DS-010%20macro.html





Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 23 de setembre de 2015.
Comença la sessió a les 10 hores i 32 minuts.
Presideix el president de les Corts Valencianes, senyor Enric Morera i Català.
Sessió plenària número 9.
Primera reunió.

El senyor president:

Bon dia, senyories.

Anem a donar inici a la sessió plenària.
Per tant, s'obri la sessió.

D'acord amb l'article 66 del reglament, els propose l'alteració de l'ordre del dia per a la inclusió d'un nou punt, referent a la jura o promesa de dos nous diputats, diputat i diputada.
Si no hi ha inconvenient, tot i que l'article 66 reclama una votació, ho donaré per assentiment ja que hi hagué un acord majoritari per part de la junta.
Per tant, interprete que estem tots d'acord.
I, per tant, passarem a incloure este nou punt en l'ordre del dia que és la jura o promesa de dos nous diputats.
El procediment està marcat en l'article 66.
1, 6.
4 i 8.
2 del Reglament de Les Corts i l'article 3 de Normes i blasons, etiquetes i formularis de Les Corts.

Jurament o promesa dels nous diputats i diputades de Les Corts

El senyor president:

Per tant, anem a passar a la jura o promesa de José Ramón Calpe Saera.

Il·lustre senyor diputat José Ramón Calpe Saera, jureu o prometeu que en aitant com tindreu el càrrec de diputat acatareu la Constitució, l'Estatut d'autonomia sense engany i guardareu fidelitat a la Generalitat valenciana.

El senyor Calpe Saera:

Sí, promet.

El senyor president:

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Il·lustre senyora diputada María Sabina Escrig Monzó, jureu o prometeu que aitant com tindreu el càrrec de diputada acatareu la Constitució, l'Estatut d'autonomia sense engany i guardareu fidelitat a la Generalitat valenciana.

La senyora Escrig Monzó:

Sí, promet.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies.

Passem al primer punt de l'ordre del dia, que és la compareixença del conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball per a informar sobre les línies generals de la política que durà a terme la conselleria en aquesta legislatura, sol·licitada a petició pròpia i també a petició del Grup Parlamentari Popular.

Honorable conseller, té vosté la paraula per temps il·limitat.

Compareixença del conseller d'Economia Sostenible, Sector Productius, Comerç i Treball, senyor Rafael Climent González, per a informar sobre les línies generals de la política que durà a terme la conselleria en esta legislatura, sol·licitada a petició pròpia (RE número 701) i pel Grup Parlamentari Popular (RE número 640)

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Senyor president.

Membres de la mesa.

Senyores diputades i senyors diputats.

Treballadors de la premsa, persones convidades, equip de la conselleria.

És un orgull i alhora una gran responsabilitat per a mi comparéixer per primera vegada en Les Corts per anunciar-los les línies generals de les polítiques que pretenem impulsar des de la Conselleria d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball.

L'equip que conformem aquesta conselleria estem convençuts, si bé és cert que en els darrers anys dissortadament una determinada manera de governar ha provocat que el poble valencià haja perdut confiança en les seues possibilitats, que és ara el moment d'enfortir-nos, de tornar a creure en les nostres potencialitats i entre totes i tots fer possible que el nostre trosset de món siga un referent per si mateix, siga un poble on es puga viure millor i d'una manera més digna.

El poble valencià ens ha demanat una altra manera de governar, ens ha exigit un altre tarannà, unes altres actituds i estem disposats a fer-ho.
Hem de canviar la perspectiva, la manera de fer i d'actuar.
Cal treballar de baix cap a d'alt, caminar en paral·lel i no en vertical.
I per a d'això no hem de perdre mai de vista quina és la nostra realitat socioeconòmica per tal de lluitar per a millorar-la.

En eixe sentit, cal recordar que quasi el 88% de les empreses valencianes tenen menys de deu treballadors.
I aquest fet l'hem de posar en valor en un món globalitzat, on sembla que allò que és l'únic variable és allò gran, que és l'únic viable és allò gran, que és l'únic que pot funcionar és allò gran.
I això entenc que no es de veres.

Les valencianes i els valencians sempre hem demostrat ser molts bons gestors d'allò xicotet, d'allò més pròxim.
I amb aquest bagatge i amb aquesta experiència ara el repte que ens proposem és invertir en tecnologia i en innovació, perquè la xicoteta i mitjana empresa, el veritable motor del teixit productiu del nostre territori genere uns productes de qualitat i amb més valor afegit que ens permeten competir en un món global.

La diferència, la singularitat ens fa ser competents i eficients.
I, en aquest punt, m'agradaria proposar un concepte diferent que ja està introduint-se en el centre d'Europa i que estic convençut que hauria de ser el canvi del nou model productiu al món, ja que entenc que a totes les persones ens podria anar millor.
És el concepte de competir; competir des de la col·laboració; competir des de la cooperació.

Ja hem vist que el model econòmic individualista i de xafar-nos els uns als altres ha estat i està sent un fracàs, almenys per a la majoria, i els números així ho constaten.
Cada vegada la diferència entre els rics i els pobres és més gran.
I un sistema que no genere equilibris, equilibris necessaris, no pot ser mai bo.
Cap polític responsable no ho hauria d'admetre.

El compromís de la nostra conselleria és proposar un model econòmic i productiu amb rostre humà, amb cara i ulls de persona; un model de col·laboració; un model de cooperació que siga capaç de posar en comú els recursos, les habilitats i els talents dels mateixos competidors; un model on la sostenibilitat siga l'eix vertebrador de qualsevol projecte que engeguem, sense oblidar que la sostenibilitat de veritat es troba en la interjecció i en l'harmonia de tres esferes fonamentals: la social, l'econòmica, la mediambiental.

Cap mesura no entendrem que és positiva si no passa el filtre d'eixa interjecció, perquè ens importen les persones, els valencians i les valencianes que viuen en este territori; perquè ens importa l'economia i perquè ens importa el nostre país Valencià.

I aquest nou model de futur, que no arriba a tres mesos que estem treballant perquè siga present, ha de ser el nostre full de ruta durant aquests quatre anys.
Un full de ruta que hem de fer realitat de la mà de la cooperació i del treball en equip amb unes altres conselleries, uns altres governs, com són els provincials, els comarcals i els locals.
I espere i desitge que també amb tots els presents.

Proposem, doncs, un pacte per la sostenibilitat econòmica del nostre poble per mitjà d'un canvi de model productiu que, no els vull enganyar, no serà immediat.
Són necessàries algunes legislatures per consolidar-lo, és cert.
Però el nostre compromís amb el nostre territori, amb els nostres fills i amb els nostres néts és assentar les bases i traçar el camí d'aquest nou model per tal que aconseguim que elles i ells visquen en un País Valencià més digne, en un territori molt millor que el que acabem d'heretar nosaltres.

D'una altra banda, en l'Acord del Botànic ens vàrem comprometre a acabar amb la situació d'urgència social i a posar els ciments d'un nou país.
Ens comprometíem a recollir les demandes socials per a convertir-les en realitat, mitjançant una altra manera de governar i de gestionar.
I per a nosaltres no hi ha demanda social més important i més prioritària que tenir les persones com a epicentre de la nostra gestió.

És massa evident que el camí d'eixida de la crisi que volen emmarcar els governs del Partit Popular i del senyor Rajoy és a costa de baixar els salaris de la immensa majoria i dels que menys tenen i fent més precàries les seues condicions laborals.
Amb els últims governs valencians, amb governs com el del senyor Rajoy, les desigualtats han augmentat a un ritme sense parangó en les dècades anteriors, cosa que ha provocat que desaparegueren en molt poc de temps gran part dels guanys en temes d'equitat i de justícia social que havien costat tants i tants anys d'aconseguir i de consolidar.
Siguem sincers, aquest creixement econòmic que ens havien anunciat no serveix per a reduir la desigualtat i la pobresa per si sol.

Si prenem com a base les principals magnituds sembla que la situació econòmica s'està estabilitzant.
Així, la taxa de creixement del PIB està millorant, el mateix que la balança de béns i serveis.
Però el mèrit no és de les polítiques aplicades fins ara.
No cal oblidar els factors externs que en els últims mesos han creat el vent de cua que ens ha estat impulsant: el baix preu del petroli, la depreciació de l'euro i l'alleugeriment fiscal que genera la compra de béns per part del Banc Central Europeu.

A més a més, si l'economia valenciana es diu que ha guanyat competitivitat recentment respecte a la zona euro ha estat fonamentat per la reducció del cost laboral unitari, que relaciona l'ocupació amb la productivitat.
És a dir, eixa suposada millora en la competitivitat s'ha produït per via de la destrucció de llocs de treball i de baixades de salari, tot el contrari del que ha succeït, per exemple, a Alemanya on l'augment de competitivitat s'ha demostrat de la mà d'una millora del nivell de l'ocupació.

Pot ser el més greu de la crisi haja passat i se comence a veure la llum.
No obstant això, és evident que aquesta llum és molt tènue i il·lumina ben poc la gran majoria de les valencianes i dels valencians, atés que la hipotètica acceleració del creixement econòmic, basat fonamentalment en la millora del consum i la inversió, especialment en construcció, així com en el flux exportador i el turisme, s'estan distribuint d'una forma clarament injusta i desigual.
Bona part de les famílies del País Valencià segueixen tenint tots els seus membres en l'atur i gran part dels aturats no perceben cap tipus d'ajudes.

Com hem esmentat abans, la generació de faena es produeix en un marc de precarització creixent del mercat de treball, de manera que el 61% dels contractes temporals tenen menys de set dies de durada i el 75% menys d'un mes.
Igualment, al llarg del temps transcorregut en 2015, de cada cent contractes que signem només huit són indefinits.

Per una banda, aquesta realitat del mercat de treball valencià i la política de retallades de serveis i de pressupostos públics fonamentals per a les famílies i, per una altra, el model econòmic del Partit Popular, basat en processos productius amb baix contingut en coneixement, amb baixos nivells de productivitat i d'innovació, amb nivells salarials reduïts i amb un estoc de capital, fonamentalment públic, molt reduït, que limita els guanys de productivitat del sistema, ha conduït el nostre poble a la gravíssima situació econòmica i social en què es troba.

Comptat i debatut, aquest desastre que ens ha deixat en herència el govern anterior, per culpa de la qual moltes famílies queden totalment al marge de qualsevol creixement i de qualsevol recuperació, demana fer realitat més que mai eixe compromís nostre d'impulsar una política econòmica amb rostre humà.

Aquesta, senyores i senyors, és la situació decebedora que ens ha deixat el govern del Partit Popular i el senyor Rajoy.
Un panorama ben preocupant.
Una economia en runes, que ens cal reconstruir i que ens obliga a fer-nos forts, a ser ferms i a treballar units, junts, de la mà dels empresaris, dels comerciants, dels autònoms, dels sindicats, de les administracions locals, de la mà de totes i tots, de cadascun dels valencians i de cadascuna de les valencianes.

És per tot açò que estem exposant que cal apostar per un model d'economia més adient, des del punt de vista de l'equilibri social.

En aquestos moments, tenim una piràmide totalment basculant, on el sector primari i el sector de la transformació participen de manera supèrflua en el PIB i, en canvi, un sector terciari, molt potent, que quan canvia la situació es torna efímer i oscil·lant.

Hem de treballar per invertir eixa piràmide, per ser més forts i per poder sostenir-nos amb una base ferma i sòlida.
I, per a aconseguir-ho, estem decidits a apostar per projectes d'economia sostenible, per projectes on les persones siguen el centre d'aquesta nova economia, projectes que ens permeten construir dia a dia un poble millor.

És evident que el nostre repte principal és generar ocupació de qualitat i estable per tal de poder regenerar el benestar social i la cohesió social i, d'eixa manera, crear riquesa.

Per a fer-ho possible, d'entrada, hem d'apostar per la innovació i per la tecnologia.
Hem d'incidir en la reindustrialització del territori, en la internacionalització de les empreses i abordar una qüestió clau, molt clau per al canvi de model productiu, com és el nou model energètic valencià.

Tot això cal tornar-ho a repetir, partint de la base que tenim uns sectors tradicionals i una xicoteta i mitjana empresa molt potents, amb els quals hem de col·laborar amb tots els mitjans que tenim a l'abast per generar aquest valor afegit que millorarà la seua competitivitat.
I tot això, a més, sense oblidar mai que, com a persones que ens dediquem a la política, estem al servei de les dones i dels homes del nostres poble.

Per eixa raó, hem de millorar i optimitzar, de veritat, eixe mateix servei que presten a la ciutadania.
La finestra única real i la proximitat de l'administració a la gent, per exemple.
Hem d'agilitzar la burocràcia que massa vegades pateix l'autònom i l'empresària.

El nostre compromís, doncs, que quede ben clar, és avançar, com manifestava l'acord de govern de canvi del botànic, signat per Podem, PSPV i Compromís, cap a un nou model de desenvolupament econòmic sostenible, basat en el coneixement, la recerca i la innovació i articulat sobre la base de la sostenibilitat, tant en l'esfera social com en l'econòmica i la mediambiental, i que genere ocupació estable i de qualitat.

En aquest sentit, la mateixa estratègia 2020 de la Unió Europea es fa ressò d'eixe camí i proposa una estratègia per a l'eixida de la crisi basada en tres prioritats: un creixement intel·ligent, un creixement sostenible i un creixement integrador.

I som ben conscients que el sector públic i el privat han de compartir la responsabilitat d'aconseguir un desenvolupament econòmic que siga, al mateix temps, socialment inclusiu i sostenible.

Senyories, en aquesta legislatura que comença, llancem una aposta clara per la reindustrialització dels nostres sectors tradicionals i per l'impuls dels sectors i activitats emergents, per una indústria competitiva, a l'hora que ecològica i internacionalitzada, per les energies renovables, per l'autoconsum i l'eficiència energètica i per un model de comerç equilibrat, que done suport al comerç de proximitat i, a més a més, revitalitze el centre de les nostres ciutats.

A més, pretenem avançar cap a un model de relacions laborals que revertisquen el procés de precarització laboral, on la col·laboració dels agents socials i les entitats ciutadanes és fonamental.
Un nou model que garantisca treballs de qualitat i salaris dignes.
I, tot plegat, guiats per uns valors d'obediència insubornable quan parlem de fer política per a les persones: dignitat humana, solidaritat, sostenibilitat ecològica, justícia social, participació democràtica i transparència.

Per a fer-ho possible, no cal oblidar-ho, són necessàries dues condicions, sense les quals difícilment podrem començar a construir un poble viable i de futur, amb unes garanties mínimes.
En primer lloc, la reforma del sistema de finançament dels diferents territoris de l'estat, de manera que el País Valencià deixe d'estar discriminat i assolisca el nivell d'ingressos a què té dret, cosa que permetrà fer realitat les polítiques necessàries que duguen a terme el canvi de model productiu.
I, en segon, la consecució d'un gran pacte social ampli, que ha d'esdevenir una peça clau per a l'articulació de les polítiques que volem implementar per a millorar el benestar de les persones que viuen i treballen en el nostre poble.

Tant en el camí de la reivindicació tan necessària de la reforma del nostre sistema de finançament com en el de la consecució d'eixe gran pacte social espere, senyores diputades, senyors diputats, que ens trobem, defensen vostés les sigles polítiques que defensen.

Hem de demostrar ser uns representants dignes del nostre poble i estar a l'alçada d'aquestes circumstàncies tan adverses, que ens han tocat, de gestionar i de viure.

Ens hem trobat un país en runes, un no-país, amb una imatge penosa i denigrant fora de les nostres fronteres.
Hem de dir Â«prouÂ» i treballar per construir un nou país dels valencians, un país viable que potencie tot allò bo que tenim com a poble: l'esforç, el dinamisme, el caràcter emprenedor, la vitalitat.
Ningú ha de tornar a fer mai més que els valencians hàgem de baixar la cara de vergonya per la gestió dels seus representants públics.

Aquest nou govern i tota la societat valenciana tenim el repte de situar el nostre territori al capdavant d'Europa.
I ho aconseguirem si confiem en les nostres possibilitats com a poble, que en tenim i moltes, si anem tots de la mà i si mostrem al món tot el millor de nosaltres mateixos.
Un repte històric.
Una responsabilitat única ineludible, que totes i tots tenim l'obligació i el deure de fer possible.

Passem ja, senyores diputades i senyors diputats, a qüestions més concretes i a exposar les línies estratègiques d'actuació que la nostra conselleria ja està treballant per dur a terme, amb l'objectiu de construir eixe poble valencià referent a Europa i al món, el millor poble per al benestar dels valencians i de les valencianes.

Pel que fa a ocupació, una de les prioritats màximes de l'acció política d'aquesta conselleria, hem de dir-los que ens hem trobat en una situació complicada:

Primer, una no-execució pressupostària del Servof i amb la paralització de la implantació del pla de garantia juvenil.
En el Servof, he de dir-los que, a data de 30 de juny, el nivell d'execució del pressupost només ascendia al 36% i, en el cas de les subvencions, al 24,2.
En el cas del programa de garantia juvenil, cal destacar que al llarg del primer semestre de 2015, no s'ha realitzat cap acció al nostre territori sota la responsabilitat de La Generalitat.

Hem de recordar que aquest programa estatal era una proposta estrella de l'anterior govern valencià, i sembla ser que, a hores d'ara, no tenim massa jóvens aturats.
Va ser aprovat en desembre de 2014 i el seu objectiu és ni més ni menys que garantir que tots els jóvens amb menys de trenta anys reben o una oferta de treball, un període en pràctiques, una formació en una empresa o un curs en un centre d'ensenyament.
Ha estat totalment paralitzat enguany.

Davant aquesta situació, el nou equip de la conselleria ha mantingut reunions a diferents nivells, internes i externes, i ha desenvolupat diferents iniciatives que han permés poder iniciar, de forma immediata, les accions previstes en orientació professional i donar noves altes de prioritats d'inversió, d'acord amb la sensibilitat del govern actual, destinades, especialment, a col·lectius de difícil inserció laboral, així com adquirir el compromís d'elaboració d'un nou manual de sistemes de gestió i control amb la finalitat d'assegurar la fiabilitat de les operacions que es declaren a la Unió Europea.
Sí, i escolten bé, fiabilitat.

Amb independència de la solució definitiva d'aquestes dificultats, el procés de les quals ja s'ha iniciat, el govern valencià posarem en marxa ja, en aquest 2015, i amb independència de l'origen dels fons, accions dirigides als jóvens en el marc d'un pla de xoc global d'ocupació juvenil en conselleries i organismes i que el centrarem en: la contractació de prop de cinquanta orientadors laborals, amb una dotació de mig milió d'euros; amb la contractació d'experts docents per als centres de formació professional propis, amb una dotació de milió i mig d'euros; ampliació de la línia de subvenció del programa Tallers d'Ocupació, a través d'ajuntaments, amb una dotació de dos milions quatre-cents mil euros; i, a més a més, farem una campanya d'informació i motivació als jóvens susceptibles de ser beneficiaris d'aquestes ajudes, valorada en huitanta mil euros.

Simultàniament, s'ha desbloquejat la tramitació de l'expedient de contractació d'accions formatives en centres propis de formació professional d'especialitats específiques dirigides a joves, amb una dotació de tretze milions d'euros.
Establiment d'un sistema de costos simplificat per a la convocatòria de programes (inintel·ligible) .
.
.
de garantia juvenil, dotat amb huit milions nou-cents mil euros.

En el marc dels programes de formació professional per a l'ocupació, amb un import total convocat en 2015 de cinquanta-sis milions sis-cents mil euros, també ens enfrontem a nombrosos problemes i ineficiències:

El primer d'ells és que, dins d'aquestos programes, el de formació per a ocupats, no s'ha dut a terme cap acció.
De nou milions inicials van reduir la partida a quatre milions i mig, limitant a la meitat les possibilitats de formació dels treballadors en actiu.

Hi ha hagut una escassa activitat de la xarxa de centre propis de formació; retard del programa de formació per a aturats 2015; desertificació de gran part de les accions desenvolupades dins del programa operatiu del fons social europeu 2007-2013, amb impossibilitat de recuperar els fons a causa de la falta de compliment dels criteris d'elegibilitat del fons social europeu.
Per cert, programa suspés des de 2012, la qual cosa ha suposat no rebre ingressos europeus des d'aleshores, encara que es podrien recuperar després de passar les auditories necessàries.
Cal dir que el del 2014-2020 encara està pendent d'aprovació per la Unió Europea, en gran manera per la falta d'interés -i ho sent molt- dels anteriors gestors, la qual cosa complica la pròrroga d'un any més de 120 orientadors laborals, que s'haurien d'amortitzar a final d'any per la falta de resposta per part de l'anterior govern de donar resposta a una necessitat als centres Servof, degut a l'elevat nombre de persones desocupades.
I també, per no allargar-nos més, l'existència de diversos expedients requerits per la fiscalia.

Davant tot això, s'estan desenvolupant accions diverses dirigides a resoldre els temes bloquejats i a planificar una nova estratègia d'ocupació i formació, els punts forts de la qual anem a centrar-los en allò que vaig a dir.

La recuperació d'allò públic i la potenciació de la nostra xarxa de centres de formació professional, que han estat abocats a una paràlisi quasi total, solucionant la problemàtica dels experts docents.

L'actualització del fitxer, que va a jugar un paper fonamental en el desenvolupament de la garantia juvenil.

La necessitat de millorar la connexió amb el teixit productiu, millorant els sistemes de detecció de necessitats, per a donar millor resposta a aquestes en formació dels nostres treballadors i treballadores i empreses.

Garantir el bon ús dels recursos públics en general, i en concret en l'àmbit de les agències de col·locació, arribant a paralitzar, si fóra necessària, la seua adjudicació.

Recuperar la participació i el diàleg amb els agents socials en totes les polítiques actives d'ocupació.

Obrir el Servof a la ciutadania i als grups d'interés.

Realitzar reunions amb les entitats locals i la Direcció General d'Administració Local, amb la finalitat d'incorporar, de manera adequada i eficaç el territori a la nostra estratègia.

A banda de tot açò, s'ha prorrogat els ADL fins a cap d'any, amb el compromís de realitzar una nova convocatòria durant el 2016.

S'ha cobert la insuficiència de crèdit dels centres especials d'ocupació per al manteniment de l'ocupació de les persones amb diversitat funcional i s'engegarà ja el pla d'ocupació conjunta 2015, amb les diputacions, si més no, de València i Castelló.

En l'àmbit de l'atenció als col·lectius més desfavorits, una de les majors prioritats d'aquest govern és la nostra intenció d'intensificar els programes dirigits a impulsar la seua inserció laboral, actuant per a açò amb el major èmfasi en els programes d'ocupació i Formació Professional.
Per a plans de foment d'ocupació a estos col·lectius s'han publicat ja crèdits per valor de 27 milions d'euros.
I per a Formació Professional, per import d'altres 39.
Tallers de formació, inserció laboral per a persones en situació o risc d'exclusió social i programes mixts d'ocupació i formació, aquests últims dirigits a persones en situació o risc d'exclusió social, amb acreditació de serveis socials, aturats de llarga durada, superior a un any i majors de quaranta-cinc anys, i aturats de molt llarga durada, superior a dos anys.
I per a aturats majors de cinquanta anys.
Es finançaran projectes de formació en alternança amb l'ocupació, a fi d'augmentar la seua empleabilitat, mitjançant contractes de formació i aprenentatge durant un període de sis a dotze mesos.
Inversió prevista: uns 39 milions d'euros.

Per una altra banda, la greu desregularització de les relacions laborals que s'ha produït durant els vint anys de govern del Partit Popular al nostre territori, i que s'ha agreujat des de la reforma de l'estatut dels treballadors de Rajoy, fa necessari establir mesures compensatòries i correctores.
Exemple d'aquesta desregularització o relaxació de la norma ha sigut la pràctica mantinguda durant anys de no resoldre els expedients que proposaven sancions per infraccions laborals.
Cadascú que pense el que crega.
En aquest sentit, estem treballant per a normalitzar aquesta situació, incidint en la coordinació dels òrgans administratius de les tres circumscripcions provincials que no s'ha produït en els últims anys.
Es realitzarà una revisió total dels procediments sancionadors, per a assegurar de forma efectiva els drets i garanties dels treballadors i les empreses.
I, per eixe motiu, es plantegen dues actuacions clau.

Vigilar el compliment dels plans socials presentats en els ERO de més de cinquanta treballadors, en col·laboració amb el Servof, i millorar el procediment administratiu posterior a l'acomiadament, a fi d'homogeneïtzar les actuacions en tot l'àmbit autonòmic, atés que actualment cada província ofereix solucions diferents a l'acte de mediació de l'SMAC.

En l'àmbit de l'Invassat, pretenem aprofundir en la seua condició d'organisme cientificotècnic, per a aconseguir millores en la prevenció de riscos laborals en les nostres empreses.
Es dedicarà una atenció especial als centres de treball de La Generalitat, en alguns dels quals els empleats públics estan treballant en molt males condicions.
A més d'una qüestió molt important, com és atendre el desinterés del govern anterior per l'institut, ja que té vacant el 40% de la plantilla, la qual cosa converteix en peremptòria la cobertura de determinades places.

Per altra banda, potenciarem el diàleg social, amb l'impuls de la creació de grups de treball que proposen al Consell mesures per a lluitar contra la precarització del mercat de treball i l'economia submergida.

Com a instrument de planificació i control econòmic del País Valencià, la nostra conselleria està elaborant el document model de desenvolupament sostenible Comunitat Valenciana 2016-2020, que establirà l'estratègia de desenvolupament econòmic i social a seguir.
Ens sembla molt important el desenvolupament econòmic i social, simplement perquè qualsevol model econòmic que no té en compte al mateix temps els aspectes econòmics i socials és un model que crea desigualtat, com s'ha demostrat àmpliament amb la crisi econòmica que els més febles estan patint.
Aquesta estratègia es recolzarà de forma operativa en quadre de comandament integral de competitivitat regional, que monitoritza la planificació i permet controlar, mitjançant indicadors, els objectius estratègics.
I un informe d'eficàcia competitiva que anualment avaluarà els progressos assolits en el desenvolupament econòmic i social de la comunitat.

De tots és conegut el paper decisiu del finançament empresarial en la revitalització econòmica i l'expansió de l'activitat emprenedora.
La desaparició del sector financer amb origen al territori valencià en una etapa caracteritzada per un constant racionament del crèdit ha agreujat, sens dubte, les conseqüències de la crisi i el tancament de moltes empreses que pogueren haver-se mantingut viables.
L'escàs desenvolupament del finançament innovador del País Valencià, restringint el sorgiment d'empreses tecnològiques i, en general, d'empreses amb un ús intensiu del coneixement, ha fet necessari plantejar-se l'aclariment de competències en matèria de finançament al sector privat entre l'Ivace finançament i l'IVF.

Des del 2013, en què van aparéixer els crèdits amb interés en l'operatòria d'Ivace, en substitució de les subvencions, destinats a col·lectius que requerien finançament general i no temàtica -desenvolupament de nova empresa, circulant- va començar una certa confusió en l'oferta de finançament públic dirigit a les empreses, en donar-se solapaments en determinats col·lectius amb l'Institut Valencià de Finances.
Amb la major celeritat, el nou govern ha abordat la qüestió i ha reordenat les competències de l'IVF i l'Ivace, Decret llei 5/2015, de 4 de setembre, del Consell, amb l'objectiu d'introduir criteris de racionalitat en la gestió financera i de suport empresarial, recomponent l'estructura original de l'IVF que es va modificar a la fi de l'any passat.
Amb el nou marc competencial de l'Institut Valencià de Finances, assenta les bases del futur banc públic de La Generalitat, compromís de l'Acord del Botànic, i facilita crèdits tant a empreses com a famílies.

A més, l'Ivace amplia les seues competències quant al desenvolupament de l'economia social i el cooperativisme, a través d'un instrument financer dotat per l'IVF en el seu capital inicial.
En aquesta línia, la Direcció General d'Economia establirà les directrius generals de la política creditícia en l'àmbit de les seues competències i promourà els instruments financers relacionats amb l'economia sostenible, el cooperativisme i l'economia social, que a tal fi es constituïxquen en coordinació amb l'IVF igualment que la Direcció General d'Economia participarà en la redacció reglament d'organització i funcionament de l'IVF.

La conselleria d'economia tindrà, per la seua banda, una adequada representació en els òrgans de govern de l'IVF per a coadjuvar a l'execució de les directrius generals de la política creditícia en l'àmbit de les seues competències.
Referint-nos de forma específica a l'Ivace, cal indicar que pretenem abordar l'efectiva clarificació de la seua política de finançament empresarial, unificant en només una o dues convocatòries anuals de crèdits subvencions o ajudes temàtiques per als col·lectius i empreses, a nivell d'innovació o internacionalització.

I d'altra banda, el finançament per a inversions d'empreses consolidades.
Engegarem noves iniciatives de suport destinades a tres perfils d'empreses: emprenedors, innovadors i pimes i microempreses, així com assessorarem i orientarem a totes les empreses xicotetes que ho necessiten.

El desenvolupament de l'economia social al País Valencià passa necessàriament per l'impuls del cooperativisme, que és el seu component més nombrós i important, i també, com no, de l'emprenedoria.
Sense cooperativisme, una societat no pot avançar en la creació del benestar social, simplement, com diu el meu director general d'Economia, perquè l'ésser humà és el resultat d'una cooperació entre dos éssers humans, encara que siguen molt diferents.
Per a fomentar el cooperativisme, base de qualsevol model econòmic que tinga rostre humà, potenciarem la cooperació i el paper del Consell Valencià del Cooperativisme, i aplicarem les mesures de foment legalment establides en la vigent llei de cooperatives, aprovada en 2014, amb el vot favorable de tots els grups parlamentaris.

Impulsarem la creació d'empreses, cooperatives i societats anònimes laborals, i afavorirem els mecanismes de cooperació i la integració entre elles.
A més a més, reforçarem les estructures administratives del Consell posades al servei de les empreses i entitats de l'economia social valenciana i el seu desenvolupament, començant amb el registre de cooperatives i registre de societats laborals.
Així mateix, es desenvoluparà un programa dirigit a fomentar la implantació de la participació financera dels treballadors i treballadores en les empreses valencianes.

Pel que concernix a l'emprenedoria, cal destacar que existeixen eines al nostre territori, dirigides al seu impuls, però que moltes d'elles s'han creat recentment i compten amb molt poc contingut i efectivitat.
Estem analitzant la forma de coordinar totes aquestes eines per a potenciar de forma eficaç el procés d'emprendre per mitjà d'una agència valenciana de l'emprenedor.

Dins del campus de l'emprenedor innovador destaca el banc de patents i coneixement, projecte de disseminació del coneixement incorporat en les patents registrades pels seus investigadors per a incorporar-les al web del banc de patents i posar-les a la disposició d'altres emprenedors, inversors, empresaris i centres de coneixement innovador.

És necessari potenciar aquest banc de patents i treballar molt seriosament en la construcció d'un pont entre les patents i la realitat empresarial, cosa que no s'ha fet fins al moment.

En diferents programes de les universitats públiques valencianes s'està impulsant la cultura emprenedora, la detecció del talent de l'emprenedor innovador, així com la formació que impulse i ajude el desenvolupament dels projectes emprenedors.

En un altre sentit, com molt bé sabem, l'exportació és un dels motors claus de la recuperació econòmica valenciana.
Les dades de juliol de 2015 així ho confirmen, quasi dos mil nou-cents milions d'euros de superàvit comercial que representen l'11,6% de l'exportació de l'estat i més del 25% del PIB valencià.

La internacionalització de la nostra economia i de les nostres empreses es converteix en la dimensió essencial que ha d'acompanyar la millora de la competitivitat i productivitat; a més, la creixent incorporació de l'R+D i el coneixement són imprescindibles per a impulsar el nou model productiu que volem.

Des del punt de vista de la internacionalització apostarem decididament per a aconseguir que un nombre més gran de pimes valencianes s'encaminen a la mateixa internacionalització dels seus processos productius i l'ampliació de nous mercats.

Per això mateixa reforçarem les tutories per a aquelles empreses que decidisquen començar el projecte de la internacionalització i recuperem la nostra presència en l'exterior per mitjà del redisseny de la xarxa de suport de trenta-cinc delegacions en tot el món.

En aquest sentit hi ha hagut un clar desmantellament per part de l'anterior govern -el Partit Popular-, ja que de vint-i-huit oficines pròpies que teníem al 2011, en l'actualitat només tenim tres delegacions.

Hem d'aconseguir promoure la professionalització en matèria d'internacionalització, per la qual cosa impulsarem l'ús d'internet i de les noves tecnologies en les empreses valencianes, tot comptant per a això amb una xarxa d'experts col·laboradors.

A més a més, formarem els nostres joves per mitjà de la col·laboració amb els departaments d'exportació de les diferents empreses del País Valencià a través de més de tres-centes beques.
Així mateix, reforçarem el departament d'atracció d'inversió estrangera, Invest Comunitat Valenciana, a través del comité d'inversió estrangera i de la posada en marxa d'una xarxa internacional d'experts en captació d'inversió estrangera.

Canviant de tema, en aquest punt cal que parlem també de comerç.
Un sector estratègic per a la distribució de béns i de serveis, i clau per al creiximent econòmic.

Abans d'explicar, però, els principis i les línies fonamentals que posarem en marxa en la legislatura, pel que fa al comerç, com hem fet en uns altres apartats, convé referir-nos, encara que siga breument, als greus problemes existents derivats de l'anterior gestió.

En els últims anys la política de l'anterior govern ha aplicat uns programes liberalitzadors i recentralitzadors basats en les grans empreses i en l'ús depredador del territori, cosa que ha generat una important pèrdua de riquesa a un model comercial com el valencià caracteritzat pel xicotet comerç, les empreses familiars i els emprenedors on els espais urbans tenien un gran protagonisme.

La liberalització d'horaris comercials ha resultat molt nociva per als xicotets comerços i molt negativa en termes de precarització de les condicions de treball.

En aquest terreny el govern central, mitjançant la llei d'unitat del mercat, ha envaït competències que l'Estatut assenyala com a exclusives de La Generalitat i ha fixat directrius polítiques en àrees que no li corresponen, sense que el Consell -l'anterior, per descomptat- haja manifestat la més mínima protesta sobre aquest tema.

És per això que convocarem l'observatori del comerç per a definir i consensuar aquesta qüestió, sempre respectant la conciliació familiar i els drets dels treballadors i de les treballadores i donant suport al comerç que advoca per llocs de treball estable i de qualitat.
Així i tot, treballarem per buscar equilibris.

A més, elaborarem un nou decret de l'observatori per tal d'adequar-lo a les noves realitats i als nous reptes.

Passem a matèria de fires.
L'herència rebuda és sagnant.
De totes i tots és coneguda la situació de precarietat en què es troba Fira València, amb una deficient gestió i un deute inassumible que haurem de pagar tots els valencians i totes les valencianes.

A hores d'ara Fira València té un deute amb el Banc Europeu d'Inversions d'aproximadament set-cents milions d'euros, sense comptar les pèrdues de 2014 que, segons l'auditoria, són de 5,8 milions d'euros, parlant de gestió.

Si hem de comptar interessos (inintel·ligible) .
.
.
se'n anirem al voltant de mil milions d'euros, i crec que fins al 2027.

Actualment s'ha creat un equip de treball amb quatre potes: l'ajuntament, per una banda; La Generalitat, amb representació de dues conselleries, la d'hisenda i la d'economia, i la mateixa Fira València, per poder, per fi, anar de la mà.
Aquest equip prepararà un pla que garantisca la sostenibilitat de la institució firal i un full de ruta on n'hi haja un clar protagonisme de la participació pública quant al control i la seua gestió.

També hem de parlar de Fira d'Alacant, d'IFA, que es troba en una situació també prou crítica, que ha confiat la seua supervivència a una aposta clarament immobiliària d'incerta viabilitat.

La intenció i l'objectiu d'aquesta conselleria és que aquestes dues institucions, a pesar de la situació en la qual ens les hem trobades, siguen un motor econòmic i dinamitzador de totes i cadascuna de les empreses del País Valencià, i ho treballarem.

Davant de tota aquesta situació heretada volem establir un model propi, sostenible des d'un punt de vista econòmic, social i territorial, solidari i basat en les persones.

La nostra opció és una aposta decidida pel comerç de proximitat professionalitzat que done suport als autònoms, als emprenedors i a les xicotetes i mitjanes empreses, intensives en treball i que contribuïxen al manteniment dels centres urbans i la fixació de la població.
Un comerç centrat en els consumidors, amb un bon nivell de servei i amb el menor cost possible, tant en termes econòmics, com a socials i mediambientals.

Donarem un suport explícit al comerç de proximitat, i per a açò el pla de comerç minorista 2014-2020 presentat per l'anterior equip de govern de la conselleria passarem a denominar-lo Pla de comerç de proximitat i es basarà en els següents eixos: generar un ecosistema favorable a la l'emprenedoria, generar un ecosistema favorable a les pimes, mesures en suport al sector comercial i un pla d'optimització i eficiència del sector públic.

Com a iniciatives i programes més destacats cal assenyalar els vinculats a l'emprenedoria: Â«Comerç emprénÂ» i continuïtat empresarial; l'aprovació del pla territorial sectorial de comerç de la Comunitat Valenciana, Patsecova, instrument urbanístic d'obligat compliment per part dels ajuntaments, i l'elaboració d'una nova llei de comerç.

En el marc de la revisió del Patsecova realitzarem la definició dels criteris i directrius territorials perquè l'ordenació comercial es desenvolupe de forma coherent amb la planificació territorial i assegure la seua coherència amb els objectius de qualitat de vida i desenvolupament sostenible.

Açò permetrà garantir que la implantació d'establiments d'impacte territorial es faça d'una manera més harmònica, sostenible i coherent amb l'estructura territorial del País Valencià i amb un respecte absolut als valors ambientals, patrimonials i urbanístics.

La nova llei de comerç sostenible haurà de posar en valor el comerç urbà de proximitat, regular els horaris comercials i modular la implantació de grans superfícies comercials en relació amb l'impacte que aquestes provoquen sobre el territori, el medi ambient i el patrimoni.

També impulsarem un pla d'actuació comercial en entorns rurals, el PACER, i un ambiciós programa per a aconseguir models de ciutats comercials sostenibles.

Així mateix, implantarem un pla de qualitat en el comerç i l'artesania i un ampli programa d'informació i formació.

Incorporarem un sistema de gestió democràtica i participativa, acostarem l'administració al ciutadà a través d'una plataforma online i incorporarem actuacions i pràctiques que incrementen la confiança ciutadana en les institucions, potenciant alhora la resolució extrajudicial dels conflictes.

Finalment, en matèria de drets dels consumidors, davant de la desídia del govern anterior que no ha realitzat una gestió proactiva, nosaltres adoptarem una posició activa en la vigilància del compliment de la normativa per part de les empreses i simplificarem i agilitzarem al màxim els sistemes de resolució de conflictes i de l'arbitratge de consum.

Cal recordar que aquesta conselleria ja ha decidit suprimir l'actual taxa per reclamacions en el sector energètic per entendre que dificulta a la ciutadania exercir i defensar els seus drets com a consumidors o consumidores davant les empreses energètiques.

Fins avui qualsevol usuari que volia formalitzar una queixa contra una companyia d'aquest ram havia de pagar 20,20 euros, que l'administració els retornava si la resolució de la reclamació fallava a favor del ciutadà o ciutadana.

Aquesta obligació de pagament desapareixerà perquè entenem que hi ha una clara desprotecció amb el pagament d'aquesta taxa, un impost que condiciona i dificulta el dret fonamental a la reclamació.

Amb tot, creiem que per fer possible el model econòmic que volem construir és necessària la complicitat dels consumidors.
Necessitem consumidors responsables que asseguren amb les seues decisions de compra la sostenibilitat global del sistema en termes socials i mediambientals.
I per això impulsarem de forma decidida el consum responsable i l'educació dels mateixos consumidors.

I per acabar amb aquesta primera intervenció no podem deixar de banda la política industrial i energètica.
La política industrial i energètica que durem a terme al nostre territori que serà coherent amb el nou model econòmic que estem impulsant -coherent, sí, com he dit- i una línia fonamental de la nostra acció política.

El coneixement, la innovació i la internacionalització són els elements clau per a millorar la competitivitat de les empreses.
Per tant, abordarem el desenvolupament de plans d'impuls sectorials i especialitzats perquè el seu objectiu siga que la indústria arribe al 20% del PIB el més aviat possible i amb un repte de superar-lo en el futur més immediat.

Impulsarem plans d'acció concrets i reals adaptats al nostre teixit empresarial, format bàsicament per pimes.

La nova política comptarà amb la participació compromesa dels agents del sistema.
Es crearà una taula per a la indústria com a òrgan de participació i vertebració territorial.
És per això que per a dinamitzar la innovació, la col·laboració i l'R+D+I de les nostres xicotetes i mitjanes empreses farem ús dels fons europeus.

És voluntat d'aquesta conselleria revisar aquestes ajudes, analitzant i definint un pla estratègic a curt i mitjà termini dins dels objectius de la Unió Europea.
De cara a la definició de les ajudes es tindrà en compte que les pimes siguen el principal beneficiari objectiu de les futures convocatòries que es publiquen, treballant la cooperació territorial, estratègica, inclús internacional.

Els instruments de les convocatòries s'alinearan als objectius temàtics previstos en el programa operatiu 2014-2020, prioritzant aspectes relatius a la cooperació, l'impacte social i l'impacte econòmic de les ajudes.

S'analitzaran els instruments de suport més òptims per a cada temàtica objectiu.
Es gestionaran més eficientment les verificacions dels projectes justificats reduint els terminis de verificació i pagament.

Es reforçarà la labor de difusió dels projectes, tant en la seua fase d'execució com en la generació de resultats.

Es treballarà amb profunditat el mesurament de l'impacte dels projectes en la societat i l'efectivitat de les convocatòries publicades.

Avaluació.
Que pensem que es una de les assignatures pendents, que no únicament i exclusivament el govern valencià ha demostrat que no ha fet fins ara, sinó probablement moltíssims altres governs.

En paral·lel es treballarà en la definició d'estratègies d'R+D+I empresarial i de cooperació, orientades a territoris estratègics de la Comunitat Valenciana per al creixement, desenrotllament i internacionalització de clústers empresarials; la generació de xarxes de cooperació estable d'agents del sistema valencià d'innovació; la internacionalització de l'R+D+I a través de la cooperació i participació en projectes europeus i l'explotació de xarxes internacionals de transferència tecnològica i de coneixement.

I com no, també havíem de parlar dels instituts tecnològics.
És dir, amb relació amb ells cal dir que haurien de ser un instrument de primera magnitud per al desenvolupament de les polítiques de foment de la innovació a favor dels nostres sistemes productius.

Hui per hui podem dir que no existeix xarxa pública d'instituts tecnològics.
En els últims anys La Generalitat va abandonar la possibilitat d'exercir qualsevol tipus de control sobre les seues activitats.
Aquesta situació ha ocasionat una dispersió d'activitats sense cap coordinació entre si, que ha comportat en múltiples ocasions l'enfrontament i la duplicitat entre ells, per no esmentar els casos d'Aido i Aidico.

Conscients d'aquesta situació de desorganització, l'anterior govern ja va preparar un primer pla estratègic director sobre polítiques de la Generalitat valenciana per als instituts en 2010, i que es va reformular amb posterioritat en el 2013.
Tots eixos plans coincidixen en la necessitat de reformular aquestes polítiques i recomanaven un replantejament de les ajudes en funció d'objectius i fórmules de col·laboració formalitzades entre elles.
No obstant això, les ajudes seguixen sent nominatives i en funció del beneficiari, i no per objectius.
És a dir, no es va fer res al respecte.
Nosaltres pretenem buscar la seua operativitat, que pensem que és tan necessària per a les nostres empreses.

La política industrial ha d'anar lligada necessàriament a una nova generació del model energètic.
El nou model productiu que estem impulsant es recolza en un canvi de model energètic que siga sostenible i capaç de compatibilitzar el progrés i la preservació del nostre entorn.

Per això elaborarem el pla energètic valencià en els propers anys, que constituïsca una eina estratègica per a la reorientació de la política energètica, la lluita contra el canvi climàtic i l'evolució cap a una economia competitiva i sostenible.

Pretenem, entre altres objectius, que en 2020 el 50% de la potència elèctrica en servei tinga el seu origen en les energies renovables.
La política energètica de La Generalitat realitzarà actuacions rellevants, tant en matèria d'estalvi i eficiència energètica en tots els sectors de la societat, així com en el camp de les energies renovables.
La indústria serà un sector prioritari fonamental en l'estalvi i l'eficiència energètica.
El cost de l'energia té un paper clau en la competitivitat del sector industrial.
Per tant, la millora de l'eficiència energètica de la indústria constitueix un element important per a la seua competitivitat.

En aquest context, la indústria ha d'apostar per l'estalvi i eficiència energètica, de manera que aquesta es convertisca en un element vertebrador de la reindustrialització.
Per açò redactarem un pla d'acció d'eficiència energètica per a la indústria.

També resulta fonamental impulsar la generació elèctrica distribuïda, localització en el mateix punt de consum de les centrals de producció.
És a dir, l'anomenat autoconsum, procedent fonamentalment d'energies renovables.
Sobretot pels notables beneficis que genera l'autoconsum, va a rebre suport prioritari de l'agenda energètica de la conselleria.
Impulsarem i facilitarem l'autoconsum en tot el que siga possible, tot analitzant les vies, valga la redundància, possibles i rebaixar la càrrega burocràtica associada a aquest tipus de tràmit.

Si segueix postergant des del govern central l'aprovació del real decret d'autoconsum, escometrem directament una regulació adaptada a la llei del sector elèctric, que contempla ja el mateix autoconsum.

I no els canse més.
Aquestes, senyores diputades i senyors diputats, seran les línies i projectes a seguir per part d'aquesta Conselleria d'Economia, Sectors Productius, Comerç i Treball, per assolir el seu objectiu principal de governar per a les persones i buscar sinergies entre totes i tots per tal d'engegar eixe nou model productiu que ens done estabilitat en el temps.
Espere la seua col·laboració.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Per a fixar la intervenció del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada Eva Ortiz, per un temps màxim de quinze minuts.

Quan vullga.

La senyora Ortiz Vilella:

Muchas gracias, señor presidente.

Señoras y señores diputados.

Señor Climent.

Lo primero que me gustaría hacer es felicitarle por su nombramiento, en nombre del Grupo Parlamentario Popular y en el mío propio, y desearle mucha suerte en esta tarea que tiene por delante en la Conselleria de Economía Sostenible, Sectores Productivos, Comercio y Trabajo.

Lástima, señor conseller, no poder felicitarle del todo por su intervención, solamente en la parte que ha sido el 90% de la misma, de cuestiones que ya dejaron hechas los gobiernos del Partido Popular.

Y a partir de ahí lo único que yo he escuchado y todos los que estamos aquí ha sido un cúmulo de deseos, pero no de cuestiones concretas.
Y espero que a lo largo de lo que quedan las intervenciones podamos concretar un poco más, y se lo pediría, desde la voluntad de consenso que tenemos con el gobierno de La Generalitat.

Vaya por delante que vamos a estar muy atentos en esta conselleria, como no podía ser de otra manera, porque temas tan importantes como el empleo dependen de ella, y también el tema de las empresas y las inversiones.

