Untitled Document

<!--
body {
color:black;
}
.text4 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text3 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
text-decoration:none;
color:black;
}
.text2 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-weight:bold;
font-style:italic;
text-decoration:underline;
color:black;
}
.text1 {
font-family:'Times New Roman','Times','serif';
font-size:14px;
font-style:italic;
text-decoration:none;
color:black;
}
.para1 {
text-align:justify;
}
.para2 {
padding-top:5px;
padding-bottom:5px;
text-align:justify;
}
.para5 {
padding-top:12px;
padding-bottom:3px;
text-align:justify;
}
.para6 {
margin-right:29,2px;
text-align:justify;
}
-->



Comissió d'Educació i Cultura
realitzada el dia 3 de desembre de 2008.
Comença la reunió a
les 10 hores i 35 minuts.
Presideix la il·lustre diputada senyora
M.
ª Soledad Linares Rodríguez.
Reunió número 13.

Proposició no de llei sobre el lliurament al
pilot valencià Héctor Faubel de l'Alta Distinció
de la Generalitat Valenciana al Mèrit Esportiu, presentada pel Grup
Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE
número 21.
600, BOC número 101)

La senyora presidenta:

Per favor, senyories, a l'inici de la
Comissió d'Educació i Cultura, el senyor secretari, per
favor, vol vore si tenim quòrum per començar.

(El senyor secretari  passa llista per tal de
comprovar si hi ha quòrum)

Gracias.

Primer punto del orden del día: lectura y
aprobación.
.
.
(Remors)

A vore, senyor secretari.
.
.
(Remors) (S'interromp la gravació)

(Inoïble) .
.
.
para que los servicios de esta cámara
procedan a avisar en las próximas convocatorias de esta
comisión de forma formal a doña Gloria Marcos y a las
personas que realmente componen esta comisión, para evitar este tipo
de incidencias, como ha ocurrido hoy con la presencia de Diego
Maciá.
Que conste en acta.

Seguimos, señorías, con el punto
número 1 del orden del día: lectura i aprovació, si
escau, de l'acta de la reunió anterior.
Totes les senyories
tenen ahí l'acta.
Si no tenen res a dir, s'aprova per
unanimitat.

Ara n'hi ha una incidència que vull
llegir, que presenta l'escrit 25.
313, del Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís, la sol·licitud de retirada de
les proposicions no de llei 20.
423, la 20.
429, la 20.
430 i la 22.
423.

Per tant, passem directament al punt de l'ordre
del dia número 5, que diu: presa en consideració de la
Proposició no de llei sobre el lliurament al pilot valencià
Héctor Faubel de l'Alta Distinció de la Generalitat
valenciana al mèrit esportiu.
.
.

La senyora Marcos Martí:

Jo vull fer constar,
senyora presidenta, que s'han retirat des del grup parlamentari,
supose que per la portaveu del grup, unes iniciatives que estaven ja
presentades en el seu moment i signades per servidora i per Lluís
Torró.
Per tant, no entenem per què s'ha volgut que en
esta comissió se defuja, i vull que conste en acta, coses tan
importants com la retirada de l'ordre d'Educació per a
la Ciutadania, que és un tema que ha de vore amb la
manifestació del dissabte i que, gràcies a dos
trànsfugues i al Bloc no se podrà vore en aquesta
comissió perquè han pres la decisió de llevar-li la
veu a Esquerra Unida i, sobretot, llevar la veu d'una iniciativa que
nosaltres creguem que és del màxim interés en estos
moments, i a més, vull dir, jo vull que conste en acta expressament
que se lleva en contra de la voluntat dels dos diputats que van fer en
eixos moments la iniciativa.

Jo no entenc com algú, en nom d'altres
diputats, pot llevar una iniciativa, torne a dir, que en estos moments
és de la màxima transcendència; i que no entenc com
per qüestions absurdes, d'intentar llevar-li la veu a Esquerra
Unida, esta comissió no es pot pronunciar perquè es lleve
l'assignatura en el sentit com està d'Educació
per a la Ciutadania.

La senyora presidenta:

Señora Marcos, constará en acta, pero
también le quiero recordar que en este momento usted pertenece a un
grupo que se llama de los «no adscritos».
El Grupo
Compromís en este momento es otro grupo.
Por lo tanto, está
en su derecho de volverlas a presentar como grupo cuando haya lugar.
De
momento, hemos de continuar.

La senyora presidenta:

Y estábamos en el punto número cinco:
presa en consideració de la Proposició no de llei sobre
lliurament al pilot valencià Héctor Faubel de l'Alta
Distinció de la Generalitat Valenciana al Mèrit Esportiu,
presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula la senyora
Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Abans de començar la defensa de la
proposició no de llei volia corregir dos errors materials que hi ha
en la PNL.

El primer fa referència a la denominació
del premi.
El premi no es denomina «Alta Distinció de la
Generalitat Valenciana al Mèrit Esportiu», sinó
«Medalla i Placa de La Generalitat al Mèrit Esportiu».
És una qüestió que és un error perquè este
premi tal qual no està previst en el decret, sinó que es diu
«Medalla i Placa de La Generalitat al Mèrit Esportiu».

I després, fer referència també a
l'any.
Com que esta iniciativa se va presentar fa més
d'un any, i bé, per la gran.
.
.
, la nombrosa quantitat
d'iniciatives que hi ha en esta comissió doncs s'ha
hagut d'ajornar, d'ajornar, evidentment no podria ser ja per al
2008, hauria de ser per al 2009.
Esta iniciativa porta posant-se en els
ordres del dia d'esta comissió, però mai s'ha
pogut substanciar, perquè fins que no ha aplegat avui no se pot
debatre.
I, per tant, que se faça constar que no és 2008,
sinó 2009.
(Remors) Si el Consell, evidentment, ho té a bé, no?

I ara ja vaig a entrar en la defensa, si m'ho
permeten, de la proposició no de llei.

Per a nosaltres la pràctica de l'esport
és una activitat que cultiva la personalitat i el desenvolupament
dels éssers humans i requerix una gran dedicació i voluntat
de superació, sobretot si parlem d'esports professionals o
d'elit on la competició comporta un gran sacrifici i moltes
hores de preparació.

Hui duem la proposta de concedir un dels màxims
guardons que atorga La Generalitat a aquells homes o dones que han destacat
per la seua trajectòria professional, la qual ha comportat que el
nom de la ciutat on viuen i el de la nostra comunitat autònoma haja
estat reconeguda a tot arreu de l'estat espanyol i, com és el
cas, fins i tot a nivell internacional.

Hui proposem que se li concedisca a Héctor
Faubel, el pilot valencià i veí de Llíria, precisament
la Medalla i Placa de La Generalitat al Mèrit Esportiu.

Héctor es va iniciar als set anys en el
món del motocròs al comandament d'una Kawasaki de 60
centímetres cúbics.
Va participar en les carreres del
campionat provincial de Valencia, acabant en quinta posició.

En 1995 va guanyar el campionat de minimotos regional
i quedà com a subcampió d'Espanya de minimotos.
Va
repetir títol en 1996 i va aconseguir el segon lloc en el campionat
d'Espanya.

Per a 1997 li va arribar l'oportunitat de
participar en la Copa Cagiva 125 centímetres cúbics, amb una
moto cedida, i va acabar nové.

En 1998 Faubel va guanyar la Copa Aprilia de 125
centímetres cúbics.
I açò li va obrir les
portes del campionat d'Espanya de la mateixa cilindrada on va
finalitzar dotzé en la seua primera temporada, 1999, emmarcat en
l'equip de difunt Ricardo Tormo.

Jorge Martínez Aspar es va fixar en ell per a
la temporada 2000 i el va fitxar per al seu equip, el Team Aspar Airtel,
tornant a participar en el campionat d'Espanya, quedant en novena
posició, i en 2001 va quedar en tercera posició.

Passem ja als 250 centímetres cúbics.
En
el 2002 va debutar en el mundial de 250 centímetres cúbics
amb una Aprilia no oficial de l'equip de la Federació
Espanyola de Motociclisme, compaginant-ho amb el campionat d'Espanya
de 250 centímetres cúbics, on va quedar com a campió;
en el mundial va acabar vint-i-tretzé.

En 2003 va millorara el seu rendiment i va finalitzar
el mundial en la posició número 13.
La temporada 2004 no va
ser molt bona per al pilot valencià, que va acabar en la dessetena
plaça de la general.

De tornada als 125 centímetres cúbics,
en el 2005, és l'any que Héctor passa a la categoria
mundial de 125 centímetres cúbics amb l'equip
d'Aspar pilotant una Aprilia RS125 i conquista el pòdium en
tres ocasions.
Conclou la temporada en la novena posició de la
general en un any marcat per la mala sort, ja que perd la victòria
en dos ocasions en patir un caiguda.

2006 és l'any definitiu per a
Héctor, ja que el consagra a nivell mundial en aconseguir dos
victòries i finalitza el mundial en tercera posició, per la
qual cosa es postula com un dels favorits de cara a la següent
temporada.

El 2007 Faubel seguix en l'equip Bancaixa Aspar,
i Aprilia posa a la seua disposició una de les Aprilia RSA125
oficials, que no es demostraren tan superiors com s'esperava, i
tenint com a companys d'equip l'hongarés Gàbor
Talmàcsi i a l'espanyol Sergio Gadea.

2007 suposa la seua millor temporada en el mundial, ja
que aconseguix cinc victòries, però es caracteritza per la
lluita interna amb el seu company Talmàcsi amb el qual es disputa el
mundial fins l'última carrera en el circuit de Ricardo Tormo,
però acaba subcampió a tant sols cinc punts de
Talmàcsi.

Darrere de l'agredolç 2007, Faubel torna
a 250 centímetres cúbics, en la temporada 2008, en
l'equip Mapfre Aspar de 250 centímetres cúbics,
pilotant una Aprilia RSA250 oficial i tenint com a companya d'equip
Álvaro Bautista.

Héctor ha tancat esta temporada amb la seua
millor puntuació en carrera i superant la seua millor
puntuació en 250 centímetres cúbics.
El pilot de
Llíria fou sext en l'acomiadament de l'exercici en el
Circuit Ricardo Tormo.
L'edetà ha complit una de les seues
màximes durant la darrera temporada, remuntant llocs des de la
graella d'eixida fins la caiguda de la bandera de quadres.
Amb estos
resultats, Faubel ha tancat la campanya de 2008 amb 64 punts, aconseguint
el seu millor marcador en el quart de litre, després
d'haver-ne sumat 14 en el seu debut en 2002, 34 en 2003 i 31 en 2004.

En resum, fins 2008 l'acompanyen
professionalment 93 carreres, 8 victòries i 21 pòdiums, on el
nom de la Comunitat Valenciana i de Llíria han sonat i amb
força.

És clar que Faubel s'ha fet mereixedor
d'este guardó i de molts altres.
El Xiquet de Llíria,
com li diuen, com el coneixen alguns, és una persona que
s'implica en tots els àmbits de l'esport i participa en
diverses activitats per al seu foment.
Recentment l'hem pogut vore
inaugurant les sisenes jornades de patrocini esportiu de la Universitat
Cardenal Herrera CEU de València, on va explicar la
importància de les marques comercials en l'esport i la
necessitat de com traslladar una bona imatge a l'exterior, cosa que
ell ha fet de manera eloqüent, traslladant el nom de la comunitat
arreu del món.

Terres més enllà, i també en la
terra nostra, Héctor és un home compromés, participant
i fent campanyes de conscienciació perquè els nostres xiquets
i xiquetes es matriculen en valencià, i així potenciar
l'ús i pràctica de la nostra llengua, activitat que va
compartir amb altres esportistes valencians, com Andreu Palop o amb
personatges com Núria Roca.

La ciutat que el va vore nàixer ha reconegut la
seua trajectòria i, a part de fer-li un homenatge quan va obtindre
el subcampionat del món, enguany ha signat un conveni per a
promocionar encara més la seua localitat.

El Decret 28/1996, de 10 de març, de La
Generalitat, modificat pel 177, estableix la creació.
.
.
, crec que no
és el 28, bé, en qualsevol cas, el decret que establix la
creació de la Medalla i Placa al Mèrit Esportiu és una
distinció creada precisament per a premiar persones físiques
o jurídiques que s'hagen distingit per la seua activitat als
serveis dels interessos generals i peculiars de la Comunitat Valenciana.

Aquest guardó té diverses
 modalitats, i en altres anys ha estat entegrat a altres esportistes.
Entre aquests grans esportistes valencians cal destacar la gran temporada
que ha culminat el pilot valencià i veí de Llíria,
Héctor Faubel, aconseguint el subcampionat del món de
motociclisme, fet que ve a culminar una trajectòria professional de
dedicació i de superació esportiva.

El palmarés esportiu que arrossega Faubel a la
seua edat de 24 anys no deixat dubtes que es mereix un reconeixement
públic per part de les institucions, com és el
d'atorgar-li este guardó que estem demanat.

La proposta per poder rebre aquest guardó ha de
ser instada per les institucions públiques, corporacions locals o
entitats de reconegut prestigi.
Hem de recordar en este sentit que la
ciutat natal d'Héctor Faubel, en l'Ajuntament de
Llíria aquesta proposta s'ha aprovat per unanimitat.

