Untitled Web Page



**Ple de les Corts Valencianes realitzat el dia 6 d'octubre de 2004.
Comença la sessió a les 10 hores i 48 minuts.
Presideix el Molt Excel·lent Senyor Julio de España Moya.
Sessió plenària número 32.
Primera reunió.**

 

 

***Debat de totalitat del Projecte de llei del Consell Valencià de Persones Majors.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Socialista (RE número 16.
374, BOCV número 61).***

 

**El senyor president:**

 

Senyories.
Senyors diputats, senyores diputades.

Punto primero del orden del día: debate de totalidad del Proyecto de ley del Consejo Valenciano de Personas Mayores.
Enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Socialista, registro de entrada número 16.
374, *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 61.

Tiene la palabra, para presentación del proyecto de ley por el Consell, la honorable señora consellera doña Alicia de Miguel.

Buenos días.
Bon dia, senyora consellera.

 

**La senyora consellera de Benestar Social:**

 

Bon dia.

Señor presidente.
Señoras y señores diputados.

Iniciamos hoy un nuevo curso parlamentario en cuanto a materias de bienestar social se refiere con la presentación ante el pleno del Proyecto de ley del Consejo Valenciano de Personas Mayores.

Espero, y así lo deseo, que este período de sesiones nos permita un diálogo y un consenso, junto con un talante constructivo, entre la Conselleria de Bienestar Social y las fuerzas políticas con representación parlamentaria.

Deseo comenzar, como no podría ser de otra manera, expresando mi más sincera felicitación a los nuevos portavoces adjuntos del Grupo Parlamentario Socialista y reconociendo la labor de su anterior portavoz adjunto, la señora Espí, manifestando la alta consideración que le tengo, y usted, señora Espí, señora diputada, sabe que lo digo de todo corazón.

Presentamos hoy, como digo, un nuevo proyecto de ley.
Un proyecto de ley enmarcado en el proceso de renovación y modernización jurídica de las políticas sociales, que el gobierno valenciano va a seguir acometiendo a lo largo de toda esta legislatura.
En este marco vamos a impulsar una decidida acción de gobierno una vez más, que permita a nuestra comunidad seguir liderando en el ámbito de las políticas sociales y de mayores un puesto preeminente entre las comunidades autónomas de España.
Ser un referente legislativo, tanto a nivel nacional como autonómico, a través de un ambicioso programa normativo centrado en la búsqueda de soluciones a los problemas y a las demandas de la sociedad, de todas las personas, a seguir valorando y promocionando la diversidad cultural y la diversidad social y, por supuesto, orientando a la protección y a la integración de aquellos sectores que más necesitan de protección.

Señorías, todos tenemos cabida en la Comunidad Valenciana.
En el objetivo del Gobierno está conseguir la máxima cohesión social.

Señorías, el proyecto que hoy presentamos es un texto articulado, bien estructurado, fruto de un proceso profundo de reflexión y de estudio de las necesidades del colectivo de personas mayores.
Un colectivo que en la Comunidad Valenciana está cerca de las 750.
000 personas, pero que las proyecciones efectuadas sitúan esta cifra en más de 900.
000 de aquí a tres lustros.

Con estos datos no es, por lo tanto, muy difícil interpretar que nos hallamos ante un sector de la población con un peso específico muy destacado.
Y en este sentido, el gobierno valenciano desea una vez más reconocer el esfuerzo social de los mayores y dar una utilidad social a su experiencia, habilitando a su vez los medios que hagan posible un intercambio fluido de ideas y de opiniones, y dando continuidad a una labor creadora de toda una vida, que no tiene por qué crecer una vez alcanzada determinada edad.

Este es el espíritu de la ley.
Obedece, por lo tanto, al propósito de facilitar la participación efectiva de nuestros mayores en todas aquellas actuaciones que se desarrollan en materia de servicios sociales, destinadas a mejorar su bienestar y su calidad de vida.
Y, señorías, queremos que lo hagan desde la total independencia y desde la total y más absoluta libertad.

Queremos, señorías, por lo tanto, con este proyecto cumplir uno de nuestros compromisos de gobierno, asumido al principio de esta legislatura.
Queremos, señorías, un compromiso que ­permítanme que les sintetice­ está fundado en dos razones muy principales.

Una primera razón: dotar del reconocimiento público al esfuerzo social que los mayores efectúan en el seno de nuestra sociedad.

Y una segunda razón: canalizar dicho esfuerzo hacia la participación y la colaboración en el desarrollo de las políticas sociales.

Tengo que añadir, señorías, que la presente ley, este anteproyecto de ley que presento ante ustedes, ha sido realizado tras intensas conversaciones que hemos mantenido con asociaciones de mayores y con todo el sector que representa de una u otra manera a los mayores.
Y este proyecto de ley ha sido recogido con gran interés y apoyado de forma expresa.
Y decirles también que, en su momento, fue presentado al Consejo Valenciano de Bienestar Social.

Como digo, desde estas premisas, señorías, queremos configurar un órgano eficaz, un órgano que, con sentido práctico, con flexibilidad, coopere y participe en el desarrollo de las distintas iniciativas y los distintos proyectos que de manera sucesiva vayan surgiendo en el tiempo, tanto desde el gobierno hacia las personas mayores como desde este Consejo de Mayores hacia el gobierno de la Comunidad Valenciana.

Queremos, por lo tanto, un foro suficientemente representativo.
Pero no queremos, señorías, una asamblea parlamentaria.
No se trata de dar cabida a todo aquel que lo solicite, sino de configurar un órgano estable, un órgano participativo donde el diálogo, el consenso y el talante sean la actuación constructiva y sean los pilares en los que se asiente ese valor fundamental que denominamos democracia, y que, insisto, señorías, es un objetivo prioritario del gobierno que este Consejo tenga y goce de la mayor libertad e independencia.

Si tuviera que resumirlo en pocas palabras, señorías, les diría que lo que queremos es hacer de este Consejo un Consejo útil para la sociedad, un Consejo ágil y un Consejo activo.
Decir, del mismo modo, como entiendo que sus señorías estarán de acuerdo, no se entiende bien el hecho de que se presente una enmienda a la totalidad alegando discrepancia del proyecto de ley en el espíritu y principio que lo inspiran y lo conforman.
Están obviamente en su derecho, por supuesto, pero resulta dudoso que, después de afirmar incluso en esta casa que les parece bien que exista un Consejo de personas mayores, ahora quieran devolver al Consell la norma que lo va a regular.

Señoría, ha sido imposible, desgraciadamente, por más esfuerzos que hemos hecho, el obtener consenso de los grupos Socialista y de Esquerra Unida.
Porque este proyecto, una vez más les digo, señorías, nace con el espíritu del consenso, con el objetivo de llegar a un consenso y a un acuerdo, porque todas las políticas que practicamos en beneficio de los mayores, en mi opinión, deben estar por encima de partidismos políticos.
Hemos dejado abierto, de manera muy especial y muy reflexionado, la composición del Consejo para consensuarlo en esta cámara, por eso no se detalla en el anteproyecto de ley, porque queremos consensuarlo en esta cámara, como después explicará seguro que de manera brillante la portavoz del Partido Popular.
Y lo hemos intentado, señorías, en todos estos días por parte del grupo llegar a este consenso.

El número de miembros, señorías, quince, no va a resultar tampoco un escollo, estamos dispuestos a solventar éste y otros escollos.
Pongo por ejemplo, señoría, los puntos de mayor importancia.
Que de una manera absolutamente consciente, insisto, no se recojan en la ley, porque, insisto una vez más, pretendemos que se consensuen en esta cámara.

En fin, señorías, ustedes verán.
Verán qué es lo que verdaderamente interesa a la sociedad valenciana.
Ustedes sabrán cómo defender lo mejor desde la oposición.
Pero en mi caso y mi obligación, como miembro del Consell, es presentar iniciativas, es procurar, en la medida de lo posible, que esta comunidad avance y funcione como es debido.
Y esto, señorías, es lo que estoy haciendo hoy aquí.

Espero que en este trámite parlamentario podamos reconducir esta situación, que podamos acercar posiciones de forma que entre todos encontremos las soluciones que más beneficien a los intereses de los españoles en la Comunidad Valenciana.

Una vez dicho esto, señorías, que creo que es muy importante, paso a decirles y a relatarles de manera más pormenorizada el proyecto de ley.

Este proyecto que hoy presentamos se estructura en veinticinco artículos recogidos en cuatro títulos, más dos disposiciones adicionales, tres transitorias y una final.

El título I recoge la esencia de la norma que nos ocupa.
Esto es, la creación del Consejo Valenciano de Personas Mayores como órgano consultivo de la Generalitat, así como su adscripción a la conselleria con competencias en servicios sociales y su autonomía orgánica y funcional para asegurar ese trabajo independiente y objetivo en total libertad.
De igual modo, su sede se ubica en la ciudad de Valencia y será, les garantizo, la adecuada para el cumplimiento de sus fines.

El título II tiene por objeto regular las funciones del Consejo.
A estos efectos, define el concepto de persona mayor como aquellas personas con más de 65 años o 60, que hayan cesado en su actividad laboral o profesional; prevé asimismo los principios rectores inspiradores de su actuación; respeta los principios que informa la Constitución y el Estatuto de Autonomía, objetividad, veracidad e imparcialidad en sus informaciones y en sus propuestas, y respeta la libertad de expresión y de pensamiento.

La regulación de las funciones específicas del Consejo o, lo que es lo mismo, su objeto o contenido de actividad, están también contempladas en el artículo seis del proyecto de ley.

Si me permiten expresarlo de forma gráfica, el mismo contempla acciones de las instituciones de la Generalitat hacia el Consejo y de éste hacia aquellas, conexión que consideramos necesaria e imprescindible, y que denota la simbiosis y la interrelación que debe existir y que va a existir entre todos los organismos afectados, y que yo diría, señorías, que define muy bien lo que son las políticas sociales del gobierno de la Generalitat.

Finalmente, y en aras a constituir un órgano abierto y plural en todos los sentidos, se establece la posibilidad de colaborar con órganos afines o análogos dentro del ámbito de sus competencias.

El título III contiene la regulación que atañe a la composición del Consejo.
Nos hallamos ante un órgano colegiado.
En nuestro caso se establece un total de quince miembros como componentes del Consejo.
Una cifra, desde nuestro punto de vista, ni demasiado elevada ni excesivamente reducida, que permite, a nuestro juicio, hallar el consenso y la estabilidad necesaria en un órgano con funciones consultivas, sin renunciar al debate y a la controversia constructiva.

Nos parece una proposición racional que permite hacer frente a sus necesidades y que le dotará de la suficiente agilidad y flexibilidad a la hora de desarrollar sus objetivos.
Pero, en cualquier caso, señorías, como ya explicará la portavoz, tampoco es una cifra absolutamente cerrada.

El período de permanencia en el cargo se ha fijado en seis años.
Otra apuesta, señorías, por la estabilidad.
La condición de miembro del Consejo es incompatible, como es lógico, con cualquier ejercicio de cargo público.
Y la pérdida de dicha condición obedece a las causas generales ya previstas en las distintas leyes que regulan otros órganos colegiados: Ley del Consejo Jurídico Consultivo, Academia Valenciana de la Lengua, Comité Económico y Social, Consejo Valenciano de Cultura, etcétera.

Los órganos de gobierno del Consejo son de dos tipos: colegiados y unipersonales.
En los primeros encontramos al pleno y a la comisión permanente y, en los segundos, al presidente.

El pleno es el máximo órgano de decisión del Consejo, integrado por el número de miembros, señorías, que, vuelvo a insistir, es un tema que se puede llegar a consensuar, y que se reunirá, sin perjuicio de sesiones extraordinarias, al menos una vez al cuatrimestre.
Sus decisiones se adoptarán por mayoría simple de los miembros asistentes.

Por su parte, la comisión permanente, formada por el presidente, el vicepresidente, el secretario y los dos vocales, es el órgano encargado del desarrollo de las funciones ejecutivas.
Sus sesiones se celebrarán una vez al mes por regla general y sus acuerdos serán aprobados por mayoría simple de asistentes, siempre que estén presentes la mitad más uno de sus miembros.

Por último, el presidente, que será nombrado por Decreto del presidente de la Generalitat durante seis años renovables, asumirá las funciones de representación y de dirección del Consejo, además de aquellas otras inherentes a su cargo, y que asimismo se encuentren también contempladas en la propia Ley 30/1992.

Por otro lado, y con objeto de potenciar al máximo la labor de este Consejo, y favorecer el desarrollo de su cometido, el pleno podrá crear comisiones de estudio o ponencias de trabajo que preparen y elaboren los estudios e informes pertinentes.

Asimismo, y en aras de la máxima relación entre la administración y el Consejo, que no dependencia ni representatividad de éste respecto a aquella, tanto el president de la Generalitat como el conseller o consellera titular del departamento con competencias en servicios sociales podrán asistir con voz, pero sin voto, a las sesiones de sus órganos colegiados para informar de lo que se considere de interés común.
De igual modo podrán asistir a los mismos expertos que realicen actividades en el ámbito de las personas mayores con el mismo propósito.
El número inicial de asistencias se ha fijado en cinco, sin perjuicio de la presencia de un número mayor si se considera así oportuno.

Las disposiciones transitorias, por su parte, fijan los plazos para la puesta en funcionamiento del Consejo.
Así, en un término de seis meses, desde la entrada en vigor de la ley, se procederá al nombramiento de los miembros del mismo que, insisto, señorías, es voluntad del gobierno de la Conselleria de Bienestar Social que se haga también con el consenso de los grupos parlamentarios de la cámara.

La sesión constitutiva tendrá lugar un mes después de la publicación de dicho nombramiento.
Y el Reglamento orgánico y funcional se eleva al Consell para su aprobación en los seis meses siguientes a su constitución.

Señorías, como pueden comprobar, estamos ante un Consejo con unas funciones bien definidas, un órgano que contará con recursos y medios necesarios para el desempeño de su labor; que tendrá autonomía e independencia de pensamiento, de opinión y de decisión.
No queremos crear, señorías, un órgano servil, sino todo lo contrario, un órgano que sirva al colectivo de mayores de la Comunidad Valenciana y, por lo tanto, a la sociedad en general.
Ese es el objetivo de esta ley y del Consejo de Mayores que presentamos a la aprobación de la cámara.

En este contexto, creo que desde el Gobierno de la Generalitat hemos dado, señorías, suficientes muestras de que las políticas sociales son para nosotros una prioridad.
Asumimos, como corresponde, las críticas que se nos plantean, pero no compartimos aquellas cuyo único fin es descalificación y desgaste político y, al final, desgaste de la sociedad.

Hemos introducido programas, hemos aportado iniciativas, hemos escuchado atentamente la opinión de los demás, y todo ello ha dado lugar a una mayor calidad de vida en nuestros mayores.
Y pongo ejemplos, señorías, y permítanme que muy brevemente les diga que el incremento paulatino de plazas residenciales es una realidad; que el incremento de los centros de día es una realidad; que la implantación del bono-residencia fue en su momento una brillante realidad; que vamos a implantar el bono-centro de día y también el bono-respiro, señorías, y estamos convencidos de que va a ser también de gran beneficio para las personas que más lo necesitan.

Vamos a instaurar los centros de encuentro asistidos en la Comunidad Valenciana en distintas poblaciones; vamos a ayudar a personas con ancianos a su cargo; vamos a seguir promocionando los programas de teleasistencia; vamos a seguir promocionando los programas de tiempo libre, de salud; la atención farmacéutica en los centros sociosanitarios, que irá paulatinamente trasladándose también a aquellos centros de tercera edad que están regidos por la iniciativa privada pero en los que la Generalitat Valenciana tiene y comparte bonos de residencia; vamos a seguir promocionando el termalismo social; vamos a seguir insistiendo en el teléfono del mayor.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora consellera, cuando pueda.

 

**La senyora consellera de Benestar Social:**

 

.
.
.
y vamos, señorías, a seguir implantando de manera paulatina en la Comunidad Valenciana, después de esta experiencia como proyecto piloto, el programa Menjar a Casa, que tengo que decirles con satisfacción, señorías, que está siendo de mucha utilidad a muchas personas y que tiene en estos momentos un grado de satisfacción muy elevado, con los pocos días que está en marcha.

Son, señorías, solo ejemplos que acreditan a este Gobierno y a esta conselleria, que trabaja y que trabajamos bien en este sentido, señorías, con la ayuda, obviamente, de mucha gente y con la ayuda y el apoyo, señorías, de la sociedad.

El Consejo Valenciano de Personas Mayores es un paso más.
He comentado que su sino es fomentar el protagonismo social de un sector de población que tiene mucho que aportar a esta sociedad, del que tenemos muchísimo que aprender, señorías, que tienen la experiencia, la sabiduría y el conocimiento que solo da el tiempo.
Y no deseamos contemplar a nuestros mayores como un colectivo pasivo y receptor, porque no lo son, sino como un colectivo participativo, así como un colectivo desde el que se nos aporten sugerencias, propuestas, demandas e ideas y desde el cual se canalice.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señora consellera, termine, por favor.

 

**La senyora consellera de Benestar Social:**

 

.
.
.
toda la experiencia y sabiduría que nuestros mayores atesoran.
Acabo, señoría.

Creo que estamos dando un nuevo paso, un paso más en la consolidación de las políticas sociales en nuestra comunidad.
Saben, señorías, que estamos abiertos al diálogo y al consenso, ustedes lo saben.
Y espero que consideren, señorías, y reconsideren los beneficios de este Consejo, los beneficios que supone, y que actúen, señorías, a la hora de actuar, en lógica consecuencia.

Muchísimas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora consellera.

Y, ahora, sí.
Para defensa de la enmienda a la totalidad.
.
.
­perdón­ Digo que ahora sí, para defensa de la enmienda a la totalidad tiene la palabra la ilustrísima señora diputada del Grupo Parlamentario Socialista, doña Nuria Espí.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Buenos días, señores diputados, señoras diputadas.

Señora consellera, muchas gracias por su reconocimiento.
Me consta que verdaderamente lo ha dicho de corazón.

A partir de ahí, el que nosotros presentemos hoy aquí una enmienda a la totalidad del proyecto del Consejo, en ningún momento puede ser interpretado como que no estemos a favor de los consejos de participación, pero sí que no estamos de acuerdo con el anteproyecto que se nos presenta.
Dicho de paso, que estamos tan dispuestos como usted ha manifestado a seguir negociando e intentar que el Consejo de Personas Mayores de la Comunidad Valenciana que todos queremos constituir.
.
.
, porque creo que no hay nadie, ni incluso los que hemos presentado la enmienda a la totalidad, que no estemos por la labor de tener un Consejo pero que verdaderamente sea un Consejo no solo asesor sino un Consejo de participación de los mayores donde sean protagonistas del debate de las propias políticas que tienen que desarrollar.

Entonces, efectivamente, el proyecto que se nos presentaba en las manos no recogía, según nuestro criterio, como luego explicaré, los elementos fundamentales para poder decir que estamos hablando de un Consejo de representación de las personas mayores.

En cualquier caso, no seremos referente legislativo cuando ya más de nueve comunidades autónomas en el conjunto del Estado tienen funcionando consejos de forma que, por cierto, comparto bastante más que el anteproyecto que aquí se nos presenta.
Asturias, Andalucía, Navarra, Madrid.
.
.
de todos los colores y la comunidad, digamos, que hemos ido un poquito más retrasados a la hora de plantearnos el Consejo, cuestión que también fue reivindicada por este grupo independientemente de que fuera en su programa electoral.

Referente legislativo no seremos salvo que modifiquemos y mejoremos los que ya existen, y según nuestro punto de vista, en este momento el proyecto que se nos trae a debatir más que ser referente se podría convertir.
.
.
, desde luego sí en el referente de cómo no hay que hacer una norma para un Consejo para las personas mayores.

Usted ha hecho también al principio, y yo también, como no puede ser de otra manera, un mapa de la situación de la comunidad demográficamente hablando, en la situación en que se encuentran las personas mayores en la comunidad.
Yo creo que es fundamental a la hora de hablar de la importancia de este Consejo, partir de la situación que tenemos en la comunidad con las personas mayores.

La sociedad valenciana, como el resto de las comunidades del Estado y, en general, en el marco de la Comunidad Económica Europea, hemos experimentado en los últimos años, desde luego, una variación significativa en las tendencias demográficas debido, claramente, al descenso de la natalidad y al incremento de la esperanza de vida.
De los cuatro millones de personas que viven en nuestra comunidad, 750.
000, más de 750.
000 tienen más de 65 años, y de estas, 63.
000 son mayores de 84, y alrededor de 120.
000 personas en la comunidad viven solas.

Pero este proceso de envejecimiento no ha de ser considerado como un problema, sino como una oportunidad social que es necesario aprovechar.
Las personas mayores no deben ser vistas como una carga sino como un grupo de ciudadanos que debemos conocer, atender e integrar dentro de su propio entorno.
Hay que romper con los estereotipos de igualar la vejez a la marginación y a la exclusión, de la vejez con inactividad y de la vejez con la enfermedad.

Las personas mayores deben contar con el apoyo público que merece su dignidad.
El envejecimiento de la población es la expresión de un triunfo humano: vivir más y vivir mejor.
Dar vida a los años.
Esas campañas de concienciación serán, según nuestro punto de vista, tarea fundamental y básica de ese Consejo; recuperar la dignidad y reconocer a los mayores como parte presente activo de nuestra sociedad.
Los mayores de la Comunidad Valenciana no requieren de tutelas, requieren de mecanismos de participación, también para la elaboración de sus políticas.

En el ámbito de la integración social del colectivo, el reto de la dependencia somos todos conscientes de que constituye actualmente el mayor imperativo que los países desarrollados hemos de responder.
Este reto se manifiesta en un doble plano: desde un plano macrosocial, en el aumento del peso poblacional de la cuarta edad, es decir, personas mayores de 80 años; y en el plano de lo microsocial, en una crisis de los apoyos de los sistemas de apoyo informal que todos sabemos.
La incorporación de la mujer al trabajo, las nuevas realidades sociales.
.
.
impiden que quien tradicionalmente había atendido a estas personas lo pueda seguir haciendo.

No hay que olvidar que este modelo de apoyo informal en España y en nuestra comunidad particularmente, se describe de la siguiente manera: la mayor parte de la asistencia a las personas mayores con dependencia la proporciona la propia familia; el 83% de cuidadores son mujeres y de ellas declaran que no reciben ayuda de nadie para la realización de esta tarea, el 61,5; el intervalo de edad de los cuidadores, entre los 45 y 69 años.
Situaciones que nada tienen que ver con aquellas que carecen de soporte familiar o que no disponen de medios económicos para recibir asistencia privada y que necesariamente requerirán otro tipo de intervenciones.
Afortunadamente tenemos ya el conocimiento, diría la esperanza, pero digo ya el conocimiento, de que antes de finalizar el año 2004 tendremos el Libro blanco de la atención a la dependencia aprobado por el Gobierno de España, y que en el año 2005 tendremos finalmente aprobada, también, la ley del sistema nacional de dependencia que es fundamental para desarrollar estas políticas activas.

El Partido Socialista lo llevaba en su programa electoral; el ministro de Trabajo recientemente en Salamanca ha manifestado fechas y así será.

Los socialistas somos conscientes de la necesidad, desde luego, de que hemos de escuchar a esa población, de conocer las necesidades y demandas y ofrecer alternativas posibles a las mismas.
Es fundamental dar un nuevo enfoque del diseño de las políticas sociales ante unos retos que son derivados de un envejecimiento progresivo de la población.
No solo hemos de ocuparnos del reconocimiento del derecho a las prestaciones sociales, debemos también, entre otros, potenciar la cohesión social para reducir los niveles de desigualdad entre las personas, atenuar la dependencia de las familias e incrementar su autonomía personal, reducir su vulnerabilidad y riesgo de exclusión y, así mismo, afirmar su dignidad y aprovechar sus capacidades.

Tenemos, por otro lado.
.
.
­ahí no coincido con la señora consellera y, desde luego, con lo que ella dice sobre las políticas de la conselleria­, en nuestra comunidad, desde nuestro punto de vista, un panorama desalentador.
Las plazas residenciales para atención a las personas mayores que lo requieren se sitúan en una oferta de un 2,37 por cada cien plazas.
.
.
­19.
000, que estarán, estarán, pero no están, señora consellera.
Solo una de cada cuatro plazas es pública.
Y en las residencias privadas los precios son inasequibles para la mayoría de la población.

La media en España oscila en torno a un 3,5% de plazas ­lo sabe­, en Europa un 5,1%, y nosotros seguimos no superando el 2% como cifra real de atención a las personas que requieren de una plaza residencial.

Veamos el servicio de ayuda a domicilio, lo mismo.
Nos mantenemos en el 0,8.
Espectaculares los resultados en 29 pueblos de la comunidad para el Menjar a Casa, al *migdia*, el *catering* social, 29 pueblos de los cuales 27 del Partido Popular.
Pero es que tenemos el resto de pueblos de nuestra comunidad sin tener la posibilidad de ese servicio de atención.
Espectacular me parece hablar de eso, de un programa de servicio y ayuda a domicilio y, sobre todo, de abordarlo desde la racionalidad de planear las necesidades reales a través de quien debe hacerlo, que son las entidades locales.
De nuevo, fallamos en el diagnóstico y, de nuevo, fallamos en el recurso que ponemos.

Pero, claro, no podemos hacer otra cosa porque no hay dinero.
Y ahora usted nos anuncia el bono-centro de día, nos anuncia el bono-centro respiro.
.
.
¿Más bonos para no superar nunca el listón de las 5.
000 plazas del bono-residencia de ahora?
¿Más bonos si no vamos a tener financiación?

Ahora, me callaré porque tengo la esperanza que con todo lo que anuncia, la Conselleria de Bienestar Social tenga al menos un incremento del 40% con respecto al presupuesto del año anterior, porque, claro, si anuncia medidas que no va a poder financiar, va a ser bastante difícil que ustedes puedan cumplir todo lo que ahora están diciendo.

La teleasistencia, ni comentarios.
No llega a 15.
000 personas.
Deberíamos atender en torno a 15.
000 personas; no alcanzamos los 2.
000.
Por lo tanto, estamos bastante más por detrás del resto de España.

El resto de recursos, no los mencionaré, no los mencionaré porque a penas alcanza significación estadística.
Lo que dice Eurostad, de que somos los últimos de Europa, lo sabemos, pero lo que dice Eurostad, también de que la comunidad es la última de Europa y la última de España, también.

Y coincidiendo con algunos datos que el propio Inserso ha planteado, yo creo que hay algunos que deben ser dignos de mencionar.
Casi uno de cada cuatro mayores en nuestra comunidad viven solos.
El 60% de ellos cuida habitualmente de sus nietos; el 40% de los encuestados manifiesta haberse relacionado a través de esa vía, de la atención personalizada a los nietos en los centros formativos; un 32,7 de los cuidadores declaran estar cansados y hartos, y un 27,5 aseguran que están sufriendo un deterioro de la salud.

Las familias reclaman una mayor colaboración de los servicios sociales; la callada por respuesta.
El servicio de ayuda a domicilio, por cierto, ­datos del Inserso, y también encuesta en la Comunidad Valenciana­ es el servicio más requerido incluso frente al apoyo económico como se reclamaba en el año 1994, cuestión que, por cierto, en nuestra comunidad se aplicó con el famoso salario de ayuda al ama de casa y que ahora resulta que ha bajado el número de personas a quienes se lo dan, claro y.
.
.

En fin, vamos un poco a.
.
.
, la primera parte, reconocimiento de la situación, y vamos a la segunda, los principios básicos que para nosotros debe de tener el Consejo.

El concepto de dignidad de la persona con una vocación de universalidad y sin dar cauce a ningún elemento o circunstancia que pueda provocar discriminación o diferenciación es uno de los principios básicos que impregna la Constitución Española.
El artículo 50 claramente especifica que deberán ser funciones de los poderes públicos, además de garantizar la suficiencia económica de los ciudadanos de la tercera edad, la promoción del bienestar mediante un sistema de servicios sociales que atenderá sus problemas específicos de salud, vivienda, cultura y ocio.
Este es el principio inspirador.

Los socialistas reconocemos el sistema público de servicios sociales como cuarto pilar del estado del bienestar, que al igual que la educación, la sanidad y las personas, constituyen un patrimonio política y social irrenunciable.
Y, desde luego, elaborando estas políticas con la participación activa de los mayores.

Y, desde luego, no entendemos la participación activa de los mayores, no la podemos entender solo con macroactos en el Mestalla ni llevando a Rosita Amores a actos para el entretenimiento.
Entendemos la participación de los mayores dando cauces de participación real, potenciando el asociacionismo, que, según nuestro criterio, en los últimos ocho años ha sufrido una fuerte devaluación, desde luego discutible.

Nuestro criterio dice que el movimiento asociativo ha perdido el papel reivindicativo y el papel de motor impulsor de las políticas que afectaban al colectivo de mayores.
Se han convertido en un colectivo receptor de servicios, en un colectivo que utiliza políticamente en muchas ocasiones, en demasiadas, la conselleria para hacerse una propaganda mediática, a nuestro juicio en algunos momentos impresentable.

Para nosotros, la participación social de las personas mayores se debe de estructurar y, desde luego, estructurarse para apoyar las actividades del movimiento asociativo, y eso debe hacer el Consejo, mejorando las dotaciones de medios y equipamientos, ¡ay, señor!
, la información a los asociados y la formación de sus dirigentes, para que puedan desarrollar más actividades con mejor preparación y capacidad de gestión; impulsar el consejo autonómico de mayores, pero también los consejos locales municipales; reforzar las actividades de los órganos de participación social en los centros de mayores, en los hogares, en los clubes y en las residencias.

El Consejo de las Personas Mayores de la Comunidad Valenciana debe ser el cauce de participación institucional de las personas mayores para la mejora del bienestar social y de la calidad de vida de nuestros mayores en nuestra comunidad.
Debe ser también un foro de participación de los mayores de 65 años y de las entidades y organizaciones relacionadas con la tercera edad para la colaboración en la planificación, ejecución y seguimiento de las políticas y actuaciones destinadas a lograr el bienestar de ese sector de la ciudadanía.

El objeto del Consejo no es otro que la defensa de los derechos e intereses de las personas mayores residentes en la Comunidad Valenciana y la colaboración con las diferentes administraciones públicas en el marco de la ley.
Sus funciones las marcamos en nuestra enmienda con extensión y tendremos oportunidad de debatirlas, cuestión que tampoco venía, las funciones claras del Consejo, en la propia redacción de su propuesta de ley.

Me parece que lo fundamental, en el fondo, es interrelacionar el trabajo de la administración con la participación activa de los colectivos, con los sindicatos, con los referentes que trabajan con los sectores de personas mayores, para no solo abordar las situaciones, sino también dar respuestas.
Y, desde luego, contar con expertos de la universidad y con personas que puedan ayudar al colectivo a mejorar su expectativas en la comunidad, y siempre que sean convocados por el colectivo.

En cuanto a la estructura y composición, lo hemos dicho, dispuestos a negociar, ha cambiado el criterio, aceptamos el guante, dicen que están dispuestos a superar el 15, nosotros queremos y planteamos un pleno con 30 personas, un pleno, una permanente desde luego que no, pero el pleno, para que estén representadas todas las entidades, sindicatos, Federación Española de Municipios y Provincias, quien debe de verdad abordar las políticas, personas que están en los centros y reciben los recursos de servicios sociales, las organizaciones mayoritarias de mayores de la comunidad, las que sean ­demostrado que sean las mayoritarias­, representantes de la administración valenciana, representantes también del ámbito universitario.

En este caso no parece muy importante definir quién va a componer el Consejo, se lo dice el propio Consejo Jurídico Consultivo.
.
.
Cuando ustedes en la ambigüedad de los términos les dicen: "Habrá que consultar con asociaciones", "formarán parte asociaciones", "habrá que consultar con el tejido social".
.
.
Un término tan amplio que, al final, no sabes muy bien ni con quién tienes que hablar, y así se lo dice el propio Consejo Jurídico Consultivo.

En cuanto a la duración del mandato, seis años nos parece verdaderamente extenso.
Yo creo que lo lógico sería una vigencia para un consejo, teniendo en cuenta que estamos hablando de personas mayores, cuatro años renovable.
Más que nada por respeto al cansancio.
La duración del mandato de las vocalías que representan a asociaciones, volvemos a insistir, deberían ser de cuatro años.

Los recursos para el desarrollo de las actividades del Consejo deben quedar perfectamente claros.
Lo veremos también en los presupuestos que próximamente nos presentarán.