Así que, solamente encuentro dos caminos a llevar a cabo, uno el de la responsabilidad de seguir el modelo de recuperación económica que había cimentado el Partido Popular, es un camino que ha sido galardonado con el premio Región Europea Emprendedora 2015 por parte del Comité de las Regiones de la Unión Europea.
Y ese podría ser uno de los caminos en el tema emprendedor.
O llevar a cabo una serie de experimentos y de nuevas ocurrencias, como el tema de la Â«economía del bien comúnÂ», paralizar inversiones importantísimas que estaban previstas para esta comunidad, denostar la iniciativa privada con algo con lo que, ya le adelanto, no vamos a estar para nada de acuerdo, y una serie de experimentos que vamos a ir viendo, estoy segura, a lo largo de la legislatura, porque en estos noventa días ya apunta maneras el tema.

Créame si le digo que este camino solo va a llevar a esta comunidad al desastre, y espero, porque queda tiempo, todo el tiempo del mundo para poder cambiar el rumbo que ha llevado usted en estos noventa días, y por tanto su gobierno.

Estos noventa días no han sido, desde luego, la mejor hoja de ruta en el inicio de esta conselleria y de su tan cacareado modelo productivo; realmente, realmente no sabemos nada, porque casi lo que ha puesto en valor hoy aquí han sido políticas e iniciativas hechas por parte del gobierno anterior, como la ley de cooperativas o como algunos temas que nos ha contado del comercio.
Pero lo voy a dejar para más adelante.

Lo que sí sabemos es que en este tiempo usted está dispuesto a cargarse de un plumazo proyectos que traerían a esta comunidad más de mil millones de euros por parte de la iniciativa privada y una creación de nuevos empleos, de unos ocho mil… hasta un total de ocho mil nuevos puestos de trabajo.
Sinceramente yo no creo que esta comunidad ni los valencianos estén en estos momentos pensando en desechar este tipo de iniciativas, en el sentido, y sobre todo me voy a centrar en lo que son nuevos puestos de trabajo, hasta ocho mil.
¿Cree usted que esta tierra y los valencianos se pueden permitir este sectarismo respecto a la iniciativa privada?

También sabemos que usted quiere crear una guerra donde no existe, quiere enfrentar el pequeño comercio con el gran comercio para sacar única y exclusivamente rédito político.
Y también le digo que no estamos para nada de acuerdo con este tipo de planteamiento.

Señor conseller, ha querido cuestionar todo lo anterior, todo lo que se ha hecho hasta ahora.
Y al final ha tenido que reconocer hoy aquí que la mayoría de sus iniciativas parten del gobierno anterior y de los gobiernos del Partido Popular.

Le voy a decir una cosa, señor conseller, yo estoy segura que en su fuero interno, aunque me imagino que nunca lo va a reconocer, va a compartirlo conmigo.

Aquí lo que ha pasado es que había que repartir una serie de consellerias con arreglo a un acuerdo para contentar a todo el mundo, y usted no era ni la primera, ni la segunda ni la tercera opción, sino que ha sido la última.
Y nos preocupa que La Generalitat y la formación de gobierno valenciano ya se haya hecho en función de un cambio de cromos.
No es lo que necesita esta comunidad, señor conseller.

No han confiado en usted ni en su formación para representar y dirigir los temas de turismo.
Se los ha quedado el señor Ximo Puig en presidencia.
Un motor económico de nuestra comunidad, tanto en riqueza como en creación de empleo.
Creo que en eso estaremos de acuerdo.

No han confiado en usted tampoco, señor conseller, para dirigir la financiación empresarial y el apoyo a las pymes y a los emprendedores, que eso es fundamental saber que está ligado absolutamente.
Y le han restado capacidad para poder apoyar a esas pymes y a esos emprendedores.

Y le voy a hacer una pregunta: ¿usted cree que tiene suficiente autonomía para gestionar su conselleria y el cometido que quiere llevar a cabo?
Porque de momento no lo parece.

Le recuerdo lo que dijo usted en una reciente entrevista.
El País, 3 de agosto de 2015: Â«Mantener la financiación a las empresas es una herramienta muy importante para la conselleria de economía.
Por tanto, vamos a hacer lo posible y lo imposible desde la coordinación con el IVF para convencer a hacienda y poder conservar estas competencias.
De hecho, si analizamos cómo funcionan en el resto de autonomías del estado, todas ellas, salvo una minoría, sitúan en el área de economía estas facultades.
Â»

Queda usted, sin duda, en muy buena posición, señor conseller, después de estas declaraciones y los cambios que ha hecho su gobierno.
Y ha quedado claro que sus socios de gobierno tienen muy en cuenta sus opiniones, señor Climent.

Le pongo otro ejemplo.
El pasado viernes se aprueba la creación del Consejo Valenciano de la Innovación, órgano colegiado consultivo y de participación institucional de La Generalitat, adscrito a presidencia, y que estará presidido por el secretario autonómico de Presidencia y su vicepresidencia recae en el señor Andrés García Reche.
El principal cometido de este consejo, según nos han dicho, será elaborar el proyecto de creación de una agencia valenciana de innovación con el objetivo de modernizar el modelo productivo, aumentar la competitividad de las empresas y sectores para la creación de más empleo y de mejor calidad.

Señor Climent, sus socios de gobierno lo tienen claro.
El señor García Reche es la persona elegida para ser el conseller en la sombra de usted.
Usted simplemente es un títere que viene aquí a dar unas explicaciones (aplaudiments) que le preparan.

Le vuelvo a recordar lo que dijo también en un periódico importante, El País, 3 de agosto: Â«No hay agencia de la innovación y se supone que no la habrá.
Â» Es cierto que el presidente Puig la anunció en campaña pero no consta en el Acuerdo del Botànic y no se constituyó en el organigrama del Consell.

Señor conseller, queda usted refrendado con las acciones de sus socios y me gustaría que me contestara a alguna de las preguntas que le voy a formular.
¿Se da cuenta de que sus socios de gobierno no confían en usted?
¿Se da cuenta de que sus socios de gobierno temen que ponga en práctica la economía del bien común, y no parece que le guste mucho?
¿Se da cuenta de que el modelo productivo está en manos del presidente Puig y del señor Soler y no de usted?

Señor conseller -se lo decía antes-, estamos en el inicio de la legislatura y usted aún puede elegir el camino.
Lo tiene fácil, y voy a darle algún dato que arrastramos de las legislaturas anteriores y que creo que son de justicia reconocer.

La EPA de 2014 anuncia que se crean hasta 61.
800 nuevos puestos de trabajo en la comunitat.
Somos la segunda región donde más ha bajado el paro juvenil; en 2015, el 84% de los municipios ya reducen el paro según el INEM; en el 2014 ha sido el mejor año exportador de la historia, las exportaciones de la comunidad crecen a un 22% respecto a 2011 cuando la media de España está en el 11%.
Y podría seguir con muchos más datos pero, de momento, lo voy a dejar ahí.

Señor conseller, este es el camino que le propongo y que creo que debe de seguir hacia adelante porque es el camino de la creación de empleo.
Esto no se ha conseguido con la economía del bien común, se lo puedo asegurar, ni con experimentos denostados; estos logros se han conseguido gracias a la creación de empleo mediante políticas activas y a la mejora de la competitividad de nuestra economía y a nuestras empresas, es justo reconocerlo.

En su primera intervención no ha aclarado grandes cosas e, insisto, le agradezco que reconozca el trabajo del gobierno anterior porque el 90% de lo que nos ha expuesto hoy aquí ya estaba en marcha de la legislatura pasada y esa parte se la voy a agradecer.

Quisiera que concretara, por favor, en el tema del Servef, que nos ha dado una abrumadora cantidad de datos pero que no me ha quedado claro, ¿se va a hacer ahora, señor Climent, con el Servef, lo va a desmembrar?
Porque no me ha quedado claro en su intervención y, sobre todo, no me ha quedado claro con sus formas de funcionar antes de venir aquí, y con las políticas de apoyo a los desempleados, ¿cómo van a quedar realmente como organismo?

Y voy a pasar a la política industrial, señor conseller.
Tiene usted gran parte del trabajo hecho gracias al anterior gobierno porque como hay que reconocer -y no lo he escuchado- hay una Estrategia de política industrial 2020, un documento de trabajo muy válido que ha sido elaborado en el seno del Observatorio de la Industria junto a los empresarios, a los sindicatos, a los agentes sociales y económicos de esta comunidad, y contó con la participación de los partidos políticos, incluido el suyo, señor Climent.
¿Va usted a implementar la estrategia 2020 o va usted a hacer otra cuestión que no sea esa estrategia?

En su conselleria -también tiene el Ivace, no lo ha nombrado aquí-, aglutina todos los instrumentos y las líneas de apoyo, de innovación, internacionalización, energía y suelo industrial y -como bien ha dicho- sustituye el tema de la subvención por el tipo de interés cero.

Pero, también, quisiera preguntarle claramente, ¿va a desmembrar también el Ivace?
, ¿tiene pensada alguna cuestión concreta más allá de mantener lo que ya hizo el Partido Popular?
Por lo que hemos podido comprobar parece que quiere desmembrarlo, pero me gustaría que eso nos lo aclarara también en la próxima intervención.

Mire, ha perdido la competencia de la financiación empresarial porque ha ido a la conselleria de hacienda, y eso es algo muy importante y que creo que a lo largo de la legislatura podremos ver cómo ha sido un error.

En materia de internacionalización cuentan con el Plan de actuación comercial exterior y el Consejo de Acción Exterior diseñado para promocionar la Comunidad Valenciana en el exterior y atraer inversiones extranjeras que ayuden a salir del pozo en el que estamos, aunque a ustedes el tema de la inversión no les gusta mucho si viene de la parte privada.
¿Piensa coordinar sus políticas con ese consejo?
, señor Climent.
¿Tiene algo pensado para el mismo o acabará vaciándolo de competencias como el resto de cuestiones que hemos visto hoy aquí?

Y nos decía de los institutos tecnológicos; son organismos autónomos, señor Climent, me gustaría también que lo tengamos en cuenta.
Este tipo de institutos, ya nos ha dicho algunas cuestiones pero son autónomos, me da la impresión de que quieren interferir en esa autonomía.
¿Qué plan tiene para ellos, concretamente, sin tener que interferir en esa autonomía que el instituto tecnológico tiene de por sí?

Sobre estas cuestiones, señor Climent, me gustaría un posicionamiento claro y es fundamental para saber el futuro y el camino hacia dónde va la conselleria de economía.
Nos preocupa su forma de actuar y su falta de diálogo, consenso y participación en los últimos tiempos.
Es más bien una cuestión de partidismo y de imposición lo que hemos visto hasta ahora en sus noventa días al frente de esta conselleria, y le voy a poner dos ejemplos.

En estos días se ha generado malestar con la composición del Observatorio del Comercio.
Usted, señor conseller, en principio decidió apartar a los tres vocales de ANGED, que son las grandes superficies, a favor de Cierval, y casualmente premiar a Unión Gremial con un vocal más.
Y yo le pregunto: ¿es solo casualidad que su director general de comercio formarse parte de esta asociación o es una cuestión de criterios objetivos?
Nos lo podría aclarar.
Nos puede aclarar, también, finalmente quién va a componer ese observatorio y cuáles han sido los criterios y por qué hace unos días estos representantes estaban fuera del observatorio y ahora aparece, a través de los medios de comunicación, que se los va a incluir.
Nos podría aclarar, por favor, qué pasa con este tipo de cuestiones.

Como usted conoce, en la pasada legislatura también se aprobó la Ley de participación y colaboración institucional que determinada la financiación de los agentes sociales, una ley aprobada por todos los grupos de Les Corts y con la abstención del Grupo Compromís, que es el suyo, cuenta con el máximo consenso de los grupos políticos -como ya hemos visto- y los agentes que lo representan, Cierval, Comisiones Obreras o UGT.
Este texto, señor Climent, está pendiente de un reglamento de desarrollo para su aplicación, y le quiero preguntar: ¿sabe quién está torpeando y planteando dudas sobre esta ley?
Intersindical Valenciana.
¿Conoce este sindicato, señor conseller?

Señor conseller, está usted tres meses al frente de esta Conselleria de Economía Sostenible, Sectores Productivos, Comercio y Trabajo y no hemos visto -como ya le he dicho varias veces- grandes cosas.

Pienso, realmente, que quiere ser recordado como un buen conseller y como un conseller que crea empleo, pero por este camino le puedo asegurar que no vamos bien.
Nosotros vamos a estar apoyando aquella iniciativa que sea coherente y que genere empleo, por tanto abrimos la puerta al diálogo y al consenso pero, señor conseller, nuestras empresas y autónomos lo que necesitan son facilidades para crear empleo y, sobre todo, necesitan libertad, esa palabra que parece que se nos olvida muchas veces y, sobre todo, desde que han llegado ustedes al gobierno; en la oposición la veían de una manera y desde que están en el gobierno parece que la ven de otra.

Señor Climent, necesitamos libertad económica, sé que a ustedes no les gusta todo lo que tenga que ver con esta palabra, pero tengan claro que la recuperación económica parte de la libertad a la hora de invertir y de generar empleo y de tomar decisiones cada uno con su beneficio y con su forma de trabajar.
Todo cabe en esta forma de funcionar en la Generalitat valenciana pero sí que es verdad que facilidades pocas y sectarismo mucho, señor Climent.

Usted ha llegado a decir que el capitalismo genera una fuerte competitividad para ser el mejor.
¡Oiga!
, ¡claro!
, de eso se trata, de competir para ser el mejor.
No me puedo creer que ustedes estén en contra de que se pueda competir para ser el mejor en ninguno de los ámbitos, no solamente en el empresarial, también en el resto de las cuestiones.
(Aplaudiments) Es sano, bueno y necesario competir, ¡claro que sí!
Ese es su problema, señor conseller, y el de toda la izquierda, que le da miedo la competencia, sobre todo les da miedo la competencia cuando es abrir para funcionar y no las igualdades de la mediocridad, señor conseller.
Vamos a replantearnos esa posibilidad porque yo creo y estoy segura de que podemos llegar a muchos más acuerdos de los que puede parecer en un primer momento.

Y voy a decirle, por último, que sea inteligente y que aproveche el legado de bonanza y el crecimiento que hereda en estos momentos, aunque con mucho sacrificio y por mucho camino por andar (veus), que las siglas que el partido que representa no acabe con las esperanzas de muchos valencianos que por encima de todo necesitan trabajar y quieren trabajar y les da lo mismo que venga de la iniciativa privada o que venga desde una empresa o que venga desde otra, lo que quieren es trabajar.

No ponga freno al empleo, no sea un problema sino parte de la solución.

Señor conseller, muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

I, a continuació, per a fixar la posició en la intervenció del Grup Ciudadanos, la il·lustre diputada Rosa María García per un temps màxim de deu minuts.

La senyora García González:

Muchas gracias.

Moltes gràcies, senyor president.

Señorías.

Honorable conseller, li desitge que es millore i (rient) li recomane llima amb mel per a la veu.

Como todos mis compañeros del Grupo Ciudadanos, lo primero que quiero expresar es la voluntad de colaboración y consenso con la que partimos y, además, en lo personal, aunque defiendo que antes que los territorios están las personas pues no puedo negar que tener un conseller cuya localidad dista trece kilómetros de la mía es algo que predispone a que haya buena sintonía.

Eso, como pueden imaginar, y haciendo un ejercicio de responsabilidad, no significa que no vayamos a estudiar, investigar, fiscalizar, a mirar con lupa cada movimiento que se propine desde su conselleria, no nos lo perdonarían ni los trabajadores, ni los empresarios, ni los autónomos, ni ese casi medio millón de parados que teníamos al acabar agosto en nuestra comunidad, la tercera comunidad autónoma, por cierto, con más paro en todo el país en términos absolutos.

Sabemos que el empleo que se crea en la Comunidad Valenciana sigue siendo precario e inestable, que, además, hay más de trescientos treinta mil autónomos, una cifra cuatro veces superior al resto de España, lo que demuestra que los valencianos tenemos un gran espíritu emprendedor pero que las políticas de empleo aplicadas hasta ahora han sido ineficaces y que los políticos no estamos solucionando gran cosa.

Señor Climent, me gustaría que fuera claro a la hora de exponer las medidas de apoyo a los autónomos.
Son personas tras las cuales hay familias que lo han invertido todo, tiempo y dinero, para sacar adelante pymes de las cuales viven otras muchas familias.

Honorable conseller, otra preocupación de Ciudadanos es la incertidumbre que genera el que desde su conselleria puedan lastrar diversos proyectos empresariales y no vemos que estén ustedes aportando otra visión, otra forma de hacer las cosas, otra forma de entender cómo se deben poner en marcha dichos proyectos, no, simplemente se encuentran paralizados, bloqueados, trabados y hasta boicoteados sin que hasta el momento tengamos una explicación clara.
Si me lo permite, haré referencia a uno emblemático: Ikea, Alicante, un proyecto que nace con problemas prácticamente desde el principio, en el que el Consell prefiere no tomar cartas en el asunto.
Pues, mire, señor Climent, eso no nos vale.
Hemos solicitado a la mesa de comisión de comercio la comparecencia del alcalde de Alicante para que explique exactamente qué criterios va a seguir en la gestión de la negociación con Ikea, y lo hemos hecho porque pensamos que este asunto no es exclusivo de Alicante sino vital para el desarrollo económico de toda la provincia.

Por lo tanto, señor Climent, le animo a que sea usted valiente y encuentre la solución más ventajosa porque irá en beneficio del desarrollo económico de la ciudad, de la provincia y de la Comunidad Valenciana en su conjunto.

Otro tema importante es el del parque empresarial tecnológico Alcoinnova.
Me resulta muy difícil entender el maltrato que está sufriendo el grupo La Española; La Española, los de Â«la aceituna como ningunaÂ», no se vaya nadie a asustar al oír española, ni español, ni España.
(Aplaudiments)

Bien, pues este proyecto Alcoinnova, que fue declarado como actuación territorial estratégica en 2014, es la propuesta industrial más importante para Alcoy de los últimos cien años.
Consiguió la autorización como ATE con informes favorables de la Confederación Hidrográfica del Júcar y de la conselleria de medio ambiente, entre otros, y apuesta por traer inversores y empresas tecnológicas a una zona actualmente deprimida, muy deprimida, lo que serviría de revulsivo para la misma.
Es bueno para Alcoy, es bueno para los alcoyanos, es bueno para todos.

Lo incompresible de este tema es que el ayuntamiento socialista de Alcoy ha vertido un goteo constante de críticas que han ido desde el impacto medioambiental, a pesar de ser conocedores de los informes favorables, hasta la recomendación de otra zona para ubicar el proyecto.
El alcalde socialista siempre dijo que Alcoinnova tendría el apoyo municipal si los informes eran favorables, pero la respuesta fue llevarlos a los tribunales con la intención de poner en duda la legalidad del proyecto y así dilatarlo en el tiempo.
¿Qué pretende el contencioso?
Señor Climent, ¿qué piensa hacer usted al respecto?
Cuando el president de La Generalitat declaró que en el tema de Alcoinnova primaría el interés general por encima de todo, ¿a qué se refería?
Me hubiera gustado preguntarle pero como no está en este momento, pues, se lo comunico a usted.

Señorías, desde Ciudadanos les animamos a que dirijan sus acciones a apoyar a las empresas para generar un empleo de calidad y suficientemente retribuido y a que favorezcan la demanda, la competitividad, la productividad y la innovación, ya que todo ello es clave para el crecimiento económico.
Estamos de acuerdo.
Ustedes han comentado que eso es lo que quieren hacer, lo que pasa es que las medidas concretas no las hemos escuchado hasta el momento.
Me gustaría que, en otra intervención, pudiera concretar al respecto.

Nuestra comunidad es muy industrial, muy industrial.
Pero no podemos competir con las empresas europeas porque, entre otros problemas, las nuestras sufren unos impuestos demasiado altos y el precio de la energía eléctrica es el cuarto más alto de la Unión Europea.

Desde siempre, las políticas de la comunidad han ido a fomentar el turismo, cosa que celebraría si no hubiera sido a costa de abandonar a las industrias, a nuestras industrias de calzado, juguetes, mármol, textil, cerámica, mueble…

Señor Climent, los impuestos y el precio de la energía deben ser más bajos.
Queremos empresas sostenibles porque generan empleos estables y responsabilidad social, y esto se traduce en un modelo más allá de las especulaciones bursátiles, inmobiliarias y de cualquier otro tipo.

Queremos que se promueva un cambio de mentalidad empresarial, donde se premie la sostenibilidad por encima del pelotazo.
No solo queremos más empresas, sino empresas más fuertes y de calidad.
Queremos ser Florida, pero también queremos ser Alemania o Dinamarca.

Señorías, tenemos una legislatura por delante, cuatro años completos para demostrar que los políticos no son los malos de la película.
De hecho, la mayoría de políticos que conozco son personas normales, con problemas, con sus familias, personas que trabajan mucho y que deben tomar decisiones.
Pero para eso nos pagan.
Porque nosotros tenemos un sueldo cada mes y ese sueldo debemos dignificarlo, merecerlo, haciendo que revierta en los ciudadanos que confían en que les representemos seriamente.

Para eso, deberemos, entre otras cosas, deberemos dejarnos de tópicos porque no todos los de derechas son empresarios boyantes ni pijos insensibles, no todos los de izquierdas son funcionarios agradecidos ni artistas subvencionados.
De hecho, no hay nada más tópico en este momento que dividirnos en izquierdas y derechas.
Por eso, Ciudadanos estamos posicionados en el centro, donde creemos que deben confluir las ideas y los esfuerzos.
Y deberíamos estar todos allá, desde donde, con garantías de sostenibilidad, puedan haber oportunidades de negocio que garantice el desarrollo económico y la generación de empleo.

Ojalá los plenos dejaran de ser una partida de ping-pong, PP y ustedes.
Me gustaría que sus intervenciones, además, fueran menos abstractas y concretaran con palabras sencillas e ideas claras lo que se quiere hacer.

Así que esperamos encontrarles a todos donde impere la sensatez.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señora diputada.

A continuació, té la paraula, pel Grup Parlamentari Podemos-Podem, el senyor il·lustre diputat Antonio Montiel.

El senyor Montiel Márquez:

Señora presidenta.

La senyora vicepresidenta primera:

Quan vosté vullga.

El senyor Montiel Márquez:

Diputados y diputadas.

Señorías.

Buenos días.

Hem assistit a la compareixença del senyor conseller.
I la veritat és que he de començar per dir que tenim un ampli ventall de coincidències, no podia ser d'una altra manera perquè moltes de les idees que ha plantejat, moltes de les propostes estan en la línia de l'Acord del Botànic.

De tota manera, nosaltres tenim el nostre propi tarannà, el nostre propi punt de vista.
I volíem incidir en algunes qüestions.

És cert que n'hi ha un alt grau de consens ja en el diagnòstic de quina és la situació de la Comunitat Valenciana.
El Partit Popular ha tingut el gran mèrit de fer-mos coincidir a tots que açò és un desastre.
Els empresaris, els agricultors, les associacions professionals, els sindicats, els partits, la ciutadania -que els ha tret del govern- han coincidit que açò és un desastre, que la situació econòmica és de les més greus del conjunt de l'estat espanyol i estem, en moltes coses, per baix de la mitjana.

La complicada situació en què se troba el teixit empresarial no és a soles un problema de la crisi internacional, no és a soles un problema de la globalització, no és un problema que el capital ha fugit cap a àmbits més rendibles, sinó que tenim un problema i és que ací es van ficar tots els ous en la mateixa cistella.
Hem apostat per un model de creixement, de consum, de territori i de recursos naturals.
Hem apostat per un model immobiliari.
I hem descuidat molt el nostre sector productiu, un teixit productiu en què, efectivament, tenim molta fragmentació, però també tenim molta riquesa, eh?
Tenim empreses xicotetes i mitjanes.
El 75% estan en dos o menys treballadors, però, de tota manera, és un àmbit molt ric, en moltes possibilitats.

Nosaltres fixàrem en l'eix quatre de l'Acord del Botànic el treball per a la transformació del nou model productiu.
Evidentment, eixa és una.
.
.
Ja ho deia el conseller Soler, això pot convertir-se en un mantra, que tots estaríem repetint el mateix, però hem de concretar mesures.
Nosaltres pensem, ho diu, a més, l'Associació Valenciana d'Empresaris, que part del problema és que les nostres empreses tenen incapacitat per a adaptar-se a un mercat perquè no tenen els estímuls de cara a la innovació, de cara a la internacionalització, de cara al finançament, etcètera.

I nosaltres hem detectat -i em sorprén, eh?
, em sorprén que sigam precisament nosaltres qui hàgem de dir-ho- que els empresaris valencians estan molt descontents amb la gestió de l'anterior govern, perquè es queixaven d'un insuficient recolzament i de la falta d'actuació política per a millorar la seua competitivitat.

Nosotros detectábamos en los empresarios que exigían políticas activas para el incremento de la competitividad.
Exigían cosas muy elementales, como, por ejemplo, seguridad jurídica a la hora de la percepción de las subvenciones; la tranquilidad de que las administraciones públicas estaban realmente comprometidas en el proceso de reconstrucción del tejido productivo y de la creación de empleo.

Y, por ejemplo, una cosa alarmante, era el ejemplo terrible que suponía el apoyo, precisamente, el gasto público de La Generalitat en la financiación del I+D+I que, entre 2011 y 2013, se redujo un 12,9%; una disminución particularmente severa en el caso de la financiación a terceros en políticas de innovación, que pasaron de 123 millones de euros en 2011 a tan solo 51,2 millones de apoyos públicos a la innovación empresarial, financiada a través del Ivace, en 2013.
Curiosamente, mientras tanto, se devolvían ayudas europeas que tenían que haber estado destinadas a mejorar algunos de estos sectores.

Nosotros entendemos la situación que plantean los empresarios y queremos también ayudar, contribuir con algunas propuestas.

Mire, nosotros apostamos por un proyecto de ley para la regulación y sostenibilidad del sistema valenciano de innovación -y después explicaré por qué queremos que sea un proyecto de ley-.
Queremos que se acerque la Red de Institutos Tecnológicos de la Comunidad Valenciana que, efectivamente, son organismos autónomos, como dice la señora Ortiz, pero si leyera las conclusiones del informe precisamente de los institutos tecnológicos constataría el nivel de cabreo que la Red de Institutos Tecnológicos de la Comunidad Valenciana tiene con lo que fue la gestión del gobierno anterior.

Queremos que haya una política propia que no dependa exclusivamente del flujo de los fondos Feder en materia de I+D+I.
Queremos tener política autonómica en materia de I+D+I.
Queremos alcanzar la media europea, que está en un 3% del PIB, y no quedarnos en un 1,02%, que era la sexta posición entre las comunidades autónomas del estado español en el año 2013.

Queremos que haya un pacto para el desarrollo y la integración de la logística.

Queremos que haya una política, un plan de impulso decidido al cooperativismo y a la economía social.
Y estamos ahí de acuerdo y vamos a encontrarnos con usted.
Le animamos a seguir por esa senda.

Nosotros lo que sí que queremos es que, además, se actualicen estructuras como el Consejo Superior del Cooperativismo, tanto el registro como el propio consejo, ¿eh?
Porque aquí pasa un poco como con el observatorio del comercio, es decir, que ha habido unas estructuras que han sido colonizadas, de alguna manera, por afinidades políticas o que, cuanto menos, han devenido en inoperativas.

Queremos un proyecto de ley para el impulso, desarrollo y protección de las pymes, empresas familiares y autónomos.

Celebramos su preocupación por la necesidad de dar una estructura coherente de apoyo a la internacionalización a través del Ivace.

Y también nos encontrará dispuestos a colaborar en el impulso hacia la transición ecológica y la eficiencia energética de nuestras empresas y de los sectores productivos en general.

Queremos también un gran pacto para la formación empresarial.

Y también queremos que se fomente…, lo que llamamos las industrias de servicios creativos, para que el talento se convierta en un elemento que también coadyuve a la productividad y a la competitividad.

En materia de comercio y artesanía, nosotros apostamos por el pequeño comercio, por lo que se llama el modelo mediterráneo de comercio.
Queremos que el comercio local sea un elemento clave en la construcción de ciudad, planes urbanísticos que incorporen el comercio como un elemento positivo y no como una especie de impedimento.

Mire, nosotros creemos que las actuaciones territoriales estratégicas…, a la señora Ortiz.
Las actuaciones territoriales estratégicas creemos que fueron un error de la LOT, un error de la Ley de ordenación del territorio, urbanismo y paisaje.
Creemos que era una trampa para huir de la planificación.
Y creemos que ejemplos como el de Ikea, el negocio del señor Ortiz -que imagino no serán familia- (aplaudiments) creemos que ese tipo de negocios lo que crean es un conflicto muy grave, crean un conflicto muy grave y atentan contra el pequeño comercio de proximidad de la ciudad de Alicante.
Y hay otros ejemplos.

Por tanto, queremos que haya estudios reales de prospectiva y de impacto acerca de los pros y contras que generan estas implantaciones comerciales que atentan contra nuestro modelo de comercio.

En el tema de la libertad de horarios comerciales, estamos de acuerdo con usted.
Y, además, celebramos que se convoque el observatorio y que se regule, pero que se recojan las reivindicaciones del propio sector, porque eran los principales damnificados, perjudicados por la regulación anterior del observatorio.

Nos parece muy importante que se trate el tema de…, cuando se hable de horarios comerciales, se tenga en cuenta el respeto y el equilibrio de los derechos del personal laboral y la conciliación.

Y queremos también que haya una política activa en materia de consumo.
Porque, mire, es demasiado frecuente que los ciudadanos nos veamos abocados a contratos de adhesión o contratos en los que hay cláusulas abusivas en empresas con las que no podemos tener igualdad de condiciones -empresas de telefonía móvil, servicios financieros, empresas de energía eléctrica, de suministro de gas, de agua…

Y, mire, aquí hay informes que dicen que la muerte de ochocientas personas en esta comunidad está relacionada con la pobreza energética.
Y resulta que, hasta hace cuatro días, había que pagar una tasa para hacer una reclamación en relación con la actuación de las empresas eléctricas.

Por tanto, creo que usted debe tener autoridad suficiente para poner límites y plantarse ante los abusos de este tipo de empresas.
Y creo que lo puede hacer con el apoyo de las asociaciones de consumidores y usuarios.
Creo que ahí tiene usted mucho recorrido.

A mí me sorprende que, efectivamente, el turismo no haya quedado dentro de su ámbito de competencias.
Porque, mire, le voy a decir dos cosas; yo creo que el problema de tratar los sectores productivos por separado, pues, puede responder a una lógica de funcionalidad o estructura de gobierno, pero yo creo que no es la mejor fórmula, en primer lugar porque se produce una fragmentación de políticas que nosotros creemos que se debe de corregir.

En primer lugar, pensamos que algunos de los planes, proyectos, programas de los que se ha hablado aquí deberían adoptar la forma de normas jurídicas.
Es decir, deberían venir a este parlamento y, sin perjuicio del diálogo con los sectores y agentes económicos y sociales afectados, deberían adoptar la forma de leyes y no solamente de planes o documentos de los que, a veces, tenemos una cierta saturación.
Y yo creo que eso les daría mayor legitimidad y también tendrían mayor eficacia estas decisiones, que yo creo que van por el buen camino por lo menos.

Y, luego, nos gustaría que asumiera usted ese compromiso, que algunos de los planes y algunos de los documentos de los que habla usted, que tienen carácter meramente indicativo, se convirtieran en normas jurídicas.

Y, luego, me gustaría decir una cosa.
Nosotros creemos que hay que establecer un mecanismo, una especie de órgano intragubernamental de coordinación económica.
Una especie de comité económico, o similar, precisamente para evitar la descoordinación que se puede producir en el diseño, ejecución y evaluación de políticas públicas en materia económica.

Creemos que la fragmentación de modelo productivo en el señor Soler; de agricultura de la señora Cebrián; de Turismo, en la mismísima presidencia; o de su conselleria, los temas de comercio, etcétera, pueden provocar alguna disfunción.

Y nosotros queremos proponerle la creación de ese órgano; de ese órgano intragubernamental que coordine la política económica en su conjunto y, además, haga un seguimiento y evaluación.

Porque, mire -y acabo, acabo, señoría-, la coordinación en la acción política y la aplicación del gasto público, los personalismos e, incluso, la estúpida competencia entre departamentos y administraciones abundó en tiempos del PP y, por favor, no repitamos errores.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

A continuació, per a fixar la intervenció del Grup Parlamentari Compromís, té la paraula la il·lustre diputada Teresa García per un temps màxim de deu minuts.

La senyora García Muñoz:

Bon dia.

Senyors diputats, senyores diputades.

Senyor conseller, gràcies per la seua compareixença, s'agraeixen en aquesta cambra propostes arrelades en la nostra realitat, demostra que coneix el que es fa; titella, titella Milagrosa Martínez que no sabia ni el que era Fitur.
(Aplaudiments)

Voldria començar aquesta intervenció amb un amarg regal de Reis que van rebre dos-centes vint famílies a la meua ciutat, Sagunt, en forma de carta.

Â«Por medio de la presente, la dirección de esta entidad le informa que:

Â»La representación de Bosal España solicitó a los juzgados de lo Mercantil de Valencia la declaración de concurso voluntario de acreedores con apertura de la fase de liquidación.

Â»Asimismo, le informamos de que se va a proceder a solicitar la extinción colectiva de los contratos de trabajo de la totalidad de la plantilla.

Â»Atentamente, Bosal España.
Â»

Aquest expedient està a punt d'extingir-se i en a penes unes setmanes dos-cents vint treballadors i treballadores, víctimes de l'enginyeria financera d'una multinacional, es veuran al carrer de forma injusta, por justo derecho de conquista o por efecto de la reforma laboral del señor Rajoy; una multinacional que rebent ajudes de l'estat les ha aprofitades per a fugir de les seues obligacions socials, fer fallida una planta productiva i deixar els seus treballadors sense cap ajuda, treballadors que ja han acudit a aquest hemicicle anteriorment, que s'han entrevistat amb vostés, persones que necessiten respostes i suport real, no verbal que, sense dubte, de forma transparent i amb els mitjans dels que disposem els oferirem.

Senyor conseller, senyor president, m'havera agradat que estigués ací, ja ha passat el temps de les declaracions institucionals, és hora de la gestió que rescate persones.
Sagunt ja va patir una reconversió traumàtica al 1983, i algunes d'aquestes persones l'estan vivint per segona vegada.

Si cal una esmena als pressupostos de l'estat a través dels nostres senadors territorials per a implicar a l'administració central, es fa.
Crec que el Partit Popular no es despenjarà en aquesta tasca.
Si cal acudir a Europa per a denunciar aquesta situació, s'acudix.
Però si nosaltres tenim recursos i capacitat per a ajudar a aquestes persones a través d'un pla social, dotem-lo de recursos i apliquem-lo perquè aquesta ha de ser la seua prioritat, senyor conseller, els treballadors i les treballadores, el teixit productiu que genera economia real, que sustenta les nostres famílies i que millora el nostre benestar.

Anteriors predecessors seus s'han perdut en compareixences i dissertacions parlant de l'economia global, de la influència dels països emergents, de la necessitat de ser productius i competitius en costos laborals; al cap i a la fi, de los mercados.

Rafa, permet-me la confiança, sé que entens la globalitat des d'allò local i que ho has demostrat.
Amb un teixit empresarial on el 99,91% de les empreses són pimes parlar de BRICS, del mercat global, es viure en una realitat paral·lela ben lluny de la nostra.
Les pimes donen treball a més del 80% dels valencians i les valencianes, la seua contribució a l'economia és una realitat.
Al 2013, el 58% del valor afegit de la Unió Europea el produïen les pimes i, al nostre país, generen més d'un 70%.

¿Com anem a competir amb ajustos salarials amb les grans potències emergents?
Això ha sigut l'excusa per a reduir en salaris les pèrdues dels poderosos als mercats financers però no ha servit per a evitar la destrucció de les nostres empreses menudes.

¿Com és possible que en un país com el nostre, amb sectors productius tradicionals arrelats, encara no s'haja fet una aposta decidida per competir en valor afegit, en qualitat, en creativitat, en coneixement, en innovació, en sostenibilitat?
¿Saben vosté quins són els nostres clients?
Els nostres clients estan a Europa, no estan a altre lloc del món.
I ¿saben què vol Europa?
Europa vol valor afegit, i això és en el que hem de treballar.

Crec que l'únic camí que ens porta al desastre o que ens ha portat al desastre és el camí del Partit Popular.
Venim de vint anys de política de PAI i de terres cremades per l'especulació que, inclús, han fent fallida el nostre sistema bancari propi.

Fa temps que aquesta cambra és escenari de l'enginyeria legislativa que privatitza els beneficis i socialitza les pèrdues, que prioritza esdeveniments, infraestructures innecessàries, entitats que acumulen deutes, com Fira València, IFA, CACSA, etcètera.
La conselleria, en volta d'un dinamitzador de l'economia, s'ha convertit en un obstacle per a les nostres empreses i, moltes voltes, en un llast per a elles, amb impagaments, expedients de tramitació administrativa lenta i complicada que més tenen a veure amb repúbliques bananeres que amb una regió d'Europa.
Hem de fugir d'açò, senyor Climent, hem de fugir de la gestió del PP.
(Aplaudiments)

Les estructures públiques de suport a l'economia real han patit un embolic de reformes i reestructuracions que han suposat una disminució de recursos de dos cents milions d'euros, una retallada del 30% des de 2011, pressupost rere pressupost.

Estem a la cua en R+D+I; en compte de fomentar la investigació i la innovació els instituts tecnològics, que són les principals entitats que el desenvolupen, han patit el menyspreu, les retallades i l'abandonament de l'administració.

L'últim govern parlava de duplicar la inversió en R+D+I, però la despesa pública de La Generalitat valenciana s'ha reduït un 12% i el pressupost de l'Ivace fins a un 56%.
Al 2013, la despesa pública en R+D+I era de l'1,02%, molt per sota de la mitja espanyola i europea.

Els centres de transferència de tecnologia són un element fonamental per a la millora de la competitivitat del teixit empresarial i la innovació de les pimes, les seues accions han d'estar dirigides a elles; així com hauria de tendir-se a desenvolupar un sistema de justificació de les subvencions que en lloc d'un obstacle garantisca la fiscalització d'estes però també la dinamització del treball dels instituts.

Les ajudes a la internalització, a les pimes, enguany, quan entràrem nosaltres a governar, se les vàrem trobar desertes, i només han beneficiat les grans empreses, i el que és més vergonyós, amb un nivell d'atur del 23%, amb més de dos centes mil persones desocupades que no reben cap ajuda, amb un atur juvenil del 56,6%, i del 20,5% per a les persones de més de cinquanta-cinc anys.
L'antic govern no va complir ni un punt de la seua política industrial o de les polítiques de formació i reinserció acordades al Pavace, i s'ha deixat sense executar la broma del 60% del programa del pressupost contra l'atur juvenil.

No m'estranya, no m'estranya, senyors del Partit Popular, que no els hagen votat, s'han oblidat de la gent i s'han dedicat a tapar els forats de la seua pròpia inoperància.
(Aplaudiments)

Al PP li ha interessat ben poc generar valor, invertir en futur, ha preferit especular amb el territori, els grans esdeveniments i els negocis dels amiguitos del alma, deixant de banda la nostra economia productiva.
És el model de los yonkis del dinero, és el model que ha dut a més de cinc cents mil valencians i valencianes a l'atur, la desesperança i, inclús, l'exili econòmic.

La necessitat d'un canvi és més que evident, és necessari liderar un procés d'industrialització en què integrem models i experiències que han funcionat.
Hem de mirar a Euskadi on el 21% del seu PIB recau en el sector industrial; en canvi, al País Valencià, només un 15%.
Hem de basar eixe canvi en el reforçament dels sectors productius tradicionals -com ja he dit abans- a través de la innovació i d'un nou model de canvi energètic.

La realitat, senyories, és que el sistema d'autoconsum no és una opció, és una necessitat, no només per a les famílies sinó també per als nostres centres productius.

Actualment, la factura elèctrica i de subministrament és un dels factors que ens resten major competitivitat a les nostres empreses.
L'eficiència energètica ha de ser prioritària en la nostra política industrial i el consum alternatiu i renovable un objectiu.

Per això, una de les grans apostes d'aquest govern ha de ser aprovar un sistema d'autoconsum com existix en els països del nostre entorn i forçar un canvi en la legislació estatal que el garantisca.

En la terra de las flores, de la luz y del color (colpejant la trona)… el sol es paga, altra de les mesures sense sentit que el PP ens imposa.

Per a concloure, entre els drets bàsics de la ciutadania es troba l'accés al treball en condicions d'igualtat.
La realitat del nostre país és ben diversa, tal com va explicar la vicepresidenta la setmana passada.
Les polítiques d'ocupació, per tant, han de ser prioritàries però també hem de veure les situacions dels nostres pobles i ciutats; les polítiques d'ocupació no seran iguals al Camp de Morvedre que a Requena o a la Safor.

És per això que treballar en una proposta de plans socials territorials per l'ocupació ha de ser la manera amb què els recursos s'empren de la forma més eficient i efectiva.

Aquesta conselleria ha de tindre l'objectiu clar de dinamitzar l'economia per a crear ocupació, de fomentar les inversions sostenibles per a crear llocs de treball estables i dignes.
Ens hem d'esforçar en aconseguir la igualtat redistributiva entre homes i dones, eliminar la precarietat laboral i reduir l'impacte social del tancament d'empreses.
No podem oblidar que el treball no és una opció, és un dret recollit a la Constitució.

El nostre projecte és ambiciós, com ho és la il·lusió de milers de valencians i valencianes que han confiat amb nosaltres.
L'encoratge, senyor conseller, a dur-lo a terme, saps que ens tens al teu costat.

Com deia José Luis Sampedro, el canvi no sols és possible, és segur.

Moltes gràcies, senyories.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

I, a continuació, per a fixar la intervenció del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula la il·lustre diputada Noelia Hernández per un temps màxim de deu minuts.

La senyora Hernández Sánchez:

President.

Buenos días, consellers.

Buenos días, señoras y señores diputados.

Personalmente es una satisfacción que mi primera intervención en Les Corts sea para defender el cambio del modelo productivo que defiende este nuevo gobierno de progreso, un cambio que será el eje central de la política industrial y que debe constituir un compromiso a medio y largo plazo con nuestra sociedad.

Como bien dice la Unión Europea, la industria es el factor crucial que destaca la competitividad de un país.
Por eso, desde nuestro grupo apoyamos firmemente y creemos en la reindustrialización, la necesidad de volver a apoyar a todas las empresas, y hago hincapié en lo de Â«todasÂ» porque hasta ahora hemos hecho política que favorecía a determinados amigos de determinado partido político.

Por lo tanto, creemos -y como ya sabemos- las pymes y los autónomos son la parte más importante de nuestro tejido productivo.
Esto quiere decir que estas empresas tienen unas necesidades específicas e intrínsecas derivadas de su tamaño; por tanto necesitaremos apoyar a estas empresas con políticas públicas que le den aquello que necesitan, y no solo a los emprendedores que tan de moda están últimamente, no debemos olvidar la cantidad de empresarios, pymes y autónomos que están sufriendo nuestra crisis y que han conseguido sobrevivir y ya tenían cierta trayectoria empresarial.
Por lo tanto, todas las empresas -como ya he hecho hincapié.

Obviamente, son las empresas las que generan empleo, no los políticos.
Por tanto, los políticos, el poder público lo que debe hacer es asegurar el clima empresarial necesario y suficiente para que se puedan desarrollar, necesitamos conocer y entender lo que necesitan, intentar escucharles, que haya un diálogo.
¿Saben lo que nos hemos encontrado durante estos meses?
Multitud de empresas que lo que nos han dicho es Â«no queremos nada del nuevo gobierno, solo queremos que dejen de ponernos trabas, solo queremos que deshagan todo lo que se ha hecho durante los últimos añosÂ».
(Aplaudiments)

La innovación va a ser un factor fundamental del nuevo modelo productivo.
Durante los últimos años hemos visto cómo se ha estrangulado al sistema público de innovación con falta de financiación, abocándolo a una situación límite.

Quiero que vean esto.
Si vemos esta gráfica, podemos ver el presupuesto del Ivace de apoyo a los institutos tecnológicos.
Como podemos ver, en tan solo cuatro años ha caído a la mitad.

Si ustedes me dicen que esto es política de apoyo a la innovación, que venga otro y se lo compre, porque desde luego no ha habido ningún tipo apoyo a este sistema en institutos tecnológicos que ha sido imitado en todo el estado español.

Además, las causas que se adujeron para reducir esta financiación fueron criterios de rentabilidad y criterios de frenazo de fondos europeos.
Si nos excusamos en la rentabilidad para hablar de I+D+I, sinceramente no hemos entendido nada.

La I+D+I es algo necesario para las pymes, es algo necesario para que consigan dar valor añadido y no vamos a poder evitar que una pyme acceda a financiación o acceda a este tipo de desarrollo si no hay una política pública o un sistema público de innovación que cumpla y satisfaga sus necesidades.

Además, como podemos ver aquí, no solo se ha parado la financiación a los institutos tecnológicos, es que la financiación a las empresas del Ivace ha sido ridícula durante los últimos años, con lo cual no podemos hablar ni de apoyo a la innovación ni de apoyo a las empresas.
Es totalmente falso que ha habido una política industrial durante las últimas legislaturas.

Si hablamos de las regiones más innovadoras en España o las regiones más innovadores en la Unión Europea resalta que ninguna de ellas recibe fondos europeos, pero sin embargo todas tienen un apoyo público mucho mayor que nuestro sistema de innovación.
Por lo tanto, no es cierto que hubiera falta de recursos, simplemente es una voluntad política, voluntad política de un modelo productivo basado en el beneficio de unos pocos, no basado en el beneficio del sistema industrial en su conjunto, que podría hacernos cambiar…, y a veces me pregunto dónde podríamos estar si hubiéramos aprovechado bien estos veinte años para mejorar nuestro sistema y nuestro sentido empresarial.

Es paradójico además que exista esta falta de recursos y estos requisitos de rentabilidad para estos proyectos cuando no se ha pedido en otros proyectos que conocemos todos y que han sido un fiasco para las arcas públicas, como puede ser la fórmula 1, la Ciudad de la Luz y no hace falta que entremos más en detalle, pero es bastante paradójico.
A mí me parece un doble rasero que deberíamos resaltar.

Por último, respecto a industria.
En el entorno global en el que estamos la internacionalización es fundamental para nuestras empresas.
Debería grabarse en el ADN.

Pero, ¿qué hemos tenido hasta este momento?
Una política de internacionalización nula, muy deficiente que no ha servido para que las pymes se internacionalicen.
Aun así, han continuado, pero deberíamos decir a pesar de ello, a pesar de las políticas públicas.

Debemos felicitarnos de las cifras de exportación, es cierto, pero también deberíamos evitar que los árboles nos dejen ver el bosque.
¿Por qué?
Porque el 25% de las exportaciones valencianas son coches y esos coches pertenecen a una sola empresa.
Además, esta empresa durante el último mes…, ha crecido sus exportaciones en un 98%.
Si a esto le unimos la cotización del euro y el precio del petróleo, creo que la política valenciana de internacionalización tiene muy poco que ver.

Además, veríamos que hemos carecido de diversificación de mercados.
Seguimos dependiendo de los países de la Unión Europea y los países de la Unión Europea también han aumentado su economía en los últimos años…, en los últimos meses por cierto, por lo tanto, también nos están comprando más, por favor.

Ahora mismo pasaría al comercio, que es un eje muy importante en nuestra economía, ya que influye de manera directa como vertebración del territorio y para la convivencia en los núcleos urbanos.

