senyors, este govern no apareixerà mai en cap televisió, perquè són tan intranscendents, políticament, que no poden triar ni el seu candidat -ja els ho ha dit la Cospedal-.
Són totalment intranscendents.
Els valencians el que tenen de tindre ben sintonitzada és la televisió de Castella-la Manxa, que és en la que s'anunciarà (aplaudiments) el candidat del PP per a les pròximes eleccions.

Vostés, pensen-ho, no els han vist mai en Antena 3, en Tele 5, en la primera, en la segona, en la tercera, en la quarta… Mai els han vist en una cosa positiva, en un anunci, en una iniciativa, en res prestigiós.
Només els han vist a tots ells, i només els voran, associats als escàndols.
L'únic que va eixir en una televisió -perquè no ixen ni en la Cope- va ser Blasco, va ser ell, per a posar-los a parir; si no, tampoc el trauen.

Miren, si el senyor Fabra hagués vullgut tancar la llei per motius econòmics, ho haguera fet fa dos anys, tenia l'oportunitat perfecta.
Tenia…, mos plantejava: vaig a fer una nova llei, un nou model.
.
.
I, a més, vull dir, haguera segut -no sé-, més entendible, perquè aleshores estàvem en crisi.
¿No estan dient vostés tots els dies que d'ací un any no anem a saber què fer amb els diners?
¿No estem recuperant-nos, no van a vindre tants diners?
¿On està la pressa per tancar-la?

Miren, el problema és que Fabra fa dos anys va voler governar perquè encara no tenia coach.
Hui ja té un coach que li diu: «Ni se t'ocórrega.
Tu quiet.
» I quan es va posar a governar, ¿què va fer?
Ells, ells, vosté, i només vostés, varen bastir una nova llei, derogant una llei consensuada.
Varen ser vostés, no nosaltres, varen ser vostés els qui nomenaren un nou consell de prestigi, amb una nova directora general, que era el no va más -ho digueren vostés-, que era la que ho anava a solucionar tot, la que anava a solucionar el problema de la televisió.
La nomenaren vostés, no la nomení jo, no, la nomenàrem nosaltres.
Vostés gastaren 800.
000 euros dels valencians en Price Waterhouse, en Garrigues, no vàrem ser nosaltres.
Vostés aprovaren a soles (aplaudiments), a soles, el fiasco de contracte programa.

Miren, el senyor Fabra és l'únic responsable d'un itinerari, que és un fiasco, un autèntic fiasco, una chapuza, que és el que ens du ací hui a este debat, és el responsable d'un itinerari que ha dut la Radiotelevisió Valenciana a la catàstrofe, a la catàstrofe, i a d'ell a retratar-se com l'incompetent que és.
No s'equivoquen, estem hui en un ple que parla d'incompetència, és el tema incompetència.
L'incompetent que ens ha deixat sense caixes, l'incompetent que no sap negociar un sistema de finançament.
(Aplaudiments)

I després de fer totes aquestes malifetes, com diria qualsevol xiquet del meu poble, de cagar-la, ¿després han dimitit, han dimitit?
¡No!
¿Al Capone dimití?
No.
¿Lucky Luciano dimití?
No.
¿Ells han dimitit després de tot açò?
No, senyors.
Parlen d'errors.
Però parlen d'errors perquè confonen «errar» amb «robar», que du erres però no és exactament el mateix concepte.
(Aplaudiments)

Perquè, senyor Ciscar, la notícia que n'hi ha hui en tots els mitjans de comunicació és que la policia… Que jo quan m'han dit: «Han rodejat el parlament, està tot el parlament».
.
.
, es veu que estem rodejats de policia.
.
.
¿Encara queden policies després de…, descomptant els que els investiguen a vostés, encara queden policies per a acordonar Les Corts?
La policia està en Canal 9 dos dies.
(Inintel·ligible) .
.
.
ja sobraria després de conéixer això.
Per errar no va la policia a Canal 9, senyor Ciscar.
(Aplaudiments) Van per robar!

I ¿vostés han assumit alguna responsabilitat en este fiasco, en este desastre?
No.
Fan el de sempre, conten el mateix discurs de sempre, el que han contat en la televisió durant tots estos anys.
Busquen culpables.
Ells mai són els culpables de res, ni d'açò que és tan evident que són ells els culpables, que han triat ells a tot el món.
¿Saben què fan?
Els culpables són els treballadors, aplicant la lògica perversa dels maltractadors.
La culpa la té la víctima per denunciar, s'ho mereix, s'ho mereix.
(Aplaudiments) Als treballadors els han escorcollat quan eixien de la televisió les seus bosses, les seus carteres.
¡Xe, escorcollen la bossa de la senyora Rita Barberà, que a la millor en el Louis Vuitton troben alguna cosa!
(Aplaudiments) ¿Les bosses dels treballadors?
Li tiren la culpa del que ha passat al Tribunal Superior de Justícia.
Diuen que el que ha passat és culpa de la llei.
¿Els definix alguna cosa millor?
Tenen vostés un problema important amb la llei.
La llei no és un problema, és la llei.
Punt i final.

Vostés intentaren executar un ERO il·legal, injust, absurd i xulesc, i el Tribunal Superior de Justícia els ha dit això, que vostés han comés una il·legalitat, que han vulnerat drets fonamentals dels ciutadans valencians i que, xuleries, poques.

Miren, finalment, és l'oposició, els culpables som nosaltres.
Mire, nosaltres fa molts anys que no tenim res a vore amb les desfetes que vostés han provocat en la Radiotelevisió Valenciana.
Vostés estan ací perquè són incapaços, tenint majories, conculcant lleis, aprovant-les, nomenant consells d'administració, que el nou és, vaja, bonic, de càsting de Callejeros.
Vull dir, fent el que volen, el que vostés volen no saben solucionar els problemes de ningú.

I s'han clavat en un embolic tan gros i tan dur i que va a ser tan car per a Fabra, que fixen-se si l'embolic en què estan és gros i l'embolic en què estan serà roí per al president Fabra, encara que també per als valencians, que fins i tot el senyor Rus i la senyora Rita Barberá estan d'acord amb vostés, que tiren avant.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

Ja he acabat.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Pel Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Bellver.

El senyor Bellver Casaña:

Molt excel·lent president de Les Corts.

Senyores i senyors diputats.

Senyories, hui es demostra una cosa que tots ja sabem.
Els socialistes no només van rere de l'esquerra minoritària, sinó que ara els intenten avançar, els intenten copiar en les formes també, en els cartellets.
Almenys, no s'han llevat les sandàlies.
¡Quina falta, senyories, d'idees (protestes i aplaudiments), quina falta de lideratge!
I ells són, senyories, ells són els que diuen que volen tornar.

Miren, tal com ha destacat el vicepresident, el tancament de Radiotelevisió Valenciana és, sense dubte, una de les decisions més difícils, més tristes, més doloroses que ha hagut de prendre en estos dos anys el govern del president Fabra.
Esta ha segut l'última opció, sempre ha segut l'última opció, la que figurava al final d'una llista d'iniciatives que van intentar-se negociar fins el final sense èxit.

Finalment, es va optar per un ERO per a mantindre, fer viable i sostenible el projecte de televisió i de ràdio pública en valencià.
I en este cas, el compliment i l'execució de la sentència del Tribunal Superior de Justícia, que anul·la l'ERO de radiotelevisió, no ha deixat altra opció.
Els valencians que sí que veem Canal 9, els valencians que sí que sentim Canal 9, i ara ja no ho podrem fer, ho sentim.

Però, la decisió de tancar Radiotelevisió Valenciana i de prescindir d'una empresa pública no ha sigut l'única decisió dura que ha tingut de prendre el govern del president Fabra.
La reestructuració del sector públic empresarial valencià, imprescindible per a redimensionar l'administració pública valenciana, que ja està executat en un 67%, ha suposat la rescissió d'un total de 3.
115 contractes de treball.
3.
115 famílies que en més de dos anys, i a causa de l'aplicació d'estes mesures de readministració, han tingut de perdre el seu lloc de treball.

Sabem perfectament que totes i cada una de eixes decisions han sigut dures, han sigut duríssimes, perquè estem parlant d'ocupació, sí, però estem parlant de vides, estem parlant de projectes de vida, que de sobte es tornen poc clars.
I en això, senyories, el Grup Parlamentari Popular estarà sempre -no ho dubten-…, anem a estar, igual que el Consell, al costat de totes les persones afectades.

Senyories, el sector públic empresarial, on incloc Radiotelevisió Valenciana, ha hagut d'adaptar-se a una realitat de crisi que el president Fabra i el seu Consell han afrontat amb determinació i valentia.
O superàvem un model d'administració elefantiasi, onerós i ineficient o era l'administració la que mos superava com a societat.
I això és, senzillament, inadmissible.
Allò públic mai pot fagocitar la societat, mai.
El paper, el paper del que és públic, de l'administració, ha de cenyir-se a garantir la prestació de servicis públics fonamentals, això per damunt de tot sempre.
I després, a impulsar l'activitat industrial, l'activitat comercial i productiva d'un poble amb tanta capacitat i amb tanta vitalitat com el nostre.

Miren, senyores i senyors diputats, l'esforç en el redimensionament de l'administració pública valenciana, que jo qualificaria de titànic, ha suposat fins ara una reducció del gasto en més de 1.
576 milions d'euros des de 2011 a 2013.
El 56% menys de despeses que fa tres anys.

La majoria dels sectors empresarials públics i privats, senyories, han hagut de replantejar-se per mitjà de fusions o de reduccions de plantilles i tots i molts, en este cas alguns, inclús han arribat a desaparéixer.

I sempre la peça més dèbil en tots estos processos són els treballadors.
El sector de la premsa i el sector audiovisual són, segurament, junt al sector de la construcció, dos dels més afectats per esta crisi.

Xicotets periòdics, televisions locals, capçaleres nacionals, grups editorials i de premsa molt potents han patit i patixen en estos últims anys tancament o, en el millor dels casos, importants ERO.

La crisi ha suposat el tancament de 200 mitjans de comunicació i l'acomiadament de més de huit mil professionals.
I el cas de Radiotelevisió Valenciana no és un cas aïllat, però sí és un cas especial.

Mentre que en tots eixos mitjans privats són els seus accionistes els qui assumixen el deute, en Radiotelevisió Valenciana qui els assumixen són els valencians.
I eixe deute, fins ara, estava en liquidació i en pagament.
La Generalitat valenciana s'havia fet càrrec d'eixe deute de la televisió valenciana.

Però el que ja no és possible, senyories, del que no pot fer-se càrrec en estos moments l'administració valenciana, és del cost de l'execució de la sentència i de la reincorporació de tota la plantilla sense afectar els servicis públics fonamentals.
Senzillament això hui és impensable.

I davant d'açò què tenim?
Davant d'açò, d'una situació tan complexa tenim els grups de l'oposició que han optat una vegada més per la irresponsabilitat, que ha optat una vegada més per l'oportunisme polític.

I, miren, la veritat és que els partits d'esquerres.
.
.
, ho deia el senyor Moreno, «mosatros no hem fet res».
Sí, sí han fet.
Els partits d'esquerres han estat encoratjant amb una pressió egoista els seus sindicats de referència i estos han impossibilitat un procés de negociació en Radiotelevisió Valenciana.
Saben que ho han fet i saben que ha sigut aixina.
Saben que ho han fet i que ha sigut aixina.
(Aplaudiments)

Miren, per altra banda, per altra banda, i estem farts de sentir-ho, ¿és realitat o no que el seu anterior líder i que està ací i candidat a La Generalitat en 2012, el senyor Jorge Alarte, va prometre en un míting de la plaça de Bous, el dia 15 de maig de 2011, que anava a tancar Canal 9?
Però si ho va dir ell.

¿No és una realitat també que vostés i gran part dels seus militants van corejar amb tota la força dels seus pulmons «Fora Canal 9»?
És que eixos mateixos que estaven corejant això esta setmana estan dient «Canal 9, no es tanca».
(Aplaudiments) En què quedem, senyories?
Quan estaven mentint vostés, aleshores o ara?
I no és cert que altres van comparar Canal 9 amb Guantánamo i amb el seu desmantellament en un debat electoral el dia 18 de maig de 2011?
Miren, senyories, coherència.
No es pot corejar el tancament de Canal 9 i després encapçalar manifestacions per a demanar el seu manteniment.

I volen que parlem de responsabilitat política.
Mire, és que jo estic encantat de parlar de responsabilitat política.
¿No els pareix prou responsabilitat política haver afrontat un ERO duríssim des del punt de vista personal, polític i social, un ERO que suposava l'acomiadament de 1.
000 persones?
Pregunten a qualsevol directiu de qualsevol empresa quina és la decisió més dura que han de prendre en la seua activitat professional.
Sense dubte, despedir una persona.
Ací s'estaven prenent decisions duríssimes.

¿No els pareix prou responsabilitat garantir els servicis públics fonamentals mantenint la seua qualitat?
Clar que sí!
Això és una actuació responsable.
Però si volen podem analitzar, podem analitzar altres responsabilitats polítiques.
Pot ser és políticament més responsable que la presidenta socialista d'Andalusia, Susana Díez, retalle en 2014 170 milions d'euros a la sanitat andalusa, despatxe 7.
000 professionals de la sanitat i despatxe 7.
500 professors, mentre que no retalle un duro, un sol euro en Canal Sur.
Això és, eixa és la seua responsabilitat.

Miren, vostés que tant els agrada dir-nos ací vergonya, vergonya, la vergonya és el que vostés estan fent on governen tancant hospitals i tancant col·legis.
Això sí és vergonyós.
(Aplaudiments) Això sí és vergonyós.

Afortunadament, afortunadament tenim concepcions molt diferents de la responsabilitat.
No deixa de sorprendre'm, no deixa de sorprendre'm que els qui van deixar una situació de crisi galopant, els mateixos que van…

El senyor president:

Senyors diputats, per favor.

El senyor Bellver Casaña:

…deixar un sistema de finançament amb un deute de 13.
000 milions d'euros, que volien tancar Canal 9 amb un ERO o amb el que fera falta o els mateixos que deien que ningú ploraria si Canal 9 es tancara, senyories, això és el que vostés estan fent.

Però encara em resulta més dur, encara em resulta més vergonyós i irresponsable vore com els qui fa escassament un any mos insultàvem, perquè mosatros estàvem dient que era necessària una negociació i un ERO, hui mos estiguen insultant perquè demanen una negociació i un ERO.

Senyories, vergonya, vergonya, això és vergonya.
(Aplaudiments)

Això no és una falta de responsabilitat, senyories, senyor vicepresident, mosatros al de sempre, a treballar amb responsabilitat i altres a allò seu, al circ i a les pallassades.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

¿Para què pide la palabra, señor Alarte?

El senyor Alarte Gorbe:

Por alusiones, señor presidente, por las alusiones del diputado en su intervención.

El senyor president:

Tiene usted un minuto.

El senyor Alarte Gorbe:

Moltes gràcies, president de Les Corts.

Senyoria, quan he entrat en Les Corts avui he reflexionat, encara que no sabia que vosté m'anava a citar, sobre eixa declaració meua, perquè em preguntava com hem pogut arribar ací.
Ja que vosté m'ha citat, jo complete la cita amb el que vosté no ha dit que jo diguí a la plaça de Bous.

Vaig dir, «deurien tancar la televisió pública de la manipulació, la mentida i la corrupció per obrir-ne una altra…» i complete la cita (remors) «…una altra pública, de qualitat, en valencià, plural, al servei dels valencians, que denuncie la indignitat de la mentira sobre les causes reals de l'accident del metro, la indignitat de protegir a les treballadores de Radiotelevisió Valenciana assetjades i la indignitat de protegir la corrupció i no informar des de la veritat i els valors constitucionals».
Això és el que li faltava a vosté.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyor vicepresident.
(Remors)

Senyores diputades, per favor.
Senyors diputats.

Té la paraula l'honorable senyor vicepresident.
(Remors)

Señores diputados, por favor.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Blanco, vosté cobra 3.
226 euros al mes, 13 pagues anuals, segons diu la seua pàgina web.
Vosté no assumix cap responsabilitat, vosté cobra la majoria de les vegades per vindre ací a fer demagògia, per vindre a insultar, per vindre a denigrar la imatge de la Comunitat Valenciana… (Aplaudiments)

Senyor Blanco, un director general no cobra més que vosté, no cobra més que vosté.
Treballa tots els dies per traure endavant esta comunitat i assumix responsabilitats.
Senyor Blanco, vergonya.
(Aplaudiments)

Miren, mosatros hem volgut la continuïtat i la permanència de Radiotelevisió Valenciana i als fets, als fets em remet.
Va ser el govern del Partit Popular qui va fer una nova llei per a definir un nou model organitzatiu i audiovisual d'adequació al que és el nou panorama audiovisual.

Ho he dit abans i ho repetisc ara, Radiotelevisió Valenciana, igual que altres televisions autonòmiques, va nàixer en un moment, va complir una funció, era el model de Radiotelevisió Valenciana de la dècada dels huitanta i en eixe moment ni existien cadenes privades, generalistes, ni televisions privades d'àmbit autonòmic.

Era absolutament necessari adequar la nostra radiotelevisió al nou model audiovisual de hui en dia on hi ha més competència per les audiències, més oferta televisiva i radiofònica, pèrdua de quota de plantilla i caiguda d'ingressos per publicitat.
Calia canviar el model i ho vam fer, vam tramitar i vam aprovar, estes Corts vam aprovar la Llei 3/2012, que establia eixe nou model audiovisual.

I també per a garantir la seua viabilitat econòmica i financera i per a concretar les necessitats de programació, la llei preveia el contracte programa.
I el ple del Consell, en juliol de 2013, va aprovar un contracte programa per als pròxims tres anys, on estan eixes necessitats de programació i on es duen les quantitats que La Generalitat estava disposada i podia aportar a un model de televisió sostenible.

I, en tercer lloc, el consell d'administració de Radiotelevisió Valenciana va aprovar, en agost de 2012, l'expedient de regulació d'ocupació, un expedient que, com he dit abans, afectava 1.
198 treballadors.

I amb això introduíem un equilibri que és absolutament necessari per a tindre una televisió que puguem mantindre.
Vam fer el que havíem de fer, perquè volíem la continuïtat de Radiotelevisió Valenciana i ens hem trobat en el pitjor dels escenaris.
I no vam ser nosaltres qui vam recórrer l'ERO davant la justícia.
I després, en la fase d'execució, i vull dir-ho, en la fase d'execució de l'ERO, quan es van produir eixes famoses desafectacions d'afectats, es va produir una ampliació de la demanda col·lectiva que s'havia presentat i es buscaven nous motius de nul·litat.

I la sentència, per molt que el senyor Morera diga el contrari, no ha trobat i no ho diu, només cal llegir-la, altres motius de nul·litat que les desafectacions d'afectats.
La sentència parla de moltes qüestions, la sentència diu moltes coses, efectivament, s'hagueren pogut fer millor.
Algunes coses diu «inadequades», ho diu, diu «inadequades», però no diu il·legals, no diu il·legals.
L'únic que diu que és il·legal és la desafectació d'afectats.
(Aplaudiments)

Senyories, s'ha buscat la nul·litat de l'ERO a tota costa.
Havíem advertit que l'alternativa a l'ERO podria ser desgraciadament el tancament de la televisió, perquè no podem mantindre una plantilla de més de mil sis-cents treballadors, repetisc, no podem mantindre-la, una plantilla que té més treballadors que Tele 5 i Antena 3 junts.

I no anem a renunciar a res de la nostra educació, de la nostra sanitat i de les nostres polítiques socials per mantindre una empresa pública que desgraciadament, i en estes condicions, no és sostenible.
I, precisament, perquè en 2014 volem obrir els hospitals de Gandia i de Llíria, perquè anem a obrir-los (remors) hem de prendre este tipus de mesures.
(Aplaudiments)

Mire, senyor Morera, sobre dades econòmiques, mantindre oberta Radiotelevisió Valenciana costaria, després de la sentència, 114 milions d'euros a l'any.
El cost d'eixes indemnitzacions de tancament no el podem precisar al detall, perquè no sabem quins treballadors o quants treballadors no demanaríem el reingrés.
Però mosatros hem dibuixat l'escenari pitjor per a les arques de La Generalitat, podria estar al voltant de 105 milions d'euros, en el pitjor dels escenaris, no vol dir que siga eixe.

Però, en qualsevol cas, li done este dades perquè vosté veja que en el cost d'un any de televisió es paguen les indemnitzacions.
El cost del tancament, desgraciadament del tancament, és el d'un any.
El cost de mantindre la televisió a un mínim de cent catorze milions d'euros l'any és per a seguir, i no ho podem mantindre.

Miren, jo pense que a vostés els preocupa Radiotelevisió Valenciana i la seua situació, doncs, el que els preocupa la rendibilitat electoral que puguen traure de tot açò.
(Aplaudiments)

Pel que fa als treballadors, jo mai els he escoltat a vostés manifestar-se amb la mateixa virulència en l'ERO, per exemple, de VAERSA, o en l'ERO de Ferrocarrils de la Generalitat, (veus) o en l'ERO del CEAM, on tampoc hi ha hagut acord.
(Protestes) Nomene tres ERO que no hi ha hagut acord.
.
.

El senyor president:

Senyors diputats, per favor.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
i jo no els he escoltat que vostés.
.
.
Ja sé que açò els incomoda, però els ho he de dir.
(Protestes) Jo no els he escoltat a vostés manifestar-se de la mateixa manera.

¿És que els treballadors de VAERSA, del CEAM o de l'Agència Valenciana de la Mobilitat no han tingut els mateixos problemes o no tenen els mateixos problemes que altres?
(Protestes)

El senyor president:

Senyora.
.
.
, per favor.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
No tenen famílies?
No tenen hipoteques?
.
.
.

El senyor president:

Senyora Oltra.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
Clar que en tenen.
Però a vostés, en aquells moments, no els importava.
(Protestes)

El senyor president:

Senyora.
.
.

Senyors diputats, per favor.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
És com si hi haguera distintes categories de treballadors afectats en les empreses públiques valencianes.

I, pel que fa al tancament, vostés hui diuen el que diuen, però, ¿i les manifestacions que vostés han fet en el passat: quan el socialista Vicent Sarrià, que era vicepresident de la comissió de control de Radiotelevisió Valenciana, deia, «un expedient de regulació d'ocupació», o el que fera falta; o quan el ministre de foment i vicesecretari general del Partit Socialista, José Blanco, (se sent una veu que diu: «¿El de la gasolinera?
») el 23 de gener de 2011 va reclamar a La Generalitat el tancament de la televisió autonòmica valenciana com a mesura d'austeritat i de contenció del gasto, com a mesura d'austeritat i de contenció del gasto?

El senyor Blanco, durant el míting d'elecció a la candidata socialista a l'alcaldia d'Alacant, va dir, referint-se al Partit Popular, «quan parlen d'austeritat, que ho complisquen i que tanquen la televisió valenciana», això va dir.
L'endemà, i no vull insistir perquè ja s'ha parlat aquí, i també ha parlat el senyor Alarte.
.
.
, doncs, ell, com a secretari general, també va parlar del tancament de Canal 9.
I és veritat que ell parlava del desvergonyiment i la manipulació, és veritat, ho va declarar.
Però els recorde, els recorde que l'única condemna judicial per manipulació va ser en un govern socialista, (aplaudiments) en un govern de Joan Lerma; els ho recorde.

Per cert, l'assessor del senyor Alarte en eixos moments era el senyor Moreno que, en aquells moments, deia que s'havia de tancar.
Hui diu tot el contrari.

Miren, vostés fan bona la frase de Groucho Marx: «Estos son mis principios y, si no les gustan, tengo otros.
» Vostés canvien de principis com qui canvia de jaqueta, tots els dies de jaqueta.
 (Aplaudiments)

Parlen vostés de la defensa de les senyes d'identitat, de la cultura i la llengua valenciana.
I es referixen, s'han referit estos dies, perquè existix en el tancament, evidentment, la impossibilitat de que a través de Radiotelevisió Valenciana es puga fer eixa defensa.
Jo al respecte el que vull dir-los és que, a més de la defensa que es fa des de les institucions, a més de l'esforç que es fa tots els dies en l'àmbit educatiu, promovent l'ensenyança i l'aprenentatge obligatori, l'ús normal del valencià i de la cultura valenciana dels nostres alumnes, hi ha molts més mitjans de comunicació d'àmbit autonòmic, d'àmbit comarcal, d'àmbit local que defenen tots els dies la llengua i la cultura valenciana i que ho continuaran fent.
I tinguen l'absoluta seguretat, no tinguen el més mínim dubte que des del govern valencià continuarem defenent la nostra cultura i la nostra llengua, la seua identitat i la seua singularitat en tots els àmbits, tant institucionals com socials, educatius i culturals, (aplaudiments) allí on La Generalitat o les seues entitats tinguen participació, i tant dins de la nostra comunitat com en la resta d'Espanya i del món.

Sorprén que, de sobte, vostés s'hagen tornat en els majors defensors de les senyes d'identitat valencianes.
I sorprén perquè no fa molt véiem unes fotos del senyor Morera i del senyor Baldoví fotografiats amb banderes independentistes catalanes.
¡Benvinguts a la defensa de les senyes d'identitat valencianes!
(Aplaudiments) Benvingut, senyor Morera!

Sorprenen les declaracions d'alguna diputada d'Esquerra Unida quan deia que: «Ni el nom ni l'himne ni la senyera.
Som País Valencià, el nostre himne és la Muixeranga i la nostra senyera la quadribarrada.
» Però ens agrada que hui vinguen a la defensa de les senyes d'identitat valencianes.
(Aplaudiments)

I tots coneguem el gust del senyor Ximo Puig i alguns altres socialistes per tot el que vinga del nord de la Comunitat Valenciana, per tot el que vinga de Catalunya, això és públic i notori.
Però benvinguts a la defensa de les senyes de la Comunitat Valenciana.
(Aplaudiments)

Cada vegada que es debat en estes Corts alguna proposició no de llei que tinga a vore amb les nostres senyes d'identitat, vostés, fins ara, no l'han recolzat.
Afortunadament, n'hi ha presentada una altra proposició no de llei, per part del Grup Parlamentari Popular, on vostés van a tindre l'enèsima oportunitat de fer allò que diuen, recolzar les senyes d'identitat de la Comunitat Valenciana.
Anem a vore què voten.
Mosatros esperem amb expectació la posició que adoptaran les senyories dels grups de l'oposició.
(Veus)

Senyories, hem actuat per responsabilitat.
Hem actuat defenent l'interés general.
No són decisions que ens agrade prendre.
Només hi havia una televisió, una radiotelevisió valenciana que podíem sostindre, que és aquella que es derivava de la nova llei, del contracte programa, del que hi ha pressupostat per a esta en els pressupostos de La Generalitat, en el projecte de pressupostos, per a l'any 2014.
Eixa és l'única que podem assumir, l'única.
El panorama que es deduïx de la sentència, com ha dit el president de La Generalitat, no es pot assumir.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Per al torn de rèplica, té la paraula el senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

Senyor Ciscar, no és la primera vegada que vostés recorden el que jo cobre.
Cobre el que vostés han decidit.
Vostés aproven els pressupostos de Les Corts, amb el vot en contra d'Esquerra Unida.

Tots els valencians i valencianes poden saber el que cobre, perquè està publicat en la nostra pàgina web, i també que vora mil euros cada mes van per a la meua organització que no té finançadors privats ni corrupteles.

I vostés, quant cobren?
Per què no publiquen la declaració de l'IRPF?
¿Per què no ens diuen quant tenen de sobresous, qui els paga?

Transparència.

Després, diu vostés que els directors generals que ens acompanyen treballen molt.
No serà els dimecres per la vesprada a les cinc?

Diu vosté que els directors generals assumixen les seues responsabilitats.
¿No serà com vosté, que encara no ha dimitit després de ser responsable polític d'un expedient de regulació d'ocupació il·legal, nul de ple dret?
¿Sap vosté què vol dir «nul de ple dret»?
Que contravé la llei.
Il·legal.

I, després, vosté fa referència a una expressió que jo ja he retirat, demostrant que es pot rectificar.
Perquè, evidentment, de vegades un no ha de dir tot allò que pensa.
No sempre és fàcil.
La indignació que molts tenim dins estos dies ens fa de vegades descontrolar-nos.
O què pensen vostés?
Que venim ací a prendre el te de les cinc?
¿Pensen que anem a eixir ahí fora i després pegar-nos palmadetes en l'esquena, com fan vostés -«no es nada personal, no va por ti, vamos a tomarnos una caña»?
Doncs, no, no.
Estem indignats.
No podem aguantar la indignació; i, de vegades, diguem coses que no hauríem d'haver dit i rectifiquem.
Deprenguen vostés la lliçó, rectifiquen.
Han dit el que no havien d'haver dit ni fet, que és tancar Radiotelevisió Valenciana.
Per què no rectifiquen?
Tenen l'oportunitat.
Els estenem la mà.
Simplement han fet un anunci, encara no han pres cap decisió.
Rectifiquen.
Però comencen per rectificar vostés, perquè els diputats i diputades del PP no ho van a fer, este matí han tingut l'oportunitat de votació secreta i tots, com un sol home i una sola dona, darrere del capità Fabra.
Rectifiquen vostés.

Vosté ha vingut ací i no ha respost a cap de les preguntes que jo li he formulat.
No sé per a què servix una compareixença.

Li he preguntat que quan es va decidir el tancament.
Apunte: quan es va decidir el tancament?
El dia de la sentència?
Un dia abans?
Un mes?
O un any?
¿El tancament és la conseqüència de la sentència o la sentència és l'excusa per al tancament, que ja estava decidit?
Qui va decidir el tancament.
Apunte: qui?

Segona pregunta.
Quin és el cost econòmic desglossat d'eixe tancament?
Perquè, després de més d'una setmana, encara no saben quant va a costar, si setanta, com va dir vosté el dia que va comparéixer en comissió, o fins cent cinc que apunta ara.
Encara no saben quant?
40 va dir Fabra; 70 vosté; ara 105.
Si mos esperem una miqueta, a Nadal ja en són 300.
Quant va a costar?

¿Han fet una anàlisi del cost econòmic de tancar i de mantindre?
Perquè fins i tot hui, amb les xifres unflades que vosté ha vingut a dir-nos, que diu que costaria 114 milions d'euros a l'any mantindre oberta Radiotelevisió Valenciana, li dic que això són 35 milions més del que té pressupostat, és mig pressupost anual.
Si vosté negocia amb els sindicats, segurament podrà reduir eixa despesa, podrà reduir costos, podrà ajustar costos i mantindre Radiotelevisió Valenciana.

