Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 14 de març de 2006.
Comença la sessió a les 10 hores i 3 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor President Julio de España Moya.
Sessió plenària número 75.**

***Pregunta d'interés general formulada pel síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Serafín Castellano Gómez, sobre valoració de la reforma de l'Estatut valencià en les Corts Generals.***

**El senyor president:**

Bon dia.

Molt honorable president del Consell.

Honorables consellers.

Il·lustríssims senyors diputats, senyores diputades.

Continua la sessió amb la compareixença del president del Consell per a respondre les preguntes d'interés general per a la Comunitat Valenciana formulades pels grups parlamentaris.

En primer lloc, formula la pregunta l'il·lustre diputat i síndic del Grup Parlamentari Popular, senyor Castellano.

 

**El senyor Castellano Gómez:**

Gràcies, Molt excel·lent president.

Molt honorable president de la Generalitat.

El passat dia 8 de març les Corts Generals donaren el vistiplau a la reforma de l'Estatut de la Comunitat Valenciana.
Este fou un fet importantíssim i una satisfacció per a tots els valencians.
L'aprovació de la reforma de l'Estatut pel Senat culminà el procés de tramitació parlamentària a les Corts Generals, la qual cosa li atorga, precisament com a cambra de representació territorial, un valor afegit a eixa aprovació.

Senyories, el valencians tenim l'Estatut que volíem, el nombre propi model, el que hem decidit democràticament entre tots i el que millor respon als interessos generals i a les necessitats de la Comunitat Valenciana.
Des que iniciarem els treballs de la reforma férem i volíem que fóra una reforma ambiciosa i de màxims, una reforma que comptara amb el màxim consens polític i amb el màxim recolzament social.

I, concretament, des que aprovàrem la presa en consideració en esta mateixa cambra, el passat 3 de juny de l'any 2005, hem realitzat un procediment al nostre entendre exemplar, consensuat, respectuós amb les regles del joc, respectuós i lleial a la Constitució i amb la unitat d'Espanya.
Un procés, senyories, que ha comptat amb totes les votacions en què ha sigut sotmés amb una majoria amplíssima, de més del 90%, no soles ací a esta cambra, sinó també a les Corts Generals, un procés, senyories, que no ha sigut precedit ni per la crispació ni per l'enfrontament, sinó pel diàleg, per la negociació, pel consens, és a dir, ha sigut sempre precedit per la normalitat i per la tranquil·litat, i un procés, senyories, que no ha produït cap tipus de tensions amb altres comunitats autònomes i que sempre ha apostat clarament per la solidaritat interterritorial, un procés, senyories, que les Corts Generals han respectat la voluntat i l'acord nascut en esta cambra i els posicionaments que ací en esta cambra també aprovaren el que, per al nostre grup parlamentari, entenem que també li dóna un valor afegit i, sobretot, demostra el respecte, el pes i la influència que té la Comunitat Valenciana en el conjunt d'Espanya.

Per tant, senyories, estan ja en la recta final del que és l'aprovació definitiva de la reforma de l'Estatut d'Autonomia ja que soles queda la ratificació final per esta cambra i per estes Corts, li preguntem al Molt honorable president de la Generalitat quina és la valoració que fa de tot el tràmit que ha existit en estos últims mesos en les Corts Generals?
Crec que hem fet el model propi que volíem els valencians, hem fet el model que respon als interessos i a les necessitats i, sobretot, hem fet un model que ha sigut exemplar i respectuós amb tots, jo crec que un dels valors afegits polítics d'esta reforma.

Per tant, ja en esta recta final, volem saber quina és l'opinió del president de la Generalitat al respecte.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Castellano.

Té la paraula, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Bon dia, senyor president de les Corts.

Bon dia, senyors diputats.

Bon dia, portaveu del Grup Parlamentari Popular.

He entrat per la porta principal de les Corts Valencianes, n'he vist un quadre, el quadre penjat a la paret de la Batalla d'Almansa, i pujant per les escales fins ací, al ple de les Corts Valencianes, he pensat dos coses: no soles és un quadre històric, sinó que les seues conseqüències hui ja són història.

Les Corts Generals, l'altra dia en el Senat, després de l'impuls polític donat des de les Corts Valencianes, que és on correspon, pels seus grups parlamentaris majoritaris, que és com correspon, va dir que sí, les Corts Generals, que representen la sobirania nacional de tot el poble espanyol, va dir que sí a la reforma estatutària que havien proposat des de la Comunitat Valenciana, sí que la nostra comunitat tinga el seu nivell d'autogovern que correspon, al màxim nivell, les seues competències al màxim nivell, i, a més, dins de la lleialtat a Espanya i a la Constitució espanyola també el màxim nivell polític possible de qualsevol comunitat autònoma de tot Espanya.

De fet, en estos moments, a falta òbviament de l'aprovació definitiva, del vistiplau definitiu per part de les Corts Valencianes, a la proposta que torna de les Corts Generals, de la sobirania nacional, tenim en el nostre Estatut elements polítics i competencials reconeguts més importants que moltes comunitats autònomes que volen arribar a la seua autonomia mitjançant l'article 151.
També em recordava els dies dels anys 70, finals dels anys 70, quan demanàvem llibertat i autonomia, i també amnistia.
Però, òbviament en el nostre cas l'amnistia, la llibertat i l'autonomia.
Per què?
Perquè els valencians sabíem que la llibertat no era completa si no venia acompanyada també de la recuperació de les nostres institucions d'autogovern, del reconeixement històric d'este poble, el poble valencià, hereu absolut d'aquell regne, del Regne de València, fundat per Jaume I, el nostre primer rei, i que, per tant, llibertat sí, però també acompanyada de l'amnistia política i, òbviament, de la nostra autonomia.

Hui hem tancat el cicle definitivament perquè hui els valencians tenim el major sostre competencial possible que té prevista per a les autonomies la Constitució espanyola.
Molta nostàlgia d'aquell temps ja no té sentit hui, moltes reclamacions i reivindicacions d'aquell temps ja no tenen sentit hui.
Hui la Comunitat Valenciana viu una nova etapa, il·lusionant etapa política, gràcies fonamentalment a l'ambició i a l'interés del nostre poble, al llarg d'estos anys d'autonomia i de democràcia, d'estar constantment reivindicant el nostre paper polític com a comunitat autònoma de primera en el marc general d'autonomies de tot Espanya.
Però, també, i això no s'ha d'oblidar mai, gràcies que socialment hem avançat, econòmicament hem avançat i, per tant, hui la Comunitat Valenciana no a soles té el major nivell polític possible, sinó que és una societat de prosperitat, una societat de cohesió social, una societat d'oportunitats i una societat que rep constantment persones que volen viure en un espai de tranquil·litat, de confiança i de prosperitat per a persones i per a famílies, perquè, en definitiva, l'Estatut és un reconeixement polític, però fonamentalment està dirigit a les persones, als ciutadans, a les famílies valencianes que saben que en este model de creixement econòmic i social, i amb el recolzament del nostre Estatut com via política de defensa dels nostres interessos, és el millor camí per a continuar prosperant com tots volem.

Per tant, estem vivint un moment històric, el que correspon a una comunitat autònoma, a una nacionalitat històrica, lleial amb la nació i amb la Constitució espanyola, i, fonamentalment, lleial amb els seus ciutadans.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

 

***Pregunta d'interés general formulada pel síndic del Grup Parlamentari Socialista, senyor Joan Ignasi Pla i Durà, sobre si va a assumir i a exercir la responsabilitat sobre totes les competències que el nou estatut li reconeix i garanteix a la Comunitat Valenciana.***

 

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Per a formular la segona pregunta, té la paraula l'il·lustríssim síndic senyor Pla, del Grup Parlamentari Socialista.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Senyor president.

Senyor president, en una entrevista que va concedir vosté a Antena 3, allà pel mes de setembre de 2005, va posar les competències de la policia autonòmica com exemple d'aquelles facultats de la Generalitat Valenciana que no tenia interés en reclamar, a pesar que estan contemplades en l'Estatut que hem aprovat.

Per això, li hem preguntat: senyor president, vosté va a assumir i a exercir la responsabilitat sobre totes les competències que el nou Estatut li reconeix i garanteix a la Comunitat Valenciana?

**El senyor president:**

Moltes gràcies, senyor Pla.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

A la pregunta plantejada pel síndic del Partit Socialista, del Grup Parlamentari Socialista, òbviament sí, és el que correspon.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyor Pla, té la paraula.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Sí, senyor president.

Senyories.

Em deixa vosté un poc sorprés, diu que sí.
Supose que, per tant, allò que firmar en setembre a Antena 3 no val, és a dir, que va a exercir totes les competències, inclosa la policia autonòmica.

Crec que és un moment important, com vosté ha assenyalat per a la Comunitat Valenciana l'aprovació d'este Estatut, i és el reflex del que el Partit Socialista ha vingut defensant durant molt de temps, és el reflex de la consolidació ­i tranquil·lament podem afirmar-ho­ de l'Espanya plural, l'Espanya que no es trenca perquè s'aprove un Estatut que recull tot un conjunt de competències molt importants d'autogovern i de capacitat de decidir per als valencians i valencianes.

Espanya no es trenca, senyor Camps, estaria bé que vosté, que ha aprovat amb nosaltres este Estatut, com a forma normalitzada d'assumir competències, ho poguera predicar dins del seu partit, és a dir, Espanya no es trenca perquè una comunitat com la nostra puga fer valdre els seus drets històrics, en el cas concret del Dret Civil valencià, Espanya no es trenca quan proclamem que som una nacionalitat històrica, Espanya no es trenca quan nosaltres establim la possibilitat de crear un Consell de Justícia Valencià, Espanya no es trenca quan nosaltres creem un servei tributari valencià per a gestionar adequadament els nostres recursos econòmics, exactament com estan fent altres comunitats històriques, exactament com estan fet altres comunitats històriques, i quan fan exactament el que vosté i jo pactàrem, vostés des del PP manifesten a la ciutadania que Espanya es trenca, que Espanya es dividix.

Mire, no, la normalitat democràtica suposava que les Corts Generals exercien la defensa de l'interés general, la sobirania del poble espanyol està a les Corts, i l'Estatut català va anar a Madrid, el corregiren i el modificaren igual que el nostre, per adaptar-lo al marc constitucional, des de la seua vocació i voluntat d'exercir competències que nosaltres no exercim.
Per exemple, els catalans han decidit continuar amb la gestió de la policia de trànsit, nosaltres no.
Però, per això Espanya es trenca, senyor Camps?
No es trenca.

En segon lloc, he de dir-li que este procés estatutari i este projecte de reforma que hem aprovat demostra que no tots som iguals en política, que la forma de fer política reflexa efectivament posicions radicalment distintes.
Nosaltres des de l'oposició hem actuat pensant en el poble valencià.
Tots els dies, sense pensar en l'interés partidista, a mi m'agradaria, senyor Camps, que vosté des de la responsabilitat que té en el seu partit, el Partit Popular, fera trasllat d'esta forma de fer política al senyor Rajoy i li diguera alt i clar que no tot val en política per a defensar unes idees.

El Partit Socialista del País Valencià ha tingut una actitud responsable, el Partit Popular en el govern d'Espanya està tenint una actitud irresponsable *(aplaudiments)* utilitzant de manera clara la lluita antiterrorista, qüestionant les institucions de l'Estat.
I, evidentment, senyor Camps, vosté té molta responsabilitat com a president de tots els valencians, però també del seu partit, per a traslladar eixa actitud del Govern Valencià, eixa actitud de l'oposició del País Valencià, a l'actitud que està tenint el seu partit a Madrid.
Li demanaria que ajudara un poc al senyor Rajoy a desfer-se del trident: Aznar-Acebes-Zaplana.
Seria bo per a Espanya, i vosté pot contribuir a això.

Mire, per últim, esta és una reforma, esta és una reforma que ens situa en un plànol per a abordar el futur amb garanties, però cal complir-la.
I jo vaig a dir-li avui ací que vosté ha de ser el primer en agarrar totes les competències i complir-les.