I per això proposem, com diu la
proposició no de llei, que Les Corts acorden demanar al Consell de
La Generalitat que en la propera edició -en este cas de
2009- sobre els premis se li atorgue al pilot valencià la
Medalla i Placa al Mèrit Esportiu de la Generalitat valenciana.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para fijar posición, por parte del Partido
Socialista, tiene la palabra doña Jeannette Segarra.

La senyora Segarra Sales:

La iniciativa que porten a
esta comissió els companys de Compromís em pareix que
és una iniciativa interessant, i a més que nosaltres anem a
donar-li suport.
Es tracta d'un esportista valencià, de
Llíria, que té una trajectòria impecable i que
destacaria sobretot el seu esperit guanyador i un esperit de sacrifici a
tot arreu.

El jove pilot valencià forma part d'un
equip també que és valencià i que, a pesar de la seua
joventut, es pot considerar un gran veterà per la seua mestria i per
la seua habilitat en el motociclisme.

Va nàixer en Llíria, fa 24 anys, i el
seu principal èxit esportiu, com ha dit la companya, va ser al 2007,
quan va quedar subcampió en 125.
Es pot considerar que les carreres
en què ha lluitat Héctor Faubel este any passat per
aconseguir el campionat que finalment va caure al costat del seu company
hongarés, Talmàcsi, van ser èpiques.
Malgrat
això, Héctor va destacar i destaca sempre pel seu coratge,
pel seu esperit de superació davant les adversitats i la seua
constància i preparació, i un esperit guanyador, com ho he
dit abans, que ho ha demostrat sobretot guanyant l'última
carrera en el circuit davant de més de 200.
000 aficionats.

Este any ha sigut un any de transició per a
Héctor, ja que està corrent en el campionat del món de
250.
A pesar de ser el seu primer any, Héctor ha demostrat eixe
esperit de superació, superant en l'última carrera el
seu millor resultat d'esta categoria.

La llei de 1993 té un article, l'article
3, que és el reconeixement i premi a les persones i entitats que
s'hagen distingit en la pràctica, i gestió i
promoció de l'esport.
Jo crec que és un dels millors
esportistes que tenim en esta comunitat i, per suposat, crec que es mereix
esta distinció de la Generalitat valenciana i va a tindre el
recolzament del Grup Parlamentari Socialista.

La senyora presidenta:

Gracias.

Para fijar posición, por parte del Grupo
Popular, tiene la palabra la ilustrísima diputada Alicia de Miguel.

La senyora De Miguel García:

Gracias, señora presidenta.

Señoras y señores diputados.

Aun estando absolutamente de acuerdo con todo lo que
se ha dicho aquí por mis compañeras con respecto a
Héctor Faubel, nuestra posición es desestimar la propuesta.
Y
voy a ser muy breve.
No solamente porque hay un error, efectivamente, como
ya ha dicho la portavoz de Compromís, en lo que se refiere a la
forma de presentar la propuesta, sobre todo a la titulación de esta
distinción.
.
.
.
En realidad es medalla de oro al mérito
deportivo.
Y, efectivamente, ya no puede ser para el 2008.

Nosotros desestimamos la propuesta por un motivo que
nos parece de gran trascendencia.
Consideramos que Les Corts no deben tomar
partido por uno u otro deportista para presentar su candidatura.
Es decir,
nos parece muy sensato y nos parece muy positivo, y además
así lo entendemos, que los distintos ayuntamientos donde pertenecen
los muy numerosos deportistas que se merecen esta y otras muchas
distinciones, pues lo presenten.

Pero creemos que entraríamos en una
dinámica nada positiva si las Corts Valencianes comienzan a nominar
y comienzan a proponer unos u otros deportistas, o unos u otros artistas o
unos.
.
.
a tomar partido de alguna forma por una u otra persona, dado
que además de Héctor, en estos momentos, y me estaba
comentando mi compañera de escaño que también en Vall
d'Uixó hay un extraordinario deportista y que también
pertenece al mundo del motor.
Es un ejemplo como cualquier otro, pero
nuestra posición es en este sentido.
.
.
consideramos que
acertada.

Les Corts no deben tomar partido, independientemente
de que estamos absolutamente de acuerdo con los méritos de
Héctor Faubel, como no podía ser de otra manera, que han sido
descritos aquí.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para turno de réplica, tiene la palabra
doña Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Sí, també vaig a ser molt breu.

En primer lloc, agrair al Grup Socialista el
recolzament a esta proposta, que és una proposta.
.
.
jo crec que
no es deu malinterpretar.
Ací no es tracta de prendre partit,
ací se tracta de també il·lustrar al Consell, de
recomanar al Consell, d'assessorar al Consell sobre persones que
podrien rebre este guardó.
Evidentment, al final, qui decidix no
són les Corts Valencianes, perquè no competix a les Corts
Valencianes, és el Consell qui decidirà a qui li dóna
les distincions, a qui li dóna els guardons.

Però jo crec que fer-mos ressò del que
han traslladat alguns ajuntaments, fer-mos ressò dels èxits
esportius dels nostres esportistes.
.
.
I si a la Vall
d'Uixó també hi ha un pronunciament paregut per part de
l'ajuntament, també estaria bé poder-lo debatre
ací i després el Consell que decidisca a qui li dóna
els guardons, però que tinga també una orientació
de.
.
.
bé, de quines persones estan destacant en
l'àmbit esportiu.

Certament, la gent pensava que açò
anava a eixir per unanimitat, i me deien que no me preocupara, que
açò segur que s'anava a aprovar.
.
.
Perquè, a
més, en l'Ajuntament de Llíria es va aprovar per
unanimitat de tots els partits integrants en l'ajuntament, de tots.

I, per tant, que això se trasllade a Les Corts
i que sigam també la veu, l'altaveu d'estes propostes
dels ajuntaments, independentment, ja dic, després del que decidisca
el Consell, em sembla una funció que també té este
parlament.

Evidentment, quan la portaveu del Partit Popular diu
que està d'acord amb els èxits de Faubel, és que
no se pot estar d'acord o no d'acord.
És que això
són fets, és que estan ahí.
Jo no he fet més
que relatar.
.
.
(Veus) Sí, sí.
S'ha dit, «estic
d'acord amb els èxits de Faubel».
Home!
, clar,
però si és que això són fets.
No es pot estar
en desacord.
Evidentment, el seu palmarès, la seua
trajectòria, malgrat la seua curta edat, està ahí i
és incontrovertible.

A mi me sembla una llàstima que el Partit
Popular tinga esta postura.
Jo crec que segurament, si no haguera estat
proposat pel nostre grup, sinó pel grup majoritari, no hi hauria ara
ningun problema, tots ho hagueren votat.

I també me sembla una llàstima en el
debat parlamentari que prime la qüestió partidista de qui
presenta una proposició sobre l'acord que se té amb la
proposició presentada.
Perquè estic d'acord que tots
els que estem en esta.
.
.
estic convençuda que tots els que estem
en esta comissió estem d'acord que els mèrits, el
palmarés, la trajectòria, l'esperit de sacrifici i la
seua pròpia manera de ser d'Héctor Faubel el faria, el
faria mereixedor d'este guardó per part de la Generalitat
valenciana.

I no s'escuden en els errors materials que hem
solucionat al principi de la meua intervenció, perquè
ací del que es tracta és de donar suport als esportistes
valencianes, siga Héctor Faubel o siga qui siga; en este moment
és Héctor Faubel.
I que també els poders
públics estiguen al costat de la gent que se sacrifica dia a dia en
l'àmbit esportiu per tal que el nom de la nostra terra estiga
en el lloc més alt.

Per tant, jo demane que el Grup Popular reconsidere la
seua postura, perquè precisament no es tracta de prendre partit, es
tracta d'il·lustrar al Consell amb aquelles persones que
destaquen en l'àmbit esportiu.
Es tracta també que
estes Corts mostren que estan al costat de la gent que se sacrifica per la
nostra terra.

Simplement.
Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para la réplica, tiene la palabra la
ilustrísima diputada doña Alicia de Miguel.

La senyora De Miguel García:

Bueno, me sorprende mucho la interpretación de
la señora diputada con la postura del Partido Popular aquí en
estas Cortes.
Todo eso de cuestión partidista no deja de ser
interpretativo por parte suya.
No tiene nada que ver, absolutamente.

Yo estoy segura de que usted tendrá capacidad
de comprender lo que le voy a decir, independientemente de que yo en
ocasiones tenga muchos problemas para expresarme.
(Veus) No.
Puede ser.
Quiero
decir.
.
.
También está claro que son hechos los
reconocimientos y los méritos deportivos de Héctor.
Por eso
le digo que como tengo en ocasiones dificultad para expresarme, voy a ver
si logro ser suficientemente clara.

No es un problema de posicionamiento partidista en
absoluto.
Eso es una cosa que sería absurda y ridículo,
porque no tiene nada que ver con el posicionamiento ideológico de
unos u otros grupos de diputados que representan distintos partidos
políticos y que representan, por lo tanto, aquí en Les Corts
a distintos ciudadanos.
Se trata tan simple de que nuestra posición
en este sentido es que no nos parece que las Corts Valencianes sean las
adecuadas para proponer, porque usted habla de que el Ajuntament de
Llíria ha hecho esta propuesta.
Pues yo le puedo garantizar y
asegurar que hay otros muchos ayuntamientos que han hecho las suyas.

Es decir, ¿las Cortes tienen que vehicular y
proponer todas absolutamente las propuestas de todos los ayuntamientos para
las altas distinciones?
A nosotros nos parece que no es el estamento
apropiado las Corts Valencianes.
Lo digo con todo el respeto, y le puedo
garantizar, señora diputada, que no hay nada de partidista en este
posicionamiento.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Ha quedado suficientemente debatido.
Pasamos a la
votación.
¿Votos a favor de la proposición no de ley
que acabamos de debatir?
6.
¿Votos en contra?
8.
Queda desestimada,
por lo tanto, la proposición que acabamos de debatir.

Proposició no de llei sobre
l'ampliació del Col·legi Públic Sanchis Guarner
de Paterna, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Verds-IR:
Compromís (RE número 21.
602, BOC número 101)

La senyora presidenta:

Seguimos con el orden del día, amb el punt
número 6: presa en consideració de la Proposició no de
llei sobre l'ampliació del Col·legi Públic
Sanchis Guarner de Paterna, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds.

Per a la seua defensa, té la paraula la
il·lustríssima diputada senyora Mònica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Espere tindre més sort amb esta
proposició no de llei.

Al novembre de 2003, l'Ajuntament de Paterna va
posar a disposició de la Conselleria d'Educació la
parcel·la dotacional destinada a l'ampliació del
Col·legi Públic Sanchis Guarner, amb una línia
més d'Educació Infantil i Primària.

La superfície de la parcel·la és
de 9.
495 metres quadrats i complix les condicions per albergar un centre
escolar de dos línies que la zona necessita.

El barri de Santa Rita de Paterna està
sotmés a un creixement urbanístic continuat molt
considerable, la qual cosa produïx un fort increment de
població, majoritàriament persones jóvens que demanen
els servicis públics bàsics, com són les places
escolars.

Al desembre de 2004, transcorregut un any sense rebre
resposta de la Conselleria d'Educació, el ple de
l'ajuntament va aprovar una moció en què es requeria la
Conselleria d'Educació l'ampliació del centre
escolar amb caràcter d'urgència.

No obstant això, la conselleria va continuar
donant llargues a este problema, posant en relleu la seua falta
d'interés.
El cap de l'àrea de centres docents va
respondre a les al·legacions del consell escolar municipal que no
introduiria cap modificació sobre l'ampliació de dos
unitats en el Col·legi Públic Sanchis Guarner per al mapa
escolar 2005-2006.

El mateix conseller d'Educació va
respondre en els mateixos termes a una pregunta que l'exdiputat de
l'Entesa, en Joan Ribó, li va formular en les Corts
Valencianes.
La seua negativa va ser una prova més del
desinterés, al nostre entendre, que La Generalitat, concretament la
Conselleria d'Educació, ha mostrat amb el municipi de Paterna
en este assumpte.

Al gener de 2007, i davant la falta de resposta de
l'administració, el ple de l'ajuntament va aprovar una
nova moció sol·licitant de nou a la Conselleria
d'Educació l'ampliació urgent del Col·legi
Públic Sanchis Guarner.
Fins a la data, tot seguix igual.

L'ampliació del centre escolar és
una necessitat objectiva i prioritària.
Així ho ha
entés el consell escolar municipal i la comunitat educativa, encara
que no l'administració autonòmica -es jutja per
les dades.

Les demandes realitzades en matèria
d'infraestructures educatives han xocat amb una administració
poc sensible.

El creixement de la població està
evolucionant d'acord amb les previsions, tant en el barri de Santa
Rita com en tot el nucli urbà de Paterna.
I hem de recordar el gran
creixement poblacional que ha tingut el municipi de Paterna en estos
últims anys.

La memòria justificativa de
l'ampliació del col·legi, elaborada pel tècnic
municipal d'Educació, de 27 de desembre de 2007, així
ho constata.

Des de desembre de 2007, ara fa quasi un any, la
conselleria ha continuat sense donar resposta al municipi i no s'ha
fet cap gestió o tràmit per a atendre esta demanda.