És més, els 70 que té pressupostats, més 24 que, segons Rosa Vidal, estaven consignats per La Generalitat per a fer-se càrrec de la improcedència, més els 5 que són el saldo positiu net de Radiotelevisió Valenciana, perquè les indemnitzacions que ha pagat són superiors als salaris de tramitació, més els 10 dels contractes en fan 110.
Ja té vosté per a l'any 2014.
Ja té vosté per a un any de negociació per a redimensionar Radiotelevisió Valenciana amb consens i complint la llei.
Per què no ho fa?
Per què no intenta buscar una eixida?

La pregunta més important que li he fet en la meua intervenció, apunte-se-la, per favor, i responga-la: per què no han rebut el comité d'empresa?
Per què es neguen a dialogar?
Per què no escolten el clam de la societat valenciana?
Per què?

Mire, vosté parla de prioritats.
Evidentment cap dels objectius de la Llei 3/2012, que vostés aprovaren, és una prioritat per al Consell: ni promoure la convivència cívica i democràtica; ni garantir l'accés dels ciutadans a la informació, la cultura i l'educació; ni garantir la llibertat d'expressió i el dret dels ciutadans a rebre una informació objectiva, veraç i imparcial; ni molt menys difondre i protegir la llengua valenciana i promoure la cultura i la identitat pròpia de la Comunitat Valenciana.
Açò també haurien de ser prioritats.
Són compatibles amb l'ensenyament i la sanitat que vostés estan atacant.
I, si no són capaços de fer-ho, se n'han d'anar i deixar pas a un nou govern que tinga clares les prioritats.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Blanco.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
Mentrestant, li anuncie que Esquerra Unida, junt amb els sindicats, continuarem lluitant per Radiotelevisió Valenciana, per la cultura i per la llengua dels valencians fins al final,.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Blanco Giner:

.
.
.
fins al final, fins al final.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Blanco.

Senyor Morera.

El senyor Morera Català:

Moltes gràcies, senyor president.

L'altre dia el Banc Central Europeu va baixar el punt dels interessos.
Eixe mig punt, si ho aplicàrem al nostre deute, suposaria un estalvi de 125 milions d'euros.
¿Sap vosté, senyor vicepresident, què mos costa finançar el deute històric, el que hem fet el peritatge que ens deu el govern central, els més de 13.
000 milions d'euros?
Els interessos del deute històric, que no ens paga el seu govern, el govern central, el govern del senyor Mariano Rajoy són 650 milions d'euros.
¿Vol dir vosté que per 10 milions d'euros anem a tancar la nostra Radiotelevisió Valenciana?
¿Com acabàrem l'any passat?
Segons el compte general -està ací el conseller d'hisenda-, el forat que vostés han deixat a les arques públiques és de 6.
222 milions d'euros, és el forat d'un fracàs, d'unes polítiques fracassades, 6.
222 milions d'euros.
¿I vol dir que van a arreglar-ho tot tancant Radiotelevisió Valenciana?

Vostés tenen un greu problema, molts, però el seu problema és que el paguem el poble, els ciutadans, el poble, vostés no escolten, vostés estan tancats, vostés tenen un greu problema i no escolten.
Li acabe de dir -i li donaré ara els números- que dels números que vostés no han fet el tancament de Radiotelevisió Valenciana té uns impactes econòmiques i socials enormes, però la diferència és de 10 milions d'euros.

Sobre el deute, ¡clar!
, vostés vénen ací a donar lliçons.
.
.
, el deute de Radiotelevisió Valenciana, els 1.
300 milions d'euros, l'han creat vostés, no ha caigut del cel, no l'hem creat els que estem ací, l'ha creat la gestió que vostés han fet en Radiotelevisió Valenciana i l'haurem de pagar en préstecs fins al 2030.
Tindrien per a pagar no una, sinó dos televisions, si tot el que s'ha saquejat en EMARSA, en Brugal, en Nóos, en Valmor, en sobrecostos, tindrien per a moltes televisions, ¡moltes!

Per tant, vostés, una miqueta d'humilitat i de demanar perdó no vindria malament perquè mos estem jugant l'autogovern.

La seua decisió de no voler reunir-se amb el comité d'empresa és la que ens ha portat a este desastre.
Li torne a donar -i ara li donaré- la proposta del comité d'empresa de Radiotelevisió Valenciana davant l'ERO que vostés van plantejar, que s'ha declarat nul de ple dret perquè ho van fer molt malament; que en un ERO se diga que vulnera els drets fonamentals dels treballadors ¡és de nota!

Si vostés haveren fet cas en eixe moment.
.
.
, i el que diu la sentència, pàgina 13, és que el cost de la proposta quant a salaris és de ¡41 milions d'euros!
I la proposta de pressupostos que vostés han fet és de ¡31!
¿Vol dir que per 10 milions d'euros van a tancar Radiotelevisió Valenciana?
La decisió és ideològica.
Eixos 10 milions li'ls trobe jo ràpidament; ¿per què van perdonar vostés 13 milions d'euros a uns anunciants de Radiotelevisió Valenciana?
¿On estan eixos diners?
¿Per què van perdonar?
O els directius, ¿com pot ser que una televisió -amb l'ERO que vostés van practicar-, una televisió amb 430 treballadors -que vostés van plantejar-, hagueren de recuperar els tècnics perquè, si no, la televisió se n'anava a negre?
¿121 directius?
¿121 directius estan allí controlant a vore què?
¡Per favor!

Vostés no saben gestionar, vostés no tenen ni idea, no fan bé els números, no escolten, estan portant-mos a la ruïna, han deixat un forat més gran que El Micalet si haguérem de posar bitllets de cinc-cents, ¡més gran que El Micalet!
¿I vénen ací a dir-mos de responsabilitat?
¿De eficacia?
De no sé què.
Però ¡si vostés mos van a deixar un solar!
¡Van a deixar La Generalitat com un solar!

Li torne a dir, crec que la política, la bona política és per a resoldre els problemes de la gent, resoldre els problemes de la gent que ho està passant molt malament amb les seues devaluacions i les seues retallades i la seua incapacitat per a reclamar el que li pertoca al poble valencià.
I vostés una decisió com estes no la poden prendre d'eixa manera, mos havia d'haver reunit, havia d'haver convocat Les Corts, la comissió de control.
¿Què fem davant açò?
Nosaltres no sabem més.

Li torne a dir -i ara li donaré- 10 milions d'euros no poden ser la causa de tancar Radiotelevisió Valenciana, entre altres coses, perquè perdrem molts més.
¿Tots els drets dels audiovisuals que ha comprat Radiotelevisió Valenciana els perdrem?
¿Els 4.
000 llocs de treball del sector audiovisual els perdrem?

Salvar Radiotelevisió Valenciana no només és necessari, és la gran política social que pot fer un govern responsable.
.
.

El senyor president:

Vaja concloent, senyor Morera.

El senyor Morera Català:

.
.
.
i 10 milions d'euros no poden ser l'excusa per a fer eixa política tan antisocial.

Li donaré la proposta dels sindicats.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Morera.

Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Moreno.
(Veus)

El senyor Moreno Escrivà:

Senyories.

Quan es té davant un govern que acumula el major nombre d'imputats per corrupció de tots els parlaments europeus i que membres del seu partit només a la Comunitat Valenciana o «País Valenciano» -com diu el seu ministre Montoro-, un govern que ha extraviat 1.
200 milions d'euros només en la televisió i dels que no sap respondre, o s'és un radical o s'és un farsant, i jo sóc un radical.

Miren, jo no vaig a perdre el temps explicant-li al senyor Ciscar el que sap; sap que en la mil·lèsima part del que es gasta en qualsevol de les estafes i trames de corrupció de què té coneixement -i ja vorem si alguna cosa més- es pagaria perfectament el manteniment d'un servei públic.
No vaig a perdre el temps en això.
Sé que no em contestarà, sé que, probablement, utilitzarà l'últim torn per a parlar d'alguna cosa que ha vist en el Sálvame últimament, que és el que va fer l'última vegada que li vaig fer una pregunta, però la meua obligació és preguntar-li i desemmascarar les mentires que ha contat hui ací.

Miren, el senyor Ciscar va modificar i aprovar amb tot el seu govern un contracte programa que preveia una despesa absolutament inusual del 50% en despeses de personal perquè havia pactat -i estava d'acord amb la senyora Vidal- en eixa readmissió de personal que -segons ell- és culpa de la senyora Vidal i prou.
¡Mentix!

Els treballadors de Canal 9 no necessiten que jo vinga ací a defensar-los, ells ja ha s'han defensat i han guanyat als tribunals, i han dit que vostés han vulnerat drets fonamentals de ciutadans valencians, ells ja s'han defensat.
Jo vinc ací a defendre els valencians, vinc ací a defendre el dret dels ciutadans d'esta terra de poder disfrutar d'un dret fonamental que és el dret a la informació, i vinc a defensar el dret de les seues víctimes, de les seues víctimes, de les víctimes de l'accident del metro, dels dependents valencians que moriren sense la seua ajuda, a haver tingut -i tindre en el futur- una televisió en què poder denunciar el que els seus governants fan.

Miren, «condemna per manipulació, l'única que n'hi ha és en el Partit Socialista».
Senyor Ciscar, si vosté alçara alguna vegada el cap podria mirar a la cara a tots els periodistes que té davant de vosté; molts d'ells -que els estic veient ací- saben que han sigut condemnats per denúncies que ha fet el govern del Partit Popular per mentir i per tal, i que els han guanyat i els han condemnat per contar la veritat (aplaudiments), per contar el que feia el senyor Blasco, que utilitzava els diners dels valencians per a perseguir-los a vostés en els tribunals, i els condemnaren, i els condemnaren.
(Veus) No tenen ninguna denúncia presentada pel PSOE, ¿veritat?
, i no la tindran mai.
Fagen el seu treball i punt, eixa és la diferència.

Miren, vostés no han nomenat cinc nous gestors, vostés han nomenat cinc incineradores humanes, cinc, cinc persones que no tenen cap altra funció que complir amb el principal manament que vostés els han donat: destruir ràpidament tota la informació que atresora la televisió pública de la corrupció que ha niuat allí durant anys i en la qual vostés l'han sumida i l'han dut on l'han dut.

Vosté no ha dit res, el vicepresident del govern -que ho sàpien tots els valencians, i si n'hi ha alguna càmera que emeta el jo vaig a dir hui-, el vicepresident del govern valencià ha pujat ací a parlar d'una televisió que ell va a tancar, que té la policia dins i ha sigut incapaç de dir ¡ni una sola paraula!
(Aplaudiments) Ni explicar què fa la policia allí dins.
Doncs, mire, com vosté no ho vol explicar i com vosté vol tapar amb una gran llosa el que ha passat allí, jo he anat hui al jutjat de guàrdia i l'he denunciat.
Ací té la denúncia, senyor Ciscar.

Vosté, que utilitza la paraula actor com un insult -he dit este matí que al meu poble l'insult és lladre, no actor, actualitze-, vosté va ser l'actor i no serà l'única.
Vosté ha participat en tapar, tramar el cas Triskel, vosté sabia perfectament el que el senyor Jaraba va fer amb els contractes a les TDT que ara pretén ressuscitar, ¿per a què?
, ¿per a fer tarot en valencià?
, ¿per a emetre anuncis de prostitució en valencià?
, ¿les empreses contra les que vosté, prevaricant, no ha actuat fins ara?
Vosté vol ser actor, jo el faré actor, no es preocupe.
Primer acte, ja el té vosté hui en el jutjat.

Miren, no ho han pogut suportar -acabe de seguida, president-,.
.
.

El senyor president:

Sí, vaja concloent, per favor.

El senyor Moreno Escrivà:

.
.
.
no ho han pogut suportar; poques hores, uns dies de llibertat els ha col·lapsat,.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies.

El senyor Moreno Escrivà:

.
.
.
han infartat.
Però no es preocupen, en tindran més i d'ací prop.
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Moreno.

El senyor Moreno Escrivà:

.
.
.
perquè el periodisme no es tanca per decret, mai.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Gràcies.

Per a finalitzar la compareixença, té la paraula l'honorable senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Moreno, vosté falta a la veritat; l'execució de l'ERO va ser exclusivament decisió de la directora general, ningú li va dir, ningú del govern, ni de paraula, ni per escrit, ni de cap manera el que havia de fer respecte de 186 treballadors.
¡Ningú!

Miren, no vàrem participar en el procés d'elaboració tampoc, no vàrem participar.
Vostés estaven esperant les llistes de l'ERO, estaven esperant conéixer els afectats per a denunciar manipulació.
¡Ho sabíem!
, i, a més, ho havien dit.
I no varen poder denunciar res, ¿per què?
, perquè es va fer amb criteris objectius -i vostés ho saben.
(Veus)

Senyor Moreno, la policia complix amb la seua obligació i té tota la col·laboració del govern valencià com també la té la justícia per a determinar totes les responsabilitats que n'hi haja, quan es demostre que s'actue.

Senyor Morera, mire, vosté parla dels impactes econòmics del tancament, però no oblidem dels impactes econòmics que té per al conjunt dels pressupostos de La Generalitat mantindre la televisió oberta.
10 milions d'euros no són la causa - li ho he dit-, són 114 milions d'euros anuals amb l'escenari que dibuixa la sentència -repetisc-, amb l'escenari que dibuixa la sentència.

Senyor Blanco, (remors) -sí, tot- mire, el tancament es va decidir quan es va conéixer la sentència.
Si ho havérem tingut decidit prèviament no ens havérem pres les molèsties de fer una llei, no havérem tingut les molèsties de fer un contracte programa i no havérem tingut les molèsties en el projecte de pressupostos de 2014 de consignar una quantitat.
Es va prendre en eixe moment, després d'analitzar la sentència i madurar la decisió perquè era una decisió molt difícil, i la va prendre el govern valencià, no la va prendre ningú més.

Parla vosté del clam de la societat valenciana.
Mire, jo vaig a parlar-li d'una.
.
.

El senyor president:

Senyor Blanco, per favor.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
d'una enquesta que va fer Tecel Estudios i Sigma 2 per a la VIU en febrer de 2012 i que es va publicar en març de 2012.

La pregunta als ciutadans de la Comunitat Valenciana era: «Si usted pudiera decidir, ¿qué medidas adoptaría para recortar el gasto público y mejorar los ingresos?
» Miren, «recortar el gasto en la televisión autonómica» és la quarta proposta més elegida per a reduir el gasto públic, un 84,5% dels enquestats estava a favor, estava a favor.
Però li diré més.

En eixa enquesta els votants d'Esquerra Unida i del Partit Socialista són els que més es varen manifestar a favor del tancament de Canal 9, ¡els que més!
(Veus) El 85,5% dels enquestats consideraven prioritari mantindre la inversió en educació (la senyora Mollà intervé amb el micròfon desconnectat); el 76,5%.
.
.

El senyor president:

Senyora Mollà, ¡senyora Mollà!
, la cride a l'ordre per primera volta.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

.
.
.
es manifestaven a favor de mantindre-ho en sanitat; el 91,8% dels votants d'Esquerra Unida es manifestaven a favor de la reducció del gasto en Canal 9; i el 88,4% dels votants del Partit Socialista es manifestaven de la mateixa manera.
(Veus) (Algú fa: «Xxxt.
») Anem a dir les coses clares.

El senyor president:

Un moment, per favor.

Senyor Blanco, per favor.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

Miren, torne al tema que vostés plantegen.
 (El senyor Blanco Giner intervé amb el micròfon desconnectat)

El senyor president:

Senyor Blanco, senyor Blanco, ¡senyor Blanco!
ha tingut vosté el seu torn quan li ha correspost.
Faça el favor de deixar parlar a l'orador.

Continue, senyor vicepresident.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

El període de negociació va ser en.
.
.
, juliol-agost del 2012.
(Veus) Desgraciadament, no va haver-hi.
.
.

El senyor president:

¡Senyor Blanco!
El cride a l'ordre per primera volta.

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

…no va haver-hi possibilitat d'acord.
Es va intentar per part de l'empresa, fins al punt que es va fer un oferiment.
.
.
un oferiment quasi a la desesperada perquè, amb una rebaixa del sou de tota la plantilla, es pogueren quedar 200 persones més.
La majoria sindical ho va rebutjar.

Abans de conéixer la sentència, com he dit abans, vam plantejar l'escenari en què és viable una radiotelevisió valenciana.
(Veus)

El senyor president:

¡Senyor Blanco, per favor!

El senyor conseller de Presidència i Agricultura, Pesca, Alimentació i Aigua:

El contracte programa, la Llei 3/2012 conformen l'escenari que és viable, ho dic una volta més.
Ara, el panorama que dibuixa la sentència no el podem assumir.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Preguntes

El senyor president:

A continuació, n'hi ha una alteració que s'ha acordat en l'ordre del dia.
Correspon doncs la pregunta número 1.
484, formulada per la il·lustre diputada senyora Mónica Oltra, del Grup Parlamentari Compromís, a la consellera de Benestar Social sobre el deute de les persones dependents.

Té la paraula la il·lustre diputada.

La senyora Oltra Jarque:

Senyora consellera, fa uns dies va anunciar vosté que anava a demanar perdó a les persones dependents.
La meua pregunta és molt senzilla: ¿eixe perdó per escrit de la consellera anirà acompanyat d'un xec amb el que els deu als dependents?

El senyor president:

Moltes gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, yo no he anunciado en ningún momento que voy a pedir disculpas.
Eso lo dice usted y se equivoca.

La Orden 15/2013 regula el sistema de quejas, sugerencias y agradecimientos en el ámbito de los centros e instituciones de servicios sociales, pretende mejorar la calidad de los servicios y atender adecuadamente las quejas, sugerencias y agradecimientos que planteen los ciudadanos.
En ningún caso van a quedar sin respuesta de la conselleria.
Los términos de la contestación serán sencillos y sin tecnicismos, y se contestará a todo el contenido suscitado.

Y le digo más, la aplicación de esta orden queda circunscrita a la actividad desarrollada por los centros e instituciones de los servicios sociales dependientes de la Conselleria de Bienestar Social y se refiere a cuestiones relacionadas con los estándares básicos de calidad, como tardanza en la atención, desatención o cualquier otro tipo análogo de actuación deficiente que se observe en el funcionamiento de estos centros o instituciones.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Senyora Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Senyora consellera, jo espere que als dependents se'ls conteste millor que m'ha contestat a mi, perquè diu que els contestarà a les qüestions, i a mi no m'ha contestat.

Perquè, mire, ací tots vam poder llegir fa unes setmanes en un diari de màxima tirada a la nostra comunitat que vosté anava a demanar perdó als dependents, i no he vist la rectificació que vosté ha demanat d'això.

I, mire, ¿sap el que volen els dependents?
Els dependents, a banda del seu perdó, el que volen és el que els correspon.
Volen tindre un govern que complisca la llei.
Volen una conselleria que treballe per al benestar social, i no per a sobreviure.
Volen un govern que no els conte mentides.
Per a demanar perdó, no volen una consellera.

Miren, vostés, en octubre, estaven dient que els dependents anaven a cobrar amb els diners del FLA, mentint descaradament sobre els diners del FLA.
Igual això també és mentira, però també va eixir en el Levante, que vostés en octubre encara estaven fent propaganda sobre que els dependents cobrarien amb els diners del FLA.
I no només això, sinó en una reunió que van tindre amb la plataforma de la dependència, vostés es varen comprometre a pagar amb el diners del FLA, sabent que els diners del FLA són per a proveïdors i que les persones amb dependència no són proveïdors.
Mentida sobre mentida.

I, ara, se'n va correguent el senyor Moragues a Madrid a demanar més diners.
I ahí el rep el senyor Montoro i li diu: «Xico, torna-te'n per on has vingut.
» I vostés seguixen i seguixen donant llargues.

Mire, ¿quan pensen pagar-los, i li vaig a dir un nom concret, a persones com Elvira Murcia?
Per cert, ¿la veu vosté en la tribuna?
No està.
I, ara, està buida la tribuna, perquè tota la clac se n'ha anat.
I Elvira Murcia no està en la tribuna perquè té una sentència del senyor que s'assenta ahí presidint dient que no pot tornar mai més a estes Corts, i això que la doctrina Parot s'està abolint, però es veu que en estes Corts, no.

Una sentència de per vida que esta senyora, en una cadira de rodes, es veu que és un perill públic per a vostés perquè els diu les vergonyes a la cara i no poden suportar-ho.
¿Quin perill pot suposar?
, quan vostés omplin ací la porta de Les Corts de policia perquè no passen ací persones com Elvira Murcia amb la seua cadira de rodes a la qual vostés li deuen 11.
000 euros.
Li han escrit una carta donant-li els terminis de pagament i estan incomplint-los.
Han pagat el primer i nunca más se supo.

¿Vosté pensa que és suficient anar a Elvira Murcia a demanar-li perdó?
Elvira Murcia vol els seus 11.
000 euros, que són el seu dret, que és el que els tribunals els dirà que és il·legal el que estan fent, i després diran que no fan il·legalitats.

O el cas d'Adrián, un xic amb Asperger al qual vostés, d'ofici, han modificat la seua minusvalidesa baixant-la, de manera que ja no té dret a l'assistència d'una tercera persona.

I vostés, d'ofici, de manera il·legal, estan agarrant expedients de menors d'edat i els estan modificant a la baixa per una qüestió econòmica, per a estalviar-se quatre xavos, que després se'ls emporten vostés per a finançar il·legalment el seu partit.
¡Ni olé, ni no olé!
¡Açò no és una correguda de bous!
¡Tinga vosté més respecte!
(Veus) ¡Açò no és una correguda de bous!

Vostés, vostés.
.
.

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

¡Señorías!
¡Señorías, por favor!

La senyora Oltra Jarque:

.
.
.
vostés estan desviant els diners.
Vostés estan retallant els diners dels dependents i, després, eixos diners estan anant al seu partit, finançant-lo il·legalment.

Explique-li, explique.
.
.
(Veus) ¿Que d'on m'ho he tret?
Mire, de centenars d'expedients que m'he mirat de menors, on tots.
.
.
, resulta que el 28 de maig de 2012, tots, el mateix dia, han millorat.
Quan la llei diu que d'ofici només se pot revisar un grau de minusvalidesa per milloria o per empitjorament.
Persones amb ceguera, amb paràlisi cerebral, ¿que han millorat?
¿Que ja poden vore?
¿Que açò és la comunitat dels miracles?
No.
Totes, el 28 de maig de 2012.
Ja li ho mostraré si no s'ho creu.
Un darrere d'altre.
¡Consigna política!

El senyor vicepresident primer:

Senyories, per favor.

La senyora Oltra Jarque:

¿Se vol vosté callar?

El senyor vicepresident primer:

¡Señor Castelló, por favor!
Señor Castelló.
.
.

La senyora Oltra Jarque:

¡Consigna política!
¡Ideologia!
(Veus)

I a la consellera jo li pregunte si va a pagar als dependents i ve ací a contar-me un cuento chino.

Consellera, conteste, no a mi, als dependents, quan pensa pagar.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Oltra.

Senyora consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias, señor presidente.

Mire usted, mire usted… -¿se me escucha?
- primero le he dicho en mi primera intervención que yo no he anunciado que voy a pedir perdón a ninguna persona dependiente.
Yo no lo he anunciado.
Usted ha hecho alusión a un titular de prensa.
En su segunda intervención vuelve hacer alusión a un titular de prensa.
No he anunciado nada en esa línea ni en ninguna otra.

Critica usted lo que objetivamente mejora la calidad y la atención de los servicios públicos, no sé por qué.
Ya le he dicho que la orden a la que hace referencia solamente regula las quejas o sugerencias relativas a centros o instituciones.
Cualquier queja que se quiera presentar reclamando cantidades adeudadas por la administración se hará al amparo del Decreto 165/2006.
Y usted lo sabe y lo conoce.

Y, mire, le voy a decir más, aunque usted no lo decía en la pregunta.
Yo no tengo por costumbre, lo he dicho alguna vez en esta cámara, hacer referencia a ninguna persona en particular, pero lo ha hecho usted.
Y usted dice que si no quiero ponerle cara, ver o mirar a los ojos.

Qué casualidad que, antes de ayer, a la persona que usted menciona, cuyo nombre no voy a repetir, porque no hablo de casos particulares, estaba en mi despacho, cosa que ninguno de mis compañeros todavía ha estado en mi despacho en la ciudad administrativa Nueve de Octubre, donde, por cierto, se están ahorrando seis millones de euros de gasto corriente de esta conselleria para emplearlo en las personas dependientes.
(Aplaudiments) Sí que miro a la cara a las personas dependientes todos los días.

Y le voy a decir más.
Usted dice que yo he mandado políticamente que se rebajen los grados de minusvalía y discapacidad.
Eso es absolutamente falso.
Falso.
Eso no es verdad.
Jamás daría esa instrucción, nunca la he dado y nunca la voy a dar.
Está usted cuestionando el trabajo de los equipos profesionales, de los funcionarios de la Conselleria de Bienestar Social y eso no se lo puedo permitir.

Ningún funcionario de la Conselleria de Bienestar Social ha recibido instrucción política de esta consellera para rebajar o cambiar el grado de discapacidad, ni de minusvalía.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Pasamos a la pregunta número 1.
422 que formula la diputada Angélica Such, del Grupo Parlamentario Popular, a la consellera de Bienestar Social sobre la aplicación de la Ley reguladora de la responsabilidad penal de menores.

Señora Such, tiene usted la palabra.

La senyora Such Ronda:

Gràcies, president.

Señora consellera, buenas tardes.

Corresponde a la administración la protección y la tutela de los menores en situación de desamparo, a través del denominado sistema de protección, y le corresponde también la atención a los menores que han cometido alguna infracción desde el punto de vista de la normativa penal, a través de lo que se viene denominando el sistema de reforma.

En ambos supuestos, y en nuestra comunitat, la competencia corresponde a la Conselleria de Bienestar Social que usted dirige.

Me gustaría centrarme esta tarde en el sistema denominado de reforma.
Ya, en el año 1994, la moción aprobada por unanimidad en el Congreso de los Diputados sentaba las bases para acometer una reforma que viniera a mejorar el marco jurídico de protección del menor que hasta ese momento estaba vigente y acordaba la elaboración de una ley penal del menor y juvenil que contemplara la exigencia de responsabilidad para los jóvenes infractores, fundamentada en principios orientados a la reeducación y que tenga especialmente en cuenta las competencias de las comunidades autónomas en esta materia.

Fruto de este trabajo nacería la Ley 5/2000, de 12 de enero, reguladora de la responsabilidad penal de los menores, que establece un marco flexible para que los juzgados de menores puedan determinar las medidas aplicables a los mismos en cuanto a infractores penales sobre la base de valorar especialmente el interés del menor.

Esta ley encomienda al Ministerio Fiscal, garante del menor en el ámbito judicial, la iniciativa procesal y configura la necesidad de un equipo técnico como instrumento imprescindible para alcanzar el objetivo de las medidas sancionadoras educativas, que deben aplicarse con todas las garantías derivadas de nuestro ordenamiento constitucional y de las normas de derecho internacional, con especial atención a lo dispuesto en la Convención sobre los derechos del niño del año 1989, estableciendo la competencia de las comunidades autónomas en la ejecución de las medidas adoptadas y en el proceso de mediación entre víctima y agresor cuando sea factible.

Entendiendo así que en el derecho penal de los menores ha de primar como elemento determinante del procedimiento el principio del superior interés del menor, que debe ser valorado con criterios técnicos, y no formalistas, por equipos de profesionales especializados en el ámbito que no sea de ciencias jurídicas, especialmente en el ámbito de la formación y de la educación.

Por tanto, señora consellera, la ejecución de las medidas impuestas a un menor que ha cometido una infracción corresponde a las entidades públicas y de protección de la comunidad autónoma, bajo el inexcusable control de la fiscalía y del juez de menores, buscando dar respuesta al interés más necesitado de protección que, sin duda alguna, es el interés del menor.

Por eso esta tarde me gustaría, señora consellera, que nos informara, si es posible, de qué recursos dispone La Generalitat para favorecer la solución de medidas extrajudiciales y que sirvan de contenido para la inserción social y laboral de los menores y los jóvenes que cometan infracciones penales en el ámbito de la aplicación de la ley a la que he hecho referencia, la Ley reguladora de la responsabilidad penal de los menores.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Such.

Honorable consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias.

Mire, efectivamente, uno de los objetivos fundamentales de la Conselleria de Bienestar Social en relación con los menores es la promoción de esas soluciones extrajudiciales a los conflictos ocasionados por infracciones penales cometidas por menores de edad y queremos, asimismo, facilitar su inserción sociolaboral.

En la solución extrajudicial de conflictos la conselleria realiza una intervención educativa a la vez que está impulsando soluciones extrajudiciales, como son la conciliación con la víctima y, también, la reparación del daño, o las prestaciones, también muy conocidas o muy desarrolladas en esta comunidad, en beneficio de la comunidad y las tareas socioeducativas.

La participación de los menores en actividades que fomenten el sentido sobre todo de la responsabilidad y del respeto a los derechos y libertades de los demás, de los otros, es algo que consideramos nosotros fundamental.

Los temas también referentes a la reparación del daño que han causado y la conciliación del menor con la víctima son para nosotros fundamentales y ahí, evidentemente, participa el concurso mediador del equipo técnico de los juzgados y de la fiscalía de menores.

La conselleria ha impulsado en los últimos años acuerdos y convenios de colaboración con diferentes instituciones públicas y privadas con los que ponemos a disposición de la fiscalía de menores y de los juzgados medios y recursos para favorecer los contenidos de medidas alternativas al procedimiento judicial y que, al mismo tiempo, sean útiles para otras medias no privativas de la libertad.

Paso a detallarle algunos de estos convenios.
Por ejemplo, con la Federación Valenciana de Municipios y Provincias y las fiscalías provinciales de Alicante, Valencia y Castellón.
A este convenio ya se han adherido 133 entidades locales.
Con este convenio el número de soluciones extrajudiciales, que es de lo que estamos hablando, ha pasado de 880 en 2009 a 1.
370 en 2012, lo que es un incremento del 56% y durante el primer semestre de este año ya se han practicado 710 mediaciones.

También hemos establecido convenios con las universidades públicas de la comunidad.
Dichos convenios permiten a las fiscalías de menores y a las direcciones generales de Bienestar Social disponer de medios materiales y recursos formativos, propios de las universidades, tanto para dotar de contenido a las actividades reparadoras en el caso de soluciones extrajudiciales, como ejecutar el contenido de las medias judiciales en medio abierto, como pueden ser las prestaciones en beneficio de la comunidad y las tareas socioeducativas.

También se han establecido convenios con el Consorcio Provincial para el servicio de prevención y extinción de incendios y salvamento de Alicante, y la Fiscalía Provincial de Alicante, a través de la cual se han llevado a cabo seis intervenciones educativas en el primer semestre de este año.

Asimismo, también hemos formalizado otros acuerdos que hacen posible la inclusión de otras actividades formativas, por ejemplo con la Conselleria de Infraestructuras, Territorio y Medio Ambiente, con la Sociedad Protectora de Animales y Plantas de Alicante y con el propio Ayuntamiento de Alicante.