Frente a la falta de apoyo al comercio tradicional de los últimos años creemos que es fundamental recuperar el diálogo, un diálogo que consiga la supervivencia de los diferentes formatos comerciales, que no se nos imponga un único formato comercial de grandes empresas.

Además, celebramos la recuperación de los centros comerciales abiertos, de los planes de acción territorial, de las zonas de…, la revisión de las zonas de saturación comercial y el control de las ATE para evitar medidas meramente especulativas.

Respecto al empleo, bueno, ¿qué les voy a decir?
La Comunidad Valenciana tiene problemas muy graves que no se han solventado durante veinte años.
Problemas que podríamos relatar ahora mismo y que empezaría en primer lugar por la estacionalidad.

Tenemos un modelo en el que queremos ser la Florida de Europa, en el que nos hemos basado en burbujas inmobiliarias, en grandes eventos, pero que cada final de verano nos deja una cifra enorme de desempleados.
¿Por qué?
Por la falta de dejadez de los últimos años.

Además, podemos hablar de precariedad y de falta de estabilidad en un mercado laboral en el que más del 25% de los contratos dura menos de siete días, en el que somos los campeones de Europa en los minijobs, en el que tenemos la tasa de paro juvenil que nos debería dar vergüenza.
Además, los salarios en los últimos años han bajado de tal manera que estamos alcanzando tasas de desigualdad cercanas a los países en vías de desarrollo.

Desde Madrid se nos está vendiendo que necesitamos ganar competitividad en el entorno global bajando salarios y ajustando la competitividad vía salarios.
Pero yo digo: ¿y el coste energético no reduce la competitividad de las empresas?
Porque estamos dejando que nuestros trabajadores sean cada vez más pobres y más precarios mientras la factura energética sube y sube de una manera escandalosa durante los últimos años.
Pues aquí, de igual manera, doble rasero.

Miren este cartel.
Peones, camareros, limpiadoras y dependientes.
Y ustedes me preguntarán: Â«¿Qué es esto?
Â» Pues estos son los puestos más contratados en lo que va de año en nuestra comunidad.
¿Qué mensaje creen que les estamos lanzando a la generación de jóvenes más formada de nuestra historia?
¿De verdad creen que podemos aprovechar su talento y la inversión que estamos realizando en innovación y en educación si los puestos que les ofrecemos son estos?

No solo estamos hablando de la consabida aventura internacional, estamos hablando también de que más de cuatrocientos mil valencianos han probado suerte en otras regiones de España desde 2010 y que aproximadamente el 30% es menor de trenta y cinco años, con lo cual nulo interés por resolver el problema del paro juvenil y el problema de nuestros jóvenes en nuestra comunidad.
(Aplaudiments)

Bueno, con este panorama, yo me pregunto: ¿y las políticas activas de empleo dónde están?
Pues ni están ni se las conoce.

Podríamos hablar de un montón de cifras, pero solo hay que preguntarle a un desempleado para qué le sirve el Servef.
Y te van a decir que para inscribirse y cobrar la prestación, porque ni se están intermediando los contratos, ni se está ayudando a la reorientación y la formación de los empleados -solo deberíamos ver las cifras de empleados de larga duración-, ni mucho menos se está ejecutando el plan de garantía juvenil, que es una vergüenza que no se haya ejecutado ni un solo euro cuando tenemos la lacra que tenemos del paro juvenil.

Por último y no menos importante, respecto a la política energética creo que es hora de que vayamos a favor de lo que dice la comunidad internacional y de lo que dice la Unión Europea, y que no vayamos en contra.

Sostener un modelo económico cuya eficiencia energética sea sostenible y nos haga mejorar nuestro entorno va a ser fundamental, y no solo eso, sino que el autoconsumo disminuirá nuestra factura energética, pero también disminuirá nuestra dependencia energética, que es fundamental en el entorno actual en el que estamos.

Por último, señor Climent, veinte años de mala gestión no se van a arreglar en tres meses, eso lo sabemos todos.
Pero tiene todo nuestro apoyo para esta ardua tarea que tiene por delante, que es cambiar el modelo productivo hacia un modelo más sólido, más estable, más social y más acorde con los países más avanzados, que es lo que las valencianas y los valencianos nos merecemos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

I a continuació té.
.
.
, per a donar resposta a les intervencions l'honorable conseller Rafa Climent.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Bon dia altra volta a totes i a tots.

En primer lloc, el que sí que vull és agrair el to de totes i cadascuna de les intervencions que s'han fet, que he de dir que és un to molt amable i, per tant, el meu major agraïment per eixe to.

Però després per a intentar contestar al Partit Popular, a la senyora diputada Eva Ortiz, estem a les antípodes.
Jo crec que no han entés absolutament res, és a dir, que vostés han segut metonímics.
Han arribat ací i ha agarrat el text com a pretext, s'han basat probablement en quatre notícies que han pogut eixir en els mitjans de comunicació que han generat probablement certa polèmica i vostés vénen ací, ens les diuen i ja està.
.
.
ja està absolutament.
Vull dir, jo pense que s'han dit moltíssimes coses i pense que amb un sentit molt clar de com volem treballar este model productiu.

I és evident, i ho acaba de dir la senyora diputada del Partit Socialista, portem vuitanta i tants dies gestionant i pràcticament mirant un poc quina és la realitat.
.
.
, que és fonamental saber quina és la realitat per a després poder engegar un projecte realment sòlid, de futur, estable i de qualitat en tots i cadascun dels aspectes dels quals aquesta conselleria té certes responsabilitats.

A mi m'agradaria que en un moment determinat i en el transcurs del temps se'ns valorara.
.
.
, o se me valorara per les actituds, pels fets, que crec que és el camí, qualsevol altra cosa és pura hipòtesi, i és traure del text probablement allò que ha de ser important, que és vore entre totes i tots com tenim la possibilitat de fer millor les coses i com canviar la realitat del nostre territori.
Per tant, m'agradaria.
.
.
m'agradaria que les actituds foren valorades, però de manera recíproca, perquè crec que és el que toca.

Després, vosté.
.
.
, jo no sé, vol posar-me a mi en contra d'allò privat i que vaig contra l'empresa privada enfront d'allò públic.
Jo crec que en molts moments del discurs ha quedat palés i ha quedat clar que hem de treballar colze a colze amb l'empresa, i no poquetes vegades, el que passa que amb un disseny de la realitat territorial empresarial que tenim al País Valencià.

I això jo crec que ha quedat palés, però vosté diu: Â«Anem a vore si açò cola.
.
.
o ho posem en contra de tot l'àmbit privat i ja està.
Â» No, nosaltres hem de treballar tots i totes colze amb colze.
.
.
i en estos moments, si cap.
I, a més a més, des d'aquesta conselleria és evident que l'àmbit privat és importantíssim i estarem en contacte amb tot l'empresariat, però de manera directa, i això que no li càpia cap dubte.

Després.
.
.
, mire, vaig a dir-li una cosa del que em van dir alguns comerciants en alguna de les reunions al respecte dels horaris.
Em van dir que a vore si som capaços d'una vegada per totes de posar en un segon terme el tema dels horaris, perquè sembla ser que l'únic que existix al País Valencià.
.
.
, o l'únic problema és el tema d'horari.
I no es parla de comerç, no es parla de tot el que es podria fer per a millorar el comerç.

El compromís que jo he agafat com a conseller és que anem a buscar equilibris per a aconseguir d'una vegada per totes deixar el tema d'horaris ja de costat i comencem a parlar de com hem de revitalitzar d'una vegada per sempre el comerç valencià, i que realment funcione i vaja bé a totes les parts, perquè, en definitiva, és el que volem.
(Aplaudiments)

Després n'hi ha una altra qüestió, senyora diputada, senyora Ortiz, el tema també molt palés, molt gastat, que l'hem pogut llegir moltíssim, probablement este estiu, de l'IVF i Ivace Finançament.
És un tema molt gastat i tal.
Però ací a mi sí que m'agradaria remarcar unes diferències.
Unes diferències en què probablement l'anterior govern era omfàlic, tenia un melic impressionant.
Cadascú es mirava a ell mateixa i no existia pràcticament la possibilitat o capacitat de poder dialogar un conseller amb un altre conseller, el treball de la compartimentació, el treball d'anar cadascú a la d'ell.
I ací hem demostrat que tenim un altre model, una altra capacitat i, fins i tot, sent partits diferents els que componem el Consell, i és l'assentar-se, el dialogar i tindre eixa capacitat per a treballar de manera coordinada.
¿Què és el que anem a fer a partir d'ara?
Anem a codecidir i anem a coordinar-se i anem a treballar conjuntament economia i hisenda.
I això és important, és important que hi haja diàleg entre cadascun dels consellers i de les conselleries, perquè la coordinació és fonamental i generar sinergies entre les mateixes conselleries és bàsic per a poder anar millorant moltíssims projectes i el dia a dia de tots i cadascun dels ciutadans i les ciutadanes que viuen en este territori.
I això ho fem únicament i exclusivament per ells.

Ací no estem, i ho dic clarament, per a posar-se pins, ni el senyor Soler ni el senyor Climent.
Ací estem per a treballar pels ciutadans i les ciutadanes d'este territori.
I eixe és l'objectiu.
(Aplaudiments)

I el mateix li dic al respecte de l'altre tema molt gastat, que també ha eixit, que és el consell de la innovació.
Això està acordat per part de presidència i està acordat, també xarrat, per part de la conselleria d'economia.
A més a més si vosté es llig quines són les competències de cadascuna de les conselleries en el primer decret que s'aprova en el Consell, veurà clarament que en presidència apareix que pot fer estudis al respecte de la innovació, però que la competència en eixe decret al voltant de la innovació la té la conselleria d'economia.
I això ho hem de deixar clar.
Encara que després no em sabrà greu a mi que puguem fer una altra cosa, sempre i quan millore les funcions i genere eixes sinergies importants perquè la innovació siga potent en aquest territori i que realment beneficie a totes i cadascuna de les empreses que estan ubicades al País Valencià.

Després una altra qüestió.
Programa de garantia juvenil.
Vosté que parla del tema de l'atur i més coses.
Si em referisc també a alguna cosa que ha aparegut en els mitjans de comunicació, és a dir, ens ha anat tan mal perquè han estat tant capficats gestionant que resulta que no han gestionat, que resulta que ens hem deixat el programa de garantia juvenil per a gestionar, quan teníem un 55% de gent jove en l'atur i moltíssima altra gent que se n'ha hagut d'anar.
S'ha gestionat?
I és capaç un de dir que s'ha gestionat quan s'han deixat ahí més de cent i tants milions per a intentar anar gestionant, en un dels problemes més greus que tenim al nostre territori, que és l'atur.
Doncs no ho sé, s'ho hauran de fer vore.

Estratègia 2020.
Ja li dic que anem a millorar-la.
No únicament i exclusivament anem a estar al costat d'eixa estratègia 2020, perquè nosaltres tenim una manera de governar de no desfer per se tot allò que realment estava fet.
I si creiem que té possibilitats de millorar-se i ser bo, nosaltres anem a utilitzar-ho, com de fet vostés han vist que moltes de les coses que hem pogut dir en la nostra intervenció, eh?
, hem agafat perquè pensàvem que eren positives i que ja havien anat desenvolupant-se des d'abans.

Per tant, perquè sí, no.
Però igual que els diem que perquè algunes coses són positives, vostés també hauran d'admetre que algunes altres han estat horribles, desastroses.
I això hui per hui no ho admeten, però ho hauran d'admetre d'una manera clara.

Ja li he parlat un poc de l'observatori, què és el que pretenem.
Ja ho he dit, que anem a canviar el decret, anem a intentar que estiguen tots.
Buscarem equilibris.

Llei de participació.
Un altre tema que no vull eludir.
Clar que estic d'acord en l'equidistribució dels recursos públics.
I el partit al qual jo represente es va abstenir.
Però el que no ha de cabre en el cap de ningú és que aquest conseller va a incomplir la legalitat vigent.
I si eixa llei de participació ha d'anar endavant, anirà endavant.
Està en el Consell Jurídic Consultiu.
I com que està en el Consell Jurídic Consultiu quan tingam la resolució seguirem tot el plantejament al voltant d'esta.

I després, de manera general.
Clar que està aprovada, i com que està aprovada la tirarem endavant, sense ningun problema.
Però està en tràmits, eh?
, està fent-se tot i cadascun del procés administratiu que li toca.

I és evident que nosaltres el que volem és un model d'economia real, un model d'economia social, un model arrelat al territori, per tant un model d'economia productiva.
I ahí també he de dir-li, senyora Ortiz, que estem a les antípodes, estem a les antípodes, perquè sembla ser que vostés encara estan en l'altre model, eh?
, en el model d'economia totalment especulativa que ens ha dut on estem.
I ahí a nosaltres no ens trobaran.
I ho han de tindre clar.
(Aplaudiments)

Senyora diputada Rosa García, també agrair-li el to, ja ho he dit de manera genèrica.
I ací vaig a fer un incís també perquè m'haguera agradat que algú haguera pogut parlar també de l'Invassat, no?
, que és una de les assignatures pendents que tenim.
I simplement, per fer record, ací que tenim a l'alcalde d'Alcora, Víctor, ahir vam tindre la desgràcia de tindre una mort en una empresa.
I eixa és una de les assignatures pendents que haurem de treballar i no poquet.

I, per tant, el que volem és que l'Invassat siga un institut potent que realment done qualitat i done salut a tots i cadascun dels treballadors, siguen públics o siguen privats en el nostre territori.
Per tant, ahí treballarem moltíssim i insistirem moltíssim que l'institut este ha de funcionar molt bé.

Autònoms, que m'ha comentat.
El 20% del producte interior brut valencià i estan en el nostre ADN.
Anem a treballar, anem a tindre'ls molt en compte i anem a estar al costat d'ells i anem a fer polítiques també per a millorar tot el tema dels autònoms.

Després, per suposat que també ha parlat dels sectors tradicionals.
En el discurs ha quedat palés que d'aquesta conselleria i el Consell anem a donar molta força al sector tradicional, al calcer, al tèxtil, a la ceràmica, perquè són sectors potents i tenim que fins i tot millorar les nostres ajudes des de la via pública o a nivell de finançament perquè eixe sector genere eixe valor afegit, que el faça eixir a l'exterior d'una manera més potent si cap, anem a estar ahí.

I, per un altre costat, no vaig a parlar-li d'Ikea i Alcoinnova.
Vull dir, és qüestió pràcticament d'una altra conselleria, que a la millor tenen possibilitat vostés de preguntar-ho aquesta vesprada, concretament infraestructures.
Però vosté sap com està tota la situació en Alcoinnova.
Alcoinnova està pendent que el dia 29 el Tribunal Superior de Justícia dictamine, i a partir d'ahí crec que la decisió l'haurà de prendre el mateix ajuntament.
Perquè crec que tots i cadascun dels tràmits administratius que havien de passar els ha passat.

I en el tema d'Ikea és voluntat que diga l'Ajuntament d'Alacant.
I en funció del que diga l'Ajuntament d'Alacant també aniran fent-se tots i cadascun dels tràmits administratius que corresponguen.
Però que, en definitiva, aquesta conselleria pot parlar molt poc d'eixe tema.
Val?

I després, bé, una sintonia, senyor Antonio, tremenda.
Vaja, pense que no podia ser menys, no?
L'únic que vull dir-li és que agafem alguna de les idees que ara han aportat i hem parlat amb el conseller d'hisenda ja, anem a preparar per aquest divendres, per al Consell, a vore si som capaços també de dur i aprovar eixa comissió subdelegada per assumptes d'hisenda i economia, perquè pensem que és important, com he dit al principi, he dit abans, i en el nostre tarannà està el que tinguem que portar una política conjunta i una coordinació conjunta en moltíssims temes, no?
Perquè es generen moltes interjeccions i hem de fer possible que en eixes interjeccions ja, quan isquen, isquen el millor possible.

I ja per acabar, agrair als grups polítics que sustenten el govern directament, com són Compromís, les seues paraules, gràcies pel suport i anem a treballar conjuntament; igual que a la diputada Noelia per la seua intervenció.
I, en definitiva, si hem de canviar el model productiu és una tasca de temps, fer una tasca de moltes sinergies i, en definitiva, fer una tasca que hem de mamprendre entre totes i tots.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

Per a possibles rèpliques, la il·lustre diputada Rosa María García, en nom de Ciudadanos, per un temps màxim de cinc minuts.

Pot prendre vosté la paraula.

Quan vullga, diputada

La senyora García Muñoz:

Muchas gracias.

No, no llegaré a los cinco minutos, seré muy breve.

Señor conseller, como Matías Prats, permítame que… Para llevar en el ADN el tema de los autónomos me da la impresión que han hablado demasiado poco de ellos.
Entonces, a nosotros nos parece que los autónomos son los grandes desprotegidos.
Necesitaríamos instar a nivel nacional que paguen en función de lo que ganen y que eliminen trabas burocráticas.

Pero quiero ir más allá de esa reforma nacional que favorezca la tributación y las cotizaciones.
Desde la Comunidad Valenciana debemos buscar propuestas atractivas para fomentarlos e incentivarlos, porque los ayuntamientos y las administraciones pueden poner las cosas más ágiles a esos 330.
000 autónomos que están tirando del carro ahora mismo.

Por eso reivindicamos más microcréditos e, incluso, vamos a algo más allá, plantearnos ayudas directas.
Porque creo que deben ser ustedes exquisitamente generosos a la hora de trabajar con ese colectivo.

Queremos recordarle que la mayoría de negocios que quiebran lo hacen durante su primer año de vida.
Lo que significa que esos autónomos y emprendedores necesitan además ayuda en formación, no solo para poder gestionar, sino también para mantenerse.
Y eso sí se les puede ofrecer desde La Generalitat.

El señor president no mencionó ni una sola vez a los autónomos en su discurso de investidura.
No habló de una sola medida a favor de este colectivo.
Ni les contempló en el pacto del botànic.

Por eso le pregunto, señor Climent, qué medidas va a aplicar en favor de los emprendedores y autónomos, porque no hemos escuchado medidas concretas que afecten a su tributación, que es el gran problema, aunque sea competencia nacional.

Y sobre todo cuándo van a aplicar esas medidas, porque igual si tardan ustedes mucho esos autónomos no llegan.
Y los autónomos, honorable conseller, son nuestros emprendedores y se merecen todo nuestro respeto y apoyo.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

A continuació, per un temps màxim per a rèplica, Eva Ortiz, del Grup Parlamentari Popular.
Ortiz

La senyora Ortiz Vilella:

Muchas gracias, señor presidente.

Señor conseller, dice o me dice directamente que le hablo de lo que viene en los medios de comunicación.
Es que han tardado noventa días en venir aquí a explicar cuál es el modelo, no lo ha terminado de explicar (aplaudiments) y encima quiere que yo adivine qué es lo que usted quiere decir que no venga a través de los medios de comunicación.

Así como el señor Puig va a estar 110 días sin comparecer en esta cámara para que podamos saber también cuáles son sus respuestas a tantas preguntas que tenemos que hacerle.
Entonces, si usted encima no quiere que le atendamos los medios de comunicación, las declaraciones son suyas, todas las que he dicho, y hay alguna más que son también dignas de mención.

Mire, me voy a sumar al tema de Bosal que le ha preguntado la diputada de Compromís, aunque es de su grupo, no le ha contestado, y me gustaría de verdad que respondiera a esa pregunta.

Y sobre todo también porque ayer cuando vinieron a que le recibiera el señor Ximo Puig no fueron recibidos, sino que fue personal de presidencia quien estuvo atendiéndoles, que no pasa nada, pero que me gustaría que nos contestara a la señora diputada de Compromís y a mí sobre el tema de Bosal.

También nos ha dejado algún tipo de cuestión.
Yo le pregunto directamente.
O se ha liado con la explicación de la ley de participación, que está aprobada, o me está hablando de algo que quiere hacer con la ley de participación que ha pasado por estas Cortes y que está aprobada que yo no he entendido.
Pero me gustaría que incidiera en ese asunto, porque creo que no me ha quedado nada claro.
No sé si la va a modificar o no o qué quiere hacer con ella.
Porque ha hablado del Consejo Jurídico Consultivo y para aprobar esa ley ya pasó por el Consejo Jurídico Consultivo.
No sé si hay algún problema, pero, por favor, le pido que nos lo aclare.

El tema de la estrategia 2020, si hay que mejorarla y todo lo que sea, ir en pro de la mejora de las herramientas que existen.
Desde luego, por nuestra parte no va a haber ningún problema.
Pero, ¿cómo?
Concrete cómo va a mejorar esa estrategia 2020, no solo que la va a mejorar, que nos parece muy bien, pero cómo.

Y, también, de paso, lo que van a poner pin a uno u otro conseller.
A mí me parece fenomenal que no estemos aquí para ponernos pins, pero, por favor, concrete cuáles son las medidas.
Porque, por ejemplo, nos habla de un banco público, hablando también del tema del IVF.
Yo no sé si todos en el gobierno están de acuerdo con la figura del banco público, pero, sobre todo, si va a meter dotación presupuestaria para esa capitalización del banco público y va a estar dentro de los presupuestos de 2016, si va a ser así y si va a ser así cuánto y de qué manera.
Que nos explique cómo le van a dar forma a eso.

Y me sumo a las preguntas que le han hecho desde el Grupo Ciudadanos con el tema de Alcoinnova, pero voy a ampliar un poco más.
Nosotros sabemos, también, a través de los medios de comunicación, porque es la primera vez que ha sido posible poder preguntarle aquí y atender sus explicaciones, en el tema de Alcoinnova, pero voy a hablar más genéricamente de las actuaciones territoriales estratégicas.
Están dentro de una ley, nadie está incumpliendo nada.
Y los informes favorables los firman los técnicos, no los firmó ningún político sin el sustento de diferentes consellerias, a través de informes que vienen por funcionarios de esta casa.
Entiendo que ustedes no están en contra de esos informes favorables que vienen por los técnicos de esta casa.

Y amplío la pregunta.
¿Cuál es su posición con Puerto Mediterráneo?
Porque la primea que nos hemos encontrado es que parece ser que a usted no le gusta, pero que al alcalde de Paterna, del Partido Socialista, un día dice que sí, otro día que le va a consultar a los vecinos, otro día que no.
Yo en este momento quiero saber cuál es la posición de este conseller y de este gobierno para este tipo de cuestiones.
Y, además, también, para el tema Ikea.
Y me sumo también a las preguntas que se han hecho aquí sobre el tema de Ikea.

Y no, señor Montiel, el señor Ortiz nada tiene que ver conmigo, no se preocupe.

Por cierto, las actuaciones territoriales estratégicas, que ahora dependen de otra conselleria, que es la de agricultura y medio ambiente, y antes estaban en obras públicas, están dentro de la Ley urbanística valenciana que fue consensuada con los organismos de la Unión Europea.

También tendremos que ver en qué lugar queda después de estos cambios que ustedes han hecho este tipo de actuaciones, si estas modificaciones sin dar cuenta a esas directivas europeas en las que están sustentadas y donde esa ley urbanística valenciana tuvo la colaboración de varios agentes, pero sobre todo la aprobación de institutos que están dentro de la Comisión Europea y en el marco de las leyes y de las directivas europeas.

Y, de momento, voy a dejar el tema aquí.
Pero sí que me gustaría insistir en algo.
Señor conseller, hemos abierto titulares ya de periódico y la inestabilidad y la falta de consenso a la hora que puedan venir empresas a invertir a esta comunidad genera desequilibrio, genera inestabilidad y genera que las inversiones vayan a otro sitio.

Y por supuesto que estamos en las antípodas.
Nosotros no estamos de acuerdo con que más de ocho mil o nueve mil puestos de trabajo nuevos a través del Puerto Mediterráneo, Alcoinnova o Ikea, y podríamos seguir hablando de otras inversiones empresariales, no vengan a esta comunidad.
Vengan de donde venga, si crean empleo y si tienen los informes favorables de los funcionarios de las consellerias, serán bien recibidos y además de justicia.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

A continuació, per un temps màxim de cinc minuts, pot replicar el conseller.

El senyor conseller d'Economia Sostenible, Sectors Productius, Comerç i Treball:

Ja li ho he dit.
En el tema dels autònoms, senyora diputada Rosa García i també senyora Eva Ortiz, a la millor al crear aquesta comissió subdelegada per assumptes d'hisenda i economia tenim l'oportunitat, fins i tot, també, de tractar el tema fiscal en eixa mateixa subdelegació, és a dir que ho tractarem, ho tractarem i moltíssimes altres coses més.
L'únic que els demanem és un poquet de temps, un poquet de temps soles.
Però que tinguen clar que ens importen i no poquet.

Tema Bosal.
Mire, vaig a demanar-los una cosa.
Estaran d'acord en que si tirem endavant un pacte social per a Bosal hi haja unanimitat en Les Corts?
Perfecte.
Agafem la paraula.
El posarem, el posarem damunt la taula.

2020 ho plantejarem des de la participació.
Totes i cascuna de les millores que farem volem, com he dit abans, que des de la mateixa participació ho puguem millorar.

Banc públic, banc públic és un dels acords del botànic i que sabem que és difícil d'engegar i que d'avui per a demà serà complicat.
Però que s'està treballant i anem a treballar.
I això que quede clar.

I respecte a allò altre d'incompliment de la llei, respecte a informes que estiguen fets i més coses, no serà este conseller, ni esta conselleria la que vaja en contra de cap informe, a més a més tècnic.
I crec jo que porte uns quants anys en la gestió pública i crec que difícil serà que es puga vore en l'ajuntament en el que jo era alcalde que hagen tirat alguna cosa endavant, algun informe desfavorable.
Per tant, això claríssim.
(Aplaudiments)

I simplement per dir una coseta de les grans superfícies.
Nosaltres busquem i buscarem sempre equilibris.
Volem equilibris des del rigor i des de l'estudi i des de la viabilitat econòmica i social.
No estem en contra per se, però sí que volem estudis quan vaja alguna gran superfície endavant, tant positivament com negativament.
I eixos estudis ens deixaran dictaminar, jo crec, les possibilitats reals per a l'ocupació.
I no hem de ser tan lleugers al fer uns plantejaments d'ics llocs de treball, simplement perquè pensem que hi hauran ics llocs de treball.
Estudis i rigor i molta responsabilitat.
Això és el que hem de demostrar dia a dia.

I ja per acabar dic que, a pesar de tota la conjuntura que estem vivint, de la situació econòmica en què ens trobem els valencians i les valencianes, dels més de quaranta mil milions de deute, del poc rigor amb què s'ha gestionat, del ninguneig que han patit la majoria de sectors de la societat valenciana, de la poca o gens transversalitat amb la qual s'ha treballat, de la ignorància que hem patit de les anteriors administracions valencianes i del govern del senyor Rajoy, els jóvens, les persones amb discapacitat, les persones amb dependència, les persones amb malalties cròniques, a pesar dels forats negres d'IFA i de Fira València, de la precarització en la seua faena de molts treballadors i moltes treballadores per culpa d'una reforma laboral que mai, mai no hauria d'haver-se aconseguit.

A pesar de deixar de costat completament el cooperativisme, de no apostar de manera decidida per la reindustrializació dels nostres sectors productius tradicionals, de no responsabilitzar-se de dur endavant projectes sostenibles, sensu stricto; a pesar que sembla que a algunes persones els interessa poc el futur d'allò que més hem d'estimar, el nostre territori, els nostres hòmens i dones que hi viuen.

A pesar de tot tenim un repte, que és el repte de reconstruir el poble valencià, un país viable i de qualitat.
I hem de ser capaços de posar una altra vegada aquest trosset de món en el mapa de l'orgull de sentir-nos valencianes i valencians.
Sols des de la confiança ho aconseguirem i assolirem fins i tot guanys i beneficis econòmics.

I per a tot això m'agradaria acabar amb unes paraules de l'economista Miren Etxezarreta, que ens marquen el camí, i diu així: Â«Treballar pel benestar comú implica faena, dedicació, sovint disgustos, moltes frustracions, problemes abundants.
A pesar de tot, una vida amb un interés, amb una il·lusió per la justícia, per la fraternitat, per la igualtat, pel bé comú és incommensurablement més rica i la persona que la viu molt més feliç, cosa que al cap i a la fi és l'únic que realment importa.
Buscant la felicitat de totes les persones, l'ésser humà, a pesar de tots els problemes, no es tracta de negar-los, troba la seua pròpia felicitat, molt més que els qui només pensem en el seu propi confort o èxit personal.
Â»

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable conseller.

I donem per acabat el punt primer de l'ordre del dia.

I tot seguit passarem al segon punt.

Donem la benvinguda a l'honorable consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, per a que ens explique el programa de govern en matèria d'agricultura, medi ambient, qualitat ambiental i desenvolupament rural que se pretén posar en esta novena legislatura.

Senyora consellera, té vosté temps il·limitat per a fer l'exposició de la seua àrea.

Compareixença de la consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural, senyora Elena Cebrián Calvo, per a explicar el programa de govern que en matèria d'agricultura, medi ambient, qualitat ambiental i desenvolupament rural pretén posar en pràctica el Consell en aquesta IX legislatura, sol·licitada a petició pròpia (RE número 705) i pel Grup Parlamentari Popular (RE número 641)

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Molt excel·lent president de Les Corts.

Senyores i senyors consellers.

Il·lustres diputades i diputats.

Amics de la premsa i personal de la conselleria.

Vull començar felicitant des d'aquesta tribuna a totes les valencianes i valencians per l'impuls transformador que ens brindareu en les passades eleccions autonòmiques, el qual ens ha permés encetar un període d'esperança ple de grans expectatives i no exempt de difícils reptes.

Agraïsc sobretot la confiança dipositada en la meua persona per aquest camí que, això sí, no recorreré sola.
Compte amb un gran equip humà on totes i tots són imprescindibles, des dels alts càrrecs fins als funcionaris i treballadors que recorren el nostre territori.
Moltes gràcies pel vostre esforç, per un esforç que no sempre es reconeix i es valora.

Soy muy consciente de la magnitud de los retos a enfrentar y los problemas a resolver.
Consciente de haber entrado en una casa donde hace falta una reforma casi integral para que sus moradores puedan llevar a cabo un trabajo eficaz.
Una casa llena de facturas por pagar y donde se imponen unos condicionantes presupuestarios que limitan y complican el logro de políticas transformadoras y renovadoras.

Ante esta situación no nos vamos a acomodar, vamos a trabajar con imaginación, con esfuerzo y con creatividad para mejorar esta sociedad.
Al igual que Raimon Â«diguem noÂ».
No estamos aquí para seguir por donde íbamos; estamos para cambiar de rumbo, para apoyar a los desfavorecidos, para ayudar a quienes más lo necesitan y no a los que más tienen.

Hoy tenemos miles de refugiados llamando a las puertas de Europa y son cosa nuestra, sí, también de nuestra conselleria.
(Aplaudiments) En estos momentos detrás de las migraciones, también de estas grandes mareas de refugiados, están las causas medioambientales.
La desertificación, la pérdida de su agricultura, los desequilibrios estratégicos generados por unos combustibles fósiles cada vez más escasos y por la voracidad de quienes luchan por su control forman parte de las causas.
Sí, la mayoría de los refugiados hoy son refugiados medioambientales.
Nada de lo que sucede en el mundo nos es ajeno.

Como decidimos en el pacto del botánico, la sostenibilidad será un eje director de nuestras actuaciones y nuestras políticas.
Justo por eso ha sido creada esta conselleria en los términos en que se ha conformado y que se reflejan en su nombre.

Sabemos las implicaciones que esto comporta, pero también tenemos muy claro que sin el imperativo de la sostenibilidad ninguna economía, ninguna sociedad será viable, ni tendrá futuro, ni podrá ofrecer prosperidad, ni calidad de vida, no ya a largo plazo sino a medio y tal vez a muy corto plazo, como el cambio climático nos está demostrando ya.
Las medidas a adoptar no son solo para el futuro, son para hoy mismo y son urgentes.

En los últimos años, el partido que nos ha precedido en el gobierno ha despilfarrado recursos de todo tipo, incluso los semánticos, y ha confundido el significado de Â«desarrollo sostenibleÂ» con el de un falso e imposible crecimiento sostenido, sostenido artificialmente.
Se ha fomentado un crecimiento continuado y sin control de la organización y ocupación del territorio, de la generación de residuos contaminantes, del consumo de los recursos naturales valiosos y limitados.

De hecho, los pasados gobiernos del PP han actuado como si nuestro territorio fuera ilimitado; han contribuido a hinchar una burbuja enorme, como fue la inmobiliaria, que cuando ha estallado ha dejado un rastro de desigualdad, de pobreza, de degradación del territorio y del paisaje.
No han contribuido a un verdadero progreso equitativo y duradero para el conjunto de la ciudadanía y han malogrado partes importantes de nuestro patrimonio natural, a veces de manera irreversible.

Para nosotros, la sostenibilidad no es una palabra vacía, ni un eslogan de moda.
Es un reto, es una exigencia para lograr un verdadero progreso, equitativo y duradero.
Y es urgente actuar, pero de ninguna manera esta urgencia podrá justificar precipitación ni improvisaciones.
Queremos avanzar firme y sobre seguro y con diálogo.
Queremos que el diálogo, la discusión y el debate sean nuestra divisa.

La democracia es más lenta porque requiere tiempo para escuchar a todos, pero es mucho más segura.

Señorías, se puede ir más rápido con el ordeno y mando, con el rodillo de la mayoría.
Pero eso solo conduce al abuso y a cometer errores.

Nosotros escucharemos a todas y a todos.
Ninguna voz nos será ajena.
Desde la conciencia de que somos servidores públicos, pisaremos la calle y los campos para escuchar a nuestros dueños: la gente normal.

Y, desde la modestia de reconocer que nos queda mucho por saber, contaremos con nuestros científicos y nuestros investigadores.
Contaremos con las universidades y centros de investigación tan destacados como el Cedam, el Cide o el IVIA, que han sido tan maltratados y marginados por los últimos gobiernos.

Para nosotros, la investigación, el desarrollo y la innovación son ejes estratégicos de nuestras actuaciones y nuestras prioridades.
Son esenciales para el desarrollo y competitividad de nuestro sector primario y agroindustrial.

Rectificaremos cuando sea necesario, pero seremos firmes en el cumplimiento de nuestro compromiso con la ciudadanía.
Tenemos unos programas electorales que cumplir, por ellos nos han votado, por otra forma de hacer política.
Y hemos venido a hacer aquello que dijimos.

Hemos tenido un julio de intenso trabajo y un agosto de muy poco descanso.
Un verano duro que me sirve para recordar que este año se han batido todos los récords de altas temperaturas, hecho que pone de relieve, una vez más, la realidad del cambio climático.

Como sabrán los diputados y diputadas, en pocas semanas empezará en París la Cop21, una cumbre mundial para abordar la lucha contra el cambio climático, una cumbre de vital importancia y que seguiremos atentamente desde la conselleria.

Europa pide un acuerdo ambicioso.
Y este Consell empujará en esa dirección, y todavía más lejos si hace falta.

Al mismo tiempo, consideramos que no solo las administraciones tienen que estar implicadas en el éxito de estas cumbres y los compromisos que en ella se adquieran.
Resulta muy importante también el conocimiento y la implicación de los ciudadanos.
Una ciudadanía informada y motivada permite llegar más lejos en las actuaciones que la administración puede abordar.

Anunciamos ya que en noviembre, en la antesala de la Cop21, celebraremos en Valencia unas jornadas de reflexión y debate sobre la dimensión mediterránea del cambio climático.
Unas jornadas institucionales en las que tendrán participación representantes de las autonomías del arco mediterráneo español, así como destacados investigadores y expertos, movimientos y organizaciones ciudadanas.

La lucha contra el cambio climático es un objetivo de alta prioridad no solo para esta conselleria, sino para toda La Generalitat.
Toda la sociedad valenciana debe implicarse.
Es una tarea que nos atañe a todos y todas y que exige medidas transversales de todas las administraciones.

En el transcurso de la legislatura, impulsaremos varias líneas de trabajo:

Mayor seguimiento y control de emisiones de gases de efecto invernadero.
Análisis y estudio de estrategias para disminuir las emisiones en todos los sectores -en la agricultura, en el comercio, en el transporte, en la industria, en la edificación y en el urbanismo-.
Colaboración con todas las administraciones y con empresas, asociaciones y particulares para avanzar en la disminución de emisiones.

Educación ambiental, formación, información, divulgación, para que el conocimiento del cambio climático, de sus causas y soluciones, lleguen a todos los ciudadanos y les motiven para tener una disposición activa para luchar contra el cambio climático.

Previsión de los impactos generados sobre el territorio valenciano, en colaboración con universidades, centros de investigación y otras administraciones estatales e internacionales.

Potenciaremos el trabajo del Centro de Estudios Ambientales del Mediterráneo y su importante tarea en investigación en materia de clima.

Trabajaremos en la mitigación, pero también en la adaptación a los cambios que ya se están produciendo.

Señorías, hemos iniciado ya una revisión a fondo de la actual estrategia contra el cambio climático para mejorarla y hacerla más realista y operativa.
Del mismo modo, esta mañana, el honorable conseller de economía sostenible ha anunciado la elaboración de una estrategia valenciana de energía.
Lo celebramos, porque nos permitirá abordar conjuntamente una nueva estrategia de cambio climático y energía, en la línea de los países más avanzados.

La lucha contra el cambio climático es el reto máximo de nuestra generación.
Si no actuamos ya, el cambio climático puede ser el adiós a nuestra agricultura, a nuestras naranjas, a nuestro regadío, a nuestro turismo y a nuestra forma de vida.
De hecho, ya está afectando a nuestra agricultura, a los recursos hídricos disponibles e incluso a la salud, y agrava los desastres ocasionados por fenómenos meteorológicos extremos.

En el País Valencià somos especialmente vulnerables por nuestra situación geográfica.
Por eso, el cambio climático no es cosa de los otros.
Los otros, como en la película de Amenábar, somos nosotros.

Así que, señorías, también creemos imprescindible abordar de manera global una mejora de la calidad ambiental, de la calidad del aire y reducción de la contaminación, incluidas la lumínica y la acústica.

Entre otras medidas -que no tengo tiempo para detallar como quisiera, pero ocasión habrá para presentarlas-, (veus)…

El senyor president:

Per favor, senyories, deixen intervindre la consellera, que està en l'ús de la paraula.

Senyora consellera, continue vosté.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

…Entre otras medidas, quiero destacar el incremento y mejora de la vigilancia y control de la calidad del aire, para asegurar la calidad de los datos obtenidos.

Les recuerdo que estamos en la semana de la movilidad.
Menos coches es mejor calidad del aire que respiramos en las ciudades.
(Aplaudiments)

Estamos preocupados por las elevadas concentraciones de dióxido de nitrógeno y ozono troposférico, detectados no solo en las grandes ciudades, sino también en áreas rurales y áreas alejadas.

También queremos incrementar el control de la contaminación acústica.
Campañas educativas y de concienciación ciudadana sobre la prevención y los efectos de la contaminación, así como actuaciones de innovación administrativa ambiental para simplificar procedimientos y requisitos de cara al mejor y más estricto cumplimiento de la normativa.

Señorías, hablando de regulaciones y normas, hay pocas cosas en este país que estén tan faltas de control como los residuos.
En materia de residuos les puedo asegurar que lo que nos hemos encontrado huele aun peor que la basura.
(Aplaudiments) Nos enfrentamos a uno de los problemas ambientales más graves y urgentes en nuestro territorio, una gran preocupación de los ciudadanos, como tenemos ocasión de comprobar con demasiada frecuencia.
Y en los últimos años no se ha avanzado nada para resolver este problema.

El camino nos lo marca la jerarquía europea de prioridades en el tratamiento de los residuos.
Se empieza por prevenir su generación, se reduce su volumen y se fomenta su reutilización, recuperación y reciclaje.

Como consecuencia del insuficiente nivel de recogida selectiva en origen, el nivel de rechazos en la Comunitat Valenciana es intolerablemente elevado.
En 2014 supera el 70%.
Esto es demasiado alto.
Estamos hablando del porcentaje de residuos que no se han recuperado y que están abocados a llenar vertederos.
Un porcentaje inaceptable.

Persisten los vertederos que generan problemas ambientales graves y sociales, y plantas de tratamiento insuficientes e inadecuadas.

Como consecuencia de todo esto, se generan importantes conflictos ecológicos y sociales y el coste económico del tratamiento se encarece.

En resumen, una situación que requiere un decidido cambio.
Y este cambio, además, presenta muchas oportunidades para la ocupación y para la actividad económica.
Nos encontramos ante una oportunidad, la economía verde.

Disminuir los deshechos a enterrar implica ahorrar agua, energía y materiales valiosos.
No podemos permitirnos el lujo de desaprovecharlos ni incinerarlos.

Una premisa debe quedar clara: no vamos a seguir con ninguno de los macroproyectos del anterior gobierno contra el clamor de las comarcas afectadas.
(Aplaudiments)

Vamos a partir de un conocimiento detallado y completo de las restricciones que implican los compromisos adquiridos y las limitaciones presupuestarias, conocimiento que ya estamos completando y que nos permitirá, en breve, perfilar y cuantificar mejor nuestras intervenciones.

Antes que nada, abordaremos las actuaciones urgentes para resolver problemas inmediatos que no admiten aplazamientos.
Es el caso de determinadas plantas de tratamiento y vertederos que están saturados, así como los conflictos y disfunciones detectados en algunos consorcios.

Digámoslo claramente, hay zonas de nuestro territorio que, en temas de basura, se parecen al sur de Italia, donde los residuos son cosas de mafias y de tribunales.
(Aplaudiments)

Y en cuanto a las actuaciones a medio y largo plazo, van a ser políticas para prevenir los residuos: normativa, asesoramiento, negociación con los grandes generadores, estímulos positivos, facilidades.
Una estrategia decidida, enfocada en incremento de la recogida selectiva en origen, mejorando la cantidad y la calidad de la separación, actuando de manera consensuada con ayuntamientos y diputaciones.

En este sentido, empezaremos pronto a preparar experiencias piloto.
Contaremos con la colaboración de ayuntamientos para promover fórmulas eficaces de separación en origen, ajustadas a diferentes situaciones, características y volúmenes de tratamiento.
Con esto, queremos abordar y mejorar la reutilización, la recuperación y el reciclaje y la separación de materia orgánica para favorecer su valorización mediante la melanización y la obtención de compost.

Estamos estudiando la viabilidad de todas estas actuaciones a partir de una revisión del plan integral de residuos y con el horizonte de una nueva ley de residuos.
Y, en todo caso, dejar muy claro que la incineración de residuos urbanos no forma parte de los objetivos y las estrategias de esta conselleria.
¿Por qué?
Porqué nada desincentiva más la responsabilidad individual en la reducción de residuos que creer que el residuo desaparece en la incineración.

Pero, señorías, si seria es la situación de los residuos urbanos, no lo son menos los residuos y emisiones industriales.
Es necesario disminuir la generación de residuos nocivos, tóxicos o peligrosos y dar un fuerte impulso a la producción limpia, como marcan las directivas europeas, en concreto sobre prevención y control integrado de la contaminación.

En este sector, resulta fundamental mejorar la inspección e incrementar los efectivos materiales y humanos dedicados a esta tarea.
Lo que ocurre es que esta tarea no la podemos abordar sin recursos, unos recursos que, en la actualidad, son absolutamente insuficientes para controlar las emisiones industriales.
Contamos, tan solo, con cuatro inspectores para setecientas industrias a inspeccionar, cuatro; una situación intolerable.

También es pobre la implementación de tecnologías limpias en nuestras industrias.
Queremos darle un impulso importante durante esta legislatura.
Promoveremos líneas de coeficiencia en el uso de recursos como el agua, la energía y materiales, los sistemas de gestión de procesos y de productos, como análisis del ciclo de vida, ecoetiquetas y huella de carbono, y la investigación, en contacto con las universidades, de procesos productivos más limpios y que recuperen subproductos para minimizar emisiones y residuos industriales.

Señorías, tenemos un solo planeta, y no hay un planeta b con el que poder resolver los excesos que cometemos en este.
Y tenemos un territorio, que es la joya que hemos heredado de nuestros padres y de nuestros antepasados, y nuestra responsabilidad es dejárselo en condiciones a nuestros hijos.

La conservación y protección de los ecosistemas y de los recursos naturales es una obligación, pero también una gran oportunidad, una fuente de beneficios que devuelven multiplicados los esfuerzos invertidos.
No se trata de ninguna metáfora, sino de hechos demostrados con estudios científicos.

La preservación del rico patrimonio valenciano es todavía más necesaria en tiempos de crisis.
Generar puestos de trabajo y nuevas actividades económicas con sólidas perspectivas de futuro y rentabilidad.

Pero, señorías, desgraciadamente, en los últimos años hemos asistido a importantes recortes en materia de preservación del patrimonio natural.
Para empezar, los directores de los parques naturales han desaparecido, devaluados en la figura de dinamizadores, sin apenas capacidades de gestión.
Además, en casi todos los casos, ha servido para colocar a personas sin preparación ni capacidad, que solo podían mostrar como mérito la afinidad política con el partido del gobierno; una práctica que tiene que acabar.
Y, por eso, nos proponemos devolver la dignidad del concepto de director de espacios naturales protegidos y dignificar también la fórmula de acceso.
(Aplaudiments) Optamos por un concurso público y transparente que prime capacidad y méritos frente a cualquier consideración partidista o amiguista.

También en los últimos años se han realizado graves recortes de personal, se han eliminado más del 70% de los técnicos y educadores de los parques naturales.
Otros recortes en normativa de los espacios naturales valencianos han dejado fuera una efectiva protección cerca de la mitad de su extensión.
Restituiremos de inmediato los graves recortes efectuados en la ley forestal y de espacios naturales protegidos, que han tenido un efecto práctico de rebajar a límites intolerables la protección de nuestros enclaves naturales más valiosos.

También, los mecanismos de participación en los órganos de gestión de espacios naturales dejan mucho que desear.
Nos proponemos democratizarlos y hacerlos más dinámicos y efectivos.
Nuestra prioridad, señorías, será mejorar el nivel de protección real y eficaz de las áreas ya protegidas, que muchas veces solo lo están sobre el papel, para que realmente esa protección redunde en una verdadera conservación y mejora, promoviendo la restauración y regeneración de los ecosistemas, y los usos humanos compatibles con la protección del territorio.
Queremos hacer de nuestros parques y parajes naturales la punta de lanza de un modelo que aporte rentas y mejoras económicas y sociales a los habitantes del mundo rural.
Los habitantes de estas áreas tienen que notar antes que nadie los beneficios de la protección, participar activamente en su gestión y conservación.

Igualmente nos proponemos en esta legislatura la revisión del plan de acción territorial forestal para mejorar sus contenidos y hacerlos más operativos.
Estudiaremos una actualización de la ley de espacios naturales y de la ley forestal.
Nuestra voluntad sería hacer nuevas leyes.
Pero, conscientes de las complejidades y costes que ello implica, analizaremos también otras opciones para conseguir el mismo resultado, instrumentos legales actuales y útiles.
Y eso sí, promoveremos el uso y la puesta en valor de los espacios naturales por parte de la ciudadanía.
No hay mejor protección para nuestra naturaleza que implicarnos todos en su conservación.
Se conserva lo que se valora, lo que se conoce y lo que se quiere.