Amb caràcter d'urgència és
necessària l'ampliació de la segona línia del
Col·legi Públic Sanchis Guarner i, amb prospecció de
futur, un nou centre públic de dos línies en el sector dels
Molins, que també, bé, des que jo era jove que allò
estava pràcticament despoblat fins ara, que el creixement
urbanístic ha sigut molt important en eixa zona, ha d'atendre
la demanda previsible generada per eixe creixement poblacional.

Per això, nosaltres hem traslladat a esta
comissió, a les Corts Valencianes, la proposta que les Corts
Valencianes insten la Conselleria d'Educació que procedisca de
manera urgent a l'ampliació del Col·legi Públic
Sanchis Guarner de Paterna, garantint una segona línia en aquest
centre escolar, donada la demanda i la necessitat que té, en
concret, este barri i, en general, el municipi de Paterna.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fija posición, por parte del Grupo
Socialista, tiene la palabra don Manuel Bueno.

El senyor Bueno Ortuño:

Gracias, señora presidenta.

Mi grupo, el Grupo Parlamentario Socialista, va a
votar a favor de esta iniciativa, de esta proposición no de ley.
Estamos de acuerdo con prácticamente todo lo que se ha dicho.

El barrio de santa Rita en la ciudad de Paterna es un
barrio en amplia expansión demográfica.
Es una zona que ha
crecido mucho, se han construido muchas viviendas en esta zona y son muchas
las nuevas familias que se han instalado a vivir en este barrio, por lo que
el Colegio Público Sanchis Guarner, que está ubicado en el
barrio, necesita de una ampliación, porque los niños y
niñas de esta zona tienen que desplazarse a otros centros, teniendo
que hacer una distancia bastante grande para poder ser escolarizados.

En el año 2003, como muy bien ha dicho la
portavoz de Compromís, el Ayuntamiento de Paterna puso a
disposición de la Conselleria de Educación el suelo necesario
para llevar a cabo esta ampliación.

Con posterioridad, han sido varias las veces que el
pleno ha tomado acuerdos exigiendo a la Conselleria de Educación
esta ampliación.

El día 21 de febrero de este año, el
director general de Ordenación de Centros de la Conselleria de
Educación confirmó al actual alcalde la aprobación de
esta ampliación.
El Partido Popular en su programa electoral, ante
las elecciones municipales, llevaba como promesa electoral la
ampliación de este centro.
Y lo cierto es que no se está
haciendo nada.

La corporación anterior, gobernada por el
Partido Socialista, fue la que tomó la iniciativa de que esto se
llevara a cabo, pero también el Partido Popular que gobierna en la
actualidad está exigiendo a la Conselleria de
Educación.
.
.

Y, por lo tanto, yo creo que como es una necesidad
para esta ciudad y para este barrio la ampliación de este centro, yo
creo que la Conselleria de Educación debería acometer lo
antes posible la ampliación.

Yo creo que esta comisión debería votar
a favor de esta propuesta.
Y esperemos que este centro no se vuelva a
convertir en otro culebrón como el del colegio Benalúa y que
no tenga que decir el alcalde de la ciudad lo que ha dicho la alcaldesa de
la ciudad de Alicante, reconociendo la inutilidad de todos los dirigentes
del Partido Popular a la hora de resolver estos problemas.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señor diputado.

Por parte del Grupo Popular, para fijar
posición, tiene la palabra la ilustrísima diputada
doña Yolanda García.

La senyora García Santos:

Gracias, señora presidenta.

Bueno, yo he oído a.
.
.
a mi
compañera, señora diputada, que no se ha hecho gestión
ni trámite por parte de la conselleria.
Mi compañero diputado del Grupo Socialista sí
que ha visto que se ha hecho alguna gestión.

Bueno, vamos a ver.
Evidentemente, el pasado 20 de
febrero -y se hizo público-, la conselleria visitó el
ayuntamiento y ahí comunicó su intención de incluir en
la programación de obras la ampliación de dos líneas.

A fecha de hoy -salió publicado en los
periódicos-, a fecha de hoy, esta adecuación y
ampliación ya forma parte del programa de las obras, desde el pasado
22 de mayo de 2008, que contará con este perfil: 6 unidades de
Educación Infantil; 12 unidades de Educación Primaria; un
comedor para 350 personas, que se hará en dos turnos; vivienda para
el conserje y juego de pelota valenciana.

El ayuntamiento, por su parte, el pasado 27 de
noviembre presentó en CIEGSA la documentación referida a la
parcela y, también, la documentación relativa al
levantamiento topográfico, que es necesario para anexar el concurso.
En estos momentos está en fase de preparar la licitación de
la redacción del proyecto.

Yo creo que sí que se está haciendo.
Estamos de acuerdo en que es necesaria esa ampliación.
Creo que la conselleria.
.
.
, sus dirigentes
no son tan inútiles como algunos piensan.
Se está realizando.
Y hacer una ampliación no creo que sea cuestión, ni crear un
colegio es cuestión de chasquear los dedos y la cosa está
hecha; lleva unos trámites, lleva unos procesos legales  y se
está haciendo.

Entonces, yo le tengo que decir que no podemos aprobar
ésta.
Tenemos que rechazar esta propuesta de resolución.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Señor Bueno.
.
.

Señora Oltra, ¿quiere réplica?

Para la réplica, perdón, tiene la
palabra doña Mónica Oltra.

La senyora Oltra Jarque:

Gràcies, senyora presidenta.

Jo, quan vostés diuen que s'està
fent, me pose a tremolar perquè, en realitat, el sòl es va
cedir en el 2003.
Estem ja quasi en el 2009, perquè del 2008 queda
poquet -coincidirem en això-, també és un
fet incontrovertible.
I açò seguix sense estar fet.
I les
gestions que se puguen haver fet informals no són les gestions que
s'està demanant, que és que, efectivament, això
ja estiga en marxa, però en marxa oficialment.

Enfront d'això, el que ens trobem sempre
per part del Grup Popular, perquè si vostés estan tan
d'acord amb açò no haurien de tindre problema en
votar-ho, perquè l'única cosa que s'està
dient és que de manera urgent se procedisca a
l'ampliació del centre i garantir eixa segona línia.
En
principi, si vosté està d'acord, jo no entenc per
què el seu grup no vota esta proposició perquè, encara
que informalment la conselleria ja estiga posant-lo en marxa i haja
publicat en la premsa esta qüestió -curiosament sempre
després que nosaltres presentem les propostes-,
lògicament redundarà en que la conselleria se veja recolzada
per estes Corts.

Però, enfront d'açò ens
trobem sempre amb els discursos, sobretot ara en matèria
d'educació, que està tant de moda.
Però, tant de
moda no per com ho fa de bé el conseller, sinó perquè,
només lluny del dissabte passat, se van ajuntar més de
120.
000 persones als carrers de València  protestant
precisament per la manca d'inversions en educació, protestant
per la pantomima que suposa el decret d'Educació per a la
Ciutadania en anglés, protestant pels concerts de
l'educació i per, en definitiva, tindre com a
estratègia prestigiar l'educació privada i degradar
l'escola pública.
I enfront d'això, ens trobem
amb discursos del president de La Generalitat, que ha inaugurat 300
centres; del president de La Generalitat donant recolzament a la facultat
inexistent de medicina d'una universitat privada; o, al president de
La Generalitat defensant el trilingüisme, inexistent també per
la manca de professorat i només existent -amb la
conflictivitat que s'ha generat- en l'assignatura
d'Educació per a la Ciutadania.

Malauradament, això és el que trobem en
educació per part de la conselleria.
I, enfront d'això,
els municipis estan amb indefensió; enfront d'això els
ciutadans estan amb indefensió, els xiquets i xiquetes estan amb
indefensió i la comunitat educativa està, evidentment, al
carrer.

Jo li demane al Partit Popular un poquet més de
seny en la seua política educativa.
Vaig a recordar un article que
va eixir este cap de setmana en la premsa, parafrasejant aquell
famós titular d'un periòdic dels Estats Units, que li
dien «It was the economy, stupid» a un candidat que havia
perdut les eleccions.
En este cas, «It is the education,
stupid».
.
.
, com estem tant de moda amb l'anglés.

Doncs, que el conseller i el senyor Camps prenguen
nota -It was the education, stupid-, i que regressen la seua política educativa
cap a una educació pública i una escola pública, amb
dignitat, amb inversions, i, evidentment, amb les característiques
que ha de tindre un sistema educatiu públic de qualitat i laic.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para la réplica, por parte del Grupo Popular,
tiene la palabra la ilustrísima diputada, doña Yolanda
García.

La senyora García Santos:

Mire, señora Oltra, yo no tuve la suerte de
poder dar clases en inglés, más que las que nos daban sobre
inglés, no dar otras asignaturas, toda la materia en inglés,
con lo cual, pues a veces me cuesta entenderla.
Le he entendido
«stupid», y no sé muy bien por qué lo ha querido
decir.
Espero que no haya sido referido a nadie de nuestro grupo
parlamentario ni nuestro partido.

Los niños de ahora tendrán la
oportunidad de poder mantener conversaciones en inglés, de una
manera fluida, poder ir al extranjero y no tener que pagarse clases
particulares ni que sus padres tengan dinero para llevarles al extranjero
para que aprendan inglés.
Eso es lo que se está intentando
desde el gobierno del Partido Popular para conseguir un trilingüisme.

No fueron tantas las personas de la
manifestación y nuestros conciertos no son tantos.
Alguna comunidad
vecina, quizá, tenga algún que otro concierto más que
nosotros.

Yo le digo que rechazamos esta propuesta de
resolución porque ya estamos en ello.
Se está preparando la
licitación de la redacción del proyecto, con lo cual, usted
me dice que se proceda a la ampliación garantizando una segunda
línea.
Le he dicho cuál es el programa de las obras,
está garantizado y se está haciendo.
El ayuntamiento, el
pasado 27 de noviembre, es decir, hace apenas unos días, ha
entregado la documentación.
El técnico del ayuntamiento, el
27 de diciembre de 2007 presentó la memoria justificativa, y el 20
de febrero de 2008, es decir, apenas dos meses después, ya estaba la
conselleria en
el ayuntamiento comunicando la ampliación.
Yo creo que agilidad
sí que ha habido.
Con lo cual, no podemos aprobar la propuesta.

Muchísimas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Una vez debatida esta proposición no de ley,
pasamos  a la votación.
¿Votos a favor del punto
número 6 de la proposición no de ley?
6.
¿Votos en
contra?
8.
Queda desestimada.

La senyora presidenta:

Continuem amb el punt número set: presa en
consideració de la Proposició no de llei sobre la
derogació del punt tercer de la Resolució del 29
d'agost de 2008, pel qual s'aprova i regula el programa
experimental per a l'estudi dels avantatges en l'àmbit
educatiu de l'ús de l'uniforme escolar, presentada pel
Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Els Verds: Compromís.

Señorías, un receso de un minuto.

(Se suspén la reunió a les 11 hores i 17
minuts)

(Es reprén la reunió a les 11 hores i 22
minuts)

Proposició no de llei sobre la derogació
del punt tercer de la Resolució de 29 d'agost de 2008, per la
qual s'aprova i regula el programa experimental per a l'estudi
dels avantatges en l'àmbit educatiu de l'ús de
l'uniforme escolar, presentada pel Grup Parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Verds-IR: Compromís (RE número 21.
614, BOC
número 101)

La senyora presidenta:

Continuamos la sesión con el punto
número siete: Presa en consideració de la Proposició
no de llei sobre la derogació del punt tercer de la Resolució
del 29 d'agost de 2008, pel qual s'aprova i regula el programa
experimental per a l'estudi dels avantatges en l'àmbit
educatiu de l'ús de l'uniforme escolar, presentada pel
Grup Parlamentari Esquerra Unida-Bloc-Els Verds: Compromís.

Per a la seua defensa, té la paraula
l'il·lustríssim diputat, senyor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, la proposició és molt
clara, vull dir, és molt clara perquè és eliminar
l'apartat en el qual s'insta d'alguna manera a posar en
pràctica una mesura que es pot discutir a dos nivells, com a
mínim podem discutir-la a dos nivells: el primer nivell és de
la conveniència o no; el segon seria, no de la conveniència
de la utilització de l'uniforme, sinó la
conveniència d'un moment en què l'educació
està necessitada d'una inversió claríssima per a
solucionar diversos problemes -que anirem retratant al llarg de la
intervenció-, que es preocupem d'una cosa tan
fútil com és la utilització de l'uniforme
escolar.

Per tant, seguint eixa doble línia, el que vaig
fer és demanar que se me passara els informes en el quals
s'havia basat, precisament, esta consideració experimental per
a la utilització en centres de l'uniforme escolar,
utilització que és obligatòria en els centres on
s'assumix la utilització de l'uniforme escolar.
Bé, de tots els informes que se m'ha passat relació, me
base en l'únic que he vist ací, que és
l'informe de la direcció general d'avaluació i
innovació de qualitat educativa i de la formació professional
i avantatges psicoeducatives de l'uniforme escolar.