I, per tant, li anuncie que en funció que vosté no està tenint eixa actitud activa, perquè a dia d'avui encara no ha presentat cap proposta relativa a temes com el Consell Audiovisual, com la Llei de publicitat institucional o com la Llei electoral, li anuncie que mosatros, en el cas que vosté no assumisca totes les competències, presentarem proposicions de llei: en primer lloc, per a crear la policia autonòmica; en segon lloc, de renda mínima garantida; en tercer lloc, la carta del drets socials valencians; en quart lloc, la de comunitats de valencians assentats fora de la nostra comunitat; en cinqué lloc, per a tindre una vivenda digna; en sisé lloc, per a crear el Consell de Justícia de la Comunitat Valenciana; i per últim, senyor Camps ­per acabar­, per a fer possible el que està en l'Estatut i que vosté ja no ha complit: la Llei de règim electoral valenciana que dote el fons de cooperació municipal, que està en l'Estatut, que vostés es comprometeren i que encara no han complit.
Eixa serà una bona manera d'acabar definitivament dient que tenim un bon Estatut.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Pla.

 

**El senyor Pla i Durà:**

 

Gracias.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Té la paraula, senyor president.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gràcies, senyor president.

La veritat és que pensava que veníem a parlar del nostre Estatut *(veus)*, però vosté, amb eixe complex estrany, ha parlat d'altre estatut, del qual parlaré seguidament.
En qualsevol cas, s'ha deixat de moment jo crec que prop de vint lleis que haurem de desenrotllar.
N'ha dit sols sis o set, sis o set.

Respecte de la policia autonòmica, tenim una companyia de la policia autonòmica, i jo vull dotar-la de més capacitat, de més personal.
Però, òbviament, la seguretat ciutadana, que és una qüestió tan important per a mosatros, no és una qüestió d'un debat polític per a despatxar en el matí de hui.
Jo pense que la policia nacional i la guàrdia civil són necessàries per a la seguretat ciutadana dels nostres conciutadans.
I el que vaig a demanar són més policies i més guàrdies civils *(aplaudiments)* per als nostres pobles i les nostres ciutats.
Que la seguretat no està per a jugar amb ella.
*(Veus i remors)*

 

Y le voy a contestar, y le voy a contestar, señor Pla, *(veus)* le voy a contestar per si acaso *(el senyor president colpeja amb la maceta)* por si acaso este debate.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Pla, por favor, controlemos el grupo, que todo el mundo habla.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
se escucha en alguna otra parte.
Le voy a contestar por si este debate se escucha en alguna otra parte.

Señor Pla, hemos hecho una gran tarea política para la Comunidad Valenciana, de la que me siento profundamente satisfecho, profundamente satisfecho.
No hay ni un milímetro de duda respecto a la grandeza de nuestro Estatuto.
El mejor Estatuto para una comunidad autónoma que quiere lo máximo dentro de la lealtad a nuestra Constitución y a España, un ejemplo de cómo se hacen cosas bien hechas, con equilibrio y con sentido, de lealtad a nuestros conciudadanos y de lealtad también a nuestros compatriotas ­fíjese­, a nuestros conciudadanos y a nuestros compatriotas.

La Comunidad Valenciana ha trabajado a favor de la Comunidad Valenciana y también a favor de España.
Y lo dijimos desde el primer minuto: queremos crecer políticamente para seguir haciendo crecer políticamente a España.
Nuestra apuesta y nuestra propuesta nunca ha sido de quebranto del espíritu del pacto constitucional.
Al revés: ha sido una clara demostración la que usted y yo, como líderes de nuestros responsables partidos políticos en la Comunidad Valenciana, hemos puesto en marcha; ha sido una clara manifestación de que esta Constitución, la Constitución Española, está más fuerte, más joven y más dinámica que nunca.
*(Aplaudiments)* Más fuerte, más jóvenes y más dinámica que nunca.

Y le diré una cosa: comparto con el presidente nacional del Partido Popular, comparto con el secretario general del Partido Popular y comparto con el portavoz del Partido Popular en el Congreso de los Diputados, *(veus)* comparto que el Estatuto, el Estatuto al que usted ha hecho referencia en la mayor parte de su intervención, no es constitucional.
*(Aplaudiments)* Que ese estatuto, que ese estatuto.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Such.
.
.
.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
ese estatuto habla de una nación diferente a la española, que ese estatuto habla de blindaje de competencias y que ese estatuto dice que Cataluña es el estado en Cataluña.
Y yo no estoy dispuesto, ni como presidente de la Generalitat Valenciana, *(veus)* ni como valenciano ni como español.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Such, le he advertido por vez primera.

 

**El senyor president del Consell:**

 

.
.
.
a permitir que una comunidad autónoma española se salte a la torera la Constitución Española, porque es nuestra *(aplaudiments)* obligación, es nuestra obligación, señor Pla.

I vosté, i vosté i jo hem fet un treball seriós, de sentit, equilibrat, de consens, d'esta gran comunitat que és la Comunitat Valenciana.
Estem vivint una època excepcional.
Jo crec *(veus)* que el que val la pena, el que val la pena és la il·lusió i l'emoció interna de viure moments històrics des del punt de vista polític, com estem vivint *(veus)* gràcies al consens, que agraïsc novament, del Partit Socialista Obrero Espanyol i del Partit Popular a la Comunitat Valenciana i a Espanya, per a fer possible el millor Estatut autonòmic en estos moments de tota Espanya, lleial per als nostres conciutadans i lleial amb els nostres compatriotes ­tan important una cosa com l'altra­, lleial amb la història de la Comunitat Valenciana i lleial amb la història de tota Espanya.
Un Estatut plenament constitucional, que a més, que a més, la força de l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana és la Constitució Espanyola, és la Constitució Espanyola.
Sense Constitució Espanyola no hi hauria Estatut d'Autonomia.
Per tant, lleial també amb la història autonòmica i democràtica constitucional del poble valencià dins d'Espanya estos últims anys.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

I per acabar, i per acabar, senyor Pla, li convide a disfrutar personalment i políticament d'este moment tan important, del qual vosté *(veus)* és actor també principal.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

***Pregunta d'interés general formulada pel síndic del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, senyor Joan Ribó i Canut, sobre quins criteris generals s'ha marcat el Consell a l'hora de reclamar arxius, documents o béns valencians fora del nostre territori.***

 

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Correspon la pregunta formula per l'il·lustríssim senyor síndic del Grup Parlamentari Entesa.

Senyor Ribó, té la paraula.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Bon dia.

Jo volia comentar una notícia del divendres.
El conseller d'Obres Públiques va reivindicar les competències paregudes, per a l'aeroport de l'Altet i Manises, a la Generalitat de Catalunya per a l'aeroport del Prat.
Això és el normal, normal.
Però el curiós no és açò.
El curiós és que es basava en l'esperit de la clàusula Camps.
És curiós, és lògic.
No es podia basar, Estatut en mà, en res escrit.

I mire vosté, jo em vaig preguntar quan vaig llegir esta notícia: quantes vegades haurem de reivindicar coses que seran normals en Andalusia, en Catalunya, en Galícia, basant-nos en l'esperit, la filosofia, la música.
.
.
havíem d'haver escrit açò i no ens vàrem atrevir?
Quantes vegades haurem de plorar i implorar coses que són normals i seran normals en altres comunitats, coses que no hem sabut defensar en la redacció de l'Estatut com a valencians?
Bé, d'això en parlarem la setmana propera, però em dóna la sensació que furtivament, perquè el senyor portaveu del PP ja m'ha dit que no s'acceptarà cap esmena, en les seues paraules, perquè es tanca el procés en les Corts Generals.
Evidentment, jo crec que este no és una exercici de sobirania d'estes Corts afirmar açò.

Però, bé, senyor president, jo li he preguntat al govern per quins criteris té de recuperació dels béns cultural, perquè moltes vegades, senyor president, li hem demanat, el nostre grup, per la recuperació dels papers de Salamanca, robats, com sap, per les tropes de Franco, a persones i entitats valencianes.

Malgrat l'acord unànime d'aquestes Corts, senyor president, mai s'ha mostrat favorable al retorn d'aquests documents.
Es basaven sempre en una argumentació per a justificar-ho: cal respectar la unitat de l'arxiu de Salamanca.
Mire per on, la devolució de part d'aquest arxiu a la Generalitat de Catalunya ha fet canviar abrupta i sobtadament el seu criteri.
En pocs dies han passat a reivindicar i reclamar documents i béns valencians fora del nostre territori, alguns que estan en arxius des de fa molts segles.

Ja no importa la unitat d'arxiu?
Han canviat vostés de criteri?
I de veritat, ens agradaria saber quin criteri tenen respecte a aquest tema, perquè pensem que és important.
*(Veus)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyories.

Senyor síndic del Grup Esquerra Unida, de moment, de moment, els aeroports no són un museu ni un arxiu, i menys en la Comunitat Valenciana, que creixen amb força.
En qualsevol cas, vosté sap que eixa competència ­jo crec que pareguda, pareguda a la gestió dels ports­ es pot transferir mitjançant una llei de l'Estat.
I, per tant, és una qüestió que demanarem, òbviament si eixa transferència de gestió es fa a una altra comunitat autònoma.

La segona qüestió que també ha tocat vosté en la seua argumentació de la pregunta dels arxius respecte de la decisió última de les Corts Valencianes respecte de l'Estatut.
Bé, a mi me pareix que és el que correspon.
És a dir, el que ve de les Corts Generals ha de ser ratificat, en tot cas, per una votació de les Corts Valencianes.
És a dir, el cicle també està perfectament previst.
No seria el mateix que no hagueren de pronunciar-se les Corts Valencianes respecte d'alguna modificació feta a les Corts Generals.
Ho dic perquè desgraciadament, una vegada més, escolte el complex, el complex respecte d'altres territoris, i és una llàstima perquè vosté també hauria d'estar feliç com a valencià del que està passant a la nostra comunitat autònoma, que és millor, molt millor que el que ocorre a altra comunitat autònoma, tantes vegades somniada en el seu discurs.

I respecte de la tercera qüestió, jo crec en la unitat d'arxius, jo he sigut conseller de Cultura.
I la veritat és que és una llàstima trencar els arxius i els museus, és una llàstima.
S'imagina vosté trencar ara, per exemple, el Museu Nacional de Ceràmica que tenim a València?
Seria una llàstima que la gent es portara les peces de ceràmica d'altres llocs d'Espanya, i hi ha peces de ceràmica de molts llocs d'Espanya.
O, per exemple, el nostre Museu de Belles Arts.
O altres també.

Què hem dit mosatros?
Estructuralment, sí als arxius i als museus, tal i com estan en estos moments.
Cojunturalment, si hi ha un govern autonòmic que està demanant i aconseguint que arxius comencen a espedaçar-se, mosatros també el dret a eixa comunitat autònoma de demanar-li, entre altres qüestions ­i me pareix del més normal, i espere que vosté me recolze­, el Llibre del Repartiment, per exemple, que està en l'Arxiu de la Corona d'Aragó, hui a la ciutat de Barcelona, i que mosatros també tenim l'Arxiu del Regne de València, que és hereu directe de l'Arxiu de la Corona d'Aragó.
O vosté no està d'acord en demanar a quí trenca la unitat d'arxius el Llibre del Repartiment fundacional del Regne de València?

 

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Té la paraula, senyor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

De l'Estatut, en parlarem la setmana que ve i l'altra.
Però li vull recordar que a més de recolzar i aprovar un estatut, es poden introduir modificacions, que després poden anar a una comissió a Madrid, conjunta.
Això diu, això diu la resolució del parlament.

Mire vosté, és significatiu, és molt significatiu que vostés utilitzen la unitat de l'arxiu per a dificultar i obstruir el retorn dels papers de Salamanca valencians.
És significatiu perquè l'únic element que unifica aquestos papers és el robatori i la repressió dels vençuts que realitzà el franquisme.
És l'únic element d'unificació d'aquest arxiu.
I vostés el defensen com si foren els hereus d'aquest robatori, com si defensaren aferrissadament un patrimoni expoliat.