Señorías, para proteger el medio natural, también hemos de redoblar esfuerzos en prevención de incendios.
Es cierto que se han producido avances en los últimos años en extinción de incendios forestales que habrá que consolidar, reforzar y mejorar.
Sin embargo, en materia de estricta prevención, el balance no es bueno.
El número medio de incendios anuales todavía es de unos cuatrocientos, demasiado elevado, y cifras que no han mejorado significativamente comparadas con las de los años setenta y ochenta.
No hemos avanzado en la verdadera prevención de los incendios, en evitarlos, en disminuir de manera clara su número.
La mayor parte de los incendios forestales en nuestro territorio tienen causas humanas, en torno a un 90%.
Solo los rayos pueden considerarse estrictamente naturales.
El resto de los casos corresponden a fuegos encendidos deliberada o accidentalmente por personas, la mayor parte accidentes, negligencias o imprudencias que no tendrían que producirse nunca.

Las imprudencias son, en sentido estricto, totalmente evitables.
En 2012, 2013, 2014 y este mismo verano, quemas de restos agrícolas, accidentes de maquinaria, fuegos encendidos en periferias urbanas o viviendas diseminadas cerca del bosque han originado gran parte de los incendios más graves.
Por este motivo, nos hemos propuesto en esta legislatura abordar en profundidad la prevención de los incendios, en el sentido literal de evitar las causas humanas de la mayor parte de los fuegos.
La prevención de los incendios recae ahora de nuevo en esta conselleria, y no vamos a escatimar esfuerzos para combatir esta lacra.
(Aplaudiments) Medidas como incrementar y mejorar la vigilancia, la disuasión, la conciliación de usos, la información a todos los habitantes y visitantes de las áreas forestales, así como la educación ambiental, la concienciación y la formación de todos los colectivos humanos implicados en las tareas de riesgos serán prioridades en nuestro trabajo.

Si somos capaces de hacer entender a la ciudanía que igual que no podemos conducir por ti, no podemos evitar los incendios por ti, tendremos entonces un buen trecho de camino recorrido.
En este sentido, quiero parar aquí un poco para destacar el importante papel que tienen los colectivos humanos implicados en estas tareas, además de los implicados en la extinción.
Me refiero a los cuerpos y colectivos que participan en las tareas de vigilancia, como son las unidades de vigilancia preventiva y el cuerpo de agentes medioambientales de La Generalitat, que intervienen también en otras muchas tareas relacionadas con la defensa, la protección y la mejora de nuestro patrimonio natural.
Colaboraremos a mejorar sus condiciones de trabajo, y escucharemos sus reivindicaciones y propuestas para conseguir la mejor eficacia en su tarea.

Señorías, eficaces hemos de ser también en la gestión del agua.
Seamos realistas.
El agua es un recurso limitado que se tiene que gestionar como tal, sin esperar que las soluciones vengan siempre de fuera ni que nos vayan a llover del cielo.
En el contexto de un cambio climático evidente no podemos esperar un incremento de las aportaciones naturales, sino todo lo contrario.
Por ello, adoptamos una visión global y a largo plazo.
No vamos a decir a cada cual lo que quiere oír, ni vamos a proclamar aquello de Â«agua para todosÂ».
No hemos venido aquí a mentir.
Veinte años del gobierno del Partido Popular y aquí siguen desenterrando el hacha de guerra cada vez que se presenta la ocasión.
Solo si gestionamos el agua como un recurso escaso que es y priorizamos las soluciones autónomas que dependan de nosotros, y optimizamos su uso buscando la máxima eficacia y evitando derroches y usos inadecuados podremos mirar con seguridad y tranquilidad al futuro.

Nuestro empeño estará en aplicar con diligencia las exigencias de la directiva marco del agua.
La depuración integral de las aguas tiene que ser un objetivo irrenunciable y es una obligación normativa europea.
El camino está en la mejora de las redes de distribución, la lucha contra la contaminación, evitar la salinización y nitrificación de los acuíferos, recuperar al máximo las aguas de acequias y depuradoras que acaban en el mar y utilizar las infraestructuras disponibles.
Por supuesto, tenemos también que acabar con los vertidos de aguas sin depurar o insuficientemente depurada a los cauces fluviales o al mar, situación que todavía está muy lejos de ser satisfactoria.
Y sí, somos conscientes de la situación de escasez de agua para la agricultura en varias comarcas, muy especialmente en el sur de Alacant, en el área del Segura y también al norte de Castelló.

También de los problemas de abastecimiento de agua de calidad para usos urbanos en municipios de les Marines y la extensión del proceso de nitrificación de las aguas subterráneas, que afecta a la mayor parte de zonas litorales, especialmente preocupante en los municipios de la Ribera.
Igualmente son destacables las elevadas pérdidas en muchas redes de abastecimiento urbano que llegan a alcanzar hasta el 70%.
Para dar respuesta a las necesidades de los agricultores, aprovecharemos todos los recursos disponibles y nos basaremos en la mejora y eficiencia de los regadíos, promoviendo el ahorro de agua, además el de abonos y plaguicidas, la reutilización de agua depurada, y en situaciones y áreas puntuales, empleando agua de desalación.
Tenemos recursos suficientes para no depender en exclusiva de los aportes de agua ajenos, y hemos de ser capaces de ponerlos en acción, sin que la demagogia de quienes llevan años haciendo negocio con el agua, ya sea ganando dinero o votos, nos desvíe de nuestro camino responsable.
(Aplaudiments)

Defenderemos la calidad de los valiosos ecosistemas hídricos de nuestra tierra, zonas húmedas, lagos como el Fondó d'Elx o la Albufera, que se encuentra en una inaceptable situación, y nuestros preciados pero degradados ríos que tienen que ser mejorados y recuperados.
No podemos consentir la contaminación y degradación de estos esenciales y emblemáticos ecosistemas.
Su conservación y mejora no solo tiene que ser una prioridad para nosotros.
Ya lo es para organismos y tratados internacionales que estamos obligados a respetar.

Sí, señorías, la adecuada gestión de nuestro territorio y de nuestros recursos naturales también importa a nuestros agricultores.
La ganadería, la agricultura, la pesca, el comercio y la industria agroalimentarias son actividades de importancia capital para nuestro país, más allá de su contribución al PIB.
La aportación conjunta como cadena, como sistema de estas actividades representan alrededor del 16% de la riqueza, aportan el 14% de los puestos de trabajo, suponen el 24% del valor total de las exportaciones valencianas y tienen lugar sobre más del 60% de nuestro territorio.
Según datos del INE, en los últimos años el sector agroalimentario ha sido el principal motor de las exportaciones y uno de los pocos impulsores de la economía durante la crisis.
Además, tiene un efecto multiplicador en la cadena alimentaria por su conexión con otros muchos sectores económicos: el transporte, el comercio, la distribución, la logística.

Para nosotros, para mí, la actividad agroalimentaria es clave en la necesaria recuperación económica.
La agricultura valenciana se caracteriza por su estructura atomizada, tanto en la producción como en la comercialización.
El tamaño de las explotaciones y su dispersión parcelaria, la reducción sistemática del número de profesionales y el escaso nivel de relevo generacional colocan al agricultor en una posición de debilidad frente a la situación de los precios y la presión de los mercados.

Por otra parte, la actual política agrícola común, cuyos pagos en general se sitúan alrededor del 5% de la renta agraria, no favorece la estabilidad de los mercados para nuestras frutas y hortalizas, que en conjunto representan más del 60% de la producción final agraria valenciana y la mayoría de las exportaciones agroalimentarias.

La ganadería está sustentada fundamentalmente en explotaciones profesionales en las comarcas rurales del interior, con granjas en régimen de integración o explotaciones extensivas.
La dependencia total del ganadero al comportamiento de los mercados y la reacción de la integradora, así como la escasa o nula concentración de la oferta participada por los ganaderos, coloca a los profesionales en una situación de debilidad estructural.
La actividad pesquera, de gran relevancia social en la costa y de marcado carácter artesanal, en los últimos veinte años ha visto mermada su importancia económica, debido a la considerable disminución de capturas.
También la falta de modernización de la flota y de formación de los pescadores, y las deficiencias o nulas estrategias de comercialización.
La erosión de las rentas obtenidas y las duras condiciones de trabajo ponen en cuarentena la viabilidad económica de la actividad pesquera.

Por su parte, la acuicultura, tanto marina como terrestre, complementaria de la pesca extractiva y con un gran potencial de crecimiento, tampoco ha recibido la atención adecuada por parte de la administración autonómica.
Frente a estos y otros muchos problemas, en los últimos veinte años el gobierno valenciano del Partido Popular permitió que la renta agraria cayera un 35%.
Que se abandonaran 35.
000 hectáreas de cultivo, de cítricos en particular.
Que el número de profesionales pasara de más de noventa y cinco mil a tan solo 11.
000.
Que la edad media de los profesionales en agricultura pasara de cuarenta y ocho a sesenta y cuatro años.
Que el número de ocupados en el sector agrario se redujera el 70%.
Y que el tamaño medio de las explotaciones de regadío no supere la hectárea.

Señorías, para este gobierno el sector agroalimentario va a ser un sector estratégico.
El mantenimiento de las potencialidades productivas del territorio es fundamental en un planeta cada vez más poblado y en el cual las tierras más fértiles se reducen y desaparecen día a día.
Garantizar la soberanía alimentaria y fomentar una alimentación de calidad es una prioridad.
Con demasiada frecuencia los agricultores valencianos han sido empleados como escudo o como excusa para defender otros intereses menos nobles.
De nada nos sirve que se invoquen fidelidades tradicionales y arraigos culturales profundos, si después se sacrifican buena parte de las tierras más fértiles y productivas de nuestra geografía, tierras arrasadas por la expansión urbanística y la especulación que la administración popular no supo controlar o que incluso promovió, muy lejos de los intereses de los agricultores profesionales.

Sabemos que hay diferentes tipos de agricultores y de agriculturas, y todos merecen nuestro apoyo y nuestro trabajo.
Queremos apoyar a todos, pero especialmente a los agricultores profesionales, a aquellos que no tienen otras fuentes destacables de ingresos.
Son los herederos y continuadores, ahora cada vez más escasos, de aquella agricultura tradicional que nos enorgullece como valencianos y que, ahora, en demasiados lugares parece en riesgo de extinción.

Señorías, necesitamos ejercer plenamente nuestras competencias y, a través de una planificación estratégica, elaborar un nuevo modelo agroalimentario valenciano.
Este modelo supone adoptar varias medidas, tan solo voy a citar dos: una ley valenciana de ordenación de las estructuras agrarias de producción y de comercialización que establezca todos los instrumentos legales necesarios para acometer la segunda modernización del sector agroalimentario valenciano; y la caracterización y elaboración de los mapas agronómicos comarcales de la Comunitat Valenciana como instrumento básico para la ordenación y modernización de las estructuras.

Los jóvenes agricultores y las mujeres están en el corazón de nuestra conselleria, necesitamos ofrecerles proyectos de vida personal y profesional atractivos y viables para contrarrestar el abandono del campo y el envejecimiento del sector.

Necesitamos crear mecanismos ágiles y efectivos que garanticen precios dignos para el agricultor y el futuro del mundo agrario.
Tenemos como prioridad trabajar para que los precios cubran los costes y sostengan la actividad.

La seguridad y la garantía de cosecha, así como la estabilidad de rentas pasa por facilitar el establecimiento de un seguro de ingresos de explotación, así como una clara política de equilibrio en la estructura de distribución y comercialización.

Impulsaremos iniciativas que aporten calidad y mayor valor añadido, actuaciones vinculadas a variedades específicas, a denominaciones de origen de prestigio, a la relación con el territorio y los espacios naturales protegidos y a la producción ecológica.

La producción ecológica tiene ya una larga trayectoria en nuestro país de más de tres décadas.
En aquel momento fuimos pioneros en el estado español pero en los últimos años no se le ha dado el apoyo necesario.
Se han perdido oportunidades y, así, otras comunidades autónomas como Andalucía o países mediterráneos como Italia nos han superado especialmente en cuota de mercado.

Para esta conselleria la agricultura y la ganadería ecológicas son una prioridad.
A lo largo de la legislatura vamos a darle un impulso destacado porque queremos que pronto empiecen a verse sus frutos.
En coordinación con otros departamentos de La Generalitat, ayuntamientos y otras instituciones impulsaremos proyectos formativos y de divulgación de la producción ecológica en centros educativos; introducción de productos locales y ecológicos en la restauración colectiva pública como colegios y hospitales; líneas de producción y transformación ecológica con el apoyo de las medidas específicas contempladas en el plan de desarrollo rural; una red de mercados con productos agroalimentarios ecológicos, locales y artesanales; y una estrategia de asesoramiento, apoyo y dinamización rural desde las oficinas comarcales.

Señorías, vamos a apoyar el consumo local y de proximidad a través de la regulación de los canales cortos de comercialización y venta directa; vamos a potenciar los mercados locales y agilizar y simplificar los trámites de forma que puedan generar trabajo estable en el medio rural.
Es necesario continuar la modernización de los regadíos como la forma más eficaz y económica de lograr rápidos e importantes ahorros en el consumo de agua.

Quedan grandes superficies de regadío por modernizar, fundamentalmente en la Vega Baja del Segura y en el Camp d'Elx, donde a la escasez de agua se le une la fuerza competitiva de la producción agroalimentaria, sin olvidar las actuaciones pendientes en modernización de los regadíos del Júcar.

Es necesario dar impulso a la diversificación de cultivos, enfocándolos hacia producciones intensivas en capital humano que aportan un elevado valor añadido y aseguran la sostenibilidad ambiental de las producciones.
Durante demasiado tiempo se ha puesto el énfasis solo en la cantidad.
Hemos de apostar también ahora, además, por la calidad.

Es necesario, también, abordar el reenfoque del modelo empresarial de economía social.
Debemos tener como objetivo lograr cooperativas agroalimentarias viables y con dimensiones adecuadas al entorno de un mundo global.
Un plan integral del cooperativismo agroalimentario valenciano debe formar parte de la estrategia general de ordenación de la cadena comercial agroalimentaria.

Señorías, hay que hacer también una reflexión que afecta a todos los servicios de esta conselleria que gestionan fondos europeos.

Nos hemos encontrado con una estructura descapitalizada.
El personal técnico con que contamos son auténticos profesionales, y gracias a ellos porque han salvado la captación de fondos europeos en unas condiciones muy complicadas de asumir, porque ha sido la dejadez del gobierno anterior el que ha provocado que la Unión Europea nos imponga una multa por la mala gestión y las deficiencias sistemáticas (aplaudiments) en controles entre 2007 y 2011, por haber vaciado de personal y de medios la conselleria en algo tan relevante para el campo valenciano como son las ayudas de la PAC y que nos va a costar más de seis millones de euros.
Desgraciadamente es probable que no sea la última ni la más baja de las multas, todo ello por la mala gestión y la peor visión, porque no invertir en material y en personal ha descapitalizado el músculo de la administración pública.

En relación específicamente con la ganadería queremos desarrollar un programa de modernización de explotaciones ganaderas que incentiven la introducción de tecnologías para el aprovechamiento de sus productos, racionalización de la alimentación animal e incremento de la eficiencia energética; también, la modernización de instalaciones, mejora de maquinaria e infraestructuras sanitarias; la mejora genética e informatización de la gestión serán aspectos a desarrollar con preferencia; se certificarán para la producción ganadera ecológica los pocos mataderos públicos que quedan en nuestras comarcas facilitando así la viabilidad económica de producciones con un valor añadido y ambiental superior.

Somos conscientes de la necesidad de mejorar las condiciones de trabajo y la competitividad de las explotaciones ganaderas, por lo cual consideramos necesario un plan de simplificación y agilización de los trámites administrativos; también, en los sistemas de producción de ganadería extensiva y promoción de las razas autóctonas.

Y no me olvido del sector pesquero, lamentablemente marginado en muchas ocasiones.
La gestión sostenible de los recursos pesqueros necesita un conocimiento y una adecuada evaluación de los caladeros; la investigación tiene que ser la base de la adopción de decisiones teniendo en cuenta la opinión de los pescadores y sus cofradías, de los mayoristas y minoristas, de las industrias y de los consumidores; también, el buen estado ecológico del medio marino es necesario para la supervivencia del sector.

Desde la conselleria potenciaremos aquí sinergias y oportunidades.
Vamos a desarrollar el nuevo programa operativo de la pesca para generar empleo en el sector pesquero y mantener el carácter tradicional de la actividad pesquera valenciana como valor añadido.
El objetivo es mejorar la competitividad, la calidad, la imagen y la promoción de nuestros productos pesqueros unido a una mejor consideración del profesional.
Hay que asegurar una formación continua y de calidad y modernizar la adaptación de la flota a la eficiencia energética, la seguridad a bordo y las nuevas tecnologías.

Señorías, hemos puesto el acento en la investigación, el desarrollo tecnológico, la innovación y la transferencia como ingredientes fundamentales de un sector agroalimentario competitivo y sostenible, y lo hacemos a sabiendas del daño que los recortes han hecho a la investigación, el desarrollo y la innovación; a sabiendas del legado de precariedad que asumimos en esta conselleria provocado por la desatención a los centros científicos y tecnológicos del anterior gobierno, una desatención que se refleja en la notable reducción presupuestaria y el gran número de vacantes sin cubrir.

En nuestro buque insignia científico, el Instituto Valenciano de Investigaciones Agrarias, nos hemos encontrado con un 60% de las plazas de investigadores-doctores sin cubrir, y un 80% de vacantes sin cubrir en el servicio de transferencia de tecnología, así que es nuestra obligación invertir este proceso y en ello vamos a aplicar nuestros esfuerzos.
Afianzaremos las líneas de investigación estratégicas para el sector agroalimentario valenciano tan olvidadas y haremos que los mecanismos de funcionamiento del IVIA sean transparentes, participativos y que prioricen las verdaderas necesidad del sector.

La administración no debe ser un obstáculo para el desarrollo y el progreso del sector agroalimentario.
Para nosotros es un objetivo básico convertir la acción administrativa de La Generalitat en cooperadora, impulsora, promotora y generadora de valor, facilitando la actividad de los sectores agroalimentarios acompañándolos en sus decisiones y estableciendo la normativa legal necesaria para la consecución de sus fines.

Señorías (rient), voy acabando, el País Valencià tiene una deuda histórica con las comarcas de interior de predominio rural, son el 68% de nuestro territorio donde solo habita un 8% de la población, y en los últimos cincuenta años las comarcas de interior han sufrido un proceso de despoblación y envejecimiento, una continua pérdida de rentas y déficit de servicios de sanidad, de educación, de cultura, de transportes, de comunicaciones, se ha ido abriendo una grieta cada vez mayor con las comarcas más pobladas del litoral.
Como dato les diré que en los últimos veinte años se han abandonado ochenta y seis núcleos de población rural en nuestra comunitat.

En esta legislatura tenemos que hablar de desarrollo territorial.
Ayúdennos a impulsar un modelo, a la vez que realista, ambicioso y positivo para el desarrollo y el equilibrio territorial.

Necesitamos iniciativas generadoras de trabajo estable.
Es nuestra obligación adoptar medidas transversales que incrementen rentas y acometer actuaciones dirigidas a mejorar los servicios básicos.
Se trata de fijar la población y establecer condiciones necesarias para el sostenimiento y viabilidad futura de las pequeñas poblaciones.

Los fondos europeos dirigidos al desarrollo territorial son un importante incentivo para estas políticas como estímulo de actividades sostenibles y con futuro, actividades basadas en propuestas que la propia población priorice.

Nos preocuparemos de que las ayudas cumplan sus objetivos y que, realmente, sean una herramienta de desarrollo territorial equilibrado, equitativo y distribuido, dando especial apoyo a los colectivos más desfavorecidos, a los jóvenes y a las mujeres.

Tendremos en cuenta la finalidad ambiental de gran parte de las medidas para que se cumpla la exigencia de sostenibilidad y nutrir el capital natural de nuestro territorio.

El Plan de desarrollo rural 2014-2020 es un buen instrumento que estamos empezando ya a poner en marcha.
Próximamente, revisaremos las líneas de actuaciones prioritarias para asegurar que se ajusten a los objetivos marcados.

La transparencia, la excelencia en la gestión y la participación tienen que llegar también aquí y muy especialmente.
Se trata de nuestra imagen en Europa y se trata de recursos vitales para nuestra economía.

Señorías, para terminar me gustaría compartir con ustedes una reflexión que me vino a la cabeza a los pocos días de empezar mi andadura al frente de esta conselleria.

Con motivo de mi visita al Tribunal de les Aigües, el gabinete que dirijo requirió de una pequeña colaboración del Institut Cartogràfic Valencià.
Gracias a ello pude descubrir en primera persona el laborioso e importante trabajo que realiza este organismo para impulsar y coordinar el desarrollo cartográfico de nuestra tierra.
En aquel instante no pude dejar de pensar en la política de la que presumieron nuestros anteriores gobiernos, la de poner la Comunidad Valenciana en el mapa.

Desconozco el presupuesto con que contará el instituto cartogràfic para elaborar nuestros mapas, pero estoy segura de que no se acercará ni de lejos a los recursos económicos, perdón, a las deudas económicas que nos han dejado unos gobiernos en su empeño de ponernos en el mapa, y lo que hicieron fue destrozar el mapa; nosotros queremos recomponerlo.
(Aplaudiments)

Para terminar tomo prestadas las palabras de nuestro ilustre e ilustrado botánico Cavanilles, que dice: Â«Este es el bosquejo del país delicioso que he procurado examinar, recorriendo por espacio de tres años los montes, barrancos, marina y campos cultivados, para dar a conocer algo de lo mucho que contiene acerca de la historia natural y agricultura.
Hablaré de lo que he visto; pero quedará aún mucho que añadirán otros más instruidos, contentándome con haber tirado las primeras líneas del cuadro.
Â»

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Moltes gràcies.

Anem a continuar el debat amb la intervenció de l'il·lustre diputat José Ciscar, en nom del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de quinze minuts.

El senyor Ciscar Bolufer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyors diputats.

Senyora consellera.

En primer lloc, com no, en nom del Grup Parlamentari Popular, felicitar-la pel seu nomenament i desitjar-li molta sort, perquè si vosté té sort vol dir que els nostres agricultors, ramaders i pescadors també van a tindre-la.

I desitgem també que una vegada que ja han tancat el controvertit assumpte de la distribució de competències entre la seua conselleria i altres, esperem que definitivament, i han resolt, pareix ser, això del mestissatge, que vosté ja es puga posar a gestionar seriosament.

Jo reconec que al principi açò del mestissatge jo no entenia molt bé què és el que volia dir.
Però bé, poc a poc un va adonant-se de les coses.
I és la manera elegant que tenen alguns i algunes de dir Â«anem a vigilar-nos, anem a vigilar-nos mútuament perquè com no ens fiem uns dels altres i no ens estimem uns als altres, hem de conviure, és un matrimoni de conveniènciaÂ».
(Aplaudiments)

Han hagut de passar tres mesos, tres mesos, senyora consellera, però esperem que tinguen ja resolt eixos problemes d'intendència i puguen vostés començar a gestionar.

Si em permet, m'agradaria donar-li un xicotet consell.
En la seua gestió diària no busque la inspiració, no vullga vosté il·luminar-se en el pacte del botànic, no intente il·luminar-se allí, perquè no va a trobar res que la puga ajudar.

El pacte del botànic li dedica menys d'una línia, menys d'una línia a l'agricultura valenciana, (aplaudiments) menys d'una línia per a dir que s'ha de recuperar l'agricultura valenciana.
Molt bé!
Però quines mesures, eh?
Quines directrius?
Ninguna.

Eixa és la importància que pareix que l'acord de govern li dóna a un sector que en la nostra comunitat dóna ocupació, senyories, a més de cent mil persones, a més de dos mil empreses agroalimentàries, aglutina una producció anual de més de dotze mil milions d'euros i és el primer sector exportador de l'economia valenciana.

Des del Partit Popular sí que li donem la importància que mereix, que tenen els nostres agricultors, empresaris del sector agroalimentari, regants, ramaders, pescadors, etcètera.

Per això, senyora consellera, li anuncie, li anuncie una oposició sempre constructiva, sempre constructiva, però ferma i molt contundent.
I anem a recordar-li els programes electorals, als quals vosté s'ha referit i que ha de complir des de diversos partits.
Per cert, que algun dels firmants del pacte del botànic ja han despenjat el programa electoral de les seues pàgines web.
Però mosatros tenim còpia de tot i per això li dic que no patisca perquè anem a poder recordar-ho.

I li agraïsc la seua referència al Programa de desenrotllament rural, perquè gràcies a la gestió de l'anterior Consell té vosté 450 milions d'euros per a distribuir entre la nostra agricultura i el nostre sector rural.
450 milions d'euros per a invertir en quatre anys.
Un programa que té ja el vistiplau definitiu de la Unió Europea.
Per això, quan vosté diu de canviar bases, està tot aprovat per la Unió Europea.
Jo seria molt prudent, no siga que comencem a retardar-ho tot.

Perquè, fixe's vosté, una cosa que ens preocupa i molt, una cosa que ens preocupa i molt.
En tres mesos no s'ha tret ninguna ordre de desenrotllament del Programa de desenrotllament rural.
L'anterior Consell en va traure diverses.
Està tot preparat.
Té tot el vistiplau, insistisc, de la Unió Europea.
Té vosté els diners.
I fixe's, li dic més, la Generalitat valenciana aposta 192 milions d'euros, que són 65 milions d'euros més dels que eren necessaris per al cofinançament que ens imposa la Unió Europea.
65 milions d'euros més perquè vosté es puga lluir donant ajudes.
I eixos no els haurà de discutir amb el conseller d'hisenda, perquè eixos, com li dia, ja estan aprovats.

Ens preocupa, li reitere, que vostés no hagen encara tret cap ordre.
I ens preocupa, ens preocupa també i molt el que ens arriba, que volen fer vostés en la selecció dels grups d'acció local.

Mire, consellera, hi ha una convocatòria que està convocada i publicada.
Hi ha nou sol·licituds presentades dins del termini corresponent.
No ens creguem que les nou candidatures incomplisquen els requisits de la convocatòria, sincerament, alguna hi haurà que ho complirà, sobretot si tenim en compte, pel que han traslladat als grups d'acció local, que la majoria dels defectes, que vostés diuen que si falten segells, que si falten firmes, que si falta un NIF i més coses, són defectes esmenables i que amb la llei en la mà tindran l'obligació de donar un tràmit d'esmena.

Per tant, poden trobar-se vostés en este tema si fan el que han dit que van a fer amb impugnacions judicials que podrien anul·lar ajudes i retardar la concessió d'eixes ajudes del programa Leader, que és molt important efectivament per al nostre món rural, perquè són 27 milions d'euros.
Li avance, senyora consellera, que anem a estar molt vigilants en este tema.

Han fet vostés referència al tema del que vostés diuen sancions, diuen denúncies de la Unió Europea, d'incompliments i altres coses.

Mire, vostés estan fent moltíssima demagògia en este tema.
Les correccions financeres, que és com es denomina l'instrument que utilitza la Unió Europea, s'han produït sempre en tots els períodes de la PAC, en tots els estats membres beneficiaris de la PAC i en totes les comunitats autònomes espanyoles.

Vosté en la seua gestió, en esta legislatura, també tindrà, també tindrà correccions financeres, perquè el dret comunitari és complex, i tots ho sabem, es complex, té moltes interpretacions i de vegades els estats i les comunitats s'enganyen en fer eixes interpretacions.
I eixe és el sentit de les correccions financeres.

El dret comunitari no són regles matemàtiques, i a l'hora de transposar la normativa europea als estats membres poden passar eixes correccions.

Mire, este és el quadre de correccions financeres en tramitació que maneja el FEGA, el Fons espanyol de garantia agrària, està en la pàgina web del FEGA, se'l poden, se'l poden vostés baixar.
Segons este quadre, segons este quadre, aquí estan les correccions financeres que tenen previsió any 2015 i 2016; segons este quadre, estes correccions financeres per a tota Espanya sumen en el millor dels casos un import de 315 milions d'euros, poden arribar fins a 416.
En este quadre apareixen la pràctica totalitat de comunitats autònomes espanyoles que reben ajudes de la PAC, excepte Cantàbria i Astúries estan totes.

Mire, aquí tinc els acords del Consell de Ministres sobre correccions financeres.
Des d'abril de l'any passat fins ara, trenta.
Totes les comunitats autònomes espanyoles, també la valenciana per descomptat, han tingut este tipus de correccions.
El que passa és que algunes comunitats com Andalusia tenen correccions pendents per més de sixanta milions d'euros.
Altres, com Castella-Lleó i Castilla-la Manxa per més de quaranta milions d'euros.
La Comunitat Valenciana és de les que millors parades està en esta situació.

I més proves de la seua demagògia.
Aquí estan casos portats a l'òrgan de conciliació de la Unió Europea en temes d'agricultura per ajudes a la PAC.
Aquí tots els països que reben ajudes de la PAC tenen alguna qüestió de correcció financera, alguns països per centenars de milions d'euros.
Per tant, senyora consellera, no facen vostés demagògia en este tema, fan manipulació i cortines de fum.
El que volen tapar és una altra cosa o volen aconseguir una altra cosa, que si després en la rèplica, perquè ara no crec que tinga temps, tinc temps, li ho diré.
Però que estes correccions han existit i van a existir sempre.
I per això m'agradaria que vosté em diguera quan torne a pujar ací, ¿vosté garanteix que en la seua gestió o derivada de la seua gestió no van a haver-hi correccions financeres en les ajudes de la PAC?
Diga-ho quan puge.
(Aplaudiments)

En relació a la pesca, que efectivament i compartisc amb vosté que és un sector molt important, hi ha un tema que ens preocupa.
És que en l'última campanya electoral vostés van dir als pescadors que quan governaren hi haurien parades temporals.
Han passat tres mesos i no tenim cap constància d'eixes parades temporals.
I els pescadors tampoc la tenen.
Li ho dic perquè vostés dien als pescadors que eixa mesura era voluntat del Consell i que vostés la instaurarien.
Tinc curiositat per saber-ho.
Quant de temps van a tardar vostés en tirar-li la culpa al ministeri, al Magrama, per no poder implementar la seua promesa?

Medi ambient.
En matèria de medi ambient ha sorprés vosté en alguna declaració, i també ho ha donat a entendre en el dia de hui, que per primera vegada ací, en la Comunitat Valenciana, es va a fer política ambiental.
Aleshores, dels vint-i-dos parcs naturals que hi ha en esta comunitat, què han vingut aquí, què han aparegut, per generació espontània?
El 40% del territori protegit que té esta comunitat, la mitjana en Espanya és del 23% és per casualitat, senyora consellera?

El Pla d'acció forestal de la Comunitat Valenciana no és política ambiental?
L'aprovació d'una llei de vies pecuàries de la Comunitat Valenciana no és política ambiental?
L'aprovació d'un pla integral de residus tampoc és política ambiental?

Li pose eixos exemples per a demostrar-li que vosté.
.
.
, li'n podia posar moltíssims més, vosté no partix de zero.
En esta comunitat ja són molts anys fent política ambiental.
I que si hui vosté com a consellera ha pogut anar a Alacant a soltar tortugues boves i a parlar de la bona salut del Mediterrani és perquè prèviament hi ha hagut una política ambiental que ha cuidat i criat en el seu primer any d'existència (aplaudiments) estes tortugues boves i s'ha fet política en el Mediterrani i en les nostres costes.

Vosté ha fet una exposició del que pensa fer en eixa nova etapa de política ambiental.
I anem a vore en què queda tot això.

En matèria de residus no ens ha quedat molt clara la seua exposició.
Evidentment tots estem d'acord que es separe i es recicle, i com més millor.
Però vosté sap que sempre hi hauran rebutjos.
Per a rebutjos, anem a seguir fent forats per enterrar-los o anem a fer alguna cosa que ja aposta amb caràcter preferent als abocadors la Unió Europea, com és la valorització energètica?
Ens agradaria saber eixe tema com està.

Ens haurà de dir també què pensa fer vosté amb els 272 agents mediambientals.
I li ho pregunte perquè després d'haver-se reunit vosté amb ells recentment, en el ROF acabat d'aprovar ni se'ls anomena, ni se'ls anomena.
Aleshores ens haurà d'explicar vosté què és el que vol fer.

No ha parlat de la caça, una activitat molt arrelada a la Comunitat Valenciana, amb un impacte econòmic d'uns cent sixanta milions d'euros.
Quina política pensa vosté fer al respecte?

Quant al tema de l'aigua, li diria moltes coses, però no tinc temps.
Aleshores vaig a anar al gra.
Totes les polítiques que vosté apunta estan molt bé i cal fer-les.
Però quan s'hagen fet totes i en la Comunitat Valenciana seguisquen faltant 350 hectòmetres cúbics d'aigua d'on anem a traure-la?
De la dessalació?
No, la dessalació és una aportació complementària i puntual.
Hui per hui els agricultors no poden pagar l'aigua de les macrodessaladores de la senyora Narbona.
No ho poden pagar.
Va a subvencionar vosté l'aigua dessalada?
Tinc entés que la Unió Europea no ho permet, només en moments molt, molt puntuals, com una greu sequera, com la que ara tenim, però no com a sistema.
No pot ser.

Aleshores, què van a fer vostés amb les macrodessaladores de la senyora Narbona, que van costar 492 milions d'euros i que hui són inservibles?
M'agradaria en la seua pròxima intervenció tindre resposta d'això.

I si les dessaladores no són la solució, què ens queda?
Una cosa que pareix que a vostés els causa al·lèrgia: els transvasaments.
I ahí la preocupació dels nostres regants està més que justificada.
Perquè durant tot el conflicte del transvasament Tajo-Segura este estiu vostés han donat uns símptomes de debilitat, d'invisibilitat, vosté, invisibilitat, vosté i el president de La Generalitat molt gran.
(Aplaudiments)

Miren, si hi ha un pacte entre l'estat, perquè parlen vostés de guerra de l'aigua.
.
.
No, en el cas dels valencians no és guerra, és legítima defensa.
Si hi ha un pacte entre l'estat i cinc comunitats autònomes i el nou president de Castella-la Manxa diu que cal carregar-se el transvasament Tajo-Segura, i vostés estan amagats o estan de vacacions, algú haurà d'eixir, algú haurà d'eixir a dir-ho.
(Aplaudiments)

Perquè a més, si em permet l'expressió, en este tema plou sobre banyat.
La preocupació dels nostres agricultors i regants està més que justificada.
Preocupació perquè en cap programa electoral dels seus partits parlen del transvasament Tajo-Segura.
No tinguen al·lèrgia als transvasaments, hi ha transvasaments en molts països del món, en els més avançats, en els menys avançats.
Un país que és referència per a molts de vostés, com és Veneçuela, el passat 3 de setembre el ministre d'ecosocialisme (rialles) -sí, escolten, escolten-, el ministre d'ecosocialisme i aigua, que aixina es diu el ministeri, va anunciar el transvasament des del pantà de Manuelote a Tulé, Manuelote a Tulé.
(Aplaudiments) En Veneçuela fan transvasaments i vostés ací tenen al·lèrgia als transvasaments.

Hi ha preocupació en els nostres regants, perquè no obliden que el president de La Generalitat va votar en contra de la llei que recollia les regles del transvasament Tajo-Segura (aplaudiments) en el Congrés dels Diputats, va votar en contra, va anar en contra dels interessos dels regants i del sector agroalimentari alacantí, i del turisme alacantí, i de les empreses alacantines i dels usuaris dels servicis d'aigua de més de sixanta municipis que es servixen del Tajo-Segura.

Dins del Partit Socialista es va imposar la tesi de García-Page.
Pedro Sánchez va preferir a García-Page i per això van votar vostés en contra.

Mire, acabe, l'any 1933 Indalecio Prieto, una persona que no es sospitosa -crec, crec- de ser del Partit Popular, no seria del Partit Popular, va dir sobre el transvasament Tajo-Segura, literal: Â«Esto no es obra a realizar en el período brevísimo de días, ni de meses; es obra de años, para lo cual se necesita la asistencia de quienes hoy gobiernan, de quienes estén en la oposición, de quienes sirven al régimen republicano y, oídlo bien, de quienes están en contra de él.
Porque quienes por patrocinar el régimen republicano, una empresa de esta naturaleza, le negara su asistencia y su auxilio serían no enemigos del régimen sino unos miserables traidores a España, miserables traidores a España.
Â» Indalecio Prieto.
Any 1933.
(Aplaudiments)

Moltes gràcies.

El senyor president:

Moltes gràcies il·lustre diputat per la seua intervenció.

A continuació, per a fixar la posició del Grup Parlamentari Ciudadanos, té la paraula l'il·lustre diputat Emigdio Tormo.

Senyories, estem ja tots un poc cansats però el debat és ric, el debat és ric i atractiu.
Per tant, anem a escoltar l'il·lustre diputat Emigdio Tormo.

El senyor Tormo Moratalla:

Gracias, señor presidente.

Miembros del gobierno.

Señorías.

Muy buenas tardes ya.

Uno asiste atónito al cruce de descalificaciones de un lado a otro de este hemiciclo, de esta cámara de representantes de la Comunidad Valenciana.
Intenten ustedes decir Â«Comunidad ValencianaÂ» de vez en cuando, no pasa nada, lo de País Valenciano está muy bien, pero intenten ustedes decir Â«Comunidad ValencianaÂ» y verán como no les da ningún jamacuco, si me permite la expresión, señor presidente, ningún ictus, ninguna extraña afección cutánea.

Señora consellera, yo le tengo que dar las gracias, le tengo que dar las gracias porque el otro día hizo usted un ejercicio de amabilidad, de educación y de cultura democrática presentándose ante los miembros de la comisión, tanto de medio ambiente como de agricultura para conocernos, para cambiar impresiones.
Y eso en política es importante, los gestos en política, como la vida misma, -la política no es más que una traslación de la vida misma a otros ámbitos, el de la gestión- es fundamental.
Es importantísimo que el legislativo conozca el ejecutivo, que usted se ponga a disposición nuestra y nosotros a la suya.

Por lo tanto, esa política de respeto y de educación que desde Ciudadanos tenemos como aval, usted ya la puso en primera persona y en primera línea desde primer momento.
Por lo tanto, muchísimas gracias, señora Cebrián.

Mire, nosotros en esta comunidad tenemos varias gallinas de los huevos de oro.
El señor presidente de La Generalitat en su investidura aludía a esa riqueza que ha sido tan mal gestionada, y estoy de acuerdo con ustedes, durante los últimos años y que tenía que haber convertido a esta región en un emporio de riqueza, en un faro, en una forma de iluminar un poco también aquel eje de la prosperidad que decían que teníamos y que luego ha resultado no ser tan cierto y ha convertido a esta comunidad en un marasmo y un desastre de gestión.
En eso estamos totalmente de acuerdo con usted.

Una de esas gallinas de los huevos de oro, señora consellera, es la agricultura.
Nosotros, mire, nosotros damos de comer a media Europa y si nos dan los medios suficientes para hacerlo damos de comer no solo a la otra media sino algo que decía la señora vicepresidente el otro día, que son a esos miles de personas que huyen del hambre, que huyen de la guerra, que huyen de religiones fundamentalistas, que coartan la libertad de las personas y que están esperando al otro lado del Mediterráneo, que tendría que ser un mar de cultura y su sudario para poder ayudar también en esa política social que todos querríamos hacer y que no podemos hacer.

Pero para eso hace falta, señora consellera, gestionar, gestionar, como dirían los romanos, con diligencia de un buen padre de familia.
Ahora diríamos otra cosa, diríamos de un buen padre o de una buena madre de familia, más bien esto último por lo que hemos visto en los últimos años de crisis.

Mire, la agricultura que es esa gallina de los huevos de oro, una de ellos que yo le hablaba, tiene varios problemas en esta comunidad y yo tengo que hablar de ellos, de dos fundamentales.
Uno es el agua.
Hablaba con mi síndica hace un momento y estamos básicamente de acuerdo en lo fundamental.
He debatido con la señora Mollà en Alicante, durante la campaña electoral, y no salíamos de la política de ahorro, de la política de modernización, de la política de racionalización y formación y concienciación, todo eso estamos de acuerdo.

Pero permítame que les diga una cosa, señor Ciscar, estoy también de acuerdo con usted.
Cuando se acaba la modernización, el ahorro, la racionalización, la información y la concienciación, ¿qué pasa?
Si tenemos un déficit hídrico de decenas de hectómetros cúbicos al año, ¿cómo lo suplimos?

El otro día la señora vicepresidenta también tuvo a bien quitarnos la venda de los ojos sobre el mito de la buena gestión económica de la derecha.
Eso en la Comunidad Valenciana es así, esa venda se nos ha caído de los ojos.
Ahora bien, no nos quiten también ustedes otro mito, otra venda de los ojos, que es la solidaridad que nosotros pensamos que había en la izquierda.
¿Qué mayor solidaridad puede haber que dar agua a quien no la tiene?

Una vez acabemos con esas políticas de modernización y racionalización utilicemos todos los recursos técnicos a nuestro favor.
Las desaladoras, por supuesto, y los trasvases, por supuesto, pero con criterios meramente técnicos, no políticos.

Si usted consiguiera, señora consellera, como se ha conseguido en política económica, que estemos todos los grupos de acuerdo en pedir una nueva financiación para la Comunidad Valenciana; si usted consiguiera, consellera, señora consellera, una mejor financiación para esa agua desalada yo estaría encantado, nosotros estaríamos encantados, nos evitaríamos más inversiones multimillonarias.
Pero si eso no ocurre, ¿qué hacemos?
Tenemos un déficit hídrico, año tras año, como digo, de decenas de hectómetros cúbicos.

Pero es que esa falta de agua, señora consellera, señoras y señores diputados, liquida también otra de las gallinas de los huevos de oro: el turismo.
Porque cuando los belgas, los británicos, los rusos vayan a Benidorm, vayan a Jávea, vayan a Denia, vayan a Santa Pola, vayan a Vinaroz, vayan a Valencia capital y no tengan agua, ¿qué van a hacer?
Dejarán de ir a Vinaroz, a Jávea, a Valencia, a Denia, a Santa Pola o a Torrevieja y buscarán un sitio donde se les trate mejor.
Por lo tanto, el agua es imprescindible, como digo, con criterios técnicos.

El otro gran problema del sector, señora consellera, son los bajos precios en origen.
Los agricultores y los ganaderos generan una cantidad de riqueza inmensa que van a parar a todos los sitios menos a sus bolsillos.
Tenemos decenas de miles de productores para vender y solo cinco para comprar y además con intereses muy parecidos.
Por lo tanto, seamos valientes, señor consellera, la política del débil frente al poderoso debe estar también en el día a día de su gestión.

Por lo tanto, señora consellera, nosotros le pedimos agua de calidad a un precio razonable, medidas de mercado, apoyo a los agricultores y ganaderos frente a grandes distribuidores, política exterior, política agraria común que favorezca más a los intereses de nuestros agricultores.
Usted es representante del campo y la ganadería de esta comunidad.

Promoción de nuestros productos.
Aquí producimos algunos de los productos agroalimentarios de mayor calidad del mundo y estamos orgullosos de ellos.
Falta promocionarlos.

Ayudas a la modernización y plan de reestructuración.
Usted hablaba algo de eso y yo comentaba también con mis compañeros de bancada: pero si no hay un inventario.
Si para hacer eso que usted dice hace falta hacer un inventario y eso cuesta tiempo y cuesta dinero, pero sobre todo tiempo, porque los funcionarios los tienen y además muy bueno.

Hace falta seguridad en el campo.
Salía este verano una noticia sobre los escasos medios que tiene la guardia civil en los equipos Roca.
Cincuenta agentes aproximadamente para toda la comunidad.
Pues tendrá usted que hablar con estos señores del Partido Popular que gobiernan en España y decir, Â«transfiérame usted más efectivos para poder defender a nuestros agricultores y a nuestros ganaderosÂ».

Investigación, innovación en nuevas tecnologías.
Señora consellera, agilidad administrativa, eso no cuesta dinero.
Eso solo hace falta que usted dé el impulso y las órdenes pertinentes a los funcionarios para que agilicen los procedimientos.

En todo esto, señora consellera, nos va a tener sin duda ninguna a nuestro favor, como decía el otro día la comparecencia que usted tuvo a bien realizar en aquella reunión informal.
En todo aquello que ustedes propongan y sea intrínsecamente bueno, esa gestión votaremos que sí.
En todo aquello que no lo sea, independientemente de quien lo proponga, votaremos que no.
Tendrá en nosotros una oposición educada, dura y firme.

Permítame hablar de medio ambiente.
Usted se acuerda, señora consellera, de la foto del Voyager 2, cuando se aleja de la vía láctea y dice Carl Sagan, Â«que giren la nave y haga una foto a la tierraÂ».
A seis mil millones de kilómetros ese minúsculo punto -y además lo han dicho ustedes también- es lo único que tenemos.

Todo lo que amamos, todo lo que conocemos, reyes y plebeyos, formadores de moral, políticos corruptos -en qué estaría pensando el señor Sagan- alegrías y sufrimientos, ideologías y religiones, todo eso está aquí, es lo único que tenemos.

Mire, la política de medio ambiente en este país, de desarrollo urbanístico en este país ha sido, primero, por un lado, profundamente insuficiente y, por otro lado, profundamente depredadoras.
Nos hemos dedicado a cargarnos el territorio, señora consellera, y en algunos aspectos eso tiene muy mala solución por no decir ninguna.
Pero lo que esté en su mano, ese mal que está hecho, el desarrollo urbanístico en el futuro tiene que ser compatible con todo esto que tenemos, con esa bolita azul que decía Carl Sagan que, como digo y usted también lo ha dicho, es lo único que le vamos a legar a nuestros hijos.

Señora consellera, se pueden hacer cosas, se pueden hacer muchísimas cosas.
Hay programas de la Unión Europea, hay ayudas, tiene usted las herramientas, tiene usted la conselleria, tiene usted la Agencia Valenciana de la Energía, que aunque no es de su departamento también sirve para lo mismo.
Tiene usted agencias locales, tiene usted herramientas propias para trabajar.
Utilícelas, utilícelas.

Pesca.
Pesca es el gran olvidado siempre de los sectores productivos.
Si la agricultura ya está mal tratada, los pescadores ya dicen que no existen, es como si no estuvieran en este mundo.
Son los grandes olvidados, señora consellera.
Hay una política pesquera común de la Unión Europea que trata igual al Atlántico, que al Mediterráneo, que al Mar del Norte y usted sabe que la variedad de especies es infinitamente mayor en el Mediterráneo que en todos esos mares fríos de los que le hablaba anteriormente.
Hay multiespecies y por lo tanto hay multiproblemas.
Las reivindicaciones de nuestra gente de la mar rara vez se escuchan.

El fondo europeo marítimo de pesca, fondos asignados a España, llevan dos años durmiendo el sueño de los justos, porque no se ha reunido, están esperando un plan operativo consensuado.
Siempre estamos esperando planes de otros.
Bueno, pues habrá que instar a que ese plan se lleve a cabo.

Voy a terminar, señora consellera, permítame que le diga una cosa.
Estoy de acuerdo en todo lo que dice usted y en mucho de lo que ha dicho el señor Ciscar.
Ustedes son grandes expertos en hacer diagnóstico, de verdad, hacen unos diagnósticos magníficos.
Pero ahora esperamos soluciones.
Ustedes son unos grandes expertos en relatarnos los pecados del PP, que los tiene y mucho, por eso están ahí, por eso está usted en el banco azul.

Pero, señora consellera, llega el momento de la acción, llega el momento, como decía el otro día el representante del Partido Popular, ellos son pasado, ustedes son presente, empiecen a tomar medidas porque el tiempo se nos acaba.

Gracias, señor presidente.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat Emigdio Tormo.

A continuació prendrà la paraula, en nom del Grup Parlamentari Podem, il·lustre diputat Antonio Montiel, per un temps màxim de deu minuts.
La idea, senyores diputats és continuar fins que finalitzem la compareixença de l'honorable consellera.