Cal dir que en eixe
informe, en el temps de l'informe, no tinc coincidències amb
el que allí diu, sobretot perquè ens remet a les primeres
referències, que diu: «.
.
.
als col·legis públics
anglesos, com una mesura de retornar la disciplina -cite
literalment- a les aules».
Diu: «En el segle XVIII, les
escoles angleses s'havien convertit en llocs anàrquics i
perillosos, el que va fer que les famílies amb recursos passaren a
educar els seus fills a les seues cases fins l'entrada en la
universitat.
Introduir l'uniforme escolar va ser una de les mesures
dissenyades per a substituir el caos per l'ordre, junt a altres com a
llocs obligatoris i l'ampliació dels plans
d'estudis.
»

No sé si esta referència és que
començarem a fer obligatoris els uniformes, tornarem a fer
obligatoris alguns llocs o què, perquè estes
referències ens porten realment a dir: «No sé on
anem».
No sé on anem, no veig la relació d'ordre
i uniforme.
Per tant, en este informe no puc traure cap
conseqüència lògica de cara a això.

Però no és el més important,
senyories, jo crec que això no és el més important.
Perquè, al cap i a la fi, això seria una qüestió
en la qual podem estar en acord, en desacord, però no és el
fons important, almenys que no voldria que ho fóra en la meua
intervenció.
Quin és el fons important?
Doncs, el que
significa la preocupació en este moment per dotar els centres
públics d'un uniforme escolar, fent una aportació
econòmica determinada per a subvencionar el 25% d'eixos
uniformes, quan tenim una problemàtica molt concreta.
Comencem.

Problemàtica en les construccions escolars.
Estem parlant dels barracons, estem parlant de les aules prefabricades
-com vostés vulguen-, estem parlant que estem en
construccions provisionals i ens preocupem d'uniformar.

Estem parlant que hem fet una altercat en
l'Educació per a la Ciutadania, hem mobilitzat -fins i
tot, una part positiva ha tingut-, la mobilització social en
contra dels arguments de la conselleria per a donar eixa assignatura en
anglés sense haver donat les condicions també
necessàries de professorat, i ens preocupem dels uniformes escolars.
Falten professorats -particularment de l'àrea
d'anglés-, que no s'ha pogut posar en marxa en el
segon cicle d'Educació Infantil, i ens preocupem, senyories,
dels uniformes.

Els problemes de l'educació
podríem estar contínuament enumerant-los, un darrere
l'altre.
I la preocupació de la conselleria és
l'uniforme escolar.
Donar una dotació de 112.
700 euros a unes
escoles determinades, i, damunt, la crítica s'ha de fer molt
profundament en la forma en què s'ha implantat.
Hi ha queixes
dels pares dels centres on s'ha implantat, que no han sigut
consultats, i que, pràcticament s'han vist obligats a la
utilització.

No és veritat que açò vaja a
funcionar, vaja a facilitar, vaja a economitzar la família, no
és veritat.
Serà una càrrega més.
I quan sabem
que des de la conselleria no se cobrix el cent per cent dels costos ni de
llibres ni de materials escolars, en este moment estem fent una
càrrega superior a les famílies.
Què hi ha ahí
darrere?
Doncs, no ho sé, espere que vostés m'ho
expliquen, que hi ha ahí darrere.

Però, sens dubte, puc afirmar que no per anar
amb uniforme anem a projectar -i li dic literalment altra vegada el
que diu l'informe de la Direcció General
d'Avaluació, Innovació i Qualitat Educativa, no anem a
projectar una imatge positiva de l'escola pública
perquè vagen uniformats.
.
.
Serà una imatge diferent, (veus) però no serà
més positiva, no serà més positiva, ¿eh?
Ni
anem a augmentar la consideració cap a l'educació del
conjunt de la societat valenciana, ni anem a resoldre i a atenuar problemes
relacionats amb l'economia familiar, ni molt menys, ni amb les
desigualtats socials ni amb la convivència ni amb el clima escolar.
És més, l'uniforme, el seu nom ho indica, uniforma, indiferencia i, per tant, si
hi han problemes de disciplina, els problemes de disciplina, davant
d'estar en la multitud, amagat i indiferenciat, facilita
l'agreujament i no la solució.

Per tant, com dic, l'informe, i estic rebatent
l'informe en el qual vostés se basen, ¿eh?
, no crec que
hi haja cap base per a afirmar.
.
.
, perquè no és el que jo
crega o el que crega un altre, sinó són els raonaments: no hi
ha cap base per a afirmar que (veus) la influència del llenguatge estètic i
visual associat a l'aspecte d'indumentària dels alumnes,
que deuria estar indefectiblement, dic, relacionat amb valors de
disciplina, esforç, respecte i pulcritud.
.
.
No sé què
té a vore.
.
.
És que no sé què té a vore
això.

Com he dit, i no vaig a fer-ho més llarg, la
utilització de l'uniforme no servix per a resoldre, i cite
literalment, resoldre conflictes escolars, no servix per a resoldre
conflictes escolars.
.
.
O siga, que si tenim un col·lege a on hi han
problemes de disciplina, els uniformem i s'han acabat els problemes
de disciplina.
.
.
(Veus) Eixa.
.
.
, és el que diu.
No me pareix que llocs a on.
.
.
,
vull dir, que la nostra realitat social vaja.
.
.
, diguem, coincidint amb els
llocs a on està utilitzant-se l'uniforme escolar, ¿eh?
(Veus) Si mos diu que
servirà per a resoldre conflictes escolars, per a reforçar la
percepció del col·lege com a institució de
prestigi.
.
.
, i s'inspira en l'estil occidental de
l'uniforme del Japó del XIX, (veus) també en Corea del Sud, també en
Bulgària, ¿eh?
, en algun lloc d'Estats Units a on ha
estat instaurat pels governs més conservadors, però que,
això, no té sentit en els termes que ací se posen.

Va a ser una despesa suplementària per a la
família, per altra part, representarà una possibilitat de
negoci per a algú, per allò dels acords.
.
.
, (veus) que no anirem a un
mercat lliure, ¿eh?
, no anirem a un mercat lliure, se faran acords,
i, després, indubtablement, l'uniforme se va a implantar, com
vostés mateix diuen, per a diferenciar socialment aquells que anaven
a uns llocs i aquells que anaven a on va el poble.

Per tant, ¿eh?
, dic, com a mínim, podem
dir que les bases que vostés han utilitzat per a la
implantació experimental de l'uniforme escolar, ¿eh?
,
eixes bases són classistes.
.
.
(Veus) Totalment, totalment, (veus) totalment, totalment.
I si tenim d'anar a Anglaterra,
copiem altres coses d'Anglaterra, com diem altres coses d'ells,
i no només l'uniforme.
(Veus) Hi han moltes coses que podem copiar.

De totes formes, ja dic, la meua argumentació,
i per acabar, va en una doble via.
Una primera, la falta de
fonamentació per a la utilització de l'uniforme
d'una manera obligatòria, perquè, ja dic, no s'ha
fet, a més, amb el consentiment dels pares, no s'ha fet, i
reitere, davant que hi han rialles, reitere, ¡no s'ha fet amb
el consentiment dels pares!
, s'ha fet amb el consentiment
d'alguns pares, però no dels pares.
.
.
(Veus) No, no, no, no.
.
.
Reitere: no
s'ha fet amb el consentiment exprés dels pares, ¿eh?
,
tantes vegades com farà falta, i portarem ací els pares, si
fa falta, ¿eh?
(Veus)

La senyora presidenta:

Señorías, por favor, guarden silencio.
Tendrán su turno para.
.
.
(Algú diu:
«Tiene razón, señora presidenta.
»)

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies.

Com dia, i al marge d'això, és una
forma de desviar l'atenció dels problemes fonamentals que
té l'educació en este moment, als quals no donen
solució i s'entretenen com un joguet fent esta classe de
coses.

Moltes gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición, tiene la palabra la
ilustrísima  diputada doña Gloria Marcos, por el grupo
de los no adscritos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Des de l'inici de la proposta d'aquesta
mesura, des d'Esquerra Unida vàrem fer una valoració
oposant-mos a allò que suposava l'aprovació primera, a
nivell experimental, però després, la idea de fer
genèrica la utilització de l'uniforme a les aules dels
centres del País Valencià.

Una cosa que podríem compartir de
l'argumentació és que, efectivament, els xiquets i les
xiquetes tindrien de tindre una educació transversal no consumista
per a evitar que dintre del que són les aules escolars, doncs, la
diferenciació entre els models de vestir, els complements,
etcètera, generara diferències entre el que tindria de ser,
bé, una preocupació absolutament insubstancial i que no
té res a vore amb la qualitat de l'ensenyament, però
és evident que no compartim el fet de la uniformització,
entre altres coses, perquè això no resol el problema,
perquè baix de l'uniforme poden portar el que vullguen i
és més adequada l'educació en valors per al
no-consumisme que la utilització d'un uniforme que, al final,
només és la imatge externa, però que no abunda en eixe sentit
d'evitar un problema que cada vegada se fa més palés en
els joves.

Vull dir, si els posem uniforme però
després poden portar mòbils d'última
generació a l'escola, això, realment, ni aprofita per a
combatre la violència ni aprofita realment per a establir eixos nous
criteris que tindrien de tindre en un món amb una crisi
energètica, alimentària, de tot tipus, que la tenim
ahí davant, i, per tant jo crec que tindrien de (ininte­l·ligible) .
.
.
certes coses que són només cortines de fum.

Jo crec que allò important, que se mos ha
evitat que en poguérem parlar este matí, en aquesta
comissió, que és la retirada de l'ordre de
l'Educació per a la Ciutadania, això és realment
substancial, i tota la resta, que si se fan tres escoles en anglés,
si els xiquets o xiquetes porten uniforme, si.
.
.
, tot això no
són més que cortines de fum per a defugir el problema greu
que en estos moments pateix l'escola valenciana, i és un
problema de barraquisme escolar, és un problema de falta de
qualificació, en este sentit, de formació contínua del
professorat i de dotació de les substitucions quan se tenen de
produir, és una falta d'inversions continuades al sistema
escolar, és una falta d'aprofundir en tot allò que fa
referència a una educació més solidària i
més en valors, i, efectivament, el que no pot ser la conselleria
és que parle d'uniformes i no vullga sentir el que estan
diguent desenes de milers de persones al carrer, que el que volen és
que l'Educació per a la Ciutadania se done en valencià
i en castellà, que són les dos llengües oficials del
País Valencià, i es deixe d'experimentar i.
.
.
, (remors) d'alguna
manera, i evitar.
.
.
, intentar evitar que es complixca al País
Valencià una llei amb una assignatura concreta, que és
l'Educació per a la Ciutadania.

Gràcies, senyora presidenta.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para fijar posición, por parte del Grupo
Socialista tiene la palabra el señor Adolf Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies, senyora presidenta.

(Ininte­l·ligible) .
.
.
que anem a recolzar, evidentment, tal com vam
debatre en plenari, en una de les preguntes que vam fer, aquesta
proposició no de llei presentada pel grup parlamentari Esquerra
Unida-Bloc-Els Verds.

Mire, en primer lloc, jo pense que si en alguna cosa
s'ha especialitzat aquesta Conselleria d'Educació,
sobretot en aquesta legislatura, és en bombardejar-mos.
.
.
,
sí, és un símil, ¿eh?
, bombardejar-mos
contínuament amb tota una sèrie de normatives
específiques o programes o diguen-li com vullguen, o plans que, com
el cas de l'Èxit, com el cas del pla Integra o com el cas dels
uniformes escolars, en primer lloc, ens volen fer fugir
l'atenció dels aspectes que realment són importants,
com és el cas concret del fracàs escolar en
l'ensenyament públic, en la xarxa pública valenciana,
però que, a més a més, són uns programes que
ens fan parlar durant uns mesos d'ells i que a la fi de la correguda,
afecten molt poquets alumnes, a penes tenen pressupost i, en definitiva,
són realment molt poquet efectius.

Si passem, en este cas concret, a este programa, o en
este cas a este pla concret, com és la qüestió dels
uniformes escolars, no podem estar conformes amb el conseller.
El conseller
d'Educació feia unes declaracions als mitjans de
comunicació dient que els beneficis de l'uniforme escolar en
la comunitat educativa serien dos, concretament, la millora del rendiment
escolar i la millora de la convivència.
Clar, la pregunta que jo els
faig aquí és, ¿realment vostés pensen,
independentment de la formació política a la qual estiguen
adscrits, que el posar uniformes als nostres alumnes millorarà el
seu rendiment escolar o la seua convivència?
Evidentment, la
resposta sempre és subjectiva, perquè partix d'un altre
grup polític, però, inclús, com a docent, per part
meua és que no, difícilment va a millorar la
convivència i el fracàs escolar.

Mire, (veus) tot el contrari: a qui realment beneficiarà el tema
de l'uniforme serà a aquells centres que ja ho tenien
implantat, com, per exemple, l'ensenyament concertat, que els
donaràs una ajuda del 25% que, de l'altra manera, no la
tindrien.
O dir, ¡xxt!
, o dir-ho d'una altra.
.
.
Sí,
sí, el 25% del cost de l'uniforme.
(Veus) És a dir, dit d'una altra forma, (veus) ¿quina excusa posem
per a pagar-li el 25% de l'uniforme escolar a aquells centres que ja
ho estan utilitzant fins ara?
(Veus) Este és l'objectiu de l'uniforme,
d'aplicar l'uniforme escolar en aquells centres que
voluntàriament ho hagen demanat.