Creemos que la inserción sociolaboral de los menores es una pieza clave en su proceso reeducativo.
Por eso es donde incidimos más a la hora de diseñar sus programas de intervención.

En el ámbito de los centros de reeducación de menores tiene una especial relevancia la formación, formación que va orientada a adquirir conocimientos, habilidades y destrezas, y también al desarrollo de hábitos, actitudes y valores favorecedores de la integración social de dichos menores.

Como usted conoce muy bien, disponemos de nueve centros de reeducación en la comunidad, con 415 plazas.
En dichos centros se realiza una importante tarea formativa que comprende desde el principio, desde la alfabetización hasta la formación reglada, incluyendo también, porque no nos olvidamos de ello, talleres prelaborales.
En ellos han participado ya más de 2.
398 menores y jóvenes.
Como complemento también se van formalizando convenios que favorezcan la inserción laboral de dichos jóvenes.
Y estas actividades formativas, como también conocen ustedes, se llevan a cabo con menores también con medidas judiciales en medio abierto, actualmente tenemos 28 entidades colaboradoras, 27 locales, una privada sin ánimo de lucro y 87 profesionales.

En el primer semestre de este año han participado de las acciones formativas casi cinco mil.
Es un número que se dice pronto, pero que hay que dimensionarlo.
Son 4.
845 menores y jóvenes.
Y como resultado de este buen trabajo se han suscrito 107 contratos de trabajo, 217 menores están realizando ya trabajos informales y 582 están en búsqueda activa de empleo.

Por tanto, podemos concluir que nuestras líneas de actuación con los menores y con los jóvenes son claras.

Por supuesto, los menores deben reparar el daño cometido, pero siempre la actuación debe quedar enmarcada con una intervención de ámbito educativo, impulsando la reparación extrajudicial y siempre con el objetivo final de la inserción del joven a todos los niveles.
Ese es nuestro esfuerzo y nuestro compromiso.
Lo que queremos es ofrecer a los jóvenes una oportunidad real de lograr de nuevo su integración en la sociedad.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Pregunta número 1.
447, que formula la diputada Carmen Amorós, del Grupo Parlamentario Popular, a la consellera de Bienestar Social, sobre potenciación de los valores solidarios entre los jóvenes.

Señora Amorós, tiene la palabra.

La senyora Amorós Granell:

Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señora consellera.

Como educadores y responsables de la educación que reciben los jóvenes de hoy en día, debemos reflexionar acerca de los valores que imperan en nuestra sociedad, sobre todo aquellos que transmitimos a nuestros menores.

Se trata de un asunto de vital importancia, puesto que nuestros jóvenes recogen toda esta información y la interiorizan construyendo progresivamente sus propios principios y valores.

Nuestro reto es, por tanto, ofrecer a los jóvenes de nuestra sociedad una educación basada en la solidaridad y los valores que van ligados a ella, como el respeto, la protección a la multiculturalidad y la diversidad, y fomentado su participación al desarrollo político, social, económico y cultural.

Queremos que esos sean los pilares sobre los que fundamenten su maduración personal y sobre los que construyan su propia personalidad, porque entendemos la solidaridad como un principio fundamental para la convivencia humana.

Partimos de la necesidad de educar a ciudadanos y ciudadanas en un contexto de globalización, de formar personas capaces de comprender adecuadamente el mundo en el que vivimos y de asumir un compromiso activo por la justicia y la solidaridad.
Jóvenes capaces de convivir en la diversidad desde los valores que defendemos y de comprender las relaciones de interdependencia que se dan en nuestro mundo, desarrollando una identidad cosmopolita que conviva armónicamente.
Es un aprendizaje que requiere tiempo y esfuerzo por parte de todos.

Por tanto, señora consellera, ¿qué medidas tiene previstas la Conselleria de Bienestar Social para fomentar y potenciar los valores solidarios entre los jóvenes?

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Amorós.

Señora consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Sí.
Muchas gracias.

Señora diputada, fomentar entre nuestros jóvenes los valores de la solidaridad, la tolerancia y la no discriminación es clave; y es clave para consolidar una sociedad consciente de los derechos y de las necesidades de aquellas personas más vulnerables.

Entre los principios rectores de nuestro Instituto Valenciano de la Juventud está el contribuir a superar las desigualdades sociales, está también el respeto y la protección de la multiculturalidad y la diversidad, así como el fomento de la participación juvenil en el desarrollo político, social, económico, científico, tecnológico y cultural.

¿Y cómo lo hacemos?
Pues para poner en práctica estos principios desde el Ivaj realizamos diversas actuaciones.
Y quiero destacar algunas de ellas.

La primera, una convocatoria de subvenciones a asociaciones juveniles y entidades que prestan servicios a la juventud en el ámbito de la Comunitat Valenciana para el desarrollo de actuaciones de carácter social, y este año ha tenido un valor de 250.
000 euros.

Estamos financiando con estas ayudas programas anuales de actividades de carácter social y de voluntariado, que hacen entidades prestadoras de servicios a la juventud y asociaciones juveniles que trabajan en algunos de los campos que le voy a describir: promoción de la solidaridad, la tolerancia y el respeto mutuo y prevención de cualquier tipo de discriminación, fomento y formación del voluntariado juvenil, acciones dirigidas a colectivos de jóvenes en riesgo de exclusión social, especialmente a personas con discapacidad, minorías étnicas, población reclusa, inmigrantes, enfermos, personas drogopendientes y también aquellos que hacen acciones dirigidas a fortalecer las relaciones intergeneracionales.
Este año hemos subvencionado 15 asociaciones.

Otra línea específica de apoyo al trabajo de asociaciones y entidades que realizan programas de actuación, en barrios, por ejemplo, de acción preferente o dirigidos a jóvenes inmigrantes, reclusos y reclusos discapacitados.
Y este año se ha subvencionado, por ejemplo, por darle algunos datos, a la asociación Iniciatives Solidàries, con 15.
000 euros, para realizar actividades que están dedicadas a la reinserción social de jóvenes reclusos y exreclusos, a través del Centro de Información Juvenil que está ubicado en el propio establecimiento penitenciario de Valencia.
Es una experiencia que debo indicarle que es pionera en el ámbito penitenciario y que ha tenido una valoración muy positiva por parte de todos: por parte de los usuarios, asimismo de los educadores y de las autoridades competentes.

Otra línea de trabajo, además de las que le he mencionado de apoyo a asociaciones y entidades y convocatoria de subvenciones, es la realización de campos de trabajo de jóvenes, en los que pretendemos que haya un aprendizaje entre diferentes culturas, desarrollo personal y refuerzo y valores democráticos, siempre en el marco del trabajo del voluntariado, de ser voluntario.

En estos campos de trabajo se forma a grupos de jóvenes de diferentes procedencias, hay un compromiso de ser voluntario y de trabajar de manera desinteresada para desarrollar proyectos de contenido social en beneficio de la comunidad, por supuesto combinado con actividades complementarias de animación.

A través de convocatoria pública se ofrecen las plazas a los jóvenes entre dieciocho y veintiséis años en estos campos de trabajo y hacemos asimismo intercambio de plazas con otras comunidades autónomas, así como con jóvenes que vienen del extranjero a través del Servicio Voluntario Internacional.

Para darle algunos datos, en la edición de este año, desarrollada en los meses de julio y agosto, hemos hecho un esfuerzo, pasando de 185 a 240 plazas, y se han ofrecido asimismo, como le decía, a jóvenes que vienen de otros países.

También hemos diversificado la oferta para abrir nuevos campos, a estos campos de trabajo que le mencionaba, por ejemplo: el campo de personas mayores y discapacidad Benicarló; Pequeñas Ilusiones, en Alcossebre; Umbría de la Plana, en Enguera, o Vila Joiosa Romana, como algunos de los campos más, digamos, carismáticos.

En total hemos ofertado once actividades diferentes: cinco de tipo social, tres de medio ambiente y tres de arqueología.

Asimismo, estamos desarrollando programas de voluntariado, el Ivaj en colaboración con el Injuve, estamos gestionando el programa europeo de Juventud en Acción en la Comunidad Valenciana.
Y una de las acciones de este programa es el Servicio Voluntario Europeo, cuyo objetivo es desarrollar la solidaridad y promover la ciudadanía activa y el entendimiento mutuo entre los jóvenes y las jóvenes de la Comunidad Europea.
Aquí pueden participar jóvenes entre dieciocho y treinta años que realizan actividades de voluntariado en beneficio de la comunidad en un país, lógicamente, diferente de residencia.
Los proyectos se orientan a actividades relacionadas con la formación, el apoyo a la tercera edad, la información juvenil, la reinserción social, el medio ambiente y otros de carácter solidario.
El Ivaj supervisa el funcionamiento del programa, realiza la formación de los voluntarios a su llegada y, en última instancia, interviene en la resolución de aquellos conflictos que pudieran surgir entre los voluntarios.

En conclusión, señorías, toda una serie de medidas y actividades, como han podido comprobar, que van encaminadas al fomento siempre de los valores de compromiso y de solidaridad de los jóvenes valencianos que quieran trabajar en este ámbito del voluntariado.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

(Ocupa la presidència el president, senyor Juan Gabriel Cotino Ferrer)

El senyor president:

Pregunta número 1.
448, formulada por el diputado Manuel Bustamante, del Grupo Parlamentario Popular, a la consellera de Bienestar Social, sobre la mediación intercultural.

Señor Bustamante, si es tan amable.

El senyor Bustamante Bautista:

Sí.
Gracias, señor presidente.

Señorías.

Señora consellera, desde el gobierno valenciano y desde el Grupo Parlamentario Popular se ha apostado siempre por la interculturalidad, consciente del continuo crecimiento de la población inmigrante en nuestra comunidad, hecho que arroja un nuevo reto sobre la sociedad valenciana en general y sobre los poderes públicos en particular.

Por eso fuimos pioneros en la Ley de integración y emigración, ley que tuve el honor de ser ponente junto al ilustre diputado señor Ovejero, y ley que fue aprobada solamente con los votos del Grupo Parlamentario Popular, porque el resto de grupos de la oposición lo votaron en contra.

Esta ley ha permitido un modelo global de interrelación cultural.
Su punto de partida es el conocimiento y el respeto mutuo, dentro del marco constitucional y estatutario, así como la igualdad entre nacionales e inmigrantes en derechos y obligaciones.
Derecho de igualdad tan claro para algunos colectivos.

Señora consellera, existe un esfuerzo recíproco, por un lado, de los inmigrantes y, por otro, del gobierno valenciano a favor de convivencia efectiva y de una sociedad cohesionada bajo las premisas de la diversidad cultural y el desarrollo intercultural, siempre desde el esfuerzo bilateral de la sociedad valenciana, los inmigrantes y desde el gobierno valenciano, para tener todos las mismas oportunidades en todos los ámbitos: sanidad, vivienda, educación, cultura, etcétera.

Asimismo, desde el gobierno del Partido Popular siempre nos hemos comprometido a que los inmigrantes puedan fomentar su cultura dentro del marco constitucional, para conseguir una plena integración a nivel social, cultural e humano, y a través de esta interrelación cultural les evitaremos enquistamientos y etnocentrismos que, por desgracia, aún esgrimen algunos colectivos.

Por eso, honorable consellera, le formulo la siguiente pregunta: ¿qué políticas está desarrollando la Conselleria de Bienestar Social en materia de medicación intercultural en la Comunidad Valenciana?

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Muchas gracias.

Señora consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Sí, gracias, señor presidente.

Señor diputado.
Señores diputados.

Como usted conoce, la mediación intercultural es un proceso que contribuye a mejorar la comunicación, la relación y la integración de personas o grupos presentes en un territorio, pertenecientes a una o varias culturas y con códigos culturales diferentes.

Pues bien, hablar de mediación intercultural es hablar de integración.
Y en esta materia, en su pregunta, la política de La Generalitat la basamos en dos pilares: la acogida y la integración.

Queremos fomentar un modelo de convivencia que sea un proceso dinámico de integración de todas las personas residentes en este momento en la Comunidad Valenciana.
Y para facilitar esta convivencia entre las diferentes personas o grupos o diferentes culturas apostamos, como no, por la mediación intercultural.

Esta mediación se lleva a cabo gracias a la intervención de una tercera parte que tiene capacidad para dar conocer a estas personas o grupos, las claves para superar situaciones de desconocimiento, de incomunicación, conflictos de valores o intereses, o bien la existencia de diferencias o desigualdades, y así poder construir un marco común de convivencia.

En nuestra comunidad la mediación intercultural se ha consolidado como un instrumento para quienes han decidido realizar aquí su proyecto de futuro, que ha demostrado ser eficaz en prevención de conflictos y en el seno de la gestión positiva de la diversidad.
Es útil como elemento integrador y de cohesión social.

El compromiso de la conselleria con la mediación intercultural se implementa, en primer lugar, a través, como usted ha mencionado, de la regulación normativa mediante la ley de integración de las personas inmigrantes de la Comunidad Valenciana, su desarrollo reglamentario y también a través del plan de prevención de racismo y xenofobia.

En segundo lugar, trabajamos también mediante la formación y especialización de las personas que desarrollan esta labor, colaborando con otras y diversas universidades de la comunidad.

Y en tercer lugar, y no menos importante, por el trabajo en red, formada esta red por todos los mediadores.

Para reforzar esta figura del mediador, aprobamos la Orden 8/2011, por la que se regula la acreditación de la figura de mediador o mediadora intercultural y su registro en la Comunitat Valenciana, y fue una medida pionera a nivel nacional.

Otra iniciativa muy importante llevada a cabo ha sido el compromiso por la formación continua y para proporcionar una mediación profesional y de calidad.

Para ello, se ha llevado a cabo por parte de la Dirección General de Integración y Cooperación, el ciclo de especialización en mediación intercultural, que cuenta ya con dos ediciones y con el que se busca ofrecer herramientas que sean de utilidad para lograr la especialización y el reciclaje necesario para el desarrollo del trabajo mediación intercultural en nuestra comunidad.

También contamos con una oferta formativa anual para la mejora de la calidad de la mediación intercultural a través de la coordinación con otras instituciones, como pueden ser las universidades de nuestras tres provincias.

Como novedad en este compromiso por la formación continua en esta materia, se promueve o vamos a promover para el próximo año la primera convocatoria de becas para realizar prácticas complementarias de mediación intercultural.

Y por último, y para finalizar esta intervención, quiero recordarle que en el año 2012, el proyecto red de mediadores interculturales de la Comunidad Valenciana recibió el premio de la asociación madrileña de mediadores interculturales al mejor proyecto nacional de mediación.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el vicepresident primer, senyor Alejandro Font de Mora Turón)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Pregunta número 1.
275, que formula la diputada María José Salvador del Grup Parlamentari Socialista al Consell sobre el aeroport de Castelló, corresponent la resposta al conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació.

Senyora Salvador, té vosté la paraula.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

Senyor Buch, lamentem que li toque sempre a vosté l'aeroport, quan tenia de contestar el senyor Ciscar, que és el president d'Aerocas, just perquè acaba de justificar el tancament de Canal 9 per qüestions…, per prioritzar en el social i com encaixaria això amb regalar 25 milions d'euros a l'empresa que es quede amb la gestió de l'aeroport de Castelló.

Li pregunte: ¿quin és el full de ruta de La Generalitat en relació a Aerocas i a l'aeroport de Castelló?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Salvador.

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Muchas gracias, presidente.

Señorías.

Señora Salvador, como bien sabe, La Generalitat tiene una hoja de ruta muy clara en relación con el aeropuerto de Castellón, que hemos puesto de manifiesto en todas las ocasiones y siempre en el mismo sentido: su certificación y puesta en marcha efectiva para que entre en funcionamiento lo antes posible.

En cuanto al primer aspecto, referido al estado de la infraestructura, sabe que se han realizado inspecciones recientemente relativas al cumplimiento de normas técnicas y que en dichas actuaciones se ha podido constatar que la infraestructura se encuentra en estos momentos a satisfacción de AESA en un 95%.

Gran parte de las deficiencias aparecían ya reflejas en el acta de recepción provisional de las obras que han sido objeto de un conflicto constante con Conaer.
Ahora, una vez resuelto el litigio que se mantenía con esta empresa, relativo a la resolución del contrato de concesión para la construcción y explotación del aeropuerto, Aerocas ha procedido a licitar la gestión.

La ejecución de las obras y trabajos pendientes supondrá la adecuación de la infraestructura al cumplimiento de las normas técnicas, siendo ejecutar las obras a cargo del aval de Conaer.

En cuanto al segundo punto, la puesta en funcionamiento, siempre dijimos que no se excluía ninguna alternativa al respecto, ni siquiera la gestión directa por Aerocas.
Previos los estudios oportunos, el Consell autorizó al consejo de administración a la licitación de un modelo de gestión privada sobre la base de un modelo de bajo coste inicial y flexible que permite su crecimiento gradual de acuerdo con la demanda de aerolíneas y el crecimiento de los pasajeros.
Y entendemos que harán viable la apertura en tiempo y forma.

El proceso al que he hecho referencia comenzó el pasado 18 de octubre, cuando el Consell autorizó la licitación de la gestión y explotación del aeropuerto, y finaliza, en cuanto a la presentación de ofertas, el 12 de diciembre, esperando que pueda estar adjudicado, como hemos dicho, en los inicios de 2014.

Es un itinerario que ha de concluir haciendo que esta infraestructura se convierta en un activo importante para el desarrollo social, económico y turístico de Castellón y del conjunto de la Comunidad Valenciana.

La hoja de ruta de La Generalitat en este aspecto está clara: la actividad, el funcionamiento y el compromiso con Castellón y con su sector turístico.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, conseller.

Senyora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Buch, de tot este temps, per fi sabem per què vostés deien coses relatives a l'aeroport de Castelló, com vosté mateix, que dia que «entraría en funcionamiento en noviembre de 2013», que si pagaran eixos 120 milions que tenen de pagar a Conaer amb el FLA… ¿Van a pagar amb el FLA?
¿Això també és prioridad social, senyor Buch?

I és que no sabien res de l'aeroport de Castelló, i no sabien res, i això ho avala esta contracte que vostés van firmar amb Pasiphae perquè els diguen tot el que han fet fins ara en l'aeroport de Castelló.
¿Vosté què me va dir en comissió?
«Que el señor Piqué no tenía nada que ver con este informe.
» Doncs és el que firma com a administrador únic, senyor Buch.

Li tinc de dir que, bé, que ací vostés pregunten, «¿qué gestiones se han hecho hasta ahora para captar futuros operadores o qué gestiones para la compra del aeropuerto.
» Ací estarà supose allò del fons hispanolibi eixe que vosté no tenien ni idea, no sabien res de l'aeroport de Castelló, i vosté era vicepresident d'Aerocas amb el senyor Carlos Fabra.

Per cert, estaria molt bé, senyor Buch, que ens facilitara eixe informe de Pasiphae, eixe informe que vostés el dia 25 d'octubre ens van dir que no ens el podien facilitar perquè podia interferir el procés de licitació.
Senyor Buch, el dia 23 d'octubre ja estava publicat el plec en el Diari Oficial de la Unió Europea i en la plataforma de contractació de La Generalitat.
No tenen excusa, senyor Buch, per no donar-nos l'informe.
¿Ens el va a donar?
Diga'ns quin dia i quina hora hem d'anar a la conselleria a per este informe al qual tenim dret a accedir, senyor Buch.
I espere que ens ho diga avui.

Mire, avui ens han dit, i això fa tres mesos que vam fer la pregunta, que les recomanacions de l'informe han inspirat el plec.
Eixe informe els aconsella un model de gestió indirecta flexible.
Però, ¿vostés què estan pensant amb este plec, senyor Buch, que alguna empresa els faça un favor, previ pagament, clar, i s'enlaire algun avió, en el millor dels casos, dóna igual si arriben 100, que si arriben 1.
000 turistes?
O ¿pensen en el turisme, en fer de Castelló un destí turístic i l'aeroport un motor de desenvolupament econòmic a la província de Castelló?

Senyor Buch, hem llegit el plec, i més bé pensem que vostés estan pel primer.

Senyor Buch, ¿ens podem trobar que el primer any arriben quatre avions, per exemple, a l'aeroport de Castelló i li paguen a l'empresa 4,5 milions d'euros més IVA, en eixe model d'horaris flexibles, i en eixes diferents opcions perquè l'empresa cobre, que vostés han plantejat?
Conteste, senyor Buch.

Senyor Buch, com a conseller responsable d'este àmbit, ¿per a quan esperen que arriben a Castelló 1.
200.
000 passatgers?
Perquè, clar, serà aleshores quan l'empresa pagarà el cànon a Aerocas, eixe cànon que vostés estipulen en eixe plec.

I, per cert, senyor Buch, ¿1.
200.
000 passatgers d'entrada i d'eixida, o 1.
200.
00 d'entrada i 1.
200.
000 d'eixida?
Perquè no és el mateix i el plec no ho especifica.
¿Ens pot aclarir aquest terme, senyor Buch?

I, per últim, el plec posava que les empreses que estigueren interessades en optar a la licitació tenien fins al dia 8 de novembre per a demanar anar i assistir a una visita informativa que vostés donarien en l'aeroport de Castelló.
Ara ens hem adonat que han ampliat el termini fins al 20 de novembre perquè les empreses interessades manifesten eixe interés d'assistir a eixa visita informativa.
¿Què ha passat, senyor Buch, per a ampliar eixa data?
¿Quantes empreses estaven interessades fins al dia 8 de novembre, que ja ha passat, en anar a la visita informativa a l'aeroport de Castelló i, per tant, interessades en optar a l'adjudicació d'eixa gestió de l'aeroport de Castelló?
¿Quantes empreses s'han interessat a data d'avui?
¿Una, dos, vint, ninguna?
Diga'ns quantes i diga'ns quines empreses.

Mire, senyor Buch, com li he dit abans, vostés no sabien res de l'aeroport de Castelló.
Si vosté no ens contesta a estes preguntes, ens vorem amb l'obligació de demanar la compareixença del senyor Josep Piqué o del senyor Carlos Fabra en este parlament a vore si ens donen alguna explicació i ens aporten alguna llum sobre l'aeroport de Castelló.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Salvador.

La senyora Salvador Rubert:

Ara, senyor Buch, ja no tenen excusa ni Carlos Fabra darrere del qual parapetar-se.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Honorable conseller, té la paraula.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Muchas gracias, presidente.

Señorías.

Señora Salvador, me ha preguntado tantas cosas que en 2 minutos 41 segundos se me antoja un poco difícil.
Le anticipo que la señora Albiol ha preguntado lo mismo…, una parte de lo que ha preguntado usted, con lo cual, si no me da tiempo ahora, luego se lo contestaré a la señora Albiol.
Si me da tiempo, le intentaré contestar ahora.

Bueno.
Respecto al pliego.
Como sabe, la duración será de 20 años y 5 meses y el importe total es, estimado, de 25 millones de euros.
Dicho concepto es el importe máximo a otorgar en concepto de aportación por Aerocas.
Insisto, máximo.
Es decir, ahí depende del número de pasajeros y siempre estará estructurado y diseñado para que el operador tenga un incentivo para traer cuantos más pasajeros mejor.

Yo entiendo, por lógica, que un pasajero cuenta tanto cuando entra como cuando sale, es decir, cada vez que alguien coge un avión en un aeropuerto o llega es un pasajero, aclarando su duda técnica.
Porque un señor puede entrar por Castellón y salir por Valencia o por Madrid.
Por tanto, los pasajeros son pasajeros que pasan por el aeropuerto llegando o saliendo.

El contrato se adjudicará, como sabe, por un procedimiento abierto y tiene los siguientes aspectos: la presentación de la declaración sobre el volumen global de negocios en cómputo anual que acredite, iguale o exceda en media los tres últimos ejercicios la cantidad de 10 millones de euros y la aportación de una relación de los principales servicios o trabajos realizados durante los últimos tres ejercicios que acredite al menos un trabajo cuyo objeto sea uno o varios de los servicios, como la gestión o control de aeropuertos o servicios aeroportuarios, handling, fueling, etcétera.
Es decir, empresas que tengan experiencia.

Además, tienen que realizar varias operaciones.
Primero, acabar el proceso de certificación y, segundo, explotar y conservar las infraestructuras aeroportuarias y comerciales, además del servicio de la torre de control.

Yo, lamentablemente, porque queda poco tiempo, le tengo que resumir diciendo que la acción… ¿Cuántas empresas?
Lo desconozco, porque hasta que no se termine el plazo de licitación…, además de que es un proceso en el que no estoy involucrado personalmente, con lo cual lo desconozco.
No se lo puedo decir cuántas empresas hay.
Cuando termine el plazo, que es en diciembre, es cuando lo sabremos, porque hasta el último momento pueden presentarse ofertas, como usted sabe.
Con lo cual, es una pregunta que ahora no es procedente.
Me la hace usted cuando pase el plazo, en diciembre, y entonces se lo podré contestar.

Y nada más.
Esta estructura se hace para generar turismo en la provincia de Castellón, para generar tráfico turístico, y hay demanda de utilización.
Hemos percibido, y lo he dicho en ocasiones anteriores, que turoperadores rusos y de otros países tienen interés por este aeropuerto.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Con lo cual, cuando se abra, esperemos que haya tráfico y haya tráfico abundante.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, conseller.
(Aplaudiments)

Pregunta número 1.
457, que formula la diputada Carmen Ninet del Grup Parlamentari Socialista a la consellera de Benestar Social sobre el canvi de la seu de les associacions de dones de la Comunitat Valenciana.

Senyora Ninet, té vosté la paraula.

La senyora Ninet Peña:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera, ¿tiene previsto la conselleria el cambio de ubicación de la sede de las asociaciones de mujeres de la Comunitat Valenciana, actualmente situada en la calle Martínez Cubells de la ciudad de Valencia?

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Ninet.

Senyora consellera, té la paraula.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias.

Señora diputada, la Conselleria de Bienestar Social tiene arrendado un piso en la calle Martínez Cubells, número 2, planta 15, de Valencia, desde el 1 de julio de 2015.
El pasado 30 de junio de 2012 venció la prórroga del contrato de arrendamiento del local, que se ha prorrogado sucesivamente hasta encontrar solución para ofrecer un local adecuado a estas y otras asociaciones, estando previsto que el próximo 31 de diciembre finalice dicho contrato.

Mientras tanto, hemos estado trabajando y se han hecho gestiones con la Dirección General de Patrimonio y con el IVVSA y, finalmente, en el mes de octubre se nos ha ofrecido una posibilidad de disponer de manera gratuita de las instalaciones administrativas que ocupaba la Agencia Valenciana de Movilidad, que ha quedado vacía al haberse trasladado este organismo al complejo administrativo Nueve de Octubre.

Este hecho ha sido puesto en conocimiento de las entidades ubicadas en dicha calle Martínez Cubells, así como también a otras asociaciones que habían realizado solicitudes de espacio y que no habían podido ser atendidas con anterioridad por la administración y se ha mantenido reunión informativa el pasado viernes con todas las asociaciones, con unas y con otras.

Se les ha trasladado el nuevo proyecto de puesta en funcionamiento de un centro de referencia para la atención de mujeres donde pueden estar ubicadas todas las asociaciones, dando respuesta también a la reubicación de aquellas que estaban en el piso de Martínez Cubells, cuyo contrato de arrendamiento acaba a final de año.

Muchas gracias.

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Señora Ninet.

La senyora Ninet Peña:

En primer lugar, quería saludar a las asociaciones de mujeres afectadas por la amenaza de desalojo de la sede de Martínez Cubells.
(Aplaudiments) Y, además, desde el Grupo Parlamentario Socialista, queremos manifestarles nuestro total reconocimiento por su compromiso voluntario por mejorar la vida de las mujeres que, tal como está el patio, eso tiene mucho mérito.
Así que muchísimas gracias.

Señora consellera, conste que traemos aquí esta pregunta, porque hemos intentado desde los grupos de la oposición mantener un cambio de opinión y admirar algún tipo de alternativas para evitar ese desalojo, pero nos ha sido imposible.

Por eso hoy queremos saber directamente de usted si es posible todavía hoy el acuerdo, porque las asociaciones afectadas por este desalojo quieren hablar, quieren consensuar y quieren negociar esa cerrazón de la Dirección General de la Familia y Mujer, que depende de usted, con el argumento de que son órdenes de arriba.
Entonces, queremos saber quiénes son las órdenes de arriba, si es usted, que es la principal responsable de la conselleria, si es la conselleria de hacienda quien con la excusa del ahorro pretende enviarlas al extrarradio, al exilio, a un local alejado de la ciudad casi en un descampado.

El argumento de ahorro me va a permitir usted, casi veinte mil euros anuales, que representan el 0,1% del presupuesto de la Dirección General de la Familia y Mujer, ese argumento es simplemente patético.
Porque todos los programas que llevan a cabo estas asociaciones, desde el voluntariado y sin ningún tipo de asociación, vale muchísimo más que eso.

Es patético, además, y añadimos, si lo comparamos con los 300.
000 euros del partido de baloncesto, los 8 millones del open de tenis, los 3.
600.
000 que se abonan por el control aéreo del aeropuerto de Castellón o el 1.
000.
000 al mes de la Ciudad de la Luz o, lo que es más doloroso hablando de igualdad, la cantidad de millones que se están abonando con subvención a colegios concertados, que en estas alturas del siglo XXI todavía segregan por sexos.
Y un largo etcétera de la gestión manirrota y despilfarradora de este gobierno que les dice a ellas, a las asociaciones que no cobran ni un euro en subvención, que hay que ahorrar.

Pero, además, resulta de un cinismo hiriente que se les diga que han de irse, porque no está la cosa para gastarse en alquileres y que hay que ahorrar.
Y, en ese mismo presupuesto de la Dirección General de la Mujer y Familia para el año 2014, constan 287.
190 euros en concepto de alquileres.
Ese es el presupuesto que ustedes han traído aquí.
Si es mentira esto ya es el colmo, es el propio reconocimiento de que al final los papeles que ustedes traen siempre traen una segunda trampa.

Y, entonces, lo que nos queremos plantear es por qué sí este tipo de alquileres y a las asociaciones, que únicamente aportan el voluntariado de su trabajo, para ellos hay que ahorrar.

Señora consellera, queremos saber quién toma esta decisión y además instamos a usted, como responsable de la Conselleria de Bienestar Social, a que defienda los intereses de las asociaciones, porque con eso estará defendiendo los intereses de las mujeres.

Porque ustedes nos traen aquí planes de igualdad, leyes de igualdad, que dicen que hay que favorecer la participación pública de las mujeres.
Y el canal principal, como escuela de participación pública de las mujeres, son las asociaciones de mujeres.
Si lo expresan ustedes en un papel, lo traen aquí para que nos lo creamos, es la hora de demostrar que usted es la consellera de Bienestar Social y por lo tanto responsable de las políticas de igualdad.