Té vosté la paraula.

El senyor Montiel Márquez:

Moltes gràcies, senyor president.

Moltes gràcies de nou.

Molt bé, anem a parlar del camp valencià.
Resulta que en el camp valencià la percepció que es té és molt semblant a la que mos transmetien els empresaris.
En abril d'enguany inauguràrem una ronda de diàleg i consultes amb les organitzacions agràries.
La confirmació que tinguérem d'aquesta ronda de consultes va ser que la percepció que els mateixos agricultors, l'Associació Valenciana d'Agricultors, la Unió de Llauradors i Ramaders, altres col·lectius tenien era la del maltractament dels llauradors i ramaders, però també la d'una absència de polítiques efectives per al camp valencià.

Esta ausencia de políticas efectivas era muy curiosa, porque iba desde las grandes líneas estratégicas, como la mala negociación de la nueva política agraria común, hasta cosas tan sencillas como las cuestiones operativas en relación con el registro de explotaciones agrarias o el desastre del sistema informático de tramitación de ayudas que gestionaba la empresa pública Tragsa.

El caso es que había quien llegaba a afirmar que en treinta años no había habido política agraria en esta comunidad.
Lo cual a nosotros mismos, que no éramos unos expertos en el tema, nos resultaba chocante, sobre todo cuando lo decían asociaciones que completaban todo el espectro del ámbito de los profesionales del sector.

Lo cierto es que durante los años del desarrollismo prácticamente desde los años sesenta se ha venido maltratando al campo en un mal concepto, una mala opinión de la agricultura, y además en la apuesta por otros sectores.
No hablamos ya de lo que ha sido la lógica perversa de la especulación urbanística, que ha llevado a hacer más rentable, más atractivo para muchos agricultores, el abandono del uso agrícola de la tierra para dedicarlo a plantar pilars o allò que déiem fer l'última collita.
No hablamos de eso.
Hablamos de que, además, ha habido un maltrato consciente.

A mí me hace gracia oír al señor Ciscar hablándome del 40% del territorio valenciano protegido.
Pero yo pienso, por ejemplo, en La Punta.
La Punta 750.
000 metros cuadrados de huerta de especial protección agrícola en el entorno de Valencia, 100 familias.
Bueno, pues, ahí el Ayuntamiento de Valencia, la Autoridad Portuaria y la Generalitat valenciana se empeñaron en destruir aquel enclave para llevar a cabo una supuesta zona de actividades logísticas, que era absolutamente imprescindible para el futuro del puerto valenciano.

Y ahí está, ahí está el inmenso solar de La Punta, la inmensa herida en la huerta valenciana y cien familias desplazadas.
(Aplaudiments) Esa es la protección del Partido Popular, que cuando les conviene la cambian, cuando les conviene la eliminan.
Esa es la protección de la ATE, de las actuaciones territoriales estratégicas, que se inventaron también para eliminar protecciones en algunos ámbitos -y no voy a abundar en el riesgo para los acuíferos del caso Innova, de la ATE Innova en Alcoy.

Pero, claro, aquí ocurre que la agencia… Por ejemplo, hablando de la huerta, la Agencia Europea de Medio Ambiente ya en 1998 dijo que había seis enclaves de huerta mediterránea, seis vestigios -llegaba a decir- de huerta mediterránea en toda Europa.
Dos estaban aquí: la vega baja del Segura y la huerta de Valencia.
Bien, para ninguno de los dos ha habido la protección adecuada.

El Plan de acción territorial de la vega baja del Segura se presentó en 2005 y aún no se han contestado las alegaciones que presentamos.
El Plan de acción territorial de la huerta de Valencia se presentó en 2007 y aún no se han contestado las alegaciones que presentamos miles y miles de personas.
(Aplaudiments) Esa es la forma de proteger el territorio que ustedes han tenido.

Así ha pasado en la vega baja del Segura y así ha pasado en la huerta de Valencia, dos enclaves que serían dignos de protección porque son dos de los únicos enclaves que quedan, de los seis que quedan en toda Europa.

Mire, celebro que usted haya descubierto el tema del IVIA.
Porque es que, claro, cuando los agricultores nos lo contaban no nos lo podíamos creer.
Es que resulta que… De hecho, decían: Â«El IVIA se encuentra desaparecido.
Â» Ha perdido su función, se mira el ombligo y solo parece tener interés en publicaciones de sus investigadores.
No se han cubierto las plazas de investigador.
No ha habido una adecuada transferencia de los resultados de las investigaciones.
Las investigaciones no han estado al servicio de los intereses de los profesionales del sector.
Y, además, ni siquiera se han molestado, por ejemplo, en cubrir las vacantes que se produjeron el año pasado en el servicio de extinción y de prevención de plagas.

Mire usted, la economía citrícola, la economía de la exportación de cítricos, como la hemos concebido hasta ahora, como se ha concebido, está muerta, en palabras de los propios agricultores.
De nada sirve exportar muchísimo en un período muy corto de tiempo porque eso lo que hace es desplomar los precios.
Porque, al final, resulta que estamos importando cítricos de mucha calidad, mientras exportamos baratos cítricos de una calidad mediana.
Y lo que hay que hacer es que el IVIA investigue las nuevas calidades.
Y lo que hay que hacer es, como decía el presidente de la Asociación Valenciana de Agricultores, hay que hacer una reconversión varietal; y eso quiere decir que el IVIA tiene que ponerse a trabajar para hacer variedades que puedan exportarse desde septiembre a abril para sostener los precios, mantener la exportación y, por tanto, hacer que la renta agraria vaya a quien realmente es el productor de esa riqueza y no a cuatro intermediarios que especulan con los precios y que controlan ese mercado internacional.

Hay que girar, hay que girar la política.
Porque, efectivamente, la negociación de la PAC fue un desastre.
Dicen… La Asociación Valenciana de Agricultores, también, nos decía en abril: Â«La nueva PAC se ha negociado en beneficio de unos pocos, anteponiendo una lógica de votos a los verdaderos intereses de agricultores y ganaderos.
Â» Algo tendrá que ver Cañete, que estaba por ahí en aquel momento.
Pero es que la Unió de Llauradors, en mayor denunciaba en la prensa que la Comunidad Valenciana volvía a situarse, un año más, a la cola en las ayudas directas de la PAC a agricultores y ganadores, tanto en número de beneficiarios como en importe de las ayudas.

Y es que, además, no ha hablado con las organizaciones del sector.
De hecho, es urgente la convocatoria… Señora consellera, es urgente la convocatoria de elecciones en el campo valenciano, porque las organizaciones agrarias no tienen voz ni capacidad de participación directa en las decisiones que les afectan, en función de su verdadera representatividad.

En resumen, nosotros planteamos un pacto social por la agricultura, la ganadería y la pesca valenciana.
Hay que establecer canales de diálogo permanentes entre La Generalitat y las organizaciones agrarias.

La agricultura no es solamente una cuestión económica, es también un elemento de regulación medioambiental y de regulación del territorio y tiene una incidencia directa en el cambio climático.
Y eso nos permite hablar de este tema del cambio climático en el que, a veces, resulta que hay una… Todo el mundo ahora habla del cambio climático.
Yo me acuerdo en octubre de 2007, la memorable intervención del señor Rajoy -este de: Â«¿La española…?
Â»; este-, también decía en octubre de 2007 que tenía un primo científico que le había explicado que eso del cambio climático…, que no sería para tanto.
Muy bien.
Ahora resulta que todo el mundo ya admite la gravedad del cambio climático.
Y el problema del cambio climático es que está generando cambios en la estructura de lo que son las precipitaciones, y está, además…, es evidente que cada vez estamos asistiendo a temperaturas más extremas en términos de aumento.

Este ritmo, a una comunidad que, además, ha cometido el error, como decía antes, de poner todos los huevos en la misma cesta y apostar por la sobresaturación urbanística del litoral -que eso sí que pone en peligro el turismo-, resulta que el incremento de temperaturas puede llevar al traste a grandes operaciones inmobiliarias, incluso al modelo de sol y playa que se ha cultivado durante años en esta comunidad.
Y eso sí que es grave.
El tema del cambio climático es una cuestión mucho más grave de lo que parece.

Y aquí se hizo, porque ya tocaba, estaba de moda y había financiación europea, un plan sobre un documento, la Â«Estrategia valenciana ante el cambio climático 2008-2012Â».
Y se hizo también otra Â«Estrategia valenciana sobre el cambio climático 2013-2020Â», que prologaba la señora Bonig, que era la consellera del ramo, sin hacer ninguna evaluación de la previa.
O sea, de la de 2008-2012 no hubo evaluación y saltamos directamente, alegremente, a la estrategia valenciana 2013-2020.
Solo hay cuatro páginas en esa estrategia valenciana de 2013-2020 que hagan referencia a la estrategia anterior y en ninguna de ellas se da ningún dato; se dice que se ha hecho, se ha hecho…, parece que ya está hecha la eficiencia energética, que ya se ha modernizado el campo valenciano, que ya se ha regulado el control, el suministro de agua, etcétera, etcétera, pero no hay ni un puñetero dato que permita hacer una evaluación.

Yo le pido a usted, señora consellera, que no vuelva a haber ningún tipo de revisión, que yo creo que es necesaria, ningún tipo de revisión de la estrategia sin evaluaciones solventes, por técnicos independientes.
Y, además, me gustaría que esa evaluación fuera objeto del conocimiento de esta cámara.

Mire, el Comité de Estudio del Cambio Climático, que se creó en aquel momento, no se reúne desde diciembre de 2014.
Yo le pido a usted, señora consellera, por favor, que lo convoque urgentemente.

Yo creo que hay que alinear los esfuerzos de todas las administraciones públicas, en relación con el objetivo de la cumbre de París.
Pero no quiero que caigamos en el error de considerar el cambio climático como una mera cuestión técnica, como una mera cuestión relacionada con las emisiones.
El tema del cambio climático es mucho más importante e incide, como decíamos antes cuando pedíamos un órgano intragubernamental de coordinación de políticas económicas, incide de manera transversal en todas las actividades.
Cuando se toman decisiones sobre actuaciones territoriales estratégicas, sobre urbanismo, sobre turismo o sobre otros temas económicos, se incide en el tema del cambio climático.
Y hace falta que esa visión, igual que la visión de género se tiene que incorporar a la política, de manera transversal, la visión relativa al cambio climático también.

Voy a ir terminando -un minuto, por favor- (veus) con el tema de los planes territoriales y los servicios.

El senyor president:

No.
.
.

El senyor Montiel Márquez:

Mire, solo una cosa más.
Los servicios territoriales…

El senyor president:

Molt puntual.

El senyor Montiel Márquez:

…de extinción de incendios.

Los servicios territoriales de extinción de incendios tienen que caminar hacia un cuerpo único.
No se puede sostener la incompetencia y la ineficiencia derivada de los consorcios provinciales en su actual estructura de gestión.
(Aplaudiments) Ni los profesionales se lo merecen ni los valencianos y valencianas se merecen esa ineficacia a la hora de atajar un desastre.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor Montiel, per la seua intervenció.

I, a continuació, el representant del Grup Compromís, Juan Ponce, per un temps màxim de deu minuts.

Quan vosté vullga, il·lustre diputat.

El senyor Ponce Guardiola:

Gràcies, senyor president.

Bé, bona vesprada a totes i a tots.

Quería yo emplear mis primeras palabras en esta nueva legislatura, la del cambio de rumbo hacia políticas sociales y sostenibles, para felicitar a la consellera de Agricultura, Medio Ambiente, Cambio Climático y Desarrollo Rural y a su equipo por su valentía y su compromiso social, pues acabamos de salir de una época, de un régimen caracterizado por el expolio, la mala gestión y las políticas antisociales e insostenibles, y especialmente en las áreas que usted gestiona, señora consellera, y que ha de gestionar.

Quiero felicitarla también por sus prioridades, nos las ha mostrado en las líneas generales y en las medidas y planes que nos acaba de exponer, que me han parecido muy acertadas y que, como bien ha dicho, pues, tendrá que ir desarrollando poco a poco.
Resulta asombroso que quienes han sido incapaces de poner esos datos -como se comentaba hace un momento- en las estrategias valencianas contra el cambio climático estén exigiendo ahora medidas concretas y puntuales, cuando la dinámica de los anteriores gobiernos ha sido ocultar la información y dificultar la situación de partida, ¿eh?
Estos tapones, que se han ido comentando en las distintas comparecencias, que han ido encontrando los consellers, pues, ha sido una constante de las políticas transparentes y participativas de los anteriores gobiernos.

Bien, y quiero felicitarla también porque, por fin, en una conselleria se aúnan la agricultura, la ganadería, la pesca y el medio ambiente, el medio natural, con el que están íntimamente relacionadas.
No tiene sentido pensar en una gestión adecuada si no pensamos en una gestión integrada de todas estas áreas.

Y también esta conselleria…, el nombre, incluso, le da el peso que tiene que darle a los dos principales retos que va a tener que abordar, señora consellera, que son: por un lado, el cambio climático, el principal reto que tiene ahora mismo la humanidad; y el tan necesario fomento del desarrollo rural valenciano, el de nuestras comarcas de interior, hasta ahora olvidadas.

Señora consellera, usted nos ha detallado cómo va a ser su acción de gobierno.
Y creo que a mí me toca, bueno, resumir, dar algunas pinceladas sobre la situación de partida.
Muchas de las cuestiones que voy a mencionar han salido, pero yo creo que hay que hacer hincapié en cuál es esa situación de partida.
Y, bueno, también, comentar brevemente que las medidas que están proponiendo, pues, van en la dirección adecuada.

Salimos de una etapa, decía antes, de un régimen que se podría definir como una guerra al patrimonio natural y ambiental del pueblo valenciano.
Los responsables de la última etapa los tiene aquí sentados -ahora les comentaré cuál es su legado-; otros están donde nunca debería estar un político, un gestor de lo público.
Solo hay que remontarse al inicio de la anterior legislatura, a ver el panorama que teníamos en esta parte de aquí, y le será difícil encontrar algún otro territorio de nuestro entorno, de nuestro contexto, en el que se encontraran tantos gobernantes en una situación procesal y penal como en la que se encuentran sus predecesores, ¿eh?
Y eso es un dato significativo de lo que usted se encuentra en su conselleria y el resto de consellers también.

Y no es de extrañar que, con estos responsables, el territorio valenciano haya padecido la devastación que ha sufrido, que haya sufrido las agresiones ambientales impensables en una sociedad democrática.
Y, tristemente, donde no ha llegado la devastación y el saqueo, lo que ha llegado es la dejadez y el abandono.

Y permítanme que les recuerde cómo se sentían las y los habitantes de las comarcas de interior afectadas por los enormes incendios de 2012: abandonados, recortados y quemados.
Esa era su denuncia, y yo creo que resume perfectamente cuál es el sentimiento de esas comarcas de interior, que ocupan dos tercios de nuestro territorio, que tienen a menos del 10% de la población y que están absolutamente abandonados por políticas insostenibles e inhumanas, en muchos casos, de los anteriores gobiernos.
(Aplaudiments) Muchas gracias.

Los anteriores gobiernos han dejado caer la agricultura valenciana, como hemos comentado.
Han dejado al IVIA bajo mínimos, al igual que al resto de centros de investigación.
Porque sus predecesores, señora consellera, señores consellers, solo han creído en un monocultivo -creo ya saben cuál es-.
No han querido que nuestras huertas periurbanas, de las que se ha hablado y se han dicho sus virtudes, casi únicas en Europa, y que nuestros mejores campos de cultivo siguieran alimentando a las personas.
No.
Sus predecesores solo querían que en esos campos crecieran ladrillos para alimentar unos pocos bolsillos.
Y esa ha sido la triste realidad que hemos tenido que soportar.

No han sabido ni gestionar las ayudas europeas, como acabamos de ver.
No sé cuál ha sido la…, correcciones financieras o, directamente, multas por no poner los controles adecuados y por no hacer las cosas como tocaban.
Hablemos en propiedad y digamos las cosas lo que son.
(Aplaudiments)

Y en todos los temas, en todos los ámbitos, muy parecido.

Política forestal.
No ha existido.
No ha habido gestión forestal.
No ha habido planes de ordenación forestal de ninguno de todos los montes públicos.
No ha habido un plan de ordenación forestal, no.

Solo ha habido saqueo.
Subastas de montes sin ordenar.
La primera, la perpetraron en 2012.
La segunda se la pararon, la propia abogacía de La Generalitat.

Tras incumplir sistemáticamente la ley forestal, elaboraron un Patfor para seguir justificando ese expolio o saqueo, tanto en los montes verdes como en los terrenos quemados, como vimos después de los incendios de 2012.

Y otro ejemplo más.
Se ha hablado de la caza.
Se ha fomentado la masacre sistemática de nuestra fauna silvestre, bajo la excusa del control de predadores; absoluto descontrol por uno de los servicios que ustedes han gestionado.

Prevención de incendios.
Han incumplido su propio plan de prevención de incendios del año 1998.
Al principio de la última legislatura no había ningún plan de prevención aprobado.
Ahora, unos pocos; ninguno desarrollado.

No se ha apoyado ni a los propietarios ni a los municipios forestales para que desarrollen sus planes de prevención de incendios, ni se ha redactado los planes de autoprotección de la famosa interfaz urbano-forestal.
Solo se han ejecutado erráticas y falsas medidas de prevención de incendios en las que solo en el año 2014 el señor Castellano se gastó siete millones de euros de fondos europeos, mientras nos siguen faltando más de doscientas bases de extinción de incendios, las brigadas de extinción fueron recortadas brutalmente en el año 2011, el voluntariado ambiental, que supone el 75% de los efectivos de vigilancia, ha sido abandonado y las unidades de vigilancia maltratadas, igual que los agentes medioambientales.
Y todo eso lo saben ustedes y no han hecho nada por paliarlo.

Espacios naturales protegidos, tres cuartos de lo mismo.
Señora consellera, se encuentra usted con noventa lugares de interés comunitario de la red Natura 2000 que hoy deberían ser zonas especiales de conservación y que no lo son porque no tienen aprobadas las correspondientes normas de gestión.
Otra herencia de los señores de la bancada de la derecha.
Y se encuentra con veintidós parques naturales cuyos planes rectores de uso y gestión tampoco están ni revisados y, en muchos casos, ni existen.
Pero claro, el Partido Popular se encargó de cargarse a los directores conservadores, se encargó de dejar de contratar funcionarios en la conselleria de medio ambiente para que ustedes no tengan ahora un cuerpo de gente funcionaria, que es lo que dice la ley, que es de donde tienen que salir los directores de los parques.
Y bueno, y tantas y tantas cosas.

Claro, se cargó también buena parte del personal técnico de los parques naturales.
Y en un ERE que, además, fue ilegal, ese mismo ERE que se cargó también el 100% de las brigadas de sanidad forestal.
Todas las que había fueron eliminadas en el ERE del 2013, justo antes de que empezara esa plaga del Tomicus que se ha llevado por delante cientos de miles de árboles, fruto directamente de esa incompetencia.
Y de la mala suerte, sí, pero de la incompetencia y de las prioridades que ha mostrado el Partido Popular.

Agua, señora consellera.
Ya he visto que tiene muy claro cómo abordar por primera vez y de manera real e integral el problema hídrico heredado, fruto de la inoperancia y de la demagogia de anteriores gobernantes.
Gobiernos que han ignorado sistemáticamente la directiva marco del agua, esa directiva de obligada trasposición que da prioridad a la conservación de los recursos hídricos y a la recuperación de los ecosistemas dulceacuícolas degradados, caso de la Albufera o del Fondó, potenciándolos para garantizar su existencia en el escenario de cambio climático, del que tanto estamos hablando, en el que nos encontramos, y para el que ustedes no nos han preparado en absoluto, perdiendo un tiempo muy valioso.

Anteriores gobiernos han privado de un derecho básico que fue declarado por la ONU en 2010 como tal, como es el derecho humano al abastecimiento de agua potable, derecho denegado a los municipios de la Ribera durante diecisiete años, fruto de incompetencias que en esta cámara hemos tratado reiteradas veces.
Problema también presente en otras comarcas, como hoy también se ha comentado.

También ha sido nefasta esa actitud tibia, pero cómplice, ante los intereses especulativos de determinadas multinacionales petroleras, tanto en el caso del fracking, que pretende hipotecar los acuíferos y el modelo socioeconómico de las comarcas del norte, como las prospecciones petrolíferas en el Mediterráneo.
Son solo dos ejemplos de su sensibilidad ambiental y de las prioridades que han mostrado.

Y en residuos, pues también se ha mencionado.
Han incumplido sistemáticamente el plan de residuos del año 1997, que ustedes elaboraron.
A fecha de hoy aún hay seis comarcas que no tienen ningún tipo de instalación, y esto es fruto de la mala gestión acumulada año tras año y de una mala concepción inicial con grandes zonas de residuos que luego se han convertido en consorcios, que se han gestionado de la forma que se han gestionado.

El actual PIR, el que han elaborado y aprobaron hace un par de años, incumple la directiva europea de residuos, al apostar básicamente por la incineración, sin tener en cuenta todas las demás erres que tantas y tantas veces se han mencionado en esta cámara.

Y en el caso de la calidad ambiental y el control de la contaminación, tres cuartos de lo mismo.
Han hecho la política del avestruz, sacando las estaciones de control de la contaminación fuera de las ciudades.
Al mismo tiempo han ignorado los agentes medioambientales que son los que tienen que encargarse de hacer…

El senyor president:

Senyor diputat.

El senyor Ponce Guardiola:

…-sí, acabo pronto- de controlar que se cumpla la normativa ambiental.
Lo mismo que los servicios de inspección, como tantas y tantas cosas.

Y bien, mencionaba antes que han incumplido… ni siquiera los objetivos, porque no había datos.
En la primera estrategia contra el cambio había datos, en la segunda ni siquiera eso.
Y por tanto, se ha convertido en un absoluto paripé.
Pero lo suyo ha sido la ocultación de datos.
Sí, no, pero estoy resumiendo (inintel·ligible) .
.
.

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

El senyor Ponce Guardiola:

Datos que por una vez empezaremos a tener oportunidad de consultar.
E insisto, señora consellera, mucho ánimo, porque va a tener un trabajo arduo por delante, pero yo creo que cuenta con el apoyo de la mayor parte de la cámara y sobre todo…

El senyor president:

Moltíssimes gràcies, senyor diputat, ha finalitzat la seua intervenció.

El senyor Ponce Guardiola:

…de la gran mayoría de la sociedad valenciana.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

A continuació i en nom del Grup Parlamentari Socialista, intervindrà, per un temps màxim de deu minuts, l'il·lustre diputat David Cerdán.

El senyor Cerdán Pastor:

Gracias, señor presidente.

Compañeros diputados y diputadas.

Querida consellera, le voy a pedir ante todo disculpas.
Disculpas porque en el segundo párrafo que me había escrito.
.
.
-yo subía aquí con mucho miedo y ahora subo cabreado- había escrito esto.
.
.
Lo había escrito, lo tengo aquí escrito: Â«No son tiempos de reproche, con reproches no ganamos nada.
No hemos ganado en nada, ni en protección del medio ambiente, ni en agua, ni en residuos, ni en la gestión del medio ambiente.
Â» Pero veo que esta frase, visto el tono que han utilizado algunos, no sirve de nada, y por eso le pido disculpas a la vista de cómo se manejan otros.

Miren, señores del Partido Popular, les voy a leer lo mismo que nos han leído ustedes a nosotros: Â«Quien le denegara su asistencia y su auxilio serían no enemigos del régimen, sino unos miserables traidores a España.
Â» Pues yo le digo una cosa muy clarita: esos traidores a España, a la Comunidad Valenciana, a mi tierra, Alicante, no están en este lado.
Están ahí y se llama José Ciscar (aplaudiments).

Se llama José Ciscar.
.
.

El senyor president:

Il·lustre diputat, ha de dirigir-se a la consellera en esta compareixença.

El senyor Cerdán Pastor:

.
.
.
y se llama.
.
.
-se lo estoy explicando a la consellera (rialles)- y tiene nombre y apellido, porque aquí hay algunos que dan lecciones, pero el que ha elevado las reservas de agua a partir de las cuales no se puede trasvasar en el Tajo-Segura no hemos sido ninguno de nosotros ni esta señora consellera.
Han sido ustedes.
Y esa decisión suya -que ahora explicaré por qué se produce- deja ya veinte hectómetros menos de agua para los alicantinos que vivimos, regamos, fabricamos y damos servicios turísticos.
Y esa decisión la toman ustedes, sin consultar con nadie, sin hablar con nadie y condenándonos a partir de poquitos años a no tener agua de ese trasvase que a ustedes tanto se les llena la boca.
(Aplaudiments) Y no hay ninguna solución, porque no les gustan las desaladoras, porque no les gusta la reutilización, porque no les gusta el ahorro.
¿Qué negocio han hecho ustedes?
Se lo voy a explicar muy claramente.
(Remors)

Ustedes pactan aumentar las reservas en la cabecera del Tajo a cuatrocientos hectómetros para ganarse un favor político de una señora que es secretaria general del Partido Popular.
Y nos venden, y venden Alicante, y nos van a dejar en pocos meses sin una gota de agua del trasvase Tajo-Segura.
Esa es la realidad que nuestros agricultores, a día de hoy, ya han entendido, ya conocen, y de la cual se están lamentando.
Así que, mire, es complicado buscar una solución al tema del agua, pero desde luego ustedes no son los más adecuados para enseñarnos exactamente lo que hay que hacer, porque ya sabemos lo que no hay que hacer, lo que ustedes han venido haciendo estos tristes veinte años.
(Aplaudiments)

Su único interés en materia del agua es crear un mercado del agua libre, que ya existe, gracias a ustedes.
El único motivo de generar aquí esa guerra del agua es que se pueda seguir vendiendo derechos, que son derechos fundamentales, y convertirlos en capitales para unas manos determinadas.

Mire, le voy a proponer un juego: mientras ustedes defendían elevar los límites de la cabecera del Tajo a cuatrocientos, aquí, en esta misma cámara, había al menos dos diputados que presentaban alegaciones contra esa decisión que ustedes tomaban.
Uno soy yo.
Y, hablando de contradicciones, el otro que no voy a decir quién es, está ahí sentado con ustedes, con su voz, su voto y su firma en la mesa provincial del agua.
Ni siquiera al Partido Popular de Alicante le gustó esa decisión que ustedes pactaron entre sí, consigo mismo, para beneficiarse ustedes solos.

Así que no den lecciones de agua.
En veinte años, un día más de PP era una gota menos de agua.
Por lo tanto, de verdad olviden ese tema y demuestren aquí que hemos venido a dar soluciones y no a generar más problemas.
Ustedes ya han tenido veinte años para hacerlo, déjennos a nosotros tener al menos otros veinte para solucionarlo, porque no va a ser (aplaudiments) nada fácil.
Mi gobierno y mi partido no es antitrasvasista, es sensato, cabal, decente… (Veus) Mi gobierno lo tiene muy claro.
Se trata de utilizar todos los recursos disponibles que existen y que ustedes han boicoteado para poder seguir vendiendo agua a sus intereses privados.
Los vamos a utilizar… Se lo estoy explicando.
(Remors) Se lo estoy explicando a la consellera, por si no… ha estado fuera tanto tiempo.
No se preocupe.
(Remors) ¡Ay!

Mire, déjeme, a este miserable traidor de España, que defienda su turno de (inintel·ligible) … por favor.
Le estaba diciendo que vamos a utilizar todos los recursos posibles.
Vamos a utilizar y a defender el Tajo-Segura.
Nosotros sí.
Ustedes no lo han hecho.
Ustedes son los que lo han enterrado.
Vamos a seguir defendiendo, para el beneficio de la provincia de Alicante y para el beneficio de la provincia de Valencia un trasvase Júcar-Vinalopó viable, concertado y acordado entre todas las partes.
Vamos a conseguir y vamos a intentar que esas centrales nucleares del mar que sí que aprovechan ustedes para justificar planes parciales cuando les interesaba, que son las desaladoras, se pongan en funcionamiento.
Sí vamos a utilizar evidentemente toda esa cantidad de hectómetros que se van derramando a los ríos, y de los ríos a los mares, que ustedes no han tenido ningún interés en poner en el circuito para abastecer a la agricultura.
Porque si lo ponían, no podían seguir vendiendo agua.
Esa es la realidad.

Todas esas herramientas, toda esa negociación, es la que este gobierno, mi gobierno, va a poner encima de la mesa y en tiempo récord conseguirá lo que ustedes no han sido capaces de hacer en veinte años.
(Veus) Sí, sí, miserables, traidores de España, que no han sido capaces de explicar, cuando los límites de caudal y de embalse estén por debajo de los cuatrocientos, cómo nos van a dar agua para beber.
Ustedes no han sido capaces.
¡Ay!
Ya estamos por debajo de los cuatrocientos, señores.

Mire, se me va el tiempo en explicar cosas que ustedes ya saben, pero de verdad es que me rebelo a la ignominia de su discurso falaz y mentiroso que tienen con respecto al agua.
(Remors)

Mire (aplaudiments), lo que vamos a hacer y lo que le propongo y defenderemos con la consellera de agricultura es muy básico: que haya por fin una política clara en materia agrícola, una política clara que modernice este sector al que ustedes han tenido absolutamente arrinconados, criando polvo y desde luego no ha dado ningún beneficio, a no ser que fueran amigos suyos.
De verdad, lo que vamos a hacer es evitar que la rentabilidad de los productores ganaderos, agricultores y pescadores siga cayendo en picado, como hasta ahora ha estado ocurriendo.
¿Y cómo lo vamos a hacer?
Pues yo lo tengo muy claro: con una intervención de la administración clara y decidida.
La administración pública tiene que intervenir en las cosas, y especialmente en las cosas que van mal.
Para eso estamos.

Nosotros en materia de financiación ya ha dicho el conseller que va a ser reivindicativo.
Pues nosotros, para defender esa PAC que no nos beneficia, pero ese reglamento que su gobierno ha puesto que nos perjudica directamente, vamos a ser combativos.
No vamos a ser los perritos falderos ni ninguna secretaria general del Partido Popular, por mucho que pinte, ni ningún secretario general de ningún partido, allá en Madrid o en Bruselas.
Vamos a generar, por fin, una política agraria propia.

Mire, estoy muy a gusto con el discurso de la consellera, porque habla evidentemente de la introducción y la protección de nuestro sector.
Habla -y aquí lo tenía- de introducir la autosuficiencia en materia energética en las explotaciones evidentemente agrícolas y ganaderas.
Claro que sí.
Hay que buscar un menor coste de producción para rentabilizar eso que digo yo de asegurar una renta evidentemente capaz para defenderla.

Tenemos que aprovechar el IVIA, es verdad.
Hoy lo han dicho muchos compañeros.
Es fundamental, está ahí arrinconado, porque se ve que no había rentabilidad ninguna.
Pero, le propongo una cosa más a la consellera, ahora que la tengo delante.
Tenemos un Instituto de Ecología Litoral, que está en Campello y que depende fundamentalmente de la diputación.
Aprovéchelo también, porque nos puede dar muchos beneficios en materia de pesca.

Hemos hablado de política de producción ecológica, y es verdad que tiene que ser una realidad, y no solo un simple adorno, como hasta ahora ha sido, por su gran rentabilidad económica, como ya han demostrado otras regiones y comunidades de España y otros países.

Quiero hacer un hincapié en el desarrollo rural.
Es verdad que hay muchas herramientas, es verdad que hay muchos fondos que vienen generalmente a través de Madrid, pero de la Unión Europea, pero mire, hasta ahora, esos fondos, esas herramientas han servido para una cosa: para controlar los territorios.
Yo lo que le propongo es una cosa muy sencilla: acabe con el caciquismo que un partido que ha gobernado veinte años ha impuesto en el mundo rural.

Acabe con ese caciquismo, democratice el campo, dé garantías de supervivencia a los que viven fuera de los núcleos urbanos y, de verdad, trabaje con ellos porque son…, no solo se lo merecen, no solo tienen el derecho, sino que creo que generan riqueza, no solo la económica, sino la cultural, la social y (inintel·ligible) … una de lo que también nos identifica como país, como Comunidad Valenciana -no hay ningún empacho en decirlo, es verdad- como Comunidad Valenciana.

Podía hablar de materia de igualdad.
Pues sí, lo voy a hacer en nombre de alguna compañera mía, que creo que es justo hacerlo.

En el mundo rural hay hombres, hay mujeres y hay jóvenes, y hay alguien…, hay grupos, colectivos que sufren especialmente.
Esos se llaman los jóvenes que se van y las mujeres que, si no se van, sufren especialmente.

Le apelo a su condición de mujer y le apelo a su condición de máxima responsable para que se acuerde de aplicar políticas de igualdad también en el ámbito rural.

Y acabo.
Mire, le voy a dejar y le voy a decir muy clarito…, en materia de residuos.
En materia de gestión de residuos ya sabemos lo que no tenemos que hacer, que es lo que han venido haciendo.

Podría aplicar eso de que usted ha dicho que huele muy mal.
Pues efectivamente, en materia de residuos huele a mierda porque no se ha hecho otra cosa.

Mire, empecemos del principio.
Empecemos a construir una política real de residuos.
Y, desde luego, a la vista de los resultados que ha dicho…, que ha demostrado la introducción de capital privado en esta cuestión póngalo en duda, póngalo en cuarentena.

Muchas gracias, mucho ánimo y mucha suerte.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

¿Per al·lusions?
Té vosté tres minuts per l'al·lusió directa que li ha fet el diputat David Cerdán.
Tres minuts com a màxim.

El senyor Ciscar Bolufer:

Moltes gràcies, senyor president.

Pareix que alguns obliden que eixes regles del memoràndum Tajo-Segura no és només una línia de reserva.
Hi han molts més pactes beneficiosos per als regants i la prova és que nosaltres no vàrem subscriure cap acord amb les altres comunitats ni amb l'estat fins que els regants, els beneficiaris del Tajo-Segura, varen dir: Â«Avant, perquè estem d'acord.
Avant.
Â» (Aplaudiments)

Mire, i entre.
.
.
, una de les qüestions per les quals estaven d'acord era per la derogació de la clàusula Narbona que vostés varen aprovar, (aplaudiments) que era substituir el transvasament per la dessalació.
No ens poden donar lliçons.
Els socialistes valencians no ens poden donar lliçons d'aigua.

Mire, en el 2011, en novembre de 2011, quan vàrem arribar al Govern d'Espanya, el projecte d'esborrany de pla hidrològic del Tajo-Segura que estava penjat en el web del ministeri, en el web del ministeri, no dia 400 hectòmetres cúbics, dia línia de reserva en 600 hectòmetres cúbics.
L'han baixada 200 hectòmetres cúbics del que volia fer.
.
.
(protestes) del que volia fer el seu.
.
.
el seu govern.

Miren vostés, miren vostés.
.
.
miren vostés, ¿se'n recorden de l'Estatut del senyor Barreda de Castilla-La Mancha que posava data de caducitat en l'any 2015 al transvasament Tajo-Segura i que va tombar el Partit Popular en el Congrés dels Diputats?
¿Se'n recorden vostés?
No ens poden donar lliçons.

Si cada volta que governen els socialistes fan documents per a derogar el transvasament Tajo-Segura!
I quan estem mosatros fem documents per a garantir el transvasament Tajo-Segura.
Pacte d'estat entre l'estat i cinc comunitats autònomes.
Lliçons, vostés, cap.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

I, a continuació, per a contestar.
.
.
No, no té dret, perquè ha al·ludit directament.
.
.
, vosté ha entrat un poc massa en el fons de la qüestió, li he deixat.
.
.
(remors) li he deixat, però són al·lusions, article 69, no és contradicció.

Senyora diputada, té vosté la paraula.
.
.
, ai, honorable consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Primero que nada, muchas gracias a todas las intervenciones y, cómo no, muchas gracias también por su atención a pesar de las horas que son…, y estos vivos debates que, cómo no, son enriquecedores, porque lo primero que tenemos que decir es que nosotros no tenemos miedo al debate, y al diálogo, y a la participación y a trabajar.
(Aplaudiments)

Agradezco especialmente aquellas intervenciones en las que me han dicho…, nos han dicho a nuestro equipo que estamos haciendo ejercicio de valentía.
Porque así es, porque esto es muy difícil, es muy complicado… (Veus)

El senyor president:

Per favor, pregue als il·lustres diputats un poc de silenci.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Es que si me dejaran acabar.
.
.

El senyor president:

Són hores ja tardanes, però demane silenci perquè l'honorable consellera puga substanciar la seua.
.
.
(Veus)

Continue, continue, consellera.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Muy complicado, porque me han dejado una conselleria sin personal, sin medios, descapitalizada, con grandes responsabilidades… con grandes problemas, con grandes deudas.
Y por eso, igual que mi compañero, pedimos un poco de tiempo, porque veinte años no se revierten…, desde luego no en dos meses que llevamos.
(Aplaudiments)

Hablan del mestizaje como si fuera algo peyorativo.
Y yo, por mi experiencia y por el tiempo que veo…, veo que tenemos lo mejor de cada casa, por lo menos en mi conselleria.
Y les aseguro que tengo un equipo con el que se pueden ganar muchos campeonatos, porque los campeonatos se ganan en equipo.
(Aplaudiments)

Gracias, cómo no, a aquellas posiciones constructivas o a aquellos que nos van a ayudar, porque esto es un trabajo de todos, en llevar todos estos proyectos tan importantes hacia delante.

Empiezo por el plan de desarrollo rural.
Lo primero que he dicho es que reconozco que es un buen instrumento.
Y es un buen instrumento, ha costado mucho de negociar.
Yo sé cómo son de duras las negociaciones con la Comisión Europea, porque también las he vivido.
Pero eso es gracias a los funcionarios, al personal técnico que ha estado ahí batiéndose el cobre.

¿Por qué no se ha sacado ninguna orden todavía?
Porque dejaron de tramitar y de trabajar ya en abril.
Y porque hasta que no estuvo aprobado en julio no se podían sacar las órdenes.
Y estamos con todo el equipo de la conselleria trabajando con el poco personal que tenemos para intentar que esté lo antes posible y que los beneficiarios, que son los agricultores, los pobladores del medio rural, los emprendedores, puedan beneficiarse de lo que les corresponde.

¿La selección de los grupos de acción local?
Pues sí, esa convocatoria hecha a todas luces con muchas prisas, con precipitación para tenerla antes de determinada fecha, que no hace falta que recuerde aquí…, todos incumplen no solo cuestiones formales, que son importantes y aquellos que conocen la administración saben que las cuestiones formales son muy importantes, sino que también incumplen uno de los requisitos que establece el reglamento comunitario, y es la participación de los ayuntamientos.

En todos los casos, es verdad, menos uno, esa participación es excesiva.
Y lo que hay que asegurar es que las asociaciones de ecologistas, de productores, de agricultores, de mujeres participen en el porcentaje que les corresponde, por lo menos con arreglo a la normativa comunitaria.
Por eso lo hemos parado y por eso lo vamos a volver a convocar.
(Veus) No, para que entre la gente que tiene algo que decir en el territorio.
(Aplaudiments i veus) También, también.
(Veus) Es mi turno, creo.
No sé.

Correcciones financieras.
Es cierto, esa es la palabra, y es cierto que todas las comunidades autónomas las tienen.
Pero es que en este caso lo grave es que no es una cuestión de interpretación.
Es que claramente la Comisión Europea y el FEGA, que es quien nos trasmite eso, está diciendo cuál es la causa.
Y la causa son déficits de controles por déficit de personal, porque no tenemos personal para controlar adecuadamente las ayudas comunitarias de la PAC, y por eso nos han puesto una multa.
No es interpretación.

Pesca.
Aquí nadie está diciendo que lo tenga que hacer el ministerio.
Es que hay una cosa en administración que se llaman competencias, y de las cosas de que usted me ha estado hablando son competencias… Y esas competencias, en concreto las paradas biológicas, corresponden a la administración general del estado.

Y lo que no se ha pagado, porque las paradas se tienen que pagar y se tiene que compensar a los pescadores por ese cese de la actividad, es porque todavía no está aprobado el programa operativo, cuya aprobación no depende de nosotros.
Y cuando esté aprobado le aseguro que instaremos al ministerio, a la Secretaría General de Pesca para que se pongan cuanto antes en marcha los programas porque somos conscientes de los problemas, de las dificultades y de la difícil supervivencia que tiene el sector pesquero en nuestra comunidad, teniendo al mismo tiempo muchísimas oportunidades que tenemos que potenciar, y lo vamos a hacer.

¿Qué más?
Espacios naturales protegidos.
Efectivamente, hay mucho hecho, pero es que yo creo que aquí mucha gente, y ustedes en particular, confunden las palabras.
Designado no quiere decir protegido.
Se pueden designar muchos espacios naturales protegidos.
Yo puedo designar los que quiera.
La clave es protegerlos.

Y, ¿qué hay que hacer para proteger?
Tener planes de gestión, que son normas y que organizan los usos en los que se ha de dar suficiente participación para que todas las personas que tienen intereses y que tienen responsabilidades ahí sepan lo que tienen que hacer, cómo, cuándo y dónde, para que la protección sea efectiva.

Tener un 40% del territorio protegido sin verdaderos planes de gestión efectivos no sirve.
Y eso es una de las grandes tareas que tenemos que rehacer, rehacer los planes, convocar…, que se pueda cumplir, entre otros, la normativa comunitaria de la red Natura 2000, y eso es mucho trabajo también, y tampoco tenemos los medios suficientes, pero lo haremos porque tenemos ilusión y ganas de trabajar.
(Aplaudiments)

Respecto a…, en materia del sector agroalimentario.
Efectivamente, una de las principales preocupaciones es la falta de rentabilidad de la actividad, y eso se tiene que analizar, se tiene que ver, porque tenemos que ver toda la cadena…, qué está pasando, desde los costes de producción, que efectivamente son muy elevados, hasta los precios que están recibiendo los agricultores, y todo eso visto en un contexto tanto de las cadenas de comercialización y distribución, porque es verdad, se ha dicho aquí, son muy pocos…, la demanda está concentrada en grandes grupos, muchos de ellos incluso ni siquiera nacionales, y la oferta está muy diversificada, muy desagregada.

Es verdad que hay un problema.
No tiene fácil solución, pero queremos trabajar precisamente en ese equilibrio de la cadena de comercialización y distribución para que podamos llegar a una situación en la que los agricultores, los productores reciban realmente precios remuneradores por su actividad.

Ahí hay una ley de la cadena.
Hemos hablado ya con compañeros de otras consellerias porque esto también es un trabajo que va más allá de las competencias de agricultura, pero que es fundamental para la supervivencia de un sector dinámico, competitivo y que continue aportando a nuestra riqueza y a nuestra creación de empleo y a nuestras exportaciones.

Por último, el agua.
Creo que no voy a insistir aquí más sobre el tema del trasvase porque ya ha habido suficiente debate.

No hemos estado escondidos, no hemos estado de vacaciones.
Hemos estado apelando a la calma, a la responsabilidad y, sobre todo, al trabajo de los técnicos.
¿Qué es lo que hace falta en materia de agua?
Que dejen trabajar a los técnicos, que vayamos a lo fundamental y que dejen de utilizar el agua como arma arrojadiza.
Esto es muy serio, nos jugamos nuestro futuro y lo que estamos intentando es plantear una visión equilibrada, de conjunto y de futuro.

Todos los informes técnicos nos dicen que lo óptimo es combinar trasvase, desalación y reutilización, y eso es lo que dicen los técnicos y eso es lo que planteamos.

La desalación, sí, son infraestructuras, están construidas.
Y muchas de ellas, aunque ustedes no quieran reconocerlo y se preocupen mucho en amagarlo, eso sí que lo esconden, están funcionando ya.
Este verano ha estado funcionando la de Torrevieja sin ni siquiera avisar al ayuntamiento de que estaba en funcionamiento.

También en el 2012 hubo una avería en el Tajo-Segura y se pusieron al cien por cien de funcionamiento las desaladoras de Alicante.
Gracias a eso, bebieron los ciudadanos de muchos municipios de Alicante y de Murcia.

También, en 2012, el propio secretario de estado de Medio Ambiente dijo en el congreso que había que poner las desaladoras en marcha, que era una irresponsabilidad tenerlas paradas -eso, el secretario de estado de Medio Ambiente del gobierno del PP.

El propio ministerio publicita las bondades de la desalación en la página web de Acuamed, hablando de agua para el futuro, agua para siempre.
Entonces, por favor, sean coherentes.

El propio secretario de estado también está acompañando a las empresas españolas a licitación en proyectos internacionales de licitación.
Resulta que somos punteros, pero eso no lo quieren ver.
Somos punteros también en energías renovables, pero tampoco interesa.
Lo vendemos fuera, pero en casa no.
Sean coherentes, por favor, esto es muy serio.

Pero es que además, y ya enlazo un poco con el precio del agua, resulta que el 2 de septiembre se reúne el presidente Rajoy con el presidente de Murcia y le dice que le va…, se compromete el señor Rajoy a ayudar a bajar el precio del agua desalada para Murcia.
Pues esperemos que no vuelvan a discriminar una vez más a la Comunidad Valenciana.
(Aplaudiments)

Porque, además, en cuestión de precio del agua habría mucho que hablar, y hablaremos, sobre todo desde un punto de vista técnico, legal y económico.
Pero es que a mí me consta que hay asociaciones de agricultores que están dispuestos a pagar más por el agua y lo quieren, porque lo que necesitan los agricultores es que dejen de armar ruido.
Lo peor para llevar adelante una empresa de cualquier tipo, sobre todo la agrícola, es la incertidumbre; están dispuestos a pagar por el agua y hay medios para hacer que el coste del agua de la desalación, medios técnicos, económicos y legales, pueda ser más asequible.
Y que con esa visión de conjunto y de futuro podamos combinar todos esos recursos que tenemos a nuestra disposición.

El negacionismo y el obstruccionismo que ustedes practican tantas veces lo único que lleva es que al final las soluciones sean muchísimo más caras y costosas para los ciudadanos, para los contribuyentes y para los sectores que se tienen que ver beneficiados, sobre todo el agrícola.
(Aplaudiments)

Y con esto he acabado.

El senyor president:

Doncs moltíssimes gràcies, honorable consellera, per la contestació.

I ara ja, per a possibles rèpliques, en nom de Ciudadanos, el senyor Emigdio Tormo, per un temps màxim de cinc minuts.
Si vol.
.
.
Sí, sí.

El senyor Tormo Moratalla:

Bien, más que nada, presidente, señor presidente, por abreviar.

Mire, consellera, yo le pediría una cosa.
Permítame un consejo.
No se justifique, actúe, actúe de verdad, porque al final es que esto, esto es un verdadero guirigay.
Mire, no habrá visto usted ni una sola interrupción por parte del Grupo de Ciudadanos, no habrá visto ni una sola palabra salida de tono por parte de Ciudadanos.
Pero aquí a veces es difícil escuchar los argumentos del que está ahí o de la que está ahí, por el cruce de increpaciones, de semiofensas, de…, en fin.
Por tanto, usted actúe, haga su labor, porque además luego le van a pedir cuentas o le vamos a pedir cuentas de eso, no de las justificaciones de por qué ha hecho o ha dejado de hacer.

Yo quería decirle dos cosas que me he dejado antes en el tintero.
Le pediríamos desde mi grupo una política fiscal que favoreciera la concentración parcelaria.
Es decir, todos sabemos que en esta comunidad hay un problema de concentración, y eso necesita de una política fiscal pues que favorezca, como también una política fiscal que favorezca la producción de productos ecológicos.
Hablamos de producción de productos ecológicos, pero nos callamos que el coste de su puesta en el mercado es infinitamente mayor que un producto que está tratado con productos que al final son nocivos para la salud.