Jo el que els dic és, sincerament, que en lloc
de dedicar aquests esforços pressupostaris en pagar o en
subvencionar part de l'uniforme escolar, el que haurien de fer, ja
que parlava de la concertada, que és on realment
s'utilitzen.
.
.
, o la privada, però en este cas la concertada,
on s'utilitzen els uniformes, és pagar els diners que deuen
als professors de la concertada en el darrer.
.
.
, en el curs passat, 2008,
que a hores d'ara encara no se'ls ha pagat, (veus) 15,2 milions d'euros
deuen als professors de la concertada.
Concretament, 2 milions,
d'educació infantil; 3,5, educació primària;
4,5, secundària obligatòria; 1 milió d'euros a
Batxillerat; i, la resta, a cicles formatius.

Per tant, l'única cosa que els demano
és que, en lloc de fer els esforços pressupostaris en idees
que no tenen cap sentit, com les de l'uniforme escolar, es dediquen a
pagar allò que deuen, i en este cas concret, insistixc que no
és més que una excusa per a justificar com subvencionar a la
concertada un tant per cent de l'adquisició de
l'uniforme.
(Remors)

En definitiva, si realment el problema de la
Conselleria d'Educació és aquest, és que
està cega en aspectes com són els fracàs escolar, que
és realment el problema que tenim.
Utilitzen tots els
esforços en combatre els fracàs escolar i no en tonteries com aquestes que
volen fer distraure l'atenció de tota la comunitat escolar.

Mire, estem en un 40% de fracàs escolar.
.
.
Si
volen, per a no discutir-ho, acceptaré la xifra del 32% que reconeix
el conseller d'Educació: de cada deu alumnes, tres o quatre
que comencen primer de l'ESO no acaben secundària.
Això
vol dir que difícilment anem a aconseguir l'objectiu de la
cimera de Lisboa, (veus) que ens parla d'un fracàs.
.
.
Jo escolto quan parlen,
presidenta, per favor, si no és que me distrau a mi per.
.
.
(Veus)

La senyora presidenta:

Señorías, guarden silencio por favor.

Continúe.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Que dia que difícilment anem a aconseguir esta
xifra del 10% per al 2010 aconsellat per l'Agenda de Lisboa.

Per tant, centrem-nos realment en allò que
realment, que realment importa a tots, que és el fracàs
escolar, únicament superat, la Comunitat Valenciana, per Ceuta.
I no
utilitzem ni els recursos ni els esforços en debatre iniciatives que
no porten absolutament a res.

Moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría, para fijar
posición por parte del Grupo Popular, tiene la palabra la ilustre
diputada Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Moltes gràcies,
senyora presidenta.

Senyories.

Bé, senyor Pañella, en primer lloc
vosté em parla d'una proposició no de llei clara.
Jo el
primer que volia rebatre-li és això de «clara».
No li la veig gent clara.
Perquè una proposició no de llei on
demana la derogació del punt tercer de la resolució concreta
de 29 d'agost de 2008, que s'aprova i regula un programa
«experimental» -que pareix que no s'ha acabat
d'entendre això d'experimental- per a
l'estudi dels avantatges en l'àmbit educatiu de
l'ús d'uniforme escolar, que és una
proposició no de llei que no té ni exposició de motius
i en la pròpia proposició no de llei demana el que resa en el
seu títol.
Però.
.
.
!
Però ja que en un vertader totum revolutum, com el Pisuerga pasa por Valladolid,
deixarem de banda qüestions com l'objecció de
consciència d'educació, el doble professorat en
Educació per a la Ciutadania, abordar els problemes de
l'educació, els recursos econòmics per qüestions
fonamentals, com aconseguir una vertadera qualitat en
l'educació, eliminació de barracons, dotació de
professorat suficient i necessari, cobrir baixes del professorat, i punts
suspensius, i punts suspensius.
(Remors) I li pareix a vosté que açò és
una proposició no de llei clara?
Doncs mire, jo, la veritat, la veig
confusa, però confusa a tope, a tope, a tope,
perquè crec que ens anem a anar pels Cerros de Úbeda.

I, com li dia, ja que el
Pisuerga pasa por Valladolid, anem a atacar
l'educació, que és el filó que nosaltres hem
trobat anar en contra de la política del Partit Popular.
Bé,
no passa res, ací estem mosatros també per a.
.
.
,
vostés per atacar-la i mosatros per a defensar-la.

Vosté està parlant de la
conveniència o no.
Evidentment és un programa experimental.
I
el que vosté precisament vol llevar, perquè és que, de
veritat, jo a vegades al·lucine.
Vosté el que vol llevar
és el punt tercer la resolució de 29 d'agost on diu:
«Al llarg del curs escolar 2008-2009 esta direcció general, a
través de les direccions territorials d'Educació
-és que vull llegir-ho per si algú no sap el que
vosté vol llevar- avaluarà l'impacte de
l'ús de l'uniforme escolar en els centres assenyalats,
per a la qual cosa elaborarà els oportuns qüestionaris i
instruments de valoració dirigits als distints sectors de la
comunitat educativa».

Val, o siga, centrem-nos, centrem-nos.
És un
informe previ al qual vosté s'està referint, eh, un
informe previ, per a posar un programa experimental.
I que ara el que anem
a fer és, quan finalitze este curs, tindre uns informes que ens
diguen si és cert o no és cert que eixe informe previ tenia
raó.
I vosté el que vol és que això que no ho
hem.
O siga, mosatros hem posat l'uniforme, mosatros hem fet un
programa experimental, però ara no volem ni avaluar-ho, ni
avaluar-ho -és que com hi ha gent que parla, aleshores no me
senten, senyor Sanmartín-.
(Veus) Clar.
S'ha d'avaluar.
I vosté no vol
que s'avalue.

I després ens parla, després ens parla.
És que, clar, l'uniforme no servirà per a res del que
vostés estan dient en eixe informe previ.
Bé, ja ho sabrem en
eixe informe que vosté vol llevar, senyor Pañella.
Ja ho
sabrem.
Si vosté té raó li la donarem, si vosté
té raó li la donarem.

Però jo el que tinc claríssim és
que crec que dóna prestigi a l'escola pública.
En
Anglaterra, com vosté dia, tots els col·legis públics
van amb uniforme, siga el govern del color que siga, van amb uniforme.
I
quant a allò que se dóna un 25%.
.
.
Evidentment s'ajuda
les famílies amb necessitats, vagen a la pública o vagen a la
concertada.
No es dóna els diners als col·legis ni
públics ni concertats.
Es dóna a les persones que tenen
necessitat per a poder comprar eixos uniformes.

Bé, jo crec que vosté no va molt a
comprar, senyor Sanmartín.
.
.
Ai, senyor Sanmartín,
perdó, és que el tinc, el tinc al cap, ja ho sap
vosté.
(Remors)

Senyor Pañella, senyor Pañella.
(Rialles) Sí,
sí, sí.
Senyor Pañella, vosté me pareix que no
va molt a comprar, perquè si anara molt a comprar sabria el que
costen els modelets que volen els nostres nanos, perquè, per
desgràcia, com hem acceptat tots, estem en una societat molt
consumista, eh?
Per tant, el que més i el que menys vol una marca,
perquè l'altre també vol marca, i el fet de dur un
uniforme estalvia, insistisc, estalvia gastos a la família.
Jo estic
convençudíssima perquè jo també vaig a comprar
roba.
Ara ja poqueta, perquè la meua filla és major,
però he anat a comprar roba.
I vosté sap que tots els nanos
en els col·legis volen portar el mateix, igual que telèfons
mòbils, igual que volen portar el milloret.
I el tema de
l'uniforme açò ho resoldrà.

També diu que no se lleva els desordres a la
millor.
Sí que se poden llevar els desordres, senyor Pañella.
Vosté, que també està en eixe sector, sap que a
vegades, sap que a vegades alguns models, eh?
, alguns models tan cridaners
que es porten a algunes classes provoquen algun desordre en la classe.
No
vull entrar més en detalls.
Provoquen algun desordre en la classe.
Per tant, vosté això ho sap tant o més que jo,
perquè vosté està en el sector.
Per tant, això
de l'uniforme també servirà perquè no hi hagen
eixos desordres en la classe.

Després ja, quan vosté em diu.
.
.
,
això ja em desorienta del tot, em desorienta del tot, perquè
vosté està parlant ací d'això i,
vosté, a que està parlant en nom de tots els que l'han
votat?
O només parla en nom del senyor Pañella?
Resulta que
el consell escolar, el consell escolar, que és un òrgan que
el voten els pares i les mares, senyor Pañella, és el que
decidix si volen uniforme o no volen uniforme, i és el que decidix
si l'uniforme serà de pantalons, si serà de falta, si
serà blau o serà roig.
El consell escolar, votat
democràticament pels pares i les mares, que té el mateix dret
de decidir que puga tindre vosté ací de demanar-ho,
perquè està votat per uns valencians i unes valencianes.
Per
tant, vosté està legitimat i el consell escolar no.
Home!
Siguem seriosos, senyor Pañella.
O siga, una línia en
valencià o una línia en castellà el consell escolar
pot decidir, eh, que estiga o no estiga en un col·legi.
En canvi els
uniformes, que és una cosa experimental, això no, això
ho ha de preguntar a tots els pares del col·legi.
Bé, en
què quedem?
Els consells escolars servixen o no servixen?
Servixen
per allò que ens interessa o per allò que volem?
Bé,
siguem una miqueta seriosos, senyor Pañella.

Això, la veritat, m'ha
descol·locat, però totalment.
No l'entenc.
.
.
,
però no l'entenc de cap de les maneres.
Que me diga a mi que
no s'ha preguntat als pares!
Bé, jo no ho he preguntat als
pares com a conselleria ni com a consell escolar, però com amiga de
molts pares, i li assegure que en qui jo he parlat estan tots encantats de
l'uniforme escolar.
Per això jo dic que a vegades devem
d'estar vosté en el País Valencià i jo en la
Comunitat Valenciana.
Clar!
No tenim els mateixos pares, ha de ser
això.
Perquè si no, no ho puc entendre, com veiem el sistema
educatiu tan diferent.

Després vosté ens diu
«classistes», «classistes».
Classistes
perquè volem que l'escola pública porte uniforme, igual
que porta la concertada i la privada?
Això és ser classista?
Mire, aleshores jo vaig a dir-li a vosté conservador, perquè
no se fa res bé del que es vol anar fent cara cap endavant i anar
mirant cap al futur.
(Veus) Vosté és un conservador.
Si mosatros som uns
classistes, vosté és un conservador.
Perquè
vosté, tot el que siga programes experimentals, plans de novetats,
canviar alguna cosa, això noooo!
Això no se pot fer!
Això no!
Bé, doncs mire, nosaltres som classistes, de la
mateixa manera vosté serà un conservador.
Que no passa res,
eh!
Ojo!
 No ho dic en
cap sentit despectiu.
Però és vosté.
.
.
No, no,
despectiu per a res, eh, perdone.
(Remors) Per a res, per a res!

Però vosté vol conservar les estructures
de tota la vida del col·legi, que és la privada amb uniforme
i la pública amb pantalonet curtet o com vullga anar.
Eh,
això és el que vosté vol, conservar el que ha sigut
sempre.
Per tant, em pareix molt bé, però, bé, no
és la nostra, no és la nostra idea.

Bé, no vaig a fer-ho més llarg
perquè només me queda un minutet.
I el que sí que
volia dir-li, el que sí que volia dir-li sobre els altres punts que
vosté ha passat aixina de.
.
.
, de.
.
.
, bé, de (inintel·ligible) .
.
.
, que
les baixes sobre el personal.
Vosté parla del personal docent.
Personal docent, clar que faltaran professors en col·legis puntuals.
Però vosté sap que enguany hi ha 51.
587 professors, hi ha
1.
827 professors més que l'any passat, senyor Pañella?
Vosté sap que la ràtio, la ràtio, comparada amb
l'any 1995-1996, ha passat: en secundària, de 14 a 9,59; en
primària, de 17 a 12,50, i en infantil, de 21,8 a 16,60.
Què
podem millorar?
¡Hombre, claro que
sí!
Per això mirem cap endavant, i
no volem ser tan conservadors, i volem fer novetats i provar coses
perquè funcione millor el nostre sistema educatiu.
No estem ancorats
en el passat.
Volem que millore.
Volem estar en el plurilingüisme
perquè pensem que és fonamental l'anglés en la
nostra societat.
I anem tirant endavant!

Ara, vaig a dir una cosa: ens costa, eh?
,
perquè amb els entrebancs que vostés posen dia a dia, dia a
dia al sistema educatiu, la veritat és que ens costa.
Però no
es preocupe que vostés seguiran en el seu empeño, però nosaltres en
el nostre, que és, en un govern com el del president Camps, millorar
l'educació en la nostra Comunitat Valenciana.

Res més i moltes gràcies.
(Se sent una veu que diu: «Muy bien.
»)

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

El turno de réplica, tiene la palabra el
ilustre diputado señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Moltes gràcies.

A vore ser progressista o conservador li diria jo que
no està en funció de les novetats que hom aporte, sinó
d'on vénen eixes novetats.
(Remors) Perquè segons vostés.
.
.
(Remors) D'on vénen eixes
novetat.
Home!
segons vostés, com instaurar la pena de mort,
reinstaurar-la ací seria una novetat, seria ser progressista,
perquè és nou, lògicament, no hi ha.
.
.
Si la
instaurem, serem progressistes.
Doncs no, no.
(Remors) No, no, i perdone la comparació, però
crec que és evident que no.
Igual que el progressisme no està
en funció de les mesures que se proposen, sinó dels canvis,
en funció dels canvis és el progrés, d'on
vénen, l'orientació que se'ls done, i
això.