Repetimos que, para nosotros, los mayores de nuestra comunidad no requieren de tutelas ni homenajes, son presente, y lo que requieren son políticas sociales y mecanismos de participación en la elaboración de las políticas y en la toma de las decisiones.

Como bien ha escrito García Márquez, a nivel individual, el secreto de una buena vejez no es otra cosa que un pacto honrado con la soledad, y con la dignidad, añadiría yo.
Pero, además, el compromiso social de las administraciones está en hacer que no hayan 750.
000 personas excluidas de las tomas de decisiones y de las actividades cotidianas de la sociedad en la que viven y que no pueden dejar de formar parte de esta comunidad, porque son comunidad, y en el momento que las personas están aisladas de los procesos de decisiones y no forman parte activa en el quehacer diario de la vida de esta sociedad, verdaderamente, esas personas están quedando relegadas a un papel que, desde luego, no les gusta, vinculado al de la soledad, vinculado al del no reconocimiento, vinculado a tratarlas como pasado, cuando son presente y, desde luego, son el mejor de nuestros presentes.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora diputada.

Tiene la palabra, para el turno en contra, la ilustrísima señora diputada doña María José García Herrero, en representación del Grupo Popular.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Gracias, señor presidente.

Ilustres señoras diputadas.

Ilustres señores diputados.

Señora consellera, sirvan mis primera palabras para felicitarla por la presentación de este proyecto de ley que lo que en definitiva pretende es reconocer el esfuerzo social de las personas mayores y dar una utilidad a su experiencia, constituyendo un importante cauce de participación y realizando una función consultiva y asesora en materia de servicios sociales dirigidos a la tercera edad.

Y, en segundo lugar, lamentar la postura del Grupo Parlamentario Socialista, que, una vez más, utilizando ese doble lenguaje del que tan a menudo hacen gala, hablan de voluntad de mejorar, que es totalmente contradictorio con la presentación de una enmienda a la totalidad, pero sin presentar un texto alternativo y, además, viniendo a esta cámara a defender no se sabe muy bien qué, no hemos entendido muy bien qué se defendía, aunque sí he querido entender que era el programa socialista, por lo visto, el programa electoral socialista.

Y, señorías, este grupo parlamentario, tal y como anunció y como ha reiterado en más de una ocasión la señora consellera de Bienestar Social, ha buscado el consenso mediante el diálogo y la concreción de propuestas, y la respuesta de Grupo Parlamentario Socialista, de reconocido talante, ha sido la presentación y mantenimiento de esta enmienda a la totalidad.

Creemos que esta enmienda a la totalidad por parte del Partido Socialista, después del ofrecimiento de enmiendas transaccionales que se les ha hecho desde este grupo, no tiene ningún sentido.
La enmienda se presenta por no compartir los principios inspiradores del espíritu de la ley, y usted sabe muy bien, señora Espí, que sí que se comparten esos mismos principios y que, después de la negociación que hemos llevado a cabo, se plantea incluir en el Consejo al movimiento asociativo, a representantes de los sindicatos, usuarios, por lo que no entendemos este empecinamiento en entrar al choque en una cuestión en la que básicamente podría haber un acuerdo.

Señorías, desde el Grupo Parlamentario Popular no podemos dar crédito a los argumentos que esgrime la oposición.
¿De verdad, señorías, son capaces de paralizar una iniciativa que beneficia al colectivo de la tercera edad solo para seguir sus intereses partidistas?
Yo no puedo entender, señorías, cómo son capaces de jugar con unas personas que tienen una ilusión tremenda por trabajar por su comunidad, por seguir haciendo lo que siempre han hecho, trabajar y aportar su experiencia en beneficio de la sociedad.

Y no se puede consentir que ustedes lleguen aquí y simplemente digan no, porque, ¿cómo es posible, señora Espí, que ustedes digan no respaldar los principios y el espíritu de esta ley?

Señorías, a esta cámara venimos a buscar moderación, consenso y coherencia, algo de lo que ustedes hacen tantísima propaganda, y por ello, señorías, yo les digo que no nos perdamos en debates estériles y trabajemos en beneficio de nuestros mayores.

Queremos promover la autonomía y la plena participación de las personas mayores en base a los principios de envejecimiento activo y mejorar la imagen social de la vejez y el envejecimiento, para que esa nueva imagen se traduzca en mayores cuotas de bienestar para todos.

Nosotros, el Partido Popular, somos conscientes de que las personas mayores están reclamando su derecho a contribuir con sus esquemas y razones al diseño de la sociedad del futuro.
Sabemos que es necesario ir más allá, la tercera edad es un periodo sensible a trabajar por los demás, una etapa de vida comprometida con la solidaridad y la construcción de una sociedad más justa y más humana, pero ustedes, señorías, no entienden estos valores, ustedes vienen ahora aquí hablando de familias, cuando ustedes fueron los primeros que decían que no era moderno ni progresista apoyar a la familia.

Además, ustedes están en permanente contradicción: nos acusan de querer un órgano que aplauda políticas que desarrollamos, y nada más lejos de la realidad, queremos un órgano plural en el que tengan cabida los diferentes actores que intervienen en las políticas de mayores, al igual que sucede en muchos de los consejos de este tipo que hay en España.

En una cosa nos hemos querido diferenciar respecto de otros consejos análogos, y es que no queremos que lo presida el conseller o consellera de Bienestar Social, queremos que su presidente sea nombrado por el presidente de la Generalitat de entre sus miembros y previa audiencia de los mismos.

Como pueden comprobar sus señorías, nos hallamos ante un órgano con unas funciones bien definidas, un órgano que va a contar con los recursos y medios necesarios para el desempeño de su labor y que tendrá, en todo caso, autonomía, independencia de pensamiento, opinión y decisión.
Por eso, proponemos que la presidencia recaiga en un mayor de reconocido prestigio.

Desde el Grupo Parlamentario Popular hemos dado suficientes muestras de que las políticas sociales son una prioridad.
Asumimos, como corresponde, las críticas constructivas que se nos plantean, pero no compartimos aquellas cuyo único fin es la descalificación y el desgaste político.

Y como muy bien ha dicho la señora consellera, la composición queda abierta al consenso y, así, repasando, señora Espí, la composición del Consejo que les hemos propuesto, pensamos que es perfectamente razonable y que está la línea con otros consejos similares que hay en España, incluso en comunidades donde ustedes gobiernan, y lo que es bueno donde ustedes gobiernan, no es bueno donde no gobiernan, y, claro, y como ustedes demuestran continuamente, son una pura contradicción.

Y si hacemos un pequeño repaso a los consejos similares de otras comunidades, vemos que hemos propuesto que la consellera o conseller nombre a cuatro expertos de reconocido prestigio, y eso también se da en el consejo de Cataluña, incluso en mayor medida, con seis expertos, o en Asturias, donde se nombran igualmente a cuatro expertos por el Gobierno.

Igualmente, hemos propuesto que haya tres representantes de mayores procedentes del municipalismo, vía Federación Valenciana de Municipios y Provincias.
Esta iniciativa la podemos encontrar igualmente en comunidades gobernadas por socialistas, como Extremadura, con dos ­uno por provincia­, Asturias, tres vocales, Castilla-La Mancha, dos vocales, o Cantabria, que es uniprovincial, y la Federación de Municipios y Provincias nombra a cuatro vocales.

Tampoco hemos propuesto nada extraordinario con la inclusión en el Consejo de directores generales de consellerias.
Este nuevo planteamiento lo encontramos en comunidades socialistas como Extremadura, cinco directores generales, Castilla-La Mancha, tres directores generales, o Cantabria, donde hay ocho representantes de consejerías.

Hemos dado entrada también a sindicatos que tengan sección de mayores, y, en justa correspondencia, a organizaciones empresariales que igualmente tengan representatividad en el ámbito empresarial del mayor.

En definitiva, pensamos que hemos propuesto un consejo plural, no manipulable y sobre el que este Gobierno tiene el firme compromiso de apoyarse y recibir todas sus críticas sin ataduras.

Con esta propuesta se da entrada a representantes de mayores con un total de 14 miembros, incluyendo al presidente, a los representantes de municipalismo y sindicales, 3 vocales representando a la administración, 2 vocales a las organizaciones empresariales que dan servicio a mayores, y 4 expertos, como decía, de reconocido prestigio, a nombrar por la conselleria.

En total, 14 miembros representando de una manera u otra al mundo asociativo de mayores y, el resto, 9 personas con importantes voces en las políticas de mayores.

Queremos que la sociedad civil también tenga participación en la vida pública.
Con este principio inspirador de nuestra política, el Gobierno de la Generalitat trabaja activamente en el fomento y la consolidación del sistema de servicios sociales.

Un sistema que recogimos estancado y semiabandonado y que a base de iniciativa y trabajo realista hemos conseguido situar en unos baremos de dignidad impensable hasta hace muy pocos años.
Las políticas sociales no son unas políticas sin contraprestación.
Se tiene la visión tradicional de que tanto las personas mayores como todo destinatario de las mismas, reciben pero no aportan nada al sistema, y no es verdad.
No solo aportan, sino que deben de contribuir más y mejor en las medidas de sus posibilidades.

Pues, bien, en esta labor, debemos procurar que en todos y cada uno de estos ámbitos de actuación, los incentivos a participar sean reales, que se concreten en propuestas.
Queremos incentivar además de crear, estimular aparte de innovar, así como dar la oportunidad de participar activamente a los miembros de las sociedad, más allá de meros compromisos formales.

Todo esto, señorías, yo sé que les da igual.
En esta ocasión, como en tantas otras, ustedes buscan un debate ficticio, pero su modelo intervensionista y estatalista, controlador por excelencia, ya no sirve.

Deseo, señorías, que ustedes despierten a la realidad de este nuevo siglo y que por fin se den cuenta de que sus subterfugios políticos están obsoletos.

Nosotros, el Partido Popular, pensamos que es necesario un mayor compromiso y una mayor responsabilidad de la sociedad civil en la configuración y ejecución de las políticas sociales, abriendo nuevos cauces de participación como este Consejo Valenciano de Personas Mayores, un consejo que nos va a permitir responder de una manera eficaz a las necesidades de nuestros mayores y a sus legítimos deseos de participación en la sociedad de la que forman parte y de la que nosotros queremos que sean protagonistas.

Lo que debe quedar claro, señorías, es que esperamos que abandonen su incoherencia, que reconozcan la oportunidad de esta ley, y que en un ejercicio de responsabilidad retiren su enmienda a la totalidad.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Muchas gracias, ilustre diputada.

Para réplica, tiene la palabra, en representación del Grupo Parlamentario Socialista, la señora Espí.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

Señora Herrero, insisto, usted hoy ha venido y nos ha explicado las enmiendas que de alguna forma plantean para que transaccionemos y que, posteriormente, espero que lleguemos a un acuerdo.

Ahora bien, usted ha empezado como siempre.
Según usted, nosotros hemos hecho aquí discurso electoral.
Repasaremos el *Diario de Sesiones*.
Según usted hemos hecho discurso electoral.
Desde luego, nosotros de lo que sí que hemos hablado es de la política que queremos hacer, si usted me lo permite, porque, lógicamente, hablaré y defenderé aquellas posiciones que defiende mi formación política.
Y por tanto, usted entiéndalo como lectura de un programa electoral, pero formaba parte del programa electoral y lo único que hago es reconocer una realidad.
Y si les sabrá mejor o peor, ¡me da igual!
En ocho años de gobierno ustedes no hicieron la Ley de dependencia y nosotros la vamos a hacer en un año, sencillamente.
Y lo tengo que decir porque será muy bueno para los mayores y será muy bueno para que nosotros tengamos claro por dónde tenemos que andar ante un problema que es tan grave socialmente y, sobre todo, en nuestra comunidad.

Doble lenguaje no, señora García, doble lenguaje no, porque he dicho claramente cuál es la posición de mi grupo.
Y, al igual que ha hecho la señora consellera, consideraba necesario que podrían considerar injustificado el hacer, previamente a lo que significa la constitución del Consejo, un repaso de cuál es la situación de los mayores en nuestra comunidad.
Porque no lo repetiré una, una y mil veces hasta que de verdad se aborde, la Administración Pública valenciana aborde en serio la política de mayores, dejándose de utilizar al colectivo de mayores como un elemento instrumental mediático, como ha venido haciendo el Partido Popular en los últimos ocho años sin hacer ninguna política más, ninguna política más que aquella que le ha dado o le ha pretendido dar rédito electoral y siempre en momentos puntuales.
Y seguimos teniendo el problema porque, si no, permítame que le diga, señora Herrero, los datos hubieran cambiado y no estaríamos en el mismo lugar que estábamos hace ocho años; ni en cuanto al tema del servicio de ayuda a domicilio ni en cuanto al tema de plazas residenciales.
Porque, ¡claro que nosotros hemos crecido en ocho años en plazas.
.
.
!
¡Faltaría más!
Pero, es que el resto de comunidades también han crecido en plazas residenciales, y seguimos manteniendo la misma diferencia.
Con lo cual, pues, ahí estamos.
Quizá deberíamos haber crecido un poquito más.

Yo no voy a entrar en lo que no hicimos los socialistas y que se encontraron unos servicios sociales destrozados.
Se encontraron unos servicios sociales que no sabían ustedes ni lo que eran, porque lo del sistema público y lo de los derechos sociales les ha costado un rato largo en entenderlo.
Y ha habido un intento importantísimo por parte suya de deteriorar al máximo el sentido que tienen los servicios sociales como derecho de ciudadanía, porque verdaderamente ha habido un retroceso en cuanto a la percepción de derechos por parte de los ciudadanos muy importante en los últimos años.

¡Que nosotros estamos en contra de la constitución del Consejo!
Eso no nos lo puede decir en serio, porque hemos presentado enmiendas que hablan de la constitución del Consejo, lo que pasa es que queremos otro consejo.
Y, mire, además, no lo decimos nosotros solos.
Siguiendo los medios de comunicación hemos leído a representantes de colectivos de mayores importantes en esta comunidad diciendo lo que consideran que debe ser un consejo de participación y, desde luego, no era lo que ustedes nos presentaron aquí.

Pretende decir que aquí hemos utilizado el doble de lenguaje, que utilizamos la demagogia, que no hemos apoyado a las familias, que no entendemos que haya un único modelo de familia.
En eso usted tiene toda la razón del mundo.
Entendemos que hay más modelos de familia, pero si hace ocho años ustedes, o 15, o 20, interpretaban que los socialistas no apoyaban a la familia y era eje de su discurso, ustedes no apoyaban la Constitución.
Y yo no se lo estoy repitiendo todos los días.
Y, luego, lo han defendido muchísimo.
Entonces, eso también hay que tenerlo en cuenta.

Yo creo que son temas, señora García, lo que era la política hace 20 años o lo que hicieron servicios sociales que, por ejemplo, no sé cómo el señor Torres no se cae de la silla cuando lo oye, cuando en los últimos años de servicios sociales en este comunidad se creció de forma vertiginosa la creación de centros, en la creación de la red de servicios sociales porque es que no había ni trabajadores sociales contratados por la Administración porque no existía el sistema.
¿Usted lo sabe eso?
Claro, al final no toca más remedio que responder.
Y no puede utilizar el discurso de que los socialistas no aceptamos la filosofía de la constitución del Consejo porque aceptamos la filosofía de la constitución del Consejo pero no el consejo que ustedes querían, que, en cualquier caso, era un gabinete de asesores para la señora consellera, que elegía la señora consellera.

Eso no es un consejo de participación y, de hecho, está muy bien porque las propuestas que nos traerá la transaccional modifican profundamente su propio anteproyecto de ley, lo modifican profundamente, y muchísimo también el proyecto de ley, porque mire que ha evolucionado el texto de.
.
.
, porque el Consejo Jurídico Consultivo que haya pasado por el Consejo de Bienestar Social no quiere decir que las entidades que estaban presentes estaban de acuerdo, porque como ustedes sabrán eso no se vota, sencillamente asistieron a la reunión, pero no hubo unanimidad con respecto al contenido del Consejo en el Consejo de Bienestar Social.
Y ustedes lo dan aquí todo por hecho.
Eso no es aceptable.
Y no hay mala voluntad y buena voluntad.
Hay ganas de colaborar.
Se han presentado enmiendas y queremos que el Consejo mejore.
Si el Consejo finalmente recoge las expectativas de lo que debe ser un consejo de participación, como en la mayoría de comunidades autónomas, perfecto y adelante, y lo negociaremos y llegaremos al Consejo y transaccionaremos; si no, no lo harán.
Pero, perdone, no frenamos nada.
Ustedes con su mayoría absoluta aprobarán la ley que consideren, con lo cual no frenamos que el Consejo pueda funcionar.
Queremos mejorar el Consejo que ustedes nos han presentado.

Pero, aquí no nos acusen ni de frenar, ni de no querer la participación de los mayores, de no querer.
.
.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Senyora diputada, vaja finalitzant.

 

**La senyora Espí de Navas:**

 

.
.
.
democratizar las instituciones, porque en eso, de verdad, en eso sí que tenemos bastante que enseñarles.

Nada más.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, señora diputada.
*(Aplaudiments)*

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, la senyora García Herrero.

 

**La senyora García Herrero:**

 

Señora Espí, en primer lugar, decirle que soy García Herrero, como el señor Zapatero es Rodríguez Zapatero.

Pero, yo le repito, señora Espí, que usted no ha venido hoy aquí a defender una enmienda a la totalidad, porque usted no puede defender una enmienda a la totalidad.
Yo le repito, usted, como muy bien acaba de decir ahora mismo, no se opone al Consejo.
Por lo cual, usted, por qué mantiene esta enmienda a la totalidad cuando usted también está reconociendo la oportunidad de la creación de este consejo y, además, las propuestas de transacción que, como bien ha repetido en numerables ocasiones la señora consellera, quedaba abierta esa composición del Consejo a los acuerdos que se pudieran llegar en esta Cámara.

Por ustedes, señora Espí, reconocía, reconocía en una sesión parlamentaria la autonomía e independencia de pensamiento, opinión y decisión de este anteproyecto que presentaba el gobierno del Partido Popular.
Por eso le digo, señora Espí, que no puede decir que no se encuentra identificada con el espíritu y los principales que rigen este proyecto porque usted acaba de decir aquí.
.
.
, con lo cual ya queda totalmente incoherente el mantenimiento de esta enmienda a la totalidad.

Nosotros insistimos, señora Espí, en que queremos que la sociedad civil actúe con autonomía, independencia que usted también reconocía, algo que lógicamente, visto lo visto y oyendo lo que acabamos de oír por parte de su señoría, creo que ustedes no son capaces de entender.
Nosotros creemos que son ellos los que tienen que proponer, resolver, en una palabra: actuar.

Mire, señora Espí, usted sigue diciendo lo de los seis años de permanencia en Radio 4.
Lo que sí que tenemos ya muy claro, como yo ya le dije a su señoría, es que todo lo que nosotros queremos es darle al Consejo una estabilidad al margen de esos períodos electorales y que no esté el Consejo sujeto a ellos.
Quizás ustedes lo que pretenden en justo lo contrario en su afán de controlar.

Mire, señora Espí, una y otra vez ustedes hacen gala, como ya le he dicho, de una incoherencia, de una intolerancia y de una falta de responsabilidad que hay que dejar patente.
Ustedes se creen que son la única fuente de legitimidad social, pero se equivocan porque carecen de rumbo y carecen de timonel.
Van pregonando el diálogo, la tolerancia y el Consejo y demuestran a la más mínima oportunidad que es justamente lo contrario lo que en realidad hacen, señora Espí.
Y lo que ustedes hacen, ¿saben lo que es?
Pues vía decretazo, vía decretazo derogar leyes orgánicas, *(remors),* paralizar leyes orgánicas, *(aplaudiments*), paralizar el trasvase que es paralizar el desarrollo y la riqueza de nuestra tierra.
En definitiva, dictar decretos en Consejo de Ministros que luego llevan a las Cortes para consensuar, entre comillas, cuando las decisiones ya están tomadas, pero, excepto, como ayer, señora Espí, que un decreto dictado por el Consejo de Ministros, la mayoría democrática les obligó a que lo presenten mediante proyecto de ley.

Y, señora Espí, ustedes no son los adalides del diálogo y del consenso, porque ustedes están empachados de talante.
Y yo les recomendaría a sus señorías que se tomen un homeoprazol para poder digerir tanto talante y que retiren la enmienda a la totalidad para llegar al consenso que esperamos por el bien de los mayores.

Nada más y muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

En reprentació d'Esquerra Unida, té la paraula per a fixar posició, el diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Senyora presidenta.

Senyor president.

Nosaltres hem presentat una esmena a la totalitat que suposem que anem a defensar a continuació i, per tant, nosaltres votarem a favor de l'esmena a la totalitat del Partit Socialista perquè nosaltres també voldríem que esta llei tornara al govern o que s'aprovara el nostre text alternatiu.

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Pues vamos a proceder a la votación de la enmienda a la totalidad.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 35 votos a favor, 41 votos en contra.
Queda rechazada la enmienda a la totalidad.

Pasamos al punto segundo del orden del día.

Señor Such.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Una qüestió d'ordre.
És que tenim una diputada que no té tarjeta posada en el seu instrument de votació.

 

**El senyor president:**

 

Señor letrado.
*(Pausa)*

Señor Such, solucionaremos el problema.
De todas maneras, la tarjeta no debe de estar desde el principio cuando hemos comenzado a debatir el tema.
Yo les ruego a ustedes que cuando exista algún problema de estos que tengan ustedes a bien hacerlo en el momento procedente*.
(Pausa)*

Señor Such, me informa el señor letrado que las tarjetas se han comprobado todas esta mañana, lo que ocurre es que están colocadas, lógicamente, si no ha habido comunicación de cambio de escaño, como estaban colocadas con anterioridad a los cambios de escaño que ha habido.
*(Veus)*

Señor Camarasa, yo me alegro de que usted se alegre de que esto no tenga el contenido adecuado.
Pero, perdone.
.
.
*(Pausa)*

 

**El senyor Such Botella:**

 

Senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Bien, como solución yo les propongo a ustedes que manden una nota comunicando los cambios de escaño, punto uno**,** y mientras tanto colóquense ustedes en los escaños en que estaban ustedes antes.
*(Remors)*

**El senyor Such Botella:**

 

Senyor president, senyor president.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Senyor Such, tiene la palabra.

 

**El senyor Such Botella:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

El Grup Parlamentari Socialista va a presentar l'escrit amb registre d'entrada 16.
789, de data 1 d'octubre, en el qual es comunica tots els canvis.
Per tant, no té per què faltar una targeta en el lloc de votació de la senyora Mendoza.
*(S'escolta una veu que diu: "Muy bien".
Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Señora Ninet, señora secretaria.
.
.
*(Remors)* Es que es un problema de los servicios técnicos lo que le comunica el letrado.
*(Remors)* El señor letrado dice lo que le dicen los servicios técnicos.
*(Veus)(Pausa)*

Bien.
¿Continúa la tarjeta sin aparecer o ha aparecido en otro escaño?
*(Veus)*

Señor Perelló.

 

**El senyor Perelló Rodríguez:**

 

Señor presidente, parece ser, si no me falla la cuenta, que arriba hay un fenómeno contrario, que hay un escaño con tarjeta y sin diputado.
Entonces, sería cambiar al escaño que está el diputado para que le cuadre la tarjeta.
Y ya está el problema resuelto.

 

**El senyor president:**

 

Se suspende el Pleno durante cinco minutos para que entre el técnico y solucione el tema.
*(Remors)*

 

*(Se suspén la reunió a les 11 hores i 50 minuts)*

*(Es reprén la reunió a les 12 hores i 34 minuts)*

 

**El senyor president:**

 

Les ruego a las señorías que están y no estaban que prescindan del uso del voto.
*(Pausa)* No se sientan ustedes extrañados.
Lo que he dicho está muy claro.
Es decir, que las señorías que en el momento de la votación anterior y durante el debate no estaban, que no hagan uso del voto aunque estén ahora.

Señores.
.
.
*(Remors)* Señor Such, tiene usted el uso de la palabra por si quiere proponer.
.
.

 

**El senyor Such Botella:**

 

President, jo el que vaig a proposar és que puguen votar els diputats que estan presents en estos moments, entre altres coses, perquè no tenim la culpa ni els diputats que estan ni els que no estaven que haja hagut un error en estes circumstàncies per part dels serveis de la cambra.
Jo crec que ara, estant els diputats que estan, han de votar perquè tenen el seu dret a votar en este moment, no per una altra cosa.
*(Remors)*

 

**El senyor president:**

 

Señor Maluenda, ¿está usted de acuerdo?
Señor Oltra, ¿está usted de acuerdo?
Muy bien.
Con la anuencia de la cámara, este presidente tampoco tiene ninguna dificultad.

Comienza la votación.
Resultado de la votación: 38 votos a favor.
.
.
*(Remors.
Pausa)* 38 votos a favor, 42 votos en contra.

 

 

***Debat de totalitat del Projecte de llei del Consell Valencià de Persones Majors.
Esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa (RE número 16.
412, BOCV número 61).***

 

 

**El senyor president:**

 

Continuamos con el segundo punto del orden del día, que dice: debate de totalidad del Proyecto de ley del Consejo Valenciano de Personas Mayores.
Enmienda a la totalidad presentada por el Grupo Parlamentario Esquerra Unida-Els Verds-Esquerrra Valenciana: Entesa, registro de entrada 16.
412, en el *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 61.

Tiene la palabra, para la enmienda a la totalidad, el señor Cardona, el ilustrísimo señor diputado de l'Entesa, señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats, senyores diputades.

Senyora consellera.

Nosaltres, quan ve una llei al nostre grup parlamentari, l'analitzem amb molt d'interés i amb molta cura.
Nosaltres pensem que les lleis que es fan en aquesta cambra van a afectar al conjunt de la societat durant molts anys i van a suposar l'ordenació d'algun tema d'una manera, evidentment, obligatòria, perquè estem en un estat de dret.

Nosaltres, per tant, vam analitzar esta llei del consell de persones majors, la vam analitzar amb molta cura, i la veritat és que ens hem trobat amb sorpreses molt desagradables.

Nosaltres pensàvem que vosté, que la conselleria, que el Consell de la Generalitat ens plantejava una llei de participació social, perquè aixina ho parla en l'exposició de motius, aixina ho comenta diverses vegades.
Este consell és una estructura de participació.
I nosaltres ens trobem que en tot el text de la llei, en tot el text articulat, no apareix la paraula "participació" ni una sola vegada, ni a l'hora de dir el caràcter del consell, ni a l'hora de dir les funcions que tindrà el consell, ni a l'hora de dir els principis que regixen la vida del consell.
Per tant, nosaltres ens hem trobat que este no és un consell de participació.

I a més, arribem a un punt crític de la llei que ens demostra que el concepte que vostés tenen del que poguera ser una participació social i el que nosaltres tenim és diametralment oposat, perquè a l'hora de dir quines persones formaran part d'eixe consell, vostés decidixen que d'eixe conseller formaran part quinze persones, i de les quinze persones, seran triades.
.
.
­jo diria, entre parèntesi, designades, que és la manera de triar persones que més li agrada al Partit Popular­ designades pel conseller o la consellera que ocupa la cartera de Benestar Social.
Bé.
quinze persones triades a dit no són en absolut un consell de participació social.
Són, si de cas, una camarilla, són, si de cas, un altre òrgan, un altre òrgan que vostés creen, però que no té cap garantia d'independència, no té cap garantia d'objectivitat, no té cap garantia de pluralitat, no té cap garantia de representar a ningú.
Són simplement quinze persones triades a dit pel conseller o la consellera de torn.

El que vostés volen fer amb aquesta llei és el següent.
A vosté a la millor li agradaria triar a quinze assessors seus, però com això suposaria molta *bronca* social ­eixiria en els diaris, li dirien que vosté està unflat el seu departament­, diu: "Bé, molt fàcil.
El que faré serà un consell per llei, eixes quinze persones les triaré jo i fantàstic.
Són quinze assessor designats per conselleria perquè facen la faena que la conselleria vulga".
Ni independència, ni de cap manera participació, ni de cap manera intervenció de les associacions.
De cap manera.

Esta llei és simplement la creació d'una capelleta i, a més, una capelleta molt cara, perquè els quinze consellers cobren, probablement, dietes i assistències, evidentment, i desplaçaments.
Perquè el nomenament del senyor president d'este consell no es fa nomenant-lo simplement en el Dogv i ja està ­no, no­, sinó que es fa un acte solemne perquè prenga possessió este president d'este consell, que nosaltres li diem que, evidentment, no és tal.

Quan nosaltres mirem els principis i els fins que vostés fiquen en la seua llei, els fins d'este consell és l'òrgan consultiu i assessor ­ja ho han dit en l'article 2, ja ho han dit en l'article 1, repetint, repetint­, però, evidentment, mai de participació, mai un òrgan de crítica, mai un òrgan que puga plantejar alternatives a allò que la conselleria plantege.

Nosaltres, evidentment, no hem vist que en ninguna funció el consell pot reivindicar.
En cap moment apareix en esta llei que el consell té com a un dels seus motius d'existència que va a defensar els drets de les persones majors.
Clar, com anaven vostés a posar, en el consell que vostés volen fer, que anaven a defensar els drets de les persones majors?
De cap manera.
Vostés volien presentar-nos esta llei com un *trágala*.
I ni aquí mos dieu que sí, ni mos dieu que no; com tenim majoria absoluta, l'aprovem i ací ja tenim el consell que nosaltres volem.
S'han donat compte, tard, que això no podien fer-lo.
S'han donat compte que açò era escandalós, que de cap manera era acceptable i admissible per la societat, que açò era un engany.
Era simplement una llei inclús molt mal feta.

Jo, senyora consellera, critique d'esta llei, primer, les indicacions polítiques que l'han feta, les indicacions polítiques que han dit que la llei havia de ser aixina.
I després critique d'esta llei la seua nul·la sensibilitat cap a les persones majors, la seua nul·la referència a principis de democràcia i de pluralitat i la seua nul·la eficàcia com a un òrgan que d'alguna manera poguera aportar alguna cosa a les polítiques de majors.
Això em sembla evident.

Hi ha en este moment tretze lleis de consells de persones majors en l'estat espanyol, hi ha tretze comunitats autònomes que han fet la seua llei.
Ni una sola d'eixes lleis designa als seus membres per part de la conselleria.
Ni una sola.
Ni una sola d'eixes lleis permet que la duració del consell siga de sis anys, ni una sola.
Per tant, nosaltres diem que esta llei el que pretenia era simplement legalitzar que la conselleria poguera fer el que li donara la gana per a després dir que hi havia participació social en la política de majors, cosa que era totalment falsa.

Nosaltres hem presentat un text alternatiu a tota la llei.
Hem dit que la filosofia de la llei que vostés presenten és inadmissible.
I nosaltres hem presentat un altre projecte de llei.
Nosaltres pensem que este projecte de llei que nosaltres presentem té errades, evidentment, però nosaltres pensem que seria un molt millor text per a començar a discutir, un text on la presentació d'esmenes permetria realment tindre consells de participació ciutadana que realment els majors pogueren aportar elements a la definició de la seua política.

Vull ressaltar que el principal detall de la filosofia del nostre projecte de llei que presentem és molt clar: el nostre és democràtic; el que presenta la Generalitat, no.
El nostre consell de persones majors està format per totes i cadascuna de les associacions de majors.
Totes les associacions, federacions, confederacions que vulguen pertànyer al conseller podran fer-lo.
Més, a més, totes les associacions de majors que estiguen incloses dins d'un sindicat.
I després, eixes associacions són les que trien una permanent del consell, però la trien entre ells, dins d'una assemblea, dins d'un òrgan realment representatiu.

Per tant, insistim, per què vostés en els fins no fiquen, en principi, que un dels fins és defensar els drets dels majors?
Perquè no poden ja, i a més, ni els interessa.
En els nostres fins, en les nostres finalitats, una principal d'este consell és fomentar el respecte i la protecció dels drets de les persones majors en tota la Comunitat Valenciana.

Podríem parlar perfectament del principis rectors que vostés diuen.
Vostés diuen que el principi rector d'este consell que vostés ens proposen és l'objectivitat, la veracitat i la imparcialitat de les seues informacions i propostes, d'acord amb criteris científics i socials.
Com?
És a dir, el consell ha d'ajustar-se a la veracitat que vostés.
.
.
que els criteris científics i socials diuen que és veraç?
Els consellers no són plurals i poder dir cada u la seua opinió?

Mire els nostres principis, senyora consellera: el respecte als principis que informen la Constitució i l'Estatut d'Autonomia, és a dir, la llibertat, la justícia, la igualtat i el pluralisme.