Me decía que las paradas biológicas y los programas operativos no son de su competencia.
Ya lo sé que no son de su competencia, pero dentro de su función, dentro de su misión, está la de presionar al gobierno del estado, incluso a la Unión Europea para que pudiéramos llegar a una mejor financiación y, en este caso, llegaran las ayudas a aquellos que más lo necesitan.

Mire, hablaba usted y hablaba el señor Cerdán de que están a favor de los trasvases.
Tienen usted un problema con parte de…, con parte de los partidos que sustentan al gobierno.
Me dice la señora Mollà que no, pero sí.
Usted y yo sabe que hemos debatidos en Alacant, durante la campaña electoral, y usted estaba radicalmente en contra.
Yo solo le digo, yo solo le digo, no, le pondré la grabación -déjeme que termine-, le pondré la grabación de Información TV.
Yo solamente le digo que desde este partido lo queremos es que utilicemos todos los medios…, además lo ha dicho, lo ha dicho la señora consellera, trasvase, desalación y reutilización.
Pero una vez hemos acabado con lo que tenemos, tenemos que utilizar lo que no tenemos, que es el agua de otros lados hacia aquí.

Y al señor Ciscar, del Partido Popular, ¡hombre!
, ustedes llevan casi cuatro años en el gobierno de la nación.
Es decir, en ese momento no han puesto ni un solo ladrillo, ni un solo gramo de cemento para trasvasar agua de donde la hay a donde no la hay.
Luego, hombre, algo de responsabilidad deben tener.

Termino con esto.
Muchísimas gracias, señor presidente.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyor diputat.

Sí, senyora Mollà, per al·lusions, però vaja directament a eixe punt de l'al·lusió.
Té un temps màxim de tres minuts.

La senyora Mollà Herrera:

Senyor Tormo, és tan simple com que, ja que vosté ha fet l'oferiment de portar ací eixes imatges que diu que jo negue, negue, que nosaltres estiguem en contra d'uns transvasaments fets, dels quals ens hem pronunciat ací i ha quedat en el Diari de Sessions per activa i per passiva, i al que hem dit Â«noÂ», li ho torne a dir per si de cas no queda clar, Â«no al transvasament de l'EbreÂ».
Eixes han sigut les meues paraules.
Però com vosté diu que té una gravació, segur que no tenen vostés problemes en fer-la pública, i jo estaré molt agraïda, perquè si no supose que en la següent sessió vosté me demanarà disculpes per alguna cosa que jo no he afirmat.

Gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, senyora diputada.

I ara, per a rèplica, té la paraula el senyor José Ciscar, per un temps màxim de cinc minuts.

El senyor Ciscar Bolufer:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora consellera, mire, agraïm el to de la seua intervenció, agraïm el to de la seua intervenció.
I tinga clar que, a pesar de les nostres paraules, en el Grup Parlamentari Popular va a tindre sempre el suport de tot allò, de tot allò que siga beneficiós per al nostre medi ambient i per al nostre sector agroalimentari, perquè és que és molt important per a mosatros.

No obstant això, vull dir-li també que ha parlat vosté prou de l'ozono troposférico, que jo, sincerament, ho desconec, però he sentit molt poc parlar de la taronja, del caqui, de la magrana, de l'aladroc, del boví, per exemple.

Vosté ha fet un discurs, i admeta la crítica constructiva, que podríem qualificar com de Â«manual del perfecte ecologistaÂ».
Mire, en esta comunitat els autèntics ecologistes són els llauradors, els ramaders i els pescadors.
I a estos cal tindre'ls (aplaudiments) molt en compte.
Perquè vosté posa molt l'èmfasi en la sostenibilitat mediambiental.
I és veritat, i és molt important.
I posa l'èmfasi en la sostenibilitat social, i és molt important.
Però la taula de la sostenibilitat, eixa de la qual mengem tots, tots i totes, té tres potes, i la tercera pota és la sostenibilitat econòmica.
I quan es trenca una de les tres potes la taula cau, la taula cau i aleshores ve el desastre.

Li dic açò perquè no caiga vosté, de veritat, en l'error de prioritzar cap de les seues àrees de gestió en detriment de les altres, no caiga en eixe error.

Mire, al·ludeix vosté a problemes de personal.
Simplement dos qüestions, que ens han cridat l'atenció.
Hi ha hagut una modificació pressupostària ja de l'actual govern que retalla el capítol I de totes les conselleries.
Clar, vostés han creat una conselleria més, la de transparència, i hi havia que nodrir-la per a este exercici pressupostari.
Bé, això alguna cosa ha de vore en que vosté tinga menys diners per a poder contractar personal.
(Protestes)

I després, i després, i després vaig a dir-li una altra cosa.
Mire, vostés en la conselleria, no vosté, persones que estan per baix de vosté, estan portant una claríssima caça de bruixes.
Tècnics que són molt bons tècnics i que han tingut responsabilitats en el Partit Popular vostés estan apartant-los.
I molts d'eixos tècnics no estan afiliats al Partit Popular.
Molt d'eixos tècnics són persones molt professionals i estan, estan, estan apartades, no estan traient el rendiment que podrien traure.

Mire, les dessaladores.
Jo li apunte una possible solució i estarem amb vosté en eixe tema si la porta endavant.
S'ha de fer un nou pla hidrològic nacional, ara que van a tancar-se tots els plans de conca.
Mire, demane vosté que les dessaladores s'integren en un sistema nacional de l'aigua, de tota Espanya -eixa paraula que a alguns no els agrada sentir-la-, però de tota Espanya.
I que els costos d'amortització d'eixes dessaladores es repercutisquen entre tota Espanya.
Solidaritat, (aplaudiments) solidaritat.
Si vosté ho defén, si vosté ho defén, mosatros la recolzarem.
I estic convençut que es baixaria notablement el preu de l'aigua dessalada.
No es pot subvencionar, només per a moments molts puntuals, com és el cas de la greu sequera.
Per això li ho va dir Rajoy al president de la Comunidad Autónoma de Murcia, però no li va parlar de subvencionar l'aigua a Múrcia, va parlar de subvencionar l'aigua als regants del transvasament Tajo-Segura, és a dir, Alacant, Múrcia i Almeria.
(Aplaudiments) Mire-ho vosté, mire-ho vosté.

Una qüestió que no hem parlat, i perdone que insistixca en el tema dels transvasaments, el transvasament Xúquer-Vinalopó.
No ha dit vosté absolutament res del transvasament Xúquer-Vinalopó.
La pregunta és, que ara ja no me la pot contestar, però, bé, en una altra ocasió.
Què pensen fer vostés en el transvasament Xúquer-Vinalopó?
La comarca del Vinalopó-Alacantí té un problema de sobreexplotació d'aqüífers molt greu, que incomplix totalment la directiva marc de l'aigua.
Les comarques del Vinalopó, de l'Alacantí, de la Marina Baixa, tenen problemes d'abastiment urbà molt seriosos.
Diga-mos vosté com volen solucionar això i què pensen fer en el transvasament Xúquer-Vinalopó.

I ja per acabar, perquè supose que tots tenim ja un poc de fam, però jo vull sumar-me a eixe esperit poètic, poètic, que s'impregna en Les Corts en esta legislatura.
Els pareix bé?
Eh?
Aquí s'ha citat Estellés, Benedetti, Raimon.
Jo vull citar Miguel Hernández, un poeta alacantí, (veus) de la meua terra.
La seua obra El pastor de la muerte, de 1937.
Dia, els seus versos: Â«Donde no hay río habrá canales de agua y granito que están pidiendo en un grito el Tajo y el Ebro ya.
Â» Miguel Hernández, en l'any 1937.
Â«El Tajo y el Ebro ya.
Â» (Aplaudiments) El poeta del poble, el poeta del poble demanant els transvasaments del Tajo i de l'Ebre.
Qui anava a dir-ho, senyories!

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

I ara, per a finalitzar este punt de l'ordre del dia, té la paraula per un temps màxim, l'honorable consellera Elena Cebrián.

Quan vosté vullga.

La senyora consellera d'Agricultura, Medi Ambient, Canvi Climàtic i Desenvolupament Rural:

Bueno.
Ya hemos contestado antes algunos de los argumentos que se han expuesto.
No voy a repetir todo, voy a intentar hacerlo corto porque creo que estamos todos cansados ya.
Tendremos mucho tiempo de volver.
.
.
Es que… Bueno.

También se han hecho algunas aportaciones nuevas y alusiones.
Ahora contestaré brevemente algunas.
Porque es verdad que cinco minutos no es suficiente para tratar como se merecen todos estos temas y todo lo que tenemos por delante en la legislatura para trabajar.

Desde luego siempre tendré en cuenta todas las aportaciones positivas y negativas.
Recojo la invitación de participar en ese gran trabajo que tenemos que hacer en el estado en general para un gran pacto del agua, un plan hidrológico nacional.
Y pondremos todas las ideas que haga falta sobre la mesa, porque hacen falta ideas y no enfrentamientos.

Y, en cualquier caso, sí que quiero reiterar que lo que haremos y las demandas que nos hagan llegar se tomarán en cuenta siempre que sean compatibles con la directriz de sostenibilidad que he manifestado como guía y como fundamento de mi trabajo al frente de la conselleria.

Y voy a tratar muy brevemente estos temas, aprovechando el turno de réplica.
Primero es que yo creo que… me dice que es que suena todo muy ecológico.
Yo es que creo que se ha perdido la segunda parte de mi intervención y todo lo que he hablado del sector agroalimentario y todo lo que vamos a hacer, la ley, la cadena de la distribución y comercialización, entonces… Tendremos tiempo de repasarlo.
Pero creo que queda ahí.

En cuanto a los recortes del capítulo I, ahí sí que creo que es totalmente incorrecto lo que ha dicho, porque los recortes que nos referimos son de la infrafinanciación que tiene esta comunidad autónoma y de la megadeuda, porque no se me ocurre otra palabra, que nos han dejado.
La cuestión de la redistribución de los pocos recursos que nos quedan para el capítulo I es lógico en un nuevo Consell que tiene que organizarse y organizar su personal de la manera más eficiente y eficaz posible.

En cuanto al trasvase del Júcar-Vinalopó, me dice, es verdad, hay un problema gravísimo en el Alacantí.
¿Y qué han hecho ustedes?
(Pausa) Si el problema lo conozco, ¡pero han estado veinte años!
(Aplaudiments)

Por eso que lo evidente es que tenemos mucho sobre lo que trabajar, mucho sobre lo que hablar.
Les agradezco, ahora ya para acabar, esta primera, que es mi primera vez de intervención en un parlamento y en el pleno, les agradezco muchísimo la atención, el trabajo, las ganas de trabajar y la disposición, y así continuaremos.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Anem a suspendre la sessió parlamentaria fins les cinc.
I demà començarem la sessió, que tenim dos compareixences, a les deu del matí.
Però ara reprendrem el treball a les cinc de la vesprada.

Se suspén la sessió.

(Se suspén la sessió a les 15 hores i 31 minuts)

(Es reprén la sessió a les 17 hores i 6 minuts)

El senyor president:

Donem pas al tercer punt, la compareixença de l'honorable consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori per a informar de les línies generals de la política que durà a terme la conselleria d'Habitatge, Obres Públiques i tal.

Per tant, té la paraula per temps indefinit, l'honorable consellera María José Salvador.

Compareixença de la consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, senyora María José Salvador Rubert, per a informar sobre les línies generals de la política que durà a terme la conselleria en esta legislatura, sol·licitada a petició pròpia (RE número 561) i pel Grup Parlamentari Popular (RE número 642)

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Excel·lent president de les Corts Valencianes.

Vicepresidenta del Consell.

Consellera.

Senyories.

Comparec davant d'aquestes Corts com a membre d'un govern triat pels ciutadans i ciutadanes que han decidit obrir un nou cicle polític a la nostra comunitat, un cicle que avui precisament, dia 23, és simbòlic, perquè comença l'enderrocament dels sis adossats a l'illa de Tabarca.
I nosaltres, el nou govern, anem a protegir el nostre patrimoni i la singularitat d'aquesta illa per la qual tant hem lluitat.
(Aplaudiments)

El 24 de maig, amb fermesa, els homes i dones del nostre territori exigiren dibuixar un nou horitzó.
El desig esperançador i l'anhel plural que ha manifestat el poble valencià requerix d'aquest Consell una resposta amb alçada de mires, tant en l'àmbit polític com en l'àmbit social.

Malgrat com sabem que no serà fàcil el camí que ens espera, els valencians i valencianes som un poble d'empenta, que enfronta les adversitats i n'estic segura que ho podrem tot amb feina i sense autocomplaença.
Són d'una magnitud tan gran les esperances depositades en este govern pels nostres conciutadans, que no s'entendria de cap manera que les nostres accions, les nostres decisions, cada pensament i cada presa de decisió no tingueren l'únic afany que fóra millorar el de la qualitat i vida de les persones que viuen i treballen en esta terra.

Senyories, estem davant del pacte del botànic, un projecte compartit, un projecte plural i d'esquerres que fa del diàleg, l'honradesa i l'enteniment eines principals de l'acció de govern.
Estem davant un projecte incloent, que suma esforços per a traure esta comunitat del retrocés social, de la degradació institucional i de les mancances d'un model depredador que ha vullgut devaluar les nostres potencialitats.
Estem, en definitiva, davant un projecte creatiu, que dia a dia està fent de la cultura del diàleg una fita en la història democràtica del nostre autogovern.
Per tant, les conviccions, els principis i l'alta voluntat política i social d'este Consell són una garantia per a dur a bon port el mandat de les urnes.

El president, en la seua investidura, va marcar dos fites que són per a mi i per a la conselleria que dirigixc frontispici de la nostra acció de govern: recuperar la dignitat de les nostres institucions i treballar per solucionar els problemes de les persones.
I no estem davant de retòrica, senyories, estem davant de fets concrets i en què amb tan poc de temps este govern ha donat mostra de compliment.

La reparació moral en demanar perdó públic a les víctimes de l'accident de metro.
(Aplaudiments) Recuperar la dignitat de les institucions.
Les institucions són dignes en funció de com afronten la dignitat de la gent, el sofriment i les seues esperances.
I situar entre les primeres mesures d'este govern el pagament de les ajudes a la vivenda.
Són entre altres les que fan palés el caire d'un nou govern, que fa el que diu i diu el que fa.
Persones per damunt de tot.

En un mes hem signat calendari de pagaments amb la plataforma d'impagats de les ajudes a la vivenda, després de la problemàtica que el Partit Popular va crear des de l'any 2009.
(Aplaudiments)

Lleialtat, lleialtat primera dels poders públics cap als ciutadans.
I en el nostre sistema parlamentari és per a l'executiu sotmetre's al control d'aquestes Corts i així serà des d'esta conselleria.

Exigim el que ens pertoca, perquè és de justícia, perquè és necessari per al nostre desenvolupament i creixement: el corredor mediterrani, una de les màximes prioritats dels signants del pacte del botànic.
No pot demorar-se més i ha de reprendre's en el seu disseny inicial, perquè suposa una major competitivitat per a les nostres empreses.
Estalvi de despeses en les exportacions, connexió amb el cor d'Europa, suposa la creació de llocs de treball de qualitat per als valencians.

Cada minut que passa sense aquesta infraestructura bàsica estem perdent competitivitat.
Les nostres empreses estan perdent competitivitat, estem quedant-se enrere per desenvolupar el nostre potencial logístic, estem regalant competitivitat als nostres competidors en un mercat global.

Corredor és irreemplaçable i irrenunciable per aquest Consell i el volem tal com el concep Europa, amb doble plataforma i ample europeu, no el tercer fil que ens volen vendre com un pedaç que serà al final una solució definitiva i ja ho estem veient.
(Aplaudiments)

Senyories, en aquesta línia s'acaba de demostrar la falta de diàleg i de partidisme que ha fet el Partit Popular respecte a aquest corredor.
Ha estat dècades al llarg de les quals l'eix Madrid-Castella la Manxa-Aragó, amb la callada dels respectius presidents del Partit Popular, s'han oposat a esta infraestructura tan necessària per als valencians i valencianes.

Avui, i afortunadament fruit de la represa d'un necessari clima d'entesa amb les comunitats veïnes, em plau dir en estes Corts que el govern d'Aragó, per primera vegada en la història, defensa i fa públic el seu recolzament al corredor mediterrani.
No era tan fàcil, ni tan difícil, simplement es tractava d'encetar una nova etapa de diàleg, de treball i buscar i confluir sinergies per compartir interessos de caràcter estratègic.

Senyories, la situació en què ens trobem avui els valencians i valencianes és d'emergència, donat pel llegat que ens precedeix.
Perquè el dèficit inversor per part del Govern d'Espanya i la nostra situació d'infrafinançament també té conseqüències sobre el parc d'habitatges en la Comunitat Valenciana, sobre la seua qualitat, sobre les nostres infraestructures i les seues mancances i sobre un territori al qual li falta vertebració.
És una situació que limita i que ofega les nostres possibilitats com a poble.

Senyories, d'acord amb el Decret 7/2015, del president de La Generalitat, em competix l'acció de govern en matèria d'habitatge, projectes urbans, obres públiques, vertebració del territori, paisatge, transport, ports i aeroports.
A més, s'adscriuen a esta conselleria les entitats de dret públic Ferrocarrils de la Generalitat Valenciana, l'Entitat d'Infraestructures de La Generalitat i, d'una altra banda, també depén l'Institut Cartogràfic Valencià.

Estos són els àmbits dels qual vaig a exposar el programa de govern que durem a terme esta legislatura en torn a tres eixos fonamentals.
El primer, la vivenda en el seu vessant social i en el seu vessant per impulsar la reactivació econòmica.
Per una banda, la vivenda com a dret fonamental, com un dret humà, d'una vegada per totes.
Anem a donar rang de llei a la seua funció social, perquè, senyories, ens trobem davant un drama social públic.
No es tracta d'un problema privat entre el particular i el banc, és un drama social sobre el qual tots hem, i les administracions, hem d'intervindre i hem de resoldre.
Ha tingut conseqüències dramàtiques, directes, sobre milers de valencians i valencianes que han perdut la seua casa.
El 20% dels desnonaments de l'estat es produeixen en la Comunitat Valenciana, el 20%.
I cal donar un marc jurídic al dret a l'habitatge, que siga un dret subjectiu reivindicable davant l'administració.

I, per una altra banda, la vivenda, com a nucli d'un programa d'estímul de l'economia, mitjançant la rehabilitació, actuació sobre la ciutat consolidada, la rehabilitació per fer accessibles les vivendes, per reactivar l'economia i per generar ocupació.

En segon lloc, les obres públiques i les infraestructures.
Les obres públiques i les infraestructures no són un fi, són un mitjà, són un mitjà que posa en relació els serveis que les sustenten, connectivitat i mobilitat, equilibrant les diferents modalitats de transport.

Lluitar contra la cogestió i els efectes mediambientals requereixen d'ordenació, de reorientació de la política d'infraestructures, de la logística, de transport, pensant en els ciutadans i en la competitivitat de les nostres empreses.
Mobilitat, connectivitat, competitivitat, sostenibilitat i accessibilitat són un element essencial per a una política moderna i avançada.

I, en tercer lloc, la vertebració del territori.
Una necessària política urbanística que ordene i que planifique.

Per tant, senyories, mai més especulació al nostre territori ni desordre urbanístic i territorial.
Anem a ordenar, anem a planejar com cal amb seny, amb sensibilitat i amb cura màxima per la sostenibilitat i la protecció del medi ambient.
Planificar democràticament.
Mai ningú pot tindre la sensació que l'urbanisme és una cosa d'uns pocs separada del cos, de l'ànima social i de la voluntat col·lectiva de dissenyar conjuntament el futur del nostre entorn.

En matèria d'habitatge, senyories, en el discurs d'investidura el president de La Generalitat va posar en el centre de l'acció de govern les persones.
A més a més, per als signants del pacte del botànic, situar les polítiques de vivenda al cor de l'acció del govern valencià i així s'ha fet palés en esta conselleria, on la primera de les matèries que es posen en relleu és l'habitatge, un dret humà, un dret fonamental, arreplegat en la Declaració universal de drets humans, en el Pacte internacional de drets econòmics, socials i culturals.
I en esta autonomia, en els últims vint anys, esta política, la d'habitatge, s'ha portat a terme des d'una perspectiva bàsicament econòmica, deixant l'habitatge en mans del mercat.
De manera que l'acció pública de l'administració o el parc públic d'habitatges quedaven en un lloc residual, per no dir invisible.
Això és el que ens ha portat els governs anterior, que han fet de la vivenda un negoci i no un dret.

La crisi, la crisi ha fet que moltes persones s'hagen quedat sense feina, hagen acabat perdent uns habitatges en els quals havien invertit diners, esforços, il·lusions.
Una vivenda és el projecte de vida i la vivenda és per a la immensa majoria de les persones la gran inversió, el gran projecte, el gran esforç de tota una vida.

Els desnonaments per no poder pagar una hipoteca són una tragèdia, són un drama social que ens hauria d'avergonyir en una societat moderna i avançada.
Sabem que el combat legislatiu dels desnonaments residix en l'àmbit estatal.
I, per això, instarem a l'estat a un canvi normatiu, perquè aparega una llei de segona oportunitat, que regule mesures de reestructuració del deute, d'acció en pagament i, sobretot, que garantisca el dret constitucional a l'habitatge.

També en l'àmbit de les nostres competències de l'autogovern, article 16, de l'Estatut d'autonomia, que vaig a llegir-lo, perquè durant molts anys han oblidat què deia l'article 16 de l'Estatut d'autonomia, aquell partit que portava governant durant vint anys.
Â«La Generalitat garantirà el dret d'accés a un habitatge digne dels ciutadans valencians.
Per llei es regularan les ajudes per a promoure aquest dret, especialment en favor dels joves, persones sense mitjans, dones maltractades, persones afectades per discapacitat i aquelles altres en les quals estiguen justificades les ajudes.
Â» Un article que ha sigut invisible durant vint anys en esta autonomia i que nosaltres li anem a donar tot el sentit, tot el contingut i anem a centrar tota l'acció política en matèria de vivenda.

I per això hem començat a treballar en el projecte de llei per la funció social de l'habitatge.
I quan parlem de la funció social de l'habitatge, parlem de legislació avançada que arreplegue el dret subjectiu a una vivenda, que siga el més important després de la dependència, treballar pel reconeixement històric a la vivenda com un dret subjectiu, nucli dur del que definix i identifica les garanties fonamentals indiscutibles de la condició humana.
Aquest Consell vol ser avantguarda en aquest camí, un camí sempre inacabat, un camí sempre en moviment.

Aquest projecte contemplarà la creació d'un registre d'habitatge sense ocupar en tota la Comunitat Valenciana, col·laborarem amb els ajuntaments, amb el sector financer, de manera que puguem mobilitzar tots els actius i posar-los d'una manera assequible a disposició dels qui més ho necessiten.

I junt amb col·lectius, com la plataforma d'afectats per les hipoteques, que hem mantingut dos reunions amb ells, articularem un marc jurídic sòlid.
Perquè l'administració no pot quedar-se a un costat, com s'ha fet fins ara, ha d'intervindre amb totes les seues possibilitats per garantir aquest dret bàsic.
Perquè hem de buscar espais de trobada entre les persones que se queden sense sostre, els qui busquen un habitatge i no el troben, i eixos habitatges buits que tenim en la Comunitat Valenciana.

Senyories, anunciem un canvi radical en política d'habitatge, i dic ben clar i ras, radical.
La Comunitat Valenciana és malauradament la segona autonomia en nombre de desnonaments i, desgraciadament, el govern anterior no va fer el que calia per a poder combatre aquesta situació.

Nosaltres no anem a mirar cap a un altre costat, anem a mirar de front davant d'aquesta problemàtica perquè no podem oblidar que el govern central ha salvat, amb els diners de tots els ciutadans, entitats financeres que no havien actuat -per dir-ho d'alguna manera suau- amb la professionalitat que corresponia, i són les entitats financeres les que acaben instant l'execució dels desnonaments i disposen al mateix temps d'un gran parc d'habitatges desocupats.

Per tant, una de les primeres iniciatives que vaig fer quan vaig prendre possessió va ser dirigir-me als directors territorials de les entitats bancàries que hi ha a la Comunitat Valenciana per tal de buscar opcions als desnonaments, per conéixer l'estoc d'habitatges existents i el possible ús social d'aquests.

Estem parlant, també, per a intentar conjuntament trobar una solució que frene els desnonaments, que oferisca alternatives per a garantir l'habitatge i, també, per a donar oportunitats als joves que volen emancipar-se però no poden accedir a un habitatge pels seus preus elevats.

Com també m'he reunit ja amb representants de la Societat d'Actius Procedents de la Reestructuració Bancària, amb la Sareb; la Sareb que disposa d'un pla de cessió temporal d'habitatges i ha subscrit convenis amb altres autonomies; ací van vindre però no va haver-hi possibilitat de signar conveni.
Bé, nosaltres estem treballant amb ells per tal de buscar fórmules, articular i convenir per tal que ens puguen disposar vivendes en lloguer social.

I també ens hem reunit amb Bankia, amb Banc Sabadell, i estem en converses avançades i positives per a ampliar i perquè fiquen a disposició les vivendes buides i que nosaltres les pugam ficar a disposició en lloguer social.

També hem mantingut reunió amb la Plataforma d'afectats per les hipoteques, per a col·laborar i combatre els desnonaments, es tracta de promoure la mobilització d'habitatges buits per fer-los accessibles i assequibles.

I junt amb tot açò és evident que La Generalitat en aquest cas, des de l'Eige, també hem de fer un esforç per tal d'aprofundir en l'adequació del parc públic d'habitatge de La Generalitat, per a poder posar la major quantitat possible d'immobles en condicions dignes d'habitabilitat en mans de qui més ho necessita mitjançat el lloguer social.

Però no és possible, senyories, que en l'any 2015 ens trobem 678 vivendes del parc públic que no es poden posar a disposició dels ciutadans perquè necessiten una reforma tal que en estos moments no les podem posar a disposició.
¿Quina ha sigut la política d'habitatge del Partit Popular durant vint anys que ha permés que avui, en l'any 2015, encara tingam 700 vivendes del parc públic i som la segona autonomia en nombre de desnonaments, i tingam vivendes públiques que no les podem posar a disposició perquè no s'han ocupat ni del més mínim manteniment?
(Aplaudiments) ¿Quina és eixa política, la que vostés han portat a terme, senyories, vint anys en el govern?

Miren, l'abandonament del parc de vivendes, el deteriorament físic de les edificacions i dels entorns urbans han afavorit la creació de guetos i marginació social.
I avui, ací, en seu parlamentària, em compromet a treballar sense descans contra esta situació que ens devalua com a societat.

En aquest àmbit cal posar l'èmfasi en dos aspectes: per una banda, la dignificació del parc públic posant edificis i habitatges en condicions i dignificar els entorns urbans que donen qualitat de vida; i coordinar polítiques socials i de vivenda per a oferir solucions integrals a les persones i famílies amb major dificultat.
Tot això des de la implicació i la cooperació mútues, establint uns acords de drets i obligacions entre les diferents parts afectades perquè cada una d'elles assumisca la part que li pertoca; crearem una xarxa ajustant els serveis d'habitatge de La Generalitat i proposarem col·laboració municipal; millorarem l'estructura dels serveis de vivenda potenciant la capacitat de coordinació des de les direccions territorials i reorientarem parcialment els serveis territorials de vivenda cap a este objectiu.

I, per tant, en una primera fase, en els serveis territorials i liderats per les direccions territorials, organitzarem oficines de vivenda i prevenció dels desnonaments; i, en una segona fase, crearem les oficines de rehabilitació perquè la rehabilitació és part de la nostra reinvenció; de la nostra reinvenció econòmica, del nostre nou model, construcció sostenible; la construcció sostenible passa per desenvolupar una forta política de rehabilitació i això es definix en la mateixa estructura orgànica d'esta conselleria que té una direcció general d'habitatge, rehabilitació i regeneració urbana.

En els anys del boom immobiliari, quan es tractava de construir i construir sense seny, la rehabilitació es va quedar en un segon plànol, com la germana pobra de les polítiques d'habitatge, tan pobra que mai va seure a la taula dels pressuposts o, almenys, no com calia; però, després de l'esclafit de la bombolla immobiliària, la rehabilitació es presenta com un dels factors fonamentals de la nova política del Consell, no sols d'habitatge sinó també pel que fa a la revitalització del nostre sistema econòmic i productiu.
La rehabilitació és el futur, és la resposta intel·ligent al repte de reconciliar les necessitats de la societat amb el nou model econòmic.
Donaré unes poques dades.

A la Comunitat Valenciana n'hi ha més d'1,2 milions d'habitatges que han de millorar la seua eficiència energètica, més de sis cents mil edificis de més de tres plantes i que necessiten ascensor, i molts llocs on ha de millorar-se l'accessibilitat.
Per tant, anem a fer una aposta ferma per la rehabilitació perquè cal proporcionar una bona informació als ciutadans perquè prenguen millor decisions en este àmbit; impulsar la formació dels professionals; potenciar les inspeccions tècniques; aprofundir en la rehabilitació energètica i climàtica; impulsar l'accessibilitat eliminant barreres arquitectòniques.
En resum, millorar l'estat de conservació dels edificis i afavorir l'adaptació dels habitatges.

És el moment de generar un procés en el qual el pes de la rehabilitació es consolide, com passa en altres estat europeus més avançats, al temps que s'impulsa un model de construcció sostenible perquè, a més, la rehabilitació és una activitat que pot mobilitzar molts llocs de treball; de cada un lloc de treball que se genera en l'obra nova són tres en la rehabilitació, i està implicat el sector de la construcció, el sector tauleller, els arquitectes, els electricistes, els llanternes, els pintors, el sector del moble; mobilitza un sector i tot un conjunt de subsectors que faran que actuant sobre la ciutat consolidada pugam contribuir a millorar el nostre parc públic de vivendes, les nostres ciutats, els nostres entorns urbans i crearem llocs de treball.

És cert que, ara per ara, el Consell no disposa dels recursos econòmics que voldríem, però anem a reivindicar al Govern d'Espanya major inversió en el pla estatal d'habitatge.

També, tenim el programa operatiu fons Feder 2014-2020 per a rehabilitació energètica.
Lamentablement, la conselleria es va quedar fora del repartiment perquè l'anterior Consell no va consignar cap partida als pressupostos per tal de poder accedir a fons europeus.
Hem perdut el tren del 2014 i hem perdut el tren del 2015.
Intentarem que per a la revisió que s'obri en l'any 2016 pugam presentar molts bons projectes, accedir a aquestos fons europeus i no perdre més trens.

També, anem a proposar la creació de la mesa per a la rehabilitació i la construcció sostenible perquè este govern s'ha de construir des de la participació, i volem que estiguen implicats els agents econòmics i socials que participen dels processos de rehabilitació i que ho fem junts, un pacte del qual volem que isca un pla operatiu de rehabilitació per a curt i mitjà termini.

També, volem reorientar l'Institut Valencià de l'Edificació de cara als aspectes tècnics més relacionats amb la rehabilitació.

En definitiva, un model que ha d'incloure la política d'habitatge com una prioritat en l'ordenació del territori i en l'urbanisme, en la configuració de les nostres ciutats, perquè esta nova política ha de contribuir a disposar d'un entorn urbà sostenible, de qualitat, que permeta als ciutadans l'accés als equipaments i als serveis, a potenciar un marc que garantisca l'atenció als centres històrics, als barris menys afavorits; en definitiva, regeneració urbana, fomentar l'autoestima, el que és propi, el nostre esperit vital, com al barri Cabanyal que anem a invertir 11 milions d'euros per a la seua regeneració urbana que havien de dedicar-se a les expropiacions del bulevard San Pedro.

¡Quin canvi el de la política d'habitatge!
(Aplaudiments) Este també és el canvi radical que anunciem.
I ací volem impulsar una major participació i proporcionar instruments per a millorar la qualitat dels projectes d'intervenció urbana pels ajuntaments, així com per a aquells que es presenten a les convocatòries de fons europeus.

Senyories, n'hi ha voluntat d'aquest Consell de superar una visió reduccionista de la política d'habitatge substituint-la per una política més transversal i més integradora.

I no, no m'he oblidat dels afectats per l'impagament de les ajudes a l'habitatge.
Aquesta causa, que ens va ocupar gran part de la passada legislatura a aquesta -avui consellera- diputada en l'oposició en la legislatura passada i a l'actual síndic de Compromís, al senyor Fran Ferri, que vam lluitar i vàrem reivindicar, junt amb la Plataforma d'afectats pels impagaments, i la primera cosa que ha fet este Consell és resoldre esta problemàtica tan greu que va crear el Partit Popular, la van crear en l'any 2009 quan van deixar de pagar i van continuar concedint resolucions i ajudes que sabien, que sabien, i ho sabien, que no les podien pagar.
No n'hi ha pitjor estafa que la propinada per la teua mateixa administració, pels que t'han de defensar, pels que t'han de protegir, pels que t'han d'ajudar quan més ho necessites, i et reconeixen ajudes perquè et compres una VPO i no te les paguen.
(Aplaudiments)

¿Quina classe d'administració han sigut vostés?
¿Quina classe de gestió han fet?
240 milions d'euros que no pagàvem van haver d'esperar de 2009, març 2009 a juny 2014, perquè es decidiren a reconéixer el deute.
En la llei de ports, ¡quin exemple de mala tècnica normativa, de donar cobertura a allò que s'havia fet i poder començar els pagaments en la llei de ports, cinc anys!
Però ha sigut este Consell el que ha signat un calendari de pagaments amb la plataforma.
Per a mitjans de 2017 estaran pagades totes les ajudes d'aquesta primera xifra.
Però ací no s'acabava el problema; el problema no s'acabava en els 240 milions d'euros perquè n'hi havia un altre problema: la resolució 501, que ¡quina casualitat les aprova al setembre de 2012, l'immediatament anterior president del Partit Popular de La Generalitat valenciana i l'anterior consellera del Partit Popular del govern valencià, ells creen la resolució 501 i deixen fora del sistema cinc mil sis-centes persones i un deute de 40 milions d'euros, que ha hagut de ser esta conselleria la que signe el reconeixement del deute d'estos 40 milions d'euros.
(Aplaudiments) I aquest pagament es produirà a finals de 2016, una vegada s'haja satisfet el pagament del total dels 240 milions.

És una qüestió que no s'haguera hagut de produir ¡mai!
I ahí el nostre canvi radical en matèria de política d'habitatge, perquè a partir d'ara hem de ser model a seguir i anem a fer d'esta política ¡excel·lència!
, amb dues vessants: la part social i la part econòmica.

Pel que respecta a la segona de les vèrtebres, de les branques que desenvolupa i estructura aquesta conselleria, obres públiques.
Senyories, com va dir el nobel Stiglitz, patim ja l'anomenat Â«malestar de la globalitzacióÂ», eixos grans processos de transformació espacial amb el creixement accelerat d'eixos viaris, equipaments cada vegada més sofisticats.
Les ciutats i les àrees metropolitanes s'han convertit en nodes que articulen l'economia, que presenten nous desafiaments, on la rapidesa per a assolir lideratges regionals davant una ferotge competència requerix sistemes de transport, de connexions i comunicacions adients als nous fluxos d'activitat i als nous usos del temps.

És temps de superar eixe malestar que, de vegades, ens suposa eixa escletxa que s'obri entre els usos que demanem de les infraestructures i si estes infraestructures ens fan servir o no, ens són útils o no.
I no ho podrem aconseguir sense un sistema integral de transports, sense una autèntica política de mobilitat dirigida a les persones, als béns, a les mercaderies, perquè hem d'establir complementarietat entre els diferents modes de transport, facilitar l'intercanvi modal.

Però no podem carregar les culpes del malestar que deia Stiglitz únicament a la globalització, ací no.
El malestar és el que té un pacient que ha d'acudir a la nova Fe que s'inaugura sense una bona comunicació de transport públic; el malestar dels ciutadans davant la inacabada T2 i l'estació de metro del Mercat Central de València on no circulen trens i on s'han soterrat 195 milions d'euros; o el malestar que té un ciutadà a Alacant al vore com s'han soterrat milions d'euros en el Tam de la serra Grossa; o un ciutadà de Castelló que no pot anar en Tram als principals pobles de la Plana.
Este malestar es deu, principalment, a aquells que ens han governat durant els últims vint anys, que han malbarat o han fet un ús ineficient de les inversions.

La seua importància, la seua debilitat pel Tram de Castelló.
La seua defensa del Tram i la connexió en l'àrea metropolitana, eixa que practiquen de boca, però que ara amb els fets ens hem trobat que no estava fet el pla de mobilitat comarcal.
El pla de mobilitat comarcal, que és necessari, fonamental i ha de ser previ a qualsevol projecte i redacció de qualsevol projecte per a connectar el Tram amb la seua àrea comarcal.
I no han fet el pla de mobilitat comarcal preceptiu.
I ens situa en una situació molt complicada a aquesta conselleria per poder accedir als fons europeus que són bàsics per a poder finançar esta infraestructura.
Quin era l'interés per la mobilitat, l'interés per la connectivitat, quin era l'interès?
L'interés era cap.

El model actual de transport urbà i metropolità respon en bona mesura a la planificació territorial, a una prioritat del vehicle privat i al paper secundari del transport públic en la mobilitat.
Les àrees metropolitanes i els seus ciutadans han sigut oblidats.
Anem a millorar les connexions de transport públic per evitar i estalviar diners a ciutadans, per a millorar la seua qualitat de vida, l'aire que respirem, i per a millorar la seua seguretat.
Tampoc abandonarem els viatgers captius del transport públic, la gent que viu en pobles xicotets o de l'interior, la gent major que necessita anar al metge o a un hospital en autobús públic, i que de vegades no tenen ni parades, ni un banc per seure o una marquesina amb la qual guarir-se de les inclemències meteorològiques.
La gent, que simplement no té una altra forma d'accedir a les principals ciutats on estan els serveis, o d'anar a treballar, o d'anar a la universitat.

Les persones amb mobilitat reduïda, que han patit l'abandó social sistemàtic i necessiten del nostre suport.
No es pot consentir, senyories, que un pacient que tinga hora a l'hospital haja de passar la nit fora de sa casa per un deficient funcionament del transport públic de viatgers per carretera.
No es pot consentir que un viatger d'un poble d'interior no puga pujar a un autobús escolar que vaja mig buit i que, a més, està subvencionat per La Generalitat.
Cal recordar que per a molts pobles l'autobús és l'únic mode de transport.

I el ferrocarril, que és un model sostenible de transport, és el mode sostenible de transport per excel·lència, està lluny de les seues potencialitats.
Patix una clara infrautilització pel que fa a les persones i té una participació mínima en el trànsit de mercaderies, i hem de corregir aquesta situació.
Cal avançar en els plantejaments de la Unió Europea, que defensa un sistema de transport sostenible, en equilibri entre els diferents modes de transport.
Ho aconseguirem amb una política de transport dirigida als ciutadans, que exigixen més seguretat i més qualitat.
En definitiva, que el transport tinga un servei públic.
Cal pensar molt bé les decisions, i en concret les obres i les infraestructures, com a eines per a la producció i desenvolupament dels territoris.
S'han de seleccionar amb criteris de màxima rendibilitat social i econòmica, i major generació d'ocupació.

Es tracta, per tant, de posar en marxa un nou model de transport i mobilitat, enfocat al model productiu, i assolir una major cohesió social, amb el menor cost econòmic i ambiental possible.
En este sentit, les infraestructures i els serveis de transport de la comunitat s'han de planificar en termes de desenvolupament sostenible, que s'ajusten als recursos econòmics de què disposem, amb inversions que siguen les necessàries des dels criteris de rendibilitat social, i sobretot amb participació ciutadana.
I per això crearem el fòrum per la mobilitat sostenible de la Comunitat Valenciana, o la comissió assessora valenciana de la mobilitat i del transport, practicant major transparència en el subministrament de dades en esta matèria.
Una mobilitat pensada per a impulsar polítiques sostenibles, defensant la prioritat del transport públic, modes de transport alternatius al vehicle particular, i que haurà de tindre en compte els desplaçaments no motoritzats, en bicicleta, a peu, dins d'una adequada intermodalitat, són les nostres prioritats.

Cal efectuar un canvi normatiu, que de segur afectarà la llei de mobilitat, una llei confusa en moltes parts, i en qualsevol cas haurem de modificar per tal de millorar les condicions en què es desenvolupa el treball del sector del taxi.
De la mateixa manera, hem de fer servir directrius de mobilitat i manuals de bones pràctiques, que ajuden a l'elaboració de plans de mobilitat sostenible en les àrees metropolitanes, urbanes i municipis amb més població, i coordinar els plans de mobilitat generats per diferents agents.
Actualitzarem la normativa en matèria d'accessibilitat, com també estudiarem la creació, recuperació d'una autoritat metropolitana del transport, com a òrgan de coordinació entre La Generalitat i els ajuntaments, de forma consensuada amb tots els ajuntaments implicats.

Altres capitals d'Espanya la tenen.
No la tenim ací.
I la falta d'una autoritat de transport és un dels motius que impedixen subscriure el contracte programa amb l'estat per tal de finançar el transport metropolità en València i la seua àrea metropolitana, que des de l'any 2010 no tenim contracte programa.
Un altre problema per a açò és resoldre els números en ferrocarrils, i encara no s'ha signat el document entre la consellera i l'entitat.
Intentarem revertir les dos situacions.

Un altre tema en què hem d'intervindre és el transport regular interurbà de viatgers per carretera.
Este se presta per concessions.
Ara, en estos moments, mantenen patrons de servei de fa dècades.
Per això, en esta legislatura haurem de reordenar el mapa concessional en la comunitat, basat en criteris de racionalitat, servei de qualitat i equitat, buscant fórmules de finançament i explotació conjunta del transport escolar, i regular, per tal de fer més eficient la prestació de serveis de transport de viatgers per carretera.
Les nombroses concessions caducades i reiteradament prorrogades de transport públic de viatgers per carretera s'hauran de traure a licitació, amb nous projectes de servei públic.

Senyories, el finançament estatal no cobreix ni les despeses de funcionament de l sanitat ni de l'educació dels valencians, i poc ens queda per a obres públiques.
A més, el govern anterior ens ha deixat un pressupost de 2015, així com el de 2016, hipotecat.
Pràcticament sense marge de maniobra.
Els imports d'alguns capítols pressupostaris només inclouen per al pagament d'obres acabades, obres fetes que s'han de pagar, on l'anualitat ja compromesa per a 2016 en alguns casos és major al pressupost de 2015, i on els imports dels compromisos d'obres ja fetes per a 2015 superen els imports pressupostats.

Resum.
El govern anterior ha gastat diners que no tenia, que no ha pogut pagar, i hipoteca el pressupost del govern entrant.
Jo ja sé que vostés no volen que parlem de l'herència.
Però és imprescindible que parlem de l'herència, perquè tota la gent sàpiga la situació que ens hem trobat a les conselleries.
Això vol dir que per a l'any 2016 el pressupost de la conselleria té compromeses unes despeses lligades a obres acabades, que fan molt complicat actuar i invertir en noves actuacions.
Però aixina i tot anem a estudiar les possibilitats de millorar el transport de les grans àrees urbanes i metropolitanes de Castelló, de València i d'Alacant, i accedir a fons europeus per a aquesta finalitat.
En les actuals circumstàncies anem a valorar les diferents opcions tècniques i, si l'estat millora el seu finançament, tal com s'ha aprovat en el Congrés dels Diputats, i com ens pertoca, doncs podrem reprendre obres que són importants per a millorar la xarxa de transport públic d'estes àrees.

I en matèria legislativa, ja estem donant compliment a la resolució aprovada per estes Corts el 3 de juliol passat, que encomana a la meua àrea l'elaboració d'una llei on es regule la seguretat en el transport ferroviari, com a objectiu fonamental, perquè siga una realitat dins del termini de dos anys establert per Les Corts.
I vull citar la presidenta de l'associació de víctimes de metro, Beatriz Garrote, que diu que Â«la comunitat que ha patit el pitjor accident de metro ha de tindre la millor legislació en matèria de seguretatÂ», i nosaltres ahí anem a insistir per a tindre la millor llei en matèria de seguretat i en matèria ferroviària en esta autonomia.
I anem a elaborar eixa llei, perquè volem que siga un referent, i perquè no es tornen a produir uns fets com els que lamentablement van passar en l'any 2006.

En matèria de carreteres en un context pressupostari paregut al que he citat anteriorment, les prioritats en carreteres seran el manteniment de la xarxa i seguretat viària, especialment en els entorns urbans, com són les travesseres per a pacificar el trànsit, atenent els diferents modes de transport, com ara els vianants, ciclistes i transport públic.
I també, i després d'anys sense fer-ho, elaborarem un pla director de seguretat viària de la comunitat, amb una àmplia participació de la ciutadania i dels agents i institucions que desenvoluparem amb programes biennals.

I en un altre ordre de matèries, anem a modificar la llei de ports.
I per fi traurem a licitació les concessions d'instal·lacions nauticoesportives també caducades, amb nous projectes que milloren les infraestructures portuàries i els serveis i activitats nauticoesportives, i resolguen els conflictes de la façana portuària entre port i ciutat que s'han creat en alguns municipis de forma concertada i consensuada amb els ajuntaments.
I en matèria de costes iniciarem els treballs d'alguns projectes de regeneració del litoral.

És evident la importància de les xarxes i obres que depenen de l'estat per la seua repercussió en l'ordenació del nostre territori, matèria sobre la qual La Generalitat té les màximes competències.
Les Corts, els empresaris, la societat civil valenciana, tots ho sabem.
Les inversions del Grup Foment a la Comunitat Valenciana són molt baixes, tant en termes absoluts, com en termes relatius, i això perjudica la nostra qualitat de vida, la nostra competitivitat i la capacitat exportadora, les nostres opcions de millora.
La consignació inicial del Grup Foment per a la Comunitat Valenciana en les xarxes viàries i ferroviàries, ports i aeroports en els pressupostos generals de l'estat per al període 2012-2016 ha sigut del 7,6% de la mitjana, quan el nostre PIB és el 9,5 i la nostra població el 10,6% de tota Espanya.

Per tant, continuem exigint les inversions que ens pertoquen i el finançament que ens pertoca.
I ara encara tenen ocasió de demostrar amb fets el Grup Popular en el Senat el recolzament a les esmenes que en este àmbit hem presentat tant el Grup Compromís com el Grup Socialista.
Encara tenen ocasió per al pressupost del 2016 de demostrar en fets el que es va signar i es va aprovar l'altre dia en el Congrés dels Diputats.
Per tant, els emplace que recolzen les nostres esmenes i es millore ja les inversions en matèria d'infraestructures per al 2016, per aquesta autonomia.

Proposarem també a les Corts Valencianes concertar un pla d'inversions de l'estat per a la Comunitat Valenciana que acabe amb l'oblit que hem patit.
Que s'execute el corredor ferroviari mediterrani.
Volem un corredor ferroviari mediterrani amb el seu disseny inicial, que elimine els colls de botella i els problemes de saturació en els trams de Tarragona-Vandellós, Castelló-València, l'eix passant de València, València-La Encina, i Alacant-Elx-Múrcia, i ens connecte adequadament amb els ports valencians.
La connexió entre Castelló, València i Alacant amb ample ferroviari estàndard i alta velocitat és més que imprescindible per aconseguir una major vertebració econòmica i social.
Durant massa temps València i Alacant han estat molt separades, i la reducció de temps de viatge amb un estalvi de temps i diners, una millor qualitat de vida i millora de les connexions amb Barcelona, França, Múrcia, Almeria és necessària.
La connexió en menys d'una hora entre Alacant i València per a més formar un únic pol empresarial industrial, formant una àrea de quatre milions de persones que es pareguda a Barcelona i Madrid.