Mire, vosté me dia que no acaba
d'entendre que siga tan «clara».
I aprofitava que el
Pisuerga passa per Valladolid.
Jo m'arrime més ací.
Com
el Millars passa per Almassora, eh?
, mire, li diré: que vosté
què vol?
Que lleve el punt 1 que ja està realitzat?
Que lleve
el punt 2 que ja estan realitzats?
Vol que lleve això?
No,
però si vostés ja els han fet!
Llevem el que podem.
Si
mosatros haguérem pogut que això no es presentara seria una
cosa.
O siga.
.
.
Claríssim.
Vosté vol que no s'autoritze
la realització del present programa experimental si està en
marxa?
Com hem de dir ara que no està en marxa?
Eh!

Vosté no vol que se'ls done l'ajuda
econòmica?
Si ja està compromesa!
Nosaltres diem que no se
faça el tercer punt, que és el queda de futur.
I
lògicament això comportaria no renovar esta situació.
Vostés han d'assumir la responsabilitat.
No mos faça
responsables als demés.
Vostés han d'assumir la
responsabilitat d'haver fet açò.
I, per tant, ho fan,
eh.

Per tant, la paraula que vosté ha citat:
«al·lucine».
Al·lucine tot el que vullga.
Al·lucine tot el que vullga, això és lliure, és
lliure, eh?
, cadascú al·lucina de la manera que vol, eh?
(Rient) Aleshores jo estic
al·lucinat del que vosté me diu.
(Remors) No, no, de veritat.
Ja li he dit que d'Anglaterra hi
ha moltes coses a copiar.
D'Anglaterra jo pense que, en lloc de
copiar l'uniforme, podien copiar la inexistència de barracons
escolars.
(Veus) Ah!
m'ho crec jo.
.
.
(Remors) Molt bé.
Hui, sí, sí.
(Veus) És la imatge del sistema
que tenen ells, els barracons escolars.
(Remors)

Mire, estan confonent moltes coses.
I m'ha dit
alguna cosa molt, ja que ha parlat de «conservador»,
retrògrada, molt retrògrada.
Quan vosté m'ha
parlat.
.
.
, mire, i li diré una experiència personal meua
i que.
.
.
Mire, quan vosté m'ha parlat dels desordres que
causen «alguns modelets», li contaré jo una
qüestió molt clara.
Jo tenia un professor de filosofia, en
Castelló, en Magisteri, que és conegut de tots, que va
expulsar de classe una alumna perquè la seua falda el distreia.
Jo
crec que el que s'havia de revisar no era la longitud de la falda,
sinó la mentalitat d'este home.
S'havia de revisar la
mentalitat d'este home, que expulsa una alumna de la seua classe
perquè el distreia la seua falda, eh?
I això és real,
eh?
I hi ha més de trenta companys que ho poden asseverar.
I
vosté me porta a ahí, «els desordres que causen els
modelets».
I després me diu conservador.
Revisem-nos un poquet
aquelles coses que diem, revisem-nos.

I sobre el consell escolar, mire, vaja a
Castelló i revise-ho, revise-ho, per favor.
Revise-ho, si el consell
escolar ha decidit realment.
.
.
Vosté diu que sí.
Jo li dic
que ho revise, eh, revise, eh, revise.

Però jo no vull eixir sense (inintel·ligible) .
.
.
esta
és la primera part.
Jo el qüestione.
Clar que el
qüestione.
I el qüestione perquè vostés fan un
informe que parla, parla i demostra res, eh?
Mos diu que això
és la panacea,
que això ho arregla tot.
Però diu altres coses més
greus.
Diu, «con todo, la reforma de uniforme debe ir
acompañada de medidas disciplinarias para que haya un cambio
perceptible en el centro, mayor nivel de exigencia en la educación
-i atenció- y escolarización alternativa para los
alumnos que no encajan en las escuelas regulares».

Explique'm què vol dir això?
La escolarización alternativa para los alumnos que no
encajan en las escuelas regulares.
Això
ho diuen vostés.
Això ho diuen vostés.
O siga, que
anem a fer escoles perquè vagen uniformats els alumnes -entre
cometes, i disculpem la.
.
.
, però és el que se desprén
d'ahí- «normals», i després vorem on
posem els altres que mos alteren, els altres que mos alteren, i no vull
pensar que això puga tindre relació en la procedència
d'esta gent.
(Veus) No, no.
I això ho diuen vostés.

I el més ridícul, realment
ridícul, que no es manté, és que amb tota la
problemàtica que tenim estiguem parlant d'açò,
clar, però és que parlem d'açò
perquè vostés ho han presentat.
Vostés ho han
presentat ací, i dediquen una quantia de 120.
000 euros,
aproximadament, eh?
, 117.
000, crec que eren, este any.
El programa.
.
.
després n'elegirem altres, i damunt a estos els subvencionarem
més, i mentrestant hi hauran barracons que conformen que no hi ha un
programa de construccions adequat; hi hauran faltes en els professorats,
que hem parlant; hi hauran tots els defectes que hem dit.
.
.

La senyora presidenta:

Señoría, vaya finalizando.

El senyor Pañella Alcàcer:

.
.
.
hi hauran tots els defectes que he dit.
.
.
-gràcies, presidenta-, eh?
, tots els defectes que hem
dit, i vostés se preocuparan que els alumnes vagen uniformats.

Val, moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría, para fijar
posición, por parte del Grupo Popular, tiene la palabra doña
Maira Barrieras.

La senyora Barrieras Mombrú:

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, senyor Pañella, té
vosté tota la raó.
És que ho ha dit.
.
.
, és que
ho ha brodat: no és el que diuen, sinó d'a on
vénen les propostes.
¡És que vosté ho ha dit!
En
el Diari de Sessions
ha quedat.
D'a on ve?
Evidentment, com vénen del govern
popular automàticament no són bones.
És a dir,
és que vosté ho ha brodat, ho ha clavat: no són les
propostes, les conservadores o progressistes, són d'a on
vénen.
Evidentment, com vénen -torne a insistir-
del president Camps, del conseller Alejandro Font de Mora i del govern del
Partit Popular, són roïnes.
O siga, automàticament
són roïnes, no són ni conservadores ni són
progressistes, són roïnes.
O siga, no fa falta que tornem a
llevar-li el qualificatiu ni a posar-li: són del PP.
Per tant, ja,
automàticament és qualifiquen per elles a soles.
(Veu) Vosté ho ha dit clar.
Hi ha ací un problema; (remors) mentre que si vingueren de l'esquerra serien bones?

Doncs ja està, vosté està en un
costat i mosatros en l'altre, i aixina ha de funcionar la
democràcia.
Però no se'ns enfade perquè li diga
conservador, que no és cap mal.
És cap mal el consumisme?
És conservador!
I vosté d'alguna manera pareix que
m'estiga, d'alguna manera pareix que m'estiga
encoratjant.
No sé!
No sé perquè jo ho veig tan clar,
tan clar, senyor Pañella!
-lLi ho dic seriosament-, que
una persona puga comprar dos vaquers i dos jerseis blancs.
.
.
I en el
Sanchis Yago  ho va decidir el consell escolar, que mosatros vam anar
el dia de la inauguració, d'eixe centre, i vam estar parlant
amb els pares, i ho va decidir el consell escolar fins al model que volia
que portaren.
Que a mi, vaig a dir-li.
.
.
, a mi, vaig a dir-li, a mi
m'agradava més amb vaquers i porten una faldeta a quadres.
.
.
;
no és el meu estil.
Però, bé, li ho dic seriosament:
estaven moníssims.

Estaven moníssims, per què?
Perquè vosté sap.
.
.
Sí, moníssims.
Perquè sap què passa?
Que sa mare de matí no
va haver de pensar què és el que els havia de posar, i sa
mare no va haver d'anar, el dissabte, a comprar més models
nous perquè són els que ara s'estilen, que en lloc
d'estilar-se d'una marca s'estilen d'una altra.

Això és bo!
, senyor Pañella,
però si no fóra bo, si no fóra bo, si no fóra
bo, per això està el punt 3 que és el que farà
que s'evalue l'impacte de l'ús de l'uniforme
escolar en els centres assenyalats.
Senyor Pañella, i vosté
vol que es lleve això.
Vosté com vol.
.
.
?

A vore, és que és.
.
.
és, de
veritat, una cosa.
.
.
, una cosa.
.
.
surrealista.
Vosté com el 1 i el 2
ja no arriben, doncs anem a llevar el 3.
Home!
O siga, hui no vull dinar,
però com el primer plat i el segon ja me l'he menjat, les
postres que no me les duguen.
Doncs, mire, no!
Vosté si dina, dina i
si no dina, no dina.
No pot deixar les coses a mitges!
Aixina.
.
.
Açò no és serietat, senyor Pañella.
No
és serietat.

Vosté que me diga.
.
.
(Veus) Vosté que me diga.
.
.
Vosté que me diga.
.
.
Vosté que me diga: «Vull, vull que
a l'any que ve, després d'haver-se fet els estudis
pertinents, no s'instaure l'uniforme com una mesura
obligatòria.
» I jo li diré: «Doncs, bé, a
la millor té raó, com una mesura obligatòria no,
seguix sent voluntari.
» A la millor fins i tot ens haguérem
posat d'acord.

Però no, vosté el que vol és un
programa experimental, que ja està iniciat, que té una
resolució i que s'ha complit el punt 1 i el punt 2, que el
punt 3 no el fem, o siga, que tirem el que s'ha fet i el que
s'ha fet que no servisca per a res, eh?
Això és la
manera?
Això és la manera que creu vosté que es pot
estalviar diners per a fer més col·legis -que
vosté parla- o més places de professors?
No, home, no!
Això no és seriós, senyor Pañella.
Això,
no és seriós.

Estarem d'acord o no amb l'uniforme.
Jo,
per descomptat, estic completament d'acord.
Vosté està
en contra.
Val!
Val!
Dos opinions diferents.
Però el que
vosté demana ací, en esta proposició no de llei, ni
volent es pot aprovar.

Res més i moltes gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Una vez debatido el punto del orden del día
número 7 procedemos a la votación.
¿Votos a favor de
la proposición no de ley debatida?
6.
¿Votos en contra?
8.
Queda rechazada la proposición no de ley.
(Veus)

Señorías, silencio.

Proposició no de llei sobre
l'adopció de mesures perquè els alumnes de primer cicle
d'ESO de Forcall reben l'ensenyament al CRA Els Ports del seu
municipi, presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número
22.
101, BOC número 102)

La senyora presidenta:

Seguimos con el orden del día, el punto
número 8: «Presa en consideració de la
Proposició no llei sobre l'adopció de mesures
perquè els alumnes del primer cicle d'ESO de Forcall reben
ensenyament al CRA Els Ports del seu municipi, presentada pel Grup
Parlamentari Socialista.
»

Per a la seua defensa té la paraula
l'il·lustríssim diputat senyor Adolf Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Disculpe, és que estàvem amb el tema
dels uniformes, encara, parlant aquí.

Gràcies, presidenta.

És un tema il·lustrat en una
població d'interior, Forcall, al nord de la comunitat,
però que és traslladable a altres centres que gràcies
a poder fer romandre determinats alumnes en la seua localitat, doncs, han
obtingut una sèrie de millores des d'un punt de vista
educatiu, però també social, econòmic i tal.

Mire, aquí tenim des de fa sis anys.
.
.
va
sortir una resolució, el 8 de març del 2002, que com
vostés recordaran establia el mapa d'adscripcions de centres
de col·legis d'infantil.
.
.
bé, en este cas,
d'infantil i primària a instituts de secundària.
Han
passat sis anys i tants.
L'orde és del 8 de març del
2002, que obligava -com tots sabem- que una vegada finalitzada
l'etapa de primària havien de passar, ja, als instituts de
secundària, d'acord amb les adscripcions.

En este cas concret, esta proposició no de llei
que jo presente fa referència als alumnes de Forcall que han
d'anar ja, al acabar ja primària i cursar primer de
l'ESO, han d'anar ja al centre, a l'institut de Morella.
Val.
Tanmateix, però, portàvem ja una sèrie
d'anys que des de conselleria se'ls havia permés a
aquest alumnes, concretament als alumnes del primer cicle de l'ESO,
poder romandre al municipi de Forcall i no haver de desplaçar-se amb
els inconvenients que això suposava a l'institut de Morella.

De fet, jo recorde que la Conselleria
d'Educació, i concretament el senyor Font de Mora,
l'ínclit conseller, malgrat.
.
.
No se'n riga.
He dit
«l'ínclit».
L'ínclit no és
cap.
.
.
, és un adjectiu que qualifica molt bé.
Dia que malgrat
l'actual mapa d'adscripcions sempre havia dit que el Partit
Popular -i de fet ho portava al seu programa electoral- faria
tot el possible per a concretar un model d'escolarització del
primer, del primer cicle de l'ESO, és a dir, que els alumnes
que finalitzaven, o que estaven cursant el primer cicle de l'ESO,
podrien romandre al seu municipi i no haver de desplaçar-se, amb els
problemes de transport que això provocava, als instituts adscrits, i
està al programa electoral del Partit Popular -després
li ensenyaré jo el programa on ho diu, concretament.