Esta claro que ustedes no entienden la igualdad como un derecho sino como una concesión y por eso torpedean con los hechos y con el presupuesto a estas asociaciones, primando a otro tipo de asociaciones, al modelo de tipo ama de casa, conservador y regresivo, que no hay más que ver que la Dirección General de Familia y de la Mujer relaciona una cosa con la otra.
Eso significa ya una regresión.

Y ustedes, con la excusa de la crisis de esas políticas de igualdad, que no creen, han encontrado la excusa perfecta para finiquitarlas.
Ya digo que nada más aquí ya se ha suprimido la comisión de la igualdad, porque había que ahorrar y todavía estamos por entender qué se ahorraba.
Eso sí, para derivar los temas de igualdad a la Comisión de Política Social, que se reúne cuando se reúne.
Entonces, nunca hay tiempo de hablar de esto.

¿Qué va a hacer para solucionar el problema que les afecta a estas mujeres?
¿Hay alguna posibilidad de negociar una alternativa?

Señora consellera, las asociaciones de mujeres de Martínez Cubells representan el trabajo solidario y el compromiso de muchos años de historia con otras mujeres que atraviesan problemas muy graves y que encuentran en estas asociaciones muchas veces el único cobijo y la ayuda que no les da la administración pública.

Y ese es el patrimonio, un patrimonio democrático que ustedes no comparten y que con esto dejan claro que no solo no lo comparten sino que además les molesta.
Un patrimonio, el de las mujeres, en donde la memoria colectiva tiene su lugar.
Y por eso el movimiento de mujeres fue reconocido explícitamente con sedes en las tres provincias y con el Instituto de la Mujer, en la calle Náquera.

En memoria de ellas, de esos movimientos de mujeres, no vamos a cejar en el empeño de conseguir un espacio digno para estas asociaciones.
El día 1 de enero, ellas van a continuar allí y nosotras vamos a apoyarles en todo lo que haga falta.
Lo mínimo que merecen estas mujeres es que la consellera de Bienestar Social…

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Ninet.

La senyora Ninet Peña:

…busque un espacio alternativo digno como el que ellas merecen.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Honorable consellera, té vosté la paraula.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias.

Compromiso voluntario de las mujeres, desalojo, ahorro.
¿Considera usted, señora diputada, que 6 millones de euros en gasto corriente al trasladar a cientos de funcionarios a la ciudad administrativa Nueve de Octubre son patéticos?
¿Hemos desalojado a los funcionarios?

Mire, yo creo que usted conoce y lo sabe, y si no lo voy a decir aquí en esta cámara, respeto profundamente el trabajo de todas las asociaciones de mujeres de la Comunidad Valenciana, las de Valencia, las de Castellón, las de Alicante, las de los 542 municipios de la Comunidad Valenciana.

El diálogo es posible, claro que es posible, siempre es posible el diálogo, es la puerta que está abierta.
«Órdenes de arriba -no creo que hayamos interpretado bien esa frase, no sé quién la dijo, la he leído- con la excusa del ahorro.
» No hay órdenes de arriba.
Lo que hay es una instrucción, con respecto a todos los recursos de la Generalitat valenciana, de intentar no tener una profusión de alquileres por toda la comunidad.

En concreto, por ejemplo, le voy a decir ¿qué es lo que se ha trasladado de la Comunidad Valenciana de esta dirección general?
La propia dirección general, qué casualidad.
La dirección general está en la ciudad administrativa Nueve de Octubre y ya no está en la ubicación anterior.

Estamos haciendo una política de ahorro con cabeza, con eficacia y con eficiencia.
Por supuesto que las mujeres y las asociaciones merecen nuestro respeto, tanto las asociaciones de voluntarias como las asociaciones de amas de casa.
No hay mujeres de primera ni de segunda, no hay mujeres voluntarias mejores ni peores.

¿Qué me dice usted respecto a las asociaciones de mujeres que en estos momentos nos han pedido tener una ubicación y no pueden estar en el piso de Martínez Cubells?
¿Dónde quiere usted que las alojemos?
¿Quiere que busquemos otro alquiler, otros 25.
000 euros?

¿Usted quiere decirme que el local que ocupaba la Agencia Valenciana de Movilidad no es digno, con cuatro plantas y con una ubicación…?

El senyor vicepresident primer:

Senyora Ninet.

La senyora consellera de Benestar Social:

…¿Está en las afueras?
¿Dónde está la ciudad administrativa en este momento?
¿Dónde está?
En Valencia, vale.
¿Y Burjassot es un sitio al que no se puede acudir en este momento?
No, vamos a ver.

Nosotros lo que estamos haciendo es una política de gestión, como le digo, con eficacia y con eficiencia.
Dialogo sí, trabajo también; órdenes, no.
No hay órdenes de desalojar a nadie.
Nosotros no queremos desalojar a nadie, al contrario, queremos que más asociaciones de mujeres tengan una oportunidad.

¿Por qué no un hotel de asociaciones?
Es un recurso que está funcionando desde hace muchos años.
Ese recurso, por ejemplo, yo lo puse en marcha en Alicante y está funcionando perfectamente para todas las asociaciones de voluntarios, con una vocación de rotación, con una vocación de utilización de un espacio público de manera gratuita para todas cuantas asociaciones de voluntarios y voluntarias quieran trabajar por mejorar nuestra sociedad.
Ese es nuestro objetivo y ese es nuestro compromiso y en eso vamos a seguir trabajando.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Pregunta número 1.
251, formulada pel diputat Francisco Toledo, del Grup Parlamentari Socialista, al conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació, sobre activitat crediticia del IVF al sector privat.

Té la paraula l'il·lustre diputat Francisco Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

Señor conseller, usted sabe, sin duda, la gran dificultad en el acceso al crédito de las empresas valencianas, es algo reivindicado reiteradamente por los empresarios.
Usted sabe también que esa dificultad es mucho mayor que la de otras comunidades porque, por desgracia, hemos perdido las dos cajas de ahorros valencianas, la tercera y cuarta españolas, por culpa de quien tenía la mayoría en los consejos de administración y tomó las decisiones, por culpa de los consejeros del PP.

Usted sabe que esa dificultad de acceso al crédito tiene como consecuencia prolongar la crisis valenciana, imposibilitar nuevos proyectos empresariales, en definitiva, impedir la creación de puestos de trabajo.
Usted sabe todo esto y sabe que la Generalitat valenciana tiene un instrumento para facilitar el crédito a las empresas valencianas, que es el Instituto Valenciano de Finanzas, y sabe que esas funciones dependen de usted y de su conselleria, según el Decreto 20/2013.

Teniendo todo esto en cuenta, le pregunto: ¿cómo valora la actividad crediticia del Instituto Valenciano de Finanzas al sector privado, exclusivamente, en 2012?
¿La cree escasa, la cree suficiente, la cree buena, muy buena?
Califíquela e intente hacer una reflexión realista sobre esa calificación.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Toledo.

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Muchas gracias, señor presidente.

Señorías.

Señor Toledo, como sabe, para el Consell el acceso a la financiación adecuada por parte de las empresas y los proyectos emprendedores es una cuestión de gran relevancia en la que estamos haciendo importantes esfuerzos.
Usted ha dicho varias afirmaciones que yo sé y estoy de acuerdo en todas menos en una que dice «la dificultad de acceso al crédito en la Comunidad Valenciana es superior que en otras regiones de España».
Eso ni es cierto, ni lo puede usted demostrar.

Como sabe, el Instituto Valenciano de Finanzas ha sido la principal herramienta para desarrollar esta labor, llevando a cabo una actividad en la que, además de los datos cuantitativos, cabe reseñar la atención prioritaria que ha prestado a los sectores de proyectos estratégicos, así como la flexibilidad para aproximarse a las necesidades de las empresas.

Por lo que se refiere a la valoración de la actividad crediticia del IVF de las empresas en 2012, a la que usted se refiere, debo señalar que considero que se ha desempeñado un papel relevante en la financiación de proyectos impulsados por pymes y emprendedores especialmente, cumpliendo las funciones que en ese sentido corresponden al organismo.

En concreto, el IVF aprobó en 2012 un total de 66 nuevas operaciones de préstamo por un total de 9,6 millones de euros, lo que ha supuesto una inversión inducida de 30 millones y la generación de 745 puestos de trabajo directos.
Estas operaciones fueron mayoritariamente destinadas a proyectos impulsados para emprendedores, a través de la línea «business angels», la línea «emprendedores» y la línea «crecimiento de empresas innovadoras».

Además, el IVF aprobó en 2012 un total de 44 operaciones de reestructuración, con el objetivo de contribuir a equilibrar financieramente a las empresas, adecuando las condiciones de las operaciones de préstamo a la coyuntura económica actual y a la suya propia y facilitando la viabilidad de las mismas.
La cuantía total de esas operaciones de reestructuración asciende a 83,61 millones de euros.

Cabe reseñar, también, el apoyo y el compromiso con las vías alternativas de financiación de proyectos empresariales, como la participación en instrumentos de capital riesgo destinados tanto a financiar proyectos empresariales en fases iniciales como proyectos en fases de desarrollo y expansión.

Para 2014, señoría, vamos a introducir importantes novedades en esta materia.
El Ivace asumirá completamente las competencias de financiación empresarial unificando un único ente el apoyo que La Generalitat presta a la competitividad empresarial, incluyendo las líneas de financiación al sector privado que anteriormente gestionaba el IVF actualmente, como usted sabe, adscrito a hacienda, así como préstamos a tipo de interés cero, con una subvención a fondo perdido del 20 hasta el 30%.

Con ello se potenciará una política integral de apoyo a la competitividad empresarial y se apostará por canalizar la mayor parte del apoyo a las empresas, a través de préstamos, lo que puede suponer la obtención de sinergias y un efecto multiplicador mayor, mejorando así en impacto en un tejido productivo y la eficacia en los usos de fondos públicos, como es nuestra obligación.

Muchas gracias.

El senyor Toledo Lobo:

Mire, yo le digo lo que me dicen los empresarios con los que veo que tengo un nivel de comunicación y de fluidez que usted no tiene.
Mire, «gran relevancia», «relevante».
Le veo satisfecho, le veo satisfecho.
No esperaba menos, porque normalmente suele tener un nivel de autocomplacencia exagerado, falsa autocomplacencia, porque está sin base.
Y un nivel de autocrítica nulo.

Mire, usted sabe los datos que me ha dado son de la memoria del IVF que no estaba todavía cuando le hice la pregunta, pero ya existe.
Mire, esta es la evolución de la actividad crediticia del IVF durante los cuatro últimos años.
Mire este diagrama de barras, porque creo que es muy descriptivo, es muy descriptivo, como pueden ver.

El señor Fabra lo cogió con 126 millones dedicados a créditos al sector productivo valenciano, 126.
El primer año que gobernaron, solo medio año, responsabilidad de Fabra, lo bajaron a 45.
El segundo año lo bajaron a 25,6.
Y este año 2012, del que usted está tan satisfecho, 9,59 millones.
De 126 a 9,59, es un buen recorte, el 92%.
Veo que está muy bien, muy satisfecho de esto.

Mire, mientras ustedes hacían esto en 2012, tenían 30 millones de euros para comprar Valmor a fondo perdido.
Tenían 135 millones para la Sociedad de Proyectos Temáticos, lo pagábamos todos.
Tenían 72 millones para CACSA.
Y no tenían 9,6 para créditos que se han de devolver al sector productivo, sólo 9,6.
¿No le da eso alguna reflexión?
¿No le produce alguna reflexión?

El Instituto Valenciano de Finanzas, en la página de financiación empresarial dice: «Damos crédito al esfuerzo, a la investigación, a la proyección internacional, a la profesionalización, a la cooperación y al beneficio social.
Damos crédito a la iniciativa y a la visión de futuro.
Damos crédito a los proyectos que hacen de nuestra comunidad un referente de modernidad y dinamismo.
» Damos 9,6 millones de euros: 1,6 a todas las empresas de Castellón; 2,6 a las de Alicante; y 5,4 a las de Valencia.

Mire, esto es algo absolutamente ridículo, ridículo.
¿Qué es lo que está pasando, explíquenoslo?
¿Cómo es posible que sólo hayan dedicado 9,6 para todo eso, mientras en 2012 ustedes tenían dinero a manta para enterrar en cosas que no necesitábamos -Valmor y proyectos temáticos?
¿Cómo es posible que abandonen así a los sectores productivos?
¿Por qué?
¿Acaso las condiciones que da el IVF de financiación no son buenas, no hacen bien su trabajo?
¿Acaso es incapacidad del instituto o de usted?
¿Le faltan recursos?
¿Acaso es desidia?
¿Se dedican a otras cosas?
¿Acaso es incompetencia de usted y del instituto?
¿Qué es lo que pasa?
¿O es que los empresarios nos engañan cuando dicen que no tienen acceso al crédito?

Y lo peor de todo esto es que, además de que el Instituto Valenciano de Finanzas lo han convertido en algo inútil para la financiación empresarial -y este gráfico habla por sí sólo-, además de eso, ustedes han hundido las dos cajas que teníamos.
Ustedes han convertido en inviable durante muchísimo tiempo a la Sociedad de Garantía Recíproca.
Ustedes se han negado a pedirle a Rajoy que utilice las entidades nacionalizadas, en especial Bankia, a facilitar el acceso al crédito que necesitan nuestras empresas, lo han votado aquí varias veces en contra.
Y usted, su conselleria, no sólo no ha dado el crédito que necesitaban, sino que les ha quitado lo que es suyo, porque sólo ha pagado el 8,3% del presupuesto que tiene este año, según lo que viene en el presupuesto de este año,…

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

El senyor Toledo Lobo:

…el 8,3%, mientras las otras consellerias han pagado…

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señor Toledo.

El senyor Toledo Lobo:

…más del 60%.

¿Qué están haciendo?
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Muchas gracias, presidente.

Señor Toledo, hombre, usted me dice que soy arrogante, pero siento… (El senyor Toledo diu: «Autocomplaciente.
») Autocomplaciente.
Bueno, simplemente, como usted dice que conoce más empresarios que yo, simplemente le menciono un pequeño detalle, he sido presidente de la federación española de fabricantes de cepillos y pinceles durante diez años y vicepresidente de la federación europea, representando a quinientos empresarios.
Yo no sé a cuántos ha representado usted en su vida, creo que a ninguno.
(Aplaudiments)

Dicho esto, dicho esto, le voy a decir que, por el número de operaciones, ya que ha sacado usted un cuadro muy bonito del número de…, del importe… Estoy de acuerdo con usted, ¡ojalá tuviésemos más crédito!
Porque estamos totalmente de acuerdo en que los empresarios tienen una demanda de crédito tremenda, no satisfecha por los bancos en estos momentos.
Estamos totalmente de acuerdo.
(Veus)

También le digo que nos movemos en un entorno de escasez presupuestaria, donde lo que tenemos es que con menos recursos aprovecharlos mejor.
Y ahí hay un dato que usted no ha sacado que es que, así como la media de los últimos seis años eran 51 operaciones por año nuevas, el año 2012 fueron 66, es decir, el importe era más bajo el total, pero el número de operaciones superior.
¿Eso qué quiere decir?
Que nos estamos dirigiendo a pymes, a emprendedores y a empresas que empiezan, que son las que más necesidad de crédito tienen y más dificultades tienen.
¡Ojalá tuviésemos más fondos!

Y ya le anuncio que para 2014 sí que tenemos en los presupuestos veinticinco millones de euros procedentes del IVF y que se mantendrán las líneas de préstamos participativos para emprendedores, así como las líneas destinadas a financiar a empresas en fase de crecimiento.

En conjunto, a base de coinversión, esperamos movilizar más de cien millones de euros.

Y, lamentablemente, por el tiempo, no puedo darle más detalles, pero son interesantes y muy positivos para las empresas.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

Passem a la pregunta 1.
477, que formula el diputat Fran Ferri, del Grup Parlamentari Compromís, a la consellera de Benestar Social sobre l'exclusió del moviment de dones lesbianes en el consell de la dona.

Senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Moltes gràcies, senyor president.

En primer lloc, saludar les dones lesbianes del col·lectiu Lambda, que han vingut hui a estar presents en el ple, i agrair-los la seua tasca pels drets de les persones LGTB.

I, en segon lloc, a la senyora consellera li diria que aprofite esta pregunta que li faig per a contestar directament a les representants de l'associació Lambda.

En la comissió política social i igualtat, celebrada el 29 d'octubre del present any, el Grup Parlamentari Popular va rebutjar la proposició no de llei presentada per este grup, pel Grup Parlamentari Compromís, on s'instava la conselleria a incorporar al consell de la dona una representant del món associatiu de les dones lesbianes i bisexuals.

Un dels arguments que va utilitzar la membre del Partit Popular per a dir que no estaven d'acord en la seua inclusió va ser que ja eren massa membres, que això trencaria l'operativitat del consell de la dona i que, per tant, no podien formar-ne part.

Senyora consellera, vint membres, per un membre més, ¿li sembla a vosté que va a trencar-se eixa operativitat del grup?

O, li diria més, sembla que no és problemàtica la presència de tres persones que representen associacions de dones amb caràcter empresarial i professional o quatre representants d'associacions de dones mestresses de casa més representatives.
¿Això no trenca l'operativitat, senyora consellera?
El que trenca això és la representativitat.

L'altre argument que va utilitzar el Partit Popular és que el consell de la dona s'havia manifestat contrari.
Però no és cert.
No s'ha votat la incorporació de les dones lesbianes, sinó l'ampliació dels membres, i eixe debat va començar amb el posicionament contrari de la mateixa consellera que, en aquell moment, era la senyora Angélica Such.
I deia així:

«Doña Angélica Such Ronda, presidenta del consejo, solicita que se reflexione acerca de la necesidad de que los órganos de participación y consulta, como es el caso del Consejo Valenciano de la Mujer, sean operativos.
Expone que la ampliación del mismo puede afectar a su operatividad y eficacia.
»

I, després, deia: «La presidenta del consejo aclara que lo que se vota es la ampliación del número de componentes del consejo y que, en caso afirmativo, no significaría que las solicitudes actuales se acepten directamente -ah!
, no volia dir que s'anaven a acceptar directament les sol·licituds del col·lectiu Lambda-, sino que una vez modificada la norma se abrirá un período de estudio para definir los criterios a seguir en la valoración de solicitudes de ingreso y así determinar cómo efectuar la ampliación.

»Del mismo modo, la presidenta del consejo manifiesta que su voto siempre será el correspondiente a la mayoría.
»

En el debat de la comissió, fins i tot, la diputada del Partit Popular va mentir sobre el sentit del vot d'alguna entitat quan es va fer referència, per exemple, a la representant de Comissions Obreres, que va dir que va votar en contra i la representant de Comissions Obreres, així ho diu en un comunicat i així ho diu l'acta, va votar abstenció.
I per què es va abstindre?
Pel mateix que va dir la consellera, perquè el fet d'ampliar o no ampliar no implicaria que el col·lectiu Lambda fóra inclòs.
El que Comissions Obreres sol·licitava i sol·licita, segons l'escrit que m'han enviat, és que s'accepte l'entrada de Lambda i, si hi ha organitzacions sobrerepresentades, es reorganitzen o bé que s'amplie el nombre de vocals per a donar entrada al col·lectiu Lambda.

I l'argument definitiu és que poden haver-hi lesbianes en el sindicalisme, en l'òrgan rural, etcètera, etcètera, entre les empresàries, entres les ames de casa.
.
.
També pot haver-hi sindicalistes en el món rural o empresàries en el món rural, no?
Per tant, per què fiquem tanta gent?
Fiquem només una dona, que ella pot ser representant de totes.

En 2005 la consellera Alicia de Miguel va dir que entraria Lambda.
En 2011 el senyor Cabré va modificar el consell, en la seua organització, i no va incloure Lambda.
I, per tant, ací la conselleria falla i falla.

No demanem la presència de dones lesbianes per capritx, senyor consellera.
Demanem la presència del món associatiu LGTB que lluita dia a dia pels drets d'estes dones, per a incorporar-les (inintel·ligible).
.
.
, al consell assessor.

Creiem que el consell de la dona es queda coix si no s'inclou la diversitat afectiva sexual que representen les dones lesbianes i bisexuals del col·lectiu Lambda.

La meua pregunta és molt senzilla.
¿Pensa vosté impulsar la presència al món associatiu de les dones lesbianes, transsexuals i bisexuals en el consell de la dona?
¿O pensa vosté continuar donant suport a l'exclusió homòfoba d'estes dones?
¿Per què no contempla la participació del moviment associatiu de les dones lesbianes en el consell de la dona, senyora consellera?

La senyora consellera de Benestar Social:

Sí, muchas gracias.

Señor Ferri, ha hecho usted la pregunta y la respuesta, y parte de una premisa errónea.

Habla de la exclusión de las mujeres y del colectivo LGTBI, con el que llevo muchos años trabajando.
Mire, no forman parte, como usted mismo ha dicho -y, efectivamente, el día 29 de octubre, el pasado 29 de octubre se debatió una proposición no de ley, presentada por su grupo parlamentario-, pero no por razones de no incluir al colectivo LGTBI o no incluir a las mujeres lesbianas o a la asociación o a este movimiento asociativo.
Por la misma razón, no pertenecen colectivos como Evap o como USO Comunidad Valenciana.

Efectivamente, hay un número de asociaciones.
El Consejo Valenciano de la Mujer reúne a las representantes de las entidades que se consideró más representativas, que trabajan en favor de la igualdad de oportunidades entre hombres y mujeres.
Y el número de miembros es de veintidós.

Pero, fíjese, le voy a decir una cosa que yo creo que puede ayudarnos a solucionar este tema.
Lo primero que yo le ofrezco, y puesto que usted dice que están aquí, yo no he tenido el gusto ni el honor de conocer a este colectivo, lo primero que deben hacer es hablar conmigo y hacer una propuesta, además de la que hace usted en esta cámara, de venir a hablar, como le he dicho antes a otra diputada, de dialogar y de que aquella propuesta que me quieran hacer respecto a este consejo o a cualquier trabajo que tenga que ver en beneficio de las mujeres o de cualquier colectivo que esté relacionado con ellas, yo lo acogeré, lo dialogaré y lo trabajaré.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Señor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

Senyora consellera, el motiu de la meua proposta i el fet de que presentàrem aquesta proposta és perquè este govern, el govern del Partit Popular, ha practicat sistemàticament l'homofòbia institucional.
(Remors)

En este parlament es va aprovar una proposta de resolució en el darrer debat de política general per a lluitar contra l'homofòbia i la lesbofòbia, la transfòbia i la bifòbia, per part del govern valencià.

Vosté pot donar una passa ja endavant complint eixa resolució, incloguent les dones lesbianes, bisexuals i transsexuals en el consell de la dona.

Senyora consellera, no pot servir d'excusa que no s'hagen reunit amb vosté perquè des de l'any 2005 estan lluitant per a estar presents en el consell de la dona.
Així que vosté no pot utilitzar eixa excusa per a no incloure-les dins del consell de la dona.

Com li dic, en el consell de la dona n'hi han sectors sobrerepresentats.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Ferri.

El senyor Ferri Fayos:

.
.
.
i sectors que no estan representats per a res.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

Senyora consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Sí, muchas gracias.

Luego, señor diputado, no estamos hablando de incluir al colectivo LGTBI o al movimiento asociativo relacionado con él, sino de cambiar la composición del consejo de la mujer.
(Veus) Sí, estamos hablando de eso porque, ¿por qué vamos a incluir a un movimiento asociativo y no vamos a incluir aquellas otras peticiones que también están sobre la mesa?
Usted está hablando de un cambio de composición del consejo.

Y yo, desde luego, en mi vida profesional y en mi trayectoria personal soy lo menos parecido a una persona homófoba.
De hecho, si usted estudia el trabajo que he hecho hasta ahora, los catorce años que llevo trabajando, tanto en mi vida como concejala, como teniente de alcalde, como en mi vida personal, soy lo menos sospechoso de ser una persona homófoba.

Le vuelvo a decir, la puerta del despacho está abierta para dialogar con este colectivo y con todos aquellos que quieran estar incluidos en el consejo de la mujer.
Trabajaré con ellos para conseguir una distribución igualitaria.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Pregunta número 1.
343, que formula la diputada Mireia Mollà, del Grup Parlamentari Compromís, al conseller d'Hisenda i Administració Pública sobre el dèficit de la Generalitat valenciana.

Senyora Mollà, té vosté la paraula.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor vicepresident.

Senyor conseller, ¿quines mesures té previst adoptar el Consell per a reduir el dèficit anual?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Mollà.

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Hisenda i Administració Pública:

Sí, senyor vicepresident.

Senyories.

Senyora Mollà.

Una de les principals prioritats del Consell, com sap, és la reducció del dèficit públic.
Estem tots d'acord que el problema de fons que hem tingut i té la nostra comunitat és el de la falta d'ingressos derivada del vigent model de finançament, com es va posar en evidència ahir mateix.
Perquè el dèficit de la comunitat no és un dèficit derivat de gastar més, sinó perquè el nostre gasto és eficient, sinó perquè tenim un problema d'ingressar menys.

Davant d'esta situació, el Consell ha anat adoptant mesures correctores del dèficit, tant del costat dels ingressos com del costat dels gastos.

En virtut de la Llei orgànica 2/2012, d'estabilitat pressupostària, que exigix la presentació d'un pla econòmic financer quan s'incomplixen els objectius de dèficit, la Comunitat Valenciana va presentar el PEF -el pla econòmic financer- corresponent al període 2013-2014, amb mesures que es van considerar suficients pel Consell de Política Fiscal i Financera.

A l'emparament d'este pla econòmic financer, s'han aprovat diferents disposicions, que és el que em pregunta vosté.
Entre ells, el Decret llei 1/2012, del Consell, de mesures urgents per a la reducció del dèficit públic de la Comunitat Valenciana i també el Decret llei 6/2012, d'aplicació del Reial decret llei 20/2012, de l'estat.

D'altra banda, també s'han aprovat diferents normes relacionades amb la reestructuració del sector públic empresarial i fundacional, com són el Decret llei 1/2011 i el Decret llei 7/2012, que s'ha traduït -com vosté sap- en la Llei 1/2013.
Això ha suposat -del sector públic empresarial i fundacional- que s'ha executat a la Comunitat Valenciana el cent per cent dels objectius assenyalats al començament de l'exercici 2012, mentres que la mitjana espanyola de reducció del seu sector públic és del 59,81%, i si afegim això a les entitats que s'han posat en liquidació en els primers mesos del 2013 el percentatge de compliment del nostre sector públic és del 183%.

També, al juliol d'enguany hem aprovat un pla economicofinancer del 2013, compromesos amb la voluntat de continuar les mesures d'ajust necessàries perquè la Comunitat Valenciana a complir els objectius d'estabilitat.

També hem aprovat el Decret llei 4/2013, de 2 d'agost, pel qual s'establixen altres tipus de mesures.

També, el Decret llei 3/2013, pel qual s'estableix una reducció de les retribucions d'alts càrrecs.

També tenim el Projecte de llei de pressupostos de La Generalitat per al 2014, que un dels seus principals objectius és la reducció del dèficit.

També, el Projecte de llei de mesures fiscals, gestió administrativa i financera i organització de La Generalitat per al 2014, la llei d'acompanyament, que també té una sèrie de previsions en la reducció del dèficit públic.

En definitiva, el que tenim molt clar és la salvaguarda, per una part, de l'estabilitat pressupostària i la consecució de l'objectiu del dèficit, que és indispensable per a garantir el finançament adequat del sector públic, i també garantir la prestació dels serveis públics fonamentals de sanitat, educació i benestar social.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora Mollà.

La senyora Mollà Herrera:

Gràcies, senyor president.

Senyor conseller, li vaig a demanar un favor; anem a mantindre un diàleg, un diàleg més enllà de la nomenclatura dels decretazos que fa el seu govern, anem a parlar, per exemple, de les mesures fiscals, de la llei de mesures fiscals.

M'agradaria que vosté m'aclarira per què la llei de mesures fiscals no contempla l'impost a les entitats financeres per a recaptar els 230 milions d'euros que sí que inclouen vostés en la llei de pressupostos.
¡Quin oblit més estrany!
O ¡quin disseny d'una llei tan poc emmarca en els pressupostos o els ingressos que vostés contemplen en els pressupostos del 2014!

Parlem dels pressupostos del 2014.
Resulta que vostés van vendre aquests pressupostos com els pressupostos que pujaven les partides de sanitat i benestar social i, ara, estos dies, amb la inclusió dels 878 milions d'euros als pressupostos del 2013 queda en evidència que, efectivament, vostés retallen en sanitat i congelen les partides de benestar social.
¿Pot explicar açò als ciutadans valencians i valencianes que van assistir a una roda de premsa de tres hores, i que vosté quasi ja.
.
.
-sap- com en un país d'estos que tant els agrada a vostés esmentar, que peguen xapes d'estes en els seus discursos?
, ¿no?
¿Pot explicar com vosté que lloava estos pressupostos pels seus augments en sanitat i benestar social ara queden en evidència i veuen retallar les partides en sanitat i en benestar social?

Parlem del sector públic, Radiotelevisió Valenciana.
Senyor conseller, ¿quina opinió té sobre Radiotelevisió Valenciana?
¿Com afecta açò als pressupostos que vosté ha dissenyat i que, lògicament, vosté ha de reestructurar?
¿Com afecta açò al dèficit?
¿Com afecta a la caiguda de tota una indústria, la indústria audiovisual, en els índex del PIB?
¿Com augmenta açò al futur, present i futur dels nostres comptes i dels nostres serveis públics?

I jo pensava que vosté, també, anava a explicar com, si el senyor Montoro els ha dit a vostés que ni parlar de la reforma del finançament autonòmic, doncs el següent que farien vostés és tornar les competències perquè els nostres benvolguts premis Jaume I els han marcat a vostés el camí, i el que han dit és, «si no se reforma el finançament hem de tornar competències».
¿Està en la seua agenda?
Sap, perquè açò de l'agenda del govern del Partit Popular canvia com de la nit al matí.
I com vostés mai haurien imaginat tancar Radiotelevisió Valenciana i ho han hagut de fer, i pensen vostés que cal una reforma del finançament però Montoro els diu que ni parlar, ¿no estarà en l'agenda del govern valencià tornar competències?
O ¿podem tirar al fem l'informe dels premis Jaume I?
I acabe amb una pregunta molt directa.

El vicepresident es va atrevir a dir que la decisió de tancar Radiotelevisió Valenciana era per a no tancar ni col·legis ni hospitals.
A les preguntes dels periodistes en roda de premsa, després del ple del Consell, el president Ciscar va dir que els membres del govern estatal li havien dit a la Comunitat Valenciana que fera el que fera falta, fins i tot tancar col·legis i hospitals per a controlar el dèficit.