Senyories, en matèria de logística, la logística, que és un sector estratègic per als objectius de l'economia valenciana, també serà una prioritat per a nosaltres, recolzant totes aquelles infraestructures que siguen necessàries, perquè la logística és la sang de l'economia productiva, de la nostra economia productiva.
Cal impulsar i modernitzar les rodalies ferroviàries en desplaçaments interurbans, perquè porten tots els dies milers de persones que van al treball, que van a la universitat, que van a fer gestions.
Les rodalies Castelló-Benicàssim fins a Vinaròs, Alacant a Elda i Villena, el tren de la costa, Xàtiva-Alcoi i, com no, la modernització de la línia Sagunt-Teruel-Zaragoza, perquè en definitiva és la que connecta la gran plataforma logística marítima, que és el port de València, i la gran plataforma logística terrestre, que és Saragossa.

Pel que fa a la xarxa de carreteres de l'estat, exigirem a la ministra -ja ho hem fet- el compromís que l'AP-7, a partir del venciment de la seua concessió a final de 2019 passe a ser una via d'alta capacitat en igualtat de condicions d'ús amb les estatals.
I per això, volem ja seure a parlar d'un pla d'actuacions per a previndre totes les necessitats que el nou règim de l'autopista implicarà sobre la resta de la xarxa viària.

En matèria de vertebració del territori, parlant ara d'ordenació del territori, d'urbanisme i de paisatge, hem de dir que els passats vint anys s'han caracteritzat en gran part per una deliberada absència, deliberada, d'ordenació i planificació territorial.
Els governs anteriors han afavorit esta absència de l'ordenació territorial amb un propòsit molt clar: tindre les mans lliures per poder discrecionalment aprovar reclassificacions de sòls i plans generals, pensats més en afavorir determinats interessos econòmics que en una racional utilització del sòl, menyspreant així en moltes ocasions els valors ambientals, el paisatge i els recursos hídrics existents, malbaratant en definitiva les possibilitats del territori del nostre país com element clau per a la qualitat de vida de les persones.
El territori ha estat posat al servei del benefici ràpid i especulatiu, en detriment d'un creiximent econòmic sostenible i beneficiós per a l'interés general.

En els vint anys de govern de Partit Popular han aprovat milers de plans urbanístics reclassificadors de sòl.
I, per contra, únicament a l'any 2011, quan la crisi ja estava en marxa, s'aprova l'estratègia territorial valenciana, amb unes determinacions simplement orientatives, no vinculants i, per tant, amb una incidència mínima en la política territorial.
I, a banda d'açò, no s'ha aprovat ningun pla d'acció territorial integrat supramunicipal per coordinar el planejament i controlar els nous creixements del territori.

Cal, per tant, una nova ordenació del territori a la mesura de les persones, basada en la concertació entre les forces polítiques i socials, superant el planejament purament local; un nou urbanisme que recupere plenament la seua condició de funció pública, que siga transparent i que tinga com a guia afavorir un nou model econòmic, un territori més equilibrat, el respecte al medi ambient, el diàleg social i la participació ciutadana en els processos d'elaboració i aprovació dels plans i projectes urbanístics.

Els objectius bàsics del planejament han de ser: intervindre sobre la ciutat consolidada promoguent la rehabilitació i dotant d'equipaments necessaris per a millorar la qualitat de vida dels ciutadans, dissenyar la infraestructura verda com a sistema bàsic del territori, afavorint processos ecològics i la qualitat de vida de les persones i, sobretot, delimitar el nivell territorial de les zones òptimes per ubicar els centres industrials i logístics que un nou model de creiximent econòmic necessita.

També, potenciar les zones agrícoles més productives per a revitalitzar un sector tradicional valencià que deu ser també un sector de futur, tot i contribuint a la seguretat alimentària dels valencians en el llarg termini.
I explotar racionalment, racionalment les possibilitats del territori per afavorir l'oferta turística sense destrossar el paisatge, els espais naturals i les poques zones costaneres que ens han deixat sense construir.

Protegir el territori i paisatges naturals i tradicionals és la millor manera de preservar la identitat del territori i dels valors que fan del nostre país un destí turístic atractiu.

Per tant, hem d'apostar per un creiximent racional i ordenat en termes socials, ambientals i territorials.
Per a aconseguir aquests objectius anem a posar en marxa els següents instruments de planificació territorial en els àmbits funcionals supracomarcals, metropolitans i d'abast de país.

Senyories, a nosaltres no ens incomoda, acceptem el repte de la planificació del territori.
Dotarem a l'estratègia territorial de la Comunitat Valenciana valor normatiu vinculant perquè se produïsca una veritable base del planejament municipal.

També aprovarem el Patricova que els governs anteriors tenien oblidats a un calaix.
No sabem per què han deixat el Patricova en un calaix.
Este pla impedirà que s'urbanitze i edifique en sòls inundables.

És una negligència imperdonable que el darrer govern, tenint preparat este document, no l'haja aprovat perquè ja poguera estar en vigor.
Incomprensible.

Redactarem i aprovarem un pla d'acció territorial d'ordenació i dinamització de la infraestructura verda i del paisatge.
I també el pla d'acció territorial del litoral, que identifique i preserve les zones amb un major valor ambiental, territorial i paisatgístic que encara resten lliures d'edificació en la zona de litoral, limitant la seua antropització i afavorint la seua funció de connector entre els espais naturals terrestres i marítims.
Un pla que serà una eina fonamental per a ordenar i desenvolupar el sector turístic, no malbaratant el valor ambiental de la costa verge, sinó potenciant-lo com un factor especial per a oferir un espai de qualitat tant als vinguts de fora, com als propis valencians.
Anem a preservar aquest espai, el de costa, per a les generacions futures.

I també anem a aprovar de forma immediata, perquè anem a reformular i a exposar al públic, el pla d'acció territorial de l'horta, que els anteriors governs aparcaren deliberadament en un calaix per a permetre la desaparició de conreus en favor d'un creiximent especulatiu desmesurat i innecessari de les zones urbanes.

L'horta és patrimoni històric, cultural, natural i agrícola de tots els valencians.
És el resultat d'una integració harmoniosa de l'home amb el medi al llarg de moltes generacions, la qual ha donat com a resultat un paisatge agrari, cultural, amb una personalitat única que forma part del patrimoni identitari del poble valencià.

La preservació de l'horta és una prioritat per al nou govern.
No podem oblidar els pronunciaments del Consell Valencià de Cultura en este sentit i la declaració del Tribunal de les Aigües com a patrimoni immaterial de la humanitat per la UNESCO.
Per això és imprescindible aconseguir un gran pacte social entre tots els agents socials involucrats en l'horta que és el gran objectiu d'este pla i la garantia de la seua legitimitat.

I, per últim, hem de pensar en les àrees metropolitanes de València, Elx, Alacant i la Plana.
La seua planificació deu fer-se colze a colze amb els ajuntaments afectats que duran la iniciativa en aquest assumpte i comptarà amb una gran participació de la ciutadania i dels sectors econòmics directament afectats.

En aquests espais és necessària la implantació d'infraestructures i la ubicació de creixements urbans, que es dissenyen des del punt de vista supramunicipal.

Respecte a l'àmbit legislatiu, proposarem a Les Corts la modificació de la LOTUP en diversos punts -les primeres, derivades dels requeriments del ministeri i de les administracions públiques-; les regulacions de les ATE i el paper dels ajuntaments que queden exclosos, a més que s'acredite que té interés general supramunicipal, i, sobretot, també, les derivades de la reserva de vivenda de protecció pública perquè hi ha una necessitat palesa de disposar de major superfície de sòl urbanitzable per a la promoció de vivenda protegida.

Esta consellera està compromesa a aprovar els canvis legislatius i prendre les mesures necessàries per a millorar l'agilitat en la tramitació d'expedients, objectivant els procediments a seguir en l'emissió d'informes, establint clarament el contingut que deuen tindre cada un dels documents a presentar i regulant el procediment a seguir en cada cas que la llei puga oferir dubtes.

Com va dir Le Corbusier, la planificació és el millor instrument contra l'arbitrarietat, per tant, urbanisme reglat, no arbitrarietat, preservació de l'ecosistema i, sobretot, respecte als professionals en la seua tasca.

President, vaig acabant.

Som conscients de les dificultats.
Treballem amb convicció per reinventar la política.
Aquest és un Consell que no es va posar de perfil i que ens posem de cara, de cara a la ciutadania.

President, senyories, estes son les línies principals des de les quals anem a treballar en la conselleria que dirigisc: garantir el dret a l'habitatge; avui encetem una ambiciosa política en matèria d'ordenació territorial, anem a ser modèlics, sostenibles i disciplinats en el nostre territori on es pose en valor l'horta, el nostre litoral i el paisatge, i, sobretot, comencem a fer realitat una nova visió i missió amb les infraestructures i les obres públiques on la mobilitat, l'accessibilitat i la seguretat vial van a ser tendència d'este govern.

El nostre futur, el que volem ser com a poble és també l'espai on vivim, creixem, estimem i somniem, on desenvolupem la nostra activitat econòmica i tot tipus de relació social, com ens desplacem per eixos espais, com els plantegem.
Són, com deia, també espais amb valor d'identitat i de pertinença a un poble.

Senyors diputats i diputades, no hi ha major honor que servir al poble valencià.
Hi ha molts reptes per endavant i som conscients de les dificultats.
No obstant, treballarem sense descans.
Trobaran en esta consellera i amb el seu equip, que avui també ens acompanya, sempre l'anhel de màxima col·laboració i predisposició.

Emplace avui ací a les forces polítiques representades en estes Corts i a la societat valenciana que entre tots situem la nostra comunitat com una de les regions més avançades i pròsperes de la Unió Europea.

Per a començar un projecte cal valentia, però per a acabar-lo cal perseverança, i nosaltres, tota la determinació per fer-ho possible.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

I he de felicitar a totes les seues senyories perquè han prestat una gran atenció a l'exposició que mos ha fet la consellera.

Saludem a tot l'equip de la conselleria, especialment Antoni Signes, que ha segut col·lega nostre durant molts anys.

I, a continuació, li donem la paraula a l'il·lustre diputat Vicent Betoret, del Grup Parlamentari Popular, per un temps màxim de quinze minuts.

El senyor Betoret Coll:

Molt bona vesprada.

Molt excel·lent president de Les Corts.

Honorables consellers.

Senyories.

Gràcies, en primer lloc, senyora Salvador, i felicitats pel seu nomenament com a consellera, perquè no havia tingut possibilitat encara de fer-ho, almenys de manera pública.
Per tant, vagen per davant les meues felicitacions.

Senyories, hem escoltat una intervenció en la qual s'han dit moltes coses: com està la situació, què és el que es vol fer i què va fer l'anterior.
D'això la veritat és que s'ha parlat prou.

Però del que no s'ha dit absolutament res és del que ja ha fet l'actual govern de La Generalitat.

Demà es complixen quatre mesos des que es van celebrar les eleccions.
Quatre mesos durant els quals no s'ha fet senzillament res.

La consellera Salvador diu que la vivenda és fonamental per a ella.
Això no és cap novetat.
També ho va ser per a l'anterior consellera, per a tot el Consell en bloc, que va menejar cel i terra per a pal·liar les amargues conseqüències d'una gravíssima crisi econòmica que estàvem patint.
Una crisi que hui afortunadament està.
.
.
, de la qual estem eixint.

Gràcies a l'anterior govern de La Generalitat es van desbloquejar les ajudes per a la vivenda de les quals vosté tant ha parlat i per les quals en realitat tan poc ha fet.

I no va ser una faena fàcil.
Calgué canviar la llei, calgué buscar els diners, comptabilitzar les ajudes i, entre altres coses, establir un calendari de pagaments a raó de deu milions al mes, que mentre va estar en la situació de govern el PP es va complir al peu de la lletra.
De fet, l'últim pagament arribà als 22 milions d'euros perquè es tenia la possibilitat de fer-ho i perquè l'anterior Consell sí que tenia interés verdader per la vivenda.

Arriba vosté i diu ací molt seriosa, i ha dit en mitjans de comunicació, que anava a pagar.
.
.
, en els mitjans de comunicació ha dit que anava a pagar 30 milions cada trimestre.
I, consellera, tots sabem sumar i no cal acudir al mètode Kumon: deu milions al mes per tres mesos dóna 30 milions, exactament el calendari de pagaments que va establir l'anterior conselleria.

Vosté s'ho va trobar fet.
No vinga penjant-se medalles que no li corresponen ni intente traure cortines de fum.

El més difícil, el més pesat, el que dóna treball s'ho ha trobat fet.
I s'ho va trobar fet tot i que des d'eixa bancada van votar diverses vegades en contra dels impagaments com a deute.
.
.
, del reconeixement dels impagaments com a deute per a donar-li la màxima garantia legal.
D'això ens enrecordem tots i, si no, estan els diaris de sessions per a poder-ho comprovar.

Però bé, això és el que es fa quan es governa, consellera, buscar solucions davall les pedres, donar terminis, assumir compromisos, firmar.
Per complicat que parega, sempre, sempre es pot fer alguna cosa.
Però hui, malauradament, només hem escoltat vaguetats en futur imperfecte: Â«faréÂ», Â«elaboraréÂ», Â«firmaréÂ», però no hem escoltat ni un sol termini i, el més important, ni un sol pressupost o ni una sola consignació pressupostària o almenys que mos diguera d'on pensa traure els diners per a fer això.

A vosté li ha vingut fenomenal que la seua antecessora ho tinguera tan clar.
Aixina fins ara ha pogut avançar amb la inèrcia del treball realitzat.
Perquè, ¿on estan totes les idees que se li ocorrien quan estava en l'oposició?
Vosté tenia.
.
.
un gran pla.

Preparant el debat de hui vaig llegir un article seu de maig de 2013 en el qual almenys aportava -i així li ho reconec- una idea per tal de solucionar el problema dels desnonaments.
Em referisc al contracte d'arrendament amb opció de compra.

A banda que, com sempre passa amb vostés, tot passa perquè La Generalitat, és a dir, el conjunt dels valencians, posara diners, a vosté li sembla.
.
.
o li semblava en aquell moment, imagine que continua diguent-ho, que es tractava, cite textualment, d'una Â«proposta plausible, justa i solidàriaÂ».

Doncs bé, si era plausible quan estàvem submergits en una crisi econòmica, en època d'ajustos, de tensions de tresoreria, de crac financer a escala mundial, ara, que estem en plena recuperació i que ja fa dos anys que vosté està treballant en eixa idea, no arribe a entendre per què no la tenim ací ja i per què no està en marxa.

¿A què es deu esta demora?
¿Que la situació econòmica està millorant i ja no pensa que siga tan urgent?
Si és això, diga-ho.
¿Que és més difícil fer les coses que només parlar?
Si és aixina, també pot dir-ho.
¿Que la seua bona idea en realitat no era ni tan bona ni tan plausible?
Ho haurà d'admetre.
¿Que no té diners?
Doncs la repte que intente aconseguir-los.

Parle amb els seus companys del Consell.
Diga-li al senyor Soler -hui absent- que estem mal finançats, però que hi ha més formes d'aconseguir diners per a les vivendes, que no tot està en queixar-se i esperar que les solucions vinguen de Madrid, que La Generalitat té els seus propis recursos i que, si es vol, es pot; mosatros ho férem possible.

Hem escoltat moltes coses durant esta intervenció però, com se sol dir per esta terra, de forment ni un gra.

Vosté diu que no van a produir-se, ha dit que no van a produir-se desnonaments relacionats amb vivendes de promoció social.
I, senyora Salvador, segur que ho sap, ¿quants desnonaments d'este tipus es varen produir la passada legislatura?
Jo sé que ho sap però, per si de cas, jo li done la dada perquè ho sàpia tot el món.
Des de 2011 fins a hui, absolutament cap.
Encara puc dir-li més.

Vosté parla d'involucrar les entitats bancàries per a facilitar el dret a la vivenda però no diu que l'anterior govern va ser el primer a Espanya en firmar un conveni amb una entitat bancària, concretament Bankia, per tal de posar vivendes a disposició de persones en situació de risc social i especial vulnerabilitat, un conveni que contemplava bonificacions fins al 90% dels lloguers que eren de 200 euros i podien arribar a quedar-se en 20 euros.
Però açò tampoc ho hem sentit.

Ha parlat d'aprovar una llei de la funció social de la vivenda.
¿Pot contar-me, si és tan amable, a més d'amb la Plataforma d'afectats per la hipoteca, si ho ha parlat amb el Grup Parlamentari Podemos?
¿S'ha aclarit amb este grup parlamentari el que significa el terme propietat privada i on estan els límits?
¿Pot parlar-nos dels detalls de la seua reunió amb esta plataforma?

Creem que ha de retre comptes en esta seu parlamentària; el que no pot fer ara que governa és quedar-se quatre mesos amb els braços creuats mentre viu de les rendes que li va deixar l'anterior consellera.

El curs ha començat i vostés continuen de vacances esperant aprovar amb els apunts d'un altre.

Senyories, jo tampoc vullc -com m'imagine que tots- que ningú perda la seua vivenda.
Vullc que totes les famílies tinguen accés a una llar en condicions i que els joves tinguen oportunitats d'independitzar-se.
Jo ho vullc, ho vol el Partit Popular i ho vol tota la societat valenciana.

Al cap i a la fi, el seu objectiu i el nostre és el mateix, la diferència és que vostés esperen que el miracle arribe i mosatros no parem de treballar per a fer-ho possible.
S'aconseguirà millor o pitjor, s'avançarà més o menys però, per descomptat, sempre s'aconseguixen millors resultats treballant que quedant-se parats a vore'ls caure.

Durant la seua intervenció hem escoltat moltes queixes i moltes excuses.
Ha dit que falten recursos i és possible que siga cert, però les inversions de l'estat porten dos anys creixent, és veritat que de manera insuficient però també és veritat que de manera notable; un 28% els pressupostos generals d'enguany i un 12% en els comptes per a l'any que ve quan, per cert, en la liquidació del sistema de finançament -i gràcies que el Govern d'Espanya va aprovar el tipus zero d'interés per als mecanismes de finançament de l'estat- vostés tindran d'entrada 1.
600 milions d'euros més que l'anterior govern de La Generalitat.

Però pot queixar-se, consellera, ¡faça-ho!
Em sembla molt bé, ens afegim a eixa queixa, diga-ho en veu alta.
Està clar que el nivell d'inversions de l'estat a la Comunitat Valenciana està molt lluny de ser satisfactori, i per això hem apostat per l'admissió a tràmit de la reforma de l'estatut al Congrés -com vosté ha referit ací.

Però també és veritat que el creixement de les inversions està per damunt de la mitjana i que el govern de Rajoy ha canviat la tendència a la baixa per una tendència a l'alça, i que l'únic govern que en lloc de licitar deslicitava era el del seu partit en el 2010; que nosaltres, el PP, a més que vostés fan, fem més que vostés, però tot això també és veritat.
Així que, a més de queixar-se, facen el favor de centrar-se perquè fa la impressió que tot allò al que s'arrimen ho trenquen.

Tenim encarrilat el pàrquing de la plaça Ciutat de Bruges ací, a València, vostés l'han enfangat i s'ha quedat paralitzada (remors); que el Tram de Castelló cobrava forma, arriben, agiten els daus i tornem a la casella d'eixida.
Diga'm, senyora Salvador, ¿per què posats a no fer res, per què no es queden quietets i no estropellen el que estava ja ve?
Dien vostés Â«anem a arreglar-hoÂ», doncs han començat molt bé.

També és cert que si cada pas que donen necessiten el vistiplau de la senyora Oltra, tot es complica molt, ho reconec.
Diria que necessiten el plàcet dels seus socis de govern però el senyor Morera estarà d'acord amb mi que això seria, segurament, dir massa.
És la senyora Oltra qui mana i això ha de ser molt complicat per a vostés, els dels PSPV; que encara no tenen clar si el seu compromís és amb el poble valencià o amb els seus socis de govern de Compromís, per això han decidit dir que sí i ja està, per això han consentit convertir una normativa clara i pionera a Europa, com és la Llei d'ordenació del territori, urbanisme i paisatge, en el laberint d'Alícia al país de les meravelles, per això han donat competències d'avaluació ambiental a una conselleria de Compromís i les d'avaluació urbanística, territorial i ambiental del planejament a una seua, la seua concretament.

Diga'm, senyora consellera, si la senyora Cebrián no vol que es faça un projecte que vosté impulsa, ¿qui guanya la partida?
, ¿qui té la paella pel mànec?
, ¿qui agita els daus?
Lamente dir-los que els seus socis de govern els han colat un gol per tota l'esquadra i que l'última paraula -com vosté ja sap perquè és conscient- la tindran ells.
A vostés els han venut la moto però les claus les té la senyora Cebrián.

Bé, anem a vore si, almenys, a la tercera va la vençuda i no necessiten aprovar més decrets per aclarir l'estructura bàsica de La Generalitat i el repartiment de competències.

No voldria acabar sense parlar del corredor mediterrani, no he entés mai la postura del Grup Socialista en este aspecte prioritzant tantes infraestructures, anteposant-les a esta que, sens dubte, resultarà més rendibles al conjunt d'Espanya i que vertebra tota la comunitat i la unix al cor d'Europa i al nord d'Àfrica.

Ens hem enfrontat a molts problemes, és veritat, però va ser el govern del PP el que va aconseguir que el corredor mediterrani fóra una infraestructura prioritària a la Unió Europea, va ser l'anterior consellera la que va aconseguir que el corredor passara del power point a la realitat buscant alternatives a cada problema, guanyant-li temps al temps.
Això és el tercer carril, una solució que avança deu anys la vertebració de la Comunitat Valenciana.

Vosté dirà el que vullga però el Govern d'Espanya ha invertit 5.
000 milions d'euros al corredor mediterrani durant aquesta legislatura, 1.
300 a la Comunitat Valenciana, que es diu molt prompte però que costen molt d'aconseguir i, si no, pregunte-li-ho al senyor Soler i li ho explicarà.

Senyora Salvador, honorable consellera, tot es veu molt clar des de l'oposició, sempre se sap el que hauria de passar, qui té la culpa, qui ha de posar la solució, qui ha de pagar els plats trencats, el que no es diu mai en l'oposició és com; com s'arriba a la meta, com se soluciona el problema, amb quins diners i en quant de temps.
Ara sí que ho ha de fer, ara ha de dir d'on traurà els diners perquè cadascuna de les seus propostes es duen a terme, ha de donar terminis, ha d'explicar-nos els detalls i les condicions de cada conveni, ha de conéixer i explicar la lletra xicoteta de tot.
I vosté ací no ha fet res d'això, i no ho ha fet perquè vosté i els seus companys encara no s'han llevat l'uniforme d'oposició.

Com deia al principi de la meu intervenció, demà es compliran quatre mesos de les eleccions del 24 de maig.
A banda que el seu partit tardà més d'un mes en formar govern, que això no és culpa nostra ni dels ciutadans; al marge que just quan formaren govern estaven a punt de començar unes vacances que no han perdonat; amb independència que es faça falta temps per a posar-se al dia de moltes coses, que això ho entenem, m'agradaria que mos explicara a què s'han dedicat estos quatres mesos.

Entenc que en estos quatre mesos haja tingut moltes coses de les que ocupar-se, però tenia vosté molt clares les idees quan estava a l'oposició i jo vaig pensar que, a hores d'ara, estaria tot solucionat.
Em dirà que no n'hi ha diners; ho sabem, vam gestionar la misèria durant els anys que va durar la crisi, just quan més ho necessitaven els ciutadans i menys tenia La Generalitat, i encara així vam tirar endavant.
Em dirà que estem mal finançats; també ho sabem, però això és així des que la comunitat és comunitat.
Vostés ja sabien amb quines cartes jugaven quan es varen presentar a les eleccions, així que, si es veuen incapaços de fer que la comunitat avance, ja saben el que han de fer.

Perquè, consellera, governar consistix en no queixar-se ni explicar els perquès, una cosa que, ¡faltaria més!
, pot fer vosté quan vullga; governar consistix en posar solucions; si no n'hi ha diners, es plantegen idees, projectes, alternatives; si no n'hi ha un marc legal adequat, es crea; si baixa el pressupost, es prioritza, s'optimitza, s'intensifica l'eficàcia; i si es decidix formar govern, tot i no comptant amb el suport de la majoria de ciutadans, es governa.

Així que, molta sort en el seu camí en la direcció de la conselleria.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

Yo no soy tan bueno como tú, Manolo, lo siento.

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat, Vicent Betoret.

I, a continuació, per a actuar en nom del Grup Ciudadanos té la paraula, per un temps de deu minuts, la il·lustre diputada María José García Jiménez.

Quan vosté vullga, il·lustre diputada.

La senyora García Jiménez:

Moltes gràcies, senyor president.

Membres del Consell.

Senyors i senyores diputades.

Senyora consellera.

En primer lloc, vullc felicitar-la en nom del meu grup i en el meu propi pel seu nomenament i desitjar-li tant a vosté com a la resta de consellers i conselleres i a tots els diputats i diputades d'aquesta cambra un bon desenvolupament dels seus càrrecs, doncs és el que en veritat desitja el poble valencià de tots nosaltres.

Després de la seua intervenció i el to emprat en ella, així com l'oferiment de col·laboració, hem de manifestar-li que per part del Grup Ciudadanos, al qual tinc l'honor de representar, estem oberts al diàleg, a la reflexió, a prendre acords en tot allò que afecte a aquesta conselleria.
Però no per això, senyora consellera, no anem a fer la nostra tasca que és la de control i fiscalització de l'acció de govern; a més a més de la defensa de les nostres propostes que, en alguns casos -com ara li exposaré-, estarem d'acord; en altres podrem arribar a algun enteniment; i en alguns estarem en contra, però dins dels límits que marquen les regles democràtiques que es mereix esta institució.

Senyora Salvador, som conscients de la situació en què es troba la conselleria -vosté ho ha explicat- i, sincerament, empatitze amb vosté en aquest aspecte.
Mire, compartim amb vosté el problema de l'infrafinançament i, a més, cal afegir la pobra inversió del govern central en infraestructures per sota de la ràtio de la població i del PIB.
La previsió dels pressupostos generals de l'estat per al 2016 preveu una inversió real en infraestructures a la Comunitat Valenciana de 176 euros per habitant, sent la mitjana nacional de 237.
Açò, açò no es pot consentir, vosté ja arriba tard i no s'invertirà eixe 11% que ens correspon.

Però totes estes dades no poden servir com a excusa per a eludir la seua responsabilitat al front d'una conselleria.
Vosté té l'obligació de gestionar un pressupost, siga el que siga, i no utilitze aquesta situació com una excusa per a no solucionar els problemes que n'hi ha a aquesta comunitat.
Vosté no és nova en esta àrea, porta una legislatura en les comissions d'infraestructures i, en conseqüència, hauria de tindre prevista esta situació quan amb tanta il·lusió es varen llançar als braços dels nacionalistes per a fer-se càrrec del govern.

Señora consellera, coincidimos que invertir en la Comunidad Valenciana es rentable para España y, en este sentido, estamos de acuerdo plenamente en reivindicar la ejecución del corredor mediterráneo, no solo el tercer carril, sino todo el corredor, una infraestructura básica para vertebrarnos tanto en la comunidad como en todo el arco mediterráneo, algo que llevamos reclamando hace muchos años y que se viene demorando continuamente.

Pocas veces se ha dado la circunstancia que en un parlamento tan atomizado como Les Corts exista un acuerdo tan mayoritario en una reivindicación.
Por ello no le vamos a pedir sino que le vamos a exigir que lo reclame, que lo defienda y que lo amarre con unos plazos concretos.
Aproveche esta situación única que se le ofrece en un momento de crispación política como la que vivimos.

Del mismo modo, le pedimos que acelere la conexión del acceso ferroviario de mercancías a los puertos valencianos.
No hay, y, por tanto, se pierde competitividad.
De nada nos sirve el corredor mediterráneo si no tenemos los accesos a las grandes terminales de entrada y salida de mercancías.

Otra de las reivindicaciones que vamos a defender y a apoyar será la adecuación de la línea Zaragoza-Teruel-Sagunto y la conexión que queda del tren de la costa Denia-Gandía, cuyo objetivo era unir Valencia con Alicante por la costa.

También vamos a defender el tren, tan necesario como el de Castellón-Vinaroz.
Todas estas infraestructuras ferroviarias son esenciales para el desarrollo de nuestra comunidad, para ganar competitividad, atraer nuevas inversiones, además que generadoras de riqueza, turismo y, por tanto, empleo.

Mire, el 52% del PIB nacional se genera a menos de 350 kilómetros del puerto de Valencia.
Y hemos de convertirnos en la entrada y salida de mercancías por el Mediterráneo y conseguir ser eje logístico a nivel nacional y también ser eje logístico por la privilegiada situación geoestratégica que tiene nuestra comunidad.

Otra infraestructura que se encuentra inacaba, pero que se han invertido unos ciento noventa millones de euros, me refiero a la línea T2 Metrovalencia, no puede dejarla que se convierta en una ruina y se pierda lo invertido.
Hay tramos acabados que usted no piensa retomarlos y continuar porque el coste que supone ponerla en marcha, usted misma ha dicho que unos cien millones aproximadamente.
¿De verdad cree usted que se debe de abandonar dicho proyecto en la fase en la que se encuentra?
Es una irresponsabilidad por su parte.
Busque mecanismos de financiación con el ministerio, con Europa, pero no deje enterrados esos 190 millones.

Respecto a la AP-7, nosotros somos partidarios de su liberación, pero también somos conscientes que rescatar la AP-7 en estos momentos es inviable, como usted sabe.
Por ello le pedimos responsabilidad política, porque la garantía jurídica aún persiste en España.

Ciudadanos estará a favor de la no renovación de la concesión a dicha infraestructura cuando finalice el plazo.
En este asunto le aseguraremos que no estará sola, porque nosotros le acompañaremos con mucho gusto.

Del mismo modo sería conveniente comenzar los estudios de las variantes y conexiones a las poblaciones anexas a dicha autopista, que se tendrán que acometer cuando se liberalice la AP-7.
Porque hay que ser previsores y no dejárselo todo para el último momento.

No creo que los estudios tengan que realizarse una vez ejecutada la liberación, sino que se debe de ir adelantando.
Daría muestras de planificación y compromiso.

Quedan muchas infraestructuras por comentar y poco tiempo, por lo que voy a apremiar, con el deseo que podamos seguir manteniendo un diálogo fluido al margen de estas comparecencias.

Me gustaría transmitirle que no toda la planificación y presupuestos debería estar destinado a grandes infraestructuras.
Hay que saber gestionar esos recursos y pensar también en pequeño, en las carreteras secundarias, pero no por ello menos importantes, que demandan también nuestra atención.
Asfalto en condiciones precarias, sección inadecuada, exceso de curvas peligrosas, inseguridad vial para los ciclistas, puntos negros.
Por ello, en aras a la sensatez, señora Salvador, espero que estemos de acuerdo.
(Aplaudiments)

Señora consellera, tiene pendiente de solución infraestructuras ejecutadas y infrautilizadas, como el aeropuerto de Castellón, que es de titularidad pública.
Nosotros, pese a oponernos en su momento a ese proyecto, creemos que debemos intentar rentabilizarlo.
Una de las opciones que Ciudadanos le propone, además de mantener un porcentaje de vuelos comerciales, es la de enfocarlo hacia una terminal de carga de mercancías, descongestionando de esta actividad los otros dos aeropuertos que tenemos en la Comunidad Valenciana.

Hay otras muchas infraestructuras y aspectos sobre el transporte terrestre con deficiencias que quisiera comentar, pero por tiempo no quiero dejar la oportunidad de hablar de urbanismo y vivienda.

Uno de los pilares en los que se basa su intervención es la vivienda.
Y ha sido especialmente en esta parte donde he notado la cercanía de las elecciones, ha estado usted más cercana de una proclama electoralista que de una comparecencia como miembro de gobierno, y se ha dejado llevar por ese entusiasmo, sazonado de medidas populistas, al amparo del siempre útil comodín de carácter social.

Señora Salvador, compartimos con usted el problema de los desahucios.
Nosotros somos partidarios de la modificación de la Ley hipotecaria para que se establezca la dación en pago.
Pero mire, quiere acometer nuevos retos sin haber solucionado problemas que tiene encima de la mesa, como el problema de las ayudas a la vivienda, aproximadamente unos doscientos cuarenta millones, que al parecer lo va a solucionar durante el año próximo.
Eso esperamos.

Al mismo modo quiere buscar soluciones habitacionales para personas con exclusión social, y sin embargo dispone de unas setecientas viviendas que pertenecen a la administración que no puede entregar por encontrarse en situación de inhabitabilidad.
Póngase en marcha ya porque aún no ha solucionado nada.

Ha anunciado la elaboración de una ley por la función social de la vivienda.
Es una ley que incluye mecanismos sancionadores como elementos para resolver el problema de la vivienda.
Le advierto que no basta con este tipo de leyes innovadoras con carácter coercitivo de dudosa aplicación.
Creemos que el camino no pasa necesariamente por esas medidas, sino por buscar alternativas a través del diálogo y la reflexión.

Señora Salvador, para finalizar, comentarle que creo que nos encontramos más cerca de acuerdos que de desacuerdos, y soy hasta optimista en ese sentido, y creo que debemos de ir en la dirección que nos une y no buscar lo que nos separa.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Carmen Martínez Ramírez)

La senyora vicepresidenta primera:

Muchas gracias, señora García.

A continuació té la paraula, per part del Grup Parlamentari Podemos-Podem, la il·lustre diputada senyora Fabiola Meco.

La senyora Meco Tébar:

Moltes gràcies, presidenta.

Bona vesprada, conselleres i consellers.

Bona vesprada, senyora consellera.

En primer lugar felicitarla por su nombramiento, celebrar nuevamente la paridad y desearle una legislatura plagada de buen hacer.

Le agradecemos el talante y la predisposición con la que se ha dirigido a esta cámara.
Diálogo es lo que necesita esta materia, diálogo abierto, plural, responsable, urgente.
Porque esta materia tiene un profundo calado social, económico y ambiental.
Por eso fue una de las decisiones de incluir en el Acuerdo del Botánico.

Como usted bien sabe, lo apuntado, la vivienda, la obra pública, la vertebración del territorio son un todo en uno.
Las políticas sobre ellas no pueden diseñarse ni acometerse separadamente ni desde la inercia del camino anteriormente sembrado de minas.
Sortéenlas bien en su andadura, que no es la suya, no lo olvide, es la de toda la ciudadanía la que afectará con sus decisiones.

En Podemos creemos que deben afrontarse desde una concepción política unitaria, pero profundamente distinta si se quiere de verdad marcar un cambio de paradigma en esta materia.

Es un lugar común en estas sesiones de comparecencia hacer balance de dónde venimos para dejar las líneas de trabajo en el horizonte.
Algunas de sus señorías creen que esto es una estrategia acordada para afearles la conducta de su mala gestión.
Pero no, hacer balance es aprender de lo mal hecho, hacer balance es aprender de los costes de lo mal hecho, de los daños que se ha hecho a nivel personal, económico y ambiental, algunos de ellos irreversibles.

Usted y yo venimos aquí con ánimo, venimos con ánimo de escucharnos, de reflexionar, de buscar consensos en la cámara y, aún más importante, fuera de ella.
Necesitamos acuerdos sociales que traigan luz al final de un túnel en esta materia.

Con ese ánimo intervengo hoy ante usted y ante esta cámara para efectuarle algunas consideraciones y propuestas.

Permítame partir de dos premisas en mi intervención.

La primera, una básica, el modelo inmobiliario español está agotado, ha transitado desde el franquismo.
Sí, señora Bonig, desde el franquismo hasta el mismo estallido de la burbuja inmobiliaria entre dos polos que se atraen y se alimentan.
De un lado el favorecimiento de una desmedida construcción para obtener plusvalías, a través de la reclasificación de suelos e impulsado por un lobby inmobiliario constructivo.
Y de otro lado un modelo inmobiliario especulativo basado en la vivienda de nueva construcción de la propiedad y de la hipoteca, desgravaciones fiscales iban, favorecían, ese modelo.
Nada es casual.
Una lógica perversa detonante de la crisis económica, crisis económica que tiene causas y agentes responsables.

La segunda de mis premisas parte de las infraestructuras.
Mire, una infraestructura no genera necesariamente por sí misma productividad, empleo ni vertebra el territorio.
Ejemplos nos sobran los ejemplos en esta Comunidad Valenciana.

Somos el vivo ejemplo de contenedores vacíos, sin alma.
Pero, eso sí, cubiertos de oro, esplendor de fachada: Ciudad de la Luz, aeropuerto de Castellón, fórmula 1 y tantos otros.

Pero las reglas del juego económico se guían por un lucro sin fin de unos pocos.
Unos pocos que promueven y empujan hacia modelos territoriales urbanos y constructivos de especulación que nos han traído hasta aquí.
Modelos que agraden y dañan el interés de la mayoría.
Lo seguirán haciendo hasta que barreras intelectuales e institucionales se lo impidan.

Por ello, urgen políticas nuevas para cambios reales, no cosméticos, urgen políticas inéditas y de calado para hacer frente a los roles del pasado, que es un dramático presente.

No ha habido voluntad por favorecer la vivienda social o el alquiler social.
No, señor Betoret.
Ustedes suprimieron la reserva obligatoria de su suelo VPO en los planes de reciclaje de suelos.
Nada es casual en política, nada.

España es el país de la Unión Europea en el que más se construye, más viviendas hay y menos vivienda asequible de la población existe.
Esto lo dijo un relator de Naciones Unidas, que decía también que las políticas y las leyes de suelo y vivienda han de respetar la Constitución y las normas de derecho internacional.

La vivienda es un derecho básico, decía.
Decía también que la vivienda no puede ser considerada un bien de consumo, de mercado o un producto financiero.
La propiedad de la vivienda tiene una función social que cumplir, claro que sí.
Pero nada ha detenido este modelo inmobiliario, nada.
Un modelo inmobiliario especulativo y lesivo para el territorio, la calidad y la dignidad de la vida y para el medio ambiente.
Ni la Constitución, ni los tratados internacionales, ni las condenas por excesos urbanísticos, ni las condenas por vulnerar derechos de las personas desahuciadas ha parado a este modelo, nada.

La clase política alternante, alternante, en el poder, ha estado más interesada en favorecer la especulación y la corrupción, en vez de pensar en sus gravísimas consecuencias: la exclusión de la ciudadanía del derecho básico a la vivienda.
La ciudadanía mayoritaria ha sido la única víctima, desempleo, recortes en sus derechos y desahucios, austericidio en estado puro.

No estaba en la agenda rescatar a quien perdía sus casas, sí rescatar a los bancos.
Mascarada de protección en alusión al beneficio colectivo, concentración de capital más bien y destrucción de cajas de ahorros.

Era ilustrativo Krugman, el premio Nobel, cuando decía, cuando dice, Â«la recuperación económica nunca ha sido el objetivo, la defensa de la austeridad siempre ha pretendido utilizar la crisis, no resolverlaÂ».

Señora consellera, juega usted en primera división, no olvide, pero tenga en su retina que algunas veces pequeños equipos dan lecciones a los grandes.
Hoy pequeños gigantes con los que no se contaba, candidaturas de unidad popular, encabezadas algunas por mujeres, llaman a la puerta de esos bancos rescatados para recordarles que hay nuevas barreras intelectuales e institucionales, para recordarles que no van a tolerar desahucios sin alternativas habitacionales, que no van a trabajar desde sus instituciones con ellos.
Se lo dijimos el otro al conseller y se lo decimos a usted.
Nosotros somos la avanzadilla de lo que ha de venir.

Han sido años caóticos en ocupación del territorio valenciano.
Masivas reclasificaciones de suelo, urbanización incontrolada, pérdida de patrimonio y de paisajes irrepetibles, desahucios, impagos, falta de diálogo en planes territoriales que se han iniciado, muchos intereses en juego, pero un convidado siempre de piedra: el interés público.

Mire, hay momentos para la historia y historia de los momentos.
La PAH es historia viva de nuestro tiempo y altavoz de esta cruda realidad.
Ha parado desahucios, ha cuestionado el orden existente, desde la protesta y desde la propuesta.
Sus denuncias han tenido eco en organismos internacionales y también españoles.
¿Y sabe usted?
Una de las propuestas decisivas a nivel nacional para millones de ciudadanos y ciudadanas, la dación en pago, una de esas que hacen historia del país, una de esas no obtuvo el debido acompañamiento ni del Partido Popular ni de su partido.
Muchos, muchos intereses en juego, muchos intereses de los poderosos, pero muchos también los miedos de quienes se tienen que enfrentar a ellos.

Desde el 2008 hasta la actualidad, 80.
000 desahucios, más de once mil en 2014.
Desolador.
Desolador también el paisaje en obras públicas, donde se ha primado con dinero público el espectáculo privado.
Proyectos faraónicos han arruinado una ciudadanía que no se ha beneficiado con ellos.
Planificación, construcción y gestión que no ha pensado en la gente ni en el medio ambiente.

En vertebración del territorio, graves desequilibrios.
Como usted bien ha dicho, se ha primado la carretera y se ha olvidado otras grandes inversiones, como podían estar perfectamente en el transporte.

Se ha agravado la brecha de oportunidades entre personas que tienen acceso al automóvil y quienes no.
El sistema de transportes interurbanos y de movilidad urbana es hoy altamente ineficiente desde una perspectiva social, económica y ambiental.
Tiempos y costes por falta de una integración tarifaria.

Reflexione, señoría, sobre esta radiografía territorial.
Reflexione.
Devastadora.

Algunas propuestas.
Celebramos el cambio de modelo urbanístico por parte de su partido.
Estaremos vigilantes, para ver si se cumple.

Reclasifique los terrenos que se clasificaron como urbanizables, para evitar que su alto valor se pierda o se dañe.

Abra el diálogo a la revisión de los planes de acción territorial del PP -Patecas, PATEMAE, litoral, l'horta- sobre la base de las alegaciones que nunca fueron contestadas.
Y depure responsabilidades, depúrelas.

Urge un plan general de la vivienda, no solo en materia de desahucios, participado con la ciudadanía.
Y una auditoría en esta materia, también para depurar responsabilidades.

Sancione ya a los bancos que no faciliten alternativa habitacional.
No espere a una futura ley de función social.

Señor Betoret, yo sí que sé lo que es la función social, hice mi tesis sobre ella.
Si quiere, en algún rato se lo cuento para que le traslade a los miembros de su partido que la propiedad privada tiene límites y que lo público no puede utilizarse para llenar las arcas privadas de cada uno de ustedes.
(Aplaudiments)

Demande al gobierno central la reforma de la Ley de enjuiciamiento civil y de la Ley hipotecaria para proteger los derechos de las víctimas de los desahucios.
Me alegro de que la dación en pago esté ya entre sus objetivos.

En la rehabilitación del patrimonio, vigile que demos cumplimiento a la normativa europea en certificación energética.
Evite que nos vuelva a sancionar Europa.

Revise los programas estatales vigentes en materia de obras públicas.
Mire que son rentables.
Mire que cuenten con suficientes garantías.
Y ponga en barbecho aquellos que, por su volumen de inversión e impacto ambiental, le generen la más mínima duda.

Acuerde con el gobierno central y el resto de comunidades autónomas la creación de un consejo de coordinación de políticas públicas en materia de transportes, que ya se ha hecho en materias sanitarias y educativas.

Me alegra que apueste por un modelo de movilidad sostenible para la mayoría de corta y media distancia.
Dele trámite a la iniciativa que le hemos presentado, el plan estratégico de ferrocarriles para La Generalitat.

Y termino, señorías.
Termino, señora Salvador.
En estos inicios de su gestión de gobierno, recuerde no olvidar una máxima que decía Kurt Lewin, un psicólogo alemán: Â«No hay nada más práctico que una buena teoría.
Â» Siente esas bases, siéntelas.
Diseñe con ellas nuevas bases para nuevos escenarios de trabajo.
Denos frutos de futuro, sostenibles y rentables para una mayoría social que vive en la desigualdad y en el descontento.

Aquí nos tendrá para ayudarla en esta tarea y para recordarle que voluntad…, nosotros somos la prueba, David puede ganarle la partida a Goliat.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

La senyora vicepresidenta primera:

Moltes gràcies, senyora Meco.

A continuació, té la paraula la il·lustre diputada senyora Belén Bachero, per part del Grup Parlamentari Compromís.

La senyora Bachero Traver:

Moltes gràcies, presidenta.

Bona vesprada, senyories.

Bona vesprada, consellers i conselleres.

Avui m'estreno davant aquesta cambra, i no puc fer-ho sense fer al·lusió a què sóc i a què em dec.
I és un honor fer-ho davant una consellera que té les competències del territori.

Vinc de Vistabella del Maestrat, el poble més alt del territori valencià, a un pas del cel i als peus del Penyagolosa, cita i senyera de tots els valencians i valencianes.
Eixa terra que recorren els peregrins de les Useres, envoltats d'un misticisme màgic.
Eixa terra on naixen els manantials de Benassal i de Cortes, on la natura es fa present.

Clar està que vinc d'una de les terres més boniques del nostre territori, però també de les més oblidades i castigades per les polítiques d'aquests últims vint anys.
I no només la meua terra, no; també tot l'interior del País Valencià.
Eixe món rural ha sigut el gran oblidat i el més indefens davant les polítiques espoliadores del Partit Popular.
I dic Â«espoliadoresÂ» perquè no només no han invertit en l'interior, sinó que, a més, totes aquelles carreteres de la Generalitat valenciana que no mantenien, que tenien abandonades o que, simplement, li sobraven, les han endossat als municipis; i ara som nosaltres qui les hem de mantindre.
Ja me diran vostés com, amb els pressupostos que tenim als ajuntaments xicotets, que no apleguen ni a cinc-cents mil euros.

Hem patit amb les nostres carreteres abandonades, autovies inacabades.
Això sí, passem per un aeroport totalment deficitari que ens ha hipotecat durant anys.
Poblacions mal connectades.

En vint anys, el Partit Popular en compte de vertebrar el territori l'ha desvertebrat.

¿Com es pot justificar fer un aeroport deficitari que estarem pagant tots els valencians i valencianes durant anys i no acabar l'autovia que aplega fins a ell?
Sí, aixina és.
La CV-10 acaba a l'aeroport i, després, continua la CV-13, carretera d'un carril que unix l'aeroport fins la costa.

¿No haguera valgut més la pena fer una autovia de nord a sud del territori valencià, lliure, pública i digna, que, a més a més, ens haguera vingut de perles per evitar els punts negres de la nacional 340?

I ara la ministra Pastor, a pocs mesos de les eleccions, acaba d'anunciar obres en la nacional 340, entre Castelló i Torreblanca, però no ha concretat la inversió.
¿Serà ara de veres o torna a ser un anunci electoralista?

I, com no?
, haguérem tingut, per primera vegada, la connexió entre Alacant i València per la costa i no haver d'anar fins la Font de la Figuera per a poder aplegar d'una a altra capital o pagar l'A-7, clar.