Mire vosté, a nosaltres ens dóna la sensació que no només són hereus o pretesos hereus, sinó que es comporten com a descendents ideològics i per açò els molesta tant que els «papers de Salamanca valencians» retornen als seus legítims propietaris.
Són papers de ciutadans valencians, com els descendents de don Vicente Blasco Ibáñez, de desenes d'ajuntaments valencians d'arreu del país, de col·legis oficials, com el d'Advocats o el de Metges.
Reivindiquen, per tant, vostés, en primer lloc, una cosa que està clara, el retorn d'aquestos papers si volen tindre alguna credibilitat, reivindiquen açò, que és una cosa que ha fet estes Corts i que ho han demanat ajuntaments, col·legis i particulars.

I mire, li vull ressaltar la gran contradicció, la segona gran contradicció del seu plantejament.
Posar-se a reivindicar béns de l'exterior de la comunitat i no haver fet mínimament els deures dins.
Per exemple, no creu, senyor president, que abans de posar-se a reivindicar caldria fer un catàleg de béns culturals que han eixit fora d'esta comunitat?
No creu que calia fer l'inventari general del patrimoni cultural?
Efectivament, hi ha coses perdudes, robades per ahí.
En un museu de Lleida, per posar un altre exemple, hi ha un guerrer espoliat del conjunt d'art ibèric de la Valltorta.
I em sembla correcte que es demane, em sembla totalment correcte que es demane.
Però quants anys fa que la Valltorta va ser declarada Patrimoni de la Humanitat per la Unesco?
Des de 1998.
Fa vuit anys.
Com està?
Com està el tema?
Com està el Parc Cutural de la Valltorna, de què parlen des de fa vuit anys?
Com està?
Abandonat.
Absolutament abandonat.

Senyor Camps, no valdria la pena preocupar-se també del patrimoni que tenim abandonat?
Nosaltres tenim la convicció que realment vostés reivindiquen el patrimoni, més que per aconseguir-lo, per a fer soroll, per l'aldarull, per a mantenir, en definitiva, la pressió en la caldera anticatalanista.
«Senyor conseller, pose-li llenya que la pressió està baixa».

I mire, ho diem.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Gracias, señor Ribó.

 

**El senyor Ribó i Canut:**

 

Fan vostés el mateix de sempre, muntar aldarulls, muntar reivindicacions de primera pàgina, i açò, entre d'altres coses, va en contra de la recuperació d'este patrimoni que nosaltres pensem que s'ha de recuperar.
Muntar aldarulls i muntar estos plantejaments no ajuden a reivindicar el patrimoni.
Açò es fa mitjançant mecanismes de col·laboració, no es fa mitjançant mecanismes de primera pàgina de confrontació.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Ribó.

Senyor president, té la paraula.

 

**El senyor president del Consell:**

Gràcies, senyor president.

Senyor Ribó, a qui li invite, una vegada més, que vote a favor de la reforma estatutària.
Té la gran oportunitat, dins de quinze dies, de sumar-se a la majoria de valencians que volem esta reforma constitucional, i en la nostra història li dic que l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, sempre que no es reserve per part de l'Estat la gestió dels aeroports d'interés general, pot assumir la seua gestió gràcies a esta reforma estatutària, senyor Ribó.
Per tant, eixa qüestió.
La primera qüestió queda absolutament invalidada respecte de la seua reflexió.

Segona qüestió.
S'està fent ja un catàleg de béns culturals i patrimonials històrics, s'està fent, del poble valencià fora del nostre territori.

Tercera qüestió.
Vosté no ha anat per la Valltorta!
No té ni idea!
Segons el que diu, no ha passat vosté per la Valltorta en la vida, senyor Ribó, en la vida!
Diga-m'ho, ha passat vosté per la Valltorta, senyor Ribó?
A que no?
No ha passat, no.
Està dins de la sobirania autonòmica del poble valencià.
No diga coses que no són, senyor Ribó.
Vosté no ha passat per la Valltorta.
No!
No ha passat!
Impossible.
Segons ha parlat vosté és materialment impossible.

I l'última qüestió.
Jo he dit, jo he dit, jo vull.
.
.
, jo, i jo crec que la majoria immensa dels ciutadans, volen la unitat de museus i d'arxius, és normal, per una qüestió pràctica, una qüestió pràctica.
Tindre els objectes que tenen una relació directa en un mateix espai per al seu estudi, la seua documentació, la seua visita.
Ara, si hi ha una comunitat autònoma que conjunturalment, per la pressió d'Esquerra República de Catalunya, necessària per a Zapatero per a continuar governant.
.
.
Per cert, per què no li pregunta al senyor Zapatero?
Perquè la ministra Calvo davant ­en el Senat­, davant del conseller de Cultura va dir que mai deixaria que els papers de València vingueren de l'Arxiu de Salamanca.
Podria preguntar vosté al president del govern.

Però, en qualsevol cas, jo estic d'acord, com he dit, en la unitat d'arxiu i de museus *(remors)*.
Ara, si una comunitat autònoma de manera conjuntural ha pogut trencar la unitat d'un arxiu, jo demane el Llibre del Repartiment.
Que vosté no està d'acord amb mi?
Per què vosté no està d'acord amb mi en demanar el Llibre del Repartiment a l'Arxiu de la Corona d'Aragó i que vinga ací, a l'Arxiu del Regne de València?
Per què no està d'acord?
Doncs pel mateix perquè no va per la Valltorta, perquè estes qüestions li interessen mínimament, mínimament.
*(Remors)*

 

En fi, estem vivint, com he dit abans, un gran moment *(el senyor president colpeja amb la maceta)*.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señor Sarriá.

 

**El senyor president del Consell:**

Jo torne a agrair, una vegada més, a tots els diputats del Grup Parlamentari Popular i del Grup Parlamentari Socialista el gran treball que han fet respecte de la reforma d'este Estatut.
També als diputats d'Esquerra Unida, que han treballat, i de valent, en molts casos i en molts moments respecte d'esta reforma.

I, com a president de la Generalitat i com a valencià, invite, una vegada més, Esquerra Unida a votar sí a l'Estatut d'Autonomia de la Comunitat Valenciana, sí al futur de la Comunitat Valenciana, sí a la nostra prosperitat, sí al nostre desenrotllament polític, sí a la nostra personalitat, sí a la nostra força política dins i fóra d'Espanya, sí a un moment històric que convide a Esquerra Unida a sumar-se.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Se suspén el ple durant uns minuts.

 

*(Se suspén la sessió a les 10 hores i 41 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 11 hores i 20 minuts)*

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

***Compareixença del conseller de Territori i Habitatge per a informar sobre els permisos mediambientals que s'han concedit a l'empresa Poligas de Ribesalbes des del mes d'agost de 2003 fins al dia de la data i també sobre els condicionaments tècnics o mediambientals en què s'han fonamentat aquestos, sol·licitada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 18.
163)***

**La senyora vicepresidenta primera:**

*(Inoïble)* .
.
.
pel Grup Parlamentari Socialista.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Senyor diputat que ha presentat esta compareixença, vull assenyalar-li que des de la dota que vosté assenyala només s'han emés des de la Conselleria de Territori i Habitatge tres autoritzacions.
La primera d'elles va ser el 7 d'agost de 2003, per a l'operació de gestió de residus no perillosos i de la qual la pròrroga va ser denegada abans de complir l'any de la seua autorització.

La segona va ser el 12 de juliol de 2004, en la que se li atorga l'autorització administrativa per a la producció de residus perillosos que es generen com a conseqüència de l'activitat de valoració energètica d'envasos de plàstic.
Esta autorització inclou la producció de residus perillosos relacionats en la resolució corresponent.
No obstant, la dita autorització estava condicionada a que l'empresa Poligas Ambient obtinguera l'autorització administrativa per a l'explotació de l'activitat de gestió de residus no perillosos, consistent en la valoració energètica de residus d'envasos de plàstic, atés que esta és l'activitat principal d'esta empresa.
Esta última autorització li va ser concedida el 3 d'octubre de 2005 per a l'operació de gestió de residus no perillosos R1, valorització energètica, per mitjà de la tècnica de gasificació dels elements següents: residus de plàstic, borumballes i rebaves de plàstic, envasos de plàstic, envasos de fusta, paper i cartró, plàstic i cautxú i fusta.

Les activitats de gestió autoritzades són únicament les de valorització dels residus que li he descrit i dins del procés proposat en la documentació presentada en el seu moment per l'empresa i que s'inclouen en l'expedient corresponent.
I en cap cas esta autorització administrativa comprén aquells residus de naturalesa perillosa subjectes a la disposició addicional primera del Reial Decret de 1997, pel qual es modifica el Reglament per l'execució de la Llei bàsica de residus tòxics i perillosos.
La resolució per la qual s'atorga la dita autorització està sustentada per l'aplicació de la normativa bàsica estatal i també per la Llei de residus de la Comunitat Valenciana.

L'expedient de tramitació de la resolució d'autorització consta de projecte tècnic i de projecte d'explotació per a esta instal·lació.
A més, els tècnics dels servei de residus industrials, durant una visita que feren en agost de 2005 a les instal·lacions, van constatar l'execució i la implantació de determinats equips del sistema d'aigua residual dels processos que tendixen a millorar el seu rendiment.

Per tant, senyoria, d'una altra banda també li assenyalaria que, en aplicació de les millores tecnològiques que estan disponibles, els focus corresponents a l'evacuació dels gasos dels motors de combustió, tots han de respectar el que establix el Reial Decret 653/2003, quan a valors límits d'emissió i periodicitat i condicions dels controls per mesurament, entenent que l'activitat principal consistix en la generació d'energia elèctrica.

He de dir-li, per últim, que tant l'empresa com l'activitat exercida per esta es troben, segons els criteris dels tècnics de la Conselleria de Territori i Habitatge, dins de les prescripcions tècniques i mediambientals que es deriven de la legislació vigent.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, el senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, presidenta.

Senyor conseller, ens trobem amb una planta de tractament de residus plàstics per a la seua valorització energètica que es localitza al terme de Ribesalbes, a la província de Castelló.
Estic d'acord amb les seues primeres apreciacions, 7 d'agost de 2003 i 3 d'octubre de 2005, respecte a autoritzacions administratives.

Ara bé, jo li he de recordar dos qüestions molt breus.
La primera.
És cert, com diu vosté, que el 7 d'agost de 2003, la direcció general de Qualitat Ambiental va atorgar la corresponent autorització administrativa per un període de cinc mesos, és a dir, fins el 31 de desembre de 2003.
Arribat aquest 31 de desembre l'empresa, malgrat haver esgotat la seua autorització, vosté mateixa ho ha dit, la pròxima 12 de juliol de 2004, va seguir desenvolupant la seua activitat al llarg de tot l'any 2004, que és quan vostés li tornen a donar de nou autorització administrativa.

Per tant, quasi un any de funcionament irregular, durant el qual vosté, malgrat ser jo li diria que coneixedor de tota una sèrie d'irregularitats, no va fer res per a paralitzar la seua activitat, sobre tot una indústria i una activitat que se situa, es localitza, a menys de 400 metres de distància del cas urbà.
I li dic que vosté era coneixedor de les irregularitats, perquè els mateixos informes que els tècnics de la seua conselleria li van passar a vosté, després els vam tindre nosaltres.

I vaig a citar-li tres irregularitats que diuen els seus tècnics.
Al poc de caducar la primera autorització administrativa, un enginyer del departament de Qualitat Ambiental de la seua conselleria va realitzar una visita a la planta i va comprovar, entre altres deficiències, que per exemple l'altura de l'entorxa era insuficient o que l'edifici de la depuradora no tenia els filtres d'extracte corresponent.
Posteriorment, en febrer de 2004, el servei de protecció d'ambient atmosfèric adverteix, li adverteix a vosté, que se superen contínuament els nivells de CO2 als cinc focus o motors de la indústria en qüestió.
Però, encara més, a maig de 2004 la seua conselleria, mitjançant el servei de residus industrials, informen desfavorablement sobre una possible pròrroga de l'autorització en tant i en quant diuen els seus tècnics «*se siguen observando serias y graves deficiencias nunca corregidas»*.