Encara més, en altres comunitats
autònomes s'ha demostrat clarament que allí on
existixen nuclis poblacionals, doncs de.
.
.
reduïts des d'un punt
de vista demogràfic o dispersos des d'un punt de vista,
també, geogràfic, la fixació dels alumnes del primer
cicle de l'ESO als seus municipis d'origen està
resultant no solament satisfactori, sinó positiu des d'un de
vista, eh?
, pedagògic.

A més a més, si tenim en compte les
circumstàncies orogràfiques, és a dir, de la geografia
de la zona, de la meua comarca, del nord de la província de
Castelló, on les baixes temperatures, és a dir, les
inclemències meteorològiques pròpies de
l'estació d'hivern, doncs dificulten bona part dels
mesos de gener, febrer, inclús desembre, el transport escolar.

Per això els demanàvem una cosa de
sentit comú que és, aplicant el programa electoral del Partit
Popular els demanem que el posen en pràctica, és a dir, que
els alumnes de primer cicle de l'ESO puguen romandre en el mateix
col·legi que donaven primària i que no s'hagen de
desplaçar a l'institut al qual han estat adscrits.

A més a més, jo també li recorde,
també li recorde, que apareix un decret, el 233/1997, de 2 de
setembre, del govern valencià, que ho permet, diu que «la
Conselleria d'Educació.
.
.
-diu, diu-, malgrat
l'actual mapa d'adscripcions -assenyala, diu-
té la facultat de permetre durant el temps que crega oportú,
i que es determine, que els col·legis d'Educació
Primària puguen impartir el primer cicle de l'ESO.
»
És a dir, que a més ho permet, ho permet la legislació
actual.

En definitiva, el que li vull dir és que
vostés no tenen voluntat política, voluntat política
de recolzar mesures, que malgrat que siguen excepcionals, evidentment,
transitòries, evidentment, puguen adscriure a estos alumnes o
deixar-los romandre en els seus llocs, en els seus col·legis de
primària durant el primer cicle de l'ESO.

Vostés no tenen voluntat política, la
van tenir únicament per a posar-ho al programa electoral, davant de
les eleccions, però després no solament no ho han aplicat,
sinó que aquells, aquells que ho tenien d'efectuar no ho han
fet.
Per què?
Perquè tant des de la Direcció
Territorial d'Educació de Castelló com de la
Direcció General d'Ordenació i Centres Docents de la
Conselleria d'Educació no han tingut cap problema per al
passat estiu trucar a estos col·legis afectats -no solament a
Forcall, sinó també a les Coves, Atzaneta, Alqueries.
.
.
, uns
en el cas de la Vall d'Alba, els altres en el cas de Borriana o
Forcall, en el cas de Morella- per a dir-los que no, que havien de
passar automàticament, directament, als centres que tenien adscrits,
als instituts que tenien adscrits.

Per tant, jo el que els demane, i estic
convençut que en això sí que ho recolzaran,
perquè el que fem és complir el programa electoral seu,
complir el programa electoral seu, estic segur que votaran a favor
d'aquesta proposició no de llei, que -insistisc-
el que els demane és que els alumnes del primer cicle de l'ESO
puguen romandre en el municipi d'origen, sempre que les
circumstàncies excepcionals aixina ho determinen, perquè, a
banda que vostés ho tenen en el seu programa electoral
-insistisc-, hi ha un decret en el qual l'apartat 1 del
Decret 233/1997 ho permet de forma rotunda.
I espere, espere, que la
defensa, la defensa d'aquest col·legis d'interiors que
passen unes dificultats tremendes, no solament per la quantitat
d'alumnes que tenen, que a vegades no és suficient, jo estic
segur que recolzaran aquesta proposició no de llei.

Gràcies.

(Ocupa la presidència el vicepresident de la
comissió, senyor Pedro Hernández Mateo)

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Para fijar posición por parte de.
.
.
, la
señora Marcos tiene la palabra por tres minutos.

La senyora Marcos Martí:

Moltes gràcies, senyor president.

Des d'Esquerra Unida, donar suport, evidentment,
a aquesta proposta, perquè la fonamentació és la
mateixa que nosaltres dúiem, l'altre dia, en el cas dels
estudis de Formació Professional al centre de Jérica-Viver, a
l'extensió de Jérica i Viver.

És cert que hi ha tota una sèrie de
comarques de l'interior de població reduïda i, sobretot,
de població dispersa que el que fa és que se tinga la
necessitat de fer mesures especials i mesures extraordinàries,
legalment reconegudes, però que no poden vore's des del punt
de vista absolutament mercantilista, sinó des del punt de vista de
la qualitat de l'ensenyament en aquestes comarques i, per tant,
d'això que hem dit sempre, la discriminació positiva,
que és el que permet que.
.
.
, efectivament, una cosa és el que
regula per al primer cicle de la secundària, a nivell
genèric, o per als estudis d'FP, a nivell genèric, i
una altra cosa és el que, en este cas, del centre de Forcall, el que
indica la lògica i l'atenció preferent a persones que
estan en situacions especials; eixes situacions que provoca l'estar
en una comarca de l'interior i en una comarca amb un determinat tipus
de població.

Nosaltres creguem que, a més, en estes
condicions, fins i tot a l'hivern, on el transport escolar té
dificultats afegides, etcètera -com dia el senyor
Sanmartín-, és del màxim interés,
perquè estem parlant de casos excepcionals.
Ningú està
generalitzant allò que el primer cicle de secundària se porte
als centres de primària, sinó sols en casos excepcionals
-com és en este cas, o com és el que comentava el
senyor diputat, de la Vall d'Alba- se puga realment.
.
.
posar-se
en marxa allò que està previst legalment, i és que
transitòriament i entretant les circumstàncies no es varien,
i sobretot per a garantir la qualitat de l'ensenyament dels alumnes
que tenen necessitats educatives especials, en este cas, pel tipus de
població i per la seua ubicació, jo crec que seria del
màxim interés que s'aprovara aquesta proposició,
i que donaria satisfacció a una sèrie de persones que estan
vivint -torne a dir- en unes circumstàncies que exigixen
que l'administració no mire sols el que costa un professor o
una professora, sinó que a més mire per la necessitat
d'un ensenyament de qualitat i, sobretot, mire per esta
discriminació positiva que hi ha en aquestes comarques.

El senyor vicepresident:

Muchas gracias, señora Marcos.

Por parte del Grupo Compromís, tiene la palabra
el señor Pañella.

El senyor Pañella Alcàcer:

Gràcies, senyor president.

En primer lloc, manifestem que anem a donar
recolzament a la proposició no de llei que ha presentat el Grup
Socialista, i, sobretot, per coincidències també en la
problemàtica que el senyor Sanmartín ha dibuixat.

Nosaltres sabem ja el que significa estar en el
transport, i més en una població d'interior.
(So per interferència d'un telèfon
mòbil) Eixe transport,
indubtablement, comporta una certa perillositat, sobretot tenint en compte
els tipus de carreteres i, sobretot, -i ho ha citat també el
senyor Sanmartín- la climatologia d'estos llocs, en els
quals hi hauran períodes en els quals és de gran perill,
d'important perill anar per la carretera esta.
Per tant, és un
aspecte que no s'ha d'oblidar.
Tampoc s'ha
d'oblidar la inversió en temps.
El temps que se passa, encara
que estos trams no són molt grans, les carreteres són les que
són, el cansament que s'acumula en els escolars; tot
això són qüestions que hem de tindre en compte.

També hi han qüestions econòmiques,
menors costos en este moment, però també, sobretot i
principalment, no són estes, sinó són el que
diríem.
.
.
, si tenim clar allò que tantes vegades se diu, que
volem fer programes per la protecció i la conservació del
medi rural, si realment el que volem és conservar el medi rural, la
fórmula millor de conservar-lo és que no haja de fugir la
població d'allí, és crear les condicions
perquè la població seguisca estant.
I esta població,
lògicament, està en base a l'existència, no
només de mitjans econòmics, sinó també dels
serveis necessaris per a poder estar allí.
Estos serveis.
.
.
,
n'hi han dos tipus de serveis prioritaris que són els
sanitaris i els educatius.

És freqüent, i no cal anar a pobles de
l'interior, que en el transport escolar als centres comarcals ha
donat, en el seu moment, doncs, llocs de fugida de població a la
llarga, i que esta població ha anat als centres, als llocs de
recepció.
Per tant, si considerem important la conservació
d'estes poblacions de l'interior del medi rural existent
allí, -com dia- la fixació de la població
ha de ser un objectiu, i dins d'este objectiu, per tant, només
es pot aconseguir este objectiu amb la dotació de serveis.
No
només això, sinó és que, a més,
s'han creat els antecedents.
El problema és que els
antecedents s'han creat moltes vegades en funció de la
conveniència política del moment, com va passar en Atzeneta,
on, en un moment determinat, els dius que sí, quan les coses van
canviant se'ls diu que no, se'ls concedix per anar, hi ha un
problema de política, però de política de partit, i
realment els donen la solució, en cada moment, que més els ha
interessat, també des del punt de vista partidista.

Aleshores, és en eixa via, que nosaltres diem
que això no cal.
Pensem que la proposició no de llei que ha
presentat el senyor Sanmartín ací és més clara:
és utilitzar  les atribucions legals que es tenen per a
solucionar el problema que, en este moment, hi ha.
El problema és la
falta -diguem- de voluntat dels pares de fer el
desplaçament, la voluntat és de seguir en les
circumstàncies de donar tota l'educació possible dins
del CRA dels Ports, del Forcall.
I, per tant, en eixa via és on
nosaltres també pensem que és el que cal fer.
Perquè
és possible, hi ha possibilitats legals i possibilitats
econòmiques; perquè és -pensem- convenient
a nivell social i a nivell educatiu, i, per tant, no li trobem problemes a
donar solució en la via de la mesura proposada.

Moltes gràcies.

(Ocupa la presidència la presidenta, senyora
M.
ª Soledad Linares Rodríguez)

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Por parte del Grupo Popular, tiene la palabra don
Salvador Cortes, ilustrísimo diputado don Salvador Cortes.

El senyor Cortes Llopis:

Señor
Sanmartín le he escuchado con mucha atención, la defensa que
ha hecho de la proposición no de ley, y, además, usted que es
un hábil parlamentario y, además, fogoso, en el sentido de
que es batallador en los temas de educación porque es un profesional
y conoce muy bien el tema, pues, como ahora le diré, el
subconsciente le ha traicionado.
Y ahora se lo explicaré por
dónde.
(So per interferència
d'un telèfon mòbil)

Vamos a iniciar, simplemente, y decirle que en la
terminología de la nueva Ley orgánica 2/2006, del 3 de mayo,
de educación ya no existe el primer ciclo de ESO, ya que ha pasado a
denominarse primero y segundo curso de ESO.
Por lo tanto, las
enseñanzas del primer ciclo ya no están en vigor, sino en el
primero y segundo curso.

Por otra parte el tema que hoy nos ocupa está
relativo a los dos primeros cursos (so per
interferència d'un telèfon mòbil) para que permanezca en los colegios de Educación
Primaria, y entonces las argumentaciones pues pueden similares.
Toda la
Educación Secundaria desde el primer al cuarto curso debe
escolarizarse en cumplimiento a la legislación vigente, como se
explicará, en institutos de Educación Secundaria, y no es
factible la permanencia indefinidamente de primero y segundo curso de
Educación Secundaria Obligatoria en colegios de Educación
Primaria.

Y, por otra parte, existen sendas sentencias de la
sala de lo contencioso-administrativo del tribunal de justicia de la
Comunidad Valenciana, por la que se desestiman los recursos presentados por
diversas asociaciones de padres y madres y ayuntamientos contra la
Conselleria de Educación, para que permanezca el primero y segundo
curso de la ESO en colegios de Educación Primaria en sus municipios.
En consecuencia, todas las sentencias del Tribunal Superior de Justicia de
la Comunidad Valenciana han dado razón a la Conselleria de
Educación, respecto a que el primero y el segundo curso de
Educación Secundaria Obligatoria, que está escolarizada
provisionalmente en los colegios de Educación Primaria, deben
escolarizarse en institutos o secciones de Educación Secundaria.
Estas sentencias han desestimado todos los recursos presentados, relativos
a la permanencia de primero y segundo curso de ESO en colegios de
Educación Primaria.

La situación hasta el curso 2007, era una
escolarización transitoria y provisional del primer ciclo de la ESO
en aquel momento en el colegio de Educación Primaria, y en una orden
de la conselleria -como
ha dicho-, del 29 de marzo del 2005, se suprimió esta primera
unidad, por ser trasladada al IES de Morella.

El mapa escolar para la aplicación y, por lo
tanto, el mapa escolar de la Comunidad Valenciana elaborado por la
Conselleria de Cultura, Educación y Ciencia determinó que la
población escolar de Educación Secundaria de la localidad de
Forcall junto con las precedentes de Cinctorres, Herbés, La Mata,
Olocau del Rey, Portell de Morella, Zorita del Maestrazgo y Morella se
escolarizaran en el Instituto de Educación Secundaria de Morella.
Por tanto, desde la implantación desde el tercer y cuarto curso de
ESO, la población escolar del Forcall, corresponde a estos cursos,
viene escolarizándose en el IES de Morella, al cual fue adscrito
trasladándose dicha población a través de una ruta de
transporte escolar gratuito.