Nosaltres, un principi: l'elecció democràticament representativa de les persones que el composen.
On està la democràcia en el seu consell?

El respecte a la llibertat d'expressió i de pensament és una cosa que vostés tenien en el seu; només faltaria això, que no tingueren ni respecte a la llibertat d'expressió i de pensament.

La paritat de gènere, senyora consellera, és un principi del Consell.
Quantes vegades se parla aquí en esta cambra que seria exigible que els òrgans, els organismes, tingueren el mateix nombre d'hòmens i de dones?
Però a l'hora de plantejar una llei i a l'hora d'indicar els principis que la deurien regir, vostés no ho indiquen.
Nosaltres, sí.

I després, finalment, el respecte i foment de les peculiaritats del poble valencià, i en especial, l'ús preferent del valencià.
Quantes vegades ens trobem els consells assessors, els diversos òrgans que crea la Generalitat que després no escriuen ni una sola paraula en valencià!
Ara, vostés en el seu preàmbul sí que posen que volen fomentar el desenrotllament de les peculiaritats del poble valencià.
Això en el preàmbul sí que ho posen, però dins en el text, res.

En fi, nosaltres proposem que el Consell Valencià de Persones Majors siga una entitat de dret públic, amb personalitat jurídica pròpia i amb independència i plena capacitat per al compliment dels seus fins.
Vostés allò que proposen és un òrgan dependent de la conselleria, i a més, evidentment, com hem vist, nomenat per la conselleria i controlat per la conselleria.

Tindria moltes coses més a dir d'esta llei que ens han presentat, senyora consellera.
Per a nosaltres està mal feta, no ha segut valorada en la seua amplitud, i evidentment, no ha sigut plantejada a un debat social de cap manera.
És a dir, esta llei a vostés se'ls va ocórrer un dia i la van ficar ahí.
És curiós que ninguna llei del Partit Popular en cap comunitat autònoma s'aprope ni una miqueta a este intent seu.
És a dir, totes les lleis del Partit Popular han sigut molt més respectuoses que aquestes que vostés presenten.

Bé, jo vaig qualificar aquesta llei a l'hora de presentar un text alternatiu com una altra llei de propaganda, un altre número, una altra *muesca* a afegir a la quantitat de lleis, en comptes de 33 ja en tenim 34.
Però és una llei purament propagandística, sense cap tipus d'utilitat, sense cap tipus de possibilitat d'aconseguir que realment les persones majors foren valorades pel que són: persones que tenen experiència, que poden aportar moltes coses a esta societat i que tenen tota la capacitat i tota la possibilitat de plantejar alternatives reals a les lleis del Partit Popular, a les normes que puga presentar.

Nosaltres, un consell que no puga dir-li mai al conseller de torn: "això no ens agrada", no ens pareix un consell independent.
El consell que vostés han creat no pot dir-li mai a la Generalitat "això no ens agrada", perquè l'han creat ja des del principi domesticat i ajustat a les seues pretensions.

Bé.
I dit tot açò, que me pareix que és seriós, i me pareix que deurien escoltar-ho amb més atenció de la que moltes vegades ho fan, jo els diria açò següent: nosaltres estem disposat a millorar la llei que vostés han presentat.
A més d'esta llei de text alternatiu, nosaltres hem presentat moltes esmenes parcials que pensem que milloren substancialment la llei.
De fet, el grup del Partit Popular s'ha adreçat a nosaltres dient que voldrien que esta llei ixquera per consens.
Què més ens agradaria a nosaltres que arribarem a un punt a on nosaltres estiguérem suficientment satisfets de la llei que al final sorgix del debat parlamentari!
Però també els he de dir una cosa molt clara: el principi per a obtenir el consens és terrible, és realment nefast, no hi ha manera per on agarrar-lo.
I per tant, el que nosaltres també estem dient és que si no s'introduïxen uns canvis molt substancials en la formació d'este consell, en les seues funcions, en els seus principis i en les seues finalitats, nosaltres no podem arribar a un consens, perquè el que vostés volen és simplement inacceptable i inclús jo diria que inaudit, per extraordinari, estrany i realment estrafolari.

Gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, l'il·lustre diputat senyor Ortega.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

 

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

En primer lugar, felicitar a la señora consellera por la presentación de este proyecto de ley en estas Cortes, y agradecer la dedicación y el entusiasmo que pone para mejorar la calidad de vida de los sectores menos favorecidos de nuestra sociedad.

El Gobierno Valenciano presenta un proyecto de ley que está en la línea que siguen otros consejos de otras comunidades, un proyecto de ley que ha seguido todos los trámites legales, que ha sido informado favorablemente por la Conselleria de Economía, Hacienda y Ocupación; que según el Consejo Consultivo de la Comunidad Valenciana es conforme con el ordenamiento jurídico, y sus recomendaciones se han tenido en cuenta y se han reflejado en el texto enviado a estas Cortes.
Un proyecto de ley importante y necesario que crea un órgano consultivo y asesor de la Generalitat en la definición, aplicación y seguimiento de las políticas de atención, inserción social y calidad de vida dirigidas al sector de población de personas mayores.

La concepción que se tiene del Consejo Valenciano de Personas Mayores desde Izquierda Unida es diferente a la del Gobierno desde el propio artículo 1, desde el principio.
Para Izquierda Unida, debería ser una entidad de derecho público con personalidad jurídica propia.
Para el Gobierno Valenciano, el Consejo Valenciano de Personas Mayores debe ser un órgano consultivo colegiado y asesor adscrito a la Conselleria de Bienestar Social.
Esta concepción como órgano asesor es compartida por la práctica totalidad de consejos que hay en España, incluyendo aquellos en los que grupos de Izquierda Unida hay en su gobierno, como por ejemplo en Cataluña.
Ya en el Consejo catalán se dice que se constituye como un órgano consultivo de participación.

Por otro lado, entendemos que no tiene ningún sentido que tenga otras funciones que no sean las consultivas.
No va a tener gestión propia ni a manejar más presupuesto que el derivado de su propio funcionamiento, ni siquiera en el texto alternativo tiene competencias de carácter ejecutivo que justifiquen el crear una entidad de derecho público con capacidad de contratar o de tener su propio personal.

Otra diferencia entre el texto alternativo, que se rechaza, y la propuesta del Gobierno es el carácter asambleario que le quiere dar Izquierda Unida al pleno del Consejo.
Izquierda Unida propone una asamblea formada por dos miembros de cada asociación de mayores, jubilados o pensionistas con más de ciento cincuenta afiliados; dos miembros de cada federación y confederación de mayores integradas por al menos tres entidades y que agrupen conjuntamente un mínimo de trescientos socios; dos miembros por cada sindicato con estructura de personas mayores; un miembro por cada consell comarcal o, en su defecto, por los consejos locales de personas mayores.
También propone una comisión permanente de quince miembros.

Si se acepta el texto propuesto de que tengan un miembro todas las organizaciones de mayores con más de ciento cincuenta socios, nos podemos encontrar con que prácticamente todos los municipios de la Comunidad Valenciana, y son más de quinientos, que tienen hogar de jubilado o centro social legalmente constituido, pueden tener representación, además de los *consells* comarcales de personas mayores o, en su defecto, los consejos locales de personas mayores.
Nos podríamos encontrar con un pleno o asamblea ­nunca mejor dicho­ de más de mil miembros, que sería totalmente ingestionable y, en definitiva, no serviría para nada.

Parece mucho más razonable, y así se contempla en el derecho comparado, el que puedan tener presencia los representantes democráticos de las organizaciones de mayores, que para eso tienen sus cauces de participación y que el Gobierno les pueda reconocer explícitamente su representatividad.

En la enmienda que la señora consellera ha propuesto transaccionar y que se brinda a pactar con el Grupo de Izquierda Unida se propone un pleno compuesto de presidente ­una persona mayor de reconocido prestigio­; un vicepresidente; un vocal elegido entre los vocales de los grupos a), d) y f) ­que después detallaré­; y el resto, seis vocales de las organizaciones de mayores, dos por provincia a propuesta de las mismas; b) tres vocales elegidos a propuesta de la Federación Valenciana de Municipios y Provincias; apartado c) dos vocales de secciones de mayores de sindicatos más representativos; en el d) dos vocales representando a los dos principales organizaciones empresariales del sector de residencias y centros de mayores ­Renova y Aerte­; en el apartado e) cuatro vocales representando a las consellerias de Educación, Sanidad, Turismo y Transporte, con rango al menos de director general; y en el f), cuatro expertos nombrados por la conselleria.

Con esta propuesta, se da entrada a representantes de mayores, representantes del municipalismo, representantes del movimiento asociativo, pero al mismo tiempo, un foro de discusión y debate entre los movimientos asociativos, la administración y los expertos para avanzar en la resolución de los problemas de los mayores.

Hay grandes diferencias entre la propuesta de composición que hace su grupo, señor Cardona, de este órgano con la que presenta el Consell.
No solamente hay diferencia entre ese texto alternativo y el texto del Consell, sino que también hay mucha diferencia con cualquiera de los textos de las demás comunidades autónomas.
El número de personas que participan en el pleno de cada una de ellas es similar al que se ha propuesto en este proyecto de ley.

Una diferencia que nos parece también importante entre el texto alternativo de Izquierda Unida y el presentado por el Gobierno es el del nombramiento del presidente y vicepresidente.
Para Izquierda Unida el presidente debe ser el conseller o consellera de Bienestar Social.
Esta propuesta, que por otra parte coincide con la que se da en la práctica totalidad de consejos de este tipo creados en España, pensamos que coarta y limita las posibilidades de actuación del propio Consejo.
Nos parece mucho más razonable que una persona mayor de reconocido prestigio y con un nombramiento por decreto, resolución y toma de posesión solemne, será mucho más operativo y útil que la otra alternativa.
La práctica le hará erigirse de facto en el defensor de los derechos del mayor, sin perjuicio de las atribuciones de otros órganos, y en todo caso, será misión suya y del resto del Consejo el que sus actuaciones tengan la profundidad, seriedad y rigor que se les demandará por la sociedad.

Atendiendo a algunas cuestiones más puntuales, señalar, por ejemplo, que solicitar que la sede sea la ciudad de Castellón ­lo recoge la enmienda 16.
415­ no tiene demasiado sentido.
Valencia no solo es la capital de la comunidad y donde reside la mayor parte de las instituciones; es, sobre todo, la sede de los servicios centrales de la Conselleria de Bienestar Social, que es la que da cobertura económica, le da cobertura de personal y de equipamiento.
Por lo tanto, alejar la sede de ambos organismos no haría sino dificultar gratuitamente su funcionamiento.
Además, es la capital más central de las tres provincias.
Poner la sede en Castellón o en cualquier otra ciudad obligaría a realizar largos desplazamientos a cada reunión de manera obligatoria y sin necesidad.
Ello no obsta a que se tengan reuniones de forma itinerante por la comunidad cuando se considere oportuno.

Incluir la paridad de género como uno de los principios rectores nos parece también un retroceso.
De hecho, ustedes no la practican en su grupo parlamentario.
Nosotros pensamos que el desarrollo de la incorporación de la mujer en la sociedad y en las instituciones tiene que ver con la propia capacidad que tienen para poder lograr ese objetivo, y que forzar paridades lo que logra es el efecto contrario al deseado, en la medida en que los designados no son los mejores o las mejores, sino las que les toca por turno.
Todo ello sin perjuicio de que por supuesto que se incorporarán las mujeres que sea necesario y que por sus propios méritos se hayan hecho merecedoras a formar parte de este Consejo.
Así es que yo pienso que no se les debe llenar la boca con la palabra *paridad*.

Señor Cardona, no le vamos a aceptar esta enmienda a la totalidad, y mucho menos vamos a votar afirmativamente su texto alternativo, por las varias razones que le he dado a lo largo de mi intervención.
Sé que no le gusta este proyecto de ley hasta el punto de que ha presentado un proyecto alternativo.
Y, efectivamente, hay que agradecerle ese esfuerzo que ha hecho su grupo, un grupo reducido, para trabajar y exponer su forma de pensar en este tema.
Pero tampoco le voy a pedir que lo retire, porque sería perder el tiempo.

Es lógico que Izquierda Unida y el Partido Popular tengan concepciones distintas en cuanto a la concepción de esta ley, y de otras leyes, y en cuanto a la forma de gobernar.

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

Per a rèplica, té la paraula el senyor Cardona, en representació del Grup d'Esquerra Unida-Entesa.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyor diputat, jo tinc ací un text de llei del govern de la Generalitat i tinc ací un text alternatiu.
I vosté es fica a parlar d'unes esmenes transaccionals que ens presentaran que jo no he vist ni vostés m'han fet arribar.
No hi ha prova més clara que esta llei és una llei nefasta, terriblement mal feta.
I, a més, una llei en la que vostès no han calculat les repercussions socials, polítiques i mediàtiques que tenia.
No ho han calculat.
Perquè, realment, si la societat arribara a ser mitjanament conscient del que pretén el text que vostés han presentat seria per a irritar-se.
Simplement no és una llei de participació.
Se'ls borra tota la possibilitat de les associacions d'intervindre.
Se'ls borra qualsevol capacitat d'incidir en la política pública.
I l'única cosa que tenen és un òrgan per a dir "sí, *bwana*".
I prou.
Fins ahí han arribat.
I no res més.

Ara estan intentant arreglar-lo dient que ens presentaran esmenes transaccionals.
No aconseguiran millorar-lo.
Els objectius que vostés tenen amb aquest Consell vostés tampoc han decidit no tindre'ls.
Vostés volen aconseguir els mateixos objectius en un menor cost, que es note menys.
Però vostés pretenen aconseguir els mateixos tipus.
.
.
el mateix tipus d'objectius.

Senyor diputat, Esquerra Unida som molt pocs diputats.
En som sis.
Esquerra Unida-Els Verds: l'Entesa.
Però ens llegim tots els texts de llei, totes les esmenes, i ho tenim molt en compte, senyor diputat.
Perquè jo no sé d'on ha tret vosté que el president del nostre Consell de participació.
.
.
el nostre Consell de Persones Majors està presidit pel conseller de Benestar Social.
No està ni en el text alternatiu ni en cap de les esmenes parcials presentades.
El nostre president està elegit pel Consell, pel ple del Consell.
En cap moment té res a veure cap persona de l'administració en el Consell que nosaltres proposem.
Ni en este que proposem ni en el que sorgix de les esmenes parcials.

Per tant, vosté no ha llegit ni el meu text alternatiu a este projecte de llei, no l'ha llegit.
Simplement es limiten a dir uns quants tòpics sense, de cap manera, contestar a ni una sola de les argumentacions que nosaltres hem tret.
Jo pense que ja és hora de dignificar una miqueta més esta cambra i començar a argumentar encara que es tinga majoria absoluta, que la majoria absoluta no fon les neurones automàticament, eh!
Encara que pareix que a vostés sí que els ha fet eixe efecte al llarg del temps.

Vosté m'està ficant aquí les esmenes parcials que jo tinc a la llei, que ja les defensaré i ja les argumentaré, ja les argumentaré en força.
Què fa aquí ara parlant de les esmenes parcials quan hi ha un projecte de llei que clar que ens ha costat el nostre treball, i la reunió de tota la gent implicada, i que vegen realment el que és un consell de participació, o alguna pista, senyor diputat, per si no ho ha detectat.
Sí que hi ha alguns consells semblants a este.
Sí que hi ha alguns.
Nosaltres hem aportat moltes més coses.
Però, per exemple, el d'Aragó, que va ser el primer consell que es va fer de persones majors, és d'este estil.
Hi ha consells d'este estil ací, al País Valencià?
També, senyor diputat.
El Consell Valencià de la Joventut també té una estructura a unes associacions i els pobles participen.
I si a vosté li pareix excessiva l'assemblea, podien presentar perfectament esmenes a este projecte de llei.
Però el nostre projecte de llei és democràtic i el seu no.
El nostre projecte de llei és representatiu i el seu no.
El nostre projecte de llei és participatiu i el seu no.
El nostre projecte de llei pot ser reivindicatiu i el seu no.
El nostre projecte de llei diu explícitament a més que el consell de cap manera passarà per damunt de les associacions o dels sindicats que seguiran tenint totes les competències per a poder plantejar la seua política, mentre que el seu no deixa clar si l'únic òrgan que li preguntaran serà només a eixe consell fabricat artificialment.

I, senyor diputat, hi ha història, eh!
Hi ha història!
És a dir, el consell català és de 2001.
I en eixe 2001 ni Esquerra Unida ni ningú que se li pareguera estava en el govern català.
Eh!
Anem a veure que perquè ara a Catalunya hi haja una norma feta per uns altres que s'ajusta més al que vostés volen, bé.
El nostre text alternatiu seguix tenint característiques que en una democràcia són molt més desitjables.

I ací el que ens trobem nosaltres, el que ens trobem nosaltres és la grandíssima distància que hi ha entre allò que diuen i allò que diu la llei.
Vostès intenten fer passar per la llei allò que no és.
.
.
Intenten fer passar per llei les paraules boniques, políticament correctes, que participarà la gent major.
Però la realitat, realitat, és que a vostés els importa un *pito* el que diu la gent major.
El que els importa és muntar una camarilla seua i pròpia.

Hi ha una distància abismal, abismal, entre la majoria de les paraules de la consellera i el que és realment aquesta llei.
La consellera ha parlat "de acercar posiciones", ha parlat de participatiu, de llibertat, de democràcia, d'utilitat, de referent legislatiu.
De cap manera esta llei no s'adequa a res de les paraules que ha dit la consellera ni s'adequa a res de les paraules i les *(inintel·ligible)* que vosté li ha volgut donar.
Esta llei es planteja un consell realment que no té res a vore en una democràcia i és un intent, un altre intent del Partit Popular de seguir controlant cada òrgan i cada coseta que es moga ací, al País Valencià.
Ara volen controlar també fins i tot a les persones majors.
Doncs probablement no ho aconseguiran.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'Il·lustre Diputat Senyor Ortega.

 

**El senyor Ortega Marhuenda:**

Gracias, señora presidenta.

Señorías.

Yo voy a insistir, señor Cardona, el Proyecto de ley de creación del Consejo Valenciano de Mayores tiene propuestas para mejorar la calidad de vida de estas personas.
Tanto la consellera como la portavoz del Grupo Popular han desarrollado a lo largo de sus discursos todas las ventajas, y han desmenuzado perfectamente todo este proyecto de ley.
Y el gobierno valenciano nos dice que quieren que sea un órgano plural, que tengan cabida los diferentes actores que intervienen en la política de mayores.
Propone que la presidencia recaiga en un mayor de reconocido prestigio.
Su señoría no está de acuerdo con esta designación de esta forma, pero el Grupo Popular considera que son muchas las ventajas que tiene el que presidente de ese Consejo sea un mayor de reconocido prestigio.

El proyecto de creación del Consejo Valenciano pretende que la sociedad tenga participación en la vida pública.
Mi grupo piensa que la propuesta que se hace a los grupos de la oposición es perfectamente razonable, está en línea con otros consejos similares de otras comunidades, como he dicho antes.
Y el gobierno desea que en el Consejo de mayores haya representantes de sindicatos que tengan secciones de mayores, organizaciones empresariales que tengan representatividad en el ámbito empresarial del mayor.

Su valoración es completamente negativa, hasta el extremo de presentar el texto alternativo al proyecto del gobierno.
Parece exagerado.
Mi opinión es que no era necesario hacer un texto alternativo, porque luego el Popular está dispuesto a consensuar con los grupos de la cámara, aceptar o transaccionar enmiendas parciales que considere que enriquecen la ley, tanto en los debates de comisión como en pleno.

Y no tengo otra cosa que desear que logremos ese consenso entre los tres grupos de la cámara y que salga una ley enriquecida.

Nada más y muchas gracias.

*(Ocupa la presidencia el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor diputado.

Tiene la palabra para fijación de posición, el señor Such, en representación del Grupo Parlamentario Socialista.

 

**El senyor Such Botella:**

Moltes gràcies, president.

Jo crec que el Grup Parlamentari Socialista, sent congruent amb la manifestació que ha fet abans la nostra diputada Nuria Espí referent a l'esmena a la totalitat a la llei dels majors, el grup parlamentari va a votar a favor de l'esmena a la totalitat presentada pel Grup d'Esquerra Unida.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Such.

Procedemos a la votación.
Por favor, señores diputados.
Comienza la votación.
Resultado de la votación.
36 votos a favor, 43 votos en contra.
Queda rechazada la enmienda a la totalidad.

Procedemos al tercer punto del orden del día, que dice: debate y votación del Dictamen de la Comisión de Educación y Cultura sobre el Proyecto de ley de modificación de la Ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano, *Boletín Oficial de las Cortes Valencianas* número 62.

Para presentación del dictamen de la comisión, tiene la palabra la diputada del Grupo Parlamentario Popular, la señora doña Carolina Salvador.

 

***Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Educació i Cultura sobre el Projecte de llei de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de Patrimoni Cultural Valencià (BOCV número 62).***

 

**La senyora Salvador Moliner:**

 

Moltes gràcies.

Molt Excel·lent Senyor President.

Il·lustres Senyores i Senyors Diputats.

Em correspon, com a vicepresidenta de la Comissió d'Educació i Cultura de les Corts Valencianes, i per acord unànime d'esta, realitzar la presentació del Dictamen del Projecte de llei de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de patrimoni cultural valencià.

Este projecte de llei va ser presentat en les Corts Valencianes el passat 19 de novembre de 2003 i tramitat per la Mesa de la Cambra el dia 2 de desembre, sent publicat en el *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* el 29 de desembre.

D'acord amb allò referit, el termini per a la presentació d'esmenes va finalitzar el 7 de febrer de 2004 i es van presentar dos esmenes a la totalitat: una corresponent al Grup Parlamentari Socialista i, l'altra, al Grup Parlamentari d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana:Entesa, que van ser rebutjades en la sessió plenària celebrada el 31 de març.

Rebutjades estes esmenes a la totalitat la Comissió d'Educació i Cultura, en reunió celebrada el 2 de juny de l'actual, realitzà la recepció d'esmenes i el nomenament de la ponència encarregada d'informar el projecte de llei.
A este projecte de llei es van presentar un total de 105 esmenes parcials: 2 del Grup Parlamentari Popular; 61 del Grup Parlamentari Socialista; i 42 del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.
I la ponència va emetre el seu informe el 9 de juny.

La Comissió d'Educació i Cultura es va reunir el passat dimecres 29 de setembre per aprovar el dictamen que avui presento a les seues senyories.
En el debat de la comissió es van aprovar dos esmenes parcials i es va anunciar el ferm propòsit d'arribar a alguns acords en el ple.

Espere i desitjo, com a vicepresidenta de la Comissió d'Educació i Cultura, que en el debat d'avui siga possible aconseguir el major grau d'acord possible.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora diputada.

Ahora vamos a entrar en el turno de debate de las diferentes enmiendas y vamos a debatir, en primer lugar, las enmiendas números 1, 2, 4, 36, 37, 39, 40, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 51, 55, 56, 57 i 58.

Para el turno a favor tiene la palabra la señora diputada, representante del Grupo Parlamentario Socialista, doña Isabel Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, volem descobrir el nu d'aquest drama en aquest primer bloc d'esmenes.

Vostés, senyors del Partit Popular, proposen el suïcidi de la Llei de patrimoni i tot el debat d'esmenes, que segurament és tan estèril com innecessari.
Tot el projecte de llei i totes les nostres esmenes es reduixen en allò fonamental a un sol punt: l'incís i) de l'article 39 i la seua supressió.
I he de dir amb claredat que el conseller González Pons va mentir a aquesta cambra, va mentir perquè no tenia raó, i va mentir perquè va defendre la seua reforma al·legant que era la mateixa que establia l'article 37 de la Ley de patrimonio histórico de Andalucía, feta pel Psoe.
Va proposar el canvi de l'article, i quan va ser acceptat per nosaltres va reiterar l'oferta, perquè es tractava d'un *farol*, perquè es tractava d'una mentida.

La llei andalusa no té cap article equivalent al que es pretén introduir.
El 37 andalús suposa una garantia per als immobles integrats en un BIC, però que no tinguen protecció específica.
El que no té la llei valenciana i, a més, la regulació dels conjunts històrics BIC de la llei andalusa, remiteix a allò establert en l'article 21 de la llei estatal.

Que el senyor González Pons va utilitzar el *farol* per justificar el que careix d'empar legal s'acredita en una comparació entre les lleis de patrimoni aprovades pel Psoe: l'estatal, l'andalusa, la de Castella-la Manxa i la resta.
En les tres, en les tres del Psoe, es prohibixen les modificacions d'alineacions urbanes existents; en la resta s'admitixen, doncs, s'estima que milloren.
Jo tinc la tabla comparativa, per si la volen o no la coneixen.

Jo no sé molt bé si el conseller ho va fer per ignorància, cosa difícil perquè és constitucionalista, o per justificar allò injustificable ací, però va mentir a la cambra.
I jo voldria avui refrescar-los la memòria.
L'any següent de l'aprovació de la Llei de Patrimoni va propiciar que la junta de la Facultat de Dret considerara il·legal la prolongació de Blasco Ibáñez sobre la base d'arrasar un barri declarat d'interés cultural.
Això era al maig de 1999.
En juny, l'arquitecte de la unitat d'inspecció de patrimoni ­un d'eixos tècnics incòmodes­ informava també de la il·legalitat del pla.
Hi ha informes jurídics de la Conselleria de Cultura de 2000 que recordaven la prohibició de modificar estructures urbanes dels BIC, inclús el mateix gabinet jurídic de Presidència, en un informe de 22 de desembre de 2000, advertia que l'informe seria favorable si "de los informes recabados por la administración municipal se dedujesen, sin lugar a dudas, que la actuación prevista no afecta a la estructura urbana".
Més clar, impossible.
La llei que havien aprovat en el 98 impedia a Rita Barberá arrasar un BIC, impedia arrasar un BIC.
Els veïns van resistir organitzats.
Els jutges no permetien que s'infringira la llei.
Què podien fer vostés?
Modificar la llei i, a més, amb urgència relativa.

Incloure l'excepcionalitat que permet no seguir el mandat de la llei, introduir la facultat perquè la llei que deu afectar a tots excloguera a qui el Consell estimara.

Vostés es poden imaginar que la Llei contra la violència de gènere.
.
.
, en l'article, per exemple, de les dones maltractades, s'afegira un incís que diguera: "no obstant allò anterior, el Consell podrà determinar que el maltractador puga seguir apallissant per l'interés general o per vici singular".
Doncs, mire, és el mateix.
*(Remors)* Aquesta aberració no té precedents jurídics des que els facinerosos van decidir jutjar per rebels als que es mantenien fidels a la legalitat.
Vostés, tan amants del patrimoni informàtic, volen introduir un virus que destruisca el principi proteccionista de la llei i deixar-la al control arbitrari del Consell.
I ho fan de forma solapada, camuflada entre una sèrie de punts de bona voluntat actualitzadora.

Per què no surt ningú del PP a defensar la inclusió de l'incís i de l'article 39 amb força?
Per què no surt?
Per què no expliquen en quin moment i per quin motiu van deixar sense efecte els plans de protecció dels conjunts històrics?

De vegades, moltes vegades, en parlar de patrimoni posem al mateix sac coses tan diferents com un Velázquez o l'estructura urbana d'un barri històric.
Eixa distinció jo no sé si la té molt clara la portaveu, quan en una profunda reflexió aportava al debat teòric el següent lapidari: "El patrimoni no és un *florero* que restaurem una cosa i diran tots: "Ui, què bonica!
", i no la podem tocar.
El patrimoni s'ha de tocar, s'ha de gastar", ­deia vosté, senyora Nácher­.
Doncs, no, no podem ficar al mateix sac un quadre de Goya, que no es pot tocar i que adquirix ­segons vosté­ la condició de *florero* perquè ens emociona la seua bellesa, i la recuperació d'un barri per usar-lo i per matenir-lo viu.

El que no encaixa de cap manera és que un conjunt històric es declare BIC i tot seguit s'arrase en nom de l'interés general.
Quan diuen vostés que les mesures de protecció d'un conjunt històric quedaran sense efecte quan es tracte d'actuacions d'interés generals per al municipi o de projectes singulars rellevants introduixen unes condicions tan ambigües, tan indeterminades, tan imprecises, que seria el mateix dir: tota esta llei quedarà sense efecte si el Consell ho considera oportú.

La seua dependència dels interessos especuladors, la seua obsessió per obtenir beneficis econòmics i rendibilitat privada per cada metre quadrat de sòl, és tan gran que em dóna la impressió que no es detindran.
Han obert la porta a la prolongació de Blasco Ibáñez, però han vist eixa porta oberta per a centenars de casos.
Mire, amb el ratolí de l'ordinador es podrà donar la instrucció per interés general en virtut de l'incís i) de l'article 39.

Van vostés a aprovar esta llei.
Jo ja ho sé.
I els vull fer saber que les conseqüències seran responsabilitat col·lectiva i individual de cadascú de vostés.
Medisquen el temps.
Nosaltres anem recolzar les reclamacions dels veïns del Cabanyal.
I si es dóna el cas que els tribunals valencians estiguen d'acord amb la demolició d'immobles, defensarem davant del Suprem el pla.

Sapien, vosté ja ho sap, que la jurisprudència del Suprem és clar i inequívoca, l'alineació en els nuclis urbans històrics declarats BIC són inalterables.
Una jurisprudència que també vosté sap que ha reiterat el Tribunal Constitucional.
Però, el problema no és sols el Cabanyal, l'aprovació d'aquesta llei és una amenaça contra tot el patrimoni immoble del País Valencià.
Vostés van a anar en aquesta llei contra la legislació estatal, i nosaltres estudiarem les conseqüències de contravenir-la i reforçarem l'acció judicial contra els intents d'arrasar el patrimoni, buscarem la mobilització ciutadana en la defensa de la seua herència històrica.
Les seues pancartes, segurament, seran les excavadores; les nostres, sense dubte, la defensa del bé cultural comú.

Estan a punt de legitimar la destrucció del patrimoni arquitectònic, estan defensant ­insistisc­ els interessos dels constructors, però no creguen que la batalla està acabada, disposen de tres anys per traure el màxim profit de la bombolla immobiliària abans que nosaltres deroguem aquesta modificació, tres anys en els que cada projecte de demolició sobre béns culturals serà contestada.
Cada vegada que presenten un pla parcial que vaja contra nuclis històrics declarats BIC, emparats amb aquesta nova llei, algú davant del Tribunal de Justícia sol·licitarà la suspensió del pla perquè demane davant del constitucional la inconstitucionalitat d'aquesta llei.
Qualsevol ciutadà pot fer-ho i pot aconseguir-ho, pot demanar que se suspenga l'aplicació d'aquesta llei i pot aconseguir el recurs d'inconstitucionalitat.
Qui es farà càrrec de les despeses i dels tràmits?
Què faran vostés ?
Dimitiran ?
Què faran ?

Nosaltres des del Pspv farem el possible perquè hi haja definició i pronunciament sobre la constitucionalitat o inconstitucionalitat d'aquesta modificació.
I quan vostés s'extralimiten en les seus competències requerirem la intervenció del Ministeri de Cultura.

M'agradaria que pensaren.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Cuando pueda, señora diputada.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Acabe de seguida, president.

.
.
.
en el *berenjenal* que van a posar-se i que rectifiquen, estan a temps.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

En representació del Grup Parlamentari Popular té la paraula la il·lustre diputada, senyora Nácher.