A mi m'agradaria saber, senyor Moragues, ¿quin membre del Govern d'Espanya li va dir al govern valencià que si havien de tancar col·legis i hospitals que se fera?
¿Qui va donar eixa ordre que en boca del senyor Ciscar van dir vostés que ni parlar d'eixe tema?
¿Quin membre del govern espanyol ens està diguent i teledirigint sobre les retallades que vostés molt subtilment estan introduint, any rere any, en els nostres serveis públics?
¿O no és certa esta afirmació?
¿O no li va cridar ningun membre del govern estatal diguent-los que si feia falta tancaren col·legis i hospitals?
¿Li podem posar nom a esta afirmació que el senyor Ciscar en roda de premsa va fer als valencians i valencianes per a justificar el tancament de Radiotelevisió Valenciana?
Estes són les preguntes.

Llegir la nomenclatura dels decretazos.
.
.
, senyor Moragues, per favor, deixe'ns d'insultar no solament els membres d'esta cambra sinó els ciutadans i ciutadanes que volen respostes humanes, humanes, a les persones…

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.

El senyor Mollà Herrera:

No té tres hores, però en el poc temps que té de segur que sap arreglar estes qüestions.

Res més.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Mollà.

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Bé, vosté ha preguntat quines mesures havíem adoptat, i jo el que he fet és una relació de les mesures que hem adoptat i m'he cenyit a la seua pregunta; després vosté en la seua rèplica ha parlat de tot menys de la pregunta, que són les mesures de control del dèficit, ha parlat de la televisió, d'una suposada cridada de telèfon -que s'ha inventat vosté- (la senyora Mollà Herrera intervé amb el micròfon desconnectat) i de tancar hospitals i col·legis.

Jo ho tinc clar, vostés voldrien que havérem retallat el sou als empleats públics, vostés voldrien que havérem tancat hospitals, vostés voldrien que tancàrem col·legis, vostés voldrien que férem retallades en la despesa social, vostés volen que fem això per a tindre un discurs polític, per a fer demagògia.
Però nosaltres ho tenim clar -ho hem dit moltes vegades-, tenim unes línies roges, les línies roges és la despesa social; les línies roges són els nostres hospitals; la nostra sanitat; els nostres col·legis; l'educació, tant universitària com no universitària; atendre les persones necessitades; atendre els discapacitats; atendre els dependents, i en això mosatros hem ficat una línia roja i no l'hem de passar.
I una cosa més.

Nosaltres tenim una tutela a través del consell de política fiscal i del Pla economicofinancer, però fins aquí arriba la tutela, i no és una tutela pròpiament ministerial, sinó que és una tutela de la Llei d'estabilitat pressupostària i sostenibilitat financera i de l'aprovació dels plans economicofinancers a través del consell de política financera, i això és el que hem fet, adoptar una sèrie de mesures que estan en el Pla economicofinancer, que s'aprova pel consell de política fiscal, i el Ministeri d'Hisenda ni té tutela per a dir-mos què hem de fer en el sentit de tancar hospitals o tancar col·legis, això és una ocurrència seua de la -suposada- cridà de telèfon que no existix.

Nosaltres tenim total i absoluta autonomia i independència per a adoptar mesures de reducció del dèficit en una línia de mantindre el nostre estat de benestar autonòmic i sempre respectant la llei d'estabilitat pressupostària.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

Pregunta número 1.
481, que formula la diputada Marina Albiol del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida al conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació, sobre l'informe de la consultora Pasiphae sobre l'aeroport de Castelló.

Senyora Albiol, té vosté la paraula.

La senyora Albiol Guzmán:

Cada paper, cada contracte, cada informe que llegim de l'aeroport de Castelló és la constatació de com ens estan furtant a mans plenes, de com s'estan enduent els nostres diners, els diners públics a cabassos, i la prova és, evidentment, eixos 150 milions d'euros que s'emporten les constructores; però també els milions i milions que s'han gastat en propaganda; el més d'un milió d'euros per a patrocinar un equip de motos; els 5,5 milions en seguretat privada; els 500.
000 euros en els falcons; els 300.
000 euros de l'estàtua; el sou del director general, durant molt de temps més alt que el del mateix president de La Generalitat; o els 3,6 milions d'euros per al control del trànsit aeri d'un aeroport que no té trànsit aeri.
La suma dóna més de dos-cents milions d'euros.
Per cert, ¿quants diners feien falta per a Radiotelevisió Valenciana?
¿Quants?
Perquè per a açò s'han gastat ja 200 milions d'euros.

Ara bé, les que han fet l'agost amb l'aeroport de Castelló són les assessories i consultories.
En una resposta del mateix Consell parla que s'han gastat 17 milions d'euros en assessories i consultories, 17 milions d'euros en fer feines que podria haver fet el personal d'Aerocas perquè estem pagant les coses per duplicat: per una part, li paguem al personal d'Aerocas; i, per una altra, els paguem a determinades consultories i assessories perquè facen la feina que hauria de fer el personal d'Aerocas com, per exemple, la consultoria de l'exministre del Partit Popular, Josep Piqué, que ha sigut una de les tantes i tantes que han rebut un encàrrec d'Aerocas, en aquest cas un informe per a saber -dos anys després d'estar inaugurat l'aeroport, dos anys després-, per a saber quins tràmits faltaven per fer, quins permisos faltava demanar i quines deficiències faltava per esmenar en l'obra.
¡Increïble!
Demanen un informe per a tot açò perquè no tenen ni idea, perquè no tenen ni idea de com està l'aeroport de Castelló dos anys després de la seua inauguració.

I quan des d'Esquerra Unida registrem la sol·licitud de documentació i li diem que mos done eixe informe que ha redactat Pasiphae, doncs ens contesten que no ens el donen perquè pot interferir en el procés de licitació del mateix aeroport, i la resposta ens arriba després d'haver eixit publicada ja la licitació.

Cada dia les excuses per a l'obscurantisme són més esperpèntiques, i ara m'hauria de dir la veritat, senyor conseller, ¿per quin motiu se'ns nega a Esquerra Unida l'informe elaborat per la consultoria Pasiphae sobre l'aeroport de Castelló?
¿Per què ens neguen l'informe?
¿Per què no ens donen eixe informe?
¿Per què no ens deixen vore eixe informe?
, conseller.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Honorable conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Muchas gracias, presidente.

Señorías.

Señora Albiol.

También, señora Salvador, que ha preguntado lo mismo antes y no le he podido contestar.

Señoría, es usted consciente de que en este tema, como en tantos otros, desde que accedí a la conselleria he tenido un compromiso máximo con la transparencia en coherencia con la dirección emprendida por el presidente Fabra, lo cual se ha traducido, en su caso, a la atención a todas sus iniciativas parlamentarias.

Como bien saben, en el último ejercicio Aerocas ha tenido un proceso de modificación de sus órganos de gobierno que se sustanciaron en distintos cambios orgánicos concretados, fundamentalmente, en el acceso a la presidencia del consejo de administración del vicepresidente del Consell.
Lógicamente, en este proceso -que ha coincidido con el litigio con Conaer- el consejo de administración ha requerido la necesidad de informes sobre el diagnóstico del proceso de certificación del aeropuerto y de la situación precisa de las alternativas a tomar para llevar a cabo nuestra auténtica prioridad que es la apuesta en marcha del aeropuerto.
Es una decisión que consideramos imprescindible para la provincia de Castellón y que no descartábamos a priori ninguna alternativa de gestión, fue autorizado por el Consell y el pasado 18 de octubre se aprobaron los pliegos que se han publicado en los distintos diarios oficiales y esperemos que estén resueltos a inicios de 2014.

Estamos, por tanto, ante un proceso abierto en el que jurídicamente se ha considerado necesario extremar al máximo las cautelas en cuanto a la difusión de la información que pudiera, eventualmente, condicionar de alguna manera el propio proceso de licitación.
Ante la duda, hemos optado por la prudencia en este momento y con esta documentación en concreto.

Y, por ello mismo, no hay ningún propósito ni ninguna negativa a usted en este particular, ni en general a denegar el acceso a dicho informe.
Sabe perfectamente que el propósito que nos ha animado siempre es la máxima transparencia y por ello -ya le digo- no habrá ningún inconveniente en que sea facilitada la documentación en un momento futuro, una vez se haya cerrado el proceso de licitación y se hayan cerrado, por tanto, las plicas que se presenten.

Como usted sabe perfectamente, cualquier interferencia o información durante el proceso de concurso puede llevar a una nulidad del mismo porque pueden pedir la nulidad los no adjudicatarios del proceso.

Por tanto, a partir del momento en que ya esté cerrados los pliegos y presentadas todas las ofertas, ya le podemos dar acceso a dicho informe sin ningún problema.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Mire, senyor conseller, les coses no funcionen aixina.
Les coses no van aixina.
Vosté no pot adaptar la transparència, la democràcia i el respecte a aquesta institució i a les normes d'aquesta cambra al calendari que a vosté li va bé.
Açò no funciona aixina.

N'hi han unes normes parlamentàries, i els diputats i diputades d'aquesta cambra tenim dret a tindre accés a la informació, i no pot ser que eixe dret a la informació depenga de quan a vosté li va bé o li deixa d'anar bé.
No és així.

Jo, com a diputada, tinc dret a tindre accés a eixe informe.
La ciutadania té dret a tindre accés a eixe informe, entre altres coses, perquè s'ha pagat amb diners públics, perquè s'han gastat 16.
000 euros dels ciutadans i ciutadanes en eixe informe.
I les coses que se paguen amb els diners de tots són de tots i de totes i, per tant, tots i totes haurien de tindre accés a eixe informe.

¡Clar que n'hi ha una negativa!
Vosté me respon per escrit dient-me que no puc anar a vore eixe informe.
Clar que n'hi ha una negativa, clara i rotunda.
N'hi ha una negativa, perquè a mi no m'han donat accés a vore eixe informe i, a més, amb l'excusa que podria interferir en el procés de licitació.

Clar, a vore si ara resulta que l'aeroport de Castelló no té avions per culpa que la senyora Albiol se'n va a vore un informe.
A vore si ara serà eixe el problema de l'aeroport de Castelló, que a Esquerra Unida ens deixen vore un informe.

No, senyor conseller, si l'aeroport de Castelló no funciona no és per culpa d'Esquerra Unida.
Si l'aeroport de Castelló no funciona és responsabilitat seua, del Consell del Partit Popular.

Però, és més, sembla que a la millor tots estos retards en l'aeroport de Castelló tal volta els estiguen venint molt bé, perquè n'hi han moltes assessories i moltes consultories que estan vivint, que estan guanyant diners, estan obtenint molt beneficis d'aquests endarreriments.
Clar que sí, perquè cada any que s'endarrerix l'obertura de l'aeroport de Castelló signifiquen noves pròrrogues de nous contractes amb noves assessories i amb noves consultories amigues del Partit Popular.
I dic «amigues del Partit Popular», perquè en el cas de Pasiphae estem parlant d'una assessoria d'un exministre del seu partit, del senyor Josep Piqué, exministre del Partit Popular.

A vostés, al Consell en general i a Carlos Fabra.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies.
.
.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
els ha vingut molt bé també.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
tots estos endarreriments.
Els donava igual si l'aeroport funcionava o no funcionava.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol, gràcies.
.
.

La senyora Albiol Guzmán:

.
.
.
o si volaven avions o catxirulos, perquè.
.
.
(El vicepresident primer desconnecta el micròfon de la diputada)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora Albiol.
(Aplaudiments)

Senyor conseller.

El senyor conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació:

Gracias, presidente.

Señoría.

Ya digo, a mí no me parece que sea ninguna situación absurda que durante un proceso de licitación abierto…, y habiendo un proceso de licitación abierto, que podría ser nulo si trascendiese información sobre dicho proceso y cómo se ha diseñado, se retrase la entrega de la documentación que usted ha pedido al momento en que ya ese peligro no exista, puesto que se hayan presentado las ofertas, cosa que se da a mediados de septiembre…, de diciembre, perdón.

La misma respuesta que le hemos dado a usted, le hemos dado también a la señora Salvador y al señor Pañella que han pedido la misma información y, por supuesto, que también la tendrán en cuanto haya llegado esa fecha.

En cuanto al contenido del informe sí que le puedo adelantar que hace una evaluación en profundidad de la situación actual del proceso de certificación y puesta en marcha del aeropuerto, y recomendaciones para acortar y abaratar este proceso y diseñar un modelo flexible y de bajo coste para el aeropuerto que lo haga viable en la actual situación.

El informe compara distintos modelos de gestión, llegando a la conclusión de que este modelo flexible puede producir relevantes ahorros de coste frente a los costes que podría suponer la asunción de gestión directa por parte de La Generalitat.

En base a estas recomendaciones el consejo de administración ha definido el modelo de gestión que permitirá dos cosas: continuar con el proceso de certificación con un modelo definido y establecer los parámetros para licitar la gestión de una manera razonable y asumible por La Generalitat.

Le decía en este momento que el informe, en la medida que incluye información relevante sobre el diagnóstico de la situación actual del aeropuerto y sus perspectivas de futuro en el marco del sector aeroportuario, en caso de ser refundido, podría interferir en el proceso de licitación del aeropuerto, que ya ha sido autorizado por el Consell y aprobado los pliegos por el consejo de administración.

De hecho, en estas fechas se ha publicado en el Diario Oficial de la Unión Europea el anuncio de licitación y los pliegos, al igual que en la plataforma de contratación de La Generalitat.
Esta es la razón, y una razón que, desde la prudencia y una vez los pliegos se han aprobado y han sido hecho públicos, permite su puesta a disposición que atenderé en cuanto hayamos recibido las ofertas y esté cerrado el proceso.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor conseller.

Pregunta número 1.
450 que formula la diputada Esther López, del Grup Parlamentari Esquerra Unida, al conseller d'Economia, Indústria, Turisme i Ocupació sobre la situació del Consorci Comarcal de Serveis Socials de l'Horta Nord.
Correspon la resposta a la consellera de Benestar Social.

Té la paraula la il·lustre diputada Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

El Consorcio Comarcal de Servicios Sociales de L'Horta Nord es una entidad que gestiona cinco centros de atención a personas con discapacidad y niños y niñas con problemas en el desarrollo evolutivo y con dificultades del aprendizaje en la comarca de L'Horta Nord.

¿Cómo puede explicar la conselleria la insostenible situación a la que están abocando al Consorcio Comarcal de Servicios Sociales de L'Horta Nord que gestiona múltiples recursos y servicios de atención a la discapacidad de la comarca?

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora López.

Señor…, señora consellera, perdón.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias.

Señora López, este año se ha concedido una subvención al Consorcio Comarcal de Servicios Sociales de L'Horta Nord por importe de 1.
138.
012 euros para el mantenimiento de las 276 plazas de los cincos centros que gestiona.

Le informo que hasta la fecha se han pagado 682.
836 euros, lo que supone el 60% de la cantidad total subvencionada.
El 40% restante, 455.
176, se pagará, igual que el resto de las entidades subvencionadas, conforme al régimen previsto en la ley de presupuestos de La Generalitat para 2013 en el pago de servicios sociales especializados.

Añadir que no queda pendiente ninguna cantidad de ejercicios anteriores.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Senyora López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Ya sabía que me iba a contestar eso, porque es que, casualmente, el día en que nosotros dijimos en Junta de Portavoces que íbamos a hacer esta pregunta, justamente, al día siguiente, me llega una carta de los compañeros y compañeras del consorcio de servicios sociales de L'Horta Nord para decirme que habían cobrado.

Esto es algo que nos suele ocurrir a los grupos de la oposición, sobre todo en materia de discapacidad.
Y esto me lleva ocurriendo además con esta entidad, me lleva ocurriendo desde el año pasado, cuando todavía usted no era consellera, era el señor Cabré, pero yo ya vine aquí, y además vinieron como invitados ellos con los usuarios, a hacerle prácticamente la misma pregunta al señor Cabré.

Por mucho que usted venga y me diga las cantidades como algo etéreo, sin hablar realmente de lo que es necesario, del recorte del 10% que han sufrido y del copago que están sufriendo todos los usuarios, me parece bien que usted venga y dé los datos al aire, diga que no tienen contraída ninguna deuda de años anteriores, como si eso fuera algo a lo que…, o a ustedes hubiera que darles un premio y que, además, no me conteste cuánto tiempo han tenido que estar sufriendo impagos los trabajadores y trabajadoras.

Usted saber perfectamente que esta pregunta además no dice cuándo piensan abonar la deuda contraída, sino cuándo piensan ustedes dejar de estar haciendo insoportable la situación a los usuarios y a los profesionales del Consorcio Comarcal de Servicios Sociales de L'Horta Nord.

Mire, yo el año pasado ya le tuve preguntar al conseller, al señor Cabré, cuánto tiempo pensaba el Consell continuar profundizando y aprovechándose vilmente de la lealtad del compromiso y la vocación de los profesionales que se ponen en el último lugar de las prioridades en el cobro de sus nóminas y ponen por encima la atención a la discapacidad, es decir, la atención de los derechos sociales de los usuarios del consorcio comarcal de L'Horta Nord.

Estas personas, los trabajadores y trabajadoras, han venido sufriendo desde hace más de un año el impago de nóminas como algo ya normal.
Han tenido que sufrir, como mínimo, el impago de cinco meses de nóminas, mientras usted viene hoy aquí y, como contestación a la pregunta que yo le hago, que es de mucho mayor calado que el decir cuánto les queda a ustedes por pagar o cuánta deuda llevan contraída con el consorcio, sino que cuánto tiempo más van a tener que sufrir la asfixia a la que su modelo de financiación les tienen subsumidos a los profesionales y a los usuarios.

Miren, la financiación, señora consellera, de estos centros es pública.
Se mantiene con las aportaciones económicas que su conselleria otorga para el mantenimiento de estos centros y, en menor medida, con las aportaciones económicas de cada uno de los 22 ayuntamientos que conforman el consorcio comarcal.

Desde hace años, como le decía, la situación financiera de la entidad es inestable debido a que las aportaciones de la conselleria llegan con bastante retraso, lo cual repercute, por supuesto, en aspectos como que los trabajadores tengan que afrontar periodos de meses sin cobrar, que la empresa no puede hacer frente a las obligaciones tributarias y a las aportaciones a la seguridad social, que los usuarios de los centros ocupacionales tampoco perciban las ayudas para el comedor ni el salario por el trabajo que realizan en los centros.
Es decir, señora consellera, los proveedores de servicios tan necesarios como el comedor o la limpieza han de convivir con periodos de morosidad constantes.

Además, no cuentan con los recursos necesarios para el mantenimiento de las actividades cotidianas de los centros, el material escasea, no hay posibilidad de reposición, algunos usuarios no pueden utilizar el servicio ante la falta de transporte y así, como dicen los trabajadores y trabajadoras en los manifiestos de las huelgas que han tenido que convocar, y así un largo etcétera, señora consellera.
Usted es tan responsable, como lo era el señor Cabré, de esa situación absolutamente asfixiante.

Que usted tenga una mayor capacidad de diálogo y un mejor talante ante ellos no le hace exenta de la responsabilidad de que los centros de atención a la discapacidad están en una situación de incertidumbre tan grave en la que no saben si el año que viene van a tener los mismos centros para poder atender a los usuarios o si van a tener muchos menos, o si, además, van a tener que recortar en personal laboral.

Señora consellera, tiene que asumir su responsabilidad.
Tal y como le dije al señor Cabré, si usted no es capaz de mantener un modelo de financiación estable con los centros de atención a la discapacidad, es mejor que deje la conselleria antes de que el daño sea irreparable…

El senyor vicepresident primer:

Gracias.

La senyora López Barceló:

…y lo paguen los usuarios, es decir, los ciudadanos…

El senyor vicepresident primer:

Gracias… gracias, señora López.

La senyora López Barceló:

…que tienen derecho a una serie de garantías sociales por parte de la conselleria…

El senyor vicepresident primer:

Senyora consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias.

Señora López, le voy a dar una mala noticia para usted y una buena para mí, no pienso dejar la conselleria, y buena creo que para el sector también.

Mire, no le ha gustado… (veus) no le ha gustado la respuesta, porque usted esperaba que viniera aquí a decirle que no habíamos pagado.

Habla usted… (Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señora López, por favor… (veus) señora López, permita que la consellera finalice su intervención.

La senyora consellera de Benestar Social:

Habla usted de casualidad, de casualidad de que al día siguiente… No, no es una casualidad.
Se llama trabajo.
Se llama planificación.

El senyor vicepresident primer:

Señora López… señora López, no me obligue a llamarla al orden, por favor.

Señora consellera, si es tan amable.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias.

Repito, no se llama casualidad.
No se habla de vileza, como dice usted vilmente casualidad.
No, yo lo llamo responsabilidad y lo llamo trabajo.
Pactamos con el sector no pagar el 60%, sino el 30% y el 30%.

Los pagos que se han realizado en 2013 a este consorcio: se abonaron el 30% a finales del mes de mayo y el 30% a finales del mes de octubre, cuando estamos pagando a finales de mes.
Eso suma el 60%.
Y ya se ha autorizado el libramiento del 40% restante que cobrarán antes de final de año.
Se llama responsabilidad.
Efectivamente se llama diálogo.

Creo que le molesta también que dialoguemos con el sector, que establezcamos mesas técnicas.

Yo no soy el problema.
El problema, como usted sabe, es un problema de ingresos que tiene esta comunidad, como ya les hemos demostrado por activa y por pasiva.

Pero mire, le preocupa el recorte del 10%.
No hay recorte del 10%.
Este año, si se hubiera quedado a la comparecencia de presupuestos lo sabría, este año hemos incrementado la partida destinada a discapaci… la partida destinada a discapacidad en un 3,6% con respecto al presupuesto del año pasado.

La aportación de los usuarios no es un capricho.
La aportación de los usuarios es normativa básica del territorio español y tiene que ver con la capacidad económica individual de los usuarios.

Es conocedora usted de que las personas que cobran por debajo del IPREM no van a aportar nada a su plaza pública.
Nada, ni un solo euro.
Y estamos trabajando para normalizar esos pagos, lo sabe y le consta.
De hecho, le he demostrado en varias ocasiones ya cómo hemos ido acometiendo los pagos en el sector de discapacidad, en el sector de mayores y en todos los sectores que dependen de bienestar social.

Y, además, también sería conocedora, si se hubiera quedado, que se ha creado una nueva línea independiente para entidades locales que nos va permitir racionalizar y agilizar el procedimiento para la concesión de fondos destinado a las entidades locales para todos los servicios especializados de atención que se prestan a personas con discapacidad psíquica o mental.

Estamos trabajando y estamos trabajando seriamente con responsabilidad y muy bien.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora consellera.

Pasamos ahora a la pregunta 1.
482 que formula la diputada Marina Albiol, del Grup Parlamentari Esquerra Unida.
.
.
, al conseller de Sanitat sobre els punts d'atenció continuada.

Té la paraula la il·lustre diputada Marina Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

El Partit Popular vol acabar amb tot.
Vol desmantellar el País Valencià de dalt a baix.
Vol acabar amb tots els serveis públics.
Han tancat Radiotelevisió Valenciana.
.
.
, volen tancar Radiotelevisió Valenciana, amb l'excusa de la sanitat.
Però la realitat és que la sanitat també està en la corda fluixa després d'anys i anys de malbaratament, de corrupció i de privatitzacions.

La sanitat està en perill de mort, en coma.
Les retallades afecten tots els àmbits de la sanitat valenciana, personal, farmàcia amb el copagament, al transport sanitari perquè han retallat en les unitats SAMU i de servei vital bàsic.

Afecten les retallades als centres de salut, a les d'especialitats, amb llistes d'espera que semblen la història interminable.

Les retallades afecten els hospitals, on els malats s'han de portar fins i tot l'aigua de sa casa.

I eixes retallades també estan afectant la part més sensible del sistema sanitari: les urgències, una de les qüestions més vitals.
A la comarca de la Marina Alta ja van tancar, ja fa un any, les urgències en centres d'atenció primària, els punts d'atenció continuada de quatre pobles: d'Ondara, Pedreguer, el Verger i Gata de Gorgos, perquè l'empresa, Marina Salud, puga guanyar més diners.

A Castelló ja han reduït l'horari dels punts d'atenció continuada i sembla que sols és el principi.

Conseller, quins són els seus plans respecte als punts d'atenció continuada?
Van a continuar per la línia de retallades?
Ens pot dir la veritat?
O els seus plans són inconfessables?

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Honorable conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora Albiol.

En primer lugar, las decisiones que toma este gobierno son para mantener viva la sanidad de la Comunidad Valenciana, no del País Valenciano.

En segundo lugar, decirle que, bueno, yo creo que usted ha dado una serie de cifras, que parece que la sanidad valenciana esté, como ha dicho usted, en la UMI, esté terminando.
Y, bueno, son opiniones subjetivas muy lejos de la realidad.

Por centrarme en la pregunta, en lo que son los puntos de atención continuada, usted sabrá que son puntos que garantizan la asistencia continuada en nuestra comunidad.
Usted sabrá que hay un decreto, el artículo 5 del Decreto del Consell, el 72/2011, del 2 de abril, que regula lo que tiene que ser la actividad de estos centros para garantizar justamente eso, que tengan los valencianos la actividad garantizada las veinticuatro horas del día en lo que es el ámbito de la asistencia primaria.

También sabrá usted que los domingos y festivos están abiertas, y se da, se ofrece la actividad en atención primaria a través de estos puntos de atención continuada de forma exclusiva, puesto que los centros de salud y los centros auxiliares en horario ordinario están cerrados.

Tenemos 185 puntos de atención continuada abiertos en horario nocturno durante todo el año en nuestra comunidad.

Tenemos estos 185 puntos después del análisis que se ha realizado estos tres últimos años para hacer un uso eficiente, como viene haciendo este gobierno, de los recursos porque ejerce la responsabilidad del gobierno.
Ese análisis se ha hecho en base a distintos criterios, como es la pirámide poblacional, la frecuentación, las isócronas entre las poblaciones y los centros sanitarios, las características orográficas y climatológicas de las distintas zonas.

Estamos convencidos de que después del análisis realizado y todo lo que hemos hecho de cerrar ocho puntos de atención continuada en horario nocturno en estos tres años, no se crean ustedes que hemos cerrado el 60% de los puntos, había 193 y hay 185 puntos abiertos.
Bueno, pues permiten perfectamente mantener estas variables que le he citado y que las isócronas sean las adecuadas para poder atender a los valencianos como nosotros queremos.

Ejercemos el gobierno desde la responsabilidad y le damos a los valencianos la mejora sanidad que tienen, que es la que se merecen.

Nada más.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Senyora Albiol.

La senyora Albiol Guzmán:

Gràcies.

Perdone, senyor conseller, però això de País Valencià m'ho he copiat del seu ministre Montoro.
Per tant, diga-li-ho a ell, no a mi.

Bé, sobre la seua resposta, ens està dient, senyor conseller, que van a continuar tancats els punts d'atenció continuada de la Marina Alta?
És això el que ens està dient?
Que van a continuar tancats?
Van a permetre que Marina Salud faça això?
O és que Marina Salud mana més que el conseller?
A la millor és això, no?
A la millor és que vosté no li pot dir res a Marina Salud perquè Marina Salud sembla que mana més que vosté.

Senyor conseller, per què han reduït l'horari de les urgències dels centres de salut de Castelló?
Per què?
Quin és el motiu?

I no és cert, senyor conseller, que el seu impàs és obrir directament a les nou de la nit?
No serà eixe el pla de la conselleria?
És eixe o no és eixe el pla de la conselleria?

Conseller, cada volta que tanquen els centres de salut de vesprada, com van fer aquest estiu, cada volta que tanquen punts d'atenció continuada, el que estan fent és donar passos cap a la massificació de les urgències hospitalàries.
Perquè no donen més opció a la ciutadania, estan forçant la gent quant es posa malalta a anar-se'n directament a l'hospital.
I això és una temeritat.

Senyor conseller, vosté sap que unes urgències hospitalàries massificades no són eficients.
I això és el que estan fent vostés cada volta que reduïxen els horaris dels punts d'atenció continuada, o cada volta que tanquen centres de salut per la vesprada, o cada volta.
.
.
, o com han fet en la Marina Alta quan tanquen directament eixe punt d'atenció continuada.

Unes urgències hospitalàries massificades, conseller, són un perill per a les vides humanes.
I això és al que està abocant vosté a la sanitat valenciana.

Aquest govern està retallant en salut, està retallant en vides.
No tanquen Radiotelevisió Valenciana per a salvar la sanitat!
No és cert.
Desmantellen Radiotelevisió Valenciana al mateix temps que desmantellen la sanitat pública al País Valencià, al mateix temps.

Pot assegurar, conseller, vosté ací, avui, que no van a tancar ningun centre d'urgències més al País Valencià?
Ens ho assegura que no van a tancar cap punt d'atenció continuada més al País Valencià?

Pot assegurar, conseller, als veïns i les veïnes dels pobles d'interior que van a tindre els mateixos drets que té el veí de la ciutat de València, o de la ciutat de Castelló o d'Alacant?

Ens assegura, conseller, que van a continuar obertes totes les urgències dels centres de salut i amb horari complet?
Pot fer avui vosté aquesta afirmació?

I vaja en compte amb la resposta, conseller, perquè encara que la seua paraula i la del seu govern ja fa temps que no tenen ninguna credibilitat, el que diga queda registrat al Diari de Sessions, i mentir en seu parlamentària queda lleig, fins i tot per a vostés, queda lleig.
Per tant, diga la veritat avui.

Gràcies.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora Albiol.

Senyor conseller.

El senyor conseller de Sanitat:

Señor presidente.

Señora Albiol, a lo mejor el ministro Montoro erró al decir País Valenciano.
Usted lo dice reiteradamente y, no sólo eso, habla de la muixeranga, de la cuatribarrada y del catalán, con lo cual lo suyo no es un error, lo suyo es una mala intención reiterada de lo que considera usted (aplaudiments) signos de identidad.

Dicho esto, y centrándonos en la pregunta que usted me ha formulado, vamos a ver, yo de la Comunidad Valenciana lo que lo sí que le voy a garantizar es que nadie va a tener en peligro su vida por los recursos que esta conselleria pone a disposición de los valencianos.
Por supuesto que lo garantizo.
Y eso lo garantizo en sede parlamentaria y donde usted quiera.
Eso en primer lugar.

Y, en segundo lugar, por supuesto que vamos a seguir dando la atención continuada, las urgencias en atención primaria, que corresponde a los valencianos.

Usted me habla y, como siempre, las peores de las mentiras son las verdades a medias.
Usted habla del cierre de los puntos de atención continuada de la Marina Alta.
Y lo que se ha hecho en esos puntos de atención continuada es cerrar los puntos de atención continuada por la noche, pero el personal que trabajaba por la noche se ha pasado a la mañana y a la tarde porque la frecuentación era de diez visitas en cada uno de los turnos por media, mientras que por la noche eran menos de tres.
Entonces, para dar una mejor cobertura al valenciano en esas áreas lo que se ha hecho es hacer un mejor uso de los recursos.