Y, en este apartado, hay que analizar la necesidad del
traslado del colegio al instituto.
Esta actuación, en consecuencia,
de aplicación de las leyes orgánicas LOGSE
-precisamente aprobada por un gobierno socialista- y LOE que
analizaremos con detalle.
Toda la etapa debe impartirse en centros de
secundaria.

Entonces usted ha hecho alusión al Decreto
233/1997.
Y es cierto.
Pero ese decreto sabe usted que dice «durante
el tiempo que se crea oportuno pueden permanecer en el municipio»,
con lo cual cambia totalmente el planteamiento.
«Durante el tiempo
que se crea oportuno».
Y el tiempo que se crea oportuno, lo tiene que
decidir quien tiene la responsabilidad del gobierno, como ustedes hicieron
muchos decretos cuando gobernaban.
Y quien tiene la responsabilidad del
gobierno tiene que decidir el tiempo que crea oportuno.

Por otra parte, la LOGSE estableció que la
Educación Secundaria Obligatoria se impartiese en institutos y en
centros de secundaria.
Y, por tanto, esta disposición transitoria es
lo que da la razón al gobierno valenciano y a La Generalitat
-a la Conselleria de Educación- para determinar que los
alumnos de ese municipio se trasladen a Morella por una serie de causas,
entre ellas, el profesorado y que son mejor atendidos
académicamente.

La educación en toda la etapa debe impartirse
en los institutos de Educación Secundaria, y usted estará de
acuerdo, porque el desarrollo a través del Real decreto 1.
004/1991,
por el que se establecen los requisitos mínimos de los centros que
imparten enseñanzas obligatorias, determina que toda la etapa de la
Educación Secundaria Obligatoria se impartirá en centros de
Educación Secundaria, posteriormente al Real decreto, del 5 de
diciembre, por el que se establecen los requisitos mínimos de los
centros que imparten enseñanzas escolares de régimen general,
también estableció que toda la etapa de Educación
Secundaria Obligatoria se impartirá en centros de secundaria.
No
obstante, este real decreto ha sido anulado y entró en vigor el
Decreto 1.
004/1991, anteriormente citado.

Hay una serie de sentencias.
.
.
, porque hemos de ser
muy respetuosos con los tribunales cuando nos son a favor y lo son en
contra.
No airear las que nos son a favor y obviar las que son en contra.
Y, en este momento, en el sistema democrático nuestro, donde el
poder judicial se pone tanto en tela de juicio cuando no nos da la
razón en lo que nos gusta, entonces habría que determinar que
en la sentencia de lo contencioso-administrativo del Tribunal Superior de
Justicia se da la razón a la conselleria, del traslado del primer curso de los colegios de primaria e
institutos y desestima todos los recursos presentados por AMPA y
ayuntamientos para la permanencia de estos cursos en los colegios de
primaria.

Alegaciones y argumentaciones sobre el traslado del
primer ciclo anterior, primero y segundo de ESO, a los institutos.
Por otra
parte, se afirma que la supresión del primer ciclo -primero y
segundo actual de ESO-, del desplazamiento a los institutos, puede
conculcar el derecho fundamental de educación) y que supone una
merma a la calidad educativa.
Más bien al contrario.
Entiende que la
permanencia en un colegio de Educación Primaria frente a la
posibilidad de la escolarización del alumnado en un centro de
secundaria, sí que supone una peor calidad, y hemos de velar sobre
todo por la calidad educativa.
Y también atenta al derecho de la
educación al ciudadano, ya que se le priva de una oferta educativa
de calidad, adecuada y en condiciones óptimas.

Por esto, debo decirle -para acabar y no
extenderme demasiado- que se puede usted leer y sería
interesante, yo le voy a decir, sobre todo, todas las sentencias, que las
ha habido y que las tengo aquí, sobre todo la sentencia
número 518 de la sección tercera de la sala del contencioso,
sobre los ayuntamientos de Lucena del Cid; de la sentencia 567, del 8 de
julio, sobre el recurso presentado por las asociaciones y padres de alumnos
del Colegio Público de Catí; la sentencia 560 de la
sección segunda de la sala.
.
.
, sobre el recurso presentado por
los padres y madres de los colegios públicos de Fuenterrobles,
Sinarcas, Camporrobles, Venta del Moro y Villargordo del Cabriel, que todas
han sido rechazadas y han sido ganadas por la Generalitat valenciana.

Este es un planteamiento serio y un planteamiento
donde, verdaderamente, la calidad está garantizada al poder asistir
a un instituto de Educación Secundaria.
Otra cosa sería que
se fuese a un centro donde no hubiese esa calidad.

Por tanto, debo decirle, señor
Sanmartín, que no podemos aceptar, en nombre de mi grupo
parlamentario al cual represento en este momento, la propuesta de
resolución presentada por su señoría y por su grupo
parlamentario.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

¿La réplica?
Tiene la palabra.
.
.

El senyor Sanmartín Besalduch:

Gràcies.
.
.

La senyora presidenta:

.
.
.
el diputado don Adolf Sanmartín.

El senyor Sanmartín Besalduch:

.
.
.
presidenta.

Tres qüestions, senyor diputat.
La primera, la
qüestió del mateix Decret 233/1997.
Quan jo faig una
proposició no de llei, evidentment, demane que Les Corts insten el
Consell per dur a terme alguna cosa.

Jo li he dit, clarament, que el decret en
qüestió -insistisc- dóna la facultat de
permetre el que jo demanava, de forma provisional.
Dic, jo no li he demanat
aquí que les Corts Valencianes insten el Consell que primer i segon
de secundària es puguen o es duguen a terme en tots els
col·legis de la Comunitat Valenciana, en els col·legis
d'infantil, en absolut.
Jo li dic que aplicant, i es pot aplicar un
decret, concretament, una disposició transitòria, la primera,
de forma provisional, es puguen quedar.
.
.
-a vore, per favor-
es puguen quedar als col·legis el primer cicle de l'ESO, de
forma provisional i justificada per les pròpies realitats.

Malament si jo aquí li diguera que jo desconec,
perquè no és així, el mapa d'adscripcions.
Ja ho
tinc clar que el 8 de març de 2002 va aparéixer una
resolució en la qual s'adscrivien els col·legis de
primària als corresponents instituts d'Ensenyament Secundari.
Jo li dic que per les circumstàncies excepcional del lloc,
però sobretot, però sobretot del que han sigut aquells
darrers anys, es pogués aplicar això.

Tampoc no puc estar d'acord en el tema que
vosté em diga que traslladats a l'IES de Morella, podrien ser
atesos millor des d'un punt de vista pedagògic.
Evidentment
que són atesos perfectament a l'IES de Morella des d'un
punt de vista pedagògic, però això no és una
raó.
Perquè jo li he de recordar que la qualitat de
l'ensenyament rebuda a Forcall és i ha estat igual, per no
qualificar-la de superior, que la rebuda, per exemple, a l'IES de
Morella.

Per tant, la pràctica ha demostrat que els
alumnes que funcionaven perfectament a Forcall es van integrar perfectament
després a l'IES de Morella, sense cap tipus de problema, i amb
rendiments escolars inclús majors i viceversa.
És a dir, no
és un problema, no és un problema d'una millor
atenció pedagògica.
Encara més, mentres estos alumnes
eren atesos a Forcall per mestres, no per professors, el mateix ocorre a
Morella amb l'ESO, que part d'ells són atesos per
mestres i no per professors.

En definitiva, el que jo li demane, el que li demane
és que per part de la conselleria es discrimine positivament
determinades zones, concretes zones, molt concretes, en tota la Comunitat
Valenciana, en tota la província de Castelló, per
qüestions, per qüestions de pressió demogràfica,
per qüestions d'inclemències meteorològiques, per
qüestions geogràfiques, puguen rebre un ensenyament en el seu
centre original o en el seu col·legi original.
No vull que
s'estenga, evidentment, a tot el mapa escolar valencià.
I que
això ho pot fer la conselleria.

Vosté me diu: «És que hi ha
sentències ja.
.
.
», i m'ha citat el cas de
Catí.
Catí és una localitat de la meu comarca
també, Alt Maestrat-Ports.
Atenció!
, quan hi ha hagut
sentències, la conselleria s'ha presentat dient que no
està conforme amb la proposta que se'ls presenta.

Però en el cas concret de tots estos municipis,
igual que les Coves o Atzeneta respecte a Vall d'Alba, les Alqueries
respecte a Borriana o -el cas que vam parlar l'altre dia
aquí- dels cicles formatius de Jérica i Viver respecte
a Sogorb, podria, fins a la data, fins a la data, ha hagut, ha hagut un
beneplàcit per part de la conselleria.

A Forcall portem més de cinc anys els alumnes
de primer cicle de l'ESO estudiant en el col·legi de
primària.
Adone's.
L'ordre de la Direcció General
de Centres Docents va sortir el 8 de març de 2002, el mapa
d'adscripcions dels col·legis primària als IES.
Doncs
portem des del 2002, i estem al curs 2008-2009.
Per primera vegada
s'envia una carta al centre ara, a l'estiu de 2008, dient que
havien d'anar a Morella.
Si han sigut bons i perfectes durant estos
cinc anys aplicant esta excepcionalitat, ¿és demanar la lluna
que de moment,  de moment puga seguir-se aplicant-se aquesta
excepcionalitat?
És l'únic que jo he demanat
aquí; absolutament l'extensió a res.

Gràcies.

La senyora presidenta:

Gracias, señoría.

Para la réplica, (veus) tiene la palabra don Salvador Cortes.

El senyor Cortes Llopis:

Usted ha dicho la palabra «provisional».
Esta palabra es mágica.
El paro es provisional, la crisis es
provisional, los barracones.
.
.
Todo es provisional, todo es.
.
.
Cuando son los barracones, que es provisional.
.
.
(Veus) Sí, sí, claro.
Son provisionales para hacer otras cosas.
Bueno, la demografía de
la.
.
.
Todo es provisional.
Yo leo.
.
.
Todo es provisional.
Y no es
así.

Mire usted, usted, que es un hombre, en fin, versado e
ilustrado en estos temas, bastante.
.
.
, y sabe.
.
.
Debo decirle una
cosita simplemente.
Primero, es cierto que desde el 2002 al 2008, han
pasado seis años o seis cursos.
Y ha llegado el momento en que se
han de incorporar al IES de Morella.

Y le voy a decir una cosa.
Y esto, en fin,
óigalo porque es largo.
Esto no se puede.
.
.
esto es al pan pan y
al vino vino.
Un colegio de educación primaria, y en el caso
concreto, el aulario público agrupado en Forcall, no dispone ni
cumple de los requisitos para impartir la educación secundaria
obligatoria exigidos por el Real decreto 1.
004/1991 y el 2003, por el que
se establecen los requisitos mínimos en los centros que imparten las
enseñanzas de ESO.

Punto dos.
En este real decreto se establece que las
instalaciones y condiciones materiales de los centros que imparten
Educación Secundaria Obligatoria, deberán ser como
mínimo, entre otras, de un aula taller de 100 metros para
tecnología, un laboratorio de ciencias experimentales de 60
metros.
.
.
Espacios que no existen en ese colegio de Educación
Primaria.
En un colegio de Educación Primaria y en el colegio de
Educación Primaria de la localidad mencionada, no cuenta con el
personal docente especializado, ni puede ser dotado con este personal, ni
con maestros habilitados para impartir la ESO en las áreas de
tecnología, educación práctica, ni la optativa segunda
de lengua extranjera.

Tan de ley que son ustedes cuando exigen que el
profesorado.
.
.
Y en estos casos, ¿qué hacemos?
Dejo la
pregunta en el aire.
Y esta es la respuesta: si ha habido una moratoria
porque era provisional aquel decreto, pues ha habido siete años y ha
llegado el momento de que esos alumnos de ese municipio vayan al instituto
de Morella, como ocurre en otros muchos municipios.
Y corremos el peligro,
corremos el peligro, y lo puedo advertir con mucha claridad, que municipios
muy pequeños, con todo esto, al final no tengan que desplazarse
donde se deben desplazar.

Y esto no es culpa mía ni de usted, sino
está como en otras comunidades autónomas, donde hay unas
dificultades climatológicas mucho mayores que las nuestras y van
todos los días a clase, unos desplazamientos mucho mayores que los
nuestros.
Y tienen que agruparse porque esto es un problema -usted lo
comprenderá- de planificación.
Y la
planificación, igual que ustedes la hacen muy bien donde gobiernan,
en este momento, durante 16 años, la estamos.
.
.
, y por otros 4
que seguro que serán, las tendría que hacer el Partido
Popular, porque así lo exigen las personas silenciosas, que son las
que ese día votan y nos dan las mayorías absolutas
reiteradas.

Nada más y muchas gracias.

La senyora presidenta:

Gracias.

Señorías, una vez debatido el punto
número 8, procedemos a la votación de la proposición
no de ley debatida.
¿Votos a favor?
5.
¿Votos en contra?
8.

Señorías, se da por finalizada la
Comisión de Educación, y se convocará en fecha
próxima.

Muchas gracias.

(S'alça la reunió a les 12 hores i
35 minuts)