Per tant, senyor Blasco, li faig una primera pregunta i plantege el primer tema.
Com és possible que vosté, com a màxima autoritat mediambiental de la Comunitat Valenciana, mai va a resoldre la paralització d'aquesta activitat industrial, sent sabedor de què feia dos anys que la planta no gaudia de cap tipus d'autorització i que tots els informes sobre anomalies comprovades eren clars i taxatius.
Primer tema que li plantege.

Segon tema.
Quina és la sorpresa que tot tipus de deficiència ha quedat ja resolt, perquè de fet, de fet, com vosté ha dit, el 3 d'octubre de 2005, és a dir, a penes fa quatre mesos, vostés tornen a concedir l'autorització administrativa pertinent a l'empresa Poligas, fa únicament quatre mesos.
Per tant, la segona pregunta que li faig és molt senzilla: si fa quatre mesos, a l'octubre de l'any passat, vosté ha autoritzat l'activitat, la pregunta és ¿realment té proves suficients que li assenyalen que la planta en qüestió ja no existixen deficiències?
Això és el que vull que em conteste, més que res perquè vull ser sabedor.

Li torne a fer la pregunta d'una altra manera: si des d'octubre de 2005 té aquesta empresa l'autorització administrativa corresponent és perquè les deficiències que els seus tècnics havien concretat al llarg d'any i mig s'han resolt o s'han solucionat, perquè del contrari estaríem en un flagrant cas en el qual una empresa, una activitat, potencialment contaminant, té una autorització administrativa recent de fa quatre mesos, quan les deficiències encara no s'han solucionat.
Li ho dic simplement i amb l'esperit constructiu per a saber si aquestes deficiències a l'empresa Poligas s'han solucionat.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies.

En representació del Grup Parlamentari.
.
.
Vol eixir el senyor conseller?
Com vulga.
Si vosté vol contestar a cadascú o vol fer la contestació agrupada.
Agrupada.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyora presidenta.

La veritat, senyor conseller, és que després de la seua compareixença nosaltres estem igual que estàvem, sabent el mateix que sabíem i no ens ha resolt cap tipus de dubte, ni cap tipus de discrepància, inclús, entre els diversos documents tècnics que hi ha sobre esta empresa Poligas.

Nosaltres, senyor conseller, considerem que existia un problema, que era tota una quantitat de residus plàstic que anaven a abocadors i es va plantejar una solució.
Eixa solució va ser, senyor conseller, la incineració de residus, la incineració de residus plàstics.
I, segons els promotors, era la primera planta de valorització energètica de residus plàstics que es feia a l'estat espanyol.
Com sempre, les primeres plantes som els primers i som els capdavanters en tots els aspectes que han de vore amb el tractament de residus i en totes les coses del món mundial i en la resolució de tots els problemes del món mundial.

La realitat, senyor conseller, és que és una incineradora de residus, que el mateix informe d'impacte ambiental explica i diu clarament que pot generar un tipus de problemes com les emissions de dioxines, de furans, de metalls pesats.
I, per tant, té els problemes que té qualsevol incineradora, per molt que es vulga camuflar en una activitat de valorització energètica de residus plàstics.

La veritat, també, és que esta empresa no té la capacitat per a tractar prèviament eixos 20.
000 tones de residus plàstics a l'any; que s'han anat acumulat tots els residus a l'aire lliure, cosa que hauria d'estar prohibida, però que esta empresa fa sistemàticament; que s'han tirat a l'embassament de Sitjar abocaments d'aigua que no han estat tractades de la manera en què es demanava que haurien d'estar tractats per l'empresa; que s'han generat mals olors debuts a aquesta empresa, per la seua pròpia dinàmica els genera i està molt prop d'un centre urbà i que, realment, els problemes no estan resolts encara.
Però, mentre tots estos problemes han anat existint, esta empresa ha anat trampejant amb els diversos permisos que la seua conselleria li ha anat donat.
Ha anat trampejant i, jo crec que ha quedat molt clarament explicat, que esta empresa no sempre ha tingut tots els informes en regla.

Nosaltres considerem que és una deixadesa per part de la seua conselleria el no haver fet totes les mesures, el no haver pres totes les mesures perquè aquesta empresa no causara cap problema.
Però açò ve de molt lluny, senyor conseller.
I ve des del moment en què es va permetre ubicar una empresa d'este estil a menys de 2.
000 metres d'un casc urbà.

És sorprenent com, a l'hora de valorar la perillositat o la molèstia que causen les empreses, són vostés tan relaxats.
Com no tenen en compte realment la qualificació autèntica de les activitats.
Com esta activitat, que hauria d'anar a més de 2.
000 metres, segons determinacions de la legislació estatal, vostés la permeten posar a 500 metres sense cap tipus de problema.
I no entenem com, davant de cada una de les queixes que s'han anat produint, vostés no han actuat amb una inspecció concreta, precisa i dient a la població si realment eixos problemes existien o no.

Vosté ens parla que els tècnics han anat visitant i han vist la planta en diverses ocasions.
Però nosaltres no tenim constància que s'haja contestat a les diverses complicacions que els han plantejat, no ja només la població sinó l'ajuntament del propi Ribesalbes, que a més és un ajuntament del Partit Popular; que en un principi va estar també totalment d'acord en la ubicació d'esta activitat, però que ara, en este moment, està dient que està causant molt problemes i que no està complint amb totes les característiques i amb totes les condicions que hauria de complir.

Senyor conseller, nosaltres li reclamaríem més que un relat dels diversos permisos administratius, més que una simple referència ­molt poc entusiasta, per cert­ als diferents passos de gestió administrativa que s'han anat donant en esta empresa, nosaltres li demanaríem una vertadera protecció als ciutadans; una protecció de la seua salut i una vertadera investigació de totes aquelles coses que els podrien resultar molestes i perilloses.

Per tant, nosaltres, senyor conseller, més que fer-li preguntes, encara que ens agradaria saber moltes coses, que ens aclarira moltes coses d'esta empresa, el que volem saber és si la conselleria realitzarà totes aquelles mesures necessàries per a salvaguardar la salut i per a salvaguardar el descans i per a salvaguardar les condicions de vida de la gent de Ribesalbes, perquè, per a nosaltres, durant estos anys, no s'ha fet i s'han limitat a simplement uns tràmits administratius que, realment, no tranquil·litzen per a res la població i no garantixen que esta empresa complixca les condicions a què deuria estar obligada.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula en representació del Grup Parlamentari Popular la il·lustre diputada senyora Salvador.

 

**La senyora Salvador Moliner:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Honorable senyor conseller.
Senyores diputades.
Senyors diputats.

Bon dia.

Senyor conseller, volia començar la meua intervenció donant-li les gràcies per comparéixer avui ací, davant d'esta cambra, i explicar una volta més la política del Partit Popular, del president Camps, en matèria de residus.

La nostra comunitat saben vostés que és una de les més avançades pel que fa a la planificació i a la gestió dels residus.
Com tots sabem, en 1997 va aprovar el Govern Valencià el Pla integral de residus de la Comunitat Valenciana i l'any 2000 s'aprovà la Llei 10/2000, de 12 de desembre, de residus.

Però no sols som una comunitat destacable per disposar d'una legislació específica en matèria de residus, sinó també perquè som una comunitat avançada en matèria de replegada selectiva i gestió de residus, tant d'envasos lleugers com de papers, cartó o vidre, posem el major nombre de contenidors a disposició dels ciutadans i de les ciutadanes de la comunitat, cosa que facilita la replegada selectiva de residus i posant en funcionament noves plantes de selecció i classificació d'envasos amb el seu posterior aprofitament.

Què és el que busquem tots en una política de residus?
Busquem una política moderna, una política que siga sostenible, que permeta recuperar i reciclar recursos, però que al mateix temps oferixca solucions per a lluitar contra la contaminació i, en conseqüència, protegir el nostre territori.
I no hem d'oblidar-nos que en esta comunitat n'hi ha política de residus des que està governant el Partit Popular, des de llavors tenim uns política de residus, una política estructurada que busca solucions a tots els aspectes que rodegen els residus, tant tècnics com mediambientals.

Però el més destacable de la política de residus d'este govern és, precisament, la busca de l'acord, és la busca del consens en la gestió de residus, però un consens que no siga només un consens social sinó també un consens polític i un consens econòmic, i per això hem buscat la implicació de tots els municipis i de la societat en general i inclús de la iniciativa privada.

La llei de residus contempla la figura dels plans zonals per a ordenar la gestió dels residus en diferents zones de la comunitat i li dóna la responsabilitat als consorcis, que són les entitats que arrepleguen tots els municipis de cada zona, tant de l'execució com de la posada en marxa de les diverses infraestructures que s'han de crear.
Este consens, buscat en primera instància dins del que són els consorcis, s'ha ampliat al que és la firma de l'acord marc que s'ha signat aquí, en la comunitat, per part del Govern Valencià, de la Cierval, la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que és la que mos representa a tots els municipis de la comunitat, i també pel Partit Socialista, creant al mateix temps una comissió de seguiment per a assegurar un control efectiu en temes de política de residus.

En la nostra política, en la política del Partit Popular, no es pretenen ni imposar ubicacions ni característiques de les instal·lacions d'eliminació ni de valoració.
Només es pretén una efectiva tutela del que és la gestió des del punt de vista ambiental, i això és precisament el que estem fent, estem tutelant efectivament eixa gestió.

La producció de residus, d'acord amb l'evolució de la societat moderna i també dels canvis de consum, s'ha anat augmentant amb el pas dels anys i és obligació nostra, de tots els poders públics, sobretot de nosaltres, que som els que els representem, de trobar fórmules per a disminuir la quantitat de residus que es produïxen en l'actualitat i també la periodicitat d'estos, i una bona solució és, precisament, la valoració dels residus.

L'espectacular augment que n'hi ha havut en el consum de plàstics en esta societat moderna, que s'estima que creix aproximadament un 4% anual, ha produït paral·lelament un desenrotllament tecnològic d'estos materials que ha estés l'ús no només al que són els envasos sinó també a la fabricació de components, per exemple, en la indústria de l'automoció, de la vivenda, del vestit o de tot tipus de consum.

La política de reciclatge d'estos residus concrets condiciona la seua fabricació i també la busca d'una opció tecnològica millor per a la seua recuperació o el reciclat.
La combustió és una idea interessant des de la perspectiva que es pot recuperar l'energia dels materials plàstics, que són rics perquè tenen un elevat poder calorífic.
La Llei 10/2000, del 12 de desembre, de residus de la Comunitat Valenciana, en el seu article 3 referix l'àmbit d'aplicació de la llei a tot tipus de residus que s'originen en el nostre àmbit territorial i enumera les excepcions dels residus que es regeixen per una normativa específica, i en l'article 50 regula l'autorització de les operacions de valoració i eliminació de residus.

Esta llei, conjuntament amb la normativa bàsica estatal 10/1998, de residus, és la que sustenta l'autorització de l'empresa Poligas Ambiente, SL.
Així mateix, s'estan complint amb rigor els valors límit que estableix el Real Decret 653/03 *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* en aplicació de les millores tecnològiques.
Com ha explicat el conseller, l'activitat de la planta és la de producció d'energia elèctrica sotmetent els residus orgànics no perillosos a un procés de valoració energètica, en este cas, al que és gasificació, amb la finalitat de produir energia elèctrica com a última instància.
La instal·lació complix amb tots els requisits legals vigents, amb tots els condicionants tècnics i mediambientals exigits *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* i, com a tal, és presa en consideració per esta conselleria.

Jo, com a representant del meu grup, del Grup Parlamentari Popular, li reitere, senyor conseller, el nostre suport a la seua política, a la política mediambiental i de protecció del nostre territori que des de la seua conselleria s'està duent a terme, i aprofite per a fer una crida a tots els membres dels diferents grups polítics d'esta cambra per a dir-los que el tema de residus és un tema molt preocupant, que siguen conscients i, per tant, que siguen solidaris, que estem parlant d'unes polítiques que mos preocupen a tots, que són responsabilitat de tots i que en cap cas són una arma política.