Por lo tanto, esa cuenta de resultados que usted me habla, de la empresa que gestiona Marina Salud, SA, a mí no me preocupa (remors) porque los recursos y el gasto es el mismo, porque están por la mañana, (veus) siendo utilizados -por favor-…

El senyor vicepresident primer:

Senyories!

El senyor conseller de Sanitat:

.
.
.
en un mayor uso para los valencianos de esa zona.

En segundo lugar, usted habla de Castellón.
En Castellón lo único que se ha hecho es, para no redundar en el horario de atención, puesto que los PAC están al lado de los centros de salud, y si los centros de salud están abiertos hasta las cinco, lo que se ha hecho es que abran a las cinco…, hasta las nueve, perdón, que habrán a las cinco en lugar de a las tres, y aún sigue habiendo una reiteración de horarios en lo que son los centros de salud y los PAC de cinco a nueve.
Y eso es lo que se ha hecho.
Y los valencianos y los castellonenses, en este caso, siguen siendo atendidos de la misma forma y con los mismos medios.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor conseller.

Interpel·lació, pel procediment especial d'urgència, a la consellera d'Educació, Cultura i Esport, senyora M.
Âª José Catalá Verdet, sobre la política general de la conselleria en matèria de beques universitàries, que formula la diputada senyora Pilar Teresa Sarrión Ponce (GP Socialista) (RE número 62.
200, BOC número 186)

El senyor vicepresident primer:

Passem a la interpel·lació pel procediment especial d'urgència a la Conselleria d'Educació, Cultura i Esports sobre política general de la conselleria en matèria de beques universitàries, que formula la diputada Pilar Sarrión, del Grup Parlamentari Socialista, que té la paraula.

La senyora Sarrión Ponce:

Presidente.

Señorías.

Señora consellera.

Un año más, un curso más, los jóvenes de nuestra comunidad, los jóvenes estudiantes de las universidades públicas de nuestra comunidad ven recortadas sus posibilidades para acceder a estudios superiores en nuestras universidades públicas.

Trabas en el acceso, una formación superior de las que ellos no son responsables directos, pero sí son los sufridores de las políticas que atentan contra sus posibilidades de formación y, por tanto, de futura empleabilidad.

Es el segundo año que vemos en el mes de noviembre problemas con las becas universitarias.
El año pasado, llegado el mes de noviembre, vimos como jóvenes universitarios valencianos no tenían la beca que provisionalmente se les había concedido, beca del curso 2011-2012.
Luego se argumentó que era un error en la baremación por alguna universidad.
Y las universidades públicas tuvieron que suplir esas tasas de matrícula que La Generalitat no abonó.

Este año vemos como se les reclama una beca concedida y pagada, una beca que el ministerio ya les ha abonado a estos jóvenes, pero que ahora parece ser que no cumplen unos requisitos, requisitos que se fijaron con posterioridad a la convocatoria de la ayuda que ahora les reclaman.

Mi pregunta hoy, aquí, a usted es qué piensa hacer.
Qué piensa hacer con estos estudiantes que ahora desde el ministerio se les está reclamando que devuelvan lo que posiblemente ya se han gastado.
Eso sí, vamos a ser justos, las tasas de matrícula las tendrán pagadas, porque no van a devolver las tasas de matrícula, sólo devolverán el resto de conceptos de transporte, alojamiento, manutención, materiales, etcétera.

Jóvenes que tienen que devolver ellos o, en el mejor de los casos, sus familias una media de 1.
500 a 2.
500 euros.
¿De qué forma van a devolver eso cuando ya se lo han gastado?
Porque es que ahora les reclaman becas de un curso que finalizó en julio, en julio finalizó el curso del que ahora se les está reclamando esas becas.

¿Dónde y cómo las van a devolver?
¿La conselleria va a hacer algo excepcional con estos jóvenes que ahora las tienen que devolver?
Porque les dan un plazo de dos meses y las han de devolver a la Conselleria de Hacienda.
Las universidades lo único que han hecho ha sido meras intermediarias.
Y, como le he dicho al principio, las tasas de matrícula están cobradas.

Y no me va a servir hoy que me cuente ninguna grandeza de becas universitarias, como siempre nos cuentan cuando suben aquí, de los millones que se invierten o de los que no se invierten.

Este año ustedes han dicho públicamente que han invertido 16,9 millones de euros en ayudas y becas.
Yo haciendo la suma de sus resoluciones, sabiendo que faltan un par de ellas por resolverse definitivamente, sumo 14,8 millones de euros, poniendo éstas al límite de lo que usted ha puesto en la convocatoria, esperando que conceda el cien por cien de estas ayudas.
2,1 millón de euros que no sabemos dónde están.

También me sorprenden declaraciones del director general de Universidades: «Todos los estudiantes que han solicitado la beca de La Generalitat para la exención del pago de tasas universitarias y que cumplen con los requisitos han recibido la ayuda.
» ¡Faltaría más que, cumpliendo los requisitos, no las recibiesen!
Es que eso creo que no cabe en ninguna cabeza.

O cuando ustedes están diciendo, también el director general de Universidades, que el Consell ha becado a 38.
710 alumnos.
Luego se rectifica y son 38.
001, de los cerca de 138.
000 matriculados en grados y másteres de universidades públicas y privadas, lo que supone que uno de cada tres universitarios no paga tasas.

Ya le dije en el tema de presupuestos que los números son sufridos, son muy sufridos.
Estas ayudas suponen un 28%.
Uno de cada cuatro alumnos, de los que tenga en cuenta que la conselleria no beca a 38.
000 alumnos, la conselleria directamente beca a 2.
245 alumnos con la exención de tasas, esto es, un 1,6% del total de alumnos matriculados en todas las universidades, 2 de cada 100 alumnos, no 1 de cada 4.

Pero, bueno, si esto lo comparamos con aquellos alumnos que solicitaron la beca de La Generalitat, vemos que son 18.
285 los alumnos que solicitaron la beca, un 12,3%.
Y los que se han quedado sin ningún tipo de ayuda ni de beca ni del ministerio ni de La Generalitat, son 9.
862 alumnos.
Por no hablar de aquellos que no la pudieron solicitar porque los requisitos exigidos no los cumplían, bien sea en renta o en rendimiento académico.

Mire, en el curso 2012-2013, suben bárbaramente las tasas, un 33% en la primera matrícula; un 35% del coste total en la segunda; en la tercera el 75% del coste total y en la cuarta el cien por cien.
Y este curso ustedes todavía se atreven a subir un 1%, insignificante, pero es una subida, y un 10% para los másteres.
Aumentan las becas, pero nunca proporcionalmente con el aumento de las matrículas.
¿Por qué no mira usted presupuesta atrás?
Año 2006, 2,95 millones de euros para becas; año 2013, 2,14 millones.
En 2006, las tasas eran inferiores, las matrículas superiores.
Y eso que no existía una sola titulación que aumentase los créditos de la forma desproporcionada que se están aumentando, eso que no existía una crisis ni la necesidad económica que hoy en día están sufriendo las familias.

Y podemos hablar de más ayudas.
Transporte del alumnado universitario, ayudas a programa Erasmus.
En 2013, reduce el transporte de 520.
000 euros a 364.
000, según datos que usted que me facilita a mí.
El problema es que luego, cuando hace la resolución, no da ni una cantidad ni otra.
No sé en qué presupuesto lo fijan.

O las ayudas a Erasmus, que también por la no disponibilidad, pasaron de 308.
010 a 215.
000 euros, lo mismo, no nos cuadran los datos.
Y si seguimos hablando de becas Erasmus, nos gustaría que nos explicase qué opina usted de lo ha hecho el señor Wert.
O, bueno, qué no opina, porque aquí también, para ser concesionario o solicitante de una beca Erasmus, ha de ser becario previamente.
También es verdad que la rectificación del señor Wert ha sido por necesidad, no de forma voluntaria.

Pero sigamos con las becas Erasmus.
Aquí la ayuda máxima a una beca Erasmus, la máxima son 90 euros por mes.
90 de la Comunidad Valenciana, 115 de la Comisión Europea y de 100 a 180 del Gobierno de España.
¿Usted cree que una familia de clase media que tenga dos hijos estudiando…?
Dos hijos estudiando, que eso comporta unos gastos que de ninguna de las formas cubre una matrícula, porque estudiar un hijo, en el mejor de los casos, que viva en Valencia, se ahorra el alojamiento.

Pero una familia que tenga hijos, que tenga que pagar transporte desde el municipio, transporte en la ciudad, alquiler de piso compartido, manutención, materiales educativos y la matrícula, se enfrenta a gastos anuales que pueden ir de los 5.
000 hasta los más de 8.
000 euros por hijo.
Una familia con dos hijos, una media de más menos 15-16.
000 euros.
Aparte con gastos domésticos, hipoteca, lo que han de comer la pareja o los que…, el resto de miembros de la unidad familiar.
¿Cómo pueden familias de clase media-baja pagar titulaciones universitarias en universidades públicas?
Y digo públicas, porque las privadas, los que los lleven, que se las paguen.
Sobre eso no vamos a entrar.

¿Cree que de esta forma los valencianos, las familias valencianas en esta situación pueden tener hijos estudiando en universidades públicas?
¿Creen que estas familias, que hacen el esfuerzo para que sus hijos estudien en universidades públicas, pueden permitirse el lujo, y es para ellos un lujo, que su hijo pueda hacer una estancia en el extranjero?
¿Usted cree que con poco más de 300 euros mensuales, una persona puede estar estudiando en el extranjero sin apoyo fuerte y económico de su familia?

Pues mire, yo creo que no, que con estas cantidades no se puede hablar de una universidad pública y en igualdad de condiciones para todos.
No se puede hablar de que cada año aumentan las matrículas.
Sí podemos hablar de que cada año, con el aumento de las tasas, se queda más gente fuera.
Este curso se han matriculado menos alumnos, menos alumnos por las políticas y por la incapacidad de gestión política y resolutiva de su gobierno.
Necesitamos una buena gestión de lo público.

Y, por favor, no me compare…, las comparativas de comunidades ya las sé, porque también sé leer los datos estadísticos.
Usted es la responsable política de educación de esta comunidad, y yo soy la oposición y diputada que la fiscaliza en esta comunidad.
Lo que pase en otras ni a usted ni a mí nos debe preocupar.
Esta ha de ser la mejor comunidad, la Valencia que ustedes quieren, la de la transparencia y la de la claridad…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

La senyora Sarrión Ponce:

…esa Valencia que ustedes no defienden.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora Sarrión.

Honorable consellera, té vosté la paraula.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Muchas gracias, señor presidente.

Señora diputada, mire, la verdad es que la conselleria, y el gobierno valenciano en general, hace una apuesta importante por la formación universitaria.
Sabemos que a mayor formación, más posibilidades de encontrar un puesto de trabajo.

Y quiero recordarle que contamos con cerca de ciento cuarenta mil alumnos en el presente curso académico que cursan 187 grados y 344 másteres.
Una oferta formativa y una apuesta que hace que cada año se titulen en nuestra tierra 23.
000 alumnos.

Y la verdad es que nosotros estamos convencidos y, sobre todo comprometidos en que estos estudiantes…, cualquier estudiante que quiera estudiar, hacer una formación universitaria, pueda hacerlo y que las limitaciones económicas puedan ser suplidas por el gobierno responsable que está a su lado para poder apoyarlo en su formación universitaria.

Por eso hace casi dos años consideramos oportuno multiplicar por un 471% la partida destinada a becas.
Como usted bien ha dicho, pasamos de 2,9 millones de euros al año a 16,9 millones de euros al año de becas propias de La Generalitat.
Y he de decirle que no todas las comunidades autónomas tienen becas propias.
Es más, somos pocas, muy pocas, las comunidades autónomas que tienen becas propias.
Gran parte de las universidades de las comunidades autónomas de España, única y exclusivamente tienen…, puede optar sus estudiantes a las becas del ministerio.
Y nosotros invertimos 16,9 millones de euros a los estudiantes para completar aquellas becas…, aquellos alumnos que no pueden acceder a la beca del ministerio y que pueden optar, si no se les concede la beca del ministerio, a la beca de La Generalitat.

Como ustedes saben, el pasado lunes en el Diario Oficial de la Comunidad Valenciana se publicó la resolución de las becas de La Generalitat, 12,5 millones de euros para completar esas becas del ministerio y 2,1 millones de euros destinados a la exención de precios públicos.
En total, hay 38.
710 alumnos en la comunidad que tienen beca universitaria, que conlleva la exención de las tasas, de las que 36.
074 son becas del ministerio y 2.
636 son becas exclusivamente de La Generalitat.

El pasado lunes se resolvió también la convocatoria de becas de la comunidad, que mejorar también los…, todos los criterios del ministerio.
Es decir, el ministerio pide unos criterios y la Comunidad Valenciana mejora esos criterios, tanto en renta como en rendimiento académico exigido.

Tenemos además unas becas que además son importantes y son las becas de excelencia académica, una novedad importante que se introdujo recientemente.
Una beca que solo pueden disfrutar los alumnos de la Comunidad Valenciana, al ser La Generalitat la única comunidad autónoma que tiene esa beca, y es el único gobierno regional que las convoca, y de la cual en la próxima convocatoria se han concedido 136 becas, por un importe de 321.
000 euros.

Además, teniendo en cuenta la situación económica desfavorable de las familias, previmos una partida presupuestaria para una situación sobrevenida, es decir, 240 personas, aproximadamente… Es decir, aquellas personas que cumplían con los requisitos, que inicialmente en su solicitud de beca presentaban una situación económica determinada, pero que por situaciones, han visto alteradas su capacidad económica, bien sea por una pérdida de empleo, situación de incapacidad, discapacidad, enfermedad grave, muerte de miembros de la unidad familiar, orfandad, etcétera, podían acudir a esa partida de circunstancias sobrevenidas.

No quiero dejar de mencionar que desde el año 1994 se han llevado a cabo actuaciones en materia de transporte para estudiantes universitarios residentes en poblaciones de la Comunidad Valenciana alejadas de los centros universitarios.
Concretamente, para el curso 2012-13, se han destinado ayudas por este concepto por importe de 520.
000 euros, que se mantiene en los presupuestos de 2014, subvencionando cien rutas de transporte universitario, con una repercusión directa en 182 municipios y 13.
867 estudiantes universitarios beneficiados.

Me ha hablado usted del programa Erasmus.
Mire, el programa Erasmus, decirle que esta comunidad hace un esfuerzo importante y completa, con una partida de 308.
000 euros, las subvenciones que concede tanto la Unión Europea como el ministerio a los becarios del mencionado programa.

También tengo que decirle, porque yo sé que usted se sentirá como yo satisfecha de este dato, que actualmente somos una de las comunidades que más dinero al mes por estudiante destina a completar esas becas Erasmus.

Usted me ha hablado de que se plantea una situación de dificultad, cuando un estudiante sale fuera tiene que aportar una serie de gastos.
Nosotros, por eso mismo, somos prácticamente de las pocas comunidades que aportan…, de las comunidades que más aportan y -además le diré algo- de las comunidades que para aportar establecen unos requisitos de renta y expediente, de forma que las personas con mayores dificultades económicas son las que tienen prioridad para tener ese complemento.

Y mire, he de decirle que usted no quiere comparativas, pero es que recientemente cinco comunidades autónomas, y mire, algunas están gobernadas por el signo político del gobierno valenciano, han eliminado el complemento para la beca Erasmus.
Concretamente, Madrid, Castilla-León, Castilla-La Mancha, Baleares y Canarias.
Y esta comunidad, a pesar de las dificultades económicas, mantiene el complemento para la beca Erasmus.

Por lo tanto, un motivo más para sentirnos tremendamente orgullosos de la apuesta que hacen los valencianos -y digo bien, los valencianos- por su sistema universitario.

Usted tiene dudas sobre las cifras de los 17 millones de euros que invertimos al año en becas universitarias.
Le diré: son 2,1 millones de euros en exención de precios públicos, 12,5 en completar las becas del ministerio, 520.
000 -se lo he dicho ya- en transporte universitarios, 500.
000 en la promoción de la excelencia académica -único en la comunidad autónoma…, en el panorama español-, 1 millón de euros a la exención de precios públicos por circunstancias sobrevenidas también y 308.
100 euros para completar las becas Erasmus.

Y he de decirle que esto suma 17 millones de euros, que además es un sumatorio que junto con los 710 millones de euros que invierten los valencianos al año en el sistema universitario público, da un total de 726,9 millones de euros al año.
Si dividimos toda la aportación que hacemos a la educación y presupuestariamente entre los días lectivos, he de decirle que cada día en esta tierra la educación…, invertimos los valencianos en la educación 21 millones de euros, cada día lectivo.
Cosa que yo pienso que es un motivo, reitero, para que usted y para que todos los que estamos aquí nos sintamos orgullosos.

Usted me ha hablado de las personas que se han quedado fuera.
Evidentemente.
Mire, le diré: se han concedido las becas a todos los solicitantes que cumplen los requisitos académicos, evidentemente, al aprobarse el aumento del crédito presupuestario inicial de 2,1 millones de euros a 2,3 millones de euros.
Hemos mantenido una nota de corte de 5,81 puntos.
El descenso del número de beneficiarios respecto del curso anterior se debe al incumplimiento de algunos de los requisitos de la convocatoria por parte de los solicitantes, porque no se ha excluido ni una sola solicitud conforme a las bases reguladoras que tanto los requisitos académicos como económicos… Es menos restrictiva que la del ministerio.

Le voy a decir los motivos de la denegación de la beca.
Por incompatibilidad con otra beca -es decir, lo que no puede tener un alumno es beca del ministerio y beca de La Generalitat-, han resultado excluidos 5.
676 alumnos.
Y después por otros motivos: incumplir los requisitos académicos, los umbrales de patrimonio, los umbrales de renta, presentación fuera de plazo, etcétera.

Le voy a explicar también el umbral de renta que establecemos, para que usted tenga toda la información.
43.
846 euros por unidad familiar de cuatro miembros.
El umbral de renta que establece el ministerio es 38.
831 euros por unidad familiar de cuatro miembros.

En cuanto al umbral de patrimonio, que establece La Generalitat el mismo que el ministerio, un valor catastral de 42.
900 euros.
Eso quiere decir que la renta media de aquellos estudiantes que no han accedido a esas becas es de 55.
469,47 euros al año por una unidad familiar de cuatro miembros.

En cuanto a los requisitos académicos, pedimos un 5,5 el primer curso.
Y el resto de cursos un 5% menos de los créditos aprobados por los exigidos por el ministerio.

El importe de la beca cubre la totalidad de las tasas académicas.
Pero, mire, usted me ha preguntado qué pasa con aquellos que tienen que devolverlo.
Pero es que no lo tienen que devolver, es que solicitaron la beca, hasta que se les resuelve la beca no han de pagar esas tasas.
Pero si resulta que esos alumnos finalmente no han sido beneficiarios de la beca, porque tienen estas circunstancias de renta, de umbral de patrimonio o el requisito de la nota, evidentemente, la universidad les pide que paguen las tasa.
Tasas que no hubieran pagado al principio de curso, pero que en un determinado momento cuando se resuelven las becas, tanto del ministerio como de La Generalitat, evidentemente, tienen que pagar.

Yo creo que la aportación de la Comunidad Valenciana a las becas y al sistema universitario valenciano es como para sentirnos orgullosos.
Y a mí me gustaría que usted, como todos los grupos de la oposición, de vedad hiciéramos eco de la aportación que hacen los valencianos al sistema universitario y no tratáramos de denigrarlo, ni tampoco lo ubicáramos en la cola.
Porque la verdad es que estamos a la cabecera de las comunidades autónomas que más apuestan por el sistema universitario, cosa, además, que nos ha de hacer sentirnos orgullosos y que pensamos que no es un motivo…

El senyor vicepresident primer:

Ruego finalice.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

…un motivo para congratularse sino un deber, pero es un deber que también hay que decirlo y que ustedes tienen que reconocer.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora consellera.

Para réplica, señora Sarrión.

La senyora Sarrión Ponce:

Gracias, señor presidente.

Mire, señora consellera, usted los datos que me ha dado cuando yo le he dicho que no me cuadraban esos 17 millones son los mismos que yo tenía con los que no me cuadraban.
Usted me ha dado datos de presupuesto, cuando ya existen datos de resoluciones.
Yo le he dicho que no cuadraban los datos de su presupuesto con los datos de las resoluciones.

Mire, usted me dice 2,1 millones en exención de tasas, vamos, las becas de La Generalitat.
Y usted este año, en vez de dar 2,1 ha repartido 2,4; ha repartido 300.
000 euros más de los que me ha dicho a mí.
Hay que reconocerle que ha repartido más.

Ayudas complementarias a las becas del ministerio.
Me ha dicho 12,5 millones de euros.
Este año se han repartido 10,5 millones de euros, 2 millones menos de los datos que usted me ha dado.

Ayudas al transporte universitario.
Me ha dicho 520.
000 euros.
Esos 520.
000 euros son los iniciales, en su resolución de 30 de junio de 2013 son 364.
000 euros.

Luego me ha dicho 500.
000 euros a la excelencia.
Primero decirle que las ayudas a la excelencia no son nuevas, según la página web de la conselleria.
En el curso 2010-2011, esta comunidad ya tuvo, o en el 2009-2010, no recuerdo bien, pero está en su página web, ya tuvo becas y ayudas a la excelencia con 32 o 33 millones.
Lo acabo de mirar en la página web de la conselleria, bajo de la misma resolución que usted dice de ayudas a la excelencia académica.
Pero, vale.

Usted aquí nos ha dicho 500.
000 euros y la resolución de 21 de octubre son 321.
000 euros.
Un millón de euros por las circunstancia sobrevenidas no está resuelto.
Voy a creerme que es el millón de euros.

Y 308.
000 euros, me ha dicho, por las ayudas al programa Erasmus.
En su orden de convocatoria, de 24 de abril, dice que hasta un máximo de 215.
000 euros.
No va a poder dar los 308.
Eso es lo que yo le he estaba diciendo que no me cuadraban las cifras.

Como tampoco me cuadra que usted haya dicho que los valencianos invierten en educación 21 millones de euros al día.
21 millones de euros por 365 días que tiene el año, si no lo han modificado ustedes, son más de 7.
000 millones de euros.
Su presupuesto supera en muy poco los 4.
000 millones de euros.
Igual son días hábiles, días laborables, quitamos festivos, no lo sé.
Pero hagámoslo de alguna forma a ver si así le cuadra y nos quedamos todos más tranquilos de la transparencia y eficacia y eficiencia de las cuentas de todos los valencianos.

Usted también me ha estado diciendo que las becas complementarias hay pocas comunidades que las dan y que los umbrales para dar las becas son inferiores.
Mire, si el señor Wert, su maestro o su persona de referencia o usted la de él, también podría serlo, nos dice, nos dice no, aumenta los umbrales de rendimiento académico, los umbrales de patrimonio, por mucho que usted los rebaje, señora consellera, si no dan la beca usted no puede dar la complementaria, porque no puede complementar algo que no existe.

Igual que las becas Erasmus.
Si el señor Wert las elimina o las reduce a la mitad, como ya está diciendo que las va a reducir, porque de Europa le van a financiar menos y ya le han dicho que esa información es basura, por no decirle que mentía, que desde Europa se le va a financiar más.
Si se recortan las becas Erasmus, aquí recortaremos las becas complementarias al Erasmus, porque si no está la inicial usted no podrá complementar.

¿Estamos jugando, estamos engañando, intentamos confundir?
Es que yo no sé lo que usted hace, no lo sé.
Yo le repito lo que le he dicho al principio.
Con esos 10.
000 universitarios que tienen que pagar ahora más matrícula, con esos estudiantes a los que sí se les ha hecho el ingreso del ministerio y se lo han gastado, le van a eximir solo de la matrícula, pero han de devolver al ministerio de Hacienda, a través de las oficinas de hacienda, el resto de las cantidades.

¿Desde la conselleria se va a tomar alguna medida?
¿Por qué ahora se le devuelven aplicando unos criterios de rendimiento académica que en el momento que se concedieron las ayudas no estaba?
Eso es lo que le estoy preguntando.
Que ayude, le pido que ayude a las familias; le pido que dé más becas a las familias.

Y ya le he dicho al principio de mi primera intervención que los números son muy sufridos Pero, por favor, que todos sabemos hacer números de una forma y de otra.
Y los números que ustedes publican, por lo menos cuando los lean, lean las resoluciones sobre las que han adjudicado esas ayudas, no me lea el presupuesto que los presupuestos son eso, presuposiciones de lo que puede pasar.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora Sarrión.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gracias, señor presidente.

Señora Sarrión, he dicho bien y he insistido en que la división que hacia de la aportación del gobierno valenciano y de lo que invertíamos al día en educación era entre días lectivos, es decir, lo he dicho con conocimiento de causa, es decir no hace falta que nos emplacemos a mirarlo en el acta, le digo que lo he dicho con conocimiento de causa.
Pero es que, además, para usted debería ser muy fácil hacer los números, porque evidentemente los tiene y los tiene a su disposición.

Sin contar el sistema universitario, la aportación al sistema universitario son 16,9 millones de euros al día y contando con el sistema universitario 21 millones de euros al día.
Le insisto es entre días lectivos y lo he dicho con conocimiento de causa.

Mire, evidentemente, hay una serie de causas por las cuales las personas que solicitan las becas de La Generalitat no pueden resultar beneficiarias.
Y es que nosotros no podemos reiterar una beca a una persona que ha resultado becada por otra administración.

Entonces, en algunos casos, en muchos casos la exclusión de algunos solicitantes viene determinada o bien porque se ha resuelto ya la beca del ministerio y directamente no hacia falta que solicitaran o siendo solicitantes se les excluía, porque evidentemente no podían ser beneficiarios de una segunda beca, bien porque evidentemente, en definitiva, se ha hecho la resolución y nosotros hemos determinado que no se cumplían los requisitos que pedíamos, requisitos de renta, como le he explicado, requisitos patrimoniales, requisitos de nota media y, evidentemente, tienen que resultar excluidos.

De verdad que yo siento que haya gente que tenga que resultar excluida, pero es que tenemos que regular de alguna manera el sistema de becas.
Y yo, sinceramente, pienso que en la Comunidad Valenciana lo regulamos de forma coherente, es decir, establecemos unos límites más generosos que el ministerio, en cuanto a la nota y en cuanto a la renta familiar, para precisamente poder acceder a más alumnos que quedan fuera de la beca del ministerio.

Pero es que, además, contemplamos otras circunstancias, como las becas de excelencia, no sé lo que ha mirado usted, pero la beca de excelencia la establecimos el año pasado de forma prioritaria en la Comunitat Valenciana lo de pagar el primer curso de master al primer alumno postgrado fue una cosa reciente el año pasado.
No sé lo que habrá visualizado usted en la web de la conselleria, evidentemente tenemos muchas más becas de excelencia, no sólo en el sistema universitario sino en general en el sistema ordinario, en el obligatorio, hay más becas de excelencia.

A partir de ahí, yo le digo que las circunstancias del ministerio y aquellas familias que tengan que devolver al ministerio aquellas aportaciones que no se le hayan resultado concedidas, nosotros yo creo que esa aportación que yo le he explicado anteriormente cubre de forma muy generosa o complementa de forma muy generosa la apuesta del gobierno por el sistema universitario.
Evidentemente, este gobierno no puede llegar a todo y es una desgracia que una persona tenga una expectativa, pero al final la expectativa no se le resuelva o no se le conceda.

Pero es que las administraciones, por responsabilidad, tenemos que establecer unos parámetros.
Y los parámetros, si no se cumplen, por un principio de equidad y de igualdad en el tratamiento a los ciudadanos, tenemos que hacer que esa persona devuelva la ayuda concreta o tenga que pagar en su momento las tasas que le han sido eximidas en un determinado momento por la expectativa a que fuera concesionario de una beca.

Mire, señora Sarrión, yo insisto en lo que le he dicho anteriormente.
Nosotros tenemos una aportación muy generosa, yo pienso que muy importante al sistema universitario público valenciano.
Somos de las pocas comunidades autónomas, como le he dicho, que tenemos becas complementarias, tenemos las becas de exención de tasas que solo tiene la Comunidad Valenciana, Cantabria, Castilla-León y el País Vasco.
Es decir, cuando yo le decía que hay pocas comunidades autónomas que complementen las becas del ministerio, le digo concretamente qué comunidades: nosotros, Cantabria, Castilla-León, Extremadura y País Vasco.

El resto de las comunidades autónomas, según el INE, simplemente se quedan con las becas del ministerio.
Claro, usted dice: pues complemente a las familias que al final resulta que el ministerio no les ha resuelto favorablemente la beca.
Mire, yo creo que esta comunidad tiene una aportación muy generosa y hace lo que puede y ojalá pudiéramos hacer más.
Pero con los fondos que tenemos, que son muy generosos, hacemos lo que podemos.

Por lo tanto, en definitiva, yo creo que nosotros hemos hecho una apuesta importante.
Usted dice, «en alguna partida usted ha incrementado».
Sí, hemos hecho una modificación presupuestaria, porque preveíamos una aportación que tenía que ser mayor.
Y en algunas otras hemos hecho una aportación inferior, también.
Pero nos hemos basado estrictamente, y usted puede ver todas las resoluciones, que por cierto todavía quedan pendientes, todas las resoluciones nos hemos basado estrictamente en los requisitos y no hemos excluido a nadie que tuviera las condiciones oportunas para ser beneficiario de la beca.

Yo creo que el sistema universitario está bien financiado y que nuestra aportación de ayuda a las familias es respetuosa y sobre todo respetable por ustedes y responsable por parte del gobierno valenciano.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyora consellera.

Interpel·lació a la consellera d'Educació, Cultura i Esport, senyora M.
Âª José Catalá Verdet, sobre la política general de la conselleria en relació amb la concessió de beques corresponents a educació infantil, primària, secundària i universitària, que formula el diputat senyor Josep Maria Pañella Alcàcer (GP Compromís) (RE número 65.
831, BOC número 190)

El senyor vicepresident primer:

Passem a la interpel·lació a la consellera d'Educació, Cultura i Esport sobre política general de la conselleria en relació a la concessió de beques corresponents a educació infantil, primària, secundària i universitària, que formula el diputat Josep Maria Pañella, del Grup Parlamentari Compromís, que té la paraula.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, president.

Senyora consellera, mire, seguim en el tema de beques, jo incloïa també però precisament per la coincidència en l'anterior interpel·lació me basaré més en els altres aspectes que no en allò universitari, encara que estava inclòs també en la meua interpel·lació.

Jo començaria dient-li que jo sé que tots, vosté la primera, lògicament, estem preocupats per la millora dels resultats acadèmics al llarg de totes les etapes educatives.
Però hem de tindre en compte que la millor forma de millorar els resultats és a base d'igualtat.
A més igualtat millor resultats.

I, per desgràcia, nosaltres, en el nostre país està en este moment Càritas, per exemple, mos situa entre els països europeus amb una major desigualtat social i, per tant, el clima no és el millor per a obtindre uns grans resultats.
No parlem de la gran col·laboració que està fent el ministre en favor de les desigualtats, el ministre Wert, però, bé entrem en el camp nostre, senyoria.