Senyories del Partit Popular, durant aquestos anys han contribuït a crear ciutadans de primera i de segona divisió.
Els primers veien passar cotxes de fórmula 1 al port de València; i els altres, al Grau de Castelló, encara veuen passar per sa casa camions de mercaderies perilloses, sense accessos dignes a un dels ports industrials més importants del Mediterrani.

Quant al transport, volem que siga públic i de qualitat, un autèntic servei acord amb les necessitats a nivell zonal o comarcal, facilitant així la mobilitat laboral, comercial, educativa, d'oci.

S'ha de racionalitzar i optimitzar el transport urbà i interurbà, apostant per una solució mancomunada dels problemes de mobilitat.
Per exemple, entre València i la seua àrea metropolitana; Alacant i Elx; i de les comarques del nord de Castelló ja ni parlem, i ara, amb el tercer carril, estem patint la supressió de la majoria de línies de rodalies entre Castelló i València.

A més, tenim pendent moltes infraestructures estratègiques que depenen del govern de l'estat, com ara el corredor del mediterrani, l'alta velocitat entre les tres capitals, el tren de la costa o la millora de la xarxa ferroviària que unix dos principals punts econòmics i polítics, com són València i Alcoi.

I, com no, l'alliberació de l'AP-7, reivindicació històrica del nostre territori.

Aquestes haurien de ser reivindicacions permanents.
Perquè, en matèria d'infraestructures, és precís cosir el nostre territori, com deia Estellés, Â«en una mateixa unanimitat, des d'Alacant a Castelló; un propòsit conjunt d'una empresa comunaÂ».
Les muntanyes de Castelló, les muntanyes d'Alacant i les muntanyes de València són i han de ser tant importants com el territori litoral.

Vostés, senyors i senyores del Partit Popular, no han sabut cosir eixa xarxa, no han sabut vertebrar el territori ni connexionar-lo.
I vostés han provocat greus desequilibris territorials, especialment al nostre interior.

Per a nosaltres, el benestar social de les poblacions rurals és un catalitzador necessari i indispensable perquè sorgisca l'activitat econòmica i, amb ella, una raonable estabilitat demogràfica i social.
Però ara tenim un desequilibri territorial que s'intensifica fins al punt de produir nivells de despoblació alarmants.

D'altra banda, ens hem trobat amb el desmantellament de l'estat del benestar, amb la progressiva fragilitat legal de l'autonomia municipal, la privatització dels serveis públics i la creixent indefensió dels ajuntaments rurals davant iniciatives no desitjades, autèntiques amenaces al desenvolupament social del medi rural valencià.

És essencial entendre que l'equilibri territorial ha de ser una preocupació de tota la ciutadania valenciana, l'objectiu de centrar-se en seguir millorant el benestar social a les zones rurals, no de forma subsidiària del creixement de les àrees urbanes, sinó fruit de programes específics de millora rural que reconeguen igual la ciutadania a totes les persones, independentment del lloc, del territori en el qual habiten.

En definitiva, i per dir-ho de la manera més clara i senzilla possible, és necessari i urgent dur a terme una nova política territorial, amb incentius i millores dels serveis públics i, sobretot, de la manera de governar.
I també, com no?
, amb criteris de transparència per a evitar el clientelisme que tant han practicat els anteriors govern.
(Aplaudiments) Gràcies, gràcies.

Hem de començar a fer polítiques per a les persones i per al territori.
Hem de pensar que esta terra que deixem i que construïm i que acabem de rebre totalment destruïda per les polítiques del PP.
.
.

Senyors i senyores del Partit Popular, la situació en què vostés han deixat el nostre territori és senzillament lamentable, molt preocupant, greu diria inclús.
I no es tracta només de la meua opinió, no; es tracta de xifres, xifres que evidencien com els ha agradat aparentar i lluir.

Parlem d'obres faraòniques, com: l'aeroport de Castelló, més de quatre-cents milions d'euros; fórmula 1, seixanta milions més set i mig milions a l'any, fins a 2023, per un préstec per a pagar la infraestructura, que haurem de pagar en este Consell; Palau de les Arts, tres-cents cinquanta-set milions d'euros, pel moment, perquè de la manera que està construït ja hem hagut de canviar tot el trencadís i, segurament, alguna reforma més s'haurà de fer; teatre de l'òpera, quatre-cents setanta-huit milions d'euros; l'Àgora, pressupost inicial de quaranta-cinc milions d'euros i que va passar a noranta.
Un total de dotze milions i mig d'euros.
¿Què haguera passat si tots estos diners s'hagueren invertit en crear llocs de treball?
Tot açò, tot açò per a ficar-mos en el mapa.
I ho han aconseguit.
Sí que ens han ficat en el mapa, sí, però en el mapa del deute i de la corrupció.

Però la barbaritat valenciana no només ha estat en eixes obres faraòniques, no, sinó també en la degradació del nostre litoral i, el més greu, un vast panorama de vivendes buides en mans dels bancs, que s'han executat les hipoteques i que han deixat milers de famílies sense una solució habitacional digna.

I també els recorde, senyors i senyores del PP, que Compromís ha donat veu a totes les persones que s'han quedat sense una ajuda per a accedir a una vivenda.
Estic parlant de la Plataforma d'afectats per les ajudes a l'habitatge, cinquanta-sis mil famílies.

L'anterior govern va incomplir, una volta més, els programes que anunciaven per a millorar les condicions de vida de les persones.

Ja està bé de mentir a la gent!
Ara és el moment de treballar.
I, per això, ens ha agradat conéixer, senyora consellera, que ja s'està elaborant un calendari de pagament creïble i transparent per a les cinquanta mil ajudes que resten impagades, i que aquesta responga sempre a l'ordre de prelació.
Però també és urgent auditar la gestió realitzada per La Generalitat en les ajudes a l'habitatge, per aclarir totes les possibles irregularitats.
Anem a depurar les responsabilitats.

Perquè la societat valenciana ens ha demanat una nova política de prudència i també de mesura de creixement urbanístic i de posar fre a la dinàmica suïcida de destrucció del territori.
Per això, també caldrà revisar la LOTUP i ficar punt i final a les polítiques desenvolupistes i insostenibles del PP.

Consellera, ha parlat vosté de rehabilitació, i volem recolzar eixa mesura tan necessària.
Cal fer rehabilitacions energètiques a les vivendes dels valencians i les valencianes per a reduir el consum energètic, és necessari, li ho devem a la nostra terra.
També d'accessibilitat, imprescindible; les nostres ciutats han de ser accessibles i, amb elles, tots els nostres edificis públics.

Diputats i diputades, l'estabilitat en el model territorial és fonamental per a la construcció d'una identitat com a poble.
Una estabilitat basada en un sistema sostenible i eficient per revertir el lamentable estat en què està ara.
I ha de ser la prioritat d'este govern.

Cal capgirar les polítiques, posant les persones per davant de les empreses, buscant l'eficàcia de la gestió i la sostenibilitat del sistema per damunt del benefici econòmic, escoltant tots els actors de la societat civil per resoldre millor els problemes d'uns i les necessitats dels altres.
I tot això fent-ho de la manera més transparent possible, sempre amb les xifres i els indicadors a la mà, sense interessos creats ni agendes ocultes.

Es tracta, en definitiva, de revertir la manera en què el Partit Popular valencià ha entés el poder durant vint anys, passar d'una administració de les coses a favor d'uns pocs a una administració per a totes i tots.
L'administració pública al servei de les persones.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

(Ocupa la presidència el president, senyor Enric Morera i Català)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

I a continuació prendrà la paraula, en nom del Grup Socialista, la il·lustre diputada Sandra Martín, per un temps màxim de deu minuts.

La senyora Martín Pérez:

Muchas gracias.

Gracias, señor presidente.

Señoras diputadas, señores diputados.

Honorables consellers.

En primer lugar, mi enhorabuena a la señora consellera por su nombramiento y al resto de consellers, desde luego, extensivo también, por esta responsabilidad que tiene que llevar a cabo.

Bienvenidos todos ustedes a esta cámara.

Y la felicito, honorable consellera, por su compromiso, por su voluntad política, a pesar de la infrafinanciación que por parte del gobierno central del Partido Popular se somete a esta Comunidad Valenciana y que tanto afecta a esta conselleria, porque no olvidemos que esta conselleria es una de las que tiene la partida presupuestaria más importante.

Y todo ello unido, señora consellera, a la ruinosa situación en la que ha dejado el gobierno anterior del Partido Popular a esta comunidad y a esta conselleria.
Sí, es una ruina, una ruina que crece por días, como podemos comprobar constantemente.
Este fin de semana en concreto ha aparecido una nueva y vergonzante deuda.
Les hablo de las facturas de los abogados de algunos dirigentes, altos dirigentes de FGV, que han sido cargadas a la conselleria, a la conselleria de vivienda, que no pagadas.
Porque, como ya sabemos todos los valencianos y las valencianas, ustedes malgastan, y ya que pague el que venga detrás.
(Aplaudiments)

Efectivamente, consellera, usted ha hecho lo que tenía que hacer: ha establecido un sistema de prioridades radicalmente distinto al delirio de grandeza que tenía el anterior Consell.
Y es sorprendente, a mí me sorprende tremendamente la reacción de la bancada del Partido Popular.
¿Qué esperaban?
¿Que se hicieran en menos de cien días lo que ellos y los que ya no están porque han pasado al banquillo -ya no están en la bancada- lo que no fueron capaces de hacer en veinte años, quieren que ustedes lo hagan en menos de cien días?
Es impensable, desde luego.
Y es que ahora es otro tiempo.
Lo han apuntado algunos otros diputados y diputadas cuando han hablado.
Es el tiempo de la política realista, la política en que con las pequeñas cosas se solucionan grandes problemas.
Ha pasado ya el tiempo de los grandes proyectos, de los amiguitos del alma.

Y miren, quiero que miren esta foto.
Esta foto pone de manifiesto una noticia que ha salido este fin de semana, esta misma semana.
Y es que resulta que la fórmula 1, que tanto nos la vendieron como algo magnífico para esta ciudad y para esta comunidad, nos va a costar a todos los valencianos y las valencianas siete millones y medio hasta el 2023.
Y ustedes me dirán: Â«No hable de pasado.
¿Por qué pasado, siempre pasado?
Â».
No, es que lamentablemente imágenes como esta nos ponen de manifiesto que su pasado es nuestro presente y es nuestro futuro.
(Aplaudiments) Porque miren, miren, sé que no les gusta que se lo digan, pero miren, como ya ha comentado nuestro portavoz este fin de semana, es que este gobierno está hipotecado.
Es que cada vez que abre un expediente, lo abren con miedo, porque, a ver qué pufo va a salir de ahí debajo.
¡Hombre!
Es que los consellers tienen una labor muy complicada, y ni siquiera les damos ni tres meses.

Pues miren, miren la diferencia.
La primera medida que ha tomado la señora consellera fue aprobar un calendario de pagos para abonar a los afectados por los impagos de las ayudas reconocidas, una deuda que asciende a 240 millones, y reconociendo además el pago de otros 40 millones que el anterior Consell no quiso reconocer.
Mire, yo el cambio lo noto.
Nosotros notamos el cambio.
¡Vamos, que si se nota!

Hoy estamos aquí hablando de las líneas de gobierno de la Conselleria de Vivienda, Obras Públicas y Vertebración del Territorio, y felicito especialmente al Consell por esta denominación.
Sí, porque ha puesto en primer lugar la vivienda.
La vivienda en primer lugar no es algo casual, ya que para este nuevo gobierno de progreso lo primero son las personas.
Y si hay algo fundamental para miles de personas, de valencianos, de valencianas, es su vivienda, su derecho fundamental a la vivienda.

Porque miren, no se puede consentir que seamos la segunda comunidad en desahucios.
Es un drama de tantos y tantas, de tantas familias, que no podemos seguir ignorándolo.
Por eso, me ha gustado que la consellera dijera que no se va a poner de canto, que se va a poner de frente, que este nuevo Consell va a abordar ese problema.
Por eso, desde el Grupo Socialista aplaudimos el anuncio que nos ha hecho, aunque ustedes digan que no se hace ningún anuncio, pues sí.
Aplaudimos el anuncio que se ha hecho de la ley de función social de la vivienda, siguiendo de este modo el modelo que ya se ha aplicado en otras comunidades autónomas y que aquí mismo, en esta cámara, ya presentamos los socialistas, lo presentó el Grupo Socialista en el 2013, y que no llegó ni siquiera a debatirse, porque el Partido Popular se negó.

Pues bien, ahora y sobre la base de esta ley ya elaborada, dialogando con los afectados, con un marco jurídico adecuado y necesario para el desarrollo de esta nueva ley, en la que se antepongan los derechos de las personas a los intereses de unos pocos y las especulaciones, pues se llevará adelante.
Porque, señorías, el problema de la vivienda no es un problema privado del que las instituciones deban abstenerse, como se ha hecho hasta ahora.
Es un problema social, un gran drama, y por eso la conselleria debe intervenir, y por eso aplaudimos desde el Partido Socialista, desde el Grupo Socialista, su iniciativa.

Y es necesario movilizar el parque de vivienda vacía existente -claro que sí- en nuestra tierra, arbitrando un sistema de solidaridad -sí, me han oído bien, de solidaridad-.
No hablamos de caridad, por si acaso, me adelanto.
No hablamos de caridad, hablamos de solidaridad, porque la política no consiste en dar lo que nos sobra.
No, la política consiste en repartir justamente lo que tenemos entre todos.
Y, como decía, un parque de solidaridad urbana que oferte viviendas accesibles, mediante la implicación de las distintas instituciones: ayuntamientos, Generalitat, diputaciones y también, cómo no, de particulares y de bancos.
Todo ello supondrá la creación de una red de oficinas locales, desde el ámbito global de la Generalitat valenciana, para que las viviendas vacías puedan ser objeto de alquiler social, como muy bien nos ha anunciado la consellera esta tarde.

Y otra de las firmes apuestas de esta conselleria es la rehabilitación sostenible, mediante la creación de un conjunto de medidas normativas que incluyan la formación en el área de la rehabilitación, lo que supondrá la creación de puestos de trabajo en un sector tan deteriorado como es el de la construcción.
Y es que la rehabilitación, como bien ha comentado la consellera, crea hasta tres veces más empleos que la construcción nueva y estimula la economía.
Y estamos de acuerdo en que este tiene que ser uno de los motores que mueva la economía de la Comunidad Valenciana.
Y, como usted bien dice, consellera, hay que actuar sobre la ciudad consolidada, porque existen 1,2 millones de viviendas que necesitan de actuación en materia energética.
Y además, existen 600.
000 viviendas de más de tres plantas y sin ascensor, que todo ello abre la posibilidad a la rehabilitación, y que esto sea también un motor para el crecimiento económico de esta comunidad.

Por tanto, aplaudimos la apuesta por la rehabilitación.
Pero esta rehabilitación necesita de financiación.
Hay que ser proactivos en la solicitud de ayudas a Bruselas.
Es que esta financiación juega un papel fundamental, porque los fondos europeos, los Feder, son muy necesarios para llevar a cabo todo este tipo de políticas.
Pero eso sí, eso sí, mediante la realización de buenos proyectos para acceder a estos fondos.
Y que no nos pase como nos ha pasado hasta ahora, que nos hemos quedado sin algunos de estos fondos, algunos por ejemplo, 400 millones, se perdieron para la construcción de centros escolares, porque no se llegó a ejecutar el proyecto.
O, como ha comentado la consellera esta tarde, que esta conselleria se quedó en el primer reparto fuera de los fondos del programa 2014-2020, porque no se consignó partida presupuestaria alguna.
Y esperemos, como bien dice la consellera, que esto en una segunda revisión se pueda arreglar para 2016.

Y estos son un par de ejemplos de los muchos años que hemos perdido de recoger recursos por no cumplir plazos, por defectos de forma, en las peticiones.
Y es que es intolerable, ahora y siempre.
Y aún más sangrante en una situación de recortes, como es la actual.

Mire, el corredor mediterráneo.
Existe también en su programa una apuesta clara por el corredor mediterráneo, ese que al gobierno de Mariano Rajoy no le debe importar mucho.
Pero a nosotros sí que nos importa.
Y queremos un corredor mediterráneo en condiciones.
Queremos no un tercer carril o un hilo, como lo llaman.
Queremos un corredor ferroviario como lo entiende Europa, con ancho estándar, de alta velocidad, para ser competitivos, porque lo reclama la ciudadanía valenciana, y porque lo reclama nuestra industria y lo necesita nuestra industria valenciana.

Y en este contexto quisiera aplaudir los contactos que desde la conselleria se ha tenido con otras comunidades autónomas, como es el caso de la reunión con su homónimo aragonés, para hacer frente común en esta reivindicación del corredor mediterráneo.
Asimismo, se van a seguir exigiendo, como ya nos han dicho, los servicios de cercanías, una reivindicación histórica, porque son necesarios.
El cercanías de Castellón-Vinaròs, el de Xàtiva-Alcoi, y por supuesto el tren de la costa, que es fundamental para la vertebración de la provincia de Alicante.
Y, para realizar estas infraestructuras tan necesarias, es urgente que consigamos acabar con la injusticia histórica a la que está sometida esta autonomía en materia de inversiones.

Y es que miren, señorías, aquí hay dos posturas posibles: una, la de apoyar las reivindicaciones legítimas de la sociedad valenciana, como ha hecho este Consell.
O la otra, votar en contra enmiendas para que esas inversiones no fueran una realidad, como hace el Partido Popular.

Llegados a este punto, quiero hacer una mención a las víctimas del metro.
No me gustaría felicitarla por su actuación, porque esto jamás debió ocurrir, pero sí que es cierto que desde que tomó posesión fue diligente y actuó de una manera inmediata.
Porque mire, el metro es algo vergonzante.
Se nos negó el conocimiento de los hechos, se privó a las víctimas y a sus familiares del resarcimiento, y se nos arrebató a todos los valencianos la dignidad.
Celebro, por tanto, que el primer pleno de esta legislatura sea para crear la comisión de investigación del metro, y celebro que usted se haya puesto manos a la obra.

Sin más, señorías, decirles que veo que por la bancada del Partido Popular ven que no se ha hecho nada desde la conselleria.
Yo veo que se han anunciado muchas medidas, y muchas de ellas incluso se han hecho ya.
Desde luego, tiene usted, señora consellera, un mandato ciudadano claro: desterrar el despilfarro interesado y hacer con lo necesario lo justo.
Y para todas estas medidas que nos ha anunciado, y las que seguirá haciendo, sepa que tiene el apoyo de este partido, tiene el apoyo del Grupo Socialista, y nos va a tener.

Gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

I a continuació, per a donar resposta a totes les intervencions, tindrà la paraula l'honorable consellera María José Salvador.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Senyor Betoret, és evident que estem davant d'alguna cosa més que un canvi de legislatura.
És cert que estem davant d'un canvi de cicle, i vostés jo crec que estan confonent la compareixença de les línies generals de les conselleries, que és on estem -perquè encara estem en el seu pressupost, no s'obliden, el pressupost del Partit Popular, en el seu pressupost que ens han deixat a zero en l'execució, és a dir, no tenim cap marge d'actuació- i estan confonent el ple de compareixença per a fixar les línies generals de la legislatura en el ple d'estat de la comunitat.
Això és l'any que ve, perquè els expliquem el que hem fet i el que anem a continuar fent.
Estan un poc confosos.
Nosaltres ja ho entenem, porten vint anys en el govern, i clar, arribar ara i estar en l'oposició, no acaben d'estar situats ni d'encaixar.

I vostés, que ens diuen que no podem parlar, que no parlem, que no plorem, que no parlem del que mos han deixat.
.
.
Senyor Betoret, si jo m'he passat ací huit anys en l'oposició escoltant-los parlar de Zapatero i d'Andalusia cada dia, senyor Betoret!
(Aplaudiments) Ens permetrà als que ara estem en el govern que parlem un poc del que ens han deixat, perquè això és el que hem de gestionar, senyor Betoret, és que és el que hem de gestionar conforme podrem el que queda d'any.
Però mire, vosté diu que és que no hem fet res en quatre mesos.
No estem quatre mesos en el govern, senyor Betoret.
Fa quatre mesos de les eleccions.
Però siga raonable i siga realista i diga les dates.
No estem ni cent dies en el govern.
Per tant, aixina i tot li vaig a dir el que hem fet.

Hem fet algunes coses que li vaig a comentar.
En matèria de mobilitat, augmentar les freqüències del Tram de Castelló.
He signat en juliol la resolució per a complir una sentència judicial perquè el Tram no passe pel Ribalta, cosa que vostés no van fer (aplaudiments) i s'ho van deixar en el calaix, senyor Betoret.
En Alacant, habilitar un transport nocturn, el Mussol de les Marines, perquè vostés se n'havien anat a l'oposició sense deixar els serveis mínims quan s'havia decretat la vaga del Tramnochador.
Ahir, el dia 22, hem celebrat el Dia Europeu sense Cotxe.
Per primera vegada, transport gratuït de ferrocarrils en Castelló, en València i en Alacant.
(Aplaudiments) Un èxit, senyories, de la voluntat i de l'aposta pel transport públic.
Mesures, senyor Betoret.
Una altra mesura que li conte, senyor Betoret: hem deixat de pagar els advocats privats dels imputats per l'accident de metro.
(Aplaudiments) Més de 50.
000 euros que s'han gastat ja.

Una altra mesura, una altra mesura, una altra mesura.
I hem signat.
.
.
Me deixaran explicar?
Ui, quin soroll!
Me deixaran explicar les altres mesures que nosaltres sempre.
.
.
Hem signat un calendari de pagaments amb la plataforma d'afectats per les hipoteques, l'hem signat nosaltres, el nou govern.
Què hem de fer?
Vostés diuen que Â«había diez millonesÂ».
Â«Diez millonesÂ» on?
En quin document?
No he trobat cap document en la conselleria on diga això.
Però, miren, és que la cosa és molt més greu: 240 milions que vostés reconeixen en la llei de ports després de cinc anys.
Arribem a la conselleria i hem de signar una resolució per a reconéixer 40 milions d'euros que vostés, en la resolució 501 es van deixar fora.
Ai, quina sorpresa, la setmana passada, 48 milions més de deute no reconegut d'ajudes a la vivenda!
(Aplaudiments) 48 milions més.
I vostés diuen que ho han resolt, senyories del Partit Popular?

Si és que cada caixó que obrim mos trobem una sorpresa!
I no és bona la sorpresa.
Però nosaltres continuem endavant i continuem fent front a tots els problemes que ens van eixint i que vostés ens han deixat com una bomba de raïm, ens han deixat.
De què em parla vosté de les mesures dels governs anteriors, senyor Betoret?
De què em parla?
De quan es va decidir repercutir l'IBI a les persones que vivien en una vivenda social, després de trenta anys que no es repercutia, en plena crisi?
D'això em parla, d'eixes polítiques?
(Aplaudiments) De què em parla?
De les tres mil vivendes que anaven a posar del Plan de alquiler social, que després eren 2.
400, després 1.
200 i, al final, n'han segut per a persones desnonades 125?
D'això me parla?
Me parla de Bankia, que eren vivendes només per als clients de Bankia?

Mire, me pregunta per la llei de funció social, eixa que nosaltres vam presentar i vostés, amb el seu corró, ni ens van deixar debatre en 2013.
Doncs l'estem participant amb la plataforma d'afectats per les hipoteques.
Perquè vosté me pregunta què hem fet amb la plataforma.
Doncs ens hem assentat a parlar i hem resolt, sense dir-ho a ningú, alguns casos que els hem donat alternativa habitacional parlant amb els bancs, perquè lamentablement no tenim parc públic per a ficar a disposició.
Set-centes vivendes en un estat ruïnós que no podem ficar a disposició.
I evidentment que les volem reformar.
Haurem d'esperar el pressupost de l'any que ve, perquè enguany està a zero, a zero.

I, ¿què hem començat fer?
Mire, hem començat a refer les seues desfetes, que ja és molt, senyories.
Ja és molt.

Però miren, el blanc sobre negre que s'ha vullgut ocultar, i no em remunte ni tan sols fa vint anys.
No vaig a remuntar-me a fa vint.
És tot molt més proper en el temps.

Huitanta-una concessions de transport públic que gestiona La Generalitat, huitanta-una; sixanta-set caducades.
El 83% de les concessions de transport públic per carretera caducades, provocant greus situacions per a les empreses adjudicatàries i per als seus treballadors.

No han abordat la problemàtica del taxi.

L'any passat han deixat perdre nou milions d'euros del pla vivenda del ministeri, nou milions d'euros.
Com anem sobrats de diners, doncs van vostés i ho deixen perdre.

Concessions de ports esportius caducades.
¡Díhuit anys caducades!
Però a vore, ¡açò on s'ha vist!
¿On estava el govern, senyories?
(Aplaudiments) Díhuit anys caducades les concessions de ports esportius, dotze caducades dels trenta-sis ports nàutics nostres, amb les conseqüències de possibles irregularitats jurídiques que açò suposa.

Els plans generals.
En moltes poblacions paralitzats, amb una mitjana de sis anys per a aprovar un pla general, una mitjana de sis anys.

Impagaments i factures al calaix, perquè és que obrim un calaix i mos apareix una factura.

En obres públiques.
15 milions d'euros: dos milions de València Parc Central i (inintel·ligible) .
.
.
transport Alacant; set milions en Metrobús, TAM Alacant, Metrorbital; sis milions en incidències en obres d'infraestructures; més de dos milions d'euros d'interessos en sentències i justipreus de demora per expropiacions.
És que no han fet front, i ahí tenim els milions, els milions i cada caixó que obrim, més milions de deute.

El Consell anterior no va deixar establits els serveis mínims amb les vagues del Tramnochador.
És una greu irresponsabilitat en una administració que abocava els joves al perill de la carretera en les nits d'estius.
¡I que més dóna!
¡I que més dóna!

El consell de participació de transport adaptat de la comunitat, pendent de constituir-se des de fa sis anys.
I vostés ens parlen que si postureo, que si bombo.
.
.

Parlem del Pla d'infraestructures estratègiques 2010-2020.
Jo haguera vullgut comparéixer en esta compareixença perquè s'havia parlat d'una inversió de 50.
000 milions d'euros que anava a generar 700.
000 llocs de treball.

Just ara, a l'any 2015, havien de fer la revisió del PIE.
Jo haguera estat encantada de comparéixer ací i dir: Â«Mire, és que fins ara han fet tant i a partir d'ara a fer quant.
Â» I jo el mire, ¡i és zero!
Zero d'execució del pla d'infraestructures estratègiques.
Açò, ¿com ho anomenem?
¿Incompetència?
¿Negligència?
¿Mala gestió?
¿Indolència?
Trien.

La Red Alquila, incomplida; la rehabilitació del parc de vivendes, incomplida; el pla de rodalies, incomplit; el contracte programa per a València, incomplit; resoldre la concessió de la CV-50, incomplit; el pla Confianza, que havia d'acabar en 2015, encara queden 120 obres pendents d'iniciar; el pla per impulsar el transport ferroviari de mercaderies, incomplit.

I si no teníem prou amb el maltractament als valencians i valencianes per part del govern central, en els pressupostos generals de l'estat 120 milions d'euros per al tercer hilo.
120 milions d'euros, senyories.

Perquè, clar, vostés quan parlen de tants milers i milions d'euros, clar, com inclouen l'eix Algeciras-Madrid com corredor mediterrani, per això són milers i milions d'euros: 122 per a 2016.
Probablement en 2008 encara no estiga ni acabat.

Miren, és absolutament increïble el que ens estem trobant.
La política de despeses del Consell del Partit Popular que s'ha deixat un forat negre des del punt de vista pressupostari que ens limita greument: infraestructures ferroviàries, tenen per a 2016 ja compromesos 23 milions d'euros quan el pressupost d'enguany és de 19; en infraestructures de carreteres, el 80% del pressupost d'enguany ja està hipotecat per a l'any que ve; les factures del calaix, de 15 milions d'euros.

En matèria de vertebració del territori, senyories.
La gestió del territori ha passat vint anys de govern del Partit Popular.
.
.
, és que no hi ha hagut ni ordenació ni planificació territorial.
109 milions de metres quadrats que han reclassificat al marge dels plans generals.
¡109 milions de metres quadrats!
En un sòl urbà de 278 milions de metres quadrats, se'n reclassifiquen 310, més del 110%, quan en la seua pròpia previsió, en la del Partit Popular, en la seua estratègia territorial valenciana preveien l'1% anual.

I la resposta, doncs miren, la cartografia de la corrupció urbanística crec que està ben clarament definida en el mapa de la Comunitat Valenciana: negligència i absència de planificació a nivell d'àrees funcionals, comarcals o supramunicipals.
Han fet possible utilitzar la discrecionalitat política en les decisions sobre el territori, confonent l'interés públic amb el privat.

Plans.
Alguns que hem anunciat els tenien vostés en el calaix i el pla territorial d'ordenació i dinamització de la infraestructura verda i del paisatge, des de 2011 i no han fet res.
El pla d'acció territorial de l'horta també el tenien amagat, l'anem a impulsar perquè és patrimoni dels valencians, perquè hem de protegir, perquè hem de preservar.

En matèria de política d'habitatge és evident que va a necessitar un impuls sense precedents.
I ací emplace el conjunt de la societat perquè hem de revertir les nefastes polítiques que ha fet en matèria de vivenda el Partit Popular.
És que únicament han fet un ús econòmic.
L'IVHSA.
.
.
, l'antic IVHSA és que era una immobiliària més en el mercat de l'especulació.

¿Saben quantes vivendes buides tenim del que era l'IVHSA tant de promoció pública, com de promoció privada amb uns preus molt superiors als preus de mercat?
¿Açò com és possible?
L'IVHSA, actual Eige, tenen un objecte i una funció social.

Recordem els dirigents que utilitzaren l'IVHSA.
El.
.
.
, hui que està en la presó, el senyor Blasco, que creà la xarxa d'empreses mixtes perquè abordaren la problemàtica de l'habitatge; si més no, interessos particulars i la fantasmagòrica imatge de Sociópolis, i el seguidisme que hi ha havut després, perquè no s'ha produït ningun canvi.

I en matèria de les ajudes a la vivenda, si no era suficient que ens trobem amb els 40 milions de deute no reconegut de la resolució 501, ara resulta que mos hem trobat esta setmana quasi cinquanta milions -48 milions- d'ajudes a promotors de lloguer i rehabilitació que no compten amb cap dotació pressupostària.
¡És que són 328 milions d'euros de deute, 328!
És que açò no para.
Cada vegada que obrim un caixó és una factura més.
No és una foto finish la que tenim, no és una foto finish.
Açò és indecent.

Vostés, premeditadament, estafant la gent de bona fe que comprava una vivenda protegida.
Encara no hem acabat ni el diagnòstic real de la situació de les àrees de rehabilitació i els convenis, ni en San Antón d'Elx, en Simancas, en Dénia, Santa Isabel, Sant Vicent del Raspeig.
Les 13.
100 famílies que viuen en el parc de vivendes de La Generalitat.
.
.
, però sí han viscut la indiferència dels governs anteriors.

Ara tenim set-centes vivendes per a reformar.
¡En vint anys.
.
.
i després de tota l'etapa de creixement econòmic no tenien ni un euro per a invertir en el parc públic!
L'hem d'afrontar.
L'afrontarem en el pressupost de 2016, perquè enguany no tenim diners per a poder afrontar esta reforma.
Però evidentment que anem a lluitar per a tindre recursos, per a iniciar un pla de reforma de les set-centes vivendes públiques i poder-les posar a disposició de la gent que les necessita.

Partim, a més, d'una altra situació: La Generalitat, la conselleria, morosa en les comunitats de veïns de vivenda social.
Devem diners a les comunitats de veïns perquè no pagaven les despeses d'escala ni de les vivendes que tenen allí buides.
I ahí estem intentant resoldre totes aquestes qüestions.

Per una altra banda, quan s'enviaven cartes amenaçant al desnonament a les persones que no podien pagar l'IBI, que vostés, de la nit al matí, van decidir repercutir a la gent de les vivendes socials!
Eixa era la política que portaven a terme i eixa és la que li explique, senyor Betoret.

I lluny de buscar solucions a estos problemes, es requerien quantitats impagades baix amenaça de desnonament; ajornaments del deute que firmaven insuficients, irreals que no s'ajustaven a la situació econòmica d'esta gent i se retallava la dotació pressupostària de vivenda en els pressupostos any rere any.

Esta Generalitat té com a prioritat les persones i el seu dret a la vivenda.
Per tal d'evitar els desnonaments en el cas de les vivendes públiques, estudiarem cas per cas la situació de deute de les famílies que viuen en el parc públic i que no puguen fer front.

Respecte al parc de vivendes de compravenda, si les famílies no poden fer front al pagament, se'ls podrà modificar el contracte a lloguer i continuaran disfrutant de les esmentades bonificacions.

Gestionar significa també regularitzar administrativament les situacions contractuals de l'administració en les famílies de vivendes socials que complixen els requisits per a ser adjudicatàries i que, per motius imputables a eixes deficients gestions, no han pogut fer front al pagament.

Ací ja ha aplegat el canvi i estem actuant ja, ja, avui, amb pressa i amb diligència.
Canvi, nova política, nova gestió i noves solucions als veïns que, juntament amb l'administració, participaran en auditories conjuntes.

Desenvoluparem projectes pilots per a testar les solucions i, si tenen èxit, es faran a escala.
Col·laboració amb els ajuntaments i amb els serveis socials.

A final de mes anem a convocar la mesa per a prevenció dels desnonaments, anem a assentar les entitats financeres, la PAH, els agents econòmics i socials per a poder previndre i actuar en un estat inicial previ a què es produïsca un desnonament i buscar entre tots, i liderant-ho des d'esta conselleria, alternatives.

I a principi del mes que ve anem a convocar el consell de participació de la llei per la funció social de la vivenda, que quan arribe a este parlament, no se preocupe, senyor Betoret, que ja li donarem compliment detallat.
I, de totes maneres, si se volen sumar a l'elaboració d'esta, òbric la porta a la seua participació i col·laboració.

En definitiva, agraïsc al Grup Parlamentari Socialista i a Compromís el seu recolzament i els espere vigilants en l'acció d'esta conselleria perquè no hem de baixar la guàrdia.

Respecte a Ciutadans, agraïsc la reflexió que ens han de controlar l'acció de govern i, sobretot, que en l'àmbit de la llei de la funció social espere també la seua participació i la seua implicació.
No podem aplicar mesures sancionadores a les entitats financeres en estos moments perquè necessitem el marc jurídic de la llei per la funció social per a poder-ho portar a terme.

Al Grup Podem, mano tendida al diálogo, al consenso, al acuerdo social y, sobre todo, agradecer los puntos en común.

La importància del govern, del nou govern, ha de ser que les nostres mesures i les nostres decisions siguen participades per la societat civil, però també pels grups parlamentaris que estan representats democràticament en aquesta cambra.

Per tant, qualsevol decisió, qualsevol mesura, portes obertes per al diàleg i per la negociació, perquè, en definitiva, es tracta d'una qüestió, construir junts.
.
.
construir junts el present i el futur amb un objectiu únic: millorar la vida dels valencians i valencianes.

Moltes gràcies.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

I, a continuació, ¿possibles rèpliques?
¿Sí?
En primer lloc, tindrà la paraula la il·lustre diputada María José García Jiménez per un temps màxim de cinc minuts.
Quan vosté vullga.

La senyora García Jiménez:

Gracias, señor presidente.

Señora Salvador, agradezco el ofrecimiento y la buena voluntad que ha manifestado hacia nosotros en esta segunda intervención.

Usted está al frente de una conselleria que tiene hipotecado gran parte del presupuesto para el año siguiente y, comprometido, otro.

Pero también es de recibo decirle que cuenta usted con el apoyo de Ciudadanos en aquellos asuntos de máxima prioridad para esta comunidad.
De igual forma, tendrá el apoyo del sector de la construcción y de los ciudadanos, pero en su mano está hacerse valer en Madrid.

Ustedes criticaban al anterior Consell porque se callaban ante el gobierno central.
Hágase usted valer y ponga en valor la Comunidad Valenciana en Madrid; la nostra comunitat, en materias tan esenciales como infraestructuras.

Señora Salvador, al igual que el señor Climent, conseller de economía, en la intervención anterior, no han dejado claro cuál es la postura al respecto del proyecto Mediterráneo, algo que da mucho para hablar y que usted prácticamente ha pasado de puntillas, sin comentarlo.

Espero que este silencio no se deba a que no se encuentre una postura de consenso con sus socios de gobierno.
Me gustaría saber cuál va a ser su postura sobre este proyecto.
Hay muchas poblaciones afectadas que también les gustaría saber su postura.

En definitiva, señora consellera, tal como le he dicho anteriormente, coincidimos con muchas ideas en infraestructuras, pero permítame que tenga cierta reticencia respecto a la realización de ciertos proyectos y actuaciones que usted le ha prometido a los valencianos y valencianas.

Pero voy a ser optimista y le voy a regalar una frase constructiva de nuestro presidente Albert Rivera y que puede hacer suya y convertirla en el lema de una conselleria: no hay nada imposible.
Imposible es sólo una opinión.

Muchas gracias.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

I, a continuació, en el seu torn de rèplica tindrà la paraula l'il·lustre diputat del Grup Parlamentari Popular, Vicent Betoret, per un temps màxim de cinc minuts.

Quan vullga.

El senyor Betoret Coll:

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora consellera.

No estem confonent la compareixença esta en què ha obert vosté la seua participació hui ací, en estes Corts.
El que passa és que si vosté li pega un repasset al Diari de Sessions s'adonarà que els consellers si vénen ací parlen d'un programa, en l'anterior legislatura han parlat d'un programa de govern i han fet propostes.
I jo li estava demanant a vosté que fera propostes, però damunt que les materialitzara i que diguera d'on anava a pagar açò.

A més, revise's les seues intervencions, perquè són en la línia del que ja ha fet hui ací.
Per tant, m'imagine que, si jo estic confós, segurament vosté estava confosa abans.

En qualsevol cas, evidentment intentaré fer-ho d'una manera el més constructiva possible.
I vaja per davant la meua mà estesa per a col·laborar en tot allò que redunde en benefici d'esta terra, com no podia ser d'una altra manera.

Anem a vore, el tema de la mobilitat, el dia de la mobilitat que vosté ha dit.
No és de veres que s'haja fet per primera vegada.
Però li dic una altra cosa, la mobilitat no és un dia a l'any, com la declaració de la renda, la mobilitat s'ha de practicar al llarg de tot l'any i al llarg de tot l'exercici.
Per tant, està molt bé, però s'ha de continuar treballant en eixe sentit, no només amuntonant cotxes en la plaça de l'Ajuntament per a vore si li fan la foto o el titular és més grandiloqüent o menys.

M'ha sorprés una afirmació que ha fet vosté dient que si els clients.
.
.
, o m'ha paregut entendre, si no és aixina li demane que em rectifique i li demane disculpes, com que els clients desnonats de Bankia que no eren valencians o no mereixien el seu interés.
No sé si ho he entés aixina.
En qualsevol cas li demanaria que ho aclarira perquè el tema és prou important.

En el tema de les concessions al transport hi hagué un pròrroga, i eixa pròrroga tingué una sentència que l'anul·lava.
I, per tant, s'hagué de fer un nou procediment, que encara no està acabat i que ara té vosté l'oportunitat d'arreplegar-lo, de posar-lo en funcionament o de canviar el que vosté considere, que per això té vosté la responsabilitat del govern.

Vostés parlen dels vint anys de la planificació urbanística del PP.
Jo pense que això dels comptes no és el seu.
Hi havia ací una llei quan arribà el PP que se dia Â«Ley reguladora de la actividad urbanísticaÂ», que jo crec que eixa llei va deixar d'estar en vigor per allà pel 2003-2004.
I eixa llei no la firmava ningun president del Partit Popular.
Jo crec que més bé era un president del seu partit, l'antecessor del seu partit, Joan Lerma.

Per tant, per tant, eixa legislació no du vint anys, eixa legislació, la legislació que aprovà el Grup Popular segurament du molts anys, a vosté li haurà paregut molts, però no són tants.
Hem estat treballant tots, inclosos els pobles governats pel Partit Socialista i per tots els altres grups que tenien alcaldies en la legislació que hi havia.
Per exemple, un poble de la seua província i que conec prou bé, Moncofa.
Mire, en Moncofa jo crec precisament, precisament no han predicat vostés en eixe poble en el que vosté està dient hui ací d'urbanisme mesurat, sostenible i altres coses.

Ha dit abans vosté una cosa en relació a unes vivendes que s'havien de demolir en Tabarca i que vosté dia que estava molt orgullosa.
És evident que vosté ha d'estar orgullosa amb això perquè a més és un mandat judicial, és una sentència judicial, i ho haguera fet vosté per voluntat pròpia o perquè tocava fer-ho.
I ho haguera fet vosté i qualsevol altra persona.
Per tant, en qualsevol cas, ens congratulem que això s'haja fet.

En relació a la rehabilitació de vivenda, jo crec que a vosté li sona el programa Â«Més qualitat en la teva vivendaÂ» i li sonen les deduccions del 25% en el tram autonòmic de l'IRPF.
Per tant, algunes coses s'hauran fet.
Que se pot millorar?
Per suposat, com tot, tot és millorable.

Volia parlar-li, no sé si me donarà temps, de, sí, per exemple de l'AP-7.
No hi ha res nou.
La ministra ja digué en el seu moment que la concessió no se renovaria quan s'acabara.
Per tant, sobre això no hi ha res.

I he sentit una al·lusió seua, igual també l'he sentit mal, que vosté apostava per l'alta velocitat.
Mire, ahí jo crec que va a tindre ja el primer problema, llevat que canvien d'opinió.
Els senyors de Compromís sempre s'han manifestat en contra de l'alta velocitat.
L'alta velocitat per tant regional jo pense que va tindre el primer conflicte en la senyora Cebrián.
Espere que no perquè.
.
.
, espere que no en benefici de tots els valencians.
Espere que s'entenguen i que això puga eixir endavant.

En relació al tren de Xàtiva-Alcoi, ha estat dos vegades a punt de tancar-se per falta de rendibilitat.
En les legislatures de Felipe González i en l'última legislatura de José Luis Rodríguez Zapatero.
I dos vegades s'ha salvat, en lÂ´última legislatura de José María Aznar i en la legislatura de Rajoy en esta actual.

I vull acabar, vull acabar en una frase que li sonarà.
El seu problema és que pensen que el món està al revés i són vostés els que estan cap per avall.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Ja per a finalitzar el debat en este punt tindrà per cinc minuts com a rèplica l'honorable consellera.

La senyora consellera d'Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori:

Gràcies, senyor president.

Me pregunten per les ATE, evidentment que les ATE tindran una resolució conforme a normativa.

Respecte al pla de mobilitat sí que és cert, senyor Betoret, que és la primera vegada que se celebra en les tres capitals el dia europeu sense cotxe i transport gratuït, no un diumenge, sinó el dia que cau, el dia 22, això és aixina.

Respecte de Bankia el que jo he vist és que les vivendes que ha ficat Bankia a disposició de lloguer social són únicament per als clients de Bankia, no estan obertes que persones desnonades per altres entitats bancàries pogueren participar.
És l'únic que he dit.

I en matèria de rehabilitació, el que jo me sé del seu govern, que ja ha eixit del govern, és la pèrdua de fons Feder per a poder procedir a la rehabilitació de vivendes i barris degradats.
Això és l'altra cosa que me sona.

Però, senyories, el nostre horitzó, l'horitzó d'este govern no és que l'Eige, que principalment és vivenda, que s'ha de dedicar a desenvolupar una política de vivenda, pague cent milions d'euros per la fórmula 1.
La fórmula 1 que no ens havia de costar ni un euro a los valencianos i 16 milions d'euros de sobrecost.
(Aplaudiments) Senyories, ho ha de pagar l'Eige!
L'entitat que ve de l'IVHSA.
Política d'habitatge, per a fer la zona del Grau, la zona marina, la zona de boxes, paddock, tinglados.
Clar, tot una rendibilitat social desmesurada, una gran rendibilitat social açò.

Senyories, mentres es gasten els cent milions d'euros en la fórmula 1 vostés han deixat d'invertir en vivenda estos anys.
Al cor de la política de vivenda social, a l'Eige, mire, les actuacions que estan pendents per fer eixes vivendes que necessitaríem reformar, les que no estan en possibilitat d'ús i la resta que necessiten condicions més dignes, Crevillent, Elx, Villena, Almassora, Algemesí, Alacant-barri José Antonio, Alacant-barri del Carmen, Elx-Los Palmerales, Castellón-San Lorenzo, Paterna, el barri de la Coma, Castelló, viviendas de Santa Cruz de Tenerife, en Valencia finalització de l'edifici de las viviendas plaza del Árbol, viviendas Murillo, viviendas Pintor Fillol, la Corona, Ripalda.
.
.
Sap, segons l'informe tècnic que ens han facilitat, el que costaria tindre el parc públic en condicions d'habitabilitat i en condicions de dignitat?
99 milions d'euros.
I mentrestant l'Eige n'ha pagat i n'ha de pagar cent per la fórmula 1, pels seus capritxos de la fórmula 1.

Vostés han desenvolupat una política molt curiosa.
Apliquen criteris de política liberal i no intervenen en els desnonaments perquè és un tema particular, i sí han intervingut en la venda de vivendes lliures per a estrangers.
Ahí no había liberalismo, ahí había intervencionismo.

Creen un pla extraordinari de lloguer social.
L'anomenen Â«extraordinariÂ», no sabien exactament eixe caràcter extraordinari què volia dir, perquè consistia en reformar vivendes per a posar-les a disposició de la gent que les necessita, no?
Mandato de l'IVHSA, actual Eige, política social de la conselleria.
Però, clar, el caràcter extraordinari venia derivat que portaven vint anys sense ocupar-se del parque público, i clar, l'extraordinari és que ve la crisi i se fiquen ahí a reformar algunes vivendes.
Al final acabem amb quatre anys, 125 vivendes només per a persones desnonades.

Dir-li que en no arriba a tres mesos nosaltres hem evitat 150 desnonaments per causa econòmica en l'Eige.

En la política de vivenda sempre es pot liderar, parlar en els bancs, crear mitjans per a pal·liar, i és el que estem fent.

Miren, vostés parlaven fa poc que havien perdut l'ànima gestionant.
Me recordava a Faust la frase quan la llegia.
Vostés han perdut l'ànima malbaratant els diners públics en Gürtel, en Nóos, en la visita del papa i en la fórmula 1.
Se'n recorden, senyories, d'esta foto?
(Aplaudiments) Esta foto és present i esta foto és futur, perquè hem de continuar pagant en l'Eige, amb els diners públics de la política de vivenda su fórmula 1, que no ens anava a costar un euro a los valencianos.
Cent milions d'euros i 16 milions de sobrecostos.

I miren, senyories, com s'han deixat el parc públic de vivendes!
He entrat en cases on la gent dorm en un quarto amb el sostre apuntalat.
Aixina s'han deixat el parc públic de vivendes de la Generalitat valenciana.

Miren, el nou govern.
.
.
ens anem a deixar l'ànima, ens l'anem a deixar treballant per millorar la vida de la gent, reformant el parc públic i blindant el dret a l'habitatge en la Llei per la funció social.

Este és el canvi radical, este és el canvi i esta és la nova política d'habitatge que va desenvolupar esta conselleria, senyories, malgrat vostés.
(Aplaudiments)

El senyor president:

Moltes gràcies, honorable consellera.

Senyories, suspenem la sessió que reprendrem demà a les deu del matí.
Tenim dos compareixences i molt de treball a fer.

Se suspén la sessió.

(Se suspén la sessió a les 19 hores i 33 minuts)