Res més i moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, il·lustre diputada.

Té la paraula per a contestar l'honorable conseller senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats, el destinatari final de les polítiques mediambientals, siga en el tema de residus com el de qualsevol altra orientació, són les persones i, per tant, senyor responsable del grup d'Esquerra Unida, dir-li que, efectivament, totes les determinacions que nosaltres prenem les prenem fonamentalment buscant que la salut, el benestar i les condicions ambientals no puguen perjudicar en cap moment les persones.

I, per descomptat, estem parlant d'una instal·lació que en el seu dia va ser puntera, com vosté assenyalava, però que a més va ser puntera ací, perquè resulta que inclús en altres comunitats autònomes, inclús de distint signe polític, ja porten una certa tradició en instal·lacions d'este tipus.
Però vull assenyalar que algunes de les deficiències que ha tengut esta indústria s'han vengut assenyalant per part dels tècnics de la conselleria i, com sempre, hem donat el terme just en el temps perquè puguen corregir-ho, de tal manera que tant en agost del 2005 els mateixos tècnics de la conselleria estigueren inspeccionant totes les instal·lacions, assenyalaren algunes qüestions i l'empresa ha anat modificant-les i rectificant-les, d'acord amb el que procedia.

I, després, també, que ja vull reiterar que des de l'any 1999 existix ja la declaració d'impacte ambiental i se va estimar a efectes ambientals que el projecte d'esta instal·lació tenia recollides una sèrie de mesures que feen recomanable la manifestació d'eixe informe, d'eixa declaració d'impacte ambiental en un sentit positiu.

Vaig a assenyalar també dos coses en relació a algunes de les al·lusions que s'han fet.
En eixa mateixa declaració d'impacte ambiental es recomanava, sense ser vinculant allunyar la instal·lació del nucli urbà almenys una distància de 2.
000 metres i, no obstant això, va ser el mateix Ajuntament de Ribesalbes qui li va concedir a esta empresa la llicència d'instal·lació i, en este moment, independentment del recurs d'alçada presentat per l'ajuntament contra la resolució de la Direcció General de Qualitat Ambiental, la de 3 d'octubre, a la qual se fea referència, per la qual s'autoritza la gestió de residus, no consta cap actuació realitzada per l'ajuntament per a la retirada de la llicència d'activitat concedida en el seu dia per raó del que establix la llei d'activitats qualificades i que és necessària per a poder continuar en l'exercici d'esta activitat.

I, d'una altra banda, li diré també que és important que vostés coneguen que el mateix Ministeri d'Indústria, Turisme i Comerç del Govern d'Espanya avala implícitament esta instal·lació industrial, perquè, com deuen saber vostés, el segon soci accionista en esta instal·lació, amb un 15,83% de participació en Poligas és l'Institut per a la Diversificació i Estalvi d'Energia, i jo crec el mateix que vostés deuen creure, que si n'hi haguera algun tipus d'irregularitat ni el Govern de la Generalitat ho consentiria ni tampoc el Govern d'Espanya ho consentiria sobre este particular.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, honorable conseller.

Per a rèplica, en representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

Gràcies, senyora presidenta.

Insistixc, senyor conseller, li havia fet una pregunta molt concreta i molt curteta: si el 3 d'octubre de 2005, fa quatre mesos, vosté va donar autorització administrativa a l'empresa en qüestió és ­i vosté ho ha assenyalat­ perquè s'havien corregit totes les deficiències.
Quin és el problema?
Recordo, 3 d'octubre de 2005, fa quatre mesos.

El problema és que ara jo li ensenyaré uns informes tècnics del 19 de gener de 2006, en els quals apareixen tota una sèrie de deficiències no corregides des de fa més de dos anys.
Concretament, és un informe del tècnic municipal, que li van enviar a vosté el dia 19 de gener de 2006 dient-li que no entenien com havia donat l'autorització administrativa i no s'havien corregit deficiències moltes de les quals són irreversibles.
Per exemple, li lligc l'informe i després li'l passaré: «Material de rechazo: desborda la zona y además están depositados al descubierto, lo cual ocasiona serios problemas de contaminación, puesto que son los materiales más peligrosos, dado que la solera que evacua las aguas recogidas de lluvia van directamente a la red de pluviales y de ahí al pantano del Sitjar»**.**Primera.

«Materia prima triturada ­que és la que s'usarà després com a combustible­: lo mismo sucede con la materia prima una vez triturada.
En esta zona se producen frecuentes derrames, que entran en contacto con la solera y esta con la lluvia, y de ahí, por arrastre, al pantano del Sitjar».

Tercera.
«Aguas residuales.
Edar: aparecen hidrocarburos condensados en el lavador y otros compuestos constituidos por restos de RSG, que se depositan en contenedores para conducirlos a gestor autorizado.
El problema ­diu l'informe­ es que los contenedores, al no estar cerrados herméticamente sino abiertos, provocan un peligroso contacto de sustancias con el ambiente exterior».

Quart.
«Residuos peligrosos: hoy por hoy no existe ni un solo recipiente de residuos peligrosos etiquetados ni código de identificación de residuos, nombre, teléfono, ni titular, ni fecha de envasado, ni programa de riesgo».
.
.
Què li estic dient, conseller?
Que vosté, el 3 d'octubre de 2005, fa quatre mesos, va donar autorització administrativa perquè, tal com ha respost vosté aquí, s'havien corregit les deficiències.
El problema és que dos mesos després jo li ensenye un informe tècnic que diu que no s'han corregit la major part de les deficiències.

En conseqüència, el que li demano aquí és que determine alguna solució al respecte.
El que no pot ser és que una planta de tractament de residus plàstics per a la seua valorització energètica estiga, a data de hui, amb la connivència de la seua administració, màxima autoritat mediambiental a la nostra comunitat, amb una sèrie de precarietats i deficiències, amb la qual cosa es generen tota una sèrie de perillositats per als veïns d'aquest municipi.

Per tant, el que vull que me conteste és per què vosté el 3 d'octubre de 2005, fa quatre mesos, ha donat l'autorització administrativa sense assegurar-se que una gran quantitat de deficiències, importants totes elles, no s'han corregit.
¿O és que realment aquest informe que a vosté li van enviar certificat ­li ensenyaré el certificat­ el 19 de gener ­fa dos mesos i mig­ vostés no l'han tingut en compte?
Perquè acceptaria que vosté em diguera: «Bé, els meus tècnics me van dir que ja estava tot corregit i, per tant, jo vaig donar l'autorització administrativa».
D'acord.
Però el que no puc acceptar és que tenint vosté en el seu poder un informe del 19 de gener de 2006, del tècnic municipal *(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* concretant aquestes deficiències, vosté no haja fet res al respecte.
Li ho dic amb esperit constructiu.

A la millor és perquè vosté no s'ha enterat o el seus tècnics no li ho han passat, però agarre cartes en l'assumpte i solucione d'una vegada per totes aquest problema, que no solament és local sinó que afecta a bona part de la comarca i de la zona circumdant.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Té la paraula en representació del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyora presidenta.

A nosaltres, senyor conseller, ens dóna la sensació que davant d'una activitat com esta, potencialment perillosa, ­de fet està qualificada d'eixa manera­ molesta, insalubre, l'administració es dedique més a realitzar els mínims informes o a afavorir l'empresa abans que a analitzar els perills i els problemes que pot comportar.

Nosaltres, quan analitzem la declaració d'impacte ambiental basada en determinats informes, veiem que les primeres determinacions d'eixos informes són absolutament negatius; com establixen que eixa planta deuria estar a més de 2.
000 metres de distància?
, com eixa planta pot tindre emissions tòxiques i perilloses?
, com, després, només basant-se en modificacions en els projectes, la mateixa administració va donant per vàlides les diverses modificacions que es van fent?
Modificacions que per una altra banda apareixen en els projectes però no tenen per què donar-se en la realitat.
És a dir, es dóna una, una.
.
.
, anar avançant en els tràmits formals presentant projectes sobre el paper, admetent eixos projectes sobre el paper, però sense analitzar si realment s'estaven produint eixe tipus de modificacions i de millores.

Pareix mentira com una activitat que és d'incineració, el mateix informe d'impacte ambiental poc a poc va considerant que més que d'incineració és d'aprofitament energètic dels residus.
Quina diferència n'hi ha?
Doncs la diferència que n'hi ha és que en este cas els residus no es fiquen de seguida, immediatament, en una cambra de combustió sinó que abans són gasificats.
Això no suposa cap tipus de diferència respecte als residus que pot produir.
No causa ningun tipus de diferència respecte al tipus d'emissions que es produïxen, tant les gasoses com les líquides.
Però veiem com l'administració juga, d'una manera absolutament incorrecta, a favor d'una empresa que està portant molts de problemes i moltes dificultats.

Nosaltres, senyor conseller, com molt bé constaten els informes tècnics.
.
.
, se'ns ha informat que existixen residus a l'aire lliure quan no deuen estar permesos; que existixen plàstics bruts de residus químics, de projectes químics ceràmics que, en teoria, deurien estar nets per a ser tractats per esta empresa.
Nosaltres som testimonis de les males olors que produïx esta empresa i som conscients que s'estan produint abocaments a l'envasament del sitjar que són tòxics i són perillosos.
I, al mateix temps que veem això, nosaltres comprovem com l'administració no actua per a limitar tots eixos problemes i tots eixos danys.

Una qüestió, senyor conseller, i també per a la diputada del Grup Popular: cremar no és reciclar; incinerar residus no és reciclar.
En este moment les matèries primeres que estan entrant en eixa empresa simplement se cremen, no se reciclen.
I nosaltres considerem que això és absolutament negatiu i absolutament incorrecte a l'hora de dotar matèries com els plàstics i unes matèries que vénen del petroli que acabarà sent un material absolutament escàs i que necessitaríem recuperar.

Un altre aspecte, senyor conseller: la declaració d'impacte ambiental és del 1999 ­certament, vosté ho ha dit­.
Però el que vosté no ha dit és que la declaració d'impacte ambiental es va publicar en el DOGV en agost del 2001, exactament el mes abans que esta empresa entrara en funcionament.
De manera que no se va publicar prèviament perquè la gent poguera anar tenint coneixement, fer les seues reclamacions, etcètera, sinó que es va publicar justet el mes abans que estiguera previst que l'empresa es posara a funcionar, amb la qual cosa, la declaració d'impacte ambiental va estar oculta a la gent afectada i no va ser oficialment coneguda fins a un mes abans d'això.

Això indica, senyor conseller, que esta empresa ha anat sempre trampejant, intentant aconseguir els permisos formals, però no aconseguint que la seua activitat s'ajustara realment al que eixos permisos vénen a dir.

Jo, simplement li demane una cosa, senyor conseller: vagen a l'empresa, comproven que les estipulacions que vostés ens han dit s'estan complint, és a dir, que no tenen residus a l'aire lliure; que n'hi han 80 centímetres de separació entre cada pila de residus per a poder ser visitada; que existixen abocadors; que existixen contenidors segellats per a residus perillosos.
I si no ho complixen, la tanquen.
Si feren això, nosaltres estaríem, senyor conseller, satisfets, perquè realment ho haurien de fer.
Esta empresa està causant molèsties però, a més, no està complint les condicions que vostés han posat per a funcionar d'una manera legal.
I, per tant, vostés poden anar perfectament allí i exigir que si no es complixen la tanquen.
I això poden fer-ho perfectament demà, perquè no estan complint les condicions que vostés els han posat.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Estes qüestions, senyor Cardona, no es poden abordar des del prisma de les sensacions que se tenen, de les impressions que se tenen.
Afortunadament, este tipus d'activitats estan perfectament reglades, les mesures que s'han de prendre s'han de prendre en funció de dades concretes i amb suport i amb recolzament de la legislació aplicable.
D'acord amb les inspeccions reiterades per part dels tècnics de la conselleria, dels tècnics de la conselleria, en eixa empresa que ha presentat múltiples deficiències s'han anat implementant actuacions correctores que han anat millorant els processos interns d'esta estructura empresarial.
I en cap moment s'ha vist argument legal suficient per a poder impedir l'activitat d'esta empresa.