Parlem de la situació nostra, en el nostre país, de les beques.
I ho dic per lligar en la primera afirmació: a més igualtat, millors resultats -i no ho dic jo, està tret dels especialistes en educació.

Mire, consellera, si agarrem totes les beques, que m'he basat.
.
.
Per exemple, doncs, he estat extraguent les xifres que tenim dels últims anys de les beques, doncs, el que és infantil, primària, el que és menjador, text, bo infantil i transport.
.
.
, que no aniré fent -per no cansar, encara que tinga les xifres- una a una.

Vosté.
.
.
Mire, la gràfica seria esta, (soroll de papers) l'evolució des de l'any 2010, 2011, 2012, i ací comença la gran davallada, senyories, la gran davallada els dos últims.
.
.
, el 2013.
.
.
Parle pressupostàriament, perquè no mos portem (inintel·ligible).
.
.
, perquè, sinó sempre quan parlem de quines xifres.
.
.
Pressupost, lògicament, uns pressupostos modificats en un cas, i el pressupost de 2014.
Esta és la gràfica.
Vull dir, des de l'any 2010 a avui perdem.
.
.
, no acumulats, no, sinó de la quantitat de 2010 a avui perdem 32 milions d'euros en el que són les beques que dediquem a infantil i primària.

Si agarrem les beques de menjador, (soroll de papers) que són les que van a secundària, mire, la situació és similar.
La gràfica és esta.
Pràcticament seguim exactament el mateix esquema.

Jo sé que no tenim diners, no en tenim i és veritat, no tenim diners, o siga, no ho negue.
Però també és veritat que no tenim diners segons per a què.
Perquè li envie esta gràfica que, lògicament, mire, (soroll de papers) mire quina casualitat que esta està invertida, esta.
Comença el 2010 ací baix, 2011, 2012, 2013, 2014.
És la despesa en els concerts educatius.
Quina causalitat que no tenim diners per a beques, però sí que en tenim per a anar augmentant progressivament, senyories, esta, és la dels concerts educatius.

Per tant.
.
.
I no estic parlant contra els concerts.
Estic diguent que vostés, dins de la distribució dels diners que fan en els darrers anys, decidixen llevar diners a les beques que van per a tot el món que va a l'educació pública i decidixen incrementar els diners, les quantitats que van als concerts educatius.
Un fet inqüestionable, perquè les xifres pressupostàries que, a més, en este cas, caldria modificar perquè vostés no consignen la totalitat dels costos en pressupostos dels concerts educatius, i jo parle pressupostàriament, i ho he dit, per a evitar després la discussió de si és una quantitat o altra.
.
.
Però no vaig a entrar en les quantitats, xifres, però està tret de les xifres que té la mateixa conselleria.

Mire, eixa és la situació.
Eixa és la situació.
Vostés van retallant les beques de menjador.
Vostés van retallant les beques de text.
Este últim any.
.
.
, el que va pujar l'any 2013 ho baixen en 2014, en les de menjador.
En les beques de text, consellera, mos parla.
.
.
Partim d'una xifra de 2010 propera als cinquanta milions d'euros i este any tenim pressupostàriament, al pressupost de 2014 que, segons notícies que teníem per declaracions seues, no anava a haver cap consignació per a beques de text mentre no pagaren el deute que tenen, que eixa és l'altra, estem parlant pressupostàriament, no parlem dels diners que s'han pagat o que s'han deixat de pagar o dels executats, que seria diferent en molts casos.
.
.
Però, en este cas, les beques de llibres de text han passat a deu milions, però deu milions a més en una situació un poquet diferent.
Perquè parla que són beques de llibres de text i material informàtic.
.
.
No sé això com després.
.
.
Perquè la convocatòria, lògicament, per a este curs no està feta i no sé com quedarà.

És el mateix que parlem en el bo infantil.
El bo infantil ha anat disminuint progressivament.
I això és el que (inintel·ligible) .
.
.

El total de les beques, com he dit, que van a infantil i primària representen una pèrdua, del consignat des de 2010, de 32 milions, que acumulat és molt més si haguérem considerat que la xifra base seria la de 2010.
Eixa és la situació.

Pensem que en esta situació socioeconòmica això és anar contra el temps.
Jo he dit reiterades vegades -i encara ningú m'ha fet canviar d'opinió- que, en este moment, si hi han dos línies pressupostàries, dos grans línies pressupostàries totalment necessàries i prioritàries, una és la de la incentivació de l'economia, per tant, a través del que són les distintes mesures que se puguen proposar, i l'altra és la de l'atenció social.
En les beques estem parlant d'atenció social; en les beques educatives també, també.

I vostés han anat reduint, vostés han anat complicant.
Perquè les beques de transport, per exemple.
.
.
, ho hem dit moltes vegades, però és que és tan característic que no podem deixar de dir-ho.
En les beques de transport escolar han canviat el sistema de mesurar, com una forma de reduir les línies, diguent que no eren necessàries, i reduir els autobusos, diguent que no són necessaris, quan realment el que han fet és reduir l'aplicació d'estes.

Una cosa similar ha passat en tot, en tots els nivells, no?
Com he dit, primària disminuïxen 32 milions; secundària, només les beques de menjador, que són una diferència de més de tres milions; mentres que tenim un augment, senyories, de més de setanta milions, en eixe mateix període, en el que és la despesa dels concerts educatius.

Si parlem de les universitats.
.
.
Les universitats, també un procés similar.
Perquè, clar, este any, jo quan llegia el pressupost que ens van presentar em vaig portar una gran alegria, no?
, perquè hi vaig vore que de prompte apareixien catorze milions de més en les beques universitàries.
Però, clar, després vaig vore que era perquè han unit en una única partida el que abans estava en dos i que mos quedem exactament igual.
Eixa és la situació.

Lògicament, esta és la influència, i ja dic que no vaig a avançar-me molt en això (inintel·ligible) .
.
.
influència, però, a més, per les modificacions que se fan des del ministeri, un ministre reprovable i un ministre que hauríem ja de demanar tots ací a una la seua dimissió i que se'n vaja cap a casa perquè no té la més mínima.
.
.
, no té la més mínima consideració del que és una educació pública de qualitat i del que són les beques.
Un ministre que ha hagut de ser desmentit diverses vegades i que ahir, des de la Unió Europea, van classificar com a «basura» el que este home deia.
No, no, no ho dic jo, no arrugue el nas perquè no és aixina.
No ho dic jo, ho diu un portaveu europeu.
Jo.
.
.
És el que hi ha.
Tots els sindicats han parlat en contra del que són les modificacions que ha proposat ell.

Per tant, nosaltres anem a proposar-li i a fer-li unes propostes de millora, de millora real en el que és la situació.
Si me permet, ho farem en la segona, però ja li comence.
.
.
Vull dir, el problema que tenim ací és que no només són beques.
Si tornem a l'inici, consellera, no només hem de parlar de beques.

Per exemple, si parlem del zero a tres, hem de parlar de com se distribuïxen les despeses del que són els centres que estan funcionant dels ajuntaments.
Hem de parlar de la creació d'una xarxa pública.
I hem de crear (inintel·ligible) .
.
.
de les beques restants.
Però si tinguérem una xarxa pública de zero a tres, no seria necessari anar al bo infantil, que és el que porten allí.

Igual que en el que és el llibre de text.
M'estendré menys, perquè s'està acabant el temps, però m'estendré en la segona perquè.
.
.
Però el llibre de text.
.
.
, no podem seguir utilitzant el sistema del bo-llibre, no podem.
Primera, perquè no se pot pagar, la qual cosa no vol dir que no hàgem d'anar.
.
.
Hem d'anar a buscar sistemes organitzatius de reutilització de llibres, de reutilització, perquè els llibres passen a ser propietat del centres, com tocaria.
I, per tant, és una fórmula més per a anar.
.
.

Però no només això, consellera, jo li propose -i li ho proposaré en la moció- que també estudiem.
.
.
El llibre és necessari, però estem al segle XXI i és el material informàtic, la utilització informàtica i l'accés informàtic a través de les xarxes a tot el material el que hem de preparar.
Això comporta una inversió inicial, sí.
Però no parlem de regalar a l'alumne res.
No parle de regalar.
Parle de dotar als centre del material informàtic d'ús necessari, però que també se facen tots els programes del que és la producció ja del material, diguem-ne, en suport informatiu, de tot el material didàctic necessari, tant per part de professorats, a nivell del que és intensificar, motivar el professorat perquè participe d'eixa elaboració, com també instant les editorials a fer el canvi, a fer el canvi.
El llibre serà necessari.
.
.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
però el canvi al material informàtic hem de fer-lo.

Seguirem després.

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

Honorable consellera.

La senyora consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Muchas gracias, señor presidente.

Moltes gràcies.

Senyor Pañella, mire, jo el primer que he d'agrair-li és el to de la seua intervenció.
La veritat és que no tinc cap queixa ni tampoc de la resta de companys, tampoc la senyora Sarrión anteriorment.
Però sí que és cert que jo he notat una voluntat positiva en la seua intervenció de proposta.
I li ho he d'agrair, la veritat és que li ho he d'agrair perquè no ens tenen massa acostumats a eixa actitud positiva.

Però, mire, vosté ha fet una referència, ha començat la seua intervenció ensenyant un quadre sobre la baixada dels pressupostos en educació en els últims anys, de les beques, de les ajudes en general a les famílies.

Mire, jo tinc una font, que en alguna ocasió la veritat és que he apel·lat a ella, estic convençuda que vosté no va a contradir-la, i és una publicació d'UGT-Fete, ensenyament.
És un llibre que publiquen tots els anys i nosaltres l'estudiem, com totes aquelles informacions que veiem oportunes per a l'educació valenciana, i és l'avaluació dels pressuposts en educació en totes les comunitats autònomes.

I, mire, malgrat que la desfavorable situació econòmica ens ha portat, evidentment, a fer molts esforços, som una de les comunitats autònomes que menys ha reduït el gasto en educació en el període 2010-2013.
La variació del gasto ha sigut en educació en la Comunitat Valenciana molt inferior, per exemple, a altres comunitats com són Andalusia, Castella-la Manxa, Catalunya, etcètera.
Nosaltres estem a la cua, i és una dada publicada que jo li puc ensenyar.
.
.
Hem fet un ajust mínim que sempre s'ha basat en l'estructura interna organitzativa de la conselleria, en el que podríem estalviar la mateixa conselleria.
Però som una de les comunitats autònomes -no ho vorà des d'allí, però li ho puc ensenyar fàcilment- que ha fet un esforç major per a mantindre els pressupostos d'educació.

I parlar de pressupostos d'educació suposa parlar de les ajudes a les famílies, evidentment.
I són ajudes que, reiterant un poc esta exposició que jo li faig, són ajudes en les quals la Comunitat Valenciana, una volta més, evidentment és una comunitat amb una aposta clara, clara d'ajuda a les famílies.

M'ha parlat vosté de l'educació a zero-tres anys.
Nosaltres, evidentment, creguem en el model del bo infantil.
Vosté em planteja una xarxa pública.
Nosaltres, evidentment, en aquest moment hem optat per un sistema que és el bo infantil, i és un sistema que evidentment genera llocs de treball, activitat econòmica i que manté a tot un sector, que és el sector de l'educació infantil.

Jo no sé com podríem explicar al sector de l'educació infantil, a totes les escoletes que existixen, als llocs de treball, als professionals que treballen en eixes escoletes que anem a canviar el sistema, anem a fer un sistema públic i que, per tant, la col·laboració que tenen de l'administració per a sostindre eixe sistema d'educació infantil, doncs, que cau a terra simplement perquè pensem que podem oferir-ho nosaltres de forma pública i que, a més, pensem que podem fer-ho millor que ell, quan jo pense deveres que la societat i este sector està fent un molt bon treball.

Estes ajudes de bo infantil han introduït en les convocatòries la ruralitat d'algunes escoles infantil, per exemple.
Els ajuntaments estan realitzant un gran esforç econòmic per a oferir un servei educatiu a l'alumnat menor de tres anys.
Per això, la subvenció del lloc escolar de les escoles infantils amb menys de catorze alumnes s'ha incrementat un cent per cent, amb l'objectiu de garantir la ruralitat de les escoles infantils, o siga, la ruralitat de les escoles infantils i, sobretot, el manteniment d'eixes escoles en les zones d'estes característiques.

Nosaltres, evidentment, hem fet un esforç que se traduïx en vint-i-cinc milions d'euros destinats al suport de 713 centres, centres d'educació infantil, 713 centres als quals deuríem dir, segons el seu sistema, que no anem a ajudar més.
És a dir, tot un sistema, tot un sector a què diríem, «doncs, no anem a ajudar-vos», no?
Són 33 més que el curs anterior.
Escolaritzen a 34.
437 alumnes.
I la veritat és que jo pense que atenen una etapa de l'educació molt important.
I, evidentment, vosté també m'ha parlat del fracàs escolar, que també en els resultats de la diagnòstica s'observa que el xiquet que està escolaritzat en l'edat d'educació infantil, en els dos anys, aproximadament, manifesta després millors resultats en el seu rendiment.
Per tant, apostem per l'escolarització de zero a tres anys.

Quant a l'adquisició del material de llibres de text, material didàctic i informàtic, estic disposada a parlar en vosté de les seues iniciatives.
Precisament esta conselleria ja ha iniciat un camí cap a la reutilització, cap als bancs de llibres, cap a les xarxes entre pares, entre centres, perquè puguen intercanviar eixos llibres, amb una plataforma que se posa en marxa enguany amb una aposta per un projecte experimental de tauletes en el qual nosaltres dotem, hem fet la compra per a tot el professorat, per tant, hem intentat que el professorat estiga motivat, hem fet jornades de formació per als pares, per a les famílies, per als docents.
.
.
És a dir, hem fet una aposta important i anem a continuar fent-la, però sense oblidar les persones que més ho necessiten, perquè donem el cent per cent de l'ajuda del bo infantil de material a tots els xiquets escolaritzats en els centres d'acció educativa singular i en els centres d'educació especial.

Per tant, sense oblidar les persones amb majors dificultats, a les quals donem el cent per cent a cadascun dels alumnes, nosaltres apostem per el sistema que vosté ara m'ha indiciat i que, evidentment, jo me congratule que s'unisca la nostra iniciativa.

Som una comunitat generosa.
Altres comunitats com Balears no tenen ajudes d'estes característiques, Madrid tampoc té ajudes d'estes característiques; per exemple, a Astúries tenen 2 milions d'euros, evidentment, per a ajudes indirectes, d'estes ajudes.

Evidentment, totes les autonomies estan patint un moment de dificultat i nosaltres també, però hem sabut mantindre el realment important i en allò que pensem que podem canviar cap a la reutilització, com els llibres, doncs estem donant el canvi i oferint als pares alternatives.

En el transport escolar invertim 60 milions d'euros anuals, se beneficien 50.
000 alumnes, i, mire, no hem canviat els requisits.
La LOE determina -la LOE, que és la legislació vigent actualment a nivell nacional- que hem d'oferir el transport escolar a aquell alumnat que tinga el centre educatiu al municipi distint al qual viu o en el qual els seus pares estan treballant, i nosaltres mantenim això i l'increment de forma voluntària a la Comunitat Valenciana posant ajudes, també, per als exalumnes que tinguen el centre educatiu a més de dos quilòmetres, és a dir, nosaltres no només complim amb el que és bàsic de l'estat, sinó que incrementem per als alumnes que tinguen el centre educatiu a més de dos quilòmetres de sa casa.

Les ajudes, doncs ho fem de forma directa a través de línies i de forma indirecta, perquè fem ajudes individuals de quanties que oscil·len entre 261 euros i 613 euros anuals, i mantenim 661 rutes de transport, senyor Pañella, és una aposta importantíssima, una aposta importantíssima de 60 milions d'euros que contrasta amb altres comunitats com, per exemple, Andalusia dóna 40 milions d'euros; Cantàbria, 4,1; Extremadura, 1 milió d'euros; Castella-la Manxa, 350.
000; Múrcia, 150.
000; el País Basc, 1,2; Catalunya no té línies de transport -nosaltres, 661-, sinó que dóna ajudes individuals simplement; i Madrid tampoc té línies de transport.
És a dir, la comparativa és tremenda de l'aposta d'este govern en el transport educatiu.

Però no només en això, sinó també en el menjador, i és que nosaltres aportem 81 milions d'euros a ajudes a les famílies per al menjador.
Destinem quasi cinc voltes més que, per exemple, la Comunitat de Madrid que destina 16 milions d'euros, i vint-i-cinc voltes més que, per exemple, la comunitat d'Aragó que destina 3 milions d'euros.

Però és que no és només això, sinó que el preu del menú no s'ha incrementat en els últims cinc anys, per tant, és un dels preus més econòmics de tot l'estat, dels preus més econòmics.
Per exemple, la mitjana d'Espanya se situa en 4,57 euros al dia, però a Catalunya són 6,20 euros al dia, ¿eh?
, i, a Navarra, 6,50 euros al dia.

És a dir, la veritat és que fem una aportació donant 86.
000 beques de menjador, 86.
000 xiquets tenen beca de menjador tots els anys, de La Generalitat, que és impressionant, ¡de veres!
, i un motiu d'orgull per a mi com a consellera i -pense- per a vosté també com a membre de la societat valenciana i representant d'esta.

Jo pense que és moment -com li he dit anteriorment- per a fer una reflexió sobre cap on podem derivar la nostra col·laboració a les famílies, repensar aquelles coses i -com li he dit abans- ajudar els que més ho necessiten.

I li dic una cosa, jo de veres pense que la seua sempre continuada crítica cap a l'escola concertada és injusta, senyor Pañella, perquè no deixa de ser una… -vosté ha ensenyat un gràfic de l'escola concertada, com ha incrementat la nostra ajuda-, no deixa de ser un servei públic, no deixa de ser un sector productiu, un sector que té llocs de treball, i, sobretot, no deixa de ser una iniciativa que va posar en marxa l'esquerra a Espanya, l'esquerra a la Comunitat Valenciana, liderada per un conseller de l'esquerra -vull dir-, no poden vostés renunciar al que vostés mateixos… Li he dit l'esquerra, i, com vostés estan en pla tripartit, jo ja els considere un bloc, l'esquerra, ¿no?
, el tripartit.

Per tant, jo pense que vostés no poden renunciar a això, i, de veres, ofenen a grans professionals que estan treballant per l'educació de la Comunitat Valenciana.

Per tant, no vaja vosté una altra volta per eixa crítica que -pense- ja no toca.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Bé, consellera, el to és l'adequat en el que estem debatent ara -vull dir-, d'ací vindrà una moció carregada de propostes i, per tant, el to és positiu, ¡clar que pot ser positiu!
, i la crítica també.
Però, mire, vaig a passar a la crítica del que he vist ara ací, no, del que he vist ací.

Jo no m'esperava tanta superficialitat en la seua contestació, de veritat que esperava més, i li ho dic seriosament.
Eixe recurs continu a parlar de les altres i de la resta… ¡Escolte!
, estem parlant d'ací, i això és voler no debatre el problema que tenim.

Jo li he dit, i vosté no m'ha desmentit, m'ha dit, «és que el transport…», mire, el transport el feien d'una manera i, després, han canviat la manera de mesurar-lo, els han dit als alumnes que vagen en línia recta, travessant muntanyes i valls, que si no arriben a tres quilòmetres no tenen transport, quan abans els tenien, i la resta és pegar-li voltes al que no és veritat.
Eixa és una realitat.

I ja li he dit que la falta de profunditat dels seus arguments és realment preocupant.
Me diu que el 0,3 s'ha de mantindre perquè…, mire, jo li diré el que vaig fer com a alcalde; al meu poble n'hi havia guarderies privades, muntem una escola infantil municipal en la qual els professionals que tenien la seua titulació accedixen al concurs per a estar com a professors de l'ajuntament i tal, ¿què hem aconseguit?
, doncs li diré -si vosté vol visitar-la jo l'acompanyaré-: una de les millors escoles infantils que estan funcionant en este moment, tant en el que és l'edificació que va fer l'ajuntament com és la professionalitat de l'atenció que tenen allí.
I això s'ha fet des del sector públic, si l'ajuntament, en este cas, se pot considerar, quant a educació, sector públic, ¿no?

Per tant, eixa contraposició que està permanentment fent entre que el públic és sempre de pitjor qualitat que el privat no ho podem admetre, se pot donar una servei públic de qualitat amb més garanties que el privat perquè tindrem molts més mitjans al nostre abast, l'altra cosa és com s'utilitzen, l'altra cosa és com s'utilitzen.

I, per tant -ja li dic-, el dia que vullga jo la convinde a vindre al meu poble i li ensenyaré a tots els nivells quina escola infantil n'hi ha allí, a Torreblanca.

Per tant, igual que m'ho ha dit, entre el centre…, o siga que si l'alumnat en lloc d'anar a un centre privat subvencionat, ¿no n'hi hauria professors aquí?
, ¿no treballaria ningú?
, ¿estarien al carrer els alumnes?
El problema és que li acabe de dir que hem augmentat, des de l'any 2010, 70 milions en pressupost -que li he dit que en el fons són més perquè no tenen consignat el cent per cent del cost de l'ensenyament concertat-, que en 70 milions s'incrementa el concertat mentres se disminuïxen les beques que van a primària i infantil en 32 milions; la diferència, 70, per un costat, i, 30, per l'altre, una diferència de 100 milions d'euros.
Eixa és la realitat, els números canten.

I, per tant, ¡clar que li parle en positiu!
Li parle en positiu: xarxa pública de zero a tres, ¡clar que sí!
I, a més, garantir totes les famílies que ningú per no poder pagar -perquè la xarxa pública no existix- puga tindre eixa atenció.
Estic d'acord amb vosté, estic d'acord amb vosté, sobretot amb les famílies més necessitades i que estan més desestructurades és on es nota més la necessitat que l'alumne, quan més prompte millor, estiga en una escola perquè això repercutirà després positivament.
I això ha de ser una atenció preferent, preferent, preferent en això, tant aquí, com en primària, com en secundària i com en tots els llocs però, sobretot, en eixe moment que anem a marcar molt el seu futur.
Però no és només això.

Li he dit «superficialitat i falta de profunditat», sobretot quan m'ha dit que coincidim i que s'alegra de vore que jo li done el recolzament… No li vaig a dir que no, però no li done el recolzament pel mateix que ja li vaig dir quan vosté me va presentar el pla de xoc -i ho recordarà-, que aquell pla de xoc, perdone, però no era un pla de xoc, un pla té una definició.
Vosté està actuant sempre amb eixa superficialitat.
Una idea magnífica, tablets.
¡No!
Tablets, ¡no!
Jo li he parlat d'un pla progressiu d'implantació i que no és això, i un pla, si se fa professionalment, comporta, primer pas, el disseny; després, passarem a l'execució; a l'avaluació; a la revisió periòdica; a la redefinició dels objectius que estaven marcats en el primer per a arribar, al final, a una valoració objectiva de quina cosa hem aconseguit i quina no.

No estem per anar de manera superficial parlant d'educació, sinó de manera profunda, de manera professional, en mans de professionals que sàpiguen, que mos dissenyen un programa que sàpiga tot el món perquè, després, vénen els grans triomfs, ¡no!
, els grans triomfs no, les grans mentides, consellera, les grans mentides que estem… Hem d'anar a confeccionar bé, de manera correcta i dissenyant-lo, executant-lo, preparant el professorat…

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

…-disculpe, no me n'havia adonat-, preparant el professorat i sent capaços que això repercustica després el més positivament en el que és l'educació i la formació de l'alumnat.

Moltes gràcies, senyor president.

El senyor vicepresident primer:

Gràcies, senyor Pañella.

Molt bé, senyora consellera té la paraula per a finalitzar la interpel·lació.

La senyor consellera d'Educació, Cultura i Esport:

Gràcies, senyor president.

Mire, senyor Pañella, de veres, jo em prenc molt seriosament estes interpel·lacions, i jo vinc amb dades -vull dir-, vinc amb dades, o siga, no vinc amb ideologia, no vinc amb eslògans, no vinc amb publicitat.
Vostés són els de les samarretes, ¡jo vinc amb dades!
O siga, vinc amb dades i em preocupe de vore el que està passant a tot Espanya per saber si la Comunitat Valenciana està fent una aposta seriosa o no ho està fent; si estem quedant-mos darrere en les ajudes a les famílies o no, o estem al capdavant, i vinc a donar-los explicacions perquè pense que, tal volta, jo tinga més informació i per a vostés puga ser interessant.
Però pareix ser que les dades, a vostés, si no els agrada, resulta que són superficials, quan són fets objectius, i és que les dades i l'objectiu és així, és molt clar, és el que n'hi ha.

Un canvi de forma de mesurar el tema de les ajudes de transport, i li vaig a dir en què consistix el canvi: que posàvem que eren dos quilòmetres, i, per a no portar a confusió, posàrem dos quilòmetres en línia recta, i que una mesura objectiva era utilitzant l'Institut Cartogràfic.
És a dir, mire vosté si el canvi, ¿eh?
, és una cosa radical, és a dir, de dir «dos quilòmetres» a dir «dos quilòmetres en línia recta», i, perquè no n'hi haja dubtes, utilitzant l'Institut Cartogràfic, que espere que vosté tampoc dubte de l'Institut Cartogràfic.

Sobre el bo infantil no anem a parlar més perquè, mire, som models, models de gestió, jo li he dit que jo confie en els professionals que estan portant endavant l'educació d'infantil a través del bo infantil i en el sector de l'educació infantil de les escoletes de la Comunitat Valenciana, que pense que els atenen suficientment i que pense que l'aposta de la Comunitat Valenciana, ajudant tots els pares sense mesurar la renda, la situació familiar, tots els que sol·liciten l'ajuda donant-los l'ajuda, sempre que l'escoleta infantil complisca els requisits de la legalitat que nosaltres demanem, pense que és una aportació important per a fer una ajuda per a totes les famílies, amb independència de la situació econòmica.
Però, ¿sap per què ho fem?
-perquè vosté sap que mosatros som de posar la renda i el rendiment acadèmic-, ho fem per incentivar l'escolarització dels zero a tres anys.
¡Sempre!

Però, mire, li vaig a dir una cosa.
Vosté ha posat en la meua boca una cosa que jo no he dit.
¿Per què diu que el públic és de pitjor qualitat?
Jo no he dit això.
Perquè, mire, li vaig a fer un raonament molt senzill; jo mai diré que el públic és de pitjor de qualitat perquè jo gestione el que és públic, senyor Pañella, jo gestione el que és públic.
I ¿sap què?
, de moment, la meua gestió -jo que em tire pedres contra la meua gestió-, això està per vore que vosté ho veja amb mi.
Puc equivocar-me, puc reconéixer-ho, puc demanar perdó, però que tire pedres amb la gestió del que és públic, que és la gestió de la conselleria i de l'administració, perdone però no.

I, a més, li vaig a dir una cosa; l'aportació al públic, al sector públic, a l'educació pública en els últims anys ha sigut tan forta a la Comunitat Valenciana que, a data de hui, el 70% dels xiquets escolaritzats a la Comunitat Valenciana està en l'educació pública, un de cada cinc valencians està formant-se, el 90%, en l'educació pública.
Quan vostés diuen que nosaltres optem per la concertada, jo sempre dic, «després de quasi vint anys governant, ¡que poc se'ns nota!
, ¿no?
», si nosaltres denigràrem l'educació pública, ¿per què tenim eixes xifres?
No és de veres.

Però, a més, li vaig a dir una cosa, la diferència de criteri, perquè vostés quan parlen de l'educació infantil diuen que no, que una xarxa pública però, per exemple, quan per part del tripartit em parlen dels centres de música autoritzats, que són iniciativa privada que complementa la iniciativa pública, ¡bé que ho defenen!
Per tant, aquí n'hi ha una disparitat de criteris.
¡Compte!
, estic diguent que jo estic a favor dels centres de música autoritzats, de la iniciativa privada i la col·laboració publicoprivada i del bo infantil.

I, per últim, li vaig a dir una cosa.
Frivolitat no, senyor Pañella, la frivolitat és portar ací una interpel·lació per a parlar d'educació i només centrar-se en ajudes; ajudes que són complementàries, necessàries, importantíssimes.
La frivolitat és no parlar del vertader debat de l'educació, que és el fracàs escolar.
La frivolitat és no parlar de l'abandonament prematur.
La frivolitat és vindre ací sense reconéixer que en els últims anys la comunitat educativa valenciana, els professors, les famílies i, també, mire, també, la conselleria, i també els professionals de la conselleria han aconseguit una reducció impressionant, única a Espanya, de l'abandonament prematur.
La frivolitat és parlar d'educació sense parlar d'allò important, i allò important ¿sap el que és?
, el rendiment acadèmic de l'alumnat.
El que és important és que aconseguim reduir l'abandó prematur, que és allò verdaderament preocupant, que significa que n'hi han xiquets que deixen l'educació sense acabar l'educació obligatòria.

I vostés.
.
.
, rares voltes me parlen vostés d'educació de deveres.
Rares voltes me parlen ací de fracàs escolar, d'abandó prematur, de mesures.
.
.
Me parlen d'estes coses, sí.
Però, després, quan jo responc amb dades objectives, ¿resulta que és frivolitat?
¿Resulta que estic fent una intervenció superficial?
Mire, superficial és no parlar del verdader problema de l'educació i fer propostes per a resoldre'l.

Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Moltes gràcies, senyora consellera.

Interpel·lació al Consell, que fa la consellera de Benestar Social, senyora Asunción Sánchez Zaplana, sobre la política general del Consell en matèria de violència de gènere, que formula la diputada senyora Esther López Barceló (GP Esquerra Unida) (RE número 64.
345, BOC número 188)

El senyor vicepresident primer:

Passem a l'últim punt del dia d'avui, que és la interpel·lació al Consell sobre la política general del Consell en matèria de violència de gènere, que formula la diputada Esther López, del Grup Parlamentari Esquerra Unida, corresponent la resposta a la consellera de Benestar Social.

Té la paraula la il·lustre diputada Esther López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Señora consellera, desde Esquerra Unida venimos aquí hoy a interpelarle acerca de las políticas en materia de violencia de género.

Y yo creo que el primer punto, como no puede ser de otra forma, es hablar de lo que ustedes en esta materia han evaluado, han diagnosticado y han estudiado en cuanto a las consecuencias que puedan tener los desarrollos normativos que surjan desde la conselleria.
Me refiero a los informes de impacto de género.
Informes de impacto de género que no existen, por ejemplo, en cuanto a la ley de presupuestos.

Y voy a leerle simplemente lo que se habla de lo que debe de ser un informe de impacto de género, buscando rápidamente en Google y entrando en la página del ministerio.