 

*(En la tribuna, part del públic, amb les lletres que porten en la roba, mostren: "espoliapors")*

Por favor, rogaría que desalojaran al público por hacer manifestaciones en la tribuna.
*(Pausa)* Si son tan amables.
*(El públic manifestant abandona la tribuna.
Alguns aplaudiments)*

Señora diputada, un momentito, por favor.
Gracias.
*(Pausa)*

Moltes gràcies, senyora diputada.
Quan vosté vulga.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, la veritat és que hui s'han sentit ací unes paraules tan fortes i en un tema com puga ser la violència de gènere que, clar, jo, com a dona, la veritat és que hui he sentit pena.
.
.
, m'he sentit fins humiliada i, de deveres, demane que eixes paraules les retire.
*(Aplaudiments)*

Sense menysprear la gent que es dedica al teatre, ací, hui s'ha representat una obra de teatre.
Han dit un drama, un drama i amb un final tràgic com en una obra grega, igual que en una obra grega, però el suïcidi no és en el patrimoni, sinó que el patrimoni munta cada volta més amunt.
I, mire, ja li ho vaig dir, li ho vaig dir en la comissió i li ho torne a dir ara: vostés són els que menys poden parlar de patrimoni perquè no es van atrevir ni a fer una llei sobre una competència que tenien des del 1983.
No es van atrevir!
A part d'això, el nostre patrimoni, que vostés tan volen, diga'm, diga'm quin acte van fer vostés perquè fóra reconegut no soles ací, en esta Comunitat Valenciana, no soles a nivell de l'Estat espanyol, sinó que el nostre patrimoni, hui per hui, quatre exemples i estem treballant, i estem treballant en eixe tema perquè siga reconegut a nivell de tot el món, com han segut reconeguts quatre, quatre: la Llonja, el Misteri d'Elx, les pintures rupestres i el Palmerar.
Per tant, no em parle vosté de reconeixement i no es posen la bandera de voler el patrimoni perquè els primers que van destruir patrimoni van ser vostés.
*(Aplaudiments)*

Mire, si esta llei havera segut soles per l'article 39, en el qual vosté es limita a dir que és pel tema del Cabanyal, li he de dir que este govern tindria unes mires molt estretes.
.
.
, n'hi han molts exemples no soles en matèria de cultura i d'educació, sinó molts exemples en totes les matèries, si havérem fet una llei soles per a una cosa.
I, mire, el pla del Cabanyal està des del 1999.
Vindre hui, al 2004, a presentar esta modificació de llei, la veritat és que no té raó, no té raó, no té coherència el seu discurs.
El que passa és que sí que és molt bonic fer demagògia.

Mire, jo, en el tema del Cabanyal no vaig a entrar perquè tinc molt respecte i jo crec en l'estat de dret, no en el dret de l'estat, que eixa és una diferència entre vostés i mosatros.
Jo no crec en el dret de l'estat, i com tinc tant de respecte i, a més, una de les meues premisses són els valors democràtics, i pense que els valors democràtics estan recolzats per la divisió de poders, per les premisses de Montesquieu, la divisió de poders, com en estos moments es troba este tema del pla del Cabanyal en la justícia, jo crec que en estos moments no és el moment adequat que parle ni el legislatiu ni l'executiu, perquè la justícia ha de ser independent per a dir el que pensa i per a valorar el que n'hi ha.
I en eixa línia estic totalment d'acord amb el seu portaveu socialista en l'Ajuntament de València que diu que "no quiso dar su opinión acerca del Tribunal Superior.
Estamos en un estado de derecho y debemos esperar al fallo definitivo".
Per tant, per esta, per esta boca no sentiran dir això.

Quant a l'article 39, mire, simplement s'afegix la necessitat de la posada en valor dels béns culturals evitant la seua degradació i la pèrdua dels usos i costums.
Així de senzill.
Mire com és de simple!
És a dir, no n'hi ha ningun rerefons que vosté vol vore.
Però com jo pense que la llei té altres temes també molt importants, que vosté no ha fet menció perquè no li venia a compte i no volia entrar, li he presentat una sèrie de transaccionals, que també influïxen al grup d'Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: l'Entesa, en les quals un punt molt important és el punt dels béns immaterials.
El punt dels béns immaterials perquè esta llei va ser pionera en eixe tema i en estos moments pensàvem que era el moment de definir-la com a tal.

Aleshores, agarrant les seues idees que mos pareixen molt encertades, afegiríem en el que és la definició allò de "creacions i pràctiques".
I en el tema referit a Esquerra Unida, la llei fa una referència a la transmissió oral, als béns de transmissió oral i ells afigen l'ús del valencià.
I, és de veres, pensem que és un moment adequat per a posar-ho i que es reflectisca en la llei perquè sí que és de veres que els nostres costums, el nostre bé material, en la gran majoria, en gran part està en l'ús del valencià.
I eixes tradicions, sobretot orals, mos han permés que hui per hui es mantinga i es potencie l'ús del valencià fins arribar als nostres dies.

Aleshores, estes transaccionals que els he presentat tindrien l'article 1.
3 de l'article 1.
Objecte, apartat 3; també haurien de posar-se en l'article 26.
Classes, apartat 1, lletra d; en l'article 45.
Declaració règim de protecció, i en l'article 55, en Concepte, en el punt 11.

Per tant, estes transaccionals que tenen vostés damunt de la taula, que ja els les vaig oferir en el que era la comissió i no van voler acceptar-les, torne a oferir-los-les sobretot perquè pense que és molt important en el tema de valencià.

També li oferisc una altra transaccional a la senyora Escudero, que fa referència a l'esmena número 37, referent a l'article 38, en què diu: "Els criteris d'intervenció en monuments i jardins històrics".
En l'apartat 2, és el que ella proposa, simplement que diu: "La conselleria competent en matèria de cultura promourà la recuperació i la reintegració d'aquells", referint-se als conjunts històrics.

I dir-li a la senyora Escudero que jo li acceptaria l'esmena 42 i 45, referents a l'article 39 però, com vosté presenta l'article nou, canvia la *h* per la *a* i després es dedica a canviar tots els punts d'orde, els corre una lletra, simplement que en l'article 39, en l'apartat que vosté diu *a*, seria 2.
*h*, i que el que diu vosté que en estos moments ha de dir en el *e*, que seria el *d* per a mosatros, el 39.
2 per a vostés el *e*, per a mosatros el *d*, és a dir, tal com està afegir-li el punt este que vosté em diu.
*(Remors)* No, és que estes no són transaccionals.
Estes simplement li dic que li les acceptaria en eixe orde que apareixerien en la llei.

Per tant, mosatros sí que demostrem el tarannà dia a dia.
Mosatros sí que estem ahí per a treballar per esta societat.
Mosatros sí que treballem pel patrimoni, senyora Escudero, i es demostra tots els dies, tots els dies, perquè vostés, de recuperació, res.
D'inventar nou patrimoni, podem parlar, però de recuperació, res.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Sí, la senyora diputada demana rèplica, he d'entendre.

Bé, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, la senyora Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Moltes gràcies, senyora presidenta.

Senyora Nácher, totes les transaccionals que vosté presentava, la veritat és que són d'adorn.
I en el tema de potenciació de l'ús del valencià, que evidentment és correcte, si gastaren les lleis que tenen no faria ni falta, només han de gastar-les, la d'ús.
.
.
, han d'aplicar el Pacte pel valencià.
Si ho tenen perfecte per a fer-ho!
O siga, que continue insistint que són d'adorn.
Aixina i tot li n'acceptaré alguna.
Però m'agradaria refrescar-li la memòria sobre el punt anterior.

Mire, m'agradaria dir-li que l'article 21 de la llei estatal que vosté l'ha obviat perquè segons vosté no va en contra de la llei estatal, diu que "excepcionalment el pla de protecció d'un conjunt històric podrà permetre remodelacions urbanes que impliquen millora.
La conservació dels béns declarats d'interés cultural comporta el manteniment de l'estructura urbana.
I, en tot cas, es mantindran les alineacions urbanes existents".
Se tracta, senyoria, d'una doble protecció que distingix entre els conjunts històrics no declarats BIC, dels conjunts històrics declarats BIC.
I la Llei de patrimoni cultural valencià podria establir este règim diferenciador entre conjunts històrics no declarats i declarats.
És més, la llei de 1998 aixina ho fea i dia: "Se mantendrá la estructura urbana y arquitectónica".
I vostés en eixe incís, que tampoc ha defensat avui ací, tampoc l'ha defensat, inclouen: "Con carácter excepcional, el Consell de la Generalitat podrá autorizar.
.
.
".
Eixe és el problema: vosté no ho ha defensat.

Per tant, pretén ­insistisc­ pretén introduir l'excepció en els BIC.
Defense-ho ara després quan isca, algú del Partit Popular.
Jo ja sé que li costarà, però defense eixe incís.
És el que li correspon perquè és el *leitmotiv* de la llei.

Mire, tinc ací alguna perla del senyor González Pons en la seua intervenció el dia que va intervindre ací, el 31 de març, quan d'alguna forma dia que el Govern de Madrid, aleshores aquell, i ara, evidentment recolzarà la política "porque no habrá 50 diputados socialistas que puedan en un momento determinado presentar recurso, porque lo habrían de hacer contra otras leyes de patrimonio hechas por la mayoría socialista".
Doncs, també és mentira, també anava de *farol* el senyor González Pons.

Jo lamente moltíssim que no estiga ací i no me puc dirigir al senyor Font de Mora perquè, encara que responsable, era el senyor González Pons el que els va ficar a vostés en este embolic del qual no saben com eixir.

Mos dia, també, que nosaltres mos estàvem contradient.
Quina barra, quina barra!
I dia que mosatros no érem capaços de fer el mateix a Madrid, Andalusia i a la Comunitat Valenciana.
Doncs ja li he demostrat abans que sí que som capaços.
Les lleis que ha fet el Partit Socialista no contravenen la llei estatal de 1985.
Esta, esta modificació que vostés pretenen sí que contravé la llei de 1985.

Vostés volen confondre la ciutadania, volen enganyar-la.
I jo voldria dir-los que respecte al projecte singular, senyora Nácher, que serà suficient per a demolir un conjunt històric, vol dir això, senyora Nácher, que poden ficar vostés l'esfera armil·lar al mig del Cabanyal?
Que no li parega una *boutade*?
Perquè això és el que este article pot fer, que fiquen vostés l'esfera armil·lar al mig del Cabanyal.

Torne a repetir-li: no sabem el que van a aprovar, no sabem el que van a aprovar.
Este article és un atemptat.
Abans dia un suïcidi, doncs és un atemptat contra el patrimoni cultural valencià.
Facilita la destrucció i, a més, a vostés els dóna una coartada legal.
Pense-ho, per favor, pense-ho, senyora Nácher, amb eixe tarannà que la caracteritza.
I pense, en definitiva, que açò els durà a un carreró sense eixida.

La seua política, senyora Nácher, en tema de patrimoni, que vosté ha fet ací eixe laude a la política patrimonial realitzada pel Partit Popular, és erràtica, és absolutament erràtica.
Sap el que diu el seu director general de Patrimoni ara respecte a l'horta?
Ho va sentir ahir, ho va llegir en la premsa?
Vosté recorda que la vol protegir?
Vosté recorda que ací en esta cambra vostés van votar una iniciativa en contra de la protecció dels béns hidràulics de l'horta?
Vosté ho recordarà.
Jo no estava però vosté ho deu recordar.
Mire, no aproven la llei, no l'aproven, reflexionen!
No aproven la llei perquè les raons que exposen sistemàticament no són necessàries i perquè són absurdes, i perquè, sobretot, perquè queden subsumides en la llei vigent, en la que tenen.
Si només fa falta que la reglamenten, que no ho fan!
Tot el que diuen ho poden fer amb la llei que tenen en la mà.
No l'aproven ­torne a repetir-li­ perquè introduïx eixa clàusula d'excepció.
.
.

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Cuando pueda, señora diputada, cuando pueda.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

.
.
.
i perquè pretenen adaptar una llei general universal als interessos particulars.
A banda, perquè mos costarà diners i, a banda, perquè suprimix totes les garanties legals.
Reflexionen.

Gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Escudero.

Tiene la palabra la señora Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyor president.

Agrair-li a la seua senyoria això del "tarannà", perquè no sé ara en estos moments si això del "tarannà" pot ser una floreta o una desgràcia, perquè jo pense que tarannà sense talent, como están demostrant alguns.
.
.
, doncs no va a ningun lloc.
*(Aplaudiments)*

Mire, en el que s'ha referit a allò de la restauració de l'aigua, dir-li que llija-ho tot bé, llija el principi i el final.
Llija per què no se li va acceptar ací allò del pla, perquè ja hi havia a la Comunitat Valenciana el pla de restauració de monuments d'aigua.
Per tant, era posar dos voltes el mateix, era posar.
.
.
Però com vostés no saben els plans de restauració, ni inclús, ni inclús els mereix la pena el patrimoni, de llegir-se els plans de restauració que està duent a terme la conselleria, la veritat és que per això cometen estos errors.

I dir-li, senyora.
.
.
amb tot el *carinyo*, dir-li que és vosté molt bona alumna, és una alumna perfecta.
Ha llegit realment el que li han passat.
Sols mos ha faltat l'acudit, sols mos ha faltat l'acudit.
Tot, els punts, les intervencions.
.
.
tot, tal i com li ho han passat.
Vosté no s'ho ha treballat, no s'ha treballat la llei.
Simplement s'ha dedicat ací a dir el que pensen altres.
Vosté no s'ha parat a treballar la llei.
Per què?
Perquè vostés ni respecten ni volen el patrimoni.

I mire, i vaig a dir-li, *(remors)* i vaig a dir-li, i vaig a dir-li un exemple molt clar, ja que vosté està dient de totes les comunitats.
És un clamor popular, i sobretot en Catalunya, que el Fòrum no és el fòrum de les nacions, ni és el fòrum de les ONG.
És el fòrum del *ladrillo*.
Això és el que respecten vostés el patrimoni.
És el fòrum del *ladrillo*.
Ahí té, ahí té un exemple del que fa el govern socialista quan li toca governar.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Nácher.

Procedemos a la votación del bloque de enmiendas.
*(Re-mors)* Un poquito de calma.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 33 votos a favor, 43 votos en contra.

Procedemos, a continuación, al debate del bloque de enmiendas números 3, 5, 9, 41, 50, 52, 53, 54, 59, 104 y 105, presentadas por el Grupo Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana.

Tiene la palabra para su defensa, el señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyor president.

Senyors diputats, senyores diputades.

Senyor conseller també de l'àrea de Cultura, perquè també és important que estiga ací escoltant els nostres arguments.

Una altra llei amb una distància abismal entre allò que diuen i allò que fan, una altra llei amb una distància terrible entre el que diu l'exposició de motius i el que diu l'articulat.
Vostés fent exposicions de motius són quasi d'esquerres, però, és clar, fent l'articulat són absolutament depredadors i, a més, contradictoris.
Hauria de dir que vostés probablement tenen una gravíssima contradicció entre el cor i la cartera, no puc dir entre el cor i el cap.

En este cas concret, nosaltres hem presentat moltes esmenes a aquesta llei, n'hem presentat un conjunt de quaranta i escaig.
Les considerem totes importants, totes, inclús la que fa referència al canvi d'una coma de lloc, perquè pensem que si eixa coma no canvia de lloc, nosaltres estem presentat una llei impresentable.
Però, evidentment, hi ha graus, hi ha graus de correcció i d'incorrecció dins de la mateixa llei.

I és per això per la qual cosa hem de fer referència, sobretot, sobretot, al seu intent que una llei de protecció del patrimoni cultural valencià siga finalment la que obriga la porta a la destrucció del patrimoni cultural valencià.
I eixe intent, eixe intent, que és absolutament contradictori amb les seues declaracions permanents ­sempre diran que el seu desig és protegir, ho diuen en l'exposició de motius, ho diuen en tots els llocs­, però el que fa realment aquesta llei és obrir al porta a la destrucció de qualsevol conjunt històric, estiga declarat com a BIC o no estiga declarat com a BIC.
I eixe és un fet que ningú mai contradiu.
Ningú mai diu que este article concret, el 39.
2.
1, no servirà per a destruir algun conjunt històric, bé estiga declarat BIC o bé no estiga declarat BIC.

Vull que es tinga molt clar de què estem parlat.
Eixe article introduïx la possibilitat de modificar l'estructura urbana arquitectònica de conjunts històrics, encara que estiguen declarats BIC, si milloren la seua relació amb l'entorn territorial o urbà o si s'eviten els usos degradants per al conjunt.
Això ho admet la Llei del patrimoni històric espanyol només per als conjunts històrics no declarats BIC.
Per tant, eixos dos aspectes van en contra de l'article 21.
2 i 21.
3 de la Llei del patrimoni històric espanyol.

A més, poden arrasar qualsevol conjunt històric, estiga declarat BIC o no estiga declarat BIC, sempre que es tracte d'actuacions d'interés general o de projectes singulars rellevants.
Diu la llei que va a qualificar què és un projecte singular rellevant?
Diu la llei qui va a qualificar com i per què el que és una actuació d'interès general?
No ho diu en cap lloc.
És a dir, que ací el projecte singular rellevant i l'actuació d'interés general, que no tenen entitat jurídica, i no hi ha ningú que puga declarar-la, cap organisme que puga declarar-la, va a ser l'excusa perquè qualsevol bé d'interés cultural, qualsevol conjunt històric, siga declarat BIC o no, siga totalment arrasat, si cal.

És curiós que este article, el 39.
2 i), es contradiu totalment.
.
.
és a dir, diuen dos coses diametralment oposades amb l'article 39.
2 a).
És a dir, en el mateix article, en el mateix apartat, tenim un paràgraf a) que diu una cosa i tenim un paràgraf i) que permet exactament fer tota la contrària.
No sols això.
Es contradiu també amb l'article 46 de la Constitució, que el que ve a dir, el que diu directament és que els poders públics tenen l'obligació.
.
.
garantiran.
.
.
Diu exactament açò: "Els poders públics garantiran la conservació i promouran l'enriquiment del patrimoni històric, cultural i artístic dels pobles d'Espanya i dels béns que l'integren, siga quina siga el seu règim jurídic i la seua titularitat".
Contra la mateixa llei que pensen aprovar, contra la Llei del patrimoni històric espanyols, contra la Constitució.
A favor de què?
A favor que les constructores, les urbanitzadores entren en conjunt històrics i modifiquen la seua estructura urbana, arquitectònica i de conjunt.
Això és l'únic que permet este apartat concret.
Contra totes les lleis, contra tota la reglamentació, des d'Europa, estatal, comunitària, totes.
Però necessitaven introduir este apartat.

Jo seguisc insistint que vostés no ho fan pel Cabanyal i no ho fan pel Benacantil.
Això són anècdotes.
Pot servir per a destrossar el Cabanyal?
Sí.
Pot servir per a destrossar el Benacantil?
Sí.
Però el greu d'aquesta llei és que servix per a poder destrossar qualsevol conjunt històric artístic, qualsevol.
No ens enganyem.
Què ha induït el canvi d'esta llei al Partit Popular?
No vol utilitzar-lo en un cas, ni vol utilitzar-lo en dos casos, vol utilitzar-lo en tots aquells casos que siga necessari.

Per tant, de cap manera una llei d'esta arbitrarietat és un llei correcta dins d'un estat de dret.
La inseguretat jurídic en què fica als administrats és terrible, la inseguretat en què fica a la protecció és total.
Per tant, de cap manera esta llei és acceptable, de cap manera.
És una llei contradictòria en els seus propis termes.
Per això nosaltres presentem l'esmena 50, suprimim l'apartat 39.
2 i), fiquem el.
.
.

Però afegim coses.
Vostés mateixos diuen que l'administració té l'obligació de posar en valor determinats béns.
Això ho diuen en l'exposició de motius.
Hi ha algun lloc dins la llei que parle de posar en valor els béns?
En ningun lloc.
Ho posen només en l'exposició de motius.
Per tant, nosaltres el que diem és que les administracions tenen l'obligació de posar en valor els béns, mantenint la seua integritat i, a més, ajudant a mantindre els seus usos i costums.

Vostés diuen, inclús en eixe mateix article, que ha de millorar la relació amb l'entorn.
Nosaltres clar que volem millorar la relació amb l'entorn, fent intervencions al voltant del bé i respectant la seua integritat.
No cal destrossar un bé per a afavorir el seu accés a l'entorn.
L'accés a l'entorn es fa en l'entorn del bé, no dins del bé.
Vostés mateixos plantegen que cal evitar els usos degradants del bé.
Clar!
És que és una obligació dels poders públics evitar els usos degradants no només dels béns d'interés cultural, sinó dels carrers, dels centres educatius, dels centres sanitaris.
.
.
Els usos degradants s'han d'evitar, perquè els usos degradants són negatius per a tota la societat.

I moltes voltes poden fer referència a eixa acumulació de borses de pobresa que s'està donant hui en dia dins d'alguns conjunts històrics que es volen destruir.
L'acumulació de borses de pobresa en el Barri del Carme, les acumulacions de borses de pobresa i de marginació en el Barri del Cabanyal.
Però això no és un motiu per a destruir un bé.
Això és un motiu perquè l'administració actue per a eliminar eixes borses de pobresa i eixos factors de marginació, mantenint al mateix temps els usos tradicionals, perquè són el patrimoni immaterial.
I això nosaltres els ho diem en l'esmena número 55.

I com no estem encara contents ni satisfets, els presentem una esmena 104, que intenta que en la disposició addicional diga "que per l'aplicació d'esta llei, ningun bé declarat d'interés cultural abans de la promulgació d'aquesta llei podrà ser rebaixat en la seua protecció".
Segurament vostés no aprovaran esta salvaguarda.
Açò ens permetria, si vostés l'aprovaren, ens permetria dir: "Ah!
, bé, per molt que el 39 i) diga això, encara diuen: "Bé, no li baixarem la protecció als qui ja la tenen".
Però vostés no aprovaran esta disposició addicional.
Per què?
Perquè suposaria que no podrien destruir allò que volen destruir.

I encara nosaltres hem ficat unes altres salvaguardes, com, per exemple, que hi hagen.
.
.
que els organismes consultius de la Generalitat en eixe aspecte siguen els universitats públiques, per a nosaltres, perquè en la llei original ficava només les universitats, però és que no hi havia privades.
Ara n'hi ha.
Nosaltres considerem que òrgans consultius són les universitats públiques.
I diem que per a fer qualsevol canvi, qualsevol canvi en un conjunt declarat històric, caldria tindre l'informe favorable de tres d'eixes institucions.
No són garanties excessives, permeten modificacions, però modificacions que s'han valorat d'una manera clara, explícita i concreta per organismes que tenen eixa capacitat, que són experts en eixe tema.
I vostés ens volen deixar al peu de les excavadores i al peu dels especuladors.
Vostés volen deixar-nos al peu de les finques, en lloc de deixar-nos en un conjunt realment valorable i salvable.
Eixe és el problema més greu d'aquesta llei.
Però jo ja els dic: no vull renunciar, no vull renunciar a dir que aquesta llei té molts altres aspectes a modificar i que al llarg de tot este debat anirem veent.

Nosaltres pensem que ara en este moment, en esta llei que vostés presenten aquí, es veu molt clarament quina és la intenció del Partit Popular, i me pareix que la Conselleria de Cultura està fent un paper molt vergonyós en este aspecte, molt vergonyós, perquè està actuant en contra de les funcions i dels seus objectius.

 

*(Ocupa la presidència la senyora vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Cardona.

En representació del Grup Parlamentari Popular, la il·lustre diputada senyora Suanzes.

**La senyora Suanzes Fernández:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Mire, señor Cardona, a nosotros lo único que nos parece de verdad vergonzoso, muy vergonzoso además, es que ustedes se dediquen a boicotear de manera permanente cualquier tipo de ley, de iniciativa, que se dedique a la puesta en valor y a la protección de nuestro patrimonio cultural.
Y ya lo pueden ustedes disfrazar de lo que quieran.
Se dedican ustedes a boicotearlo de manera permanente.

Mire, dicen ustedes que le dan mucha importancia absolutamente a todas las enmiendas, incluso cuando son solo aquellas en las que cambian una coma.
Mire, señor Cardona, efectivamente, como nosotros.
El problema ­se lo dije en la comisión y se le digo hoy­ es que es usted infinitamente más congruente y más coherente cuando cambia comas que cuando se dedica al fondo del asunto.
Y entonces, como usted es mucho más coherente en lo que a cambiar comas se refiere que al fondo del asunto, donde si nos dejásemos guiar por sus enmiendas entonces ahí sí que nos cargaríamos el patrimonio cultural de todos los valencianos porque es nuestro, señor Cardona, este grupo no se lo va a permitir hacer.

Y, entonces, en ese orden de cosas decirle que bajamos ya enmienda por enmienda, y decirle que, efectivamente, la enmienda número 5 vamos a aprobársela porque entendemos que efectivamente es una enmienda que mejora la redacción y el buen entendimiento de lo que es el texto legal y, sobre todo, se la aprobamos porque en ningún momento, en ningún momento, atenta contra ni uno sólo de los principios que han inspirado la redacción de esta ley porque le aseguro, señor Cardona, que intentaremos mantener estos principios que ha inspirado la ley a lo largo de toda ella y de todo lo articulado.

Habla usted, también, de que quiere que los organismos consultivos sean solos las universidades públicas de esta comunidad.
Pues, mire, señor Cardona, esto es un viejísimo debate ya, viejísimo.
Ustedes apuestan absolutamente por todo lo público y nosotros entendemos que lo público está muy bien y que lo privado también siempre y cuando facilite en este caso esa puesta en valor del patrimonio.

Y, mire, señor Cardona, nosotros no tenemos absolutamente ninguna duda de la profesionalidad de los profesionales que trabajan en esas universidades privadas, ninguna.
Y me gustaría que usted dijera, si es que usted la tiene.
Por eso se muestra tan reticente al no tener nada que ver con las universidades privadas.

Mire, decirle que su enmienda número 52 y la 53, que afectan todas al apartado número i), es uno de los objetos y uno de los objetivos de esta actualización.
Y es uno de los objetivos porque nosotros entendemos que lo que hay que conseguir con esta ley, con esta actualización de la ley, es la puesta en valor de los bienes de interés cultural.
Y queremos hacer un énfasis muy especial en la protección de aquellos cuyo valor se centra, sobre todo, en su uso social.
Y, además, creemos que es fundamental que se prevean autorizaciones, pero unas autorizaciones con suficientes garantías, en muchos casos mucho mayores que las que existen en otros lugares con otro tipo de legislaciones, en las que lo que existen son modificaciones puntuales y excepcionales.
Nosotros queremos darle un plus de garantía a cualquier modificación y a cualquier actualización que se produzca.
Y, además, lo hacemos porque entendemos que esto nos va a permitir algo que para nosotros es muy importante, que es conseguir un uso social e integrado en el entorno, evitando, no solo su degradación, sino también la pérdida de los usos y costumbres que, en definitiva, es una de las cosas que intentamos proteger.

La puesta en valor y el ser capaces de generar, además, nuevos usos compatibles con el conjunto y sus valores culturales es el motivo y el objetivo de este apartado i), de este nuevo apartado que es el que ustedes se empeñan de manera sistemática en cargarse.

Mire, en cuanto a la enmienda número 59, volvemos al apartado i), usted sabe perfectamente que con independencia de las previsiones que están contenidas con la inclusión de este nuevo apartado, que son previsiones relativas, como le decía, a evitar esos usos degradantes para el conjunto, entendemos que el resto de materias que ustedes mencionan en esta enmienda debían ser objeto de otras políticas sectoriales, y como deben ser objeto de otras políticas sectoriales entendemos que deben ser legislaciones desarrolladas a tal efecto las que se ocupen de esta serie de materias.

En cuanto a la enmienda número 54 y número 41, mire, decirle que usted sabe perfectamente que la aprobación y la modificación de planes especiales no requiere de ningún informe de instituciones consultivas.
O sea, la labor de estas instituciones se circunscribe a evaluar en el trámite declarativo la concurrencia de valores culturales para su declaración.
Y la elaboración de un plan ha de hacerse conforme a los criterios que marca el artículo 39.
Y en el artículo 34, en el informe del artículo 34 está clarísimo cuál es el método para observar su adecuación a la legalidad.
Y esta consulta a las citadas instituciones se hace exclusivamente para casos excepcionales, casos excepcionales que, además, están tasados en ese apartado i) que quieren suprimir.

Mire, en cuanto a la enmienda 104.
Pues no solo nosotros no vamos a permitir que se degrade o que se pierda protección con la inclusión de esta ley, sino que es justo todo lo contrario.
Entendemos que la aplicación efectiva de esta ley no supone, ni muchísimo menos provoca, que es lo que usted sugiere, la desprotección o pérdida del grado de protección de los bienes de interés cultural declarados con anterioridad a la entrada en vigor de esta ley.
Lo que pretendemos y lo que va a ocurrir, además, es todo lo contrario.
Y, además, para eso es para lo que tenemos esta ley aquí.
Y no entendemos todavía por qué usted se empeña en boicotearla de manera sistemática.
Además, sabe usted que el procedimiento de extinción de la declaración de un bien de interés cultural viene recogido en la ley para supuestos excepcionales, y que, además, requiere de unas medidas muy especiales de garantía, como la elaboración de informes favorables expreso por parte de las instituciones consultivas que a usted le preocupa tanto.

Y, además, en lo que afecta a los planes especiales de protección es fundamental no perder de vista que el objetivo de estos planes es regular los actos de edificación y uso del suelo de los ámbitos afectados por la declaración del bien.
Y no solo eso, sino que además siguen un procedimiento para su elaboración y aprobación y, por supuesto, también, para su modificación, que está contenido en esa ley reguladora de la actividad urbanística y en la Ley de patrimonio.
Entendemos que las dos leyes establecen esas debidas garantías y la exigencia de contar con un informe favorable del órgano competente de la tutela del patrimonio.

Cuando habla usted de actualización o de modificación.
.
.
, es que es el viejo debate.
Mire, señor Cardona, se lo he dicho a lo largo del debate, se lo he dicho en comisión, se lo dije en la enmienda a la totalidad y se lo vuelvo a decir hoy: nosotros presentamos esta ley que estaba regida por unos principios políticos en su día.
Para nosotros eso es lo más importante, lo más importante, cuáles son los principios políticos y cómo son plasmados en una ley.
Ninguno, ni uno solo de esos principios políticos, esos principios políticos que inspiraron la ley, se han modificado, ninguno, son exactamente los mismos.
Por eso, nosotros hablamos de actualización y usted habla, pues, como siempre, de lo que considera más conveniente.

Además, en este bloque de enmiendas, ya que usted ha incluido la enmienda número 3 en la que habla usted del idioma valenciano, pues, mire, yo quiero decirle que nosotros apostamos de verdad por ese idioma.
Nunca, nunca como hoy, el idioma valenciano está así de protegido, así de garantizado.
Nunca, nunca.
Fuimos nosotros, fuimos nosotros, los que creamos la Academia de la Lengua Valenciana, nosotros, no ustedes.
Nunca ha estado igual de protegido que hoy.

Pero, aun así, como nosotros entendemos que eso es una tarea de todos y que en eso estamos trabajando todos, les hemos ofrecido, les hemos pasado ya antes una cantidad de enmiendas transaccionales que afectan a todos los artículos y a todas las enmiendas por ustedes presentadas, que tratan de la puesta en valor y de hacer especial énfasis en aquellas tradiciones que han sido objeto de transmisión oral y las que mantienen y potencian el uso del valenciano, y estamos esperando que nos den ustedes una respuesta.
Desde luego, contarán con la mejor voluntad por parte del Partido Popular para que, efectivamente, esa puesta en valor del valenciano y de todas aquellas tradiciones que mantienen y potencian el uso del valenciano sean una realidad.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Molt bé, senyora diputada.
Moltes gràcies.
*(Remors)*

Per a rèplica, té la paraula l'il·lustre diputat representant del Grup d'Esquerra Unida-l'Entesa, senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

En primer lloc, això de les crítiques *ad hóminem* ­diríem­ a mi no m'afecten en absolut, jo intente no fer-les i, a més, quan me les fan simplement les evite, bo, ni les escolte.

Però, bo, vosté s'ha referit que nosaltres boicotegem continuadament la protecció de béns d'interés cultural, i m'agradaria que em diguera un llistat dels béns culturals en els que nosaltres hem boicotejat la seua protecció.
No res.
Simplement en fa un llistat perquè així jo aniré a dir-los als que ho hagen fet i dir-los que això no es fa, no es boicotegen les proteccions dels béns d'interés cultural, a l'inrevés, es protegixen.

Senyora diputada, al que és la substància de l'article en qüestió, al que és la substància de l'article que pot destruir el nostre patrimoni, no ha aportat vosté cap tipus ni de possibilitat de modificació ni de justificació per a la seua existència.
En este moment continuem estant com estàvem al principi d'este debat, és a dir, el que té l'autoritat per a destruir els nostres béns patrimonials no són les administracions públiques per a parar-los, ni la ciutadania, ni els experts en art, ni els historiadors, ni els arqueòlegs.
Ací els que tenen la potestat per a destruir-lo són els mateixos que la tenien al principi d'este debat.

Jo llig amb detall el debat, l'article perquè vosté em diu: "ahí està taxada la participació de les institucions consultives".
Sí, sí, clar, vostés volen escoltar-les, independentment del que diguen.
És a dir, volen no escoltar-les, en el sentit que encara que les dos institucions digueren que això no es pot destruir, vostés poden agarrar qualsevol decisió.
Per això, les nostres esmenes determinen que els informes han de ser preceptius i, a més, d'obligatori compliment.
Per això ho diuen, clar!
I per això nosaltres diem que les institucions consultives no servixen totes, no servixen senyora diputada.

Mire, les institucions consultives, segons la Llei de patrimoni cultural valencià: el Consell Valencià de Cultura, la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, les universitats de la Comunitat Valenciana, els consells assessors d'arxius i biblioteques, d'arqueologia, de paleontologia.
.
.
, està molt bé.
Però, nosaltres hem volgut afegir universitats públiques.
Per què?
Que les universitats privades, qui les paga, senyora diputada?
Pot estar pagada per una empresa constructora una universitat privada?
En el cas que una universitat privada estiga pagada per una constructora, està garantida la seua independència a l'hora de determinar un informe sobre un tema concret?
Ens interessa molt que es quede clara la independència i l'objectivitat, en allò que possible, dels organismes que van a fer este tipus d'informe.
Vosté li donaria el seu informe de protecció d'un bé d'interés cultural a l'empresa que vol construir damunt d'ell una torre de pisos?
Veritat que no li ho donaria?
Nosaltres volem evitar eixe perill.

I, finalment, anem a vore.
La substància d'este bloc d'esmenes i la substància d'allò que nosaltres defensem és que la protecció del nostre patrimoni històric no siga arbitrària.
El que nosaltres defensem és que les lleis realment ens protegisquen a tots els valencians i valencianes.
El que nosaltres volem és, que en el cas d'haver d'anar a un tribunal, tindre una llei que realment defense els nostres béns i els nostres drets.
I en açò ens podem trobar que l'advocat de la part contrària diga que l'article 39.
2 i) d'una llei aprovada per estes Corts ens permet destrossar un conjunt històric.
I en això nosaltres no estem d'acord.

Li he comentat que va en contra de la Constitució, li he comentat que va en contra de la Llei històrica de l'Estat, de la Llei de patrimoni històric de l'Estat, però és que, també li he de dir que també està el Codi Penal.
I el Codi Penal diu en el seu article 321 que: "Els que derroquen o alteren greument edificis singularment protegits pel seu interés històric, artístic i cultural, seran castigats amb penes de presó de 6 mesos a 3 anys".
I diu també que: "L'autoritat o funcionari públic que, sabent la seua injustícia, haja informat favorablement projectes de derrocament, d'assoliment o d'alteració d'edificis singularment protegits serà castigat també amb penes de presó".

És a dir, el que ací tenim, senyors diputats i senyores diputades ­i ja acabe­, es que aquesta llei està a la millor ficant o serà el principi de poder posar a la presó a alguna persona que s'atrevisca a fer algun tipus d'accions d'este estil, però nosaltres el que anem a fer a partir d'ara és fer totes les accions polítiques, tots els recursos, a fer totes aquelles accions judicials, aquelles demandes, o a fer totes aquelles al·legacions que nosaltres creguem que són convenients i adequades per a intentar evitar que aquest article es pose en vigor.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor diputat.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, la senyora Suanzes.

 

**La senyora Suanzes Fernández:**

 

Muchas gracias, señora presidenta.

Bé, senyor Cardona.

Por supuesto que no voy a entrar y este grupo no va a entrar a ver la posibilidad de ninguna modificación en el artículo 39, porque es que por supuesto que le he dicho que entendemos que es el artículo fundamental y objeto de esta actualización.
Sería bastante estúpido, sería bastante estúpido que lo que nosotros consideramos fundamental, objeto y objetivo de esta actualización, que es ese mismo artículo con ese apartado i), entendemos que es fundamental, por supuesto que se lo he dicho también, porque entendemos que le da una especialísima protección a todo nuestro patrimonio, entendemos que trabaja de una manera fundamental por su puesta en valor y entendemos que da unas garantías a la hora de proteger ese patrimonio, que es nuestro, que no hay en ningún sitio, que no hay en ningún sitio.

Entonces, queda fuera absolutamente de toda duda que para nosotros sea objeto de discusión o sea objeto de modificación ese artículo que nosotros hemos hecho objeto de esa actualización.
Pero, no sólo eso, sino que, además, estoy esperando todavía que me diga si aquello que es para usted tan importante como para nosotros, que es la defensa de todas aquellas tradiciones, de manera muy especial aquellas que afectan a nuestro idioma, si usted está dispuesto a darle una salida conjunta junto con nuestro grupo parlamentario, todavía estoy esperando.
Es la tercera vez que se lo ofrezco.
Pero no tenga usted ningún problema, en el siguiente bloque de enmiendas en que volvemos a hablar exactamente de lo mismo, se lo volveré a ofrecer a ver si tengo algún tipo de contestación.
Desde luego, a este bloque de enmiendas tendré que votar que no a sus enmiendas porque no hemos conseguido llegar absolutamente a ningún lado.

¿Volvemos a hacer la distinción entre las universidades públicas y universidades privadas?
Primero, en ningún caso es verdad que nosotros no sigamos ningún tipo de garantías, en ningún caso es verdad.
Nosotros exigimos que haya tres informes y que dos de ellos, al menos, sean favorables.
Pero, para continuar, decirle que usted habla de qué malas que son las universidades privadas porque no sabemos muy bien quien les paga.
Mire, decirle que las universidades públicas realizan todo tipo de informes para empresas privadas, todas las universidades públicas.
Y decirle, además, decirle además, que nosotros tenemos enorme confianza, enorme confianza, en todos aquellos profesionales que trabajan en las universidades, tanto en las públicas como en las privadas.
Por eso creemos que deben estar todas las universidades de la Comunidad Valenciana.

Me pregunta usted que cuándo boicotea cualquier tipo de bien y cualquier tipo de manifestación del patrimonio valenciano.
Pues mire, señor Cardona, hoy, lo que usted está haciendo es la máxima expresión de intentar cargarse el patrimonio valenciano.
Y decirle otra cosa más: en ningún caso, en ningún caso, en ningún caso será usted el que se tenga que convertir en el adalid del patrimonio de los valencianos.
Hemos sido nosotros los que hemos traído una ley que garantiza que ese patrimonio no solo se va a mantener sino que, además, lo vamos a poner en valor.

Y hemos sido nosotros, señor Cardona, y no tenga absolutamente ninguna duda que estamos más que dispuestos, más que dispuestos a hacer todo lo posible tanto política como legal, todo lo que esté a nuestro alcance para que esta ley salga adelante, porque significará que el patrimonio de todos los valencianos estará bien protegido.

Muchas gracias.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Demana la paraula el senyor diputat?

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Era perquè la transaccional a l'esmena número 3 estava acceptada pel nostre grup.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

El que ocorre és que ací, a la Mesa, crec que no n'hi ha cap esmena que haja arribat per a poder llegir-la i, en el seu cas, votar-la.
Per tant, es talla el Ple durant dos minutets, i si són tan amables fan aplegar l'esmena a presidència.

Gràcies.
*(Pausa)*

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

**El senyor president:**

 

Bien, señores, vamos a proceder a las votaciones.

Voy a leer, en primer lugar, la enmienda transaccional que dice: "Los portavoces abajo firmantes, al amparo del artículo 112.
3 del Reglamento tienen el honor de presentar la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 3 del grupo de Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, al Proyecto de ley de modificación de la ley 4/1998, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano: "Artículo 1 punto 3, artículo 1 apartado 3.
También forman parte del patrimonio cultural valenciano en calidad de bienes inmateriales del patrimonio etnológico, las creaciones, conocimientos y prácticas de la cultura tradicional valenciana.
Así mismo, forman parte de dicho patrimonio como bienes inmateriales las expresiones de las tradiciones del pueblo valenciano en sus manifestaciones musicales, artísticas, gastronómicas o de ocio y, en especial, aquellas que han sido objeto de transmisión oral y las que mantienen y potencian el uso del valenciano.
" 

Procedemos a la votación de la transaccional.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: votos a favor, 47; abstenciones, 31.

Entiendo que si es una transaccional a la enmienda número 3, tenemos que votar ahora.
.
.
la enmienda número 5, que tengo entendido que quieren que se vote por separado.

Vamos a votar la enmienda número 5.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: votos a favor, 77, con lo que queda aprobada la enmienda.

Y ahora vamos a votar el resto de enmiendas que están en el bloque número 2.
Procedemos a la votación.
Resultado de la votación: votos a favor, 35; votos en contra, 42, con lo que quedan rechazadas el resto de las enmiendas.

Se suspende la sesión, que se reanudará a las 16.
30 de la tarde.

*(Se suspén la sessió a les 14 hores i 43 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 16 hores i 50 minuts)*

 

 

***Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Educació i Cultura sobre el Projecte de Llei de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, de Patrimoni Cultural Valencià (BOCV número 62).
Continuació.***

 

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

*(Inoïble)* .
.
.
el Projecte de llei de modificació de la Llei 4/98, d'11 de juny, de patrimoni cultural valencià, en el bloc d'esmenes número 3, que estan presentades per Esquerra Unida-Entesa Valenciana.

El torn en contra anirà a càrrec de l'il·lustre diputat Ramon Cardona.
Quan vulga, senyor diputat.
*(Remors)* Torn a favor.
Perdó.

Senyor Cardona, té la paraula per a defendre les esmenes que havíem dit del bloc número 3, que són la 10, 11, 15, 71, 83, 84 i 98.
Quan vulga.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Ací hi ha una bloc d'esmenes, que són la 11, la 15, la 71 i la 84, que es referixen a un aspecte especialment important del nostre patrimoni immaterial, que és la nostra llengua.

Hi havia una carència al llarg de tot el projecte de llei, i és que en cap moment s'anomenava el valencià com a part del nostre patrimoni.
Jo vull recordar, en eixe sentit, que la Unesco va traure una convenció per a la salvaguarda del patrimoni cultural immaterial on indicava que eixe patrimoni estava compost per les tradicions i expressions orals, inclòs l'idioma com a vehicle del patrimoni cultural immaterial.

Jo he de dir que estes esmenes, la gran majoria d'elles, han sigut consensuades amb el Partit Popular, cosa que trobe extremadament positiva, perquè és l'única que al llarg de tot el text de la llei aparega el valencià com a un bé immaterial a protegir, de fet, com el primer bé immaterial a protegir.
Per tant, pense que és un aspecte positiu i cal comentar-lo.

Per una altra banda, ací hi ha un grup d'esmenes que fan referència a la definició de bé immaterial.
Miren, al llarg de tota la llei.
.
.
*(pausa)* al llarg de tota la llei, a l'hora de definir els béns immaterials, es fa referència a vegades a la vida dels valencians, a vegades es fa referència a la cultura dels valencians, a vegades a les formes de vida, etcètera, etcètera.
Si revisem les diferents definicions que hi ha al llarg de tota la llei, veem que en l'article 45 la mateixa llei diu que el patrimoni immaterial està format per les tècniques, usos, etcètera, més representatives i valuoses de la cultura i de la vida del poble valencià.
És a dir, en l'article 45 sí que fica cultura i sí que fica vida, en l'article 45 sí que fica més representatives i valuoses.
I per això l'únic que he fet ha sigut, en tres esmenes, ficar eixa forma de definició, és a dir, més representatives i valuoses de la cultura i de la vida, tant a l'article 15 com a l'article 26, com a l'article 55.
Em sembla que ficar definicions diferents al llarg de diferents articles, l'únic que fa és confondre i embolicar el tema.

Hi ha, finalment, una altra esmenes referida al patrimoni immaterial, en este cas, al patrimoni informàtic.
Hi ha una tradició, hi ha una tradició ja establerta per a protegir el patrimoni artístic, per exemple, l'arquitectònic, per exemple, el pictòric o l'escultòric.
Hi ha una tradició establerta que fa que existisquen, per exemple, biblioteques per a guardar el nostre patrimoni bibliogràfic, però no hi ha cap tradició per a saber com s'ha de guardar, com s'ha de conservar, com s'ha de ficar en valor, com s'ha de posar a disposició del públic el patrimoni informàtic.
No hi ha ninguna tradició i no hi ha cap reglament.
Hi ha biblioteques, però no hi ha *informaticoteques*, no hi ha lloc on guardar això.

Per tant, jo estime que ja que es fica el patrimoni immaterial de caràcter informàtic dins de la mateixa llei, caldria dir que hi haurà posteriorment un reglament que determine com es custodiarà, conservarà, preservarà i utilitzarà eixe patrimoni informàtic.
No posar que hi haurà un reglament d'eixe estil, fa que per molt que se parle de preservar el patrimoni informàtic, no hi haja ni instruments, ni institucions, ni protocols per a fer-lo.

Per tant, jo considere important que si el patrimoni immaterial es considera valuós, també es fique este aspecte de la protecció del patrimoni immaterial informàtic.

Gràcies.

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra la señora diputada Elvira Suanzes.

 

**La senyora Suanzes Fernández:**

 

Muchas gracias, señor presidente.

Señor Cardona, yo creo que este bloque de enmiendas es un motivo de alegría y de felicitación para los dos grupos.
Nos hubiera gustado que fuera para todos los que conforman esta cámara.

Y yo he de decirle que les hemos ofrecido unas transaccionales, que ya hemos puesto en su conocimiento.
Y además de esas transaccionales, vamos a aceptarle también las enmiendas 10 y 11 y 83 y 84.
La única que no entendemos susceptible de aprobación es la 98, la que hace referencia al patrimonio informático.
Entendemos que es una novedad de la ley, de la que estamos muy orgullosos.
Y entendemos que el desarrollo que usted exige es necesario, pero entendemos que puede hacerse desde un punto de vista de un reglamento, que será una competencia y que seguro que se desarrollará por parte de la conselleria.

En el resto de enmiendas, como entendemos que, efectivamente, favorecen a la ley, vamos a estar encantados de votarles a favor.

Nada más.
Muchas gracias.

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Suanzes.
*(Pausa)*

Bien.
Entiendo, de lo expuesto por la señora diputada, que aparte de las tres transaccionales que afectan a los puntos 15, 71 y 84, hay una aceptación de la 10, de la 11 y de la.
.
.
Perdón.
Señor Cardona.
*(Remors)* Señora Suanzes.
Perdón.
Las que son aceptadas son la 10, la 11 y la.
.
.
¿98?
*(Remors)* La 84 tiene una transaccional, ¿no?
Bien.

Luego entiendo que podemos votar, además de las tres transaccionales que ahora expondré, 10, 11 y 83 en un bloque, y 98 en otro.
¿De acuerdo, señor Cardona?
Bien.

Voy a leer las transaccionales primero, sometidas a voto de forma independiente, una a una.

"Los portavoces abajo firmantes, al amparo del artículo 112.
3 del Reglamento de las Cortes Valencianas, tienen el honor de presentar la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 84 de Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, al Proyecto de ley de modificación de la Ley 4/98, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano.

Artículo 1 punto 11.
Artículo 55.
Concepto.
Substituir el texto por el siguiente: 11.
Artículo 55.
Concepto.
Sin perjuicio de lo dispuesto en el artículo 45 de esta ley, se incluirán en el inventario general del patrimonio cultural valenciano como bienes inmateriales del patrimonio etnológico aquellas creaciones, conocimientos, prácticas, técnicas, usos y actividades representativos de la cultura tradicional valenciana.
Igualmente se incluirán los bienes inmateriales que sean expresiones de las tradiciones del pueblo valenciano en sus manifestaciones musicales, artísticas, gastronómicas o de ocio y, en especial, aquellas que han sido objeto de transmisión oral, y las que mantienen y potencian el uso del valenciano".

Vamos a someter a votación la transaccional de la enmienda número 84.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 47 votos a favor y 1 voto en contra, con 25 abstenciones.

Vamos, a continuación, a leer la siguiente transaccional, que dice de la siguiente manera: 

"Los portavoces abajo firmantes, al amparo del artículo 112.
3 del Reglamento de las Cortes Valencianas, tienen el honor de presentar la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 15 de Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, al Proyecto de ley de modificación de la Ley 4/98, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano.

Artículo 1 punto 3.
Artículo 26.
Clases.
Apartado 1, letra d).
Substituir el texto por el siguiente:" d) Bienes inmateriales.
Pueden ser declarados de interés cultural las actividades, creaciones, conocimientos, prácticas, usos y técnicas representativos de la cultura tradicional valenciano, así como aquellas manifestaciones culturales que sean expresión de las tradiciones del pueblo valenciano en sus diferentes manifestaciones musicales, artísticas o de ocio y, en especial, aquellas que han sido objeto de transmisión oral, y las que mantienen y potencian el uso del valenciano.
Igualmente pueden ser declarados de interés cultural los bienes inmateriales de naturaleza tecnológica, que constituyan manifestaciones relevantes o hitos de la evolución tecnológica de la Comunidad Valenciana".

Es la transaccional a la enmienda número 15.
Vamos a someterla a votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 47 votos a favor y 27 abstenciones.

Pasamos a la enmienda número 71, del Grupo Entesa, al mismo proyecto de ley que hemos enunciado anteriormente, del patrimonio cultural valenciano.

"Artículo 1 punto 9.
Artículo 45.
Declaración y régimen de protección.
Se substituye el texto por el siguiente: 9.
Artículo 45.
Declaración y régimen de protección.
1.
Aquellas actividades, creaciones, conocimientos, prácticas, usos y técnicas que constituyen manifestaciones más representativas y valiosas de la cultura y los modos de vida tradicionales de los valencianos serán declarados bienes de interés cultural.
Igualmente podrán ser declarados bienes de interés cultural los bienes inmateriales que sean expresiones de las tradiciones del pueblo valenciano en sus manifestaciones musicales, artísticas, gastronómicas o de ocio y, en especial, aquellas que han sido objeto de transmisión oral, y las que mantienen y potencian el uso del valenciano".

Así que vamos a pasar a votar esta tercera transaccional.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 47 votos a favor y 27 abstenciones.

Ahora, si les parece bien a ustedes, vamos a votar las enmiendas 10, 11 y 83.
Comienza la votación.
74 votos a favor y ninguno en contra.

Y ahora vamos a votar la enmienda número 98.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 33 votos a favor, 41 votos en contra.

Entramos en el siguiente bloque de enmiendas, que corresponden a las enmiendas números 6, 33, 35, 65, 77 y 79, presentadas por el Grupo Entesa y que van a ser defendidas por el diputado, el ilustrísimo señor don Ramón Cardona.
Tiene usted la palabra señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies senyor president.

A vore si aconseguim que la cosa continue pel mateix camí.
Nosaltres pensem que la llei realment millora molt amb la introducció d'estes esmenes.

Vull comentar que este bloc d'esmenes, nosaltres, com a grup polític que som, sospesem també l'opinió de la societat i l'opinió dels experts en este tema.
I en este sentit el Departament d'història de l'art de la Universitat de València va fer arribar un suggeriments a tots els grups parlamentaris perquè s'introduira la presència de tècnics, la presència d'experts, la presència de persones titulades a l'hora de fer els diversos informes que consten en la llei.

En eixe sentit, nosaltres hem arreplegat les seues pretensions.
I del que es tracta és que a l'hora de la divulgació s'impulse la participació d'estos experts, que a l'hora d'autoritzar intervencions siga necessari un estudi fet per les persones titulades en història de l'art, en història, en arquitectura o arqueologia i que, a l'hora de fixar els criteris d'intervenció en monuments, en jardins històrics, també siga necessari un informe d'historiadors de l'art previ a la seua realització.
En eixe mateix sentit, també, a l'hora de sol·licitar l'autorització per al tractament o per al canvi d'ús fet en un bé d'interés cultural, també caldria un estudi històric artístic fet per personal tècnic competent, igual com a l'hora de fer l'assistència econòmica i tècnica als ajuntaments.

Considerem important que aparega esta sèrie de professionals.
Realment ells són els qui van a ser finalment experts a l'hora d'intervindre en els temes de l'interés cultural.
Ells són els qui tenen els criteris i tenen els estudis suficients per a poder analitzar l'estat de conservació d'un bé o si la intervenció que es pretén fer és respectuosa o l'afecta de manera irreversible i de manera incorrecta.

Per tant, nosaltres considerem que és un error que no apareguen estos tècnics.
I per això hem fet esment a tots ells a l'hora de fer els diversos informes.
Açò no es refereix només a l'hora que els tècnics facen uns informes per a l'administració, també es referix a que quan han d'intervindre les empreses privades, els constructors privats en algú bé, també els historiadors de l'art, els historiadors, els arquitectes o els arqueòlegs també assessoren sobre el benefici o el perjudici que pot causar a un bé concret eixa intervenció.
Per tant, nosaltres considerem important que es tinga, que s'escolte l'opinió dels tècnics i s'introduisca la seua presència dins els propis articles de la llei.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra, la señora doña Elvira Suanzes.

 

**La senyora Suanzes Fernández:**

Gracias, señor presidente.

Bueno, señor Cardona, en este bloque de enmiendas habla usted, por ejemplo, para empezar, de la divulgación del patrimonio.
Nosotros entendemos que esa divulgación es importantísima y ha sido importantísima tanto para el Grupo Parlamentario Popular como para el gobierno.
Y de hecho lo ha demostrado con numerosísimas iniciativas.
Pero entendemos que esa forma de divulgación del patrimonio cultural no debe estar tasada con anterioridad, entendemos que es mucho más eficaz y efectivo que se establezca en cada caso concreto y a través del instrumento que la materialice.
No entendemos que la forma en que se divulgue nuestro patrimonio, ni queremos que esté tasada y que sea más complicado en caso de que sea necesario utilizar alguna otra fórmula, creemos que debemos poder hacerlo.

En cuanto a la cualificación de los técnicos, que es a lo que se refiere las enmiendas número 33 y 35, no entendemos que deba estar tasada tampoco la cualificación de los técnicos.
Entendemos que esta conselleria es lo suficientemente responsable, y de hecho ha demostrado en muchas ocasiones que lo es, y utiliza siempre, siempre echa mano de los técnicos cualificados a tal efecto.
Pero además entendemos que esos técnicos no deben estar tasados con anterioridad, porque entendemos que debe decidirse qué técnico en función de cada bien en concreto.
En función de cada bien se designará un tipo de técnicos u otros.
Y creemos que además esto lo hace la conselleria con enorme respeto y pulcritud.

Y, luego, en cuanto a las enmiendas 77 y 79, que vuelven a girar en torno a la ayuda técnica, la conselleria cuenta con informes de todo tipo de profesionales y además los tiene muy en cuenta.
Y además esa colaboración luego se materializa en cada caso en concreto de una manera específica.

Y, luego, con respecto a la enmienda 65, le hemos ofrecido una transaccional y, bueno, nos quedamos a la espera de ver qué opina de esta enmienda.

Nada más y muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Suanzes.

Por favor, señor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Sí, senyor president.

En principi dir que, clar, que la transaccional a l'esmena 65, a l'article 41, ens pareix adequada la redacció a la que hem arribat els dos grups conjuntament, els tres grups conjuntament, perquè també hi ha transacció amb el Partit Socialista.
I, de totes formes, jo voldria seguir insistint en la necessitat de fixar alguns dels experts a participar.
Per exemple, l'esmena 35 fa referència a la intervenció en monuments i jardins històric, és a dir, ja inclou l'adjectiu eixe d'històric.
I, evidentment, un monument o un jardí històric ha de ser analitzat el seu valor, el seu valor ha de ser analitzat per un historiador de l'art, que és el que té realment la capacitació per avaluar el valor d'un jardí històric.
No fem el mateix quan és una autorització d'intervenció en qualsevol bé.
Ahí diem que ha de tindre un informe be d'un historiador, bé d'una persona titulada en història de l'art, bé d'una persona titulada en arquitectura o en arqueologia.
És a dir, hi ha tot un ventall de tècnics amb els que es pot triar la informació.
Perquè nosaltres pensem que alguns d'estos tècnics són els que haurien d'intervenir, algun, no (*inintel·ligible)* sinó que pensem que un de tots sí que hauria de fer l'informe.

De la mateixa manera nosaltres quan, a l'hora de marcar la divulgació, diem simplement que la conselleria impulsarà la participació dels tècnics especialitzats és una manera simplement de deixar clar que la conselleria té en compte estos tècnics, té en compte la titulació que tenen.
I simplement tampoc no fem cap obligació d'utilitzar als tècnics sinó que impulsarà la participació dels tècnics, perquè és una manera també.
.
.
Esta gent estudia per açò i és normal que en el camp on ells són experts tinguen capacitat d'actuació.

Simplement eixos són els arguments que pensem que farien positiu el que s'incloguen estes esmenes.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra la señora Suanzes.

 

**La senyora Suanzes Fernández:**

Mire, señor Cardona, yo le agradezco que haya aceptado usted la transaccional.
Y con respecto al resto de enmiendas yo sigo diciéndole que esta conselleria, la Conselleria de Educación y Cultura, es una conselleria tremendamente responsable.
No tenga usted absolutamente ninguna duda que cuenta que estupendos especialistas, tanto arqueólogos como especialistas en patrimonio.
Y que, además, cuando no tiene suficiente con los especialistas que tienen dentro de la conselleria, no tiene ninguna duda de reclamar o recabar ayuda externa.

En cuanto a la divulgación, le vuelvo a decir exactamente lo mismo.
No entendemos que deba estar tasada la forma en que se debe divulgar el patrimonio.
Y yo vuelvo a decirle que yo tengo el máximo respeto y la máxima confianza por cuál es la tarea que la conselleria realiza, tanto en la divulgación del patrimonio como a la hora de reclamar la opinión de expertos en la materia a la hora de proteger un bien.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Suanzes.

Entiende esta presidencia que hay una transaccional que afecta a la enmienda número 65, que estábamos debatiendo en este bloque.
Y que a su vez es aceptada por el Partido Socialista y que afecta a la enmienda número 61, que posteriormente entrará en un bloque de debate si ustedes no la retiran ahora.
Si lógicamente ustedes estiman solucionado considero retirada la 61.

Vamos a leer la transaccional que afecta a la enmienda 65 y a la 61.
"Los portavoces abajo firmantes, al amparo del artículo 112.
3, del Reglamento de las Cortes Valencianas, tienen el honor de presentar la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 61, del Grupo Socialista, y a la 65 del Grupo Esquerra Unida-Els Verds, Esquerra Valenciana: Entesa, al Proyecto de ley de modificación de la Ley 4/1998, del 11 de junio, de patrimonio cultural valenciano, artículo 1 punto 8, artículo 41.
Uso y conservación.
Apartado 2, letra a).
Sustituir el texto por el siguiente: a) memoria del estado de conservación del bien y estudio relativo de los valores históricos y culturales redactados por técnico competente.
Cortes Valencianas, a 6 de octubre de 2004.
" Firmado y aceptado por los tres grupos.

Vamos a someter la transaccional a votación.
Comienza la votación.
El resultado de la votación es de 75 votos a favor.

Ahora enmiendas números 6, 33, 35 y 77.
Vamos a someterlas a votación.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 35 votos a favor y 41 votos en contra.
Quedan rechazadas el resto de la enmiendas.
*(Remors)* La 79 está votada.

Pasamos al siguiente bloque.
Enmiendas números 7, 8, 12, 13, 14, 16, 17, 23, 27, 28, 31 y 32, presentadas por el Grupo Parlamentario Socialista.
Tiene la palabra para la defensa de las enmiendas la ilustrísima señora diputada doña Isabel Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

Moltes gràcies, senyor president.

Quan el Grup Socialista va presentar l'esmena a la totalitat del projecte va explicar detalladament des del preàmbul fins a les disposicions finals.
Vam fer un esforç per creure les intencions d'este projecte i després de llegir l'exposició de motius ens va cridar l'atenció les contradiccions amb la necessitat de fer-lo.
Es parlava, i cite textualment, de modificar les possibles disfuncions abans de procedir a la culminació del desenvolupament reglamentari de la llei.

Però resulta que fa pocs dies, el dia 29 de setembre, la senyora Suanzes, que ara no està ací present, contestant-li al senyor Cardona en la comissió, deia el següent: "nosotros hablamos de actualización y no de modificación.
Lo más importante son los principios que inspiran hacia dónde tiene que ir una ley.
" Fi de la cita.

Si el redactor de la llei denominada de modificació parla de modificar disfuncions i el Grup Popular diu que de modificar res de res, que vostés parlen d'actualitzar, qui haguera hagut de presentar l'esmena a la totalitat hagueren hagut de ser vostés, però no ho van fer, ho vam fer nosaltres assumint d'una forma responsable el paper.
I ja vam dir que no era necessari ni modificar ni actualitzar, sinó que el que era necessari era desenvolupar la llei vigent.
Vam demostrar que la desconnexió entre l'exposició de motius i l'articulat era tan escandalosa que pareixia redactada per persones diferents que no es coneixien entre elles.
I escoltant-les l'altre dia, a la senyora Nácher i a la senyora Suanzes, em ve la sospita de que qui va a redactar el preàmbul havia de ser un *listillo* que no havia estat mai al País Valencià.
Perquè, certament, mira que dir: "per a la culminació del desenvolupament reglamentari".
Que ingenu!
, es pareix a mosatros.

Senyora Nácher, com mosatros no vam tindre massa sort amb el senyor González Pons, jo espere que vosté, que ha tingut relació directa amb la gestió del patrimoni, faça una relació de l'immens desenvolupament reglamentari que esta modificació-actualització pretén culminar.
Que ens diga quines parts ha millorat i per què l'actualització d'una cosa sense estrenar és tan urgent.

No estem davant una modificació ni actualització, ni tampoc estem davant d'una posada al dia.
Estem davant d'una operació geladament calculada i mesurada.

Les esmenes que nosaltres hem anat presentant sempre buscaven reforçar el caràcter proteccionista de la llei i oferir garanties que en la declaració dels BIC el bé està en un sistema públic que garantix la seua supervivència.
No amaguen interessos ocults diferents a la protecció i a la divulgació del nostre patrimoni.
És tan transparent la intenció, tan evident que busquen la defensa de la nostra herència cultural que oposar-se suposa desnaturalitzar la llei de 1998, que vosté recorda i és aixina, van dur al parlament el Partit Popular.

Vam dir i diem que esta modificació era innecessària perquè no s'havia posat en pràctica i que el desenvolupament, torne a repetir, estava pendent.
Senyora Nácher, pot citar les normes, reglaments, resolucions i convocatòries dutes a terme com a execució d'aquesta llei ens els últims anys, en els últims cinc anys, per exemple?
Pot fer-ho?
Jo crec que no.
No han fet res.

Pot assenyalar el reflex econòmic en les successives lleis de pressupostos des de 1998 per a desenvolupar i aplicar aquesta llei?
Deuria d'explicar-nos ací per què va rebutjar les esmenes als pressupostos de partides que pretenien d'alguna forma incrementar les inversions i que vosté sap que mai han passat de 300 o 400 milions de pessetes.

Sabem perfectament el destí que van a tindre les nostres esmenes, però jo he de recordar-li que nosaltres allò que pretenem és reforçar en qualsevol d'elles més protecció, i això és consubstancial a tota llei de patrimoni cultural.
I torne a repetir que mos dóna la impressió que vostés promouen els interessos dels promotors.

Van a enterrar la llei, perquè a vostés els interessa més l'impacte mediàtic, el titular que anuncia: "El Partit Popular ha aprovat una nova llei", els interessa més això que l'aplicació de la llei mateixa.
I enmig de l'apatia d'eixe deixar morir el patrimoni poquet a poquet, va sortir González Pons amb la vena de l'actualització, de la modificació i de la urgència.
Què li ha passat a la llei perquè envellixca tan a pressa?
Mire, sap què li ha passat?
Que algú els ha dit que la llei, encara que està al caixó, està viva.
Que algú els ha dit que els seus interessos i els interessos per conservar monuments són contradictoris.
Això els ha dit algú.
I que la bombolla eixa urbanística encara no ha explotat del tot i que es pot traure un major rendiment.
Això és el que mos pareix a nosaltres.

Però malgrat aquesta perversió legislativa, hem proposat algunes esmenes que mos pareixien fonamentals, incloent el paisatge, perquè fa anys, tal com diem en la comissió, que la legislació europea ho recomana.
Perquè la Convenció de Florència de 2000 demanava als governs que la inclogueren en la legislació cultural i perquè el senyor Aznar ho va subscriure.
En definitiva, açò completaria la relació de béns culturals que són objecte de protecció.

I nosaltres no parlem del concepte des del punt de vista dels recursos naturals o mediambientals, ho fem des del reconeiximent social d'una part de la nostra terra.
Si vostés, tal com dia l'altre dia, es donen per satisfets perquè la Llei de 30 de juny de 2004, d'ordenació del territori, ja menciona el paisatge, és que no comprenen la dimensió cultural d'aquest bé.
Jo no sé, però me dóna la impressió que no vaig a insistir massa, perquè quina utilitat tindria incrementar la llista de BIC si no té cap garantia de protecció?

Mire, i me ve ara al pèl, les seues esmenes, les dos que han presentat, són les mateixes, m'ha cridat l'atenció, les dos esmenes que vostés han presentat al projecte de modificació.
Sempre diuen la mateixa cosa; no se diu *desenvolupar*, es diu *desenrotllar*.
Jo crec que amb açò quedava salvada la puresa de la llengua, la integritat del regne i la perfecció d'aquesta llei, amb eixes dos paraules.

Bé, i per últim, quan nosaltres cridàvem l'atenció per reforçar el valor de l'informe tècnic és perquè vostés volen allunyar els tècnics de la decisió, impedir que coneguen íntegrament l'expedient i limitar-lo als documents que es posen damunt la taula.
D'aquesta manera s'estalviaran les desagradables situacions que han vixcut vostés quan l'informe jurídic de la Conselleria de Cultura, de 20 de maig de 2000 i 21 de juny de 2000, informava que la Llei de patrimoni prohibia la modificació de l'estructura urbana dels BIC.
En la Generalitat ­vosté també ho recordava i la senyora Suanzes­ existixen bons professionals, que no se deixen intimidar fàcilment.
Per això els convé a vostés descafeïnar la importància de l'informe tècnic, o modificar la llei en una exhibició de força, o tal vegada les dues coses.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

En representació del Grup Parlamentari Popular i per al torn en contra, té la paraula la il·lustre diputada senyora Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Escudero.
Mire, jo, que parle de les dos esmenes que va presentar el Partit Popular ara, quan van quedar aprovades en comissió, que parle d'això perquè vam posar, en comptes de *desenvolupar*, *desenrotllar*, i quan li dic ací, li oferixc, li he oferit tot el matí que si vol reforçar la llengua valenciana és el moment i em diu que no, la veritat és que em fa riure, em fa riure, perquè realment ahí demostren el que els interessa a vostés l'idioma valencià: no els interessa gens.
És tot un *puro teatro* que fa vosté ací, vosté i tots els seus companys, en el tema de la llengua.
Clar.

Després, que ara en el segon bloc d'esmenes em parle que si és una modificació o una actualització, senyoria, amb tots els respectes, és que resulta que el terme jurídic, i pot vore-ho en totes les lleis, en tot el camp jurídic, no es diu mai "la actualización de la ley tal", es diu: "la modificación de la ley tal".
Es diu aixina, però és un terme jurídic, és que el de l'actualització no cap.
Per tant, que vosté vinga a dir-me que eixe és el gran problema, quan ha presentat ninguna esmena relativa a eixe tema i ara vinga ací i diga això, doncs.
.
.

Després diu: no, no té res a vore entre l'exposició de motius i allò que és el desenrotllament de la llei.
Quina sorpresa!
, quan en l'exposició de motius vostés no han presentat ninguna esmena tampoc.
És que, clar, jo no sé si estem en el mateix.
.
.
o allò que m'han passat a mi els lletrats d'allò que vosté han presentat no és allò que han presentat.
Perquè, clar, jo em puc sorprendre en cada moment.
Hui ha segut, sobretot esta intervenció, ha segut molt *sorpresiva*.
Perquè, clar, exposició de motius.
.
.
Haver presentat esmenes.
I a més, estava en el seu dret.
Si no està a favor, haver presentat esmenes.
Però no n'ha presentat, no n'ha presentat.

La protecció del béns.
Perquè clar, vosté està esquinçant-se les vestidures.
"Ai, la protecció dels béns.
" Li oferixc, perquè siga encara més complet allò que és la definició, el concepte de béns immaterials i m'ha dit en poques paraules que a vosté això li importa un *bledo*.
Això és el que m'ha dit.
Per tant, clar, realment, m'ha de dir a mi que vosté li importa el patrimoni?
No li importa per a res.
A vosté no li importa per a res.

Perquè, clar, m'ha dit, jo creïa que anava a examinar-me ara quan anava a eixir ací, perquè em dia: "no, a vore què em pot dir".
Mire, jo sé que és bona alumna, que ho ha demostrat en la seua primera intervenció que vosté és una bona alumna, però com comprendrà, jo no vaig a dir-li els plans de la conselleria.
Els haurà de saber vosté, perquè a més són públics i estan ahí.
I a més, pot passejar-se per molts pobles i vorà allò que està recuperant-se de patrimoni.
Però clar, vostés, quan vénen els pressupostos presenten eixes esmenes de campanar, en les quals, encara és més trist, confonen allò que són infraestructures culturals amb recuperació del patrimoni.
O claven tot en el mateix.
.
.
Clar, és que al final no vullc de deveres demostrar-li que no els importa, però davant esta evidència ja els he de dir realment que allò que han de fer és estudiar allò que està fent-se, com està fent-se i per què està fent-se, perquè crec que van un poc desorientats.

En allò del paisatge de la Carta de Florència, no sols la Carta de Florència, sinó que també es va firmar el llibre blanc de la Governança de la Unió Europea.
M'entén?
I també es va firmar el Conveni Europeu pel Paisatge.
I en tots, en tots, ve reflectit en la llei que vosté es veu que no li agrada, la Llei d'ordenació del territori i protecció del paisatge que es va votar en el 2004, el 30 de juny, en este any.
I li llixc directament l'article 2.
3 de la llei, en el qual és que queda reflectit totalment: "La política territorial de la Generalitat per al desenrotllament sostingut de la Comunitat Valenciana es basarà fonamentalment en l'identificació i protecció de les fites geogràfiques que constituïxen referents del paisatge d'este territori; la utilització racional dels recursos naturals; protecció dels espais naturals que allotgen ecosistemes, hàbitats, espècies i elements naturals significatius, fràgils, limitats o amenaçats; conservació i la posada en valor del patrimoni cultural.
"

Però, clar, com vostés en allò que estan obsessionats és en dir que no fem res, que este govern no fa res i que no tirem avant.
.
.
No, tirem avant no sols en les mesures.
.
.
És a dir, mosatros no prometem per prometre, perquè quede bé i estiga ahí en un quadernet la mar de guapet; no, eixe no és el paper del Partit Popular, sinó que el compromís és no sols ací sinó en Europa i tots aquells convenis que es firmen en Europa, una de les primeres comunitats que entra en el tema i en el debat i comencen a treballar per complir eixos convenis és la Comunitat Valenciana.
I això és el que els dol.
Tant en patrimoni com en mediambient.
Perquè a vostés allò que els haguera agradat és dur la bandera, però han arribat tard.
Ho sent.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a rèplica, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, la senyora Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Senyora Nácher.

Jo sóc una bona alumna i una bona professora en valencià.
*(Remors)* Per tant, que done les classes en valencià també, o donava, en este cas.
Per tant, no me done classes de valencianitat ni a mi ni al meu grup, que ningun grup ha fet més per la llengua que nosaltres, que li quede clar.
*(Aplaudiments)* Una llengua que pareix ser que a vostés només els interesse el nom, el nom, perquè vosté la parla, encara sort, perquè certament, la resta, haurien de fer *cursos acelerados*.
Algun altre també la parla, senyor Font de Mora.
*Cursillos acelerados* han de fer les seues senyories del Partit Popular.

Bé, en relació a la inclusió del paisatge cultural en la Llei d'ordenació del territori que vosté ha acabat, a mi me preocupa molt més que vostés s'hagueren limitat a ignorar el concepte.
Abans, vosté ho sap, la gestió de medi ambient es feia en una conselleria pròpia i independent, separada del departament de Territori i Habitatge.
Tot projecte d'obra pública o no necessitava del corresponent informe d'impacte ambiental, que en moltes ocasions, vosté també ho sap, obligava a refer els plans i fer-los compatibles amb el medi ambient, això que se coneix com "desenvolupament sostenible".
I açò va crear nombrosos conflictes al Partit Popular.
Amb qui?
Amb les empreses urbanitzadores.
Vosté recorda el senyor Fabra?
El recorda?
El coneixerà?
Llançant amenaçadors missatges als tècnics i autoritats del medi ambient per realitzar observacions que retardaven els seus plans a la província de Castelló?
Ho recorda?
No, no sé si ho recorda.
Però què van fer vostés?
Doncs, suprimixen la independència del departament de Medi Ambient i fan d'aquest un subordinat del departament de Territori, amb el que el problema desapareix: *yo me lo guiso y yo me lo como*.
Qui vigila?
El vigilant.

S'acabaren els obstacles, per tant, proteccionistes dels informes d'impacte ambiental, senyora Nácher.
Posen vostés un pederasta al front de la guarderia i amb el paisatge cultural van fer el mateix ­és una metàfora, vosté ho entendrà.
Si vol, li ho torne a repetir.
*(Remors)* Ara després li ho explicaré, senyor Maluenda.
Per a què situar ahí la protecció de la llei de patrimoni?
Li ho passem a l'urbanitzador que ja s'ocuparà de traure major rendiment, perquè un paisatge *florero* no dóna beneficis.

Senyora Nácher, continua vosté sense mencionar el desenvolupament reglamentari.
.
.
­vosté també és una bona alumna, eh?
, senyora Nácher?
Veig jo que pren notes.
Continua ­torne a dir­ sense explicar el desenvolupament reglamentari que jo li demane de cor i amb entusiasme, sense explicar-mos en què consistix la posada al dia, en com se reflectix en els pressupostos.
Però si fins i tot el seu director general, este, l'anterior i l'altre, preguen a la Mare de Déu perquè vostés incrementen els diners!
I vosté ve ací i mos diu que estan fent tantes coses amb el patrimoni, en quins diners, si no dóna ni per a una bastida?

Mire, malgrat que rebutgen les nostres esmenes ­i això ja li ho dia­ nosaltres continuem defensant.
Si vostés intente emmordassar els tècnics restringint la documentació, nosaltres demanarem informes que deixen llibertat d'opinió i d'investigació.
I quan vostés presenten els seus expedients descafeïnats, nosaltres demanarem ajuda a la universitat o a qui siga.
Estarem vigilants.

I en este apartat, m'agradaria fer-li un recordatori perquè, vostés, a molta gent que han tingut en eixa conselleria i que d'alguna forma ha signat informes perquè el pla del Cabanyal, el pla de la prolongació de Blasco Ibáñez, que ja sé que no pareix que siga el motiu fonamental, però sí que ho és, vostés els han premiat.
I parle de la senyora Císcar, i parle d'Asunción Figueres, i parlaria de molts més, que vosté deu conéixer la casuística.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Popular, la senyora Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, en primer lloc, senyora Escudero, jo vaig a sentir molt que deixe vosté de ser portaveu d'Educació i Cultura perquè sé que fa un esforç, perquè m'ho va dir un dia que vosté no era nascuda i que s'ha ensenyat el valencià.
.
.
Jo sé que vosté ha fet un esforç pel valencià, cosa que companys seus crec que no ho faran.
*(Protestes)* Per tant, sí que li dic que vosté sí que treballa pel valencià però no sé.
.
.
, dubte, dubte que n'hi hagen.
.
.
*(la senyora vicepresidenta primera colpeja amb la maceta)* altres que facen eixe esforç que vosté fa.

Per tant, mire, tornem, per a vostés l'obsessió és que esta llei, esta modificació de la Llei de patrimoni només té un camí, que és el Cabanyal, només.
És a dir, m'alegre, m'alegre perquè ja han llevat el que és el Benacantil.
Jo, mire, m'alegre que el Benacantil ja no isca en este discurs perquè, bé.
.
.
, perquè.
.
.
, clar!
, imagine's, per a dos coses i ara per a una, han modificat una llei.
Doncs, quines mires més estretes, eh?
Quines mires més estretes que mos fan a este Govern!
Si mirara aixina, treballaria a soles per a un i no treballaria per a la resta!
I, bé, si alguna cosa li puc assegurar, si alguna cosa li puc assegurar és que este Govern no té color, que tots els pobles i tots els ciutadans són tractats igual, *(protestes)* governe Esquerra Unida, governe el Psoe, el Bloc o el Partit Popular en els ajuntaments.
*(Remors)* Per tant, per tant, no té color.

I, en la seua intervenció, he pogut comprendre una cosa que cridava molt l'atenció, perquè n'hi han diverses esmenes, n'hi han cinc o sis que diuen el mateix.
Mosatros posem: "La conselleria competent en matèria de cultura" perquè pensem que la matèria de cultura són béns immobles, béns mobles i béns immaterials.
Entre elles, en els béns mobles, perquè pareix que tinguen confusió, estan els documents, els llibres també.
.
.
, perquè a voltes, quan els sent, dic que els documents i els llibres van per un altre costat.
No!
, en els béns mobles també estan.
Clar, vostés em demanen cinc o sis esmenes dient-me: "La conselleria competent en matèria de patrimoni cultural", a soles de patrimoni, a soles de patrimoni.
Mosatros diem "matèria cultural" que arreplega tot el conjunt i vostés soles parlen de "patrimoni".
Aleshores, clar, pel raonament que vosté acaba de fer, jo només puc pensar que per a vostés el patrimoni cultural només són béns immobles.
És que estan obsessionats en el tema!
Quan els béns immobles és una part més del que és el patrimoni cultural.
Només estan obsessionats en eixe tema!

Però, mire, vull que m'ho aclarisca perquè, clar, ara en este bloc que ve n'hi han cinc o sis, en el bloc pròxim.
I sí que m'agradaria que esta referència al patrimoni cultural em diguera a què es referix, perquè una conselleria competent en matèria de patrimoni cultural.
.
.
, és perquè vosté pensa, o si vostés governaren pensen que el patrimoni ha d'estar fora de cultura?
És que seria una cosa molt greu.
I crec que haurien d'aclarir-ho.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora Nácher.

Anem a passar a la votació de les esmenes 7, 8, 12, 13, 14, 16, 17, 23, 27, 28, 31 i 32 del Grup Parlamentari Socialista.
Tots d'acord?
Comença la votació.

Per 37 vots a favor i 39 vots en contra, queden rebutjades les esmenes mencionades abans.

Anem a continuar amb el bloc número 6, d'Esquerra Unida: l'Entesa, que comprén les esmenes 18, 19, 20, 21, 22, 24, 25, 26, 86, 96, 97 i 100.

Torn a favor.
Té la paraula l'il·lustre diputat senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Aquesta llei expressa en el seu preàmbul que és una llei d'actualització.
Quan diu que és una llei d'actualització diu també que vol ser una llei que racionalitze els terminis que utilitza.
I, a més, diu que vol coordinar els seus terminis amb la Llei reguladora de l'activitat urbanística, la Lrau, la famosa Lrau, que vostés mateixos estan desmuntant a trossos per a aconseguir al final una llei pitjor que la que ara tenim, però n'han portat moltes ja que toquen la Lrau.

N'hi han moltes altres lleis que també afecten aquesta llei.
Nosaltres pensàvem que si vostés volen actualitzar una llei, revisarien totes les lleis que poden afectar aquesta llei i actualitzarien les diverses disfuncions que s'hagen pogut anar fent.
Sobretot, n'hi ha una llei, que és la Llei del règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú, que té volt a vore amb tot açò, perquè és la que mesura els terminis en què s'ha de resoldre un expedient, és la que diu quan caduca un expedient, és la que diu els diversos recursos que caben en un expedient, etcètera, etcètera.

I nosaltres, sincerament, esperàvem que aquesta llei ajustara, ajustara el llenguatge a la llei estatal que, a més, és d'obligat compliment.
En eixe sentit, n'hi ha un conjunt d'esmenes, que només.
.
.
, en fi, no cal que les anomene, la 18, 19, 20, 22, etcètera, que només volen canviar el terme "incoació" per "acord d'iniciació de l'expedient", perquè eixe és el llenguatge que gasta la Llei de règim jurídic de les administracions públiques.

Més enllà d'un problema només de sinònims, nosaltres pensem que és un problema d'ajustar-se a un llenguatge que hui en dia la gent puga realment comprendre i realment explicar-se.
Però, de totes formes, nosaltres considerem més importants la resta d'esmenes.

I, ara, senyors diputats, ja sé que pot ser més aspre i més àrid que un debat ideològic i que.
.
.
només d'idees, però els demanaria la seua atenció perquè me pareix rellevant.

Primer.
La iniciació d'un expedient de bé d'interés cultural pot fer-se d'ofici, és a dir, per part de l'administració o per part de qualsevol persona.
Entre que qualsevol persona ho demana i l'acord d'iniciació poden passar tres mesos.
Quan s'inicia un expedient eixe bé ja està protegit, com si fóra BIC, encara que després se decidisca que no ho siga però, almenys, la iniciació de l'expedient vol dir: "Açò ja està protegit".
Però, què passa entre el moment en què una persona demana que una cosa siga BIC, que un edifici, per exemple, siga BIC, i el moment en què se decidix iniciar l'expedient?
Bé, no n'hi ha cap tipus de protecció.
Si en eixe moment el propietari decidix enderrocar-lo, ho pot fer sense cap tipus de problema.
Des del moment que un ajuntament, per exemple, té un palau en el seu terme, que és de propietat privada i pensa que té suficient valor, i demana que s'inicie l'expedient, n'hi han tres mesos.
Si el propietari en eixe temps l'enderroca, no n'hi ha ningú que li ho puga evitar, si no és que figure en aquesta llei l'esmena nostra número 21.

La nostra esmena 21, seguix literalment l'article 72 de la Llei de règim jurídic de les administracions públiques, que diu el següent: "Fins que no s'inicie el procediment, l'òrgan competent pot ­no diu "obliga", eh?
, sinó "pot"­ adoptar les mesures corresponents en els supòsits previstos expressament per una norma de rang de llei".
És a dir, si ací, en aquesta llei figura que l'òrgan competent podrà dictar una protecció, realment això es podrà fer.
Si en esta norma amb rang de llei açò no figura, en el moment en què u demane que una cosa siga BIC i fins al moment que s'inicia el procediment, n'hi ha ahí un forat que pot ser fins a tres mesos, que podrà portar a fets consumats de destrucció del nostre patrimoni.

Ja sé que a vegades eixe tipus de qüestions costen de comprendre, però, atenció!
, n'hi ha un forat jurídic de tres mesos en aquesta llei.
I eixe forat jurídic significa que durant tres mesos a eixe bé se li pot fer qualsevol cosa, sense cap tipus de limitació.
És l'esmena 21, que considerem molt rellevant i de molta importància, perquè nosaltres pensem que les persones que destruïxen el patrimoni tenen de vegades assessors jurídics molt potents.

En les següents és quant de temps ha de durar el procediment, des de quant comença a comptar la duració del procediment.
També hi ha hem d'anar a la Llei de règim jurídic de les administracions públiques, que diu des de quan comença a comptar.
No comença a comptar, com diu la llei que ha presentat el Govern de la Generalitat, des de la data d'incoació, sinó que esta llei que, a més, és d'obligat compliment i superior a la llei que estem aprovant, diu que els terminis comencen, en els procediments iniciats d'ofici, en el moment de l'acord d'iniciació, però en els procediments iniciats a sol·licitud de part comencen a comptar des de la data de sol·licitud que haja entrat en el registre de l'òrgan competent.
És a dir, tampoc és de data d'incoació, sinó des de unes dates concretes, que esta llei deixa molt clar quan són.

De la mateixa manera, ahí es considera caducat, si no n'hi ha notificació, en la llei que vostés han presentat, dins dels 30 dies següents a l'acabament del termini.
També n'hi ha una contradicció flagrant amb la llei de règim jurídic, que diu que dins del termini eixe, dins del termini que s'indica, s'ha de fer també la comunicació de la resolució.
És a dir, no hi poden haver eixos 30 dies de més, perquè simplement ho impedix eixa norma.

Sé que són temes abstrusos i una miqueta àrids, però, al mateix temps, crec que l'única garantia de seguretat jurídica és, precisament, que això figure d'eixa manera, i crec que la llei de règim jurídic és suficientment explícita i concreta perquè passe per damunt de qualsevol altre indicació que n'hi ha en esta llei.
M'agradaria que s'evitaren les contradiccions.

I, finalment, en este bloc d'esmenes està l'esmena número 100, que és que si aquesta fóra realment una llei d'actualització, faríem bé d'actualitzar les sancions.
Vostés tenen una disposició, crec que és una disposició final dos, que diu que el Consell pot actualitzar les sancions segons l'IPC.
Jo el que els dic és: si aquesta és una llei d'actualització de l'anterior, per què no actualitzem ja d'acord amb l'IPC i no caldrà.
.
.
El Consell estarà ­diguem­ facultat per a fer-ho d'ara en avant, però, precisament, ara, en este moment que passa per les Corts, podem ajustar perfectament les lleis a l'augment de l'IPC des del 1998 fins ara.
És el que fem nosaltres amb la quantitat de les sancions que suggerim.

Ens pareix que a l'hora d'ajustar una llei a les normes estatals i a les normes en vigor, les normes superiors, se deuria ser especialment fi, perquè qualsevol contradicció després entre les lleis és utilitzada en contra del que nosaltres volem, que és una defensa del patrimoni raonable i coherent.
Per això pense que encara que estes modificacions no són ideològiques, responen més bé a la bona tècnica legislativa, i en este cas concret nosaltres considerem que, sobretot l'esmena 21, si no s'aprova, genera una falta de protecció durant tres mesos del nostre patrimoni, que esdevé una falta de protecció total, a on ningú pot actuar de cap manera, perquè n'hi ha un oblit en esta llei que ens pareix bàsic i fonamental.

Gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyor diputat.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada senyora Suanzes.

 

**La senyora Suanzes Fernández:**

Muchas gracias, señora presidenta.

Mire, señor Cardona, es verdad que de este bloque de enmiendas, un grupo muy importante habla de la sustitución del término *incoación* por *iniciación del procedimiento* y a nosotros nos gustaría.
.
.
Usted dice que es una mera utilización de sinónimos y una mera adecuación a una ley, de la que usted habla, y yo le digo que lo que pretende esta ley, y entendemos que, además, se desprende así del articulado, es que la incoación, como usted muy bien ha dicho, pueda ser de oficio o de parte, y no solo eso, sino que, además, esta ley facilita la reincoación de un expediente de declaración de protección de un bien una vez ha caducado.
Y se permite, además, que esa incoación, efectivamente, puedan hacerla tanto entidades consultivas como el particular, no como hasta ahora.

Pero es que nosotros entendemos que la inclusión de la expresión *acuerdo de iniciación*, en cuanto habla de un procedimiento, puede dar lugar a interpretarlo de una manera más restrictiva.
Quiere decir, podría dar la sensación de que solo puede hacerse, esta incoación, de oficio y no a instancia de parte.
Entonces, nosotros queremos excluir esa posibilidad restrictiva, queremos hacerla más amplia y por eso hablamos de *incoación*.
Con lo cual, nosotros creemos que no es solo un problema de sinónimos, sino también de ser los más abiertos posible a la hora de interpretar la ley.

Para continuar, en la enmienda número 21 ustedes sugieren que antes del inicio del procedimiento administrativo se aplique el mismo régimen de protección a un bien ya declarado que a un bien por declarar, y no es verdad lo que usted dice, no es verdad que un bien, antes de estar declarado como bien protegido le pueda ocurrir cualquier cosa, no es verdad.
El artículo 10 de la ley establece unas medidas cautelares muy tasadas y muy concretas en las que se establece esa posibilidad de suspensión de actividades.
No es cierto que ese bien no tenga absolutamente ningún tipo de protección.

En cuanto a la enmienda número 24, mire, entendemos que no procede por una razón muy sencilla: efectivamente, usted habla de la Ley de régimen jurídico de las administraciones públicas y del procedimiento administrativo común, una ley que ustedes, cuando les interesa hablan de ella y cuando les interesa también la obvian.

Según esa ley de procedimiento, la caducidad solo se inicia de oficio, excepto cuando hay una inactividad por parte del interesado que ha iniciado el procedimiento, que puede ser declarada esa inactividad.
Pero es que, además, hemos de decirle que incluso en cuanto a los plazos.
.
.
, quiero decir, está usted hablando todo el tiempo de una ley de procedimiento administrativo común, hay que tener en cuenta que esta es una ley especial y en la que, además, los plazos no tiene por qué regirse por la ley de administrativo común, puede establecer ella misma la variación de los plazos.

Mire, en cuanto a la enmienda número 26, vuelve usted a referirse a los plazos, y yo le vuelvo a hacer la misma referencia: usted me habla de la Ley de procedimiento administrativo común y yo no solo le digo que se cumple, le digo que, además, en caso de no cumplirse, podrían establecer plazos específicos para esta ley.

Decirle, además, que el Consejo Jurídico Consultivo no ha encontrado ninguna de esas inconstitucionales ni ninguno de esos problemas jurídicos que ha encontrado usted.

En cuanto a las sanciones, mire, me parece que es un debate que ustedes tienen una opinión y nosotros otra.
Nosotros no entendemos que haya necesidad de subir las sanciones, las hemos revisado y entendemos que están de acuerdo, son perfectamente coherentes.

En cuanto a la enmienda 25, entendemos que se la vamos a aceptar, porque ustedes lo que proponen es introducir para los parques culturales el mismo plazo para su declaración que el que se establece para las zonas arqueológicas, para los conjuntos históricos y para los inmuebles que requieren un estudio complementario, y entendemos que los parques culturales deben ser objeto del mismo plazo.

Muchas gracias.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

Moltes gràcies, senyora diputada.

Sí, per a rèplica, té la paraula, en representació del Grup d'Esquerra Valenciana: Entesa, el senyor Cardona.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyora presidenta.

Bé, jo en este cas, l'únic argument que li pose damunt la taula és el mateix text de la Llei de règim jurídic de les administracions públiques.
Ja sé que açò pot tindre lectures diferents, però crec que vostés no han llegit amb suficient atenció el que diu l'article 72, ni han apreciat suficientment l'existència d'eixe període a on no n'hi cap tipus de protecció eficaç d'un bé.

Com crec que l'argumentació és simplement la contradicció que existix entre l'article 72 de la Llei de règim jurídic de les administracions públiques i el conjunt de la llei que era de la protecció del patrimoni valencià, crec que eixa contradicció probablement serà aprofitada en contra del nostre patrimoni.
.
.
, de cap manera se pot utilitzar a favor.

És a dir, si n'hi ha un període a on n'hi ha u que ha sol·licitat la declaració d'un bé i el propietari considera que això no li interessa, pot afectar i mos podem trobar davant de fets consumats totals i eficaços.

Jo, el tema de l'actualització de sancions, simplement o pose perquè crec que des del 1998 fins ara sí que ha canviat el nivell de vida, sí que ha pujat l'IPC, sí que n'hi ha hagut modificacions substancials en el cost de la vida, i, per tant, crec que també les sancions deurien pujar, almenys, en eixa quantia.
En cas contrari, vostés no volen actualitzar la llei.

El que queda molt patent és que l'actualització de la llei no era exactament el motiu d'esta intervenció, si no, l'hagueren ajustat a totes les lleis, no només a la Lrau; si no, l'hagueren ajustat a esta Llei de règim jurídic; si no, hagueren ajustat les sancions.
El que vostés volien era una altra cosa, i per això realment no han actualitzat sinó que han fet una altra cosa en aquesta llei.

Res més.

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra la señora Suanzes.

 

**La senyora Suanzes Fernández:**

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, señor Cardona, yo vuelvo a ratificarle la vocación de actualización y de no de modificación de esta ley, le vuelvo a explicar por qué, lo he hecho durante toda la intervención y lo seguiré haciendo.

Es una ley de actualización porque para nosotros, lo importante, que son los principios que inspiraron esta ley, no se han modificado.

En cuanto a si hemos leído con atención el artículo 72 de la Ley de procedimiento administrativo común, les aseguro que lo hemos hecho con muchísima atención.
¿Dice usted que puede ser objeto de muchas interpretaciones?
, pues, mire, pudiendo quedarnos con la suya, nosotros nos quedamos con la del Consejo Jurídico Consultivo y esa es la que utilizamos.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Suanzes.

Señor Maluenda, por favor.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Per a .
.
.
*(inoïble)* que l'esmena número 25 se vote a part.

 

**El senyor president:**

¿De acuerdo?

Pues, vamos a votar primero la enmienda número 25.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 77 votos a favor.

Ahora pasamos a votar el siguiente grupo de enmiendas, que forman la 18, 19, 20, 21, 22, 24, 26, 86, 96, 97 y 100.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 33 votos a favor, 41 votos en contra.

Comenzamos a continuación el debate del grupo de enmiendas siguientes, que son la 29, 30, 73, 75, 81 y 95, presentadas por el Grupo Entesa, que defiende el señor diputado don Ramon Cardona.

Por favor, don Ramon, tiene usted la palabra.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

És l'últim bloc que presenta Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, i vull fer referència a un aspecte que apareix en aquesta llei que ens pareix summament restrictiu i inclús perillós.

A l'hora de fer un planejament urbanístic cal fer uns determinats informes per part de la conselleria competent en matèria de cultura.
A l'hora de formar els catàlegs de béns i espais protegits, cal fer uns determinats informes per part de la conselleria competent en cultura.
I ací ha aparegut un afegitó, que no apareixia en la llei original, que diu el següent: "L'esmentat informe s'emetrà sobre la documentació que haja de ser objecte d'aprovació provisional".

Eixa limitació, que no apareixia en la llei original, ens ha realment sorprés, perquè teníem dificultats per a entendre a què es referia, què se pretén amb aquesta introducció.
Però hem vist l'efecte que pot tindre que aquest afegitó s'aprove: quan arriba una situació conflictiva a la Conselleria de Cultura i aquesta ha de fer un informe, normalment els tècnics no s'han limitat simplement a mirar la documentació que els ha arribat, no s'han limitat només a analitzar documents i sobre ells han fet el dictamen, sinó que, moltes voltes, han anat a visitar el bé d'interés cultural al qual realment se referia, en alguns casos han hagut d'apreciar o analitzar les al·legacions que haja pogut fer la societat afectada per determinades proteccions o determinades actuacions.
Hem vist que moltes voltes els tècnics han demanat assessorament d'unes altres persones que pogueren aportar punts de vista diferents.
.
.

És a dir, limitar als tècnics que hagen de fer l'informe només a partir de la documentació que se'ls ha presentat, és impedir-los analitzar la veracitat d'eixa informació, és impedir-los acudir al lloc concret a on s'estan produint.
.
.
el que se vol protegir.
Per tant, nosaltres pensem que aquesta limitació té com a objecte facilitar la intervenció que vostés tenen prevista, segons l'article 39.
2.
*i*.
És a dir, no ja facilitar qualsevol actuació en qualsevol conjunt històric, sinó que, a més, els tècnics de la Conselleria no puguen ni visitar el lloc a on s'estan produint els fets, o no puguen inclús ni visitar el conjunt històric.
En cas contrari no posarien esta limitació que per a nosaltres no té cap tipus de justificació.

Tenen una alternativa a la nostra esmena.
Poden explicar-nos què pretenen amb aquesta introducció?
Poden explicar-nos que pretenen amb esta limitació als propis tècnics de la conselleria?
Dels que pareix que açò és una espècie d'assegurança perquè no se'n vagen més enllà del que vostés pretenen.
És una espècie de mordassa.
És assegurar que no tindran més dades que aquelles que vostés volen que tinguen.

Per tant, nosaltres en l'esmena 29 i l'esmena 73 suprimim aquesta limitació.
I en les esmenes 30 i 75 el que fem és indicar quines coses ens pareixen a nosaltres valorables per part dels tècnics.
I vaig a dir-les perquè siguen coneixedors.

L'informe prendrà en consideració.
Recorde que la conselleria diu només la documentació que ha de ser objecte d'aprovació provisional.
Nosaltres pensem que ha de prendre en consideració els criteris i valoracions emesos pel personal tècnic de la conselleria competent en matèria de cultura, les al·legacions ciutadanes presentades, el debat social generat, la rellevància del bé en el seu entorn i en el seu context social i cultural, i la seua importància pel manteniment d'usos, costums, tradicions i activitats que poden formar part del nostre patrimoni immaterial.

És a dir, el que volem garantir és que els tècnics en la seua informació tinguen tot allò que puga afectar al nostre patrimoni, perquè, a l'hora de prendre una decisió, sàpien també com queden afectats tots estos aspectes que són de tots els valencians i de totes les valencianes.

La veritat és que ens agradaria escoltar molt concretament una justificació de la introducció d'este afegit, perquè ens pareix perillós i a més ens pareix injustificat.
En cap moment, ni en este cas ni en l'exposició de motius, hi ha cap referència a per què es fica este afegit.
I ens agradaria moltíssim saber les argumentacions que tenen per a defensar-lo.
Gràcies.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra, señora Suanzes.

 

**La senyora Suanzes Fernández:**

Muchas gracias, señor presidente.

Mire, señor Cardona, la barbaridad de decir que nosotros no dejamos hacer casi a los técnicos para que hagan el informe a bien, o sea, es tal barbaridad que ni usted mismo se la cree.
Entonces, yo le voy a explicar directamente por qué creemos que no procede la supresión, y le diré que es porque nosotros entendemos, no sólo que no es restrictiva, sino que además esta previsión se realiza para que, tras el informe de cultura, no se puedan producir modificaciones sustanciales que lo desvirtúen.
Como, por ejemplo, durante el trámite de información pública.
Entonces, nosotros entendemos que eso es una garantía que prevé la ley, en ningún caso una restricción.
Y, por supuesto, en ningún caso los técnicos de la Conselleria de Cultura ni de ninguna otra de esta administración le garantizo que realizan informes basados en la ignorancia.
En ningún caso.
Es más, nos sienta muy mal hasta que lo sugiera.
Porque le vuelvo a decir que nosotros estamos muy orgullosos de los profesionales que trabajan en todas y cada una de las consellerias.

Y decirle que, en cuanto a la enmienda 30 y 75, es que creemos que el informe que debe emitir la Conselleria de Cultura tiene que ceñirse a las competencias de la Conselleria de Cultura.
Otro tipo de aspectos entendemos que deben ser apreciados por el órgano promotor del proyecto.
Entendemos que la Conselleria de Educación y Cultura debe ceñirse a aquello que son sus competencias.

Y luego, hay dos enmiendas más de las que usted no ha hablado, probablemente porque son una mera cuestión de forma.
La 95, decirle que entendemos que no aporta absolutamente nada.
Y la 81 vamos a aceptársela porque entendemos que sí gana la ley en entendimiento que, al final, en cuestión de forma es lo que nos interesa a todos.

Gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Suanzes.

Entiendo que se pueden votar todas las enmiendas de golpe.
*(Remors)*

Tiene la palabra el señor Cardona por derecho a réplica.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

Gràcies, senyor president.

Tenim un bon concepte de molts dels tècnics que treballen en conselleria.
Ens pareix que moltes voltes, inclús davant de pressions molt fortes, han sabut resistir i han fet uns informes d'acord amb allò que creien com a experts i com a tècnics que eren, no sempre coincidents amb la nostra opinió, però sí d'acord en l'opinió tècnica.

Per tant, nosaltres ací de cap manera posem en qüestió la capacitació dels tècnics.
Creem que sí que.
.
.
la redacció d'estos apartats concrets sí que es fica una limitació molt seriosa perquè els seus informes tinguen tots els elements necessaris per a ser emesos amb coneixement de causa.
És a dir, el problema no estaria en la capacitació dels tècnics que fan els informes, sinó que este afegit els impedix accedir a informació rellevant per a fer el seu informe.
Tinga en compte que ací, per a aprovar-se provisionalment la declaració d'un bé, el Pla especial de protecció del bé, per a aprovar-se provisionalment farà falta informe previ favorable de la conselleria competent.
S'ha d'emetre en un termini de tres mesos.
I, transcorregut eixe termini, es tindrà per formulat en sentit favorable.

Però ens podem trobar perfectament que el pla especial no s'adeque a la realitat que se dóna dins d'un determinat bé.
Pot comprovar-lo el tècnic?
Ara, en este moment, sí.
En este moment, si té qualsevol dubte, pot demandar algun tipus d'informació extra.
La pregunta és: podrà demanar alguna informació extra si estes dos línies que hi ha aquí s'aproven?

És a dir, davant de la documentació per a ser aprovat provisionalment el bé, els tècnics poden demanar una altra documentació?
Poden atendre les al·legacions ciutadanes?
Poden anar a visitar el bé?
Eixa és una qüestió que a nosaltres ens pareix que, diga el que diga vosté, tal com està redactat este text, pràcticament ho impedix.
I, per tant, siga com siga, és una manera de coartar la possibilitat que els tècnics facen un bon informe.
No fiquem en qüestió la seua competència.
Fiquem en qüestió l'accés que vostés els donen a la informació real.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra la señora Suanzes.

**La senyora Suanzes Fernández:**

Señor Cardona, respondiendo a su pregunta.
Los técnicos pueden pedir absolutamente cualquier tipo de información que sea y que entienda necesaria para realizar su trabajo.

Segundo.
El que usted suba a una tribuna e insinúe que los técnicos de cualquier conselleria que conforma esta administración realizan informes basándose en nada, sin ni siquiera acudir a donde deben, para mí es una irresponsabilidad.
Dice usted que respalda el trabajo de muchos de ellos.
Nosotros respaldamos todos, todos, a todos los trabajadores de esta administración y el trabajo que desempeñen.

Y una cosa más, señor Cardona, por responsabilidad: si tiene usted conocimiento de algún tipo de presiones que reciba cualquier funcionario de esta administración, cumpla con su obligación y denúncielos.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

Muchas gracias, señora Suanzes.

Vamos a proceder.
.
.
Por favor, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

Senyor president, pregue que es vote a part l'esmena 81.

 

**El senyor president:**

81.
¿Alguna petición más?
Pues, si les parece a ustedes, procedemos a votar primero la enmienda 81.
Comienza la votación.
74 votos a favor y 2 nulos.

Y ahora pasamos a votar las enmiendas 29, 30, 73, 75 i 95.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 32 votos a favor, 41 votos en contra.
Quedan rechazadas las enmiendas.

Pasamos al bloque octavo, que comprende las enmiendas números 34, 60, 62, 63, 64, 66, 67, 68, 69, 70, 72, 74, 76, 78, 80, 82, 85, 87, 88, 89, 90, 91, 92, 93, 99, 101, 102 i 103, presentadas por el Grupo Socialista, y que van a ser defendidas por la diputada señora doña Isabel Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

Moltes gràcies, senyor president.

Senyora Nácher, sí que estem obsessionats en el tema.
Estem profundament obsessionats en el tema.
Ens preocupa.
I sí que estem al costat de les plataformes que avui han estat presents ací i han estat desallotjades de l'hemicicle.
Jo no sé si a vosté no li agraden.
Vosté és de la plataforma eixa d'Alacant "Salvem a Camps"?
O és d'una altra plataforma?
Els agraden eixes?
*(Aplaudiments).*

Bé.
Vull aclarir-li el preàmbul eixe que vosté m'ha dit que no entenia.
I és que em pareixia, a nosaltres ens pareixia molt pintoresc.
Perquè, quan anunciava els quatre eixos, ens deixava perplexes.
Mire, el proponent, quan la llei anterior feia referència al patrimoni etnològic, com són les creacions, coneixements i pràctiques de la cultura tradicional valenciana, va modificar/actualitzar afegint "manifestaciones artísticas, gastronómicas o de ocio".
No era necessari.
No era necessari.

Jo comprenc la seua inquietud, perquè és qüestió de dies que vinga el "barbaro del norte", el bàrbar català i ens robe la muixeranga, les falles o la paella.
Queden dies, senyora Nácher, perquè passe això.

Bé.
Ratificava també l'introductor que en el segon eix aquesta modificació pretenia la posada en valor dels béns culturals.
I ahí sí que mosatros van vore la pista de les seues intencions.
Jo confese, confese de veritat, que en el ple de març em va paréixer una *torpesa* aquest propòsit de la llei, perquè suggeria que a la llei del 98 se li havia oblidat prendre en consideració que els fins fonamentals de la conservació i de la divulgació del patrimoni són la seua posada en valor, el seu valor social, naturalment.

Revaloritzar socialment el patrimoni, reconèixer en ell la nostra història, la nostra essència i la nostra estima per l'art i per la cultura, inclòs el patrimoni com a dinamitzador econòmic, mos pensaven que això pretenia la llei actual, però resulta que el redactor de la modificació diu que és ara quan correspon parlar de la posada en valor del patrimoni.
No serà que estem parlant d'una altra cosa diferent?
No serà que estem parlant de mercat?
No serà que estem parlant de cost?
No serà que estem parlant de compra-venda?
De què estem parlant?
Al final resultarà ­alguna maldat li han passat, senyora Nácher, que ara després me la dirà *(rient-se.
remors)­* al final resultarà que l'autor d'este preàmbul era el *listillo*, el *listillo* que jo li deia abans, que estava il·lustrat en un màster sobre els avantatges del formigó en els nostres comptes corrents.
En això tenia el màster eixe *listillo* que va fer el preàmbul.

Mire, continuarem, continuarem amb el bloc d'esmenes per intentar reforçar els arguments.
Jo abans els advertia, al llarg de tot el discurs, del perillós intent d'emmordassar els tècnics, limitant els seus informes als documents que es posen sobre la taula dels mateixos.
Està clar que les decisions les prenen sempre els òrgans competents ­ho sap­, però pareix raonable que les decisions es justifiquen i que no siguen producte de l'ús arbitrari dels polítics.
El problema sempre surt quan l'informe s'orienta en sentit contrari a la decisió adaptada a priori pel polític.

Miren, sols en comptades ocasions el càrrec polític, en la direcció general o en la conselleria, és expert en la matèria.
I, per tant, nosaltres deduïm que quan es vol evitar la influència del tècnic competent és perquè l'arbitrarietat, els interessos inconfessables, l'absència de testimonis, la manca de discrepància són l'escenari que vostés desitgen per a governar sense cap obstacle.
Per això mosatros comprenem la seua oposició a reforçar el paper de l'informe tècnic.

I, per favor, senyora Nácher, quan diem tècnic competent, no mos isquen vostés amb eixa *retahíla de defensores del funcionario agraviado*.
Jo el que dic, el que dic, és que ­jo què sé­ un informàtic interí d'urgència, que siga el nóvio de la filla del director general o de la directora general, segurament, segurament, que és el que ha d'informar la datació, no estiga qualificat.
Sols parlem d'això.
Nosaltres, quan parlem de tècnic competent, estem parlant de l'especialista en la matèria sobre la qual informa i ha d'informar.
D'això parlem.

També hem elevat en les nostres esmenes el grau de participació municipal per allò que són els ajuntaments els que coneixen de primera ma i els que pateixen directament tot allò relacionat amb el patrimoni.
Com sabem que hi ha problemes en els jaciments arqueològics, recomanem que s'assignen competències als ajuntaments en la delimitació de les àrees en els termes municipals.
Hi ha massa activitat clandestina.
Per això preteníem reforçar el rigor en les autoritzacions amb l'aval científic d'un centre d'investigació, de la universitat o d'un museu.
Considerem necessari exigir plànols que delimiten intervencions, que identifiquen titulars, que justifiquen la intervenció i que una memòria s'incorpore al document per a posar els descobriments a disposició de la societat.
Ja sé que és un assumpte delicat este de la investigació arqueològic, ho sé, perquè quan mos toca parlar a la millor del Palau de les Corts, tot són felicitacions, però quan parlem de sòl urbanitzable se disparen les alarmes.
Vostés saben els greus prejudicis per a l'urbanitzador.
Ningú, ningú com el sofrit especulador, que compra per casualitat terrenys pròxim a "terres mítiques", a "mundos ilusiones", per a explicar la incòmoda situació que genera l'informe arqueològic.
Ho sap també.
Donem per mortes, és clar, les nostres esmenes.

D'altra banda, vostés estan convençuts ­ho dien l'altre dia en comissió­ que ens resistíem a la modernitat, en desestimar les propostes en relació al patrimoni informàtic.
Miren, nosaltres no estem en contra que s'incorpore el reconeixement sobre béns de natura científica i tecnològica que, per la seua transcendència, tenen condició cultural.
Però estem parlant de patrimoni cultural, no d'una oficina de patents, com van fer palés en la defensa de l'esmena a la totalitat.
És prou pintoresc que vostés vulguen colar un concepte tan mal definit, tan indeterminat, tan ambigu, que l'únic que aporta és confusió.
Una llei ha de ser precisa i inequívoca perquè els que l'apliquen no hagen de recórrer a especialistes en l'*arcano* del legislador.
Vosté ja sap a què em referisc.
Cite textualment, i li recorde:"Les realitzacions intel·lectuals que constituïsquen aplicacions singulars de les tecnologies de la informació que pels processos que desenvolupen, siguen fites de la revolució tecnològica".
*Ahí es nada*, eh?
No té desaprofitament.
Jo recorde que no necessiten adquirir la condició de patrimoni cultural per a ser protegits.
Tal vegada, a la millor, cal una llei de patrimoni científic, i a la millor donaria sentit a este propòsit.
Existixen, senyora Nácher, mecanismes a la llei vigent, i si no estan, siguen més exigents a l'hora de redactar els articles.

Parlant de les sancions, m'agradaria que vosté, com a portaveu, ens fera un xicotet resum sobre quantes ocasions s'ha fet ús de la facultat sancionadora.
M'imagine que el govern haurà donat pals, perquè, del contrari, o no existixen infraccions i, per tant, no falta el capítol de sancions, o les autoritats miren cap a altre costat.
També es raonable que les desestimen, perquè si no pretenen sancionar, per a què volem les sancions.

I m'he deixat, per finalitzar, allò de les fundacions, perquè a mi això m'ha passat com a vosté en allò del preàmbul, també em va deixar perplexa, absolutament perplexa.
Sí que és veritat ­que ja dien els grecs­ que és fonamental sorprendre's per a deprendre.
Mire, allò de les funcions mos hauríem de remuntar al codi d'Amurabi, eh?
, al codi d'Amurabi, per a veure alguns precedents.
El Consell proposa a les Corts que inste el mateix Consell a reformar els estatuts de dos fundacions i en crea altra, malgrat que el Consell ja disfruta d'ofici d'aquesta potestat.
Per a què esta llei?
Per què no són vostés valents i exposen l'autèntic motiu de la justificació?
Per què han omplit catorze fulls del Dogv, quan el seu projecte haguera pogut estar en deu línies, senyora Nácher?
Conteste'm al que li pregunte.

Gràcies.
 *(Aplaudiments)*

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora Escudero.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada senyora Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Senyora Escudero, en primer lloc, dir-li que jo la manifestació i la pancarta que més a gust he dut és la d*'Aigua per a tots*, cosa que vostés no l'han duta.
Jo tinc l'honor d'haver-la dut.
*(Protestes)* Moltes gràcies.

I quant a eixa por que tinc del nord, m'alegra que diga les falles, les paelles.
.
.
i tot això.
No les gaiates, perquè, clar, com les gaiates ja se les va carregar el senyor Pla, per a què més.
*(Rialles i protestes)*

Bé.
Quant als funcionaris, li puc dir que la Direcció General de Patrimoni.
.
.
igual a la millor vosté coneix algun cunyat, algun amic, algun germà, algun sogre.
.
.
Perquè li he dir, li ho puc dir perfectament, hi ha una prefectura d'àrea, dos caps de servici, uno en la rama d'arqueologia, i després un en arquitectura dels mobles i etnologia.
Això és el que n'hi ha.
I després hi ha un gabinet d'arquitectura, per suposat, un gabinet jurídic, en el qual mira els informes jurídicament.
I la veritat és que li responc com la meua companya: si vosté sap d'algun informe que han pressionat algun funcionari, ho sap i no ho ha denunciat, està incomplint la llei.
Vosté és igual o pitjor que ells, perquè està incomplint la llei.

Quant a la tecnologia, m'ha dit, senyora Escudero, m'ha llegit.
.
.
volent dir: "Açò què és?
Quina cosa més estranya".
He de recordar-li que a Morella, en 1998.
.
.
a la Valldigna, en 1998, va ser una esmena transaccional *(rialles)*, va ser una esmena transaccional per els tres.
.
.
No.
Llavors érem quatre grups parlamentaris, perquè estava fins i tot el Mixt.
Pels quatre grups parlamentaris.
I es va quedar d'acord que eixa era la redacció que havia d'anar en el que és el.
.
.
en la llei.
I d'això jo crec que tots els ponents d'aquell moment estem orgullosos, estiguen o no estiguem.
Però estem orgullosos que la tecnologia quede reflectida en el que és una llei, perquè era una llei pionera, i és una llei pionera, perquè les altres lleis nascudes després d'esta no ho posen.
Per tant, és pionera.

Quant a les fundacions, la veritat és que vosté parla de les fundacions: "Si no les posaren.
.
.
" Si està dient-me: "Diga'm el que estan fent en patrimoni, diga'm.
.
.
" No.
Mire, els plans.
Li posem les fundacions, li demostrem que mosatros tenim llum i taquígrafs, que no amaguem res, que estem treballant pel patrimoni i que estem recuperant el patrimoni, a pesar de les esmenes que mos presenten vostés en pressupostos, sobretot en la Fundació de la Llum de les Imatges, per a deixar-la sense diners.
A pesar d'això, estem treballant pel patrimoni.
I, clar, em diu: "No.
Ara allò de les fundacions no m'agrada".
No, no.
Perquè estem dient-li el que estem fent.
I per mitjà del que.
.
.
A banda dels plans de patrimoni, a banda de les actuacions que es fan, que les pot vore totes perquè estan totes en els pressupostos, totes ­les actuacions arqueològiques.
.
.
­ totes, resulta que li posem les fundacions que van a treballar en eixa recuperació del patrimoni i diu: "No m'agrada".
Mire, mosatros, com no tenim res que amagar, no com a la millor altres.
.
.
Per això entren i diuen: "No.
Cal llevar allò de les fundacions".

I no m'ha contestat, no m'ha contestat.
.
.
I jo continue dient-li-ho perquè li ho he dir.
Per què vosté vol que la conselleria competent en matèria de patrimoni?
Perquè jo em pregunte: després del nomenament dels ministres del senyor Zapatero, resulta que vosté sap que l'1% cultural, que estava en el Ministeri de Foment, perquè resulta que eixe 1% cultural és una acord dels anys 70, i sap que França va ser el primer país que el va posar, va posar eixa mesura de l'1% cultural.
.
.
Bé, estava Foment perquè fa carreteres, posa vials per als trens.
.
.
I tot això produïx una sèrie de molèsties als ciutadans i inclús repercutix indirectament en el que és patrimoni.
Llavors, per a compensar, es va decidir posar l'1% cultural.
I ara quina és la sorpresa?
Ve el senyor Zapatero.
.
.
i a que no saben on està l'1% cultural?
En compte d'estar en Foment, està en el Ministeri de Vivenda, amb la qual cosa les actuacions de vivenda és perquè pensen carregar-se el patrimoni.
*(Protestes)* Ni més ni menys!
*(Protestes)* És la deducció lògica.
És a dir, en el Ministeri de Vivenda vostés han posat eixes actuacions tan promeses i tan dites.
"Anem a fer no sé quantes vivendes ­que ara s'han quedat actuacions de vivendes".
Resulta que posen l'1% cultural, per la qual cosa deu ser perquè en les vivendes que vostés pensen fer van a carregar-se el patrimoni.
Per això comprenc jo allò de.
.
.
*(Protestes)* No volen allò de la conselleria competent en matèria de cultura, volen allò de la conselleria competent en matèria de patrimoni cultural.
Clar, ho comprenc.
Perquè, clar, en vista del que ha fet el senyor ZP, està clar que vostés el que no volen és respectar el patrimoni.
I ací es veu totalment.
I no és una esmena, eh?
Són ­una, dos, tres, quatre, cinc, sis, set­ set esmenes amb el mateix.

Però mire, jo vaig a continuar.
I com pense que les aportacions que vosté fa no totes són roïns, no totes són roïns, per això li presente una transaccional a l'esmena número 68, en la qual.
.
.
és l'article 41, ús i conservació, al punt 4.
Seria deixar-lo tal com està.
"Si durant el transcurs de les intervencions aparegueren signes o elements desconeguts que pogueren suposar l'atribució de l'autoria diferent a l'establerta fins este moment, o un canvi significatiu en l'obra original, haurà de donar-se compte immediatament a la conselleria competent en matèria de cultura".
És, quan arriben a se suspendrà, afegir el que vosté proposa, que em pareix bé.
"Se suspendrà la intervenció i es donarà compte immediatament a la conselleria competent en matèria de cultura que va concedir l'autorització perquè permeta o no la continuació de la intervenció i establixca, si així ho estima, els condicionants adequats".
És a dir, canvia el final, queda millor redactat.
Perquè, clar, mosatros no tenim res a amagar, i pensem que si s'ha de paralitzar una cosa perquè està fent-se mal, es paralitza i ja està.
I d'ahí n'hi han molts exemples, molts exemples que s'han paralitzat, una paralització cautelar, investigar allò que hi ha.
N'hi han molts exemples.

Per tant, eixa transaccional la té vosté ahí i mos pareix que, si vol que la tramitem.
.
.

I una altra la qual parla sobre el concepte, sobretot en arqueologia.
És a l'esmena número 88, encara que siga l'article 58, que no entrava dins d'esta modificació, però sí que és deveres que, com era modificació oberta, no es limitava a uns articles.
Vosté afegix "paleontològicament", és a dir, allò que és "restos arqueològics i paleontològics", que no estaven contemplats.
A mi em pareix important que estiguen també els paleontològics, que hui per hui cada dia estan eixint molt més en la comunitat.

Per tant, estes dos transaccionals estan damunt de la seua taula perquè em diga si les accepta o no.

Moltes gràcies.

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora diputada.

Per a rèplica, té la paraula, en representació del Grup Parlamentari Socialista, la il·lustre diputada senyora Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Senyora Nácher, li accepte les dos transaccionals que ha fet.

Aigua, per a qui la necessite.
*(Remors)*

Vosté, senyora Nácher, tampoc m'ha contestat a res, a res de tot allò que li he preguntat, i ve a dir-me ací que jo no li conteste.
Açò pareix un diàleg de sords.

I voldria començar-li dient, per això de la seua referència al govern Zapatero, la vivenda, Fomento, etcètera, que li recorde que l'1% de Foment en el seu govern era per a la galeria de la nóvia del senyor Cascos.
*(Veus: "Muy bien".
Aplaudiments)*

I m'agradaria.
.
.
*(Remors)* I m'agradaria parlar, quan parlem de tècnics, d'alguns no submisos als quals vosté els van donar el passaport.
Per exemple, José Ignacio Casar, arquitecte i inspector cap de la Unitat d'Inspecció, que és la que avalua els plans especials de protecció, que va estimar que el pla del Cabanyal destruïa els valors culturals.
Hala!
, destituït del càrrec.
També voldria recordar-li el paper que va fer en este tema Emilia Caballero, que era Síndica de Greuges i va ser insultada, perseguida i difamada personalment i professionalment.
Aixina actuen vostés.

Respecte al complex problema de l'arqueologia, jo crec que és una pataca calenta que és difícil d'enfocar, que vostés no saben com enfocar.
Quan l'arqueologia és una obstrucció a l'urbanisme, naturalment, això els trau fora de si, perquè els amics de la rajola, jo insistixc, es queixen d'eixe informe previ, i després el fan repercutir en el cost de la vivenda, amb el que qui acaba de pagar és l'usuari.

És urgent, senyoria, que comence el desenvolupament reglamentari o inclús legislatiu de la investigació arqueològica, en col·laboració amb els ajuntaments i amb les universitats.

Nosaltres hem aclarit abans, torne a repetir-li, la posició respecte el patrimoni informàtic, en el sentit que aquesta llei és una llei per a béns d'interés cultural, i no per a tot tipus de creacions humanes.
I el que diem és que altra iniciativa legislativa podria atendre creacions de rellevància social que no són estrictament de matèria cultural.

Donat que vostés han vingut a fer tancada defensa del projecte de llei de modificació del patrimoni i no han previst escoltar, facen l'esforç almenys de redactar millor els seus articles.
Facen l'esforç, expliquen el significat, aporten exemples i exposen com es fa la conservació, restauració i promoció d'aquestos béns.

En allò de les sancions, senyora Nácher, mos podria haver donat alguna alegria.
En març vam demanar casos d'aplicació de les sancions previstes i no vam mencionar cap cas, però han tingut temps en sis mesos de trobar algun exemple per a poder avui contestar a aquella petició de fa sis mesos.
Me dóna la impressió que estem perdent el temps i que ho hi ha ninguna amenaça per al patrimoni.

Així que entre que esta és la millor llei del món, esta ha de ser forçosament la millor llei del món, i tots els valencians i les valencianes són els més respectuosos amb la terra i el nostre patrimoni no necessita ninguna assignació pressupostària pel que estem veent, açò és una utopia, açò és una autèntica utopia.
Que és bonic, és bonic això de la utopia, molt bonic, però que no entraria ací.

Jo no sé si vosté ha entés allò de les fundacions, però és que és competència del Consell.
No me diga que ho col·loquen, perquè és que és competència.
Fan abandó de les seues funcions.

Però convindrà amb mi, senyora Nácher, ­i acabe­ que a banda de farcir el temps i engreixar artificialment aquest projecte, no pareix que encaixe ni en la modificació ni en l'actualització.
Siguen seriosos, no l'aproven.
Esta llei no és una broma.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyora Escudero.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula la il·lustre diputada senyora Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gràcies, senyora presidenta.

Mire, senyora Escudero.
L'1% cultural.
.
.
Passege's pel castell de Castalla, per l'illa de Tabarca, per Xàtiva, per Segorbe, i vorà ahí l'1% cultural.
*(Remors)* Possiblement siga de la comunitat autònoma de Madrid, que a mi no m'importa, jo volia el de València, eh?
*(Remors)*

Bé, quant a les fundacions.
.
.

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

 

Señores diputados, moderen la clac.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

.
.
.
la veritat, senyora Escudero, m'he quedat *pasmada*, quan vosté ha dit: "i posa ahí les fundacions", volent dir: "si és competència".
.
.
Està donant-se compte que està menyspreant estes Corts Valencianes?
*(Remors)* Està donant-se compte que està menyspreant estes Corts Valencianes?
Perquè quan apareix en una llei el tema de les fundacions, i les fundacions, tant les que ja estan funcionant com les que van a crear-se, suposa que eixes fundacions, si algun dia han de deixar d'existir, hauran de passar per ací, pel poder legislatiu.
Eixe és el tema.
Ara, com vostés, clar, pensen que algun dia podran, la primera cosa que faran és carregar-se-les, perquè no volen el patrimoni.
Si és que tornem a la mateixa!
*(Remors)* Si vostés no aprecien el patrimoni!
.
Vostés no aprecien el patrimoni.

Vostés ara ahí diuen: "no, és que vostés el que volen és especular".
No senyora.
Perquè el que està clar, i pot anar del nord al sud, de l'est a l'oest, i vorà tota la recuperació del patrimoni, tota, que està fent-se.
Perquè, clar, perdone que li diga, i no vullc remuntar-me a anys anteriors, però deixava molt a desitjar, eh?
, perquè a la millor ara anirien més a pressa.

I quant als pressupostos, perdone, en els pressupostos podrà vore enguany un altre any més, perquè açò és repetitiu, la Direcció General de Patrimoni té una quantitat assignada important.

Quant a les accions, mire, normalment es fan paralitzacions cautelars, perquè molts ajuntaments no podrien pagar, sap?
I alguns que li toquen molt a prop, eh?
, alguns que li toquen molt a prop.
Possiblement aleshores haja d'eixir amb una pancarta: "per favor, que no li cobren a tal ajuntament".
Per tant, es fan paralitzacions cautelars, s'arregla el tema, es torna a mirar, se li diu: "mire, senyor alcalde, si continua fent això, la sanció és esta", i intenta arreglar-se el tema d'una manera dialogant, dialogant.
Perquè clar, dialogant, pareix que siga.
.
.
Això sí que pareix que siga patrimoni de vostés!
Dialogant.
I clar, intenta arreglar-se el tema.
Eixe és l'únic problema.
Però li puc assegurar que paralitzacions cautelars se'n fan moltes, moltes.
I molts alcaldes la veritat és que odien la Direcció General de Patrimoni per això.
Però complim amb la labor, que és vetlar pel patrimoni, que el patrimoni es recupere, que el patrimoni no se'l carregue ningú.
I el tema eixe el pot vore tots els dies, tots els dies, per molt que els faça gràcia als seus companys.
A mi no me'n fa cap, perquè com sé que vostés el que voldrien és agarrar eixa bandera, i no l'han pogut agarrar perquè han menyspreat el patrimoni de la Comunitat Valenciana.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Señores diputados, por favor, compostura.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

L'han menyspreat, i ho dic aixina, l'han menyspreat.
Els anys que han estat governant han menyspreat el patrimoni de la Comunitat Valenciana, l'immoble, el moble i l'immaterial, tot, i ho han demostrat en totes aquelles actuacions seues.

Per tant, eixa bandera que volen agarrar ara i dur i enarborar ferventment, no la poden agarrar perquè han arribat tard.
Ho sent.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Nácher.

Este presidente estima que, además de la transaccional que afecta a la enmienda número 88, ha habido un acuerdo transaccional con la enmienda número 68, que está pendiente de redacción para presentar a esta mesa.
Así que damos dos minutos para que nos den el texto definitivo de la transaccional.

*(Se suspén la sessió a les 18 hores i 43 minuts)*

*(Es reprén la sessió a les 18 hores i 48 minuts)*

 

**El senyor president:**

 

Si les parece bien, vamos a votar primero la transaccional a la enmienda 68, que dice: "Los portavoces abajo firmantes, al amparo del artículo 112.
3, del Reglamento de las Cortes Valencianas, tienen el honor de presentar la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 68, del Grupo Socialista, al Proyecto de ley de modificación de la Ley 4/98, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano.

Artículo primero: Punto 8.
Artículo 41.
Uso y conservación.
Apartado 4.
Sustituir el texto por el siguiente:

4.
Si durante el transcurso de las intervenciones aparecieran signos o elementos desconocidos que pudieran suponer la atribución de una autoría diferente a la establecida hasta el momento, o un cambio significativo en la obra original, se suspenderá la intervención y se dará cuenta inmediata a la conselleria competente en materia de cultura que concedió la autorización para que permita o no la continuación de la intervención y establezca, si así lo estima, los condicionantes adecuados.

Cortes Valencianas, 6 de octubre del 2004.
" Y está firmada por los tres grupos políticos.

Vamos a votar la transaccional 68.
Comienza la votación.
Resultado de la votación, 79 votos a favor.

Y ahora vamos a votar la segunda transaccional a la enmienda número 88, que dice:

"Los abajo firmantes portavoces, al amparo del artículo 112.
3 del Reglamento de las Cortes Valencianas, tienen el honor de presentar la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 88, del Grupo Socialista, al Proyecto de ley de modificación de la Ley 4/98, de 11 de junio, del patrimonio cultural valenciano.

Artículo primero: 13, bis.
Artículo 58.
Concepto.
Se modifica el texto del punto 4, que queda de la siguiente manera:

4.
Los ayuntamientos podrán delimitar las áreas existentes en su término municipal que puedan contener restos arqueológicos o paleontológicos.
La delimitación será efectuada por el servicio municipal de arqueología y paleontología o por técnicos competentes y cualificados en las citadas materias y se elevará a la conselleria competente en materia de cultura para su aprobación.
Caso de ser aprobada, el área o las áreas delimitadas se incluirán en el catálogo de bienes y espacios protegidos del municipio y tendrán una especial tutela como área de vigilancia arqueológica o paleontológica.

Cortes Valencianas, 6 de octubre de 2004.
" Firmada por los tres síndics o vicesíndics representantes de los grupos políticos.

Vamos a someter a votación la transaccional a la enmienda 88.
Señores diputados, vamos a comenzar la votación.
Ya ha comenzado la votación.
Resultado de la votación, 78 votos a favor.

Y ahora, si no hay voz que insinúe otra cosa por parte de los portavoces, pretendo que se voten las enmiendas, si ustedes lo estiman oportuno, 34, 60, 62, 63, 64, 66, 67, 69, 70, 72, 74, 76, 78, 80, 82, 85, 87, 89, 90, 91, 92, 93, 99, 101, 102 y 103.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 37 votos a favor, 42 votos en contra.
Se rechazan las enmiendas.

Ahora vamos a votar todo el artículo primero.
Comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 37.

Ahora votamos, si no fallan las matemáticas, el artículo segundo.
Comienza la votación.
Votos a favor, 42; votos en contra, 31; abstenciones, 6.

Vamos a votar ahora la disposición adicional.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: Votos a favor, 42; votos en contra, 31; abstenciones, 6.

Vamos a votar ahora una nueva disposición adicional, que ha sido rechazada y, por lo tanto, no la vamos a votar, sino que vamos a pasar a la disposición derogatoria.

Podemos votar, si les parece bien, puesto que no hay enmiendas presentadas, la derogatoria, la disposición final primera, la disposición final segunda, y esperamos lo demás.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: Votos a favor, 42; votos en contra, 31 y 6 abstenciones.

Vamos a votar ahora la exposición de motivos.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: Votos a favor, 41; votos en contra, 36.

Y ahora vamos a votar la totalidad del proyecto de modificación de la ley.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: Votos a favor, 42; votos en contra, 37, quedando aprobado el proyecto de ley de modificación de la ley 4/98.

¿Hay un turno de explicación de voto?
Señor Cardona, tiene la palabra.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

Em sembla hui un mal dia per al patrimoni valencià.
Aquesta llei es va publicar el 29.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señores diputados.
Está hablando un compañero desde la tribuna.

 

**El senyor Cardona i Pla:**

 

.
.
.
es va publicar el 29 de desembre del 2003.
No es va publicar el dia 28 com una innocentada perquè el dia 28 era diumenge, però nosaltres pensem que aquesta llei és una greu innocentada per al poble valencià, per a la societat, i va ser una innocentada que s'entrara per la via d'urgència, i nosaltres pensem que també era una innocentada dirigida als consellers, al conseller titular en aquell moment, que es va vore obligat a defensar una llei de destrucció del patrimoni, quan la seua funció era una altra.

Nosaltres pensem que en este temps ha canviat el Govern estatal, ha canviat el conseller, que afortunadament no s'ha hagut de trobar en la situació d'haver de defensar una llei en què pensem que ningun responsable de Cultura creu.
Però allò que no ha canviat és la intenció del Partit Popular d'utilitzar aquesta modificació per a les seues intencions clarament depredadores.

Nosaltres pensem que aquesta llei va en contra, ha passat per damunt d'indicacions molt serioses del Consell Jurídic Consultiu, ha passat per damunt d'indicacions molt serioses del Consell Valencià de Cultura.
Pensem que aquesta llei va en contra de la Constitució, i pensem que fonamentalment aquesta llei va en contra de la protecció del nostre patrimoni.
Per tant, era evident el nostre vot.

Pensem que ha passat ja tot el tràmit parlamentari però no s'ha acabat encara tot el procés d'aquesta llei.
Nosaltres, el nostre vot en contra és també una indicació, una declaració que continuarem treballat perquè aquesta llei, en tot allò que té a vore amb la destrucció del nostre patrimoni, no s'aplique.
Nosaltres pensem que l'aprovació d'aquesta llei suposa el triomf de l'especulació sobre la protecció patrimonial de la nostra cultura, i és una qüestió que no podem acceptar.

Evidentment, el nostre vot ha estat negatiu.
Estem satisfets del treball fet pel nostre grup per a millorar aquells aspectes laterals menys importants de la llei, i estem satisfets de l'oposició que ha fet aquest grup parlamentari a la tramitació parlamentària d'aquest desgavell.

Donem suport també amb aquest "no" a tota la societat civil que s'està oposant a tanta destrucció, tant del patrimoni cultural com del patrimoni mediambiental, que està produint-se en les nostres terres.
Pensem que n'hi han moltes obres en marxa, però al mateix temps també n'hi ha molta gent, també n'hi han moltes plataformes, també n'hi han molts de moviments que s'estan oposant a este intent de destrucció total de la nostra terra i del nostre patrimoni cultural i històric.

Gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Cardona.

Tiene la palabra, para explicación de voto, la señora diputada doña Isabel Escudero.

 

**La senyora Escudero Pitarch:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

No caldria ni haver muntat ací per a dir "no" amb força.
Hem votar "no" amb força, com Raimon.
Diguem "no" a esta modificació de la Llei de patrimoni, que durarà, esperem, exclusivament els anys que a vostés els queden de governar, que són no arriba a tres.
La primera cosa que farem quan nosaltres arribem al Govern, i arribarem, serà acabar amb la modificació d'aquesta llei del patrimoni.
No els queden molts anys, els queden pocs anys, qüestió de temps, com diu el senyor Maluenda.

Crec que al llarg de tot el dia hem anat desgranant quins han estat els motius pels quals nosaltres rebutgem amb entusiasme aquest projecte de llei de modificació.
Hem ficat damunt la taula, damunt d'esta tribuna, les mentides del conseller González Pons, com va enganyar la ciutadania, com va enganyar la cambra.
Jo lamente moltíssim, senyora Nácher, que haja tingut vosté este marró.
M'haguera agradat moltíssim.
.
.
­Estic explicant el vot, el vot del no, i li ho explique a la portaveu amb la qual he estat debatent tot el temps, senyor Maluenda, no amb vosté.
­ I li dic que m'haguera agradat que haguera estat ací el senyor González Pons en compte de vosté, que s'ha hagut de tragar este marró que, bé, ja està bé.

Hem dit ací que la llei del 98 no anava en contra de la llei estatal i que esta modificació va en contra, lesiona, la llei estatal, i que, per tant, intervindran les autoritats estatals si vostés la fiquen en marxa.

Hem dit que la reforma no era necessària; que la reforma no era certament urgent i que la reforma perillosa, i per això votem "no".

Hem dit que feia falta reglamentar-la i que vostés no l'han reglamentat.
Sols havien de desenvolupar ­barra desenrotllar­ el reglament per a posar-la en valor, i tampoc ho han fet.

Hem dit també que esta llei costarà diners.
Hem dit que el Síndic els havia advertit.

I ara els diem, els diem per a ratificar el nostre "no", que, sens dubte, el pes de la llei, segurament d'una llei més elevada, caurà sobre vostés.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias por la explicación de voto, señora Escudero.

Tiene la palabra, para explicar el voto, la señora doña Carmina Nácher.

 

**La senyora Nácher Pérez:**

 

Gracias, señor presidente.

En primer lloc, agrair als dos grups parlamentaris amb qui hem debatut la llei, tant Esquerra Unida-Els Verds: l'Entesa i el Grup Parlamentari Socialista, per aquell treball d'aportacions perquè aquesta millorara.
Jo crec que el fet d'arribar a transaccionar, sobretot, en un punt molt important d'esta llei com ha sigut els béns immaterials, a pesar que a alguns no els ha agradat afegir el valencià, pense que és important, que ha sigut un treball que jo crec que és mereixedor d'una demostració més d'estes Corts de treballar per la nostra llengua, pel nostre idioma, pel valencià.
Per tant, els agraïsc la seua disposició en totes les transaccionals, sobretot a Esquerra Unida, que ha estat oberta a transaccionar amb tots nosaltres.

Esta llei l'hem treballada des de dos sentits.
Per una part, donar-li eixa rellevància als béns immaterials i intangibles que apareixien en la llei però que faltava un poc determinar-los i purificar-los, cosa que, com ja he dit abans, es tractava perquè era una innovació en aquell moment, en la llei de 98, i van quedar un poc oberts a una sèrie de dubtes i que era el moment ara de poder-los dur al lloc i limitar-los, i eixa definició que quedara d'una manera acceptada.
I, per l'altre costat, perquè som conscients i, sobretot, el Grup Parlamentari Popular, així com el govern popular, que la recuperació, la conservació i la difusió del patrimoni cultural valencià és una afirmació davant la societat.
I en eixe camí anem a treballar, afirmant-se davant la societat, afirmant les nostres senyes d'identitat, afirmant les nostres arrels, que són les importants.

Moltes gràcies.
*(Aplaudiments)*

 

***Debat i votació del dictamen de la Comissió d'Obres Públiques i Transports sobre el Projecte de llei de l'Habitatge de la Comunitat Valenciana (BOCV número 62).***

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora Nácher.

A continuación, pasamos al punto número 4, que dice: Debate y votación del dictamen de la Comisión de Obras Públicas y Transporte sobre el proyecto de ley de la vivienda de la Comunidad Valenciana.

Tiene la palabra para presentación del dictamen de la comisión, la señora Doña Mercedes Sanchordi.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

Moltes gràcies, senyor president.

Senyories, em correspon com a secretària de la Comissió d'Obres Públiques i Transports, i per acord unànime d'esta, realitzar la presentació del dictamen del projecte de llei d'habitatge de la Comunitat Valenciana.
Este projecte de llei va ser presentat en les Corts Valencianes el passat dia 20 de febrer de 2004, tramés per la Mesa de la Cambra en la reunió del dia 2 de març, sent publicat en el *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* número 38, de 29 de març de 2004.
El termini per a la presentació d'esmenes va finalitzar el 30 d'abril i es va presentar una esmena a la totalitat per part del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa, que va ser rebutjada en la sessió plenària del dia 17 de maig.

Posteriorment, en la Comissió d'Obres Públiques i Transports, en la reunió del dia 15 de juny, es va realitzar la recepció d'esmenes i el nomenament de la ponència encarregada d'informar el projecte de llei.
A este projecte de llei es van presentar un total de 144 esmenes parcials: 13 del Grup Parlamentari Popular; 62 del Grup Parlamentari Socialista i 69 del Grup Parlamentari Esquerra Unida-Els Verds-Esquerra Valenciana: Entesa.
La ponència va emetre el seu informe.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Por favor, señores diputados, respeten a la persona que está en el estrado.

 

**La senyora Sanchordi García:**

 

La ponència va emetre el seu informe el dia 28 de juny, que es va publicar en el *Butlletí Oficial de les Corts Valencianes* número 52, de 5 de juliol de 2004.
La Comissió d'Obres Públiques i Transports es va reunir el dia 29 de setembre per aprovar el dictamen que hui es presenta.
Cal destacar que durant la discussió en comissió van ser aprovades un total de 17 esmenes parcials, 15 transaccionals, i això és realment una molt bona cosa.

En eixe sentit, i com es desprén del que s'ha assenyalat, ha hagut un important debat al voltant d'este projecte de llei.
I, en estos moments, per al seu debat al ple de la Cambra s'han mantingut un total de 122 esmenes.

Per a finalitzar, jo simplement volguera manifestar, com a secretària de la Comissió d'Obres Públiques, que desitge i que espere que durant el debat que avui comença es puga aconseguir el màxim consens possible.

Res més i moltes gràcies.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señora diputada Sanchordi.

A continuación, vamos a debatir el primer bloque de enmiendas, que corresponden al Grupo Socialista, y son los números 2, 3, 4, 5, 7, y 9.

Señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

*(Inintel·ligible)* .
.
.
a eixes esmenes.

 

**El senyor president:**

 

Perdón, señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Amb el màxim respecte a la seua senyoria, he de dir que eixes esmenes comencen en l'article 5, però està l'article 1, l'article 2, l'article 3, l'article 4, que no tenen esmenes i procedeix votar-ho abans d'entrar a l'article 5.

 

**El senyor president:**

 

Como siempre, la experta mano del señor diputado Maluenda tiene a bien, lógicamente, ilustrar a esta presidencia, de lo que se siente muy satisfecho este presidente.

Así que, si les parece bien a todos ustedes, y no hay ninguna iniciativa más, vamos a proceder, primero, a votar, puesto que no hay enmiendas, los artículos 1, 2, 3 y 4.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 37 votos a favor, 18 abstenciones y 3 nulos.

Bien, salvado el lapsus de la presidencia, si les parece bien, pasamos a debatir el bloque de enmiendas que corresponden a los números 2, 3, 4, 5, 7, 9, 11, 12, 15, 17, 18, 19, 21, 22, 26 y 29, que presenta el Grupo Socialista y que van a ser defendidas por el señor diputado don Adolf Sanmartín.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Gràcies, president.

A estes hores anem a intentar ser el més breu possible i, sobretot, a resumir i prioritzar aquells aspectes més importants.

Respecte al primer bloc, assenyalar tres prioritats.
Insistir de nou en el que fa referència a l'autorització per a l'ocupació i ús d'una vivenda, seguisc insistint que en el projecte de llei pensem, pensem ­com vam dir en altres projectes­ que no té sentit que seguisca mantenint-se encara la diferència entre el que és la llicència d'ocupació i la cèdula d'habitabilitat.
Sabem tots perfectament que la llicència d'ocupació té com a finalitat constatar que l'obra finalitzada o acabada s'ajusta al projecte objecte de la llicència, per tant, suposa un acte administratiu en el qual es reconeix que s'ha complit la normativa tècnica i administrativa vigent.
Paral·lelament, la cèdula d'habitabilitat, delegada en el seu moment per la pròpia Generalitat als municipis, als ajuntaments, suposa un segon acte administratiu en el qual es reconeix que s'ha complert amb la normativa d'habitabilitat vigent.

Per tant, aquests dos actes administratius, sobretot i amb l'objecte d'evitar tràmits engorrosos i burocràtics per als ajuntaments, podrien refondir-se en un sol que acredités tant la normativa tècnica com la normativa d'habitabilitat vigent.
Solament en un cas, i assoles en un, tindria sentit el manteniment de la separació actual; seria en la sol·licitud, una sol·licitud única de cèdula d'habitabilitat en els casos de segones transmissions, únicament tindria sentit la separació actual, però en la resta pense que no costaria res.

Un segon aspecte seria la informació per a la venda.
Jo insistic, igual que vaig fer en la comissió, que és confosa i comporta una certa arbitrarietat i inseguretat jurídica.
Mire, unes preguntes.
Per què les exigències informatives a l'hora de vendre una vivenda són tan diferents entre un habitatge de primera transmissió i un altre de segona o posterior transmissió?
Té poc sentit.
Un exemple.
En les vendes de primera transmissió, per què solament es demanen les dades del promotor i del constructor ?
I en el cas de l'intermediari o del mediador, per què no es demanen?
O és que solament s'estan venent vivendes per cas o en mans dels propis propietaris?
No succeeix sempre el mateix.

Un altre exemple.
En les vendes d'habitatges de segona transmissió, per què?
Per què no es concreten altres conceptes que s'inclouen en el preu?
I ací no apareixen en este projecte de llei el tema de les taxes, impostos i altres despeses que van a compte del propi comprador.
Per què no es concreten les garanties per a l'assegurança del cobrament d'aquelles quantitats lliurades a compte?
Aspecte este que també és molt important.
I, sobretot, com és possible, com és possible que demanen en el moment de la venda d'una vivenda de primera transmissió l'acreditació d'estar al corrent de les taxes, impostos que graven una vivenda, l'habitatge, i paral·lelament no es demana una informació acreditativa ­importantíssim, importantíssim­ sobre la cancel·lació al Registre de la Propietat de la càrrega urbanística sobre el solar derivada del propi procés urbanitzador, evidentment en el cas que així s'hagués produït.

Dir, per últim, m'imagino que anem a fer, senyor Modrego, una transaccional amb una esmena nostra de les companyies subministradores dels serveis d'abastiment d'aigua i energia.
Nosaltres retiraríem, en conseqüència, en el seu moment la nostra esmena, sobretot per a donar-li el sentit que pensem que se li ha donar, és a dir, en el supòsit que aquestes companyies subministradores contracten ­com diu el projecte de llei­ sense cap tipus d'acreditació, o bé per falta de llicència municipal o de cèdula de qualificació definitiva, atenció!
, que puguen ser declarades responsables solidàries de les responsabilitats que se'n deriven i, sobretot, siguen part ­com diríem- en l'expedient infractor que s'incoe en el seu moment.

Res més i moltes gràcies.

 

*(Ocupa la presidència la vicepresidenta primera, senyora Rosa María Barrieras Mombrú)*

 

**La senyora vicepresidenta primera:**

 

Moltes gràcies, senyor Sanmartín.

En representació del Grup Parlamentari Popular, té la paraula l'il.
lustre diputat senyor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Señor presidente, señorías.

En este primer bloque de la Ley de la vivienda tenemos 16 enmiendas sobre una ley que, si bien tuvo una enmienda a la totalidad y tuvo un número importante de enmiendas, como podemos ver en el texto de las enmiendas que se han presentado, realmente las aportaciones, las modificaciones o las mejoras que se proponen por parte de la oposición son, en todo caso, de matiz, de carácter menor, y la mayor parte de las enmiendas las vamos a rechazar precisamente porque entendemos que no mejoran realmente la ley, que son una distinta interpretación que en ningún caso la mejora y en muchos casos la perjudica.

Sin embargo, sí que vamos a aceptar alguna de las enmiendas entendiendo que es una ley, la Ley de la vivienda, que tiene que ser una ley de todos y que, realmente, en aquellos aspectos que entendemos que, bueno, pueden ser unas mejoras formales o alguna aportación que enriquezca la ley, pues, las vamos a aceptar.

Yo quiero remarcar la importancia de la Ley de la vivienda porque la vivienda es uno de los problemas fundamentales a nivel del Estado y también de la comunidad.
Desde luego, no en la comunidad a nivel del Estado.
En la comunidad es mucho menos problema que a nivel del Estado, bien por la necesidad de bienes que existen porque construimos muchas más y porque, además, las construimos tanto las libres como las protegidas a un precio muchísimo menor que en el resto del Estado.
El 70% es el precio de la vivienda en la Comunidad Valenciana frente al resto del Estado y la mitad de otras comunidades, como pueden ser la comunidad de Madrid, el País Vasco o Cataluña, que están a un nivel de desarrollo como el que tenemos nosotros.

Por lo tanto, si bien la vivienda en nuestra comunidad es un problema perfectamente enfocado, yo creo que todas las medidas que adopta el Partido Popular tienden a, precisamente, solucionar y a disminuir aún más este problema.
Y dentro del abanico de actuaciones que lleva el gobierno el papel de la ley es un papel fundamental, por si bien muchos de estos aspectos ya estaban regulados, la ley lo que hace, precisamente, es mejorarlos y llevarlos a un marco global y también encajarlos en otra ley, que también se aprobó en esta legislatura, planteada por este gobierno del Partido Popular, como es la Ley de fomento de calidad de la edificación.
Y entre esa ley y esta realmente se establece una serie de garantías para la vivienda muy importantes.

En este primer bloque, ya digo, de 16 enmiendas se ven los aspectos relativos, en el título I al derecho de la vivienda digna, en el título II el acceso a la vivienda.
Y todos esos aspectos de concepto de vivienda, la calidad de las viviendas, las condiciones de entorno, las autorizaciones para la ocupación de esa vivienda, las garantías que tiene que tener para los ciudadanos muy importantes en el mercado de la vivienda, la publicidad, las condiciones que tiene que tener, la información, qué contenidos tienen que tener los contratos.

En este grupo de enmiendas, como ya le he dicho, vamos a aceptar y vamos a realizar una transaccional al artículo tres, en concreto sería añadir una garantía más, que yo creo que quedaba claro en la ley, pero siempre es bueno.
Al artículo cinco, que es la enmienda número 3, que realmente lo que señala es añadir un apartado que señala que las compañías suministradoras que no cumplan la prohibición de dar suministros de electricidad y de agua a las viviendas que no tengan todas las autorizaciones, pues podrán ser declaradas responsables solidarias con las responsabilidades que se deriven de ello.
La enmienda la tiene la Mesa y en concreto ya la analizarán.

Pero además de ello nos planteamos el aceptar dos enmiendas más, que sería la 21 y la 22.
Una de ellas en relación con incluir una cláusula, que sería en el artículo en el que se marcan las condiciones que tienen que tener los contratos de compraventa y, con el fin de aumentar esas garantías que tienen los ciudadanos, incluir precisamente que además los contratos tengan que incluir la previsión de los plazos de formalización y entrega de las viviendas una vez acabadas.
Y otra enmienda, que sería la 21, que en el caso también de la documentación que hay que entregar al adquiriente, que la comunidad de propietarios no estuviese constituida y no existiesen aprobados proyectos de estatutos, que se le facilite también el proyecto de esos estatutos.

Como vemos son aportaciones no de carácter sustancial en la ley, pero que yo creo que demuestran el espíritu con que se ha trabajado y con el que se ha recibido por el Partido Popular, porque entendemos que pueden clarificar y mejorar la ley.

Y, sintiéndolo mucho, señor Sanmartín, decirle que el resto de estas enmiendas se las tenemos que denegar, porque suponen, yo creo, un perjuicio claro para la ley.
Yo creo que todavía no tienen claro cuando hablan de la cédula de habitabilidad que precisamente con la ley nacional, la Ley de fomento de calidad de edificación y la Ley de la vivienda, la cédula de habitabilidad desaparece.
Volver a incluir la cédula de habitabilidad en todo el texto, yo creo que lo que hace es entorpecer y complicar, evidentemente, el papel fundamental que tiene que tener ya licencia de ocupación como documento que recoge que una vivienda está perfectamente construida, adecuada a su proyecto, a su licencia, con todas las garantías de habitabilidad, de construcción, con todos los permisos y en perfectas condiciones para estar usada.
Y eso será la licencia de ocupación que pase a sustituir y elimina la cédula de habitabilidad.

Si seguimos repasando el resto de enmienda, yo creo que brevemente ya por la hora que es, que no vamos a aceptarle, es que, por ejemplo, no se entiende muy bien porqué ustedes piden en la enmienda número 4 que cuando en el texto legal se dice que a los propietarios o a los adquirientes se les entreguen las certificaciones técnicas correspondientes de los técnicos que han intervenido en la obra de que la obra sea de acuerdo al proyecto y a las licencias dicen que no se entregue.
Yo creo que siempre es una garantía para el adquiriente.
Por lo tanto, lo mantenemos.
O cuando proponen concretar algunos aspectos de lo que tiene que ser obras de rehabilitación o determinadas exigencias que marca la ley, cuando lo que hacen es, concretando esos aspectos, lo que hacen es perder generalidad y yo creo que es perjudicial, porque dejarían fuera del cumplimiento de la ley a otros aspectos.
Eso pasa también en la enmienda número 7 que es más general que particular.
O en la enmienda número 9 que sin duda es un error, porque ustedes proponen una modificación al artículo 16 bis que como tal no existe.
O, luego, cuando hablaban de las exigencias de los contratos.
Hombre, no tiene mucha razón de ser que se exijan las mismas condiciones para las viviendas ya terminadas a las no construidas.
Cuando las viviendas no están construidas, evidentemente, tiene que haber unas garantías de los pagos a cuenta y determinadas condiciones que tendrá que reunir la edificación.
Cuando la vivienda ya está terminada, certificada y construida hay documentación bancaria y demás que ya no procede, porque lo que procede es la entrega de la vivienda.

Por lo tanto, que ustedes siempre añadan las condiciones de un supuesto al otro supuesto, pues realmente lo que hace es complicar el documento administrativo sin ninguna garantía.

 

*(Ocupa la presidència el president, senyor Julio de España Moya)*

 

**El senyor president:**

Por favor, señores diputados, mantengan un poco más la calma.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

Y así realmente veo eso que pasa en las enmiendas número 15, en la enmienda número 17, en la 18.
O, por ejemplo, en la 19 una cuestión de estilo, que se elimine un "igualmente".
Pues, realmente, yo creo que el texto legal está perfectamente garantizado.

Hay otras enmiendas, como por ejemplo la 26, que plantea que se elimine a las administraciones la exención de prestar las garantías públicas.
Yo creo que más garantía que tiene la administración, que somos todos, que es el dinero público, que son los poderes públicos, para equipararlo a un particular, que cuando hace una actuación de negocio tiene que presentar una fianza, pues yo creo que no es serio.
Precisamente el capital público tiene que estar donde tiene que estar para hacer las actuaciones y no para prestar esas fianzas.

Y así podemos decir que el resto de enmiendas se las vamos a rechazar.

Por lo tanto, ya digo, la propuesta, y les hacemos la colaboración en la transaccional a la enmienda número 3 y, ya se lo anunciábamos también, que les vamos a aceptar la 21 y 22.
Yo creo que con eso demostramos que somos receptivos a aquellas mejoras reales del texto legal, del muy buen texto legal que tenemos.
Y, por el contrario, que vamos a ser firmes en rechazar aquellas enmiendas que realmente no mejoran sino que perjudican la ley.

Muchas gracias.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Tiene la palabra el señor Sanmartín para el turno de réplica.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Molt breument, senyor president.

A vore, senyor Modrego, quan parlem del tema de la llicència d'ocupació i cèdula d'habitabilitat vosté està esmentant la possible desaparició d'aquesta cèdula d'habitabilitat.
Jo l'únic que li hem de dir és que tan una cosa com l'altra, i sobretot en el cas de la cèdula d'habitabilitat, suposa un acte administratiu importantíssim, en tant en quant reconeix una cosa tan important com que es compleix la normativa d'habitabilitat vigent.
I això es diu HD-91, al respecte que li especifique.
.
.
Aleshores, quin problema hi ha si tenim dos actes administratius diferents ajuntar-los en un sols.
Per què?
Perquè acrediten tant la normativa tècnica com la normativa d'habitabilitat i no caldria res més.
A més que no és una qüestió de diners, ni de pressupost ni de res; és una qüestió de voluntat per llevar-li pes burocràtic als ajuntaments, sobretot a aquells ajuntaments menuts que difícilment poden tindre un tècnic, difícilment el poden tindre i si el tenen el tenen compartit entre diversos ajuntaments.

No m'ha parlat per a res, senyor Modrego, del tema de la informació per a la venda de les viviendes.
Li seguisc insistint que per a este grup parlamentari és confusa i comporta inseguretat i arbitrarietat, no únicament per als usuaris sinó també per als propis propietaris.
Molta, molta confusió.
Sobretot, a més, es discrimina el que és la primera vivenda en relació a la vivienda de segona transmissió o viceversa.
I, per tant, el tractament que se'ls fa no és igual i no té cap sentit donar-li un tractament diferent i diferenciat quan no s'aporte, no, és que no se aporta res de nou.

M'ha parlat, per últim, i amb això finalitze, de l'esmena 4 que no l'havia esmentat per les preses i tal.
Mire, els requisits de les escriptures relatives a les vivendes i la seua inscripció en el registre de la propietat.
Bo, jo pense, li ho dic sincerament sinó no l'haguera esmenat, que la documentació que s'exigeix per a les escriptures i la inscripció en el registre de la propietat és excessiva, sobretot en el seu apartat 3 que fa referència a allò de les modificacions d'obra, certificacions tècniques i acabament d'obres.
Jo pense que llevant les certificacions tècniques i deixant el cas de les modificacions d'obra i el cas de l'acabament d'obres seria suficient.
Pareix més adequada que la regulació, la regulació d'aquestes certificacions tècniques es puguen fer mitjançant un reglament, sinó és que estem amb una gran quantitat de papers al respecte que no li dóna més garanties.
Jo sé que em contestarà dient "no, és que això és per a donar-li més garanties al consumidor, a esta persona que compra una vivienda".
I jo estic convençut que no li dóna més garanties tota una sèrie de coses que són tremendament excessives per a cadascú dels casos.

I, per últim, dir-li que.
.
.

 

**El senyor president:**

 

Senyor Sanmartín s'ha passat vosté.

 

**El senyor Sanmartín Besalduch:**

 

Perdone, senyor president.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies.

Tiene la palabra el señor Modrego.

 

**El senyor Modrego Caballero:**

 

Sí, señor Sanmartín, señalarle que dado el tenor de la discusión que estamos planteando y creo que ya estamos excediendo lo que sería esta Cámara, estamos a un nivel técnico que si tiene que estar la certificación o vale con el documento del arquitecto, si supone más garantía o menos garantía.
Realmente, yo creo que eso lo que denota precisamente es que es una ley adecuada y que realmente podemos discutir o no estar muy de acuerdo en algún aspecto, en algún matiz, pero que evidentemente la ley tiene perfectamente enfocado el problema de las garantías, de la información y de todos los aspectos.

Entonces, vuelve a insistir usted en la cédula de habitabilidad.
Yo lo que le quiero decir y señalar es que lamento que tenga usted ese error, que no conozca la Ley de ordenación y fomento de la calidad de la edificación donde desaparecía la cédula de habitabilidad y todos los contenidos de esa cédula quedan subsumidos en lo que es la licencia de ocupación.
Yo creo que no debemos ahora en una ley volver a modificar y crear una confusión de cara a ayuntamientos y demás organismos de que vuelve a haber dos figuras que reconocen una misma situación.
Si habíamos ganado en claridad y en simplicidad administrativa, pues mantengámosla, que es lo que hace la ley.
Y esa es la solución correcta.
La cédula de habitabilidad está en una disposición transitoria, porque, evidentemente, habrá un tiempo donde se tendrán que seguir tramitando.

Cuando usted habla de las exigencias a los contratos, artículo 12, hombre, yo quiero señalarle que si leo el artículo 12 tardo cuatro minutos más o menos y ya no puedo contestarle en cuanto a todas las garantías que tiene que tener los contratos.
Y evidentemente diferencia las viviendas en primera transmisión, que serían las que transmite un consultor o un promotor, a las de segunda y posterior.
Y le he explicado el caso, que en las de primera transmisión frecuentemente se hacen en obra o sobre solar cuando todavía no hay nada construido.
Evidentemente, esto tiene que tener unas garantías, porque se está entregando un dinero por algo que no hay, que cuando a uno le entregan una vivienda y probablemente no ha entregado todo el dinero.
Entonces, como son supuestos distintos, yo creo que todo el mundo lo entiende, las condiciones tienen que ser distintas.
Y usted plantea que tienen que ser iguales.
Pues, no, tienen que ser distintas para garantizar supuestos distintos.
Y así podríamos ir viendo los otros aspectos.

Señalar, señoría, que no me ha dicho usted nada que haga cambiar ninguna de la motivación del voto en ninguna de las enmiendas.

Muchas gracias, señor presidente.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Modrego.

Vamos a proceder a la votación de este bloque de en-mienda.
Y primero vamos a.
.
.

Señor Oltra ¿por una cuestión de orden?

 

**El senyor Oltra i Soler:**

 

Senyor president, és que volíem demanar votació separada de dos esmenes.
Si cal li ho dic.
Voldríem la número 4 per una banda, l'11 per altra i la resta en un tercer bloc.

 

**El senyor president:**

 

Moltes gràcies, senyor Oltra.

¿Alguna petición más?
Señor Maluenda.

 

**El senyor Maluenda Verdú:**

 

Vull que la 21 i la 22 es voten a banda, encara que unides, si volen, però separades de la resta d'esmenes.
I sap la seua senyoria que hi ha una esmena transaccional a l'esmena 3.

 

**El senyor president:**

 

Muchas gracias, señor Maluenda.

Bien, entonces, antes de votar la transaccional y leerla, a petición del señor Oltra vamos a votar también la 4 y la 11 por separado, individuales, y la 21 y la 22, que han sido aceptadas, también por separado del resto del bloque.

Entonces, cuando hablamos de la transaccional a la enmienda número 3, tengo aquí el texto de la transaccional que dice: "Los portavoces abajo firmantes, al amparo del artículo 112.
3 del Reglamento de las Cortes Valencianas, tienen el honor de presentar la siguiente enmienda transaccional a la enmienda número 3 del Grupo Parlamentario Socialista al Proyecto de ley de la vivienda de la Comunidad Valenciana: 'El artículo 5 dice: para poder ocupar la vivienda será requisito necesario la previa obtención de la licencia municipal de ocupación.
Y en el supuesto de viviendas protegidas o rehabilitadas de protección pública en primera transmisión, la cédula de calificación definitiva facultará para la ocupación y uso de las viviendas.
Para los supuestos de segundas o posteriores transmisiones que se produzcan transcurrido el plazo que legalmente se establezca para la licencia municipal de ocupación será necesaria su renovación.
Las compañías suministradoras de los servicios de abastecimiento de agua, energía eléctrica, gas o infraestructuras de telecomunicaciones no podrán contratar e iniciar el suministro de.
.
.
­el suministro.
.
.
, aquí sobre un "de"­ sin la previa acreditación de la obtención de la licencia municipal de ocupación o, en su caso, cédula de calificación definitiva.
En el supuesto de que las citadas compañías suministradoras no cumplan la prohibición anterior, podrán ser declaradas responsables solidarias de las responsabilidades que se deriven de ello y, por tanto, serán parte en el expediente infractor que se incoe al efecto.
"

¿Están de acuerdo ustedes con el texto?
¿Rectificado el "de" que se ha introducido de forma no controlada?
Pues vamos a votar la transaccional.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 74 votos a favor.

Ahora vamos a pasar a votar la enmienda número 4.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 26 votos a favor, 41 en contra y 5 abstenciones, con lo cual queda rechazada.

Vamos a pasar a votar a continuación la enmienda número 11.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 28 votos a favor, 46 en contra.

Ahora vamos a votar las enmiendas números 21 y 22, conjuntamente.
Comienza la votación.
74 votos a favor.

Y ahora vamos a votar el resto de las enmiendas.
Comienza la votación.
33 votos a favor, 41 votos en contra.

Ahora vamos a pasar a votar el artículo 5.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 41 votos a favor, 33 votos en contra.

Vamos a votar el artículo número 6.
Comienza la votación.
41 votos a favor, 28 votos en contra y 5 abstenciones.

Vamos a votar el artículo 7.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 40 votos a favor, 28 votos en contra, 5 abstenciones y 1 nulo.

Vamos a pasar a la votación del artículo número 8.
Comienza la votación.
Resultado de la votación: 41 votos a favor, 28 votos en contra y 5 abstenciones.

En estos momentos se levanta la sesión, que se reanudará mañana a las 10.
00 de la mañana.

 

*(S'alça la sessió a les 19 hores i 43 minuts)*