Per tant, no es pot dir tan alegrement que si un veu alguna cosa a base d'impressions, com vosté acaba de dir, tanca un l'empresa i ja està.
No.
S'ha de tindre un sentit de responsabilitat perquè una empresa, a més, genera el que vosté sap, llocs de treball, etcètera, etcètera.
Però, per descomptat, no se pot justificar sota cap concepte el funcionament d'una empresa que vulnere normativa concreta o que faça impossibles les mesures correctores, que és el cas que ens porta ací.
O siga, conec perfectament tota la trajectòria de deficiències d'esta empresa, les mesures correctores i les reiterades inspeccions que sobre esta s'han fet i, en tot cas, sempre hem intentat mantindre dins del marc legal el funcionament d'esta empresa i, per descomptat, que no generara ningun problema seriós cap al medi ambient o la salut de les persones.

És més, l'informe que s'assenyalava, que el conec perfectament, senyor Sanmartín, d'este ajuntament, per part del tècnic de l'ajuntament, bé, és un informe respectable, que nosaltres estem valorant algunes de les afirmacions que n'hi han allí, però fixe's vosté que eixe informe que vosté ha tingut ací la cura de llegir-lo literalment, haguera pogut acabar en una cosa que és competència municipal, que és decidint si li retira l'autorització o la llicència d'activitat a eixa empresa, cosa que no ha fet l'ajuntament de Ribesalbes.
És a dir, que el més important de tot açò és que qui té competències per a retirar o no l'activitat de funcionament, la llicència d'activitat, és l'ajuntament.
Eixe informe que vosté acaba de llegir del tècnic municipal resulta que assenyala una sèrie de deficiències, algunes de les quals nosaltres estem contrastant si són aixina, però en cap moment, el mateix ajuntament, que és competent, planteja la retirada de la llicència d'activitat a esta empresa.

Per tant, estem davant d'una situació en què cada u ha d'assumir el que competencialment li correspon d'acord amb l'ordenament jurídic vigent; que les deficiències que reiteradament s'han assenyalat en opinió dels tècnics de la conselleria han anat corregint-se d'una forma gradual i progressiva, i que no estan, inclús, tancades definitivament algunes decisions que se puguen prendre sobre esta empresa.

Per tant, estarem i continuarem estant molt atents a qualsevol manifestació que se puga fer, siga dels tècnics municipals o siga de qui siga, per a intentar, per damunt de tot, que les activitats d'esta empresa no generen ningun tipus de perjuí ni per al medi ambient ni per a la salut dels ciutadans d'eixa zona.

Moltes gràcies.

 

***Compareixença del conseller de Territori i Habitatge per a explicar els motius que han portat a l'elaboració d'un decret sobre paratges naturals municipals (decret 19/2004) que deroga i substitueix el decret preexistent 109/1998, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 23.
255)***

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Anem a passar al següent punt de l'ordre del dia, punt número 3: compareixença del conseller de Territori i Habitatge per a explicar els motius que han portat a l'elaboració d'un decret sobre paratges naturals municipals, Decret 16/2004, que deroga i substituïx el Decret preexistent 109/1998, sol·licitada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.

Té la paraula l'honorable conseller senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyor diputat, dir-li que no n'hi ha cap Decret 16/2004 sobre paratges naturals municipals, que derogue o substituïsca el Decret 109 de l'any 1998.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, honorable conseller.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, el senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Moltes gràcies, senyor conseller, per la seua concreció, però haguera pogut aprofitar per explicar per què va redactar eixe decret i què pretenia amb ell, que, per descomptat, modifica el decret existent en relació amb la protecció de paratges municipals.
Ja que vosté no ho ha fet, passaré jo a explicar-ho.

Mire, eixe decret de setembre del 2004 introduïx una important, una molt important modificació del decret que ja existia, que té importants conseqüències en la declaració de paratge natural municipal.
Una cosa que pot passar desapercebuda en una lectura ràpida però que és essencial.
De fet, el que fa este nou decret és exigir la conformitat dels propietaris dels terrenys a protegir.
Açò no existia en l'anterior decret a on la conformitat del propietari dels terrenys no era exigible i era només un factor a considerar que podia agilitzar la protecció, però no era imprescindible.

En la nova redacció del decret que vosté ha fet, ho ha plantejat com a condició necessària.
Les conseqüències que té açò en molts casos concrets és que impossibilita la declaració d'un determinat paratge.
Basta que un dels propietaris afectats es negue o manifeste la seua opinió a la protecció perquè açò ja no siga possible.

Darrere d'aquesta modificació n'hi ha una consideració molt pobra del valor del medi ambient.
La protecció, la conservació del medi ambient dependrà de la voluntat dels propietaris.
¡Mire vosté si ho ha fet bonic!
Només si el propietari ho considera adequat, serà possible la protecció.
Si s'oposa, serà impossible.

Açò contravé l'esperit i la lletra de la Llei 11/1994, d'espais naturals protegits, que en cap lloc establix esta condició, per a cap de les figures de la llei, entre les quals està la de paratge municipal protegit.
I els decrets que desenvolupen esta llei, incloent el que vosté acaba de mencionar, no pot contravindre la llei perquè deriven d'ella i, este decret que acabe de dir, ho fa a l'exigir eixa conformitat dels propietaris afectats.

Li refresque la memòria: l'article 9 de la llei, que definix la figura de paratge municipal protegit, de cap manera exigix eixa condició, i l'únic criteri que establix, senyor conseller, és el de presentar este especials valors d'interés local que requeresquen la seua protecció, conservació o millora, és a dir, com a únic criteri, un criteri objectiu, de presència de determinats valors ecològics, en consonància amb tota la filosofia de protecció definida en esta i altres normes de protecció de caràcter estatal o europeu.

L'article 18 d'esta llei, de la mateixa llei que estem mencionant, regula els efectes de declaració d'espais naturals, entre els quals s'establix la consideració d'utilitat pública i l'interés social, a tots els efectes, incloent els expropiatoris.
I la resta dels articles, especialment els que regulen la tramitació de les figures de protecció, tampoc establixen cap condició addicional en relació amb la conformitat dels propietaris.
.
.
*(inintel·ligible)* i afectats.

Per tant, eixe decret que vosté ha mencionat que ha elaborat vosté, empitjora sensiblement l'anterior i vulnera l'esperit de la llei al desplegar i imposar un criteri de caràcter no objectiu, que deixa en mans de particulars la possibilitat o no de protegir un paratge natural.

Vosté, el que ha fet en este decret és, en compte de fer imperar en matèria de protecció del territori factors «objectius» basats en la valoració científica, en la presència d'elements faunístics, florístics, ecològics, paisatgístics, que de manera contrastable i mesurable recomanen la protecció, independentment de la propietat i de la seua conformitat o no, el que fa vosté és limitar la protecció només, només als casos en què siguen favorables els propietaris dels terrenys afectats.

I ací mos sorprén molt el contrast que se presenta entre altres actuacions públiques en les quals, quan s'invoca motius d'interés públic, s'arriba a imposar determinats usos del sòl o la implantació d'obres, d'infraestructures, d'instal·lacions de manera imperativa, fins i tot recorrent a fórmules com l'expropiació forçosa, com vosté sap perfectament.
Però resulta molt sorprenent este doble raser, de manera que el PP considera normal i acceptable que es puga imposar, contra la voluntat dels propietaris afectats, una instal·lació de caràcter industrial, una carretera, les vies de l'AVE, les obres per abastir una determinada dotació pública.
Però considera, o millor dit, no considera que este mateix criteri se puga aplicar en el cas de defensar uns valors ambientals.
Per què, senyor conseller?
Per què el doble raser?

 

I més encara, quan el traçat de la ubicació de determinades infrastructures, es fa de manera molt discutible, i no sempre està recolzada per documentació justificativa que s'ha triat la millor ubicació.
N'hi ha molts exemples que podríem mencionar.

Tanmateix, una vegada l'administració decidix un determinat traçat o ubicació, s'ocupen els terrenys i se pot recórrer a expropiacions sense contemplació, com vosté sap perfectament.
El mateix passa en l'urbanisme actual, emparat per l'antiga RAU o per la nova LUV, què més dóna?
En açò no ha canviat.

Dotzenes d'urbanitzacions, fins i tot camps de golf, instal·lacions recreatives de dubtosa viabilitat, de molt discutible utilitat pública, tenen la consideració d'utilitat pública, d'interés públic.
Encara que no estiguen destinades ni a serveis ni a necessitats bàsiques de la població.
Encara que només siguen negocis privats, d'utilitat i rendibilitat estrictament particular i d'interés només particular.
Però se pot aplicar una llei que permet expropiar.

En eixa declaració d'interés públic per a projectes urbanístics, per a obres públiques, que pot atorgar discrecionalment l'administració, a voltes de manera injustificada, sense concórrer motius objectius.
En tots estos casos s'actua sobre propietaris privats i no se'ls demana l'opinió.
No s'espera la seua conformitat.
S'actua de manera imperativa.
Se l'expropia si fa falta de manera expeditiva.

Per què no s'aplica això al medi ambient, senyor Blasco?
Per què té eixe doble criteri?
És que.
.
.
clar, per vosté el medi ambient val molt poc.
Per vosté el medi ambient val molt poquet.
Per això no aplica els mateixos criteris.

Nosaltres estem parlant d'espais naturals, que per les seues característiques objectives, pels seus valors ecològics, provats i demostrats, amb estudis tècnics, científics, comptant amb la voluntat majoritària dels ajuntaments, se proposen per a constituir un espai, un paratge municipal protegit.
Vosté, amb el seu decret, fa impossible l'adopció d'estes figures de protecció municipal si no volen els propietaris.
I açò no és ninguna *tonteria*, és molt important.

Està clar que la condició que vosté ha imposat al modificar el decret, farà molt difícil, per no dir impossible, la protecció de molts paratges valuosos, malgrat disposar de dades o informes objectius que justifiquen la protecció malgrat comptar amb la voluntat manifesta de la majoria municipal.
Això és el que vosté ha fet en eixe decret.

No és un cas aïllat, és coherent en la seua feina política.
El seu treball normatiu en matèria ambiental, territorial i de planificació sempre el que fa és deixar la protecció del medi en últim lloc, eliminar les característiques naturals, els condicionants de caràcter natural i ecològic que puguen dificultar o impedir la urbanització, l'ocupació accelerada del territori.
I només en aquells llocs on no causen problemes, on a vosté no li molesten, se deixa que ahí se puga aplicar eixa protecció.

En definitiva, vosté, en imposar eixa mesura, el que està fent és que la protecció dels paratges municipals ja no es farà en base a criteris objectius, sinó a criteris d'altres tipus, criteris polítics, criteris econòmics, criteris d'oportunitat en base a interessos diversos però no objectius.
I el que reclama la llei, i el que reclama la llei, i li repetisc el que diu la llei en el seu article, en el qual parla clarament de quina és la condició que s'ha de fer la protecció, en l'article 9, l'únic criteri, l'únic, són especials valors d'interés local que requerisquen la seua protecció, conservació i millora.
És l'únic condicionant que posa.
Vostés li han afegit un condicionant nou que no existia en la llei, que no existia en el primer decret que se va elaborar, i que apareix ara i que dificulta que eixa protecció se faça amb criteris objectius.

Vosté ja me dirà que ha protegit una muntonada de paratges municipals.
Efectivament, en criteris no objectius, sempre i quan no siguen terrenys privats, i sempre i quan, si són privats, vol el propietari.
Aplicaria vosté eixe tipus de condicionants a les obres públiques?
Aplicaria vosté eixe tipus de condicionants a les activitats que s'estan motivades per interessos públics?
Diga-m'ho.
No, segur que no.

En eixos casos, inclús quan són molt discutibles, s'aplica eixe criteri d'interés comunitari, d'interés públic, i aleshores pot passar l'*apisonadora*,vulga o no vulga el propietari dels terrenys.
Però per a la protecció del medi ambient s'exigix que estiga d'acord el propietari.
No s'exigix en altres casos.
Sí en la conservació del medi ambient.
Per què el medi ambient és el menys important?
És que no és un interés públic?
És que no té valor pels ciutadans?
És que no interessa res?

 

¿Per què el medi ambient sí que ha d'exigir per la protecció d'esta figura la conformitat del propietari, i no per a una urbanització, per exemple, que es declara immediatament d'interés públic?
O per a una obra determinada?
Per què eixe doble criteri.
I sobretot, per què ho ha retirat vosté del decret?
Per què en el decret inicial açò no figurava com a obligació, figurava simplement com un element a tindre en compte i vosté ho ha inclós en este decret que ha elaborat vosté com a condició necessària.
I açò ha vetat determinats paratges naturals molt valuosos, que per culpa d'eixe decret no es poden protegir, no estan protegits a hores d'ara.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

En representació del Grup Parlamentari Socialista, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, presidenta.

Jo entenc la preocupació del senyor Arnal.
El problema és que no acabo de tindre clara l'argumentació.
Miren, aquí tenim dos decrets.
El de juliol del 98, efectivament, que és substituït pel de setembre de 2004.
El de setembre de 2004 queda clar que diu: en el cas d'afectar-se terrenys privats, l'ajuntament haurà d'ajuntar conformitat expressa per escrit dels titulars, sin cuyo requisito la citada conselleria competente en materia de Medio Ambiente, no emitirá el criterio de conformidad favorable.

Estic d'acord.
Però, si llegim el decret del juliol del 98, diu el mateix, concretament l'article 6.
2 diu: es consideraran prioritaris els terrenys de propietat pública sin perjuicio de aquellos otros de titularidad privada, cuyos propietarios manifiesten al municipio o a la Generalitat su interés en la protección de los mismos, quedando constancia fehaciente de este hecho en un escrito de conformidad de la propiedad.
I concretament al final diu: de los anteriores criterios se considerarán imprescindibles los siguientes: el 1, el 2, tal; el 2, que és el que tenim.

Per tant, en un principi, tant al decret del 98 com al del 2004, diu que se considerarà imprescindible la conformitat dels propietaris, a un i l'altre.
Per tant, és que no acabo de vore bé el canvi.
Perquè es demana el mateix en un que en l'altre.

Si passem a altres qüestions, per exemple els terminis, són també idèntics.
La conselleria comunicarà a l'ajuntament, en el termini d'un mes, el seu criteri sobre la iniciativa presentada al municipi; no canvia res.
També un mes per a informació pública a l'hora de presentar al·legacions; no canvia res.
I dins del termini màxim de tres mesos l'informe de la conselleria serà elevat al consell; tampoc canvia.
Tampoc canvia el tema d'afecció urbanística, el planejament municipal s'haurà d'adaptar al pla especial de l'espai protegit en qüestió.

I respecte el finançament tampoc canvia, el finançament dels paratges naturals municipals correrà a compte de l'ajuntament.
Ara bé, sense perjudici de la col·laboració econòmica que al respecte pot establir la Generalitat.

Per tant, jo dic que compartisc, senyor Arnal, la seua preocupació.
L'única cosa que no acabo de vore de forma clara el canvi qualitatiu que es produïx entre un decret i l'altre decret.
Perquè, a més a més, si per exemple, i posaríem casos particulars, per exemple a la província de Castelló.
.
.
el Mollet, per exemple, el tema del Mollet, que és un paratge natural, bo, s'ha de convertir en un paratge natural municipal.
Jo recorde també que en la Llei 11/94, de 27 de desembre, d'espais naturals protegits, no marca aquest aspecte que vosté considera preceptiu; és a dir, l'autorització dels propis propietaris.

Però li avance una cosa.
Jo sempre he estat conforme i el meu grup sempre ha estat conforme, no solament que es consulte els propietaris, sinó que els propietaris puguen, en certa instància, condicionar d'alguna manera la determinació de la pròpia conselleria.
Perquè al cap i a la fi, l'interrogant que jo plantejo aquí és, qui millor que els propis propietaris a l'hora d'establir condicions de protecció?

 

Per tant, i finalitze, insistisc, entenc la seua preocupació, que estic segur que també la compartim nosaltres.
Però no veig la diferència exacta entre un decret i un altre decret, perquè en els dos se necessita la conformitat de la propietat.
En els dos.
En cas de no haver d'acudir a la conformitat de propietat, se pot recórrer a una altra figura, que ens marca la Llei d'espais naturals protegits, com és el paratge natural.
Sense necessitat que siga municipal, sinó paratge natural.
Per tant, pense que tant en terminis, com en afecció urbanística, com en finançament, com a l'hora de conformitat de la propietat, no canvia res entre un decret i l'altre.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il·lustre diputat senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Realmente yo tengo que hacer una intervención muy breve.
Señalar que el señor Arnal, cuando plantea una nueva iniciativa en esta cámara, pues realmente yo creo que tiene la argumentación de siempre: tópica, manida y sin argumentos, que la va aplicando a los distintos temas que, bueno, pues va buscando como excusa para intervenir en esta cámara.
Pero realmente, pues no aporta nada.
Y realmente después de la intervención del señor Sanmartín, a mí me queda muy poco que decir.
Todos los argumentos puntuales que ha hecho usted sobre el decreto, han sido totalmente rebatidos por el señor Sanmartín.

Por lo tanto, yo creo que lo que queda es, haciendo referencia a esos tópicos, a esos argumentos que utiliza usted, señalar que los 29 parajes naturales que se han declarado por el Gobierno Valenciano, por la conselleria de Territorio en esta legislatura, aplicando una ley socialista de 1994.
Bueno, pues se une al incremento de superficie protegida del 3 al 28%, del desarrollo de la política de residuos, de la protección de nuestros bosques, de toda esa gran política ambiental de que estamos muy muy orgullosos.

Y por lo tanto, señalar ya para terminar, que no cabe más, yo creo que usted lo que tendría que haber hecho hoy, es felicitar a la conselleria, al Gobierno Valenciano, precisamente por ir mucho más allá de lo que ustedes podrían pensar que se hace en política de protección de territorio y de nuestros parajes naturales.

Ya le digo, esa protección global que tiene todo el territorio, además utilizando una figura de difícil aplicación como ya ha señalado el señor Sanmartín, que sin duda este decreto mejora.
Y el señor Sanmartín cuando lo ha explicado, ha demostrado que conoce el decreto, cosa que usted pues yo creo que no le pasa.
Realmente se trataba, es una mejora administrativa, es una mejora que da mayor participación al ayuntamiento, y es una mejora que facilita el apoyo de la conselleria a los ayuntamientos.

Entonces, yo creo que para terminar ya, únicamente señalar que incide usted en los mismos temas.
Que yo creo que debe usted reconocer cuando la conselleria hace una política de protección seria, sensata y por todo el territorio, pues lo debe reconocer, porque si no usted desvirtúa sus propios argumentos.
Y que realmente, desde luego, desde el Partido Popular vamos a rechazar cualquier consideración que hace usted sobre este tema.

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, il·lustre diputat.

Té la paraula l'honorable conseller, senyor Blasco.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyores i senyors diputats.

Es una llàstima, senyor Arnal, que cada vegada que se plantege ací l'oportunitat de tindre un debat seriós sobre el tema de medi ambient, desaprofitem l'oportunitat per reiterar sempre les generalitzacions de sempre, sense cap contingut i, sens dubte, fent afirmacions que no tenen res a veure amb la realitat i, sobretot, amb una política tan dinàmica en matèria de protecció dels nostres recursos naturals i la defensa del nostre medi ambient com es ve duent a terme en esta comunitat en els últims anys especialment, però també en algunes etapes anteriors.

I eixa falta de seriositat i de rigor, senyor Arnal, porta inclús a dur a equívocs a esta cambra.
El decret en el que vosté hui basa la meua compareixença és un decret, el 16 de l'any 2004, que fa referència a un decret del govern de la Generalitat Valenciana pel que se li dóna l'alta distinció de la Generalitat a títol pòstum al senyor Tarancón.
Fa falta nivell d'improvisació, fa falta nivell d'irresponsabilitat per a arribar a fer una compareixença d'un membre del govern ací recolzant-se en un decret que no té res a veure amb els paratges municipals.

I vosté hauria d'escoltar, senyor Arnal, perquè açò no seria més que una anècdota si quan jo li ho assenyalat en començar la meua intervenció vosté haguera dit: «doncs, mire, açò és un error que ens porta ací», però, clar, quan vosté presenta les coses u s'ha de ficar a preparar les qüestions i se n'adona perquè també és imprevisible vosté en les seues afirmacions, a vore si és que a la millor vosté volia que hui tinguérem una oportunitat, que sempre és saludable en esta cambra, per a recordar a unes de les persones que més ha aportat a la institucionalització de la nostra autonomia, com és el benvolgut conseller senyor Tarancón.

Dit això, senyor Arnal, perquè jo crec que vosté hauria de fer ­i li ho torne a reiterar­ esforços, perquè és una llàstima perdre's en superficialitats i en juís que moltes vegades no tenen ni tant sols la més mínima base per a plantejar-li.

Mire, jo no vull entrar en començar a desmuntar totes les afirmacions gratuïtes que vosté ha dit, però dir-li exclusivament una cosa.
Ho ha dit molt bé des del banc del Partit Popular, i és que estem desenrotllant una figura que està contemplada des de l'any 94 en la Llei d'espais naturals protegits.
Si fóra veritat tot el que vosté assenyala no s'hagueren pogut declarar en esta legislatura 29 paratges municipals protegits, per a un volum ja de 8.
054 hectàrees.
Estem duent a terme una política de conservació i de protecció de la nostra natura i del nostre territori com mai en la història d'esta comunitat s'havia fet.
Si a més de les figures de màxima protecció, com són las dels parcs naturals, la protecció de les nostres zones humides, una figura que és complementària d'estes, que per tant no té un nivell d'exigència com el dels parcs naturals, comporta que ja en esta legislatura hagen superat les 8.
000 hectàrees protegides sota la figura de paratges i de paisatges protegits, cau pel seu pes l'argumentació de vosté que, segons vosté, fa inviable que a través d'esta figura es puga protegir cap tipus de territori de la Comunitat Valenciana.

Mire, el que hem fet ha sigut una llei que està vigent des de l'any 94, adonar-nos que per a alguns ajuntaments, concretament per als ajuntaments més xicotets, resultava molt difícil tindre la memòria corresponent i l'argumentació necessària per a poder dur a terme esta declaració de paratges i de paisatges protegits, i hem concertat amb l'administració autonòmica un nivell de cooperació per a facilitar-los, a estos xicotets ajuntaments, la seua tasca per a poder posar en valor una part considerable dels seus territoris, sense anar a les figures màximes de protecció, que són altres les que estan en la llei, i de les que també estem fent ús en el govern de la Generalitat Valenciana.

I és necessari, és necessari, en estes figures que no tenen un gran nivell de protecció, comptar amb el consentiment de la iniciativa privada i, concretament, dels propietaris privats.
De fet, de fet, molts d'estos paratges municipals protegits, senyor Arnal, s'han fet inclús en ajuntaments en els que la seua formació forma part de la comissió de govern, i han sigut aprovats, inclús, pel ple corresponent.
És a dir, és una contradicció que vosté diga que això no té cap sentit i que no es va a fer, i, després, els mateixos correligionaris de vosté, en els ajuntaments, amb un gran sentit de responsabilitat que el deixen a vosté en evidència, són capaços d'aprovar en l'àmbit municipal esta figura i, a més, sabedors, sabedors, que és necessari, i en alguns casos així s'ha fet, el consentiment dels propietaris privats que en molts d'estos paratges municipals compten en eixe informe preceptiu.

És a dir, estem duent a terme una política seriosa, senyor Arnal, no es pot desqualificar eixa política amb errors de *bulto*, com el que hui ens porta ací, i molts menys en generalitzacions de coses que no tenen cap sentit, i jo apel·laria a la tenacitat amb la qual sé que vosté es planteja estes coses i li afegisca també un major sentit de responsabilitat perquè abordem estes qüestions sempre des d'un àmbit constructiu perquè en última instància, independentment dels distints posicionaments, la defensa del territori, la protecció del medi ambient, la millora dels nostres recursos naturals, és sempre important que trobem algun punt de coincidència.
El que resulta absolutament sorprenent és que vosté no trobe mai ni una única ocasió motiu per a felicitar el govern de la Generalitat per la política tan important i tan decisiva que està fent en la protecció del nostre medi ambient i del nostre territori.

Moltes gràcies.

 

*(Oocupa la presidència el vicepresident segon, senyor Joaquim Puig i Ferrer)*

**El senyor vicepresident segon:**

 

Moltes gràcies, conseller.

Té la paraula el senyor Arnal.

 

**El senyor Arnal i Ibáñez:**

 

Senyor conseller, em pareix sorprenent, molt sorprenent, que vosté s'aferre a una errata que veig que n'hi ha en la tramitació i que el decret a què ens referim és el 161 i ha quedat en 16.
Però, mire vosté, fins l'acord de la Mesa que referix com es trasllada esta proposta, no s'ha confós per a res.
.
.
Diu: «sol·licita la compareixença del conseller de Territori i Habitatge per a informar sobre els motius que han portat a l'elaboració d'un decret sobre paratges naturals municipals que deroga i substituïx el decret preexistent».
Home!
, pot haver una errata en un número, però està clar, i aixina ho interpreta la mateixa Mesa, de què estem parlant.
Resulta sorprenent que vosté no s'haja enterat.

Però, jo no vaig a perdre el temps en discutir sobre bovades, sinó entrant en el fons de l'argumentació, cosa que no ha volgut entrar vosté.
Sobre si es modifica o no es modifica amb els dos decrets el sistema de protecció i l'exigència de conformitat, doncs, lamente que algú no es llisca bé els decrets, però tinc els dos decrets i són molt clarets quant a eixa diferència.
Si es fixen en el decret més antic, apareix allò de l'autorització dels propietaris en l'article 7, en la declaració, molt més tard ja de tota la resta d'articles que s'han referit a les condicions per a protegir com s'ha de fer, el que ha de transmetre l'ajuntament, etcètera, etcètera.
I quan es referix a esta condició diu simplement, comença una frase que diu: «es consideren prioritaris els territoris».
Diu «prioritaris», no diu que siga una exigència indefugible, cosa que sí que diu el decret que vosté ha elaborat, el de 2004, 161 ­gràcies per recordar-ho­ on diu clarament que ho posa com a condició necessària ja en l'article 3, que fa referència precisament a la presentació de la iniciativa per part de l'ajuntament.
La diferència és notòria i un advocat la podria descobrir, torne a dir, és subtil, és subtil, però és clara.

I les conseqüències que té.
.
.
Clar, jo no li he negat a vosté que vosté haja protegit 29 paratges municipals, no ho he fet.
Espere que vosté no perda també les facultats auditives a més d'altres, però he dit clarament que eixa declaració no s'està fent amb criteris objectius, sinó subjectius, i no em retracte perquè en posar vosté este condicionant fa que el que prime siga la conformitat o no del propietari.
A vosté això li pareixerà bo o roín.
El que jo dic i continua sent vàlid és que no ho marca la llei i, en principi, no hauria d'exigir-se, no s'exigix d'altres actuacions de l'administració.
En este cas sí, i això respon que es té una concepció del medi ambient com a secundària.
I li donaré dos casos concrets, d'un d'ells vam parlar fa poquet, en el Mollet.
Vosté, en el paratge del Mollet, amb un cinisme molt refinat que es gasta, però dic «cinisme», va negar la protecció d'este paratge per les vies que depenen de vosté, d'iniciativa autonòmica, no vol cap d'ells, i insta els ajuntaments que recórreguen a la del paratge municipal protegit, però sap que precisament gràcies al seu decret no podran fer-ho, sobretot en un d'ells, perquè té una sèrie de propietaris que són els propietaris de les mines que estan explotant-se en la base del Mollet i que no volen.
Per tant, exigir això equival a dir que no es puga protegir, a no ser que es donen unes indemnitzacions astronòmiques.

Un altre cas és el de Paterna.
L'Ajuntament de Paterna ho té clar per majoria municipal des de fa anys, i està durant anys intentant la protecció del paratge de la Vallesa, enviant-li informes a vosté que reiteradament denega una i altra volta exigint la conformitat dels propietaris.
Mal fet en el principi perquè el decret anterior no ho exigia, i aixina es basen en eixos recursos que ha presentat l'ajuntament, i ara, al final, clar, si vosté s'obstina que actue retroactivament el decret, cosa que és sorprenent, el nou decret, aleshores vosté ahí sí que inclou eixa exigència per a impedir la protecció de paratges com este a on la majoria de l'ajuntament ho té clar: vol protegir-lo, i és vosté el que no permet en invocar un decret que s'ha tret de la màniga posant eixe condicionant.

Aleshores, jo no dic que vosté no protegix paratges municipals.
Seria bovo fer-ho perquè les estadístiques estan ahí, jo mire les estadístiques i no les falsege.
I vosté diu: «aplaudisca».
Bo, per a aplaudir-ho primer vosté hauria de deixar de mentir, i vosté hauria de deixar de dir que vosté ha protegit o el PP ha protegit el 30% del territori valencià quan tots sabem ­i les estadístiques estan ahí consultables i comparables­, quan sabem perfectament que el PP en tots els anys de legislatura ­no vosté abans, sinó tots els governs del PP­ han protegit vora el 4% del territori valencià en figures que depenen de la Generalitat, el 4%.
I vosté l'amplia en el 30%.
Jo no li aplaudiré en la vida perquè tinc dades davant dels ulls que me mostren que això és fals.
I això, si vol, mire vosté les pàgines on vénen les estadístiques oficials, comparades amb tota la resta de l'Estat.
Jo *chapeau* al 4% que vosté ha protegit.
Em pareix bé el 4%.
Però, si me'l vol unflar al 30%, li diré que vosté m'està mentint.
I si vosté m'està dient que ha protegit molts paratges municipals, també puc estar d'acord, però estic dient que en introduir eixa modificació, eixa exigència, està impedint que alguns paratges molt valuosos es puguen protegir pese que tenen valors objectius recolzats per la llei.
I vosté en eixe cas farà que la protecció no siga objectiva, sinó basada en altres criteris: econòmics, polítics, d'imatge, de voler fer vosté propaganda, el que vulga, però no criteris objectius que és el que caldria imperar a diferència d'altres obres públiques o d'altres interessos públics.
I ahí hi ha un doble raser que vosté no m'ha contestat per a res com el justifica.
Per a vosté el medi ambient no val el mateix que una carretera, val molt menys, molt menys!

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.
Perdón, señor Carles Arnal.

Señor Sanmartín, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, president.

Insistir en el mateix.
Si comparem els dos decrets, setembre de 2004 amb juliol de 1998, insistisc en el mateix.
Si la preocupació per a nosaltres és que els propietaris puguen determinar, condicionar una declaració, succeeix el mateix amb el Decret de juliol de 1998 que amb el de setembre de 2004.

La meua preocupació haguera estat si el canvi entre un decret i altre haguera llevat potestat de condicionament als propietaris que, insistisc, són els més coneixedors de la seua zona.
Si comparem els dos decrets veiem clarament que en el del 98 la conformitat de la propietat és imprescindible, insistisc, es considera imprescindible el punto 2, y el punto 2 es escrito de conformidad de la propiedad, i si passem al Decret de setembre de 2004 és idèntic al respecte.

Per tant, insistic, si la preocupació és que el condicionament dels propietaris pot restar determinades actuacions a la conselleria, pense que l'argument no acaba d'estar massa clar.
Insistisc, com no veig la diferència entre un i l'altre, però tampoc ni en terminis ni en afecció urbanística ni en finançament, he de dir el que he de dir, és a dir, em pareixen els dos perfectament respectuosos tant amb la Generalitat com amb els propietaris particulars.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Sanmartín.

Tiene la palabra el señor conseller.

 

**El senyor conseller de Territori i Habitatge:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyores i senyores diputats.

Senyor Sanmartín, mire vosté, la diferència entre un decret i un altre, tal com vosté assenyala, és mínima.
Per tant, no n'hi ha cap qüestió que es modifique substancial en un decret respecte d'un altre.
Per tant, té vosté raó quan està dient que açò no representa cap modificació qualitativa en relació al que assenyalava un decret i el que assenyala l'altre.

L'única qüestió que hem modificat és que l'experiència d'estos últims anys, des de l'any 94 fins avui, ha demostrat que molts ajuntaments que tenen una estructura administrativa molt xicoteta, que no tenen capacitat per a poder desenrotllar les exigències que plantejava la Llei d'espais naturals, es trobaven moltes vegades amb impossibilitat de desenrotllar o de formular el que havia de ser un paratge municipal que tenia exclusivament un àmbit local o supramunicipal, comarcal, per dir-ho d'una altra manera.
I el que hem fet ha sigut col·locar-nos al costat d'estos ajuntaments per a facilitar-los, a través de la cooperació, l'elaboració de documents que permetera a estos ajuntaments d'infraestructura administrativa molt xicoteta poder fer eixa proposta.

Per tant, té vosté raó quan assenyala que això no representa més que col·locar-nos en una política d'àmbit municipal el més propet que podem d'ells per a intentar.
.
.
I el resultat ha sigut espectacular.
El resultat ha sigut que, independentment de propietaris privats o no, d'ajuntaments o d'altre tipus de retòriques que sol formular el senyor Arnal, el ben cert és que hem passat en una legislatura a tindre en estos moments 29 paratges municipals, la qual cosa vol dir que la fórmula que hem trobat és una fórmula dinamitzadora d'esta figura de protecció que, en allò substancial, se manté exactament igual en un decret que en un altre.
Eixa és la millor constatació de la vàlua, de la decisió que hem pres.
I, per tant, tindre en estos moments més de 8.
000 hectàrees protegides, que és una fórmula complementària d'altres graduacions proteccionistes que tenim en el nostre marc jurídic legal, doncs bé, jo crec que és un motiu de satisfacció si u vol ser objectiu sobre eixe particular.

I l'altra, senyor Arnal, jo no vaig a continuar, perquè és que vosté no escolta, i aleshores és un exercici *tonto*.
És a dir, no és una errata.
El que està erràtic és vosté des del primer dia.
No és una errata.
Vosté mateix, en la seua pregunta, no fa referència a això que vosté després ve ací i diu.
Vosté ací planteja el Decret sobre paratges naturals municipals, el Decret 16/2004.
I després, eixa mateixa actitud erràtica de vosté porta que la mateixa presidència de les Corts, en l'ordre del dia que estem hui desenrotllant ací, està parlant d'un decret que, torne a dir-li, per a confusió mental de vosté, és un decret que el que planteja és l'assignació, la concessió al senyor Tarancón, a títol pòstum, de l'Alta Distinció de la Generalitat.
Si vosté haguera començat no considerant-ho això una errata, sinó la fórmula de la confusió mental que vosté aporta a este tipus de debats, açò haguera sigut una anècdota.
Però ara torna a pujar vosté ací a dir que ací estem confonent els demés.
No, el que està confonent és vosté.
El que està confonent és vosté.
I no crega que per utilitzar termes de cinisme, de mentires, això a vosté li dóna més força.

Li ho torne a dir.
Està resultant especialment rendible l'actitud de vosté.
I és una llàstima, que li ho dic per al seu grup, perquè algunes d'estes qüestions es podrien abordar en uns altres termes perquè al final traguérem algun tipus de conclusió.
Vosté continua estant instal·lat en la desqualificació sistemàtica, en la falta d'arguments seriosos per a donar suport a una política que seria legítima i lògica des del seu grup.
I que el que està portant-lo és que les seues postures queden marginades ací, com vosté veu, i fora d'ací.
Eixe és el balanç que vosté tindrà al final d'esta legislatura, desgraciadament per a una força tan respectable com a la que vosté pertany.

Moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor conseller.

Se levanta el pleno.
Se tanca el ple.

 

*(S'alça la sessió a les 12 hores i 38 minuts)*