«La situación de las mujeres y de los hombres en nuestra sociedad es diferente y, por tanto, cualquier medida que, al diseñarse, no tenga en consideración este hecho, tenderá, en el mejor de los casos, a perpetuar dichas diferencias.
»

«La ley de igualdad consagra el principio de igualdad y, en su artículo 14, establece que serán criterios generales de actuación de los poderes públicos la integración del principio de igualdad de trato y de oportunidades en el conjunto de las políticas económica, laboral, social, cultural y artística.
»

Estamos hablando de informes muy importantes y muy valiosos si lo que perseguimos es la consecución de la mayor igualdad posible en nuestra sociedad.

«Son informes que deben de acompañar a los proyectos normativos y planes, y que permiten hacer una previsión de cuáles son los posibles efectos diferenciales que la aplicación de dicha norma pueda tener sobre mujeres y hombres, al objeto de introducir recomendaciones que puedan cumplir con el objetivo de igualdad de oportunidades, establecido en la ley de igualdad y en el resto de normativa aplicable.
»

Miren, para un correcto análisis del impacto de género hay que hacer una descripción de la situación de partida y hay que establecer indicadores cuantitativos e indicadores cualitativos y, después, establecer una previsión de los resultados.

Sin embargo, como le decía, a pesar de que otras comunidades autónomas y el propio gobierno de la nación sí que emiten un informe de impacto de género acompañando a la ley de presupuestos, no ocurre aquí en el País Valencià en la ley de presupuestos de La Generalitat.

Sin embargo, sí que han hecho un informe sobre el impacto de género relativo al anteproyecto de Ley de medidas fiscales, de gestión administrativa y financiera, y de organización de La Generalitat, es decir, la ley de acompañamiento a los presupuestos.

Pues mire, este informe de impacto de género, después de lo que le he leído, entenderá usted que no se acerca ni de lejos a lo que establece la normativa.
Porque al parecer a la subsecretaria de su conselleria la valoración del impacto de género de la ley de acompañamiento de los presupuestos de La Generalitat para 2014 es nulo.

El impacto de género es nulo porque no existen desigualdades de partida en relación con la igualdad de oportunidades y de trato entre mujeres y hombres y no se prevé modificación alguna de esta situación.
Es decir, señorías, en el País Valenciano hemos llegado a la igualdad de género, algo que ni siquiera la consellera seguramente se atreverá aquí a establecer como real.

Por tanto, esa es una de las primeras denuncias que desde Esquerra Unida queremos dejar bien clara: si de verdad nos creemos que existe desigualdad, si de verdad creemos y queremos que vayamos hacia la consecución de la igualdad de género en la sociedad, primero, hay que creérselo y, primero, hay que estudiarlo, evaluarlo y establecer una previsión de resultados acerca de lo que los presupuestos harán y promoverán en nuestra sociedad en la desigualdad de género.

Después vamos a hablar de la coeducación.
La coeducación es uno de esos principios de los que habla la ley contra la violencia contra las mujeres de la Comunidad Valenciana, la que nosotros llamamos la ley contra violencia de género de la comunidad.

Pues bien, habla de la coeducación y, sin embargo, señora consellera, nosotros, nosotras, a través de los fondos públicos, seguimos financiando a centros concertados que segregan por sexo.
Algo que nosotros desde Esquerra Unida ya hemos denunciado y, por tanto, hicimos un recurso.

Hicimos un recurso de reposición para denunciar que nos estábamos saltando a la torera ese principio inalienable del que se hablaba en la ley sobre que la coeducación es necesaria para que en nuestra sociedad…, como es lógico, para que en nuestra sociedad no se permita ningún tipo de discriminación.

Sin embargo, el centro Altozano de Alicante, el centro El Vedat de Torrent, el centre Guadalaviar, el centre Vilavella, el seminario menor diocesano de Segorbe están recibiendo fondos públicos y, sin embargo, están contraviniendo el artículo 14 de la Constitución española, que establece que los españoles somos iguales ante la ley, sin que pueda prevaler ningún tipo de discriminación por razón de nacimiento, raza, sexo, religión, opinión o cualquier otra condición o circunstancia personal o social.

Por tanto, esa es otra de las denuncias que hacemos, porque al parecer el tema de la coeducación es algo que saben que debe de estar presente en cualquier norma que quiera hablar de la consecución de la igualdad, pero, después, ustedes no se la creen ni la quieren aplicar.

Por otra parte, el informe de memoria anual del Síndic de Greuges lo deja bastante claro.
El informe de memoria anual hablaba de que en los avances… en la igualdad de las mujeres son contestados con reacciones, ataques y la creación de nuevos mitos contra las mujeres por parte de determinadas instituciones, habla de las…, esas sentencias que se hacen tan alegremente acerca del gran número de denuncias falsas, el síndrome de alienación parental, etcétera, etcétera, etcétera.

Pues bien, por ejemplo, desde Esquerra Unida, hicimos una iniciativa parlamentaria en el momento en el que se hicieron esas afirmaciones por parte de un conocido representante de la ciudadanía en el Congreso de los Diputados y se vetó por parte de la Mesa el que pudiera llegar a la comisión de política social y políticas de igualdad para que denunciáramos esa situación.
Algo que, como dice el Síndic de Greuges, es importante denunciar y dejar claro que no se pueden establecer ese tipo de afirmaciones tan alegremente porque pueden conllevar una apología de la violencia machista.

También habla el Síndic de Greuges de que los recortes en las partidas que el estado destina a las comunidades autónomas para las ayudas a víctimas de violencia de género y la reducida inversión de estas en recursos ha provocado el cierre de determinados centros.

En este aspecto es necesario recordar que algunas oficinas de atención a las víctimas ya han desaparecido y que otras han reducido su horario.
Esto, como le digo, no lo decimos desde Esquerra Unida, consta en el informe de memoria anual del Síndic de Greuges.

Como también dice que se han cerrado casas de acogida, como la casa de acogida de Castellón, que aquí también denunciamos desde la oposición, y otros servicios funcionan con menos medios materiales y personales y algunos han tenido que cerrar.

Eso sí, naturalmente, constantemente, en los presupuestos, y no hace falta que para ello me quedara, señora consellera, a escuchar su comparecencia en el debate de economía, los presupuestos, tal y como he estudiado, sí que continúan con ese programa, el programa 323.
10, que es un ejemplo clarísimo de cómo entienden ustedes el papel de las mujeres en la sociedad, ya que la gran mayoría de las líneas van asociadas a reforzar su concepto de familia, directamente heredera de los principios de la sección femenina, pero es que, además, ustedes siguen incluyendo los programas y beneficios para familias numerosas o el llamado «primeros días», que ahora se llama de otra forma, que no es otra cosa que una campaña antiabortista y parte de su red clientelar sustentada en la jerarquía eclesiástica, mientras que las líneas dirigidas a las políticas de igualdad de oportunidades están prácticamente todas financiadas por fondo social europeo o, como vamos a ver aquí, tal y como nosotros denunciamos ante el Síndic de Greuges y que lo ha convertido ya en una queja de oficio, nosotros denunciamos esa supresión de las líneas del fondo de emergencia social e indemnización para hijos e hijas víctimas de violencia de género que ustedes acometieron durante este año.

Como ustedes saben, el 8 de junio de 2012 el Consell aprobó el Proyecto de ley de La Generalitat integral contra la violencia sobre la mujer.

Después de que denunciáramos desde la oposición que las consignaciones presupuestarias para los fondos de emergencia eran muy reducidos, ustedes lo aumentaron y, muchísimos meses después cuando les pedimos el reglamento de cómo se podía acceder a esas ayudas, ustedes nos contestaron que estaba trabajándose en el borrador.
Después, se eliminaron las ayudas y, ahora, hoy, presentan unos presupuestos en donde esa cantidad que ustedes prometían el año pasado, y que eliminaron sin que se pudiera desarrollar, la han rebajado en 80.
000 euros menos, si juntamos el fondo de emergencia social, junto con la indemnización de ayudas a hijos e hijas víctimas de violencia de género.

Esto ya tuve la ocasión de preguntárselo a la secretaria autonómica en una comisión de política social.
No se lo pude hacer a usted, porque usted no vino y vino la secretaria autonómica, me habría encantado hacérselo a usted.
Y yo le pregunté: señora secretaria autonómica, ¿cómo ustedes pueden afrontar el haber rescindido los derechos a mujeres víctimas de violencia de género al haber eliminado esas partidas presupuestarias?

Y ella me contestó que ninguna mujer había sufrido…

El senyor vicepresident primer:

Finalice.

La senyora López Barceló:

…la discriminación de ningún tipo de derecho.
¿Cómo puede ser eso, señora consellera, cómo pueden seguir afirmando eso después de que ustedes eliminaran de un plumazo…

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.

La senyora López Barceló:

…la única realidad material que conllevaba la ley que vendieron en noviembre a bombo y platillo para hacerse la foto?

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora López.

Honorable consellera.

La senyora consellera de Benestar Social:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señora López.

Una cuestión de matiz, en mi conselleria no hay subsecretaria, hay un subsecretario simplemente.

Y decirle que no rescindimos ningún derecho de ninguna mujer.
Según yo tenía entendido, su interpelación versaba sobre la política general que estamos desarrollando en materia de violencia de género, pero, como veo, prácticamente se ha basado en la lectura del informe del Síndic de Greuges.

Pero mire, yo sí que le voy a hablar de la política del Consell en materia de violencia de género y le voy a hablar de varios ámbitos, del ámbito legislativo, de la prevención, de la sensibilización, del ámbito laboral, de los recursos que empleamos y de la atención que hacemos a las mujeres víctimas de violencia, además de formación.

Desde el ámbito legislativo lo ha citado usted, el mayor exponente de nuestras políticas es la Ley 7/2012, que es la que da rango legal al conjunto de actuaciones de La Generalitat que se llevan a cabo desde el año 1996.

Y, como bien sabe, en esa ley se recogen todas las medidas y recursos destinados a lo que constituye el principal objetivo de la norma, que es de lo que estamos hablando a estas horas de la noche, que es la erradicación de la violencia ejercida sobre la mujer.

Y, ¿sobre qué principios se sustenta esta ley y la actuación del Consell?
Sobre el equilibrio, el equilibrio del territorio, la inmediatez, la personalización, la especialización, la cooperación y la coordinación -palabras que van a salir bastantes veces en mi intervención-, la sensibilización a toda la sociedad civil, la transversalidad de las políticas.
Y, asimismo, recogemos todos los derechos de las mujeres víctimas.

Y sabe -y lo sabe bien porque ya se lo he dicho en varias ocasiones, señora López- que consideramos, a todos los efectos, también como víctimas a los hijos menores de las mujeres fallecidas y, además, extenderemos esta condición a los hijos mayores de edad pero que puedan depender económicamente de las víctimas.

Y, ¿qué hacemos en materia de prevención?
Pues mire, apostamos por la prevención, como usted sabe, y la prevención, evidentemente, es una apuesta que no tiene efectos inmediatos, pero es una apuesta segura.
Creemos en la prevención y en la educación, y usted ha empezado a hablarme aquí de la concertación, la coeducación.

Me encantaría haberla visto esta mañana en el congreso de violencia de género, también, que se ha desarrollado en Alicante, donde una reputada catedrática, una profesora, Amelia Valcárcel, ha hablado también de coeducación y ha dicho que coeducación, con el hecho de tener solo la palabra, no se consigue.
No por tener niños y niñas en el mismo espacio se consigue educar en igualdad.
Recuérdelo y léala.

Llevar a cabo la tarea de prevención y educación al margen de las previsiones legales existentes en la materia es una obligación que corresponde a la sociedad y a todos los poderes públicos.

Y en el ejercicio de esta responsabilidad especial que tiene el Consell hemos aplicado un conjunto de medidas y actuaciones a lo largo de los años con un objetivo: queremos terminar con la violencia -me imagino que como usted-, la violencia ejercida sobre las mujeres, las valencianas en este caso.
Y no lo dude, vamos a seguir trabajando.

Pero además de prevención y sensibilización como herramienta indispensable, tenemos acciones concretas en esta materia.
Por ejemplo, no olvide usted que hay también mujeres en el ámbito rural, y por eso estamos desarrollando jornadas de prevención en colaboración con la Delegación de Gobierno, y pretendemos llegar a más de cinco mil mujeres de nueve municipios del ámbito rural.
Yo creo que uno de los colectivos más expuestos a sufrir este tipo de violencia y que necesitan más de nuestra ayuda.

También desarrollando charlas de prevención y sensibilización en los centros educativos desde pequeños, por supuesto, desde pequeñas.
Y en los centros que tenemos de reeducación de menores.

Contamos con un Plan de prevención de violencia y promoción de la convivencia que tenemos implantado en centros educativos, en los centros escolares de la Comunidad Valenciana, y está concebido para dar respuesta a las necesidades que detecta la propia comunidad educativa.

Pero, mire, además de ámbito legislativo y de prevención, también trabajamos y queremos trabajar en sensibilización.
¿Y cómo lo hacemos?
Pues concienciando a la ciudadanía de que la problemática de la violencia que padecen un gran número de mujeres en nuestra comunidad necesita ser visibilizada.
Tenemos que dar visibilidad a las mujeres víctimas de violencia.

Por eso estamos con mesas redondas, con charlas en los ayuntamientos, con las asociaciones de mujeres, las vecinales, los colegios, los consulados, y también, ¿cómo no?
, con cursos de formación dirigidos a colectivos profesionales.

Y supongo que quizá usted realiza esta interpelación en un mes, en un momento especial, porque dentro de poco, el día 25 de noviembre se conmemora el Día Internacional de la Eliminación de la Violencia de Género ejercida sobre las mujeres.
Pues en ese día daremos a conocer también compromisos, y estamos trabajando ya en ello, de los ciudadanos y ciudadanas de la Comunidad Valenciana en ese rechazo hacia la violencia.
Y este año hemos elegido un lema «Yo me comprometo.
Anem amb tu».

Y estamos trabajando con todos los sectores: con el comercio, con rutas de comercio comprometido, el comercio que está presente en todas nuestras ciudades, desde la cultura, con el segundo premio fotográfico «No dóna igual» o con conciertos jóvenes contra la violencia, por ejemplo.

Pero también sabemos que es muy importante para las mujeres víctimas de violencia el tener una inserción sociolaboral.

En el ámbito laboral estamos contando y contamos con las empresas de la Comunidad Valenciana, con ese pacto empresarial contra la violencia ejercida sobre la mujer, un compromiso adquirido por La Generalitat en colaboración con las empresas en el impulso y desarrollo de medidas de sensibilización, al que le anuncio que ya se han adherido 58 empresas de nuestra comunidad.
De hecho, el pasado 10 de septiembre se realizaron las primeras jornadas de este pacto empresarial contra la violencia ejercida sobre la mujer para definir precisamente esos circuitos de comunicación y cuál puede ser la colaboración de las empresas adheridas a dicho pacto.

Pero, además, sabe que disponemos de otros recursos para trabajar, como puede ser la página web www.
sinmaltratogva.
es, que es un portal en el que hay una guía de todos los recursos que existen en la Comunidad Valenciana, legislación, información de recursos, campañas de sensibilización, enlaces y vivencias de mujeres que han sufrido violencia.

Me hablaba usted también de los recursos, si cerramos centro, si no cerramos centro.
Pues mire, yo creo que esta comunidad ha sido pionera en implantar y poner en marcha recursos, recursos únicos para apoyar a las mujeres que pueden ser víctimas de violencia y para hacer frente a estas situaciones.

Los centros Mujer 24 Horas sabe que son recursos públicos que atienden los trescientos sesenta y cinco días del año, las veinticuatro horas del día.
Yo creo que esto es una buena respuesta institucional y se atiende de manera integral y continuada a todas y cada una de las mujeres que requieran de este recurso.
Es un servicio especializado.
Está atendido de manera permanente por equipos de trabajadoras sociales, psicólogas y abogadas.
67 profesionales.
Lo que nos permite, evidentemente, abordar esta problemática desde diferentes disciplinas, desde diferentes lados.

Como le decía, centros en los que la atención se presta todos los días del año sin interrupción.
Puede ser un servicio de urgencia o puede ser un servicio diario.
Es una respuesta inmediata en cualquier momento del día o de la noche.

Además seguimos con la atención telefónica a través del número de teléfono gratuito del que disponemos para que todas aquellas mujeres que quieran hacer una consulta o una denuncia.

Estos centros Mujer 24 Horas, como saben, nos permiten saber en este momento qué necesidades tienen las mujeres y hacer una planificación.

Le he hablado de ámbito legislativo, de prevención, de sensibilización, de acciones concretas, del ámbito laboral, de los recursos, pero le voy a hablar también de la atención a las mujeres víctimas de violencia de género.

Hablaba de si hemos cerrado centros, como le decía.
Pues mire, los centros residenciales proporcionan apoyo a las mujeres, bien sean solas o bien que sea con sus hijos menores.
Y le prestamos ayuda integral, de manera transversal, como sabe, con profesionales, evidentemente con profesionales.
Ayuda psicológica y social, y les damos los medios básicos para que puedan superar esta violencia.

Hay 98 plazas que no están ocupadas al cien por cien, en ningún momento de este año han estado ocupadas al cien por cien.
Y damos asistencia integral a todas las mujeres que han sido víctimas y a sus hijos e hijas, y también las ayudamos a evitar cualquier situación de riesgo.

Pero también trabajamos para su integración social y para su integración laboral.
Porque una mujer que ha sido víctima de violencia, que ha conseguido denunciar, que ha sido valiente para hacer esta denuncia, que ha llegado a nuestros recursos, necesita una autonomía, una autonomía personal y una autonomía que le permita también tener un empleo.

Como bien sabe, se llega a estos recursos a través de los centros Mujer 24 Horas o de cualquier centro social o de cualquier recurso que esté trabajando en el ámbito de lo social.

Pero, mire, si todo lo anterior es importante, le decía que iba a aparecer de nuevo dos palabras muy importantes, que precisamente una de ellas esta mañana la he podido poner en ese congreso internacional de violencia en un árbol en el que ha participado mucha gente poniendo palabras importantes para trabajar contra la violencia.
Son las palabras coordinación y colaboración con la sociedad y con otras administraciones, estatal, autonómica y local.

Y en ese sentido, como ya sabe, estamos trabajando con la Delegación de Gobierno, con el ámbito judicial, con el ámbito sanitario, con el ámbito policial, con el ámbito municipal, con todos los estamentos que están trabajando y colaborando por erradicar la violencia de género, porque su interés, señora López, no es mayor que el nuestro, yo entiendo que es el mismo, quiero creerlo así.
Quiero creerlo… por lo menos yo quiero creerlo.
Quiero creer que nuestro trabajo por erradicar la violencia de género es conjunto y va en una única dirección, que ninguna mujer en esta comunidad sea víctima de violencia.
Y si hay mujeres víctimas de violencia, que tengan los recursos adecuados y la atención necesaria y suficiente.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias, señora consellera.

Señora López.

La senyora López Barceló:

Gracias, señor presidente.

Como bien sabe, yo esta mañana no podía ir a ese congreso, porque había pleno, señora consellera.
Y a mí no me hace falta ir a ese congreso para descubrir a Amelia Valcárcel, ¿sabe?
Yo entiendo que alguien como usted la haya descubierto hoy, pero es una filósofa feminista, y yo soy feminista.
Y como no me avergüenzo de ello, sino que estoy muy orgullosa, por tanto, para aprender a ser feminista y aprender en la igualdad, que es algo que dice Amelia Valcárcel, he tenido que leerla, no descubrirla hoy en un congreso que ha montado la diputación para que en noviembre volvamos a vender a bombo y platillo un nuevo plan.
Que yo he visto el vídeo suyo, hoy, me he informado.
Y parece ser que el nuevo plan, una nueva campaña, que se llama «Anem amb tu», que es lo que acaba de decirme usted.
Algo que ya le adelanto.
Le voy a preguntar en qué consiste, qué consignación presupuestaria tiene; y esa prevención, esas charlas dónde se dan.
Porque en los centros educativos públicos no veo que La Generalitat esté gastando dinero en concienciar, en sensibilizar, además de usted haberse cargado asignaturas que hablaban de la participación cívica y ciudadana, no sé qué más han hecho ustedes por la prevención y por educar en igualdad.

Y cuando Amelia Valcárcel ha dicho que la educación no solamente es que se eduque en un centro y en un espacio a niños y niñas por igual, se refiere a que hay que ir más allá, no a que hay que ir más a menos.

Yo cuando le he hablado de la coeducación, es que en una ley se puede poner coeducación, pero luego hay que aplicarla.
Y para aplicarla se le tiene que decir al gobierno que no dé ni un duro, ni un euro a ningún centro que segregue por sexo, porque eso es ir en contra de un principio inalienable en la consecución de la igualdad, señora consellera.
Y si todavía no se ha dado cuenta de eso, lea a Amelia Valcárcel.

Mire, cuando dicen ustedes que para integrar sociolaboralmente a las mujeres víctimas de violencia de género lo único que tienen es el pacto empresarial valenciano, que, por cierto, ustedes hablan de todas las empresas que se han adherido, pero no dicen desde cuando están adheridas esas empresas, no son cincuenta desde ahora, llevan muchísimo tiempo adheridas a un pacto.
Y ese pacto nunca nos contestan realmente a qué se compromete.
¿Se compromete realmente a que van a tener esas mujeres contratos dignos, contratos fijos, contratos estables?
¿O a que simplemente van a darles algún contratillo precario que lo que hace todavía es alargar aún más la agonía de esas mujeres en su inserción sociolaboral?

Mire, señora consellera, cuando hablamos de violencia de género no hablamos de una cuestión aislada y estanca, que es lo que parece que usted ha entendido.
Porque al subir aquí resulta que cuando le he hablado de informe de impacto de género se ve que no le parece importante en la lucha contra la violencia de género, es decir, que ustedes analicen y diagnostiquen cuáles van a ser los problemas en la consecución de la igualdad y el desarrollo normativo de sus leyes, al parecer a usted eso no le parece importante.

Cuando le he dicho su subsecretaria, es que es una subsecretaria la que firma el informe de impacto de género.
No sé, usted sabrá, que es parte del Consell.
Pero no me diga a mí que ha sido un error mío.

Cuando le he hablado de ese informe de impacto de género, ¿qué le ha parecido?
¿Le parece que realmente es nulo el impacto de género de cualquier tipo de desarrollo normativo, y más el de la ley de acompañamiento de presupuestos porque partimos de una situación de igualdad?
Perdone, pero es un informe de impacto de género que si no se lo ha leído ni lo conoce, se lee usted la ley de acompañamiento de los presupuestos, y viene ahí, en un ladito, en uno de los anexos viene el informe de impacto de género.
No lo busque en la ley de presupuestos que no lo tiene.

Cuando le he hablado de lo del informe de memoria anual del Síndic de Greuges creo que he agotado pues algo así como un minuto de tiempo.
Yo he tenido una intervención de diez minutos, así que no me diga que solamente le he hablado de eso.
Contésteme de algo.
Porque normalmente viene aquí con todo escrito, y al final usted no se sale del guion.

Señora consellera, ya que ha estado esta mañana en un congreso sobre violencia de género, me va a poder usted contestar entonces a todas estas cuestiones, que, aunque no las tenga en el guion, seguro que las conoce perfectamente.

¿Qué opina del informe de impacto de género?
¿Cree usted de verdad que la situación de partida de la sociedad valenciana es que no hay ningún tipo de desigualdad entre mujeres y hombres, que es lo que dice este informe?
Contésteme.

¿Qué piensa acerca de la coeducación?
¿Le parece a usted bien que el Consell esté financiando con fondos públicos centros que segregan por sexo y por tanto van en contra de las leyes que nos hemos dotado?

Señora consellera, le he hablado de un informe de una queja de oficio que el Síndic de Greuges ha hecho suyo, después de una denuncia mía.
A lo mejor eso es lo que a usted le ha confundido antes.
No hablaba del informe de memoria anual.
Le estoy hablando de la queja que yo hice, porque resulta que ustedes eliminaron la única partida presupuestaria que venía desarrollada a partir de la Ley de violencia contra la mujer de la Comunidad Valenciana, esa de la que ustedes se vanaglorian y utilizan en noviembre, siempre en noviembre, al igual que el Congreso, señora consellera.
Yo de violencia de género le pregunto absolutamente siempre, otra cosa es que usted venga a las comisiones a dar la cara.

Señora consellera, también le pregunto por otra cuestión muy importante.
¿A usted qué le parece que las tres mujeres que denunciaron a Vicente Sanz en Radiotelevisión Valenciana fueran despedidas por el ERE?
Dígame, señora consellera, el gobierno…

El senyor vicepresident primer:

Le ruego finalice.

La senyora López Barceló:

…, el Consell, tiene la responsabilidad de ser responsable y de dar la cara por estas mujeres que denunciaron responsablemente y que, sin embargo, han sido discriminadas por el gobierno que usted respalda.
Eso también es violencia de género, señora consellera.
(Aplaudiments)

El senyor vicepresident primer:

Gracias, señora López.

Señora consellera, para finalizar esta interpelación.

La senyora consellera de Benestar Social:

Sí.
Muchas gracias, señor presidente.

Mire, señora López, no me salgo del guion porque usted me pregunta sobre la política del Consell en materia de violencia de género.
Si le parece mal, a mí me parece que le estoy respondiendo a la cuestión que usted ha planteado en la interpelación.
Usted me pregunta sobre la política del Consell en materia de violencia de género.
Y le parecen mal cuestiones como que la diputación lleve once años realizando un congreso en el mes de noviembre sobre violencia de género, le parece mal.
Primero le parece bien que personas como Amelia Valcárcel… No la he descubierto hoy.
¿Quién le ha dicho que la he descubierto hoy?
¡No, lo ha dicho usted!
Yo no la he descubierto hoy.
Pero usted intenta siempre desde aquí darnos lecciones, por lo menos darme lecciones a mí de cómo se trabaja con mujeres víctimas de violencia, en este caso, (aplaudiments) y no se lo voy a permitir.

No, señora López, porque, mire, usted tendrá mucha o poca experiencia parlamentaria, no lo sé, pero yo tengo experiencia en el trabajo diario.
No trabajo solo en el mes de noviembre por la violencia de género, se equivoca usted.
Trabajo todos los días con las mujeres víctimas de violencia.
¿O qué piensa?
¿Que abrimos los centros el 1 de noviembre y los cerramos el 31 de noviembre?
¿O piensa que solamente vamos a asistir a los congresos o a las jornadas en el mes de noviembre, o que el pacto empresarial por la violencia de género se firma (veus), se firma y se queda ahí?
No.
Usted se enfada cuando está en este atril.
Si yo utilizo un tono, que no es que me salgo del guion, y no es el que a usted le parece, entonces se enfada usted.
Cuando yo no me enfado… (Veus) Perdone.
Señora López, usted me ha hecho una interpelación parlamentaria preguntándome por la política general del Consell en materia de violencia de género y usted ha hablado no sé si de subsecretaría o de subsecretario, no sé si me ha hablado de servicios sociales o de atención a víctimas, no sé si me habla de enseñanza concertada…, que no es la señora consellera de educación, ni la señora consellera de Bienestar Social quien decide adónde lleva a sus hijos.

O ¿qué quiere, que les dictemos a las familias dónde tienen que ir sus hijos?
(Aplaudiments) ¿Eso es lo que usted quiere, eso es lo que usted quiere?
No, como siempre, ustedes son…, ustedes para eso…, no sé cómo lo hacen, pero deciden lo que la gente tiene que hacer y yo no decido lo que la gente tiene que hacer.
Yo lo que hago, señora López, yo lo que hago, señora López, en este caso… (Veus)

El senyor vicepresident primer:

Señora López, por favor, queda muy poco ya.
Respetemos la cortesía parlamentaria.

La senyora consellera de Benestar Social:

Yo ya sé que no le gusta si me salgo del guion o no me salgo del guion, si le hablo en un tono o no le hablo en un tono.
Usted me puede hablar en el tono que usted quiera, puede usted hablarme de educación, del Defensor del Pueblo… (Veus)

El senyor vicepresident primer:

¡Señora López, por favor, no interrumpa a la oradora!
Señora López, por favor.
(Veus) Señorías, ruego silencio para terminar el pleno.

La senyora consellera de Benestar Social:

Creo que nunca jamás en los once meses que llevo en esta cámara le he faltado al respeto, he levantado la voz o le he interrumpido en ninguna de sus intervenciones.
Y usted lo hace continuamente conmigo, continuamente.
(Aplaudiments) No me marque el reloj, mire, no me marque el reloj.
Yo sé lo que quiero decir y cuándo se lo quiero decir.
Y si mira para arriba, pues -no sé- también me puede mirar a mí a la cara, si le parece.
(Veus)

Mire -le repito-, no trabajamos en el mes de noviembre, no decidimos lo que las familias tienen que elegir.
Y si usted quiere que yo le dé datos, yo le doy datos.
¡Claro que le doy datos!
¿Cómo no se les voy a dar?
¿Usted quiere saber cuántas mujeres se atendió en los centros mujer…?
Porque esa es la realidad, ese es el trabajo que se hace en el día a día.
¿Cuántas mujeres se atendieron el año pasado en el ejercicio de 2012, por ejemplo, en los centros Mujer 24 Horas?
Recibimos más de 33.
440 llamadas en el servicio de atención telefónica, y en este primer semestre del año 17.
149 llamadas.
¿Sabe usted cuántas personas fueron atendidas en el año 2012, mujeres víctimas de violencia?
Más de dos mil mujeres, y en el primer semestre de este año más de mil mujeres.
¿Sabe usted cuántas mujeres han pasado en el año 2012 por los centros que dice usted que hemos cerrado -no deben estar muy cerrados, puesto que las mujeres han sido atendidas?
Más de doscientas doce mujeres y más de doscientos menores.
En el primer semestre de 2013 se han atendido más de ciento nueve mujeres y más de noventa y tres menores.

Pero mire, además de los datos, además de decirle que las partidas presupuestarias -cuando quiera hablamos de presupuesto- están ahí, que los fondos destinados a indemnización por causa de muerte por violencia de género ascienden a 120.
000 euros, le voy a decir algo más.
A mí me gustaría, me gustaría que fuéramos un ejemplo, me gustaría que en esta materia no nos peleáramos ni nos disgustáramos.
Se lo he dicho varias veces, pero yo se lo voy a seguir ofreciendo.
Igual que antes aquí en esta tribuna decía, «tendemos la mano», pues yo también le tiendo la mano, y sobre todo en esta materia, porque usted es mujer y yo soy mujer.

Yo trabajo muchos años en servicios sociales, me creo el trabajo en servicios sociales, me creo el trabajo por erradicar la violencia y creo que las políticas, sobre todo, y los políticos deberíamos ser un ejemplo y trabajar de manera coordinada por erradicar esta lacra social.

El senyor vicepresident primer:

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

Muchas gracias, señora consellera.

Senyories, se suspén la sessió que es reprendrà demà a les deu hores.

(Se suspén la sessió a les 22 hores i 21 